Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om ett tillägg till Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer. 52 § Regeringsformen, jemförd med 23 § Riksdagsordningen, stadgar i hvad ordning och på hvad sätt Landtmarskalk och Talmän för Preste-, Borgareoch Bonde-stånden utses skola samt 39 § i Riksdagsordningen, jemförd med 22 § Riddarhusordningen, att i Rikets Ständers Utskott ordet föras skall af den Ridderskapet och Adelns ledamot, som bland de närvarande har främsta sätet på Riddarhuset. Men hvarken uti grundlagarne, ej heller uti särskilda förordningar eller instruktioner, finnes någon bestämmelse om hvem som skal) föra ordet vid Rikets Ständers Revisorers af Statsverket sammanträden. Saknaden af en sådan föreskrift, hvilken lämpligast bordt inrymmas uti Instruktionen för bemälde Revisorer, har låtit på mer än ett sätt och mera än en gång känna sig. Man har ur förlägenheten sökt att hjelpa sig, genom att tillämpa 39 § Riksdagsordningen, som har afseende pä tillsättning af Ordförande i Utskott, men detta har variten nödfallsätgärd, som då ingen rimlig grund lärer kunna försvaras, ty hvarken på analogiens eller annan väg kan man leda sig till den slutsats, att Statsrevisionen skulle vara jemförlig med ett Rikets Ständers Utskott. Såväl val till Utskott, som val till Fullmägtige i Banken och Riksgälds-kontoret, förrättas på helt annat sätt än val af Revisorer, hvilket icke sker omedelbart af Rikets Ständer, utan i den ordning de särskilda Stånden, hvart för sig, lämpligast finna. Grundlagarne, som efter deras ordalydelse skola tolkas, känna ej till andra Utskott, än de i 53 § Regeringsformen uppräknade; och bestämmelsen angående Ordförande i Utskott kan således ej ha afseende på andra Rikets Ständers delegationer. Detsamma, sorn så ofta blifvit sagt för att erinra om olämpligheten af det på sjelfskrifvenheten grundade stadgandet, rörande Utskotts-ordlörande, gäller i lika hög om icke högre grad i fråga om Ordförandeskapet uti revisionen.
M:t anmälda beslut, har, med anledning af Rikets Ständers år 1851 församlade Revisorers gjorda erinran, det belopp af 3 R:dr 24 sk., hvilket Väbeln vid Kongl. KrigsHofrätten C. E. Fröleén under sin tjenstetid eger uppbära utöfver den för hans befattning i Krigs-Hofrättens nja stat bestämda lön, blifvit å Allmänna IndragningsStaten uppförd t. 38:o. Till denna Stat hafva jemväl, på sätt i underdånig skrifvelse angående regleringen af utgifterne under Riks-Slalens Andra Hufvudtitel blifvit anmäldt, öfverflyttats åtskilliga genom Kongl. Brefvet den 11 Mars 1841 personelt anvisade ersättningar för förlorade tingsgästningspenningar, tillsammans 68: 8. 9. 39:o. Genom indragne fjerdingsmans-löner, som numera till Sfats-verket ingått, hafva ifrån Riks-Slaten blifvit uteslutne indelta räntor, med kronovärdi 333 R:dr 41 sk. 6 rst. och upptagna efter markegång på förslag till 3,746 R:dr 4 sk. 6 rst. samt 7 tunnor 22 kappar indelt spanmål; kommande i följd häraf utgifterna å denna titel att med motsvarande belopp minskas. 40:o. I öfverensstämmelse med hvad vid regleringen af utgifterna under RiksStatens 8:de Hufvudtitel blifvit i underdånighet yttradt, hafva de å Allmänna Indragnings-Staten uppförda 6 Professors-emeriti-löner vid Universileterna, deraf 2 vid Universitetet i Upsala och 4 vid det i Lund, blifvit från deras nuvarande belopp 1,600 R:dr till 2,000 R:dr hvardera förhöjde. 41:o.
Prats 1S17*—xStä, <f.ic Sami, N\r 55, 5^, Prof. Uulr. d. 16 Maji 1818» glering af Staten vid Ulricsdals Slolt, och 2:0 Uöneförhöjning för Comministrarne i Stockholm, r,edan blifvit af de öfrige Respective Stånden godkände; så lät Presl-Ståndet dervid bero. SD. Nedanskrifne på bordet hvilandeBetänkanden blefvo vid förnyad föredragning gillade, nemligen: Stats samt Allm. Besvärsoch Ekonomi Utskottens.- N:o 204, i anledning af gjorde motioner angående Tullverket och dermed gemenskap egande ämnen; StatsUtskottets Berättelse och Utlåtande om Riksgälds-Verkets tillstånd och förvaltning, äfvensom nämnda Utskotts Betänkanden N:o 215, angående väckte Motioner inom det • Hedervärda Bonde-Ståndet, rörande Roteringen i Jemtland; N:o 217, i anledning af väckt fråga om AcademieDomkyrkoWisingsborgs Skolse-GodsPrrebende-Annexeoch ad pios usus anslagne Hemmanssamt Militie-Boställens lösande till Skatte; N:o 218, om anslag å Stat för inrättande af Exercitie-Esquadroner vid Eif-Regementets Cavalleri Corpser. N:o 219, angående någon förändring uti Staten för Kongl.
Hvad nu först angar den föreslagna capitationsafgiften, så torde efter vederbörlig pröfning och utlåtande vid mantalsskrifningarne, nedsättning, åtminstone till en tredjedel, böra äga rum för de fattigare, torpare, arbetare och inhysesfolk på landet, som sakna utvägar till förtjenst el. ler arbetsförmåga till bergning, eller hafva flere oförsörjde barn, eller gamla orklöse föräldrar att underhålla, äfvensom den nu föreslagne befrielse ifrån personel afgift vid 60 års ålder, icke synes böra blifva ovilkorligen meckä gifven, utan efter förekommande omständighe - 132 Den 12 Maji f. m. ter äfven borde få ankomma på enahanda9 förberedande granskning vid mantalsskrifningarne, till TaxeringsComitéens närmare pröfning, sorn, i anseende till dem, hvilka, med billighet bovde, i personella afgiften njuta lindring. Hvad dernäst angår bevillningsafgiften för ca-* p täler, så synes den föreskriften, nu är gällande, otn ränteliqviden emellan fordringsägare och gäldenärer, antingen böra alldeles upphäfvas, och cspitalisterne sjelfva erlägga be* vidning för utlånte capitaler eller ock om det möter svårigheter, att a; Utskottet sådan föreskrift föreslås, att den icke, sorn nu stundom händer blifver en död bokstaf, utan tillämpning, men fordringsägaren deremot vid större ansvar än hittills, må förbindas att medgifva bevillningsafdrag, till förekommande af det förhållande, som nu stundom torde inträffa, att den sora har både fordringar ock skulder, men icke är i tillfälle att afbörda de sednare med de förra måste medgifva afdrag i det för* ra förhållandet, man likväl icke får tillgodonjuta samma rätt i det sednare och derigenom stadnar i en -urius', som han icke komme atö vidkännas, om fordringsägaren directe erlade sin bevillning; men skulle icke correctiven kunna utfinnas emot så beskaffade missbruk, som jag likväl förmodar skulle kunna föreslås, så anser jag det vara moraliskt rättare, och för Staten nyttigare, att
Ett lif af traget, oafbrutet arbete för att öka eget kunskapsförrtid, för att meddela dessa kunskaper At andra och för att virda, stödja och gliidja fader, syskon och syskons barn, ett lif utan forströelser, omväxling, yttre liggelser och med m h g a pröfningar, ett sldaiit lif, som Karin Ahlins, synes mtingen hhrdt och enformigt, men finnes det stal i baraktaren, friskhet i lynnet, B&amp;r !ek i hjlrtat och forst och sist hemtas styrkan till arbetet ofvlenifsabn, @ A ar ett sidant lif i sanning ett lyckligt lif. Hvctd som SAS i karlek, det skördas ock i viilsignelse. Arsklass efter Arsklass af nilas flickor b a h lemnet Ahlinska skolan för att g&amp; lifvets okända öden ti !i mötes. For alla, dem som tagit skolans arbete p&amp; allvar och som efter niprs, iirs förlopp reflektera öfver sin skoltid, har sisom ett kart minne mer och mer framtradt Karin %hlins personlighet. Hon Pr ej en af dessa människor, som man ofta r %kw p&amp; lifvots allftartsvag. Hos flere ata en har ocksk den önskan uppstAtt, att en gAng f&amp; tillFMe att gifva ett uttryck At kansler af beundran och tacksamhet, hos flere &amp; n en har den &amp; sige funnits, att detta langa, redbara arbete borde om nQgoe f&amp; ett allmant erkannande. Just sjalfva arbetets flard18shet fordrade detta. N i r det saledes för nggr8 veckor sedan blef bekant, att fröken Karin Åhlin den 25 november detta är skulle fylla soxtio air, togo mingas tankar samma riktning. Larjungar och f. d. lirjuagar, mingt ?. af deras förtildrar, larare och lararinnor, slägt ocb vanner beredde sig att fira denna dag, sii godt tid och omständigheter det medgAfvo. Redan kl. ' j 2 8 p&amp; morgonen den 25 nov.
Eafaldr^Tarn beJdai”rSeF « " r *?*? h‘m.,ni“k och förödelse,' drf genom dl mest It genom bestämde understöd åt dem, sorn, ehuru oförmögne att lietoch ht fet sörja för sm bergning, äga mera förmåga att derlin b <WaEW missvaxtåren hafva dessa anstalter farri,* t , , omlaga, uter hvilka hkv;å blifvit h i n, ,rc iulomordentliga ansträngningar1, »vilia likväl blifvit betydligt .underlättade genom det tillfälle Lill arbets &5®äcr s serskilt* WverensiomLlse,^ i,forn olika DlslTioto U‘*‘ I,I"evä"“re ef‘“ »ärvarLdrSU^IÄ^n™ *f är, l8f“h flutne fem 'ro» »L l i o^1* ®euna fond är under de senaste förmerför arhetarne För öfrigt finnas särskilta Spa^ ren V1tde, pmmerce-Rådet, Conuneadeuren och Hidda SÄ & Catr0,'S i'?*"!1 B~“* Ola.*™!, hvilk , o rst -ölf » ,^lsförs 3,000 R:dr och vid Bromö u,36a R;dr jo sk arbetarne ‘*rd* i0r“ “Pl,«ir'’“>- M af h"r 3oo° s* S;,s-4,3 och fle,“ Fonder sonTmfr” i,0m. l5< Socknar af Länet med De äro’ likväl alla^metföi Trt omknu? 1 Good tunnor Spannmål, högre r-, ™ec , °Sst f** undantag riktade på årligutlåning mot eller mildre Lehofm^så6att de* ^ SjlÖr(jaiS, beskaffen1let beroende större genheten efter missväxten d't lemna något värn mot förlä för än de äldre
Denna inskränkning har dock numera icke synnerligt stor betydelse, enär det, som fordras för att blifva «Grosserer ». icke är af beskaffenhet att utgöra något egentligt hinder för den, som önskar tillträde till kreditupplag. De afgifter, som skola erläggas af den som i Kjö-benhavn vill vinna » Grosserer » - rättighet, lära nemligen icke mycket öfverstiga 260 kronor. Antalet » Grosserere » i Kjöbenhavn bar också ökats ofantligt hastigt. För tjugo år sedan funnos endast omkring 360, år 1870 nära dubbelt så många, och förlidet år hade deras antal vuxit till ej mindre än omkring 1500. En firma, som önskar kreditupplag, skall till vederbörande räkenskapsförare aflemna en pfiicielt bestyrkt afskrift af den anmälan om firmans innehafvare m. m., som enligt lag skall göras och, derest alla delegarne i firman icke hafva lika ansvar eller icke häfta för firmans skuld med all sin egendom, dessutom en skriftlig förklaring, att detta förhållande skall vara utan inflytande på deras skyldigheter gent emot tullen med afseende på firmans kreditupplag. Om en firma, som har kreditupplag, upphör eller förändras, skall sådant genast anmälas för tullräkenskapsföraren. Såsom redan blifvit antydt, få icke alla slags varor uppläggas på kreditupplag, hvilket väl torde bero derpå, att åtskilliga utländska varor svårligen kunna skiljas från samma slags varor af inländskt ursprung, äfvensom i fråga om andra, särskildt s. k. » korta varor », derpå, att man icke utan en synnerligen besvärlig efterräkning, stycke för stycke, kan bedöma, huru mycket af sådana varor finnes i ett magasin. För spirituösa eger det särskilda förhållande rum, att upplägguing deraf på kreditupplag väl är med-gifven, men att vid utförsel tullen derför icke får afskrif-vas, enär man icke utan största svårighet kan kontrollera, att den importerade varan icke blifvit före återutförseln utspädd. För de varor, som få tagas på kreditupplag, äro i tulltaxan bredvid tullsatserna angifna vissa tillskrifningsoeh frånskrifningsqvanta.
Orden om » en annan hustru » hade kommit öfver honom utan mening eller reflekterande, som ett halmstrå för att rädda hans pensionsvurm. Med verklig bedröfvelse gick det ljuset upp för honom, att alla pensioner voro förgäfves, alla kalkyler fåfänga. Hans Karolina skulle aldrig få ett öre däraf! Han älskade henne högre, än han någonsin gjort efter hennes död, sedan han gjort denna upptäckt. Han kände en vansinnig längtan att rycka upp henne ur grafven och skaka lif i henne, på det att hon måtte en dag komma i åtnjutande af de pensioner, som inrättningarna nu skulle bedraga honom på. Om han bara för att förarga de där herrarne skulle gifta om sig? Men på de flesta håll var pensionen personlig och indrogs vid dödsfall. Det var en stor missräkning. Men kanske kunde det med någon mellangift arrangeras så, att det öfverflyttades på den andra hustrun. I ämbetsverken skulle han ha ut sin rätt, antingen hustrun vore nummer ett eller nummer två — det var alltid någon tröst. Tanken att taga en hustru för pensionernas skull blef alltmera en fix idé hos kamrern. Men ännu på det andra året gick han som änkling ensam i sitt dystra hem, betalade regelbundet sin änkas pensioner, men hade inte ännu en aning om, hvarifrån han skulle få denna änka. Och nu var det julafton. Salboms hade aldrig haft några barn, men julafton hade de i alla år inbjudit några fattiga barn till en liten julfest. Då tändes en liten gran i ett hörn af salen, fru Salbom, hvars styfva fingrar eljes aldrig rörde vid det gamla pianots gulnade tangenter, hackade då igenom första reprisen till en gammal polska, som hon ideligen tragglade om och om igen, tills de små klampande fötterna tröttnade och småttingarne slogo sig ned till en god välfägnad. Det var den enda gång på hela året, som barnaskratt och barnafötters tramp hördes hos Salboms. Men de gladde sig däråt, blefvo själfva som barn igen och hade sin fröjd äfven de åt vaxljusen i granen. Den dagen grälade de aldrig, liksom af en tyst öfverenskommelse, utan bådas ansikten skeno af välvilja och julfrid. Nu var det andra julaftonen, som hemmet varit lika tyst och öde.
Skepparen Garl August Sellholm ingaf, genom ombud, den 9 September 1862, till Justitie-Ombudsmans-expeditionen en skrift, innefattande klagan deröfver, att i ett vid Stockholms Rådstufvurätt af Sellholm såsom kärande part anhängiggjordt mål, protokollsföranden expedierat ett vid klagoskriften fogadt utdrag af Rådstufvurättens protokoll för den 14 Juli 1862, som förmentes vara stridande emot Kongl. Förordningen angående expeditionslösen den 30 November 1855 derutinnan att, i följd af den i samma expedition begagnade utdragna stil, det föreskrifna antalet af treliosex bokstäfver å hvarje rad på långt när icke förefunnes, hvarigenom expeditionen kommit att onödigtvis upptaga två ark, för hvilka i lösen och stämpladt papper påförts och uppburits Tre Riksdaler 50 öre Riksmynt; anhållande klaganden om min embetsåtgärd till åtals anställande emot bemälde protokollsförande, med yrkande af ansvar, efter 17 och 18 §§ i nyssåberopade nådiga Förordning, samt att protokollsföranden måtte tillförbindas icke allenast ersätta klaganden all skada och förlust, utan äfven godtgöra alla i och för detta åtal klaganden förorsakade kostnader. Åtta dagar derefter, eller den 17 förutnämnda September, inlemnade klaganden en ny skrift, hvaruti han anförde, att, vid närmare efterseende, hans anmälda klagan emot protokollsföranden, som till honom expedierat Rådstufvurättens förrberörda protokoll, befunnits oriktig i så måtto, att bemälde protokollsförande ej tagit ens någon lösen för samma protokollsutdrag, utan expeditionen hade blifvit till klaganden utlemnad endast af misstag; hvarföre klaganden helt och hållet återkallade sin hos mig framstälda begäran om åtal och antydde, att ombudet skulle äga återtaga handlingarne; hvilken sistberörda del af uppdraget ombudet likväl aldrig fullgjorde, utan handlingarne qvarstadnade i Justitie-Ombudsmans-Expeditionen. 62
Iramstälda tilltags11a, sårande, fast magtiösa försök, art göra f. d. Konungens och dess Efterkommandes förmenta anspråk i en framtid gällande: försök, hvilka aldrig ägt och aldrig kunna äga annan påföljd, än att lemna Svenska Folket och dess Ombud ännu ett tillfälle att högtidligen ådagalägga såväl deras undersåtliga, trogna och tacksamma tänkesätt för Hans Maj.ts och Hans Kongl. Höghets personer, såsom ock deras oryggliga tillgifvenhet för Rikets af dem sjelfva stiftade och besvurna Fundamental.lagar, samt deribland nominalt RiksActen af d< n 10 Maj 18O9 och Successionsordningen af den 26 Sept. lSxo, 2:0 Att Riksens Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Hans Kongl. Maj:t efter inhämtade upplysningar om authenticiteten af ofvanberörde Handlingar täcktes på tjenligt och allvarsamt sätt låta föra personerna af fordna Konungahuset till minnes, att det beslut, i grund hvaraf de njuta sina pensioner och inkomster ifrån Sverige, innehåller deras förbindelse att med stillhet och utan mindsta försök af motverkan anse sakernas stadgade ordning i detta Rike; och att hvad redan händt, svårligen kunde annorlunda anses, än som Contractcts brytande å deras sida, 42 Den 7 Mars. hvilket förr eller senare måste följas af detsammas upphörande äfven å Svenska Regeringens sida: att Kongl. Maj:t derjemte täcktes hos Badenska Hofvet yrka en nöjaktig förklaring öfver hvad å detsammas åtgärd synes hafva berott, samt en offentlig försäkran, att dylika tillbud ej mera förnyas: ankommande på Kongl. Maj:ts eget bepröfvande att, under afvaktan af svar, provisoriskt låta innehålla med alla utbetalningar af förutnämnde rentor och underhållsmedel, så framt det skulle nödigt synas: och slutligen, att om ett tillfredsställande svar, jemte lämplig garantie för vederbörandes framtida förhållande alldeles uteblef, all utbetalning af berörde medel borde med Riksens Ständers samtycke förklaras vara för nu och alltid upphörd.
Det är klart att Statens jernväg måste hafva fördel utaf allt, som kan föras såväl till som från densamma, och att öppnandet af ökad trafik är öppnandet af ökade vinstmedel. En landsväg i möjligaste raka sträckning till Töreboda och närmande sig egenskapen af en chaussée, är också hvad staden Mariestad ovilkorligen behöfver, om den skall förmå hålla sig uppe efter jernvägens uppkomst och den fördelning af rörelsen, som deraf blifvit en följd. För Mariestad är denna fråga vital. Behofvet kräfver den möjligaste nära förbindelse med stambanan och tvifvelsutan vore en bibana dertill ändamålsenligast. Men då stadens närvarande tillstånd icke synes mig kunna uppbära en sådan och då vägfrågan från Töreboda finnes vara af påträngande beskaffenhet, har det förefallit mig att begge dessa vigtiga angelägenheter endast kunna på en gång afhjelpas genom en grundligare behandling af vägfrågan. Om staden framdeles genom handel och sjöfart, fabriker och manufakturer samt inflyttningar, lyckas uppbringa sig till den ställning att den kan underhålla en jernbana, lägger vägen intet hinder deremot. På grund af hvad jag i det föregående haft äran anföra, tvekar jag således icke att vördsamt framställa följande motion, nemligen: Att Rikets Ständer behagade besluta, att till Kongl. Maj:ts nådiga disposition ställa ett anslag af Ett hundra femtio tusen Riksdaler Riksmynt, för att användas till vägomläggning emellan Töreboda och Mariestad, på det sätt och med de vilkor Kongl. Majit täckes finna för godt att när mare bestämma. Om remiss af denna motion till Stats-Utskottet får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 29 November 1862. J. Woern. 432 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Af Friherre Steffanj angående inrättande aj tjenstefolks skolor. Det gifves intet så djupt ingripande uti ett samhälles utveckling till blomstring och välmåga, som förhållandet emellan husbonde och tjenare.
Då sade han till dem: Kaster ut nätet på högra sidona om båten, så varden I finnande. Då kastade de ut: och kom så mycken fisk, att de förmådde det icke draga. Då sade den Lärjungen, som Jesus älskade, till Petrum: Herren äret. När Simon Petrus hörde, att det var Herren, band han om sig kjortelen, ty han var naken, och gaf sig i sjön. Men de andre Lärjungarna kommo med båten; ty de voro icke långt ifrå landet, utan vid pass tuhundrade alnar; och drogo fiskanätet. Och när de voro stigne på landet, sågo de der vara lagda glöd, och en fisk derpå, och bröd. Jesus sade till dem: Tager hit af de fiskar, som I nu fingen. Simon Petrus steg in och drog nätet upp på landet, fullt med stora fiskar, hundrade femtio och tre; och ändock de voro så månge, gick likväl nätet icke sönder. Sade Jesus till dem: Kommer, och äter. Och ingen af Lärjungarna djerfdes till att spörja honom: Ho äst du? efter de visste, att det var Herren. Då kom Jesus, och tog brödet och gaf dem; och fisken sammaledes. Detta var nu tredje reson att Jesus uppenbarades sinom Lärjungom, sedan han var uppstånden ifrå de döda. Då de nu hade ätit, sade Jesus till Simon Petrum: Simon Jona, älskar du mig mer än desse? Han sade till honom: Ja, Herre, du vetst, att jag älskar dig. Sade han till honom: Föd min lamb. Åter sade han till honom: Simon Jona, älskar du mig? Han sade till honom: Ja, Herre, du vetst, att jag älskar dig. Sade han till honom: Föd min får. Sade han till honom tredje reson: Simon Jona, älskar du mig? Petrus vardt bedröfvad, att han sade tredje reson till honom: Älskar du mig? och sade till honom: Herre, du vetst all ting; du vetst, att jag älskar dig. Sade Jesus till honom: Föd min får.
I öfrigt gör han icke Signora Luna fullkomlig rättvisa. – Om svenska litteraturen hade många sådana stycken, skulle Sverige äfven äga en Shakspear. Klandret, af benämningen Herr Hugo i stället för Herr Hofmarskalk, smakar af tyskmakeri. Hvad Amorina beträffar, så instämmer jag fullkomligt deri: att hvad författarn i sitt företal klandrar hos den grekiska tragedien: nemligen att den tragiska principen ligger i de gamles öde, använder han likvist sjelf tydligt i Amorina. Det var Johannes’s oundvikliga öde, att blifva ett rofdjur. Styckets hjeltinna blir förförd, orsakar sin älskares död, öfvergifver sitt barn, skuffar sin far i lågorna m. m. och allt detta afsigtslöst, liksom hon blott varit ett blindt verktyg för ödets magt. Tragiskt är icke detta – känslorna väckas icke häraf, de styfna liksom af för mycken köld. För att ett ämne skall vara tragiskt, måste det kunna ingifva medlidande och stegra denna känsla allt jemt; men dertill måste händelserna ligga inom det möjliga, det omöjliga af hvad beskaffenhet, som hälst, ligger utom menskliga känslans perceptions förmåga – i fantasin kan det visserligen ingå; men en tragedie bör väl framför allt tala till känslan, och icke blott framställa spöken för inbillningen. En annan sak förefaller mig innehålla för liten smak. Författarn visar blott de yttre sidorna af händelserna, och af dessa lägger han de löjliga så nära bredvid de sorgliga, att de förtaga all effect af hvarandra. Så går det visserligen till i det dagliga lifvet i allmänhet, och det är menniskornas lycka att så många olika beskaffade tilldragelser liksom förskingra hennes sinnen, att sällan någon enskilt hinner tränga fram, åtminstone icke djupt till hjertat. Men annat önskar man af händelserna i en bok, man önskar se deras motiver äfven, och de inre drifhjulen i mensklighetens machineri, man önskar kunna stanna för att reflectera öfver dem eller njuta af dem – åtminstone önskar man komma i godt, i idealiskt sälskap när man tar en bok i hand, som hörer till den sköna litteraturen; men det går man miste om med Amorina.
Om tiden åter för sådana Riksdagar, till hvilka Stals-Rrådet, eller ock, enligt Regerings-Formens 93 de i densamma nämnde vederbörande kalla, åligge det dem att Hof-Rälterna underrätta. det vederbörande valförrättare att om sådana valförrättningar, å embetets vägnar, föranstalta, med serskild föreskrift från Landsböfdingarne, att samma dag, då i Kyrkorna riksdagskallelsen kungöres, skall socknestämma till nästföljande Söndag, för elektorsval af Allmogen, utlysas. Skulle uli en eller flera Kyrkor af ett Pastorat Gudstjenst saknas å den Söndag, då Kungörelsen borde uppläsas, åligge det Presterskapet, att genast genom Kronobetjente i Pastoratet besörja, det nästa dag ett exemplar af Kungörelsen skyndsamt cirkulerar från by till by, uti sådana Församlingar eller Capell-lag, med förständigande, alt deras Ledamöter hafva alt nästföljande Söndag sig vid Moderkyrkan infinna till Elektorsval, i händelse Gudstjenst icke samma Söndag hör hållas i egen Kyrka, då valet derstädes må för Socknen eller Capell-laget förrättas. I de Härader, der Domhafvanden är af frälsestånd, förordnes af Hof-Rälterna Ofrälse valförrättare för Bonde-Ståndet. 2:o. Om tiden för de Riksdagar, till hvilka Konungen Ständerna kallar, lärer Konnngen i Nåder Hof-Rätterna förständiga. Om tiden åter för sådana Riksdagar, till. hvilka Stals-Rädet, eller ock, enligt Regerings-Formens 8y §. de i densamma nämnde vederbörande kalla, åligge det dem att Hof-Rälterna underrätta.