Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke bestrider jag nödvändigheten deraf, att ju fattigvårds-pligten bör i lag bestämmas, men jag bestrider den grundsats, som tror att allt utan undantag bör eller kan ernås på denna väg allena. Jag har äfven sagt att förslaget är skadligt till sina följder. Såsom stöd härför torde det vara nog att hänvisa till hvad som redan blifvit yttradt ang:de dess princip-löshet. De fattigas förfärliga tillvext i bredd med en lika förfärlig tillökning i kostnader; förslöandet af all enskild omtanka och allt bemödande bland denna klass; en bitter, trottsig, lättjefull och oförnöjsam sinnesstämning — detta allt, och mycket derutöfver, faller så uppenbart såsom korollarier af förslagets falska grundsatser, att jag anser all vidare utveckling i detta afseende vara mer än öfverflödig. Men om någon skulle tvifla på riktigheten af dessa slutsatser, välan! sä hänvisar jag honom till en erfarenhet, den största, men också den bittraste som funnits. Må han rådfråga Englands historia i denna del och draga nytta af dess exempel. Han skall då finna alt Englands gamla fattiglag i det väsendtligaste alldeles liknade den som nu af Hr Cederschjöld blifvit föreslagen. Afven der ställdes fattigvården uteslutande på det legala området, äfven der påbjöds att alla oförsörjda skulle förses med arbete på socknarnas bekostnad, äfven der bestämdes att hvar och en, som ej ansågs kunna förtjena nog till sitt uppehälle, skulle af fattigmedlen erhålla fyllnaden till sina behof, och hvart detta system ledde, derom kunna fattigtaxornas oerhörda belopp, blott för England uppgående till 8,683,4(11 L. St., eller mera än 156 millioner r:dr ngds om året; folkets förfärliga utarmande, ja, hela samhällens afträdande af ali sin egendom, och slutligen de ofantliga ansträngningar som gjordes för att återkomma från en så förtviflad belägenhet, lemna ett varnande vittnesbörd, som icke borde vara för oss förloradt. Jag har vidare sagt att förslaget är overkställbar! i sin tillämpning.
Det är tydligt att han icke kan upgöra kontrakter om de materialer, som erfordras, om den arbetsstyrka, som under en längre tid skall användas, om utsträckningen af sjelfva arbetet, så vida han icke på förhand vet, huruvida han under årets olika arbets-perioder erhåller hvad han behöfver. Jag tror derföre att det är af största vigt att detta Betänk, bifalles, och då frågan redan är af 3 Stånd afgjord, lärer en återremiss icke medföra något resultat. Jag får således, på grund häraf, anhålla om propos. å bifall till Utlåt. Hvad derefter beträffar den sednare delen, hvilken jag, i strid med Gr. Anckarsvärd, anser stå i ett ganska nära sammanhang med denna fråga, ber jag att få tillkännagifva, det jag, för min dpi, långt före Riksdagens början, hade mig bekant det anmärkningsvärda sätt, på hvilket Hrr Fullmäktige i RiksgisKont. hade skött det vigligaste åliggande, som blifvit dem gifvet, nemi. att uptaga lån för de Jernvägs-anläggningar, hvilka af R. Stir vid sista Riksdagen beslötos. Då det s. k. DéchargeBetänk. här föredrogs, ansåg jag mig icke i detta afseende böra yttra något, så mycket mer, som frågan icke af andra talare vidrördes, och det af det enkla skäl, att jag trodde det vara bäst att de misstag, som inom RiksgisKont. blifvit begångna, blefve betäckta med en hemlighetsslöja, så att de icke, genom tidningarne spridda både inom och utom landet, måtte lägga i öppen dag det sätt, hvarpå frågan blifvit af Fullmäktige behandlad, ett sätt som, efter mitt förmenande, icke skulle ingifva främmande länders bankirer någon stor tanka om R. Stirs egna Deputerades förmåga att sköta penninge-transaktioner.
H v a d s o m tynger h o n o m mest är hans fruktan för, att tankarna aldrig skola återvinna sin klarhet — att den tändande, skapande gnistan i n o m h o n o m kanske för alltid slocknat — Ju mer han talar, dess mer tycks d o c k hans sinne lättas, o c h — » » Naturligtvis, » inföll doktorn lifligt, » det är just därhän jag velat k o m m a, m e n m o t mig är han mera i n b u n d e n o c h försagd. Säkert hyser han den dåraktiga tanken, att jag anser h o n o m för ett » intressant subjekt » o c h endast på den grund sträfvar att lära känna h o n o m. Sådana » intressanta subjekt » finnes det — Gud nåde oss — alltför godt o m i vår nervsjuka, öfverarbetade tid, för att jag skulle längta efter nya sådana. Intressant, — det finner jag h o n o m i högsta måtto, men ej på grund af hans sjukdom, utan på grund af allt det myckna han hunnit uträtta v i d så unga år, alla d e planer han framlagt för oss o c h det ärliga arbete han utfört till allas vår heder. » Doktorn tystnade, varm o c h eldig. » Bra, Evald, » sade doktorinnan m e d en gillande nick åt mannen. A i n a satt tyst, — m e n en varm våg af stolthet o c h tacksamhet välde i n o m henne vid tanken, att det var honom dessa ord gällde — (Forts.) » Nå, h v a d har ni i dag att rapportera, fröken A i n a? » framkastade d o k t o r H o l m, då de en tid därefter åter träffades vid doktorns kaffebord. » Ni måste ha goda rapporter, ni också, ty både Nelly o c h jag äro i dag ganska belåtna med vår patient.
Och så kom hon och strök sig uppåt mig; hon vill jag skall smeka henne. Det är vidrigt. Så måtte en karl känna det för en efterhängsen qvinna. Och när jag så inte ville vara tillmötesgående, sade hon, ”kyss mig, på munnen. – Jag gjorde det, men med afsmak. Och jag hörde eko’t af en replik: ”inte nu.” Brandes Häftet № 1.144 Jag lider, men jag lefver. Och det var just känslan af att icke lefva, som dref mig från Hörby. Derför bör jag vara nöjd nu. Jag vill vara det. Jag måste vara det; eljest skall min arbetskraft knäckas igen. Nu vet jag hur det går. Men jag ångrar icke att jag reste hit. Hvad som helst undantagande ett stillastående! En kris, – må det sen komma efter hvad det vill. Jag måste ha klarhet; känna fast mark under fötterna. Ja, nu vet jag hur det går, och jag har varit oklok, – icke att jag kom, men att jag icke dröjde med kortet till dagen efter valdagen. Han blir ond, svär och förbannar, ljudlöst och städadt, men hånande sarkastiskt. Han tror mig vara tillochmed dummare än han ansåg mig förut, samt dertill påflugen och efterhängsen. Antingen kommer han icke. Eller också kommer han – och det vore värre – men är artigt snäsig och låter mig förstå hur taktlös jag varit. Hvad skall jag då göra? Taga min Matts ur skolan. Icke tänka mer på G.B. som person. Låta honom återgå till det förra, abstrakta; det som icke rör mig. Hugga i med arbetet, vara djerf och produktiv, skrifva efter mitt eget hufvud, efter våra svenska förhållanden och bry mig strunt om att jag är en myra inför Odysseus. Tappa modet? Bli förkrossad? Nix! Inte ännu. Arbetet är mer än G. B. Och ännu har han icke sett mina kort så mycket att han bestämdt kan veta om Ernst Ahlgren inte duger ändå. Blir han borta måste jag tvinga mig att anse det som om han vore död. Då blir det Gustaf och jag, som sida om sida skola se till att knoga oss fram ”Quand même!”
Tingsgästnings-penningar här ofvan blifvit tillstyrkt, ett bestämdt anslag, motsvarande hvad ifrågavarande grufvehjelp under de sednare åren utgjort, må på Stat uppföras; och som, vid granskning af räkenskaperne, befunnits, att anslaget under loppet af de sistförflutna femton åren utgått oförändradt med ofvanberörde summa, hvaruti någon förhöjning under samma tidrymd icke eller blifvit af vederbörande ifrågasatt, tillstyrker Utskottet, att samma 92 R:dr 34 sH. 6 r:st. må varda å Stat uppförde, tillsammans med den för Kongl. Svea IIof-Rält, med derunder lydande Justitire-Stat, bestämda lönesumma. 13:o På det att alla omkostnader för fångvården måtte på ett ställe uti Riks-Staten blifva synliga, har Kongl. Maj:t ifrågaställa att det, jemlikt 13 Stats-Ut skottets Utlåtandet IV-o 35. Kongl. Brefvet den 30 November 1841, å 7:de Hufvudtiteln anvisade årliera anslag af 4,000 R:dr till reparationer å Länsfängelserne målle till 2:dra Hufvudtitelns anslag för fångars vård och underhåll öfverflyttas. Utskottet har, vid öfvervägande häraf, ej kunnat förbise, att, så länge en större del af Länsfängelserne äro inrymde i sådane Kongl.
Lind, som, enligt contraet af d. 28 Dec. 1840, pä fem år, räknade från den 1 April 1841, mot en årlig hyra af 2,280 r:dr b:co, begagnar alla de uti Riddarhusets flygelbyggnader varande rum och lägenheter, sorn icke äro lill Riddarhusets Secreterare och Vaktmästare upplålne, har, uti ingifne skrifter, hos Ridd.Direct. anhållit, att enär han ämnade pä egen bekostnad verkställa åtskilliga, till en kostnad af 500 r:dr b:co. beräknade, reparationer, hvaribland bestämdt uppgifvas nya golf och tapeter i 3 eller 4 rum samt 2:ne kakelugnars omsättning, i de rum, som uti en af dessa flygelbyggnader för närvarande äro upplålne till Cautchu-fabrik, men hyresmannen önskade sjelf bebo, Directionen måtte, såsom en ersättning för nämnde reparationer, meddela Lind fem års ytterligare prolongation å sitt hyrescontract, emot utgörande af enahanda hyra, sorn för närvarande. Directionen har visserligen i allmänhet ansett rättast och iakttagit, att, någon kortare tid innan Riddarhuset tillhörige lägenheter blifvit lill uthyrande lediga, sådant i allmänna tidningarne tillkännagifva, med utsättande af viss dag för hyresanbuds ingifvande; men då nu, medan H. R. o.
tr. (midt för Kungsträdgården.) P r e n u m e r. FRITHIOF HELLBERG. Träffas å b y r å n k l. Lösnummerpris: 15 öre. Allm. Telef. (vid kompletteringar). Gustafva .rade läsarinna! Ä r du nedtryckt af bekymmer, är du i saknad af det stöd ett godt föräldrahem skänker, är du hänvisad att äta det knappa bröd ett lågt betaladt arbete förskaffar dig, gör då bekantskap med Gustafva Nisbeths lefnadshistoria, och du skall lära känna en kvinna, som visste att under hårda dagar stå upprätt, som oaktadt ogynsamma förhållanden ej blott förvärfvade sig en oberoende ställning och odelad aktning, utan äfven bibehöll ett friskt lynne och en varm kärlek till sina medmänniskor. Ä r du åter ung och glad, ser du ännu lifvet endast i den leende vårens ljusa färger, tror du kanske ännu, att ungdomens och skönhetens triumfer höra till det bästa vår värld har att bjuda på, kasta äfven du en blick på denna kvinna, som aldrig smakat dessa triumfer, men som tagit hand om så många sådana där små- muntra flickor, lärt dem förstå lifvets allvar, utan att förkväfva det ungdomliga hjärtats behof af glädje, och gjort dem till goda medborgarinnor TJtsrifning-stid: hvarje helgfri fredag. Nisbeth. och glada husmödrar. Ja, ärade läsarinna, vare sig du är yngre eller äldre, vare sig du intager en ringa eller en lysande ställning i samhället, skall du, om du blott har ett sinne öppet för det sanna och goda i lifvet, säkerligen känna dig dragen till den ädla kvinna, hvars bild Idun i dag för dig framställer, och hvars lefnadssaga väl skulle vara värd att skildras vida utförligare, än här kan ske. Gustafva Nisbeth föddes d. Hennes ungdom var rik på bittra erfarenheter, hvilka säkerligen skulle ha nedslagit och från början förkväft de goda anlagen hos hvarje mindre energisk natur än hennes. Sina första studier gjorde hon i Upsala och sattes därefter i helpension i Stockholm. Hon erhöll sålunda en temligen god skolbildning, men var därefter hänvisad till sitt eget arbete för erhållande af sitt uppehälle.
Herr Boman har, med fästad uppmärksamhet på det, efter hans omdöme, olämpliga förhållande, alt en person, sorn i yngre år undergått bestraffning lör t. ex. stöld, möjligen föranledd af oförstånd, dålig uppfostran eller tillfälligt behof, mäste, då han såsom beväringsskyldig bevistade beväringsmanskapets möten, genom det utmärkande isin civila drägt och användande till de lägsta och smutsigaste sysslor vara föremål för kamraters hån och spott, samt således ånyo lida straff för ett och samma fel, som måhända eljest till följd af ett förbältradt uppförande biefve förgätet, föreslagit, att vanfrejdade personer väl må i rudorna införas, men befrias från skyldigheten att under fredstid deltaga i beväringsmanskapets årliga vapenöfning»!' och först när landets försvar eller inträffande händelser det oundgängligen påfordra, till tjenstgöring uppbådas. Herr Östenberg samt Gustaf Bjerkander_, Jäders Persson> Anders Kylander och Olof Perssonj med hvilka flere at Hederv. Bonde-Ståndets ledamöter sig förenat, hafva åter påyrkat upphörande af berörda vapenöfningar helt och hållet, Herr Österberg, Bjerkander, Anders Persson och Olof Persson likväl med uttalande af den åsigt, att de årliga mönstringarne med beväringsmanskapet boide fortfarande på lämplig tid ega rum och detsamma vederbörligen enrolleras, samt Kongl. Maj:t ega rättighet att vid befarade krigsoroligheter national-beväringen till vapenöfning sammankalla. Till stöd för nämnda yrkande hafva motionärerne hufvudsakligen andragit: att, utom de direkta utgifter, Statsverket för beväringsmötena finge vidkännas, uppgående för år 1852, enligt det i Kongl. Kri gs-kollegium upprättade bokslut, till 149,484 R;dr 22 sk. 1 r:st. banko och för de sednaste fyratio åren till omkring 6,000,000 R:dr, enahanda mynt, medförde bevärings-inrältningen ganska betydliga indirekta kostnader och uppoffringar, isynnerhet för folket.
Utaf konfiskations-förteckningarne finner man ock, hurusom just de artiklar, hvilka äro åsatte antingen förbud eller höga tullsatser förnämligast utgöra föremål för den demoraliserande lurendrejerioch tullförsnillningsindustrien, såsom bomullsoch ylleväfnader af alla slag, finare jernsmiden och bleckslagare-arbeten m. m., och slutligen torde tullförsnillningen å smör i Norrbotten, jemte, i anledning deraf, inträffade händelsen med inbrottsslölder af produktionsbevisen utgöra ett tillräckligt varnande exempel på inflytelsen af höga luilsatser. Dessa och likartade omständigheter, alltid och allestädes iakttagna följder af prohibitiva förfoganden, synas mig kräfva rättelse i flera af Utskottet föreslagna tullbestämmelser, hvaribland jag företrädesvis bör uppehålla mig vid följande. llleckslagare-arbeten åsattes vid 1845 års riksdag 50 procent förhöjda afgifter, hvilka vid sisla riksdagen bibehöllos. Man köper nu sådana utländska arbeten här i staden lid pris, ofta icke öfversligande blotta tullsatsen. Hvad staten och den inhemska tillverkningen vunnit genom denna tull-lagstiftning, bevisas bäst af nämnde förhållande. Jag föreslår, att 1841 års tullsatser, ehuru redan nog höga, måtte åter upptagas, nemligen för olackerade bleckslagare-arbeten 8 sk. och för de lackerade 10 sk. skålpundet. Garn, linne-, äfvensom tråd af samma ämne, derå föreslagna tullsatserna öfverstiga 50 procent af de serskilda varuslagens medelvärden; och dessa varuslag äro likväl endast halffabrikater, hehöfliga för både husslöjden, linneväfnads-fabrikationen och flera bandtverkerier. I öfverensstämmelse med Kongl. Majrls vid sisllidne riks - Bevillnings-Utskollels Betänkande, M 3, 109 dag afgifne taxeförslag, anser jag (ullen höra bestämmas ä linnegarn, ofärgadt till 8 sk. och färgadt till 12 sk. samt å linnetråd, alla slag, tili 16 sk. skålpundet. Gevär, delar deraf.
Till en höljan skulle jag tro, att det vore bäst, om den värde ledamot, som varit ordför. i Skattejemknings-comitéen ^underrättade oss på hvad punkt det af denna comité' handlagda ärende står, oell hvad som till upplysning uti en sak, som, om jag ratt minnes, af både Konung och Ständer ansetts nödig, blifvit åtgjordt. Om Frih. af Nordin är närvar., torde han benäget lemna den upplysning jag önskar; och anhåller jag att sedan blifva åter uppropad, för att få vidare yttra mig i ämnet. Frih. af Nordin, Carl Johan: Jag skall icke för närvar, inlåta mig i något svar på det, som blifvit anfördt i hufvudsaken, utan endast besvara den siste talarens framställning. År 1831 eller i början af år idia mottog jag Konungens nåd. förtroende att vara ledamot i en Skattejemknings-comite'. I December i833 inkom denna comité med und. yttrande. Dess hufvudsakliga innehåll var, så vidt jag minnes, följande: att comiterade hade sökt vinna upplysningar om förhållandet och trott sig lättast vinna dem i Konungens Bef:h:des femårs-berättelser; men att dessa, vid anställd granskning, befunnits så ofullständiga, otillförlitliga och föga öfverensstämmande med verkliga förhållandet, att derpå ingenting kunde grundas. I sådant sakens skick, ansågo comiterade sig böra öfvergå till granskning af jordehöckerna och indelningsverket; men efter tagen kännedom af dessa i Collegierna befintliga handlingar och räkenskaper, funnos äfven de hafva betydliga felaktigheter, så att, utan en föreg:de granskning och upplysningars införskaffande från provinserna, någon tillförlitlig tableau öfver förhållandet ej kunde uppgöras.
L59 gängm emellan Swerige och Hamburg warit afbruten sä wäl frankeringS - orterric blifwik förändrade, som Utrikes postporton till betz belopp och progressiva beräknande förhöjd wida bswcr 1791 ärs Taxa, pä sätt en af Afwcrsten insänd och härhos i afskrift bifogad Tariff utwisar; i anledning af hwilkct förhällandc och för att freda Post - werkct ifrän widare förluster, iöf» wer-Post-Vireclionen funnit sig böra underdänigst hemställa, det mätte icke allenast fiankeringen fbr de frän Swensta Post-Contoiren Utrikes gäcnde bref hädanefter fä upbäras till det belopp, som bcrbrde Tariff uptager, utan äfwcn att samma belopp, som ä nämnde Tariff utfbres i Pommcrst mynt, mätte i stället fä upbäraS i Swenstt Banco, hwarigenom ej mindre Kronan kunde winna nägon ersättning fdr en i närmawarande tid updrifwcn wäpelr cours» än mera stynds samhet och redighet ivid upbdrden hos Post-Zörwaltarnr winna-. Kongl.
RiksgäldsContoiret måste följaktligen af sjelfva Capitalet innehålla en del såsom fond för ränteliquiderne, och då denna summa således kommer att blifva ofrugtbar i Contoirets hand, uppstår derigenom en SToa Denj lii Februari i e. m. ea ränteförlust, sora skulle kunna uppgä till 10,000 R:dr årligen. Besinnar man derjemte, att Contoiret, för att utrikes kunna bestrida räntebetalningen j måste liafva en Banquier, till hvilken fonderne remitteras, att denne troligen skall hafva någon provision, att mäklare-courtage och andre afgifter vid vexelköp äga rum jemte postporto, och att en sådan rörelse alltid är förenad med serskilde omkostnader och förluster, så synes deraf klart, att låneomkostnaderne icke kunna bestridas med knappa §£:clels procent, utan ovillkorligen skola tillskynda RiksgäldsContoiret förlust derutöfver. För min del anser jag nödigt, förbehålla RiksgäldsContoiret i procent af räntan till låneomkostnadernes bestridande. Således skulle jag tro det vara ett oundgängeligt vilkor, att länet erhålles al pari eller 100 för 100, hvilket under närvarande penningeförhållanden utrikes, icke torde vara omöjligt. Den andra anmärkningen, som jag tar mig friheten framställa, är emot utlåningen och det derföre föreslagne Obligationssätt. Jag tror nemligen, att förskrifningarne måste ställas på Hamburger Banco, eller Svenskt Silfver efter 1G64 års Myntfot, om någon säkerhet skall vinnas att erhålla tillbaka samma mynt, sorn det man sjelf upplånt. I annat fall kan det lätt inträffa, att RiksgäldsContoiret, vid låne-operationernas slut, får betala till en högre Cours, än det mynt Cm II. 2 i8 Den 12 Februarii e. m. gäller, hvaruti Riksgälds-Contoiret får sin betalning. — Min tredje anmärkning rörer uppsägningen, som Utskottet frånkänt Riksgäldskontoret.
Och tygellöst utöfvas; att nederlags-friheter genom brist på en rigtigt organiserad bevakning, kan hända ock genorn brist på de existerande föt fattningars mindre redliga och driftiga bandhafvande’, varit i högsta grad skadliga för landet. Vi behöfve således ej tvifla, att ett förbättradt Organisationsoch Förvaltnings-system vid Tull-verkct är af yttersta vigt; att öfveroch under-officianters befattning och åtgärder böra utvidgas; Tulloch Lots-verken, med fera verk, sammanslås och förenas under en dagligen verksam centralstyrelse, samt underhafvandeDistrictsChefer, med mera magt och politiskt anseende; att öfveroch under-officianters embets-inkomster böta proportioneras efter deras tjensters mer och mindre vigt och besvärlighet; att hela TullStatens intresse blifver, genom aflönings. Den h i Maj t. 383 och uppmuntrings-sättet, med det allmännas förenadt; att alla varor blifva förtullade efter deras intrinsequa värde; att räkenskaps-sättet och redogörelsen 'vid DistrictsTullkamrarno förenklas och förkortas; att vissa mål, som fordra skyndsamt afgörande må af DistrictsStyresraännen, biträdde af några andra-Tull-officianter på stället, i enlighet med Reglementet, utan onödig tidsutdrägt afgöras och genast exequeras; att alla lastage-, lotsoch ankare-platser samt uthamnar noga besökas, för att controllera underhafvandes uppförande i tjensten; att, med ett ord, de af ofvannäinnde Herrar Embetsmän afgifna förslag och anmärkningar, hvilka äro grundade på theoretisk kunskap jemte erfarenhet vid Tullverket, böra noga rådfrågas vid förbättringen af Tulloch Lots-verkets organisation och förvaltning.
Stockholm den 25 Maj 1848. Dih. lill R. St. Reservation af Herr Biskop Holmström, som yttrade, det han vidhöll sin vid föregående riksdagar uttalade åsigt om rätta förståndet af 36 § Regeringsformen, i hvad den rörer föremål för omröstning i Förstärkt Konstitutions-utskott. Af ordalydelsen, att slik omröstning skall ega rum endast i det fall, att ståndens tankar äro »i någon eller några delar» från hvarandra skiljaktige, samt att genom förrättad omröstning ett fullständigt utlåtande skall beredas att hvila till nästföljande riksdag, syntes det Biskopen vara klart, att omröstning icke borde ega rum derom, huruvida ett förslag skall hvila eller icke hvila. Åberopande Biskopen ytterligare Konstitutions-utskottets memorialer N:ris 51 och 55 vid sisth riksdag. Uti denna reservation instämde Herr Tersmeden N., Biskoparne Nibelius och Hallström samt Doctor Broman. * i N:o 14. Ant. till Expd Utsk. d 3 Juni, kl. 1 e. m. Memorial lill Rikets Stander, med förslag till ändring i 2 — 5 mom. 14 och 22 §§ Riksdag s-ordning en, rörande representationsrdttigheten för Fahlu Bergslag. I anseende till llerfaldiga olägenheter, som uppkommit i följd deraf, att, enligt 2 och 5 mom. 14 § Riksdagsordningen, valbarheten till riksdagsfullmägtig för Fahlu Bergslag är inskränkt till de fjerdepartsegare, hvilka derstädes minst tre år före den dag, hvartill riksdagen är pålvst, varit brukande bergsmän, väcktes redan vid den år 1840 ingångna riksdag, till upphäfvande af denna inskränkning, på anförda skäl, ett förslag, hvilket likväl icke tillstyrktes af Konstitutionsutskottet; hvarföre nytt förslag, rörande samma fråga, lill Konstitutions-utskottet vid sistförlidne riksdag inlemnades och af detsamma då till Rikets Ständers ytterligare pröfning insändes, såsom dess memorial N:o 28 för samma riksmöte närmare utreder.
Till Fullmägkig i något Riksens Sländers Werk mä ej hos Direktionen komma under oniröstninn, någon son, stnnma förtroende tillförne innehaft och sig detsamma qfsagk. 8, n, Skulle någon af Riddarhus Directeurccne dufwa wald till Fmlmägtig i ett as de ofwannämndo Werk, gar han i vck nied detsamma umr Riddarhus Direktionen, och blifwcr en ny Ledamot i desi ställe utwald, pä det han ej i wa! till Revisorer mä fomma art deltaga, 8- 12° Om Riddarhus Secreterare Mystan emella» Riksdagarne blifwcr ledig, mä Direktionen derom i allmänna Tidningarne till sökandes underrättelse kungöra och sedan bland de sökande utwälja den Lircclionen anser wara mäst skicklig och honom genom ConstitUtorial i Sytzlau insätta, hwiiket förordnande wid nästkommande Riksdag Ridderffapct och Adelns gillande underställes. De öfrige af Riddarhusets Tjenstemän äger Direktionen art efter godtsinnande antaga och genom Fullmagk i fina sysilor stadfästa; hwarwid i akrrages att sä wäl desie som Riddarhus Sekreteraren och de Ema ordinarier Direktionen skulle fin ' N Den 24 November. 1459 na för godt art antaga, böra wara af Adelig börd. §. iZ. De af Högloft.