Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sätt söka ändamålet; vnen> då en sådan efter hand skeende förvandling af Banquens vinst uti reel fond icke synes försäkra om denna verkan, ehuru den blott utgör en mindre betydlig del af hvad man bör söka, och dessutom är utstäld för okända händelsers inflytelse under en lång tidrymd, torde fördelarne hufvudsakligen vara att vänta af Realisationens snara verkställighet. Man återkalie i sitt minne ställningen före 1776 års Realisation, eller före Ständernes Beslut derom 1772, och man skall snart finna, att, under ett fortsatt bemödande till näringars uppkomst och förkofran, under jemt omvexlande anstalter till lånebi* träden i ombytta förmer: under ett jemt stigande rörelse-capital utaf ständigt omvexlande, mynt-värde: — med penningebrist under öfverflöd af penningar, — med fåfänga försök, Baneo-Uttiotta» Betäniandiri jig att, genom Cours-operationer och sedel.stockens bestämmande, än till ett högre, än till ett lägre belopp, bibehålla mynt-värdet, med älven det i god afsigt vidtagne försök, att, genom jernprisets bestämmande i silfver, skydda denna Rikets hufvud-export ifrån de olyckll. ga följderna af ett vacklande myntvärde; ge* nom en indragning af det Rörelse Capital man ansåg för vida utsträckt utöfver förhållandet till reelt mynt värde, men, utan att afse Nä» ringarnes behof, och den brist på medel, som tryckte dess idkare; genom försöket, att 176a söka upprätta detta värde endast medelst stadgandet, att icke vidare meddela några lån l» från Banquen, och således på en gång öfver» gå, ifrån ett verkögt slöseri i denna väg, till ett totalt upphörande rned utlåning; genomett år 1766 fortsatt bemödande i samma åsigt, då Riksens Ständer förordnade, att 4 proc.
Pojken ruskade upp sig och vände sig emot henne med en frågande svordom, men så fick han också ögonen på mig och tyckte det vara bäst att låta udda vara jämnt. Han hade blifvit nykter på kuppen. Med förenade krafter fingo vi lasset upp för backen, och så lomade han af, tröstande sig med enstaka halfhöga svordomar. Elsa hade gått förut bort åt byggnaden, jag följde efter, men nu då allt var förbi, kom det komiska så starkt för mig, att jag inte kunde hålla mig, utan brast ut i skratt. Elsa vände sig om på förstutrappan, såg, att jag skrattade, och försvann som en pil in i huset. Min skrattlust försvann ögonblickligen. Så där, nu har hon blifvit ond på mig till på kö- pet tänkte jag och sökte en klen tröst i, att det inte gärna kunde bli sämre stäldt för mig, än hvad det var. Nå, i alla fall så gick jag in, hennes far var inte hemma och skulle inte komma hem förr än dagen därpå. Elsa själf var försvunnen. Jag vet egentligen inte, hvad det var för en ingifvelse, som kom mig att stanna, att sätta mig ned i förmaket och vänta, och icke heller vet jag, hvad det var jag väntade på. Allt nog, där satt jag, satt där en halftimme, blef så ond och skulle just till att gå, då Elsa kom in. Hon hade gråtit, det såg jag i första ögonblicket, hon blef öfverraskad, då hon fick se mig, trodde antagligen, att jag redan hade farit igen, och så rodnade hon, gång på gång, så ofta hon såg på mig. Ja, vi sutto där och pratade en stund, hvad vi talade om, minns jag nu inte, men jag, jag blef så småningom glad, så segrande, jublande glad. Jag blef glad öfver, hvad Elsa gjort, och så öfver att hon gråtit sedan, och så öfver att hon nu skämdes för mig, och så öfver något visst något hos henne, som jag aldrig förut märkt, annat än när jag såg henne i mina egna ensliga fantasier.
Beträffande åter frågan örn besagde fordrans framtida godtgörelse, så hafva Revisorerne inhemtat: att Kongl. Kommerse-Kollegium, som, efter Karantäns-Kommissionens upplösning, öfvertagit utredningen af och liqviderna för de återstående cholera-kostnaderna, låtit upprätta en slutlig redogörelse öf - 42. 5. 24. 9. Kreditivet för kostnader i följd af cholera-farsoten. ver bemälte Kommissions, utaf Kongl. Kollegium öfvertagna, skulder och tillgångar, enligt hvilken redogörelse samt 1843 års Revisorers berättelse om densammas granskning, (sid. 141 — 143 i Revisionsberättelsen angående Stats-Verket), den slutliga behållningen blifvit aflemnad dels till Kongl. Konvoj-Kommissariatet och dels till Kongl. Stats-Kontoret; f och bar Riksgälds-Kontoret, under loppet af år 1843^ från Kongl. Stats-Kontoret mottagit den med 2,928 R:dr 5 sk. 6 rst. dit lefvererade andel af nämnde behållning. Genom denna afbetalning, äfvensom genom den under samma år till Riksgälds-Kontoret likaledes inbetalda summa af 1,909 R:dr 27 sk., hvilken uppkommit medelst försäljning af de för åtskilliga garnisonsorler anskaffade cholera-sjukhuspersedlar, har ifrågavarande kreditiv-fordran blifvit minskad till här ofvan uppgifna ännu oguldna belopp, 60,363 R:dr 41 sk. 3 rst. Då, så vidt Stats-Verkets räkenskaper utvisa, någon tillgång för godtgörande till större eller mindre del af detta återstående fordringsbelopp icke finnes att påräkna, synes detsammas fortsatta upptagande och balanserande i Riksgälds-Kontorets hufvudböcker vara utan ändamål; och anse sig Revisorerne, vid sådant förhållande, äga anledning hemställa3 att Rikets Ständer må meddela förordnande om meranämnde fordrans afskrifning.
Uti Hemliga Utskottets af Riksens Ständer: enhälligt bifallna 1'rotocolls Utdrag om sättet tit Oeäit-Sedlarnaä realisation, har Hemliga Utskottet upgiswit, at Riksgälds - Lontoiret endast Ivid et säkert och stadgadt myntwärde blifwer belätet med den för desi behof deruti upgifna konäen. Och dä Riksgälds-Lontoirets, liksom Gtate»>s bade inkomst och utgifter äro bestämda i Mynt, och Lroclit-Sedlarna numera, jamnlikt Riksens Ständers Beflut, undsätt en stxeracl betydelse i rnynt, hwarefter de med mynt komma at inlösas; sä lärer det icke undfalla Riksens Ständer, ak förenämnda betalningssätt as utffplderna är en lika sä naturlig följd deraf, som i anseende til behoftven oumgängeligt. Jamnlikt Riksens Ständers beslut, har Hemliga Utskottet päfört Riksgälds-Lontoiret at betalai och nred StatSWerket Ichuittern, den utrikes skillby som Riksens Ständer sig Åtagit, och under Kongl. Förmyndare-Regeringen blifvit Stats-Werkek äsamkad, samt at, pä i Räder affadt sätt, godtgöra den ersättning för Tio är, h'.varmed Konas. Majit i Räder tillätit Ooneral - Discont - Lontoirets upbörande och förening med Niks-Diseonten, dä drn öpnaS,. och hwarwid Kongl. Maj:t tillika ingätt i sadan» L53- wilker, som i wäsendtelig matto bidraos lil KancoWerkets förkofran, samt styrka för realisationen.
Igt är att anse säsom alldeles ny, torde, utan förnärmande af den werklfqa erkänsla Man willigt bär till de agtniNgswärda Herrar, hwilka haft mödan, att Riddarhus Ordningen utarbeta, samma omdöme kunna äga rum ma denna,- stm om andra Reglemcntariffa Författningar^ att den saknar den fullkomlighet, l wilken bruket och erfarenheten säkrast åstadkomma. Redan under loppet af denna Riksdag,- har matt wid Lagens radfrägande uti förekomna ämnen, trott sig dels sakna föreskrifter, dels funnit dem ej nog klart bestämda. Af sadan anledning har jag, i samråd med flere af Ridderssapests och Adelns Ledamöter, författat ett förslag, innefattande ätskilliga förändringar och tillägg, hwilket jag Protocollet bilägger. Under skäligt Mitztroende till min egen Urskillningsgafwa, Utbeder jag Mig af Ridderskapet och Adeln den ynnest att se till Uppsåtet, och hemställer ödmjukeligen om ej Riddarhus-Utskottet skulle anmodas, att inkomma med yttrande HUruwida det finner förslaget till större eller mindre del antagligt; samt sjelf anser sig äga anlednilp gar till'föreslående afän ytterligare förändringar. Friherre tci-wnerlleim aflemnade härefter sitt förslag till förändringar i RiddarhUs-Ordningen, hwilket till RiddarhUs-Utskottet remitterades. Upplästes Stats-Utskottets Memorial af den 17 September, innefattande yttrande öfwer Utskottens Ordförandens förslag till Riks, dags-wedergällningar för Utskottens Secreterare, Cantzlier och Wagtbetjening. Lades pä bordet. Upplä - ;g2 Den i8 September. Upplästes ett ifrån Oeconomi»;-Utskottet inkommit Memorial af den 8 September, hwaruti Utskottet, i anledning af Remist. af en utaf
Icke fåfom fådane kunna dylike inrättningar åberopas 3 men få vidt defle conventioneila anftalter icke äro i ftrid med de moralifka begiepen om godt och ondt eller ftöra perfonlig frihet och egendomsrätt, eller innefatta betydliga hinder för allmänna fakernas gång, i hvilket fall de fkulle alldeles förfela ändamålet med famhällslifvet j är formen af en Statsförfattning, och i fynnerhet af fjelfva re-prefentationen, en näftan likgiltig fak. Den bör ej lättfinnigt Öfverändakaftås, äfven om den Ikulle utmärkas af någre felaktigheter, titan tid och omftändigheter, böra lifvakt as, då allmän ölvertygelfe, grundad på en al.lmännai re upplysning, oundvikligen till allmänt häfta påkallar någon förändring. Nu fynes den tidepunkt hafvå inträffat, då behofvet, underllodd af allmänna rollen, allvarligen hos ofs kräfver en fädan förbättring i fjelfva reprefentations-fättet 3 och hviU *■ ket få mycket mindre bör mota några hinder, forn det icke itår i något oJkiljaktigt famman * hang med fådane inrättningar i Staten, .forn hafva affeende på en verkelig ägande rätfe, 11* tan rörer endaft de conventiqnella aniftaitenie, forn till ftörre delen blott tillfälliga Hände lier föranlåtit, i aaileende till iammanfättningen af Rikets Lagfliftande Corps.
Rikets Ständer hafva dervid, med vidblifvande af de grunder, på hvilka denna författning hvilar och utan att finna skäl till någon förändring af de afgiftsoch procentbelopp, som endgt stadgans Usta och 2:dra art. nu äro bestämda, beslutit, i här nedan upptagna delar, de ändringar och tillägg, hvilka funnits vara af omständigheterna påkallade, nemligen: Art. II. § 4. Då arrendatorer af jordbruksfastighet äro frie från bevillning icke blott för sjelfva egendomen, utan äfven för inkomst af hvarje annat arrende än utaf sådan Kronan tillhörig fast egendom, för hvilken bevillning enligt Förordningens 2 § icke utgöres, och det sålunda mot de beskattningsåsigter, som härför legat till grund, är stridande, att, jemlikt 4 § morn. b, särskildt värde skall i beskattningsändamål åsättas hvarje »mot 30 Expeditions-Utskottets Förslog till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, Jfs 94. bestämd afgift och utan arbetsskyldighet eller tjenstbarhet upplåten» lägenhet, — hvilken föreskrift dessutom, enligt hvad upplyst blifvit, lärer flerestädes ledt till den orättvisa i tillämpningen, att bevillning, som städse måste utgöras för lägenheter, hvilka upplåtits endast mot bestämd afgift, deremot ansetts icke kunna påföras för dem, som blifvit upplåtna mot både kontant afgift och tjenstbarhet, ehuru i afseende på ändamålet med deras upplåtande någon skilnad dessa lägenheter emellan icke förefunnits; så hafva Rikets Ständer ansett nödigt att ur denna 4 § utesluta ofvan citerade ord tillika med näst der framför stående ordet: «eller». § 6.
Cassörer vid Städernas brukj manufacturier och boktryckerier, se Handelsexpeditör. 14 Bil. till Bev.-Ulskottets Betänkande, B: o 11. Ghirurger, med practik, samt Badare och de, som hålla Rakstugor, i Feni Glassér. Första Classen . R:dr 30: —. Andra d:o .. — 20: — Tredje d:o .. •—• 10: — Fjerde d:o .. — 5: — Femte d:o .. — 3: — ('om mission skon lors-Förest/tndai r och (kommissionärer, sorn icke äro Borgare Goncertgifvarc.' Utländska och Inländska, erlägga förskottsvis för hvarje concert i Slockholm R:dr 3: — - samt i alla öfriga städer och orter — 1: 10. Direktörer, Theater-, vid andra än Konungens Spectakler, erlägga årligen ... R:dr 25: se Handels-expediler. Och dessutom för hvarje representation i Stockholm . — 4: samt i alla öfriga städer och orter — 2: — Eli lika afgift för hvarje representationsdag, så väl i1 släderne, som på landet, skall erläggas af kringresande ineller utländska personer, hvil ka med serskildt tillstånd gifva representationer af mechaniska konster, lindansning, konstridning m. m., eller sådana, som kringföra och visa främmande djur m. m.; åliggande alla förenämnde alt, innan de lian staden eller orten afresa elles pass deni meddelas, med bevis al Kronans Uppbördsman styrka, att representalions-afgiften blifvit erlagd; och skall qvitto derå, jemte betyg, att Bevillningen för löpande året blifvit gulden, eller säkerhet derför ställd, ovillkorligen företes å den ort, dit de sig begifva, innan någon representation der får uppföras. Afreser sådan person ifrån orten, utan alt hafva denna Bevillning erlagt, ansvare derför den, som pass till resan meddelat eller för resans fortsättning detsamma åtecknat.
Yin 483 åm, Ehuru mycken skiljaktighet således, uppstår imellan dessa uppgifter och hvad, Herr Baron och Stats-Secretergren Wirsén här ofvan anfört , rörande Exporten från Götheborg åren 1815 och 1814 , och utan att fi r öfrigt inga i någon pröfning, huru så olika förhållanden, ifrån ett och samma Verk, uti ett Och samma ämne, kunnat med-* delas, har Utskottet trott sig böra lemna Riksens Högloft. Ständer de upplysningar i ämnet, sorn Utskottet varit i tillfälle erhålla, och får jag derjemte hos Eders Excellence, Herr Grefven och Landt-Marskalken, samt Ridderskapet och Adeln, framföra Särskildta Utskottets önskan, att detta mitt vördsamma anförande med de öfriga Respectiva Stånden matte få communiceras. 4o Den 5, Juli. Friherre Wirsen, Gustaf Fredric : T anledning. a£ hvad Herr af Uhr nu lili Högloft.- Ridderskupet och Adeln framställt, torde mig tillåtas erinra örn hvad jag uti den ifråga varande Noten infört, nemligen: utun att påslå, al t den om nämnda Tabellen ~KV. är ovigtig, må man utmindstene våga säga, att den är otydlig. Jag nppellerar till hvars och ens eget omdöme, sorn liiser denna Tabell , och finnér dess Rubrik Sadan.: Af de år 1815 och 1814 importerade och expoyterade varor, hav Götheborg importerat exporterat (följer de utsatta quantiteter) _ om deraf kan dragas någon annan slutsats, än att man. dermed haft afseende på Götheborgs handel i allmänhet. Jag hänvisar i öfrigt till’ Herr Ordförandens yttrande, pag. 22', der Tabellen XV. åberopas vid fråga om handel i allmänhet och äfven om Nederlagshandeln. Huru lätt äro således misstag möjliga lios dem, sorn, utan någon närmare sakkännedom, vili ja af sjelfva Tabellen draga en slutsats i ämnet. Att de icke kunde missleda mig, som hält tillfälle att närmare följa dessa ärender, var ganska naturligt.
Förslag väcktes derefter i pairskammaren om inskränkning i Konungens rätt dertill. Ministeren, förmodligen vid detta tillfälle mera aristocratisk än monarkisk, understödde detta sednare förslag; det skickades till underhuset, men utkastades. De visste der, att democratien skall slutligen finna sitt stöd hos Regeringen, då den har rätt och sanning på sin sida, och att derföre Regeringen borde hafva i sin makt att i ett sådant vigtigt ögonblick bringa arislocratien till eftergift. Denna utväg, att nämna ett större antal pairer, har visserligen ganska sällan blifvit begagnad, men icke så sällan hotelsen att sä skulle ske, om icke de höga herrarne ville gifva med sig. Dessutom (jag återkommer till Const.Ulsk:s förslag) hemställer jag, om de grunder, efter hvilka båda kamrarne äro formerade, äro just sä lika, om man än icke åser tiderna. Efter min tanka bör man förutsätta, att i allmänhet de bästa väljas, att följaktligen ett visst antal af de valde, i politiskt afseende, i kunskaper och karakter, stå öfver ett lika antal af de väljande, tagne utan urval. Om således den som väljes directe af folket, är bättre än desom välja till riksförsamlingen, och desse valde sammanträdde och förrättade nytt val, så skulle man tro, att dessa skulle välja ännu bättre, och valet stiga en grad högre. Det är på detta sätt som öfre kammarens ledamöter skulle utses. De skulle komma efter denna åsigt att stå högre i politiskt omdöme. Valsättet för den öfre kammaren har ej, som man sagt, likhet med det Norrska. Norrska Lagtinget är att anse som ett Utsk. utaf Stortinget och utgör en derifrån på samma tid afskild del. Deremot har den hos oss föreslagna öfre kammaren mycken likhet med den Americanska senaten, som fått ett ganska fördelaktigt vitsord af en för aristocratien ganska varm ledamot. Den Americanska senaten väljes af representanter, som äro valde, d. v. s. väljes af de särskilde staternes representationer, som sjelfva äro valde af folket. Enda skillnaden är att här skulle sammanträda en enda valförsamling, då deremot i America valförsamlingarne äro lika många som staterne.
Utskottets bifall, anhåller jag att, jemte bekommande af svaret för att tryckas, få tillika trycka såväl mitt memorial som detta anförande, i likhet med hvad Herr Professorn Doktor Wijkman begärde för Herr Kammarherren Silfverstolpes och Utskottet beviljade.» Herr Kammarherren Silverstolpe yttrade sig anse Herr Regerings-Rådet Hadenstjerna hafva med mycken skicklighet framstält bevisen för den these, han haft att försvara. Det enda, Herr Kammarherren, såsom för honom till en viss grad sårande, nu ville anmärka, vore den framkastade misstanke, som skulle han såsom hörande till den äldre Adeln (ehuruväl hans fader varit född ofrälseman) kunnat vara nog oädel att af detta skäl vilja motverka den nyare Adelns bringande till likhet med den nyssnämnde. Han utbad sig att deruppå endast få svara, att, om under hans lifstid en sådan tidpunkt skulle inträffa, då det redan stadgade Adelskapet för ofödde kunde med rättvisa och bibehållande af Statens lugn afsägas, skulle han vara den förste att dertill samtycka; och vore det den på sådant sätt uppkommande jemlikhet mellan den äldre och den nyare Adeln, som han för sin del skulle gilla. Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz anmälde, att han skrifteligen författat siria tankar uti förevarande ämne och uppläste följande: Bilaga F till Exped. N:o 10. 679 »Alla inrättningar, som bland policerade nationer af ålder finnas antagne, som nästan endast hos vilda och uti naturens råaste tillstånd saknas, som, stundom upphäfne, snart blifvit införde på nytt och således under loppet af Sekler vunnit vanans och erfarenhetens sanction, böra utan tvifvel af reformatörens hand med varsamhet vidröras. Hvarje tids lagstiftare böra ej försmå det ljus, fordna tider lemnat till vägledning för tillkommande, och vid upphäfvandet eller förändringen af urgamla Stadgar förena med öfvertygelsen om nya principers rigtighet en hälsosam tvekan om följderne af deras tillämpning.
Jag torde få börja med den som sist yttrat sig af mina motståndare och uptager således först till vederläggning hvad Hr Flach sagt. Jag får i det fallet erinra Hr Flach derom, att 56 § Riksd.Ordn. gäller sådana ärenden, som skola komma 56 Den 1 Mars e, m. • under samtlige RiksSlms behandling, men icke de ärenden, som endast bero på R. o. Ad:s pröfning. Jag anser att man, under hvilken tid af Riksdagen som helst, kan väcka motioner om förändring af Riddarh.Ordn., men om äfven förhållandet icke vore sådant, så tror jag att det nu förkastade representations-förslaget skulle varit en sådan händelse, som gifvil rättighet att väcka denna motion. Jag tror detta sä mycket hellre, som R. o. Ad. å sista Riksdagen beslöt att icke uptaga något förslag lill förändring i Riddarh.Ordn. till afgörande, förr än Ståndet beslutat om detta förslag. Nu har detta förslag fallit. Således är det R. o. Ad:s ovilkorliga rättighet att uptaga till pröfning de förändringar i Riddarh.Ordn., som föreslås. Jag öfvergår nu till Hr Hjärnes yttrande. Han har sagt tilt en sådan motion, som Gr. af Ugglas föreslagit eller de amendementer, som jag och Frih. Cederström gjort, skulle strida emot R. o. Ad:s privilegier och att ett sådant beslut skulle fordra 4 Stånds samtycke. Jag får erinra Hr Hjärne att R. o. Ad. icke, så vidt jag kan påminna mig, liar några politiska rättigheter. De privilegier R. o. Ad. haft äro helt och hållet personella, de gälla blott dem sjelfva. Uti dessa privilegier, finnes icke cl t ord derom luiru R. o. Ad. skall utöfva sin representation. Denna representations-rält har i alla tider blifvit ulöfvad på olika sätt. Enl. Gustaf II Adolfs Riddarh.Ordn. valde familjerna sina representanter. Enl. Gustaf lilis Riddarh.Ordn. hade hufvudmännen rättighet att representera, men om de icke kunde det i anledn. af utrikes resa eller annat förhinder, så valde ätten representanter.
St:r hemställa, att för Saltpeterfondens upphjelpande en emot det erforderliga behofvet svarande årlig anslagssumma må, intill nästa Riksdag å Stat uppföras, samt kruttillverkningen fortfarande af K. KrigsCollegium ombesörjas, hvartill nödige medel vid regleringen af 3*dje HufvudTiteln komma att afses. Beträffande den af K. RI:t i Nåder föreslagne förändring i sättet för Saltpetergärdens utgörande, att 206 Stats -Utskottets densamma ej mera in natura, utan med penningar, tn& erläggas; så enär den förut af K. M:t och Kronan bestådde betalning af 1 R:dr 8 sk. för Lisprdet försvunnit, samt ali inom Riket bevisligen tillverkad Saltpeter, sorn till Kronan lefvereras, betalas med samma pris 7 R:dr 24 sk. för Lisptdet, hvarefter gärden af dem, som in natura densamma utgör, löses, och hvilka sednares antal, efter hvad uppgifvit är, vida öfverstiger deras, som sin skatt med Saltpeter ännu inbetalar; tillstyrker Utskottet, det R. St:r må K. M:ts Nådiga Förslag i denna del antaga, samt i underdånighet anhålla, det K. M:t täckes i Nåder, genom en allmän kungörelse, förordna, att Saltpetergärden hädanefter skall af hvar och en, som dertill finnes förbunden, lösas med penningar, efter det redan fastställda priset 7 R:dr 24 sk. R:co per Lisp., och denna lösen af Kronans Uppbördsman vid de årliga Uppbördsstämmorne uppbäras samt derefter i föreskrifven ordning redovisas; alla, som vilja Saltpeter af bevisligen inhemsk tillverkning, till K. M:t och Kronan lefverera, i förening härmed berättigade att fortfarande derföre undfå betalning efter enahanda beräkning.
Jag skulle aldrig sluta, om jag ville granska alla de fel, som så ofta begås med händerna. Af det anförda skönjes, att det verkligen är en konst, att härutinnan uppföra sig med värdighet. Men man inhemtar denna konst väl endast i den fina verlden och småningom. Här måste man vara helt och hållet öga, och man skall varseblifva mången hållning af handen, som kläder förträffligt. Saknas tillfälle härtill, så tage man denna undervisning på theatern af goda skådespelare. Hufvudregeln för all hållning af händerna är, att den bör vara fullt naturlig, osökt och ostuderad samt ingalunda får med flit väcka uppmärksamhet. Om rörelser och vändningar, med måtta och behag använde, skola blifva oss naturliga, så måste vi ofta öfva oss deruti, för att blifva fullt förtroliga med deras rätta och obehindrade bruk, så att ingen märker den möda, de oss tillskyndat. Det är ganska rådligt, att vid sådana öfningar framträda för spegeln, om man är ensam, eller företaga dem under en bildad väns ögon. Man betrakte honom såsom en fremmande, för hvilken man vill synas med bifall. Man tale till honom, berätte något för honom, och göre dervid de åsyftade rörelserna. Hans kritik skall snart säga oss, om ännu något brister, och hvilka förbättringar våra vändningar ännu behöfva. Uppläsandet af goda pjeser, dem vi sett på theatern, förenadt med någon aktion, är ett förträffligt medel att blifva mästare öfver sina händer. Gången kan också göra oss älskvärda, men äfven löjliga. Den bildades gång måste öfverhufvud hafva följande egenskaper: Den är hvarken för hastig, eller för långsam. Den är icke vaggande eller ojemn, utan stadig. Den är likformig och utan buller. Den är så beskaffad, att han ger kroppen en viss värdighet, ett visst anseende. Den har således ingenting dansande eller hoppande, ingenting tvunget och tillgjordt. Den måste vara naturlig, samt hvarken vanprydas genom rörelser med hufvudet eller med händerna. Man måste under gåendet hålla hufvudet rakt; man måste tänka derpå, att armar och händer icke behöfvas till gåendet.