Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven betar af honor har jag sett nära lika långa, men dessa skilja sig från hanbetarne genom en vida smäckrare form. Betarnes yta är alltid sprickig, men under den finnes ett lager af sprickfritt elfenben, hvilket åter omsluter en grynig, på sina ställen halft genomskinlig, liksom oljedränkt benkärna. När hvalrossoxen blifvit mycket gammal, simmar han för sig sjelf som en enstöring, men eljest hålla sig djur af samma ålder och kön tillsamman i stora flockar. Ungen följer länge sin moder och skyddas af henne med synbar ömhet och starkt framträdande moderskärlek. Hennes första omsorg, då hon är förföljd, är derför att rädda ungen, äfven Hvalrossbetar. a. Hantand, utsida. b. Hantand, insida. c. Hontänder. 1/10 af nat. storl. om detta måste ske med offer af eget lif. En hvalrosshona med unge är nästan alltid förlorad, om de upptäckas från en fångstbåt. Huru ifrigt hon än med stötar och knuffar söker draga ungen undan eller att vilseleda förföljarne genom att dyka ned med honom under framlabben, upphinnes hon dock oftast och dödas. En dylik jagt är i sanning grym, men fångstmannen känner i sitt yrke ingen skonsamhet. Hvalrossarne, i synnerhet gamla enstaka hanar, sofva och hvila om hösten, då drifisen försvunnit, äfven i vattnet, med hufvudet än öfver ytan, än under densamma och med så starkt uppblåsta lungor, att kroppen hålles flytande med en del af ryggen uppskjutande öfver vattnet. Det senare sättet att sofva är väl möjligt endast så lång tid i sänder, som djuret kan hålla andan, men detta lär vara ganska länge. Om en fångstbåt möter en på detta sätt sofvande hvalross, så väckes denne först med ett ljudligt »törn upp», innan han harpuneras, »för att han ej i skrämseln skall hugga hål i båten med sina betar».
Uti. riksstaten linnes på Gottlands läns landstat upptaget ett belopp af 3 r:dr 16: sk., utgörande, jemlikt Kongl., brefvet den 18 December 1797, arfvode åt 2 lotsar, vid Slitö hamn för tillsyn öfver lotsningen derstädes; och hemställer Utskottet,. att ifrågavarande arfvodesbelopp, 3’ r:dr 16 sk., må få, under 5:te Hufvudtitelhs anslag för lotsenoch fyringsstaterne inbegripas; varandes i enlighet härmed beloppet från närlagda tabell uteslutet. 12:o.. Likaledes ät å Westerbottens läns landstat uppfördt ett belopp* af 100 r:dr 46 sk. 11 rst., aflöning för en länsman i Arjeplougs lappmark; men då detta länsmansdistrikt tillhör Norrbottens län, föreslår Utskottet, att med rättelse härutinnan, beloppet, 100 r:dr 46 sk. 11 rst., måfå till Norrbottens läns landsstat öfverföras,. på sätt å bilagda tabell jemväl är iakttaget. 13:o.. Vid sednaste riksdag anvisade Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts disposition 12,900 r:dr årligen i 3 år, till aflöning eller arfvoden för styrelsen• af‘!allmänna viigoch vattenbyggnader samt dess tjenstebiträden så val i hufvudstaden sorn i landsorten.
Sådant är likväl icke förhållandet, enär jag uti min motion fullständigt ådagalagt den allmänna nyttan för handeln och alla sjöfarande till och ifrån Stockholm, hvilken af den föreslagne Canalen skulle härflyta, Utskotten hafva icke JDen 26 Februarii f, m. 23 1 eller på sådant sätt betraktat mitt förslag, då de i Betänkandet, vid reciten af mia motion, säga: varande slutligen af motionären er in rad t, att den mindre betydliga kostnad, som för den sistnämnde Canalens fullbordande kan åtgå, icke ens behöfver falla Staten till last, utan troligen skulle kunna af ett actietecknande Bolag bestridas, mot det att Bolaget fick af det allmänna påräkna: r.o en arbetscommendering af Kronans manskap, emot vanlig betalning och öfrige förpligtelser, och 2:0 ett efter behofvet afpassadt penningelån, eller förskott, emot laglig ränta och successiv årlig afbetalning, att begagnas under arbetstiden, som efter motionärens öfvertygelse icke borde räcka längre än 2:ne är. Jag tror således, att Herr von Hartmansdorff antingen icke läst mitt förslag, eller har orätt, då han framställer det på ett vrångt sätt; och det är blott detta jag velat anmärka, Herr Rosenblad: Jag vill blott nämna, i anledning af en emot mig gjord anmärkning, att jag icke ansett uppskof likgiltigt i fråga om redan påbörjade arbeten, ulan endast i fråga om de opåbörjade. När man nu läser den under Litt. A. vid Utskottens första Betänkande fogade förteckning på började, men ännu icke fullbordade strömrensningsföretag, och derifrån undantages arbetena i Klarä.lfven och By alfven, hvilka i / a3a Den 26 Februari i f. m. alla fall icke så snart kunna fortsättas, sedan de uppgjorde kostnadsförslagen befunnits oriktiga, finnér man lätt, att alla de öfrige äro för obetydliga, att man ej skulle äga full visshet om riktigheten af Utskottens calcul, att ett anslag af 3oo,ooo R:dr B:co är fullt tillräckligt för deras fullbordande under 6 år. Herr Lagerhjelm:
Man byggde med ordning och smak, och i sanning torde det uti den gynnande ställning hvaruti Götheborgs innevånare i allmänhet och dess Köpmän isynnerhet då sig befunno, varit föriåteligt, om de visade begäret, att förskaffa sig beqväma och understun. dom lysande boningar, hälst en mängd inflyttande utländningar, hvilka ägde betydliga capitaler, betalte stora hyror, så väl för de hus de sjelfve bebodde, sora de magaziner, hvari de varor voro upplagde, sopa de medbragt, och hvarigenom hastigt en stor penningemassa sattes i omlopp, och tillfälle öppnades, att 62 Den 4 Juliu jemte en lönande utländsk handel hastigt samJ ]a rikedom. Då det 6tora continantal krigets lika oförväntade sorn hastiga utgång afledde »le manga källor till handelsfördelar, hvilkas medelpunct Götheborg förut varit, och spridde dem till andra länder , men Götheborg ännu ägde tillräcklig Credit å Utländska Handelsplatser, så var det väl ej underligt, att Köpmännen ej genast upphörde med ali rörelse , utan i stället försökte att genom andra handels speculationer ersätta hvad de i afseende på Continental-handeln förlorat. Efter ett långvarigt blocade-tillstånd, öppnades, genom tractaten i Moss och Norrige® förening med Sverige, förstnämnde Rikes hamnar åter för den fredliga sjöfaranden, och hvilken beräkning syntes sannolikare, än den, att efter nära 4 års afbruten handel, Norrige skulle med begärlighet emottaga Utländske öfverflöds och luxearticlar. 40 a 50 Fartyg, lastade härmed afgingo till Norrige, men knappt |:del af dessa laddningar fingo köpare, det öfriga måste efter stora förluster af fragt och Magazins-om-i kostnader återföras, och man kan med säkerhet antaga, att Götheborgs handelshus blott på denna misslyckade speculation förlorade öfver en million R:dr Banco, Ännu försökte de att genom en ny speculation återfå de summor sorn blifvit på de förutgående uppoffrade.
Mantalsoch Skaltskrifningen till granskning företes af Krono-Betjeningen i orten, som alltid skulle åtta dagar förut deraf'undfå del; ochhar Herr Landshöfdingen i öfrigt ansett, det ingen annan borde får befalla sig med vaccinationen, änden sorn af vederbörande Provrncial-Läkare godkändes äga erfordelig skicklighet dertill, och att ett Reglemente loide böra utfärdas för alla vaccinateurer, rörande deras pligter, i och för vaccinationens utöfning. — 2:0 Herr Professorn och Riddaren Carl Trafvenfelts den -22 nästlidne Maj, från Högled. Ridderskapet och Adeln remitterade Dic.tamen, hvaruti, med åberopande af de utaf Ivongl.
Tullen bestämdes för lampolja till 6 rst. och för andra, till apotheksvaror ej hänförliga, eller eljest icke specificerade slag, till 1 sk. 4 rst. per U.. Papper. De tvänne första rubrikerna bestämdes sålunda: Kardus-, förhydnings-, gråttoch makulatur, tobaksoch annat omslags-. Tryck-, limmadt och olimmadt, koncept-, tapetoch cartier eller kort. Skomakare-arbeten af siden. En tull af 2 r:dr 24 sk. per U åsattes. Smör. Tullen bestämdes till 1 r:dr per lispundet. 414 Prot.-utdrag den 31 Maj 1848. Socker. Antogs, enligt Bevillnings-utskottets förslag, för topp-, candioch kak-, kiossadt lump-, havanna-, terres-, samt andra till sockerhalten lika slag, en tull af 5 sk. för skålpundet. Stål, alla slag. En tull af 2 r:dr per 100 skålpund stapelstadsvigt bestämdes. Tran och späck, alla slag. Tullen antogs till 6 sk. för ett lispund. Väfnader: Ylle. Rubriker och tullbestämmelser ansågos böra blifva sålunda: Ylle, af ull allena, eller med blandning, till större eller mindre del, af bomull, lin eller andra ämnen, utom silke, doffel, fris och frisad 1 U 32 sk. filtar 1 S 16 sk, flanell 1 U. 36 sk. mattväfnad 1 16 sk. pressduk 1 $ 3 sk. Shavlar, shavletter och andra dukar 1 U. 1 r:dr. andra slag, ej specificerade: af ull allena: ovalkade t g1 36 sk. valkade: tvåskaftade lgf 1 r:dr 32 sk. flerskaftade 1 U. 2 r:dr — af ull, med blandning till minst hälften af bomull, lin eller andra ämnen, utom silke: andra slag, ej speficerade: alngods 1 U. — 36 sk.
Men då Kongl. Maj:t likväl, måhända af grannlagenhet, icke gjort någon sådan framställning, anser jag Rikets Ständer böra å deras sida iakttaga en motsvarande uppmärksamhet. Om anslagets belopp, vill jag nu icke yttra mig, utan endast erindra, att uti ärftliga monarkier är det icke blott ett i grunden erkändt, utan äfven högt uttaladt förhållande, att till Thronen arfberättigade Prinsar icke ensamt äro Konungahusets, utan jemväl Rikets Barn. En sådan Prins kalla Fransmännen för i8a Den 29 December e. m. Frankrikes son, och alla Konungahusets barn tillsammans, för Frankrikes karn. Deri mening, som ligger till grund för dessa uttryck, gäller äfven hos oss: och jag tror således, att Sveriges Rike bör tillegna sig barnen i vårt Konungahus, derigenom, att Rikets Ständer, på ett dam värdigt sätt, anslå åt dessa Prinsar ett underhåll, som är oberoende af föräldrarnes. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord pro.-, position, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera Herr Thams nyssnämnde motion, jemte Herr von Hartmansdorffs 1 anledning deraf afgifne yttrande, till Stats-. Utskottet. Föredrogs ånyo Friherre Rålambs, Claes, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående Sädes-tork-inrättningar; jemte Friherre Ridderstolpes, Fredrik, rörande samma ämne, berörde dag afgifne yttrande. Friherre Ridderstolpe, Fredrik> hade inlämnat följande, som upplästes : Igenom den machine jag i plenum den i5 dennes f. m. omtalat, skiljes Frug ter och Fisk m. m. som medelst densamma torkas, ifrån yttre atmosplmrens tryckning; de värmas igenom ångledare, för att bringa tryckningen inom machingn till half - Den 39 December e. ni. ten af atmospherens, vid hvilken grad (och under den) de till torkning inlagde varorlie underhållas medelst en condensator, fästad vid machinens ena ända, då i den andra ändan en aspirerande pump är anbragt.
Till fullgörande af Eders Kongl, Maj:ts nådiga befallning uti remiss, den 5 i förra månaden, uppå Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse, i hvad angår barnbördshusets räkenskaper, liar Eders Kongl. Maj:ts Sundhets-kollegium infordrat och får härhos underdånigst öfverlemna Direktionens öfver Barn - — 230 — bördshuset underdåniga utlåtande öfver Revisorernes erinran vid redovisningssättet för en del utgifter. Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, C. J. EKSTRÖMER. D. EKELUND. E. G. ENGBERG. FR. TH. BERG. Stockholm den 27 Februari 1854. J, Ljungberg. Direktionens öfver Barnbördshuset underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af Barnbördshusets räkenskaper för åren 1850 och 1851. Stormäktigste Allernådigste Konung! Till åtlydnad af Eders Kongl.
"Du elake bror", sade Hebla ifrigt, "tänker du då verkligen på att resa bort från oss?" "Ja", svarade Johan, och vände sig åter till fru Ebba, "jag har just härom på Qvidja öfverlagt med mig sjelf. J veten huru vår nådige konung skrifvit och bjudit mig till sitt hof. Jag är nitton år, visst ville jag börja se mig om i verlden och uträtta bättre mannadåd, än endast klubba vargar och stundom björnar, och ville hellre vara en riddare för adeliga damer i Konungens hof, än skämta med bondtöserna på Qvidja. De bragder som nu i Finland erbjuda sig, äro icke sådana, som ett ungt svärd vill välja till invigning. Viljen J icke, kära morkär, härom tala vid herr Klas, och höra huruvida han nu vill låta mig fara." Fru Ebba log. "Åter vill du att jag skall vara din taleman, hvarföre talar du icke sjelf med din far? Icke torde han neka dig." "Icke rädes jag derföre, men det är nu en gång så, att jag alltid kommer med mina böner till kära morkär, fastän J mången gång afslår dem, och herr Klas sällan nekar hvad jag begär. Kanske just emedan jag så sällan ber honom om något." "Denna gång afslår dock icke heller jag din begäran. Mig tyckes din önskan vara riktig. Du är vid den ålder att du kan tjena din konung, du behöfver se verlden, och i detta olyckliga land, der inbördes-kriget flammar opp i hvarje vrå, om än största lågan för ögonblicket är qväfd, der är nu ej rätta stället för en yngling, som vill öfva sig i ridderlige idrotter. Vi skola tala härom med din far, dock hafva han och jag åtskilliga gånger redan ordat oss emellan om saken. När han till frukosten kommer in, vilja vi väcka tal härom. Men säg mig nu, min käre son, huru det nu lefves på Qvidja?" "Äfven derom ville jag tala vid eder, morkär. Jag fruktar att fogden far illa med folket." Fru Ebba reste sig hastigt. "Gud bevare att så skulle förhålla sig.
Detta har orsakat, att redovisningen för det arresterade manskapet verkställts, vid en del regementen, uti en särskild i aflöningsrullan tillsatt kolumn, och vid andra regementen åter, medelst anteckning uti den i rullorna befintliga anmärkningskolumnen, hvilka förhållanden dock ej gjort kontrollen af utgifterna mindre pålitlig, än om aflöningsrullorna varit uppgjorde i fullkomlig öfverensstämmelse med hvarandra; hvadan ock Kollegium ansett rättelse i berörde hänseende ej hafva varit erforderlig. Hvad vidare angår den af Revisorerne i 6 § gjorda anmärkning, att Militieboställskassan vid årets slut haft större kontant behållning, än som, i betraktande af förhållandet emellan inkomster och utgifter, enligt Revisorernes åsigt, varit nödvändig, uppgående till 72,701 R:dr 98 öre, eller med 10,492 R:dr 81 öre öfverskjutande det belopp, som vid 1860 års slut fanns i kassan kontant innestående, så har denna omständighet härledt sig deraf, dels att åtskilliga större reparationer å karaktärshus vid militieboställen redan voro beslutade och flere att motse, och dels att förberedande åtgärder för fullgörandet af de genom Kongl, brefvet den 16 April 1861 föreskrifna nybyggnader af karaktärshus å dylika boställen af Kollegium vidtagits, till följd hvaraf nödig försigtighet fordrade, att ej utlåna den för året uppkomna behållning, förr än de i och för nybyggnader och reparationer erforderliga kostnader blefvo närmare kände.
Delta har R. o. Ad. nu medgifvit, sedan R. o. Ad. funnit sig kunna i likartade fall bevilja lån emot bättre villkor. Då det nu är fråga om R. o. Ad:s conseqvens, har jag ansett det icke vara olämpligt att återkalla delta i dess minne. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. behagade finna, att denna punkt innehölle 2:ne förslag; Hr Landtm, finge nu först framställa propos. å det första af dem, hemställande alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Ulsk. tillstyrkt om ett anslag af 1080 r:dr årligen i 4 är, eller tillsammans 4>2o r:dr. Ropades ja. Hr Landtm, yttrade, att den andra frågan anginge lånet af 20,000 r:dr; hemställande han, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk. i denna del föreslagit. Ropades ja och nej. Hr Landtm, lät derefter ånyo uppläsa PresteSt:s beslut rör:de denna del af frågan. Hr Westfelt begärde få veta, huru BorgareSt. beslutat i denna del af ämnet. Undert. Ridd.Secret. upplyste, att BorgareSt. återremitterat den ifrågavar. delen af 27 punkten. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad., på sätt PresleSt. beslutat, det ifrågavar. lånet med den nedsättning i räntan, som i nämnda Stånd blifvit beslutad. Hr Westfelt: Jag vill icke besvära R. o. Ad. med någon votering, roen anhåller att emot beslutet få till prol. nedlägga min reservation. Hr Westfelt: Inom Utsk. bar jag varit af en annan tanke än Ulsk:s pluralitet, och har emot dess beslut mig reserverat. Jag anser mig derföre skyldig alt här inför R. o. Ad. redogöra för skälen till min reservation. Hvar och en, sorn varit i Wadstena och kanner stranden utmed denna stad, torde finna, all det här af Wadstena begärda anslag till en hamnbyggnad är alldeles förfeladt.
hållande till sin slöe far och det intrigerande sällskapet i sin salong, i synnerhet till en mångmillionär, hvilken, ehuru af mycket lag härkomst och med lika laga seder samt känd skurkaktighet, dock har tillträde till hennes umgänge. Att riktigt antagligt framhålla detta egendomliga med dess på en gång högdragna, spotska och vänligt nedlåtande, detta människoföraktande och hånande, hvilket, det må vara ryskt eller icke, skall i denna karaktär verka jämte kärleken, är sannerligen icke någon lätt sak, men uppgiften löses på ett i allmänhet godt sätt af fru Dorsch-Bosin, i synnerhet i den stora salongsscenen, där furstinnan med skönhetens, intelligensens och elakhetens makt herskar öfver sin omgifning. Skådespelerskan har äfven i vttre afseenden de fördelar som fordras for att riktigt återgifva den sköna furstinnans roll. Hvad man kunde önska är, att hon i vissa, mera maktpåliggande ögonblick gåfve litet större skärpa åt sitt spel. Tredje akten är Osips, den frigifne lifegnes, akt. Hr Elmlund har redan för åtskilliga år sedan väckt bifall i denna sällsynta karaktärs framställning. Han visar fortfarande så klart som det möjligtvis kan visas, huru stark pligtkäns-lan är hos denne hederlige trälnatur, och om åskådarne ha svårt för att tro på sanningen i karaktären, är det ingalunda skådespelarens fel. Den slafviska undergifvenheten som denne f. d. lifegue visar sin förra herskarinnas son och som går så långt, att han åt honom bevarar hans älskade, fastän hon nu är Osips hustru (jag förutsätter att handlingen i stycket är tillräckligt känd för att jag icke skall behöfva upptaga det knappa utrymmet i denna uppsats med att här upprepa den), framställes af hr Elmlund på det enda riktiga säti^ hvarpå det väl bör framställas, ehuru man kan på andrascener få skåda det i en något annorlunda form och i raskare tempo. Det är något ädelt och varmt i hr Elmlunds Ösips, hvilket försonar med bristerna i författarens karaktärs-skildring och väcker vår medkänsla för denne egendomlige figur.
Banken återbetalas från och med detta års ingång med 14,000 i hvarje vecka och dels att dessa medel, i den mohn de inflöto, skulle såsom förskott uti låne-rörelsen emot inteckning i Bruksoqh landtegendomar användas, under villkor, att någon utlåning af de å lånen emot nvssomförmäldle slag af panter ifrån sistnämnde tid inflytande kapital-afbetalningar icke finge äga rum; så har, efter det berörde tillfälliga förstärkning vid början af Juli månad innevarande år blifvit i låneväg utgifven, ali utlåning mot pant af fastighet måst afstadna, helst de inllutne kapital-afbetalningarne icke ännu äro tillräckliga för att betacka oi n liö r m ä 1 d a för sk o t ts-s u m m a. Då nu ansökningar om lån på fast egendom redan under en tid af omkring tvenne år varit hvilande i saknad af tillgängliga medel; då dessa lån måste för den mindre jordbrukaren vara af fördel, enär skulden efter hand amorteras, utan större utgift för låntagaren än 6 procents ränta på primitiva lånesumman; då för denna del af allmänheten, som mest begagnar ifrågavarande låne-rörelse-gren, tillfällen saknas alt erhålla lika fördelagtiga lån på andra slälien, samt då Banken har fullkomlig säkerhet Banco-Utskottets Betänkande, X:o 29. 35 för dessa lån och på sådane gjort så obetydliga förluster, alt desamma icke ens förtjena att omnämnas, har Utskottet ansett sig böra i öfvervägande taga, huruvida det med Bankens närvarande ställning låter sig förena, alt genom någon tillökning uti cirkulalions-kapitalet för denna utlånings-rörelse, söka, åtminstone till en mindre del, afhjelpa den penningelörlägenhet, som råder inom landet. 1 sådant afseende har först förekommit, alt, i fall de årligen inflytande kapital-afbetalningarne å de emot inteckning i fastighet och återbetalning i silfver från Banken utgifne lån, utgörande, enligt 1843 års bokslut, elt återstående belopp af 482,959 R:dr 13 sk. 10 rst.
Och hon skulle aldrig kalla honom; det visste hon ock. — Men krisen var icke öfverstånden. Tvärtom, nu började den först. Allt hvad det fanns inom henne af kvinna, hela den varma, rika fonden af längtan att ge sig hän i kärlek till en man, allt detta, som slumrat i tio år, reste sig nu under de dagar som följde. Det var som om denna halfva bekännelse tryckt ut ett fönster till hennes eget inre, där elden länge brunnit men utan styrka af brist på luft. Nu slogo flammorna upp i himmelens sky, och hon, som under så många år af sitt lif känt all sin ömhet och kärlek samlade kring sitt barn, märkte nu med ångest och skräck, att hennes upproriska naturs kraf på lycka för egen del gjorde sig gällande med en okuflig styrka, emot hvilken själfva moderskärleken ingenting förmådde. Dock — hur starkt krafvet än gjorde gällande, underkasta sig ville hon icke! Och så blef det kamp mellan den gamla kärleken till barnet och denna nya kärlek till honom, som räddat barnets lif. Det var en onaturlig och smärtsam strid, ty den nya känslan var den gamlas barn, som hon närt vid sitt eget bröst — och när Alfhild Lindenow skulle välja mellan de två kände hon sig till mods som en mor ställd i valet mellan sina två barn, af hvilka det ena måste dö. Så måste väl då det yngsta dö, eftersom de icke kunde lefva båda. Hade det endast berott på henne, skulle de kanske kunnat det. Hennes hjärta kunde icke dela; men det skulle kunnat skänka en oändlighet åt båda, så att allt hvad hon gaf den ena icke behöft inkräkta på den andras rätt. — Dock — hon visste att Maria utan hänsyn till hur mycket eller hur litet, skulle fordra intet eller allt. Och hon visste än mer, att om hon svek sitt barn, skulle det i den lillas själ sättas ett märke, som lifvet aldrig skulle kunna helt utplåna. Detta väsen af hennes eget väsen var så ömtåligt och så sjukligt känsligt! Hon kunde icke öfvergifva sitt barn för en annan! — Men hon älskade honom, den andre, älskade honom med hela sin inåtvända naturs innerlighet och styrka. Det hade kommit öfver henne så plötsligt.
Nytillträdande abonnenter kunna mot insändande af 40 öre i frimärken erhålla X d u n s j u l n u m m e r med porträtt af tidningens redaktör och nitton a f de mest framstå- ende kvinliga och manliga medarbetarne. Numret innehåller dessutom 20 sidor intressant och omväxlande text samt torde i detta afseende vara den rikhaltigaste jultidning, som någonsin utkommit. Föräldrar och barn. Små verklighetsbilder, samlade af Lo / a. » flflEom, låt mig fläta ditt hår, jag kan inte med de där loekarne. » — » Nej, nej, mamma, flätor äro inte vackra; låt mig behålla lockarne! » — » Visst inte, du skall ha flätor. » Modern slätar ut håret; barnet grå- ter öfver sina lockar — och modern löser åter upp flätorna och lockar barnets hår. Louise lät sina saker slängas ruudt omkring. På måndagen lågo söndagskläderna på soffa och stolar. » Barn då, du är för oordentlig! Hvart skall det ta vägen med dig? » Och medan modern talar på så sätt, samlar hon ihop Louises kläder och hänger in dem i skåpet. Ett barn skar sig i fingret. » A h, stackars liten, » ropade modern. Och medan hon sö- ker förbinda såret, fortsätter hon med sin veklagan. » Hvad skall farmor säga? » — » Gör det mera ondt? » — » Å h, min lilla stackare! » — » Sitt bara stilla, så går Maria efter en kaka åt dig. » * * * Ett annat barn föll och slog sig ett hål i hufvudet. Barnet grät, men modern förstod att beherska sig. H o n tvättade såret och förband det. Medan barnet ännu skrek, var modern lugn och kysste det blott. D å barnet blef lugnare, sade hon: » Se, så vackert solen skiner! Så snart jag är i ordning, skola vi gå och se, om det finnes några mogna smultron. Minns du, hvar vi hittade så stora smultron sist. Men i dag gå vi en annan väg, som är vackrare. » — Barnet glömde smärtorna och såret. — Och när det åter skulle förbindas, väntade modern till ett gladt ögonblick, berättade något intressant, och allt var i ordning i en handvändning. * Två barn kifvades. bas inte, barn!