Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta påstående måste jag i allo bestrida; ty visserligen kan man upptäcka ett undseende i mitt yttrande, men detta undseende, det var icke för Norige, utan för folkrätten. Jag vill blott fästa uppmärksamheten derå, hvartill hans theori leder, då Konungen skulle, enligt densamma, vara oförhindrad att, utan Stortingets medgifvande, kunna med sin Norska krona förena en annan främmande krona; men med den Svenska kunde det icke ske, utan Ständernas begifvande. Är det på allvar man vill förneka, att om denna fråga har en konstitutionel betydelse för Sverige, den måste äfven hafva en sådan för Norige? och det är ju icke annat jag påstått. Frih. Hamilton, Hugo: Då jag förenar mig med de Hrr, som önska afslag å förevarande punkt, ledes jag härvid af samma åsigt, som den hvilken gjorde sig gällande hos gruudlagstiftarne sjelfva. Det är ingalunda någon glömska af dem, att de icke införde ett förbud för landets Konung att mottaga en främmande krona jemte sin egen, utan R. St:rs hörande; ty sjelfva saken upptogs ju i Success.-Ordn. i afseende å prinsarne af konungahuset. Utom tvifvel var det således af en respectus parentete, eller af aktning för Sveriges dåvarande monark. De visste nemi. att han var en, fader just för sitt eget folk och åt detsamma egnade alla sina krafter, och derjemte visste de, att den krona, han dessutom bar såsom brödrafolkets Konung, bär han med Svenska folkets samtycke. Ty, Mina Hrr! det är dock orätt att säga, att föreningen blifvit afslutad utan Sveriges R. St:rs bifall. Man behöfver i detta fall blott se på inledningen till föreningsakten, der man finnér att ombud från Sverige äfven varit närvarande. Dessutom kan val ingen, som minnes dessa 350 Den 6 December f. m. tider, säga att det var emot folkets önskningar, som denna förening ingicks. Jag sje'f var då helt ung, men jag erinrar mig ganska väl den förtjusning, som öfverallt var rådande, i ani. af denna tilldragelse.
Den af Revisorerne gjorde anmärkning, att det i 1837 års Stat för Carl Gustafs Stads Gevärs-Factori lill nybyggnad bestämde anslag af 10,000 R:dr blifvit samma år öfverskridet med 16,773 R:dr 16 sk., är i Utskottets tanka nöjagtigt förklarad, hvarföre samma anmärkning torde böra lemnäs utan afseende. § ll4* (Pag. 89- Förkl. 58.) Af Revisorenne är anmärkning framställd, dels att kotnaderne för ett i Christianstad uppfördt hus, med embels-rum och archiver m. m. för HofRälten öfver Skåne och Blekinge, blifvit sammanförde med utgifter för ett derstädes uppbyggdt Tyghus för Artilleriets behof, dels att den för nämnde tyghus-byggnad från Arlilleri-Afdelningens anslag utanordnade summa vida öfverstigit det i kostnads-förslaget upptagne belopp. Då likväl Kongl. Krigs-Collegii förklaring och dervid bilagde Kongl. Bref af den 9 April i834, i Utskottets tanka, lemna nöjagtiga upplysningar rörande omförmälde förhållanden, hemställer Utskottet, att anmärkningame i dessa hänseenden må lemnäs utan vidare åtgärd. (Rev. I afseende på Artilleri-Afdelningens återstående fordran, i anledning af den år 1822 lill Medelhafvet verkställde krut-försäljnings-expedition, utgörande 20,627 ^:c*r 45 sk. 7 r:st., omförmäla Revisions-berättelserne, att, sedan det bokförde värdet af de till nämnde försäljning använde 1,000 centner krut blifvit nedsatt till 20 R:dr per Centner, och i följd deraf 8,000 B:dr å balancen afskrifvits, återstoden 12,627 R:dr 45 sk. 7 r:st. vid i83y års slut funnits fortfarande balanceradt.
R:dr, skäl ej förefinnes, hvar - ilo Lii^Utskoitets Retättknnäeri. fört Städerhes Ämbetsmän skola hafva stör* re fördel än Landels; att i afseende på den yrkade befrielsen för Parter* att eilägga lösen för Handlingar, som blifvit till en Domstol ingifne* det mäste vara egarens rätt* om lian heldre sjelf vill för* vara deni, att desamma återtaga, hvarvid afseende på Ämbetsmännens inkomst icke bör komma i fråga: att sådane Parter, som väl icke äro utfattige, men dock ej ega 166 R:dr 3a sk, B:co, och på sådan grund äro befriade från Revisions-skillinge nedsättning, äfven böra befrias från lösen för Handlingnrne * heldst exempel gifvas» att denna lösen uppgått till en vida större summa: att Utskottens omdöme* att en köpare, som erhållit första uppbudet å någon fastighet, skall, oaktadt han åter derefter försäljer densamma, ändock fortsätta Lagfarten för sin räkning, icke kan gillas, emedan det vöre orimligt att Lagfara med hvad man icke eger, hvilken inconsequence borde undanrödjas: att stafvelsernas antal å hvarje rad uti Expeditioner som skola lösas, borde i stället för sju, som Utskottet föreslagit, fastställas till io, 12, 16 eller 17 : att i afseende på frågan om upphörande af all Expeditions-lösen, bordt tagas i öfvervägande, ett vid 1809 års Riksdag uppgjordt fullständigt utveckladt förslag, att en viks obetydlig spannmåls* afgift skulle påläggas hvarje hemman eller matlag till löfte-inkomst åt Domare på Landet, i stället för Expeditions-lösen, och LagtJt skot tit i Bttånkftnäen. lii att såsom Correctif emot en möjligen befarad tillökning af Rättegångar, i händelse Parterne befriades från Josén , stämpel-af* giften å Expeditionerne kunde ansenligen förhöjas» hvarigenom äfven Kronan finge en ökad inkomst till JustitijeStatens aflöning; samt ai Hederv.
Under åberopande deraf, att i afseende ä de till denna kassa ingående afoell tillträdes-afgifler för Rusthåll, avancements-penningar och inskrifnings-penningar gäller hvad uti den Nådiga Propositionen blifvit framstäldt, angående Wadstena Krigsmanshus-kassas lika beskaffade inkomster, har Kongl. Maj:t dels ansett Amiralitets-Krigsmanskassan böra, emot afträdande af rättigheter till dessa afgifter, tilldelas kontant anslag, dels ock föreslagit enahanda förändrings vidtagande jemväl med kassan tillfallande passagerare-afgifter. Enär Amiralitets Krigsmanskassans inkomst af En-per-mille-afgifterne utgör viss andel af det belopp^Wadstena Krigsmanshus-kassa uti dylika afgifter uppbär, har Kongl. Majit funnit serskild framställning derom icke erfordras; hvarförutan, i fråga om Vakansoch Liggetidssamt Nådårs-besparingarne, Kongl. Majit åberopat Dess i detta ämne serskildt aflåtna Nådiga Proposition. Vidkommande åter kassans öfrige inkomster, har Kongl. Majit ansett desamma böra bibehållas oförändrade, enligt derom nu gällande stadganden. Beträffande ersättningens bestämmande för de till indragning föreslagne inkomster, så enär serskildt i afseende å Rusthålls-afgifterne förekomme, hurusom i senare tider blifvit utredt, att desamma förut icke varit med behörig noggrannhet påförde och beräknade, hvadan ock betydliga efterräkningar i anmärkningsväg uppstått, i följd hvaraf, och sedan ytterligare föreskrifter angående uppbörden och redovisningen af dessa afgifter blifvit meddelade genom Kongl.
Vid bestämmande af den inmutningsrätt, som sålunda komme att qvarstå, borde ock bestämdt utsättas, hvilka metaller och mineralier skulle kunna vara föremål för inmutning, eller för hvilkas bearbetande jordegare kunde utmål upplåta; hvarvid, efter hvad jag förmodar, antalet deraf borde kunna inskränkas till: guld, silfver, platina, bly, tenn, koppar, jern (äfven sjö- och myrmalmer), kobolt, zink, nickel och qvicksilfver, samt kanske äfven till svafvel och stenkol; äfvensom bearbetande af äldre varp borde kunna tillåtas. Deremot bör författningen bestämdt utmärka, att bland föremålen för grufvedrift och erhållande af utmål icke ingår kalk, som för jordbruket kan vara lika vigtig, som för Bergshandteringen; likväl alltid förbehållen deras rätt, som nu hafva mutsedel å kalkbrott med utmål.” Biträdande i öfrigt de delar af förslaget, hvilka icke såsom följd af den förändring i grundsats, som jag nu framhållit, skulle förfalla, anser jag mig vid 60 § böra erinra, att då vid grufvor, som innehafvas af flera intressenter, utan att desse sins emellan upprättat bolagsreglor, eller utan Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. > 39 att deruti blifvit något bestämdt huru förhållas skall, då delegarne icke blifva ense om brytningens belopp, det vore nödigt, att något stadgande derom funnes i författningen.
Den innehafvare af bränvins-brännings-redskap, som öfverträder, hvad i 12, 13 och 19 §. §, är föreskrifvet, med undantag, på grund af 16 §. af hvad om hattens rymd bestämmes, bote hvarje gång, han dermed beträdes, 16 R:dr 32 sk. Banco. Lag samma vare för öfverträdelse hvad i 23, 24 och 25 §.§. är stadgadt. Befinnes någon, under den tid af året, då bränvinsbränning förbuden eller inställd är, samt, efter den dag, då försegling af bränvins-redskapen blifvit verkställd, innehafva oförseglad bränvins-redskap, bote dubbelt; vare ock i alla ofvanberörde fall bränvins-brännings-redskapen förbruten. §• 40. När åtal sker för olofligt innehafvande af bränvins-brännings-redskap eller för oloflig bränvins tillverkning, ansvare mannen för hustruns åtgärd, änskönt hon förebära skulle, alt förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit; husbonde vare ock ansvarig för förbrytelser emot denna Författning, med undantag af förseglings brytande å bränvins-brännings-redskap, så vida visas kan, att sådant skett å den tid, då lian vistats å annan ort, och utan hans derom gifna befallning. Är i slikt fall husbonde oskyldig, behålle han den honom tillhöriga redskap, hvars värde förbrytaren betala bör. Femte Artikeln. Om Bränvins-försäljning samt vilkor en och ajgifterns derför. §. 41. Yid rättigheten till försäljning af bränvin i allmänhet, så i stad, som å landet, är fäsladt det vilkor, att förtäring deraf å försäljnings-stället icke må tillåtas eller ega rum, med undantag af Gästgifvaregårdar, Värdshus, Källare, Spisqvarter elller Närings-ställen, på sätt och med de vilkor, här nedan stadgas. 332 Expedilions-Utskottets Förslag till tind, Skrifvelse j N.-o 367. §. 42. Försäljning af bränvin under
Maj. gore pä bordet; roen jag tror mig nu likväl kunna något så när ana, det meningen är att hafva detta, såsom ett pisai ler, i händelse icke utgången af detta ämne hos de andra Stånden icke blefve sådan som roan önskade, ro. e. o., om icke StatsUtskts betänk. N:o 5ii skulle kunna anses vara så beskatfadt, att Sländerne ville låta dervid bero, så skulle man, i värsta fallet, för att slippa ifrån kinkigheterna i afseende på voter.-s-propostna, ånyo upptaga denna inbjudning, hvars afgörande roan nu vill uppskjuta. Del är ett sådant slags procedur, som kan förklara hvarför man vill att oftanämnda inbjudning ytterligare må bordläggas; men jag kan ej samtycka dertill, emedan det hvarken vore lagenligt eller rätt, i så måtto, som man alltid blefve i tvekan, under det att betänk. N:o 522 afhandlades, om det slut, hvartill man kunde komma, skulle tjena till någonting; ty sedan Ståndet, under mycket debatterande, sysselsatt sig med alt kunna komma öfverens på sätt StatsUtsk. föreslagit, så lomme inbjudningen fram, för att möjligen tillintetgöra allt livad förut blifvit gjordt. Jag hemställer alltså till Hrr von Hartmansdorff och von Hohenhausen, om det kan vara lämpligt alt uppehålla oss med denna sak, i händelse afsigten dermed ej vore någon annan, än den jag aningsvis yttrat. I förra plenum begärde Frih. Sprengtporten, att betänk. N:o 5it. samt denna inbjudning skulle i ett sammanhang afgöras. Derpå ville Hr von Hartmansdorff icke ingå, och hvarföre ville han icke det? Jag kan ej besvara den frågan på annat Sill t, än med hänsigt till en sådan önskan jag nyss framställde, och anhåller, att herrarne ville närmare förklara sig. Är meningen sådan som jag förmodat den vara, så måste jag bekänna det jag ej kan tillåta att en sådan afsigt gör sig gällande, med mindre än att votering fått gifva utslaget.
Jag bade önskat, att det nu ifrågavarande capital,et icke varit bestämdt lil! 2 millioner, att det icke varit uteslutande egnadt jordbruksnäringen. Efter requisilionernas belopp, der fullgod säkerhet kunde presteras, bade, i min tanka, upplåningen bordt Den ii Februarii e. m. 3o3 ske och alla näringar bordt vara berättigade, emot ställd säkerhet, att under de uppgifne vilkoren erhålla lån; men för närvarande, sedan 3:ne Stånd redan beslutat, att denna summa icke får öfverstiga 2 millioner, samt att den uteslutande skall användas för jordbruks-näringen, hoppas jag, att reqvisitionerna för ensamt denna näringsgren skola blifva så betydlige, att Rikets Ständer, vid en blifvande Riksdag, skola finna behofvet af, att Statens allmänna credit behöfver träda emellan, för att skaffa de lill näringarne i allmänhet nödvändiga capitaler för enskildta crediten. Skulle Ridderskapet och Adeln, på sätt som blifvit begärdt, såsom vilkor för denna upplåning, fästa Konungens sanction af Rikets Ständers beslut rörande realisationen, b lefve det dock endast ett uttryck af Ståndets enskilta tanka, ty frågan är, utan detta vilkor, af 3 Stånd beslutad; vilkorets olämplighet är dessutom påtaglig. Jag får derföre vördsamt hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja bifalla detta Betänkande, och genast skrida till öfverläggning om detaljBetänkanderne, dervid ålskillige grundade anmärkningar äro att göra. Herr Lagerhjelm j, Per j, uppläste följande; StatsUtskottet föreslår Statslån, för alt dermed bispringa enskilde.
Äldre, i laglig ordning oell inom föreskrifven tid bevakade, men ännu icke godlgjorda kronofordringar och anspråk skola, sedan desamma blifvit vederbörligen pröfvade och godkända samt af Kongl. Maj:t till betalning i nåder fastställda, utaf Riksgälds-kontoret, enligt härom utfärdade reglementen och författningar, liqvideras; egande fullmäktige att, om så nödigt pröfvas, utsätta betalningen på terminer, lämpade efter Riksgälds-konlorets tillgångar, samt å fordringarnes belopp utfärda obligationer med ränta, hvilken dock ej får öfverstiga fyra procent om året. Änk. till Exp.-Utsk. dea 15 Juli, kl. 6 e. m. Memorial med förslag till voterings-pröposition, i anledning af Riks-ständens skiljaktiga beslut, angående ijrågastäldt lånene-understöd till reparation af hamnen vid Westerås. (U. A.) Sedan, enligt aflålna protokolls-utdrag, Presteoch Borgare-stånden bifallit, men Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet afslagit Stats-utskottets i utlåtandet N:o 194 gjorde och i utlåtandet N:o 238 förnyade hemställan, att Rikets Ständer måtte, för utvidgande och förbättring af hamnen vid Westerås, bevilja staden ett lån af 20,000 r:dr på de vilkor, som komme att af Utskottet serskildt föreslås och hvilka numera blifvit af Rikets Ständer godkända, så och enär följaktligen förevarande låne-fråga, deruti tvänne Riks-slånd stadnat emot två, lärer böra genom omröstning i förstärkt Stats-utskott afgöras, får Utskottet i sådant afseende föreslå följande proposition. Den, Stats-Utskottets Memorial, JV.o 260. i g
Haffner nogen derudoffuer tagit Jord oc Eyendom fra Kircken imod Domb oc Bet, da vinde Kirckens Forsuar samme Jord till Kircken igien med Domb oc Rettergang, oc den, som saa taget haffuer, bode derföre efter Louven. 36. Kirckernis Korntiender (liuarom videre hereffter) skal effter Capipitelskiöb, saa oc huad andre fiender Kirckerne baffue, saauit de hidindtil dennem fulldt haffue, nemblig Midsommereller Qvaegliende, som ey ringere end effter ret Landkiöb loris til Regenskab. Oc skal Praesten paa samme Qvaegliende holde vigtig Register med Kirckevergerne, oc til Rictigheds Vitterlighed devis annammelse underskriffue. 37. Kirckernis Fae oc Qvaeg, huor det er oc aarlig Indkomme aff haffuis, oc dislige, saerdelis i Norge, Kirckekiör oc Alterkiör, som ey maa forandris, linor de nu ere; de, som ere forkomne, skulle igien indtalis. 38. Dereffter skal den uvisse Indkomst indföris, nemblig Stedsmaal aff Kirckens Tiender, saauit Praesten icke Kirckens Tiender uden Stedsmaal nyde; oc skal udi Regenskaberne indföris, huo Tienderne haffve, saa oc Siats-Utskottets Utlåtande, N:» 182. 53 naar Naffnet forandris oc en anden bekommer Tienden; derhos settis huacl Feste deraff gången er, at deraff maa erfaris, om tiibörligen Stedsmaalet er opebaarit. I lige Maade indibris oc Stedsmaale aff Kirckens Gaarde, Enge, Jorder, Boel, Huusze oc Lader. 39.
Den, till hvilken jord, på sätt omförmäldt blifvit, är vorden afträdd, hvaruti en eller flera inteckningar finnas, lill hvilkas gäldande ersättning icke förslår, ege, sedan ersättningen blifvit å behörig ort nedsatt, för inteckningarnes dödande anmäla sig, med bevis om fullgjord betalning, jemte gravationsbevis, hos domaren i den ort, der jorden är belägen; hvarefter denne åligger att, genom anslag å Rättens dörr och kungörelse, hvilken genom sökandens försorg bör tre gånger införas i allmänna tidningarne, kalla och förelägga de inteckningshafvare, som antingen alldeles icke, eller endast till någon del, fått sina inteckningar utur ersättningsbeloppet guldna, att, i stad, inom en månad från den dag kungörelsen i tidningarne sista gången finnes införd, och å landet vid det Ting, som först infaller, sedan en månad från sista kungörelsedagen förflutit, hos domstolen anmäla, huruvida något kan vara att påminna deremot, att den afträdda jorden eller lägenheten från inteckning befrias; börande domstolen, ehvad inteckningshafvarne då begagna rättigheten att varda hörde, eller ieke, och jemväl utan hinder deraf, att originalinteckningshandlingarne icke uppvisas, angående inteckningarnes dödande sig utlåta. § 27. Varder, på grund af denna författning, jord eller lägenhet styckad, och uppstår - Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition No 34. 9 står fråga, om oell i hvad mån grundränta eller andra allmänna skyldigheter böra vidlåda den afträdda eller qvarvarande delen; gånge med pröfningen deraf, efter hvad om skattläggning i allmänhet stadgadt finnes. § 28. All undersökningsoch rättegångskostnad, som förorsakas af väckt fråga om jords eller lägenhets användande för ofvanberörda allmänna ändamål, skall den, hvilken användandet begär, ensam vidkännas. Tvist härom skall af Rätten pröfvas. § 29.
Dagsverkens utgörande, så in natura som i penningar efter Markegång, jemte afskrift af det inför Kongl, Majus Befallningshafvande i Länet, på atski 11 ige ställen år 1813 i Augusti Månad haline Protocoll, Vid förehafvande häraf i sammanhang med den utaf Kongl. Maj:t i Nåder till Utskottet remitterade fråga, angående förvaltningen af Flyinge och Dahlby Kungsgårdar samt reglerande al Stat för dervarande Stuteriet, har Utskottet val funnit, atr, såsom Nils Mansson anfört, hade Riksens Stander, vid desse KpngsGårdars upplåtande till Kongl. Majus Nådiga disposition, genom underdånig skrifvelse den 27 Julii 1812, yttrat den underdåniga önskan, att Kongl. Maj:t täcktes låta genom vederbörlig undersökning utröna beskaffenheten af de till desse KungsGårdar utgjorde Dagsverken, som skulle vara af arne slag, nemligen en del grundande sig på Contracter, en del åter tillkomne genom frivilligt åtagande, samt att Kongl. Majtt i nåder ville befria dem af Allmogen, som ej voro dertill förBihtng till Kihl-St. Prat. ig 17-1818 4\de Sam!. N'.r 65, 64. 514 Stats-Utskottets Betänkanden. bundne, från berörde besvär och för öfrigt förordna, att de ej in natura erforderlige dagsverken äfven måtte upphöra. Af det företedde Protokollet öfver Kongl. Maj :ts Befallningshafvandes sammanträde med Allmogen år 1813, inhemtas, att, ehuru Allmogen förment sig böra pa deri grund helt och hållit vinna befrielse från denne dagsverks-sky I. dighet, att densamma från början skall tillkommit genom frivilligt begifvande, har likväl Kongl.
M. eller enskilde motionärer blifvit föreslagne, och i samma mån som desse blifva färre, och detta kan, på sätt jag nyss anfört, med visshet antagas, i samma mån blir arbetet mindre. För öfrigt skulle jag tro, att om Stats-Utsk:t ändrade sitt arbetssätt, skulle mycken tid vinnas; Stats-Utsk:t arbetar nu på 3 afdelningar, och hvar och en af dessa uppträder först såsom ett särskildt Utsk., der frågorna diskuteras och afgöras. Ganska ofta inträffar omröstning, ej sällan beroende på den förseglade sedeln. Derefter uppsattes ett vidlyftigt Betänk, och saken kommer derefter till afgörande i Utsk:ls plenum. Samma diskussion och omröstning förnyas då. Ar nu Jen aflagda sedeln på motsatta sidan eller Utsk:t eljest af olika tanke med Afdeln., återremitteras Betänk:t till Afdeln., och ett nytt måste skrifvas. Allt detta medför stor tidsutdrägt. För min del skulle jag tro, att det icke är nödvändigt, hvarken i Stats-Utsk:t eller i de andra Utskm, att de Afdekr, hvari Utsk:n fördelat sig, afgifva skriftliga Betänka), utan att det vore vida lämpligare att, sedan Afdeln. öfverlagt och fattat sitt beslut, en referent utses, som i Utskrts plenum föredrager ärendet och tillkännagifver till hvilket slut Afdeln. kommit, hvarefter Utsk:t fattar sitt beslut. Härigenom skulle mycket onödigt skrifvande och tidsutdrägt undvikas och sekreterarne på Afdelningarne kunde då användas till Utsk:ssekreterarens biträde vid Betänkmes uppsättande. En lättnad vid dessas författande är nu äfven beredd genom det nyss af Ständerne fattade beslut, att alla motioner skola särskildt tryckas och utdelas. Då äfven K. M:s Propos:r finnas tryckta, behöfva Utsk:s-Betänk:ne således endast innehålla hänvisningar till vederbörande motioner och Proposir, i st. f. den vidlyftiga referering af desamma, som nu anses nödig. 36:te §:n 4 mom. lemnar Ständerna öppet, att om något Utsk. skulle finna sig i behof af förstärkning af ledamöter, sådan bevilja.
Ständers Allmänna DeswärS» och Tconomie - UtskottS Betänkande i anledning åfelt utaf Herr Dom, Prosten m. m. Doctor kkeljmsn. Herrar Professorernr, Ooctorerne ^Vaklin och kaxe, samt Heri5 Super-Intendenten Dockor blolikrnm S Lunds Stifts Prästerskaps wägnar ingifwit och ifrän Hkgwirdige Präste - Ständet till detta Utskotts Handläggning remilteradt Memorial, innefattande z:nc Punk» ter neml. 1:0 angäende indragning af de sä kallade Kyrko - Jnspectorstjenster wid Kyrkorna uti Skäne och Blekinge. 2:0 rörande utwiSning af nödig wedbrand ck Prästerskapets innehafwande Annexe och Mensal Hemmans skog: Och z:o at fä till godo njuta dagSwerkcn af torpare och husmän innom Fbrsamlingarne.
I fråga om utländsk mans rätt att »drifva köpenskap» stadgades genom 1734 års Lag, i 5 Kap. Handels-Balken, att då utländsk man »med sina varor till stapelstad kommer, skall han der sälja dem i gross och ej till annan ort här i riket föra», samt att »utländsk man må matvaror till salu hafva i skepp och farkost och andra varor i de rum, som Borgmästare och Råd dertill nämna, och ej i gästherberge sitt eller i öppna gatubodar. Ej eller må han igenom andra dem utmångla låta eller sjelf resa ur stad och i stad eller i bergslagerna och köpenskap der drifva, borga der något ut eller kräfva gäld in, vid hundrade dalers bot; håfve ock i alla dessa fall förverkat det han handlade med.» — Det dröjde likväl icke längre än till 1741, innan denna utländriingars handelsrätt blef, genom en den 22 Oktober nämnda år utfärdad Kongl. Förordning, ytterligare begränsad derhän, att det icke skul e vara någon »utifrån inkommande köpman eller expedit» tillåtet att här i riket införa eller för egen räkning införskrifva, än mindre i kommission antaga och handel drifva med andra varor än sådana, som äro »det landets egna produkter, ifrån hvilket han kommen är och halver sitt rätta hemvist,» vid konfiskation af varan och 500 Daler silfvermynt böter; samt att sådane främmande köpmän eller expediter till sina varors försäljning icke egde längre än sex veckors tid, ifrån ankomsten räknadt. Och innehåller författningen slutligen: »Beträffande åter de främmande köpmän eller expediter, som i riket inkomma och medbringa reda penningar och kapitaler, att dermed uppköpa och utskeppa rikets metaller samt andra varor och produkter, så skola väl desse, enär de någre utrikes varor medbringa eller låta inkomma, vara förbundne till samma inskränkning af sådane varor, som komma ifrån det laudet, hvarest de sitt hemvist Bih. till li. St.