Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att vid de få värfvade regementen vi äga, något sådant icke kan komma i fråga; men det är ett särskildt förhållande, som, om saken utsträcktes öfver licia landet, måhända icke öfverallt med visshet stod att påräkna. Det är icke obekant, att i äldre tider decorpser, som hort vara fulltaliga och såsom sådana uppgåfvos, i sjelfva verket ej voro det, och att sådant ännu ganska nyligen ägt rum inom andra armeer. Det kan icke eller bestridas, att om samma person, som är den enda, hvilken fullt kan känna karlens duglighet och användbarhet, tillika är den som förlorar genom hans afgång, emedan han måste genom utgifter anskaffa en annan, sä uppstår möjligen en frestelse att låta karlen qvarstå längre i tjenst, än sant militäriska åsigter skulle medgifva. Sådant kan vid indelt trupp icke ifrågakomma. Det är befälet, som har uppsigten öfver karlen, som känner honom och som, då han befinnes oduglig, hos Generalmönsterherreu anmäler honom till afgång. Det är befälet, som tillser att alla rolarne äro completta. De handla dervid af intresse för sitt yrke och skulle, om de liito leda sig af andra orsaker, intet vinna, dä det är rolhehållarne som skola anskaffa ersättning. En särskild fördel har detta rekryteringssätt för ett land som Sverige, med en stående här, otillräcklig alt vid allvarsamt krig försvara landet; hvarföre beväringsmanskap mäste lill större eller mindre del dermed sammanblandas. Den ligger i den bekantskap och det vänskapliga förhållande, som det befrämjar imellan allmogen och soldaten; och viglen af delta förhållande, då beväring och gammal stam sammanslås, tror jag svårligen kunna förbises. Vidare har motionären föreslagit för cavalleriet, vill jag påminna mig, att hästarne skulle fodras och skötas af rusthållarne, men skos af Staten. Denna sak är visserligen en detaljfråga, men jag tror att den i verkställigheten skulle möta nå gon svårighet, då Staten skulle skicka sin hofslagare i rusthällarens stall, hvarje gång en sko lossnade.
It. o. Ad. är icke destomindre oförhindradt att sedermera bestämma, hvilken proportion man vill emellan reella fonden och sedelstocken; men om ej bokslutet tages till grund för beräkningen af denna sistnämnde, stadnar man alltid vid dess jemnförande med reella fonden i en godtycklig mening, som leder till tvistigheter utan ända, hvilka icke kunna hafva något fördelaktigt inflytande på Banken i en tid, då den är ställd under utredning. Gr. Cronhjelm: För min del finner jag Utsk:s förslag i första punkten riktigt. Jag tror likväl å andra sidan, att något afdrag på den beräknade sedelstocken också skulle kunna utan skada äga rum; men jag vet icke, hvartill det skulle tjena, då man vill en ärlig realisation. I nuvarande omständigheter synes mig bäst att rent ut säga: så och så många sedlar äro ute; en strid härom skulle endast hafva till följd en strid om sjelfva realisationen, och jag inser intet skäl att icke låta hela beloppet tagas i beräkning, då realisationen i allt fall kan verkställas. Tror man, att sedelstocken på detta sätt blir för högt beräknad, går det ja an för de Hrr, som äro af denna mening, att i stället nedsätta proportionen emellan sedelstocken och den metalliska valutan; men att nu nedsätta sedelstocken skulle gifva realisationens fiender vapen i händerna. De skulle säga, att vi icke kunde besluta realisationen, utan att afdraga så och så mycket af den i sjelfva verket utelöpande sedelstocken; och detta beliöfves icke, helst jag i de olika beräkningarna endast ser en strid om ord. Hr Tham: Jag får börja med den förklaring, att jag i de flesta delar gillar uppställningen afUtsk:s betänk., och att jag äfven i denna första punkt ej skall lägga mig emot bifall till Utsk:s förslag. Det torde likväl icke vara onyttigt att upplysa, huru mycket sorn hittills varit afräknadt från Den a3 Juli e. m. den utelöpande sedelstocken.
På ett annat ställe fullföljer han: “utaf detta måtte det vara utkommet som öfverallt här i riket, ja ock utom riket, i Holland, England och annorstädes, ... om mig hördes år 1712 och 1713, att jag skall hafva utdrifvit hin onde genom ett litet hål på en fönsterruta, som till mig här på Brunsbo skall hafva varit kommen i en kavaljers skapnad, och diskurerat med mig om Sveriges dåvarande tillstånd och hvad för en ända kriget taga ville, eller ock af det som nu i sanning följer: här var i Skara i Henda socken en stor missgerningsqvinna, som för sina grufliga missgerningar skulle vid galgen aflifvas. Hon ville ingalunda tillstå och bekänna missgerningen och undergå döden. Ändtligen, efter långt och svårt arbete, som presterna hade med henne, sändes hon till mig här på Brunsbo med vakt. Jag tager henne för mig i min bokkammare och talar med henne af Guds ord det bästa jag hade lärt och på det bevekligaste jag kunde och kommer vid slutet med henne ... att hon alltsamman och mer till bekänner och hjertligen ångrar. Jag försäkrar henne i förmågo af mitt embete ... om förlåtelse o. s. v. Dagen derefter gick hon frimodigt till döden, Gudi allena ära!“ – “En tid derefter fördes en besatter kring landet. När vi om sommaren kommo ur Åsaka kyrka, såg jag en stor hop folk stå i ring på kyrkogården, men frågade intet efter hvad på färde var. Men när vi kommo hem, frågade jag min betjent hvad det var. Svarades: det var en besatt, den tio karlar förde, och när han fick se mig, sade han: du grå gubbe med korta håret, gjorde mig det stycke, du tog en stek af mig, den skall jag betala dig för. Den besatte sade sedermera, att han hade varit i följe med denna synderskan när hon fördes till Brunsbo, men kunde intet komma längre med henne än till porten, der måste jag stanna ... (så talade den orene anden, och var det om vintern när det skedde), och när hon kom ut igen hade jag ingen makt mera med henne, men jag skall betala dig igen, minnes det.
Lånerörelse icke kan, på hvad vilkor som häldst, af Stadens Styrelse förvaltas, underdånigst tillkännagilvit att då likväl en Pant-låne-inrättning af enahanda be - 346 Stats-Utskottets stämmelse och förpligtelse som GeneralAssistanceContoiret, åtminstone för det närvarande vore för Ilufvudstaden oumbärlig; samt enskilde personer alltså torde böra uppmuntras att. densamma under vissa garantier ändamålsenligt bedrifva, DrätselCommissionen, för sm del, ansett den af Rikets Ständer beviljade förmon af räntefritt begagnande på 10 år af ofvanberörde 100,000 R:dr ej vara för ändamålets vinnande tillfyllestgörande, så framt icke den af GeneralAssistance-Contoiret nu begagnade local, såsom för en sådan lånerörelse apterad och tjenlig, derjemte finge bibehållas, hälst denna local vore dertill i fleie afseenden den mäst passande inom Hufvudstaden. I anledning häraf och sedan upplyst blifvit att, enligt R. St:rs beslut, det af R:gsContoiret hittills begagnade hus skall upplåtas till samlingsrum för de frenne ofrälse Ståndens samt flera bland R. St:rs Utskott, och det af GeneralAssistanceContoiret nyttjade hus i stället inredas för RtgsCcntoiret, bar K. M:t, enär kostnaden för denna inredning utan tvifvel blifver ganska betydlig, och i öfrigt en för RrgsContoiret mera tjenlig local i grannskapet af dess nuvarande hus torde kunna mot hyra erhållas, utan att skillnaden emellan en sådan byra och inrednings-kostnaden blefve för RrgsContoiret särdeles betungande, velat härmed i Nåder fästa R. St:rs StatsUtskotts uppmärksamhet på nyttan och nödvändigheten deraf, att det af GeneralAssistanceContoiret begagnade lius på Riddarholmen med dertill hörande lägenheter må folden blifvande Lombard-låne-rörelsen här i Hufvud - Betänk anden, N:o 374.
År 1833 vunnitsaf 7 samt blifvit uppsagdt af 7 , 18ot-(. , 1 o,> » 2 , 183 5 ,, f) 3 „ 1836. ,. i3 „ „ 6 „ 1837 „ ro „ „ 6 Tillsammans 49- 24’ Af öfrige, dels under Handels-Collegium, delsunder PolitieEmbelsoch Byggnings-Collegium lydande, Handels-Societeten och Handtverks-Embeten här i Staden, hafva funnits: Sidenoch Klädes-Kramhandlare: År 1833 — 26 Ledamöter, med 11 Handels-Betjenter och 23 Handels Lärlingar. , i834 — 29 , 12 , 28 , „ 1835 — 29 12 „ 28 „ , 183G 3o , 12 , 29 , , 1837 — 04 iG » 27 , Di versehandlare r Antalet af Burskapsägande å denna rörelse är uppgifvet till 39; äfvensom anmäldt blifvit, att Betjenter och Lärlingar utgjort, meranämnde fem år, ett antal af 20 å 26.. Spamnålsj Minutoch Victualie-Handlare: Läderhandlare: År i833 — 2i Ledamöter, af hvilka 2 varit ulan rörelse, 1 aflidit och 1 uppsagdt Burskap; 5 Betjenter och 9 Lärlingar. „ 1834 — 22 „ af hvilka 5 ej idkat rörelse och 1 under året gjort cession; 2 Betjenter och 5 Lärlingar. 11 Ax 1835 — 22 Uedamöter, af hvilka 5 ej idkat rörelse, i uppsagdt burskap och 4 råkat i concurstillstånd; 3 Betjenter och 5 Lärlingar. „ 1836 — 2i „ af hvilka 5 varit ulan rörelse, i uppsagdt Bur skap och i aflidit; 3 Betjenter och 5 Lärlingar. n !837 — 2i „ af hvilka 3 ej idkat rörelse, 3 uppsagdt bur skap och i allidit; 3 Betjenter och 5 Lärlingar. Meubelliandlare:
Domkapitel i Stockholm utgöres af alla stadens ordinarie Prester och är dess dom gällande, när minst l af dem densamma tillstyrkt. Kyrkoherde (Prestman) elier Elementar-lärare, som till Kousistorialis och föredragande i Domkapitel i behörig ordning varder utnämnd, bibehålie så länge han i sådan egenskap tjenstgör sin förut innehafvande lön och åtnjute derjemte 1,500 R:dr såsom ersättning för sina genom vistande i stifts-staden ökade lefnads-omkostnader. Denna ersättning utgår för föredraganden i kyrko-ärenden af besparingarne å de åt Biskoparne och Presterskapet genom deras privilegier förunnade löneförmåner, åt föredraganden för skol-ärenden af anslagen åt läroverken.» Lag-Utskottet, till hvars behandling dessa förslag blifvit öfverlemnade och sorn derjemte erhållit del af den inom Högvördiga Preste-Ståndet vid remissen hållna diskussion, har deraf inhemtat, hurusom några ledamöter af omförmäida Riks-Stånd och deribland Ordförande i särskilda Domkapitel ansett en förändring i ifrågavarande hänseende mindre behöflig. Rikets sednast församlade Ständer beslöto emellertid, i enlighet med då varande Lag-Utskotts hemställan, en ny författning i detta ämne, till en del väsendtligen afvikande från det af Herr Domprosten Knös nu framställda förslag. Enligt nämnde af Ständerna beslutade författning, hvilken stadgade att Domkapitlet skulle bestå af Biskop, såsom Ordförande, samt fem ledamöter, hvaraf dock endast Domprost, der sådan funnes, samt Theologie Lektorn vid läroverket i stiftsstaden eiler, om universitet der vore, äldste Theologie Professorn borde vara sjelf skrifne, skulle deremot öfrige tre eller fyra iedamotsplalser tillsättas genom val bland Kyrkoherdar i stiftet samt Rektor och Lektorer vid nämnde läroverk, i hvilket val dock alla ordinarie Prester i stiftet samt Lärarne vid stiftets Elementar-läroverk egde deltaga.
13 § (alldeles lika med den i Gte i Utskfs förslag, med borttagande af begynnelseordet att.) 14 § (lika med den i2:te i Utsk:s förslag») Utgifvandet af de s. k. transportsedlar inställes och upphör fr. o. m. den dag, då utvexling af de i 5 § omnämnda större sedlar vidtager. Likaledes inställes tillverkningen af de nu begagnade tre och två ridrssedlarna fr» o, m. den dag, då utgifvandet af nya i och 3 lvdrssedlär börjar; och berättigas Bancostyrelsen att vidtaga anstalter för de nya sedlarnas utvexling i landsorterna, efter hvad behofvet påkallar och omständigheterna föranleda. 15 § (alldeles lika med 4 § ' nuvar. i afd. af bancoregbs 4 art. sid. 66, 67.) 16 § (alldeles lika med 5§ i nämnde afdeln., med uteslutande af orden: ”men hvad Götheborgsoch Bohus Ian beträffar, två tredjedels procent och tillägg af ett så lydande 3:dje mom.: Så länge den vid Götheborgs lånecotitor nuvar. invexlirig af förslitna småsedlar äger rum, och för det fall attén dylik anstalt kommer att äga rum vid Jånecontoret i Malmo, må ej hvad bär ofvanföre finnes stadgadt tillämpas på de i dessa städer befintliga länstyrelser») ig § (lika med den 6:le i förutnämnda afd., dock sålunda, alt 0111 förslaget skulle bifallas af R. St., att den lånecontoren medgifna bogsta cassabehållning blefve sammanräknad för samtliga dess rörelsegrenar, borde mom. b erhålla följande lydelse: Att härvid det uttryckliga vilkor är fästadt, att de sålunda förskjutna summor inberäknas under det maximibelopp, som för hvarje lånecontors cassab e h å Ilning ar för eskr i fve t; och åligger vederbörande direction, att vid hvarje månads början till Bnncofullmägtige aflemna Uppgift öfver vexling e 11 s resulta t er under den föregående. Upplysningar till 3 §.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. samma vare för den, som underlåter att till försegling anmäla sin bränvinsbrännings-redskap, då sådant ske bort, efter hvad i § 25 stadgas; dock att, om förbrytelsen sker under den lid, då bränvinsbränning blifvit serskildt af Kongl. Maj:t inställd, derför botes,dubbelt; vare ock i alla ofvanberörde fall bränvinsbränningsredskapen förbruten. § 39. Har bränvinsbränningseller distillerings-redskap blifvit förseglad, och finnes förseglingen sedan, under den tid, redskapen ej får begagnas, bruten, utan att egaren gitter visa, att sådant af våda eller utan hans vållande och vetskap skett, bote han 50 R:dr, och vare den oförseglade redskapen, som bort förseglad vara, derjemte förverkad. Kan ej utredas, af hvilken förseglingen blifvit bruten, och har egaren, eller, i bans frånvaro, den, sorn i bans ställe satt är, inom två dagar efter erhållen kunskap, att brytning skett, derom gjort anmälan hos ilen, som öfver förseglingen tillsyn eger; vare egaren ock i tby från ansvar fri; betale dock kostnaden för redskapens försegling ånyo. Varder annan öfvertygad att, utan egarens vetskap och samtycke, hafva förseglingen brytit, bote som sagdt är och gähle redskapens värde, sa ock kostnaden för dess förnyade försegling. § 40- För oloflig tillverkning eller distillering af bränvin, som med husbondes vetskap utöfvas af hans hustru eller husfolk, skall husbonden ansvara, likasom vore förbrytelsen af honom sjelf gjord. Vare dock, äfven om vid sådan förbrytelse husbonde icke kan om vetskap derom öfvertygas, den olofligen nyttjade redskapen, jemte tillverkningen och de käril, hvari den förvaras, förbruten. § 41.
Svar, åtföljdt af lönepretentioner och fotografi jämte relationer sändes till » Familj », adress Sveg. (1644) DIVERSE Doktor A, Afzelius PLATSSÖKANDE. Magoch hudsjukdomar. [1341] E [1629] [16 * 7] En ung flicka af bät re familj önskar till hösten plats som lärarinna. D e n sökande, som genomgått högre elementarläroverk och därefter vistats 2 år utrikes för att fullkomna sig i tyska och franska språken, åtager sig äfven att undervisa i engelska och musik. Goda betyg kunna företes. Härå reflekterande torde för närmare upplysnings skull vända sig antingen till föreståndarinnan för Karlshamns högre elementarläroverk för flickor, fröken Thea Hökenberg, eller till mademoiselle A. Dardel, St. Blaise (pres K e u - chätel), hvarest den sökande för närvarande uppehåller sig. E n huslig, språkoch musikkunnig 28-årig flicka, söker ett hem, där hon såsom värdinna och, om så önskas, äfven som lärarinna kunde finna verksamhet. Upplysningar å Fredrika-Bremer-Förbundets bvrå, Stockholm. (G. 12981) " [1628] E n bildad, a n s p r å k s l ö s flicka af god fam. önskar nu genast plats som sjukvårdarinna och lektris eller att biträda med hushåll, barnens vård, lexläsning, sömnad, renskrifning, massage m. m. Goda rekommendationer. Svar till » V ä n l i g t hem », Tidningskontoret, Tegnérgatan 1 8, Stockholm. [1649] Plats på landet eller i småstad önskar en 2 4 års bättre flicka för barn, som varit i ett ordentligt hus i flere år som sällskap och hjälpreda, där hon skött hushållsboken och linneskåpet, och sedan dess äfven ett år varit inackorderad på landet, därifrån hon har utmärkta rekommendationer. Svar till » X », tidningskontoret, Gustaf Adolfs torg. (S. N. A.
— I tysta hjärtedjup. Strid och frid. — Kvinnfolksmöte. » Poppan * och idignhjonefo. En hemsk historia. — Gammelmors fantasier bli verklighet. Vid helgsmålsklockans ljud. — Strid mot mörkrets makter. — Hemlighetsfulla stamtaflor. En nattlig fest. — Jakt på lif och död. — Belägringen vid korsvägen. — 1 vildaste obygden. — Evig frid. Julefröjd. — Svarta fåglar. Den blå. lågan. — En blodsnatt. — Ångestfulla timmar. Vid midnattsslaget. — Flyktingen i Sukkotskogarne. S:t Staffans klockringning. — Frälst. — » Jag, Herren din Gud, är en stark hamnar e. » — I Guds kraft. Till den eviga glädjen. — Helgsmålsklockan. Romanen börjar införas i Iduns romanbibliotek från och med första nyårsnumret och kommer sålunda alla Iduns prenumeranter för år 1896 till del. Ensamt detta arbete, som omfattar 5- å 600 oktavsidor och sålunda i bokpris skulle betinga ett pris af 5 kronor, utgör fullgod ersättning för den utgift af 5 kr., som Idun i sin helhet för året med allt dess intressanta och omväxlande innehåll betingar. Ty liksom hittills kommer hvarje nummer af Idun att innehålla porträtt och biografier öfver förtjänta kvinnor, ledande och undervisande uppsatser i alla ämnen, som beröra kvinnan och hemmet, talrika berättelser, noveller och poem, en gåtafdelning, matsedlar för hvarje dag året om, kostnadsfria läkareråd, afdelningar för frågor och svar samt Iduns Hjälpreda, hvilken, fortfarande redigerad af Mathilda Langlet, uppsattes i bokform och vid årets slut bildar en ypperlig uppslagsbok om mer än 200 sidor, försedd med ett fullständigt sakregister öfver däri befintliga hundratals praktiska råd och rön. Iduns lakar artiklar, skrifna af ett antal bland hufvudstadens mest framstående läkare, hafva väckt ett särdeles lifligt intresse och komma att under det nya året fortsättas.
Nils Olsson, från Malmöhus län. Häruti instämma: Paul Andersson. G. Bjerkander. J. M. Lundahl. A. J. Sandstedt. P. Nilsson, från Christianstads län. 668 Motioner i Bonde-Ståndet 1863. Af Niis Olsson från Malmöhus län, om statsbidrag till en bibana från södra stambanan vid Eslöf till städerna Landskrona och Helsingborg. Bland alia de frågor, sorn blifva föremål för Rikets Siänders pröfning är jernvägsfrågan uti ekonomiskt hänseende den vigtigaste. Båda Stalsmagterna skynda att vilja fullborda elt system, som för blott tio år sedan väcktes lili lif. Det är numera icke blott Konung och Sländer, som tala om jernvägar, ulan snart sagdt en och hvar af våra provinser, hvilka genom bibanor eiler kanaler söka leda sig till den stora pulsådran — stambanan. Redan äro millioner tecknade till dylika bibanors anläggande; och del mäste ligga i Statens och Regeringens intresse, att med lån understödja dessa företag, hvilka obestridligen skola gifva en ökad trafik på stambanorna, och sålunda naturligtvis höja deras inkomst. — Vid de Ivänne föregående riksdagarrie har jag dels väckt motioner, dels varmt talat för anslag eller lån till en dylik bihana från stambanan vid Eslöf mot Akarp och Billeberga samt härifrån vidare med tvä grenar lill Landskrona och Helsingborg. Delta har tilis dato icke kunnat bifallas, men sedan båda förstnämnde städer på egen bekostnad låtit uppgöra ritning och kostnadsförslag, bildat bolag samt åstadkommit en aktieteckning för både städer och land lill mer än en million R:dr Runt, hoppas jag nu hos Rikets Höglofliga Ständer vinna bifall. Fördelarne, icke allenast för orten utan för Staten, utvisas dels af vid förra riksdagen i ämnet väckta motioner, men ännu mer af den af Landshöfdingen m. m. v. Troil på Riddarhuset väckta motionen rörande denna angelägenhet; vidare får jag åberopa hvad ombuden från Landskrona och Helsingborg yttrat uti deras lill Höglofliga Borgare-Ståndet ingifna anföranden i samma ämne.
Förordningen af den 30 Juni 1838, som utgick från begreppet om den Regeringspligten att icke tillåta personers bosättning och industriella verksamhet inom landet, utan att de ställdes under landets gällande lagar och författningar, tillerkänner Mosaiska trosbekännare, födda inom Sverige, eller som, från utrikes ort inkomne, blifvil eller blifva till Svenska undersåter upptagne, samma förmån, som barn af andra i Sverige bosatta utlänningar alltid åtnjutit, den nemligen, att anses såsom Svenskar och lika med dem behandlas i alla de fall, der serskilda discjualifikationer icke genom Grundlagen eller Allmänna Lagen äro stadgade, och det skulle med största skäl kunna betraktas såsom en ofördragsamhet, den vårt lands upplysning icke gillar och Regeringsformens 16 §. icke ens tillåter, om någre undersåter, för det de bekänna sig till en viss religionslära, förnekades hvad lagarne medgifva alla. Sjelfva uttrycket i högstberörde Förordning, "att mosaiska trosbekännare hädanefter skola i alla hänseenden ställas i lika rättsförhållanden, enligt Svensk lag, samt tillgodonjuta enahanda rättigheter och förmåner, som Svenske undersåter i allmänhet,” ådagalägger klarligen, att de undantag för personer af annan troslära än den rena evangeliska, hvarom almänna lagen i de af Hr Justitieombudsmannen åberopade 8 §. 20 kap. Ärfdabalken och 7 §. 17 kap. Rättegångsbalken handlar, ingalunda äro ändrade eller upphäfne genom detta uttryck, — ty enlighet med lagen är icke i strid mot densamma,— och ingen domare lärer således nu mera än förr finna sig genom oftaberörde Förordning tvekande eller förhindrad , att på mosaiska trosbekännare tillämpa de åberopade lagbuden , helst de kunna komma i fråga att användas äfven på personer af urgammal Svensk härkomst, som blifvit i annan troslära uppfödda, eller på afkomlingar af främmande i Sverige bosatta religionsförvandter. Beträffande
De genom Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 12 Maj 1832 anbefalldle skogs-afvittringar, emellan Kronan och enskildte hemmansägare, hafva oafbrutet fortgått, dervid under sednast förflutna fem år mätningarne blifvit fulländade inom Ljusdalsx Hanebo och Bollnäs socknar å en sammanräknad areal af 519,226 tunneland, och af Hogdahls socken blifvit I 8 afmätt en rymd af 159,213 tunneland, hvilka mätningar blifvit inom Ljusdals och Hogdahls socknar af Kronan bekostade, med undantag af handtlangningen, uti hvilken hemmansägarne deltagit; men för Hanebo och Bollnäs socknar hafva alla kostnader blifvit af hemmansägarne förskjulne. Derjemte hafva afvittringsoch skattläggnings-förslag blifvit upprättade : för Gnarps socken, der den mark, som blifvit öfver sedan de gamla hemmanen erhållit hvad dem borde tillkomma, dels tilldelats angränsande hemman i Njurrunda och Attmars socknar af Medelpad, och dels blifvit af Gnarps Socknemän bibehållen, allt emot ökad skatt af 1 mantal, hvarå Eders Kongl. Maj:t den 24 Juli 1841 meddelat fastställelse; för Wittersiö Krono-allmänning i Hamrånge socken, hvilken blifvit, enligt Landshöfdinge-Embets den 6 Juni 1840 gifna utslag, indelad emellan 12 hemmansägare och 5 nybyggare emot en åsatt tillökt grundränta af 10 R:dr 37 sk. 8 r:st. Specie eller nära 1 | Mantal; för Ofvanåkers Krono-allmänning, som delats emellan 71 nybyggare samt åtskillige gamla hemman, emot en skatt, motsvarande för de förre lOA^idels, och för de sednare -9g:dels mantal, hvarom Landshöfdinge-Embetet den 29 Oktober 1840 meddelat utslag; för Hanebo sockenj der icke någon öfverloppsmark tillfallit Kronan, men ökad skatt blifvit åsatt en del gamla hemman med 1 |®.dels mantal, enligt .