Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 197,198* 477 att E. K. M., med ogillande och upphäfvande af berörde Utslag, läck tes, fema t den säkerhet han kan åstadkomma, nemligen årliga grödan och dess betydliga lefvande inventarium, dubbelt motsvarande hvarje års löpande arrende, bibehålla honom vid Kungsgårds-arrendet under de derå ännu återstående åren. Denna underdåniga ansökning, jemte E. K. Majrts och Rikets Kammar-Cöllegii deröfver afgifna utlåtande, har E. K. M. till R. St., medelst Nådig Remiss till deras Statsutskott, den 8 sistl. Augusti, öfverlemnat; och få, i anledning deraf, R. St. till underdånigt svar meddela, det de icke funnit skäl bevilja det af Sökanden begärda undantag från de för Kungsgårdars och Kronolägenheters utarrenderande stadgade och i allmänhet tillämpade grunder, Rikets Ständer framhärda etc, N:o tg8. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 Oct. 1829. Preste-Ståndet d. 21 Borgare-Ståndet d. 23 Bonde-Ståndet d. 23 — —' Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående gjord ansökning om fortfarande af 473 Exp. Vtsk. Förslag till und. Skrijv. N-o 195. nedsatt arrende-afgift för Lunda Kronohemman på Lofön. S. A. K. Sedan nuvarande Arrendatorn af Lunda Kronohemman, beläget i Lofö Socken, Färentuna Härad och Stockholms Län, N. IL.
Tvänne yngre fruntimmer kunna erhålla hel inackordering på naturskönt belägen egendom i Vermland, i närheten af stad. Om så önskas, finnes tillfälle lära enklare matlagning. Svar till » E. », p. r., Karlstad. [2425] E mot en afgift af 30 kr. i mån. önsk. en flicka blifva inack. på större landtegend. i musik, och treflig familj för att lära alla i ett hus förek. göromål. Svar före den 15 september till » Praktisk », Iduns byrå. Stockholm. Syltning-. Huru syltburkars svafling tillgår. » Bissan » frågar, hvad som menas med xsvaflade syltaskar »! Förmodligen syftar hon på svaftade syltburkar i beskrifningen om vinbärsylt i n:r 27. Förfaringssättet är följande: Man skaffar sig s. k. svafveltråd, skär den i små bitar, hvilka man på en gammal porslinstallrik upplägger till en brasa. Då den blifvit tänd, hålles syltglaset så länge däröfver, tills det är fylldt med blå svafvelånga. Sedan den kokheta sylten ifyllts, hålles den i vatten blötta blåsan öfver, dock så att man kan sticka en lång antänd svafveltråd mellan syltytan (som ej bör räcka till syltburkens rand) och blåsan. Anda tills tomrummet synes blått af ånga, håller man kvar svafveltråden, hvarefter man binder fast blåsan ordentligt. I brist på svafveltråd kunna vanliga svafvelstickor användas; dock bör man därvid noga akta sig, att ej stickan börjar brinna, utan hållas glasen öfver, endast så länge själfva svaflet brinner. Syltens hållbarhet i på så sätt svaflade syltburkar är en känd sak, och man behöfver ingalunda frukta, att svaflet skall inverka skadligt på helsan; syran oxiderar snart till svafvelsyra, från hvilken ju intet vin är fritt. Stenia. Krusbärsallad. 2,125 gr stora, mogna, röda krusbär klippas och torkas på linne.
Sparre velat göra, ingalunda innefatta något bevis att denna tolkning är den enda riktiga. Gr. Lagerbjelke har upslällt ett slags arithmetisk bevisning, för att ådagalägga riktigheten af den sats, Grm drifver. Jag får likväl fästa Grins upmärksamhel derpå, att tiden emellan riksdagarne kan blifva lika lång som Frih. Cederström föreslagit, äfven med antagande af del beräkningssätt som Grin upgjort; ty om t. ex. innevarande riksdag, i stället att börja d. 15 Nov. 1850, icke börjat förr än d. 2 Januari 1851, så frågar jag om icke 1854 är det år R. St. skolat ånyo sammanträda. För det alt R. St. sammanlrädt i 1 lite månaden af ett år, bör väl deri ligga något skäl att taga kalenderberäkningen af år såsom grund för sammanträdet? Man skulle då kunna så ställa lill, alt R. St. sammanträda d. 31 Dec. ett år och att riksdag således inträffar hvart annat år i st. f. hvart-tredje. Grin torde häraf finna att hans beräkning är ingenting mindre än riktig. Jag, för min del, vill f. n. icke yttra mig om sjelfva saken; men jag anser Frih. Cederströms motion vara så litet grundlagsvidrig, alt jag mäste beklaga om R. o. Ad. skulle låta förmå sig af de sofismer, som här blifvit framställda, att afslå remiss på en motion sådan, som den ifrågavar. Gr. Horn, Claes Fredr.! Hufvudsakligen förekommen af Gr. Lagerbjelke i hvad jag ämnat yttra, skall jag vara ganska kort. Jag har likväl äfven hört en talare erinra om en annan tydning af grundlagen än den Gr. Lagerbjelke velat gifva.
Iclre diirfor ntt iclre a h e n Bldre ined mycken nytta och gliidje skulle lrnnna lasa den1 - de passa for bBde unga och galnla - inen darlor atk det %r s&amp; sv&amp;rt att finna verkligt god nngdomsl~~sning, som forenar det nspannandea ined deli goda: med det som H. B. H. liimnar be1zdlln.irzg. Franska trosvittnen bland Cevennerna under Ludvig XIV: s tid. Med illustr. Haft 76 ore, kart. 1 kr., klotb. Fijrfattaren af foreliggande arbete gifver oss en serie af enkla, tilltalande bilder frhn denna tid. Vi folja honoin med spandt intresse, dA. hnn sliildrar de sisorn vilcla djur jagade protestanternas irrfarder bland Cevennernas berg, deras saminankomster i olinen, de lomska ijfverfallen a € dragoiler ocll fanatislia katolslca praster, eller dB han mBlar okenpastorernas dodsf oraktande hj gltelif under utofvandet af deras herdeliall. SBdana forebilder af karlek till sanningen och offervillighet for tron giro halsosamma for v8r indifferenta och korsskygga tidsader. TI. Kristna troshjiltar. Bearbetning af Wisemans beromda berattelse ~Fabiolan. Ofversattning fr&amp;n tyskan. Haft. 2 kr., kart. Bland de icke f&amp; goda bocker, som genom Ev. Fosterlandsstiftelsens storartade forlagsverksamhet bra@ i den svenska allmiinhetens hander, intager detta arbete ett synnerligt framst&amp;ende rum. Her man val borjat boken, skall Inan ej garna lamna den: forriin man hunnit till slutet, och n&amp;r inan hunnit sB lgngt, skall man med saknad l %gga den B sido. Eckl. Tidn. Aug. Magnusson STOCKHOLM.
M:t måtte täckas tillåta en motsvarande nedsättning af sjötullsafeifterna å andra varor. Derefter utfärdades den 30 Mars 1814 den af min fader, dåvarande statssekreteraren Gr. A. G. Mörner, konlrasignerade kungörelse, hvaruti, med åberopande af den till K. M:t af 11. St:r lemnade rätt, K. M:t, med afseende å jerntillverkningens betryckta ställning, funnit lör godt att denna befriades från de dryga tullumgälder, som utöfver första alsigten betungat afsättningen, samt att ersättning för Statsverkets af dessa umgälder påräknade inkomst skulle beredas från sådana införselsartiklar, att afgilten skulle falla på välleluaden och 464 Den 8 Februari e. m. öfver flödet, och för vinnande af della mål stadgat, alt tullen för jern, sorn lill utrikes ort utfördes, skulle betalis nied bankoseiilar, i stället för att den förut måst erläggas nied vexlar eller nied uppgäld eller kurs, hvaremot tullen å inkommande Vin, Årräd), Himm och Engelskt OI skulle gäldas antingen med vexlar eller eller kurs lill elt mol vexlar svarande belopp. Jag tior att den man, som kontrasignera! denna författning, icke kan fiir åtgärden klandras, och var det på grund af H. Sl:rs dertill lemnade tillstånd, som lindring bereddes en af Sveriges bnlviidiiäringar, genom den tyngre beskattningens öfver fl v tl unde från samma närings produkter till öfverflddsartiklar. lien andra, af samma man konlrasignerade, författningen utfärdades, då K. M:ts armé inryckt i Norge, der, sedan kusterna blifvit af Svenska flottan blockerade, hungersnöd ibland befolkningen uppstod. I)å vidlogs, efter ingånget stillestånd med Norrmännen, den lika statskloka som menskliga åtgärden, att tillåta tullfri utförsel af spanmål och jordfrukter från Sverige till Norge. De förändringar i Tulltaxans bestämmelser, sorn sedan omnämnts hafva blifvit af K.
Vid jemförelse melian lulningarne å den förändrade jernvägslinien inom Södermanland och den af Kommittéen förordade linien norr om Mälaren öfver Giresta och Westerås till Hjulö, uppkomme åter följande förhållande: då de svårare lutningarne, eller de från och med l på 60 samt till och med 1 på 99 å den sednare linien utgjorde en sammanräknad längd af 41,500 löt, vore sammanlagda längden af enahanda lutningar å den förra linien från Slockholm till Hjulö endast 12,200 fot. Längden af kurver med 1,000 löts kröknings-radie skulle på den södra linien komma att utgöra 9,100 fot och på den norra 3,000 fot, hvaremot kurverna med 1,500 fots kröknings-radie på den förra uppgingo lill 4,000 och på den sednare linien lill 7,200 lots längd. Jernvägs-sträckningen mellan Stockholm och Hansta skulle väl. enligt den sednast undersökta linien, blifva 10,100 fot längre än den i Kommittéens betänkande omlörmälda linie mellan dessa ställen; men anläggnings-koslnaden för samma linie skulle komma att med ej mindre än 954,750 R:dr R:mt understiga den af Kommittéen för jernvägs-anläggningen mellan hufvudstaden och sistnämnde ställe beräknade kostnadssumma. Genom sålunda ytterligare upplysta förhållanden, anser Utskottet, alt de anmärkningar emot vestra stambanans ledning på södra sidan om Mälaren, hvilka framställts med hänsigt till de försl beräknade lulningarne oell krökningarne å en söder om denna sjö gående jernbana och desammas förmodade menliga inverkan på och hinder för trafiken derå, blifvit på eli tillfredsställande sätt vederlagda och undanröjda. Under sina öfverläggningar, angående de relativa fördelar, som uppkomma genom vestra stambanans ledning norr eller söder om Mälaren, har Utskottet ansett sig äfven böra taga i betraktande invånarnes antal i de trakter, banan i ena eller andra fallet skulle komma att genomgå.
Summa 327,004: 39. 1. 364,512: 37. 8. § 11- De uti Kongl. Ränte-kammaren förvarade säkerhets-handlingarne för såväl de i förestående § omnämnde utlånta medel som återstoden af det bland ordinarie stats-reglerings-fondens tillgångar (se bil. Litt. C. N:o 2) upptagna lån till Wermdö brobyggnads-bolag, utgörande vid 1855 års utgång 2,410 R:dr, äro af Revisorerne granskade och befunnos i behörig ordning. Uti sednare revisions-berättelse omförmäles, hurusom Kongl. Svenska aktiebolaget till utförande af en jern vägs-anläggning mellan Köping och Hult, till fullgörande af föreskriften i 4 § af de för bolaget den 13 November 1852 i nåder utfärdade privilegier, i påföljde December månad, såsom säkerhet för statens understöd till jern vägs-anläggningen, i Kongl. Ränte-kammaren deponerat en summa af 200,000 R:dr i räntebärande obligationer. Sedan en del af berörde jernvägs-anläggning under år 1855 blifvit fullbordad, har, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga bref den 22 November samma år, ett belopp af 50,000 R:dr blifvit till bolagets direktion återställdt; varande de återstående obligationerne, med ett kapital-värde af 150,000 R:dr, utaf Revisorerne nu jemväl inventerade, utan att någon anmärkning dervid förekommit. § 12. Uti sednaste revisions-berättelse finnes meddelad en framställning angående tillkomsten af de i länen befintliga Jagt-kassor, hvilkas räkningar ingå i landsböckerna och derifrån blifvit i riks-hufvucfboken sammandragne.
Utskottet dessutom har ansett sig kunna vara förvissad t derom, att Kongl. Majrt ej vidtager några mått och steg för att uppmuntra afsältningen deraf till kyrkorna, innan dess gagnelighet blifver till fullo erkänd samt ett billigt pris derå utsatt; att Utskottets tillstyrkande till berörde arbetes inköpande för kyrkorna härrört egentligen deraf, att det är afsedt att utgifvas till nytta, hufvudsakligen för församlingarne och de nybildade folkskolorna, samt att det derföre synts Utskottet, att communerne i företa rummet böra lemna den uppmuntran åt detta företag, hvarförutan det ej lärer kunna fullbordas, enär författaren förklarat sådant ej kunna ske utan visshet derom, att han kan påräkna afsättning af ett bestämdt antal exemplar deraf, hvadan ock Utskottet anser förslaget, alt Kongl. Maj:t af till Dess höga disposition stående medel skulle bekosta det nödigt ansedde understödet, ej hafva kunnat föranleda till någon ändring i Utskottets uttalade åsigter, hvilka Utskottet äfven i ofvanberörde afseenden får vidhålla, Beträffande deremot anmärkningarne mot Utskottets tillstyrkande, eller egentligen det i den föreslagna underdåniga skrifvelsen begagnade uttrycket: ”att Kongl. Maj:t täcktes anbefallas att” m. m., så har Utskottet trott sig kunna förändra detta uttryck, på sätt, som inom de Stånd, hvarifrån betänkandet blifvit återremitleradt, yrkats, utan att det med skrifyelsen åsyftade ändamål förfelas; och får Utskottet derföre hemställa hos 6 Allm. Beit).- och Ekon-XJ t »hotteli Betänkande, N:o 92. de a:ne Riks-Stånd, som bifallit Utskottets förra förslag, att de måtte sitt beslut härutinnan i så måtto frångå, att den underdåniga skrifvelsen komme att innehålla en underdånig önskan, att Kongl.
Hos Utskottet har Baron Ernst v. Vegesach, uti ingifven skrift, anhållit, att han, som år 1832, i egenskap dels af låntagare och dels af löftesman, häftat för skuld hos Discont-Verket, men vid nämnde tid blifvit för politisk förbrytelse arresterad och sedermera, ej mindre deraf, än af den honom ådömda landsflykt i närmare 2:ne år, varit förhindrad alt ombesörja sina Discont-liq vider, kunde, för vinnande afen på rättvisa och billighet grundad uppgörelse, erhålla eftergift af den straffränta, han i nämnde skuld måst till Discont-Verket erlägga, medelst qvittning af en Discont-Verkets iros Baronen nu egande fordran, stor 240 R:dr B:co. Directionen öfver Banco-Discontverket, hvars utlåtande öfver ifrågavarande ansökning Utskottet infordrat, har upplyst; att Baron Ernst von Ve - Banco-Utskottets Utlåtande j N:0 12/. l3 gesach vid ofvan uppgifne tid i Discont-Verket lxäfLat för 2:ne egna lån, nemligen ett a R:dr 400, förfallet den 19 Juli 1832, och ett a R:rlr 800, förfallet den 20 Mars 1833, samt en borgens-förbindelse för Baronen Eugene vonVergesachj å 120R:dr, förfallen den 9 Nov. 1832; att, på grund af Öfver-Ståthållare-Embetets Canzlis utslag den 28 Sept. 1832 och den 5 Mars 1835, i brist af annan tillgång för gäldandet af omför malde Discont-skulder, införsel blifvit sökt i de Baron Ernst von Vegesach under tiden tillagde löneeller arfvodes-inkomsler å Tull-Verkets stat, till följd af hvilken införsel, faststäld den 14 December 1836, Discont-Verkets fordringar småningom blifvit minskade, så att desamma den 25 Maj 1837 utgjort i capital
Innan man upgjort med Köping-Hult-bolaget uo Den 6 December f. m. på hvad vilkor detta bolag är böjd t att afträda sin eganderätt och de privilegier det anser sig äga, är det icke möjligt att fatta beslut om något byggnadsföretag eller fullbordan af den bana som står i ett oskiljaktigt sammanhang med Statens öfvertagande af Köping-Hult-banan, så framt men icke vill inleda en sådan sakernes ordning mellan Staten och detta bolag, att detta sättes i tillfälle att kunna föreskrifva Svenska Staten hvad vilkor som helst för en öfverlåtelse. Hr Gr. von Rosen bär åberopat ett yttrande, som till honom skall hafva blifvit fäldt af en hög personlighet i afseende på den strategiska vigten att draga en jernbana vester om Sigtuna-fjärden. Jemte det jag får göra den anmärkn:n att något misstag måste hafva upstått i upfattningen af den högre personlighetens mening, finner jag mig föranlåten erinra, att hvad H. M. Konungens tanka om jarnbanornas riktning i strategiskt hänseende, det har K. M. ganska tydligt uttalat i Sin Nåd. Propos., som innefattar ett gillande af Ofverste Ericssons åsigt i dessa delar och ett underkännande af Komitén. Hvad K. M. enskild må hafva yttrat, kan icke blifva föremål för våra öfverläggningar. Det enda skäl för dess egen åsigt om banornas riktning i strategiskt hänseende, är, som anfördes af Gr, Rosen, att en fiende, som utvecklade stridskrafter norr om Stockholm i Roslagen, skulle kunna afskära banan, om den ginge rakt fram till Upsala. Jag vet nu icke bestämdt huru långt afståndet kan vara mellan Stäket och Rotebro, der banan skulle komma att framgå enl. Hr Ericssons förslag, men jag tror icke att det utgör mycket öfver en mil. Nu frågar jag om man kan antaga, att en fiende som framtränger till Rotebro, icke äfven framtränger till Stäket. Icke är det möjligt att någon fältherre skulle kunna begå ett sådant misstag som alt upställa sin armée för att leverera ett fältslag med ryggen vänd mot Sigtuna-fjärden.
Följagtligen har den af Röding, enligt dess uppgift, med egen hand förrättade korlslämpling ingalunda ålegat honom på grund af hans erhållna uppdrag alt i nämnde egenskap öfvervara den inför [magistraten i Carlshamn förefallande bevillnings-stämpling af derstädes tillverkade eller dit, för alt omstämplas, afsände spelkort; hvadan verkställandet af denna stämpling icke kan anses annorlunda, än som ett Rödings enskilda åtagande, hvilket alltså icke bordt grundlägga något anspråk på vedergällning derför af allmänna medel. Det torde dessutom i afseende på det uppdrag, hvarom nu är fråga, kunna antagas, att detta ej heller förefallit Röding serdeles besvärligt och tidsödande, enär han i sådant fall, eller det för 12 år sedan erhållna afslag å hans då gjorda ansökan om ersättning för detsamma, sannolikt icke underlåtit ali detta uppdrag sig afsäga. 1 betraktande af nu anförde omständigheter och då beviljandet af ifrågavarande för flere år relroaktift beräknade vedervällning möjligen skulle framkalla mångfaldiga andra likartade anspråk, hvaribland de, som ldefvo framställda af krono-ombuden vid hvitslämplingen i andra städer, der spelkorllillverknirigen under sednare åren varit vida betydligare, än i Carlshamn, svårligen kunde underkännas, finner Utskottet sig föianlåtet afstyrka den gratifikation, magazinsförvallaren Röding sökt 8 Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 29. för dess under den förflutna tiden innehafda uppdrag att korlslämplingen i nyssnämnde stad öfvervara. Vidkommande åter den af Kongl. Maj:t i nåder gjorda framställning, angående bestämmandet af lämplig ersättning för det besvär, som de till krono-ombud vid kortstämplingen förordnade personer, i följd af sådana uppdrag, måste vidkännas, så har Utskottet ansett denna del af Kongl. Maj:ls nådiga skrifvelse böra af Stalsoch Bevillnings-Ulskotten gemensamt behandlas, och kommer således serskildt utlåtande härom, alt, efter sammanträde med sistnämnde Utskott, afgifvas. Slockholm den 20 Januari 1848. Ank. till Exp.
Han gick några slag öfver golfvet, fåfängt kämpande mot den rysning, som genomilade hans lemmar. Derefter lemnade han rummet, kastade manteln öfver sig och skyndade ut, för att i den fria naturen samla sina tankar. Han var i detta ögonblick den uslaste af varelser. Han såg i sjelfmordet sin enda räddning och förskräcktes likväl i sista stunden för sin räddare. Tankar, svarta och förvirrade, hvälfde i hans hjerna. Han var icke i stånd att beherrska och ordna dem, för att med lugn reflektera öfver sin belägenhet och med förståndsgrunder bekämpa sjelfbevarelseinstinktens ansträngningar. I detta tillstånd vandrade han framåt, utan att se, hvar han befann sig. Först i grannskapet af staden fick han öga för sin omgifning. Han såg Dubbelporten framför sig och hörde från gatan Kerameikos sorlet af talrika promenerande, som njöto af den svala, stjernklara nattens klarhet. Han stannade, ty i denna sinnesstämning fördrog han icke att se eller blifva sedd af menniskor. Bakom honom, i grannskapet låg begrafningsplatsen. Han vände om och gick dit. I porten till begrafningsplatsen hejdades han af tvenne mötande personer. Som han passerade förbi, lade den ene af dem sin hand på hans arm och uttalade hans namn. Obehagligt öfverraskad, stannade Karmides, mönstrade mannen och igenkände Petros, Homoiusianernas biskop. – Clemens, sade denne till ynglingen, som åtföljde honom, – gå före mig till staden. Jag skall snart vara efter dig hemma. Biskopen och föreläsaren kommo från pelarfältet, sedan de till Simon helgonet burit hans aftonmåltid. Simon hade efter sin återuppväckelse ånyo bestigit pelaren och lefde nu sitt sedvanliga lif, om möjligt ännu mer beskådad och beundrad än fordom. – Hvad kan du hafva att säga mig? frågade Karmides otåligt. – Mycket, svarade Petros, – om du blott har tid att höra mig. – Det är just hvad jag icke har ... – Nåväl, man kan säga mycket på få minuter. Hvarthän ämnar du dig? Jag kan följa dig och under vägen meddela dig hvad jag vill säga.
181 bägge straffbestämmelserna förekomma mig ganska svåra, och alt jag, som öfverlemnar bedömandet häraf till dem, som beklagligen komma uti olyckan, icke vill inlåta mig uti tvist derom, hvilketdera som voro lindrigare, antingen 28 dygns fängelse vid vatten och bröd eller 2 ä 6 månaders fängelse med straffarbete. Då jag erkänner, att 2:dra mom. behöfver, till följe af R. o. Ad:s i afseende på 17:de §:n förut fattade beslut, förtydligas, skall jag icke, om R. o. Ad. finnér för godt bifalla en återreremiss, motsätta mig en sådan. Gr. Mörner Axel: Då jag i Utsk. öfvervar öfverläggningen om denna §, försökte jag — ehuru utan framgång — bestrida att för 4:de resan oloflig bränvinsförsäljning skulle bestämmas urbota straff, emedan jag ansåg detsamma vara allför strängt. Utsk. delade icke denna åsigt, utan der ansågs snarare att ett nog hardt straff icke kunde åsättas. Ehuru jag gillar det af Hr Braunerhjelm framställda förslag, att i stället för straffarbete bestämma böter, anser jag dock de af honom föreslagna vara för höga, enär de öfverstiga t. ex. hvad som i allmänna lagen är för hel mansbot stadgadt. Derföre får jag fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på det förslag, som jag uti min 'Betänk, bifogade reservation framställt. Det lyder sålunda: ”Den, som säljer bränvin i mindre belopp, än hvartill han enligt 1 :a eller 2:a §§:na i hvarje fall är berättigad, bote första gången från och med 10 till och med 20 R:dr, andra gången från 20 till och med 40 R:dr, och tredje gången, äfvensom der förbrytelsen oftare sker, hvarje gång från 40 till och med 80 R:dr.”
Bergslagets första Privilegier beviljades af Drottning Christina år 1649 och innehålla: Att sorn Bergsamtet har för nyttigt ansett alt Nyed bli/ver Bergslag j i anseende dertill att de intet annat hafva alt Betänkande!), Nio 278. 357 uppehålla, sig med än allenast af strömmar och skog; så efterlåtes och beviljas, att Nyed skall hädanefter allt stadigt vara Bergslag, njuta bergslagsfrihet, alldeles på sätt och vis som andre Bergslager äro privilegierade vordne. Dessa Privilegier, hvarigenom Socknen befrias från ordinarie rotering, hafva vid fler falldiga tillfällen blifvit stadfästade med tillägg i K. Resolutionen afår 1682: J'Så längetde sin bergverk idka och K. M.ts tionde deraf rigtigl erlägga/' samt i den af år 1720: JJSå vida senare Förordningar ej äro deremot•' Enligt Handlingarnes föranledande har sedan år 1755, då en inom Socknen befintlig masugn flyttades till Hedenskog inom Philipsstads Bergslag, någon tackjernstillverkning icke ägt rum eller tionde blifvit erlagd, och jernmalm har derinom aldrig funnits. — Såsom skäl för Bergslagsprivilegiernes bibehållande uppgifves nu, att Privilegierne aldrig blifvit gifne i och för malmbrytning och hyttedrift; att Staten hade en motsvarande vinst af de inom Socknen befintliga 7 serskilta Jernbruk dervid idkas smide af Plåtar, knippjern och spik samt af icke mindre än 7000 S® stångjern årligen; att, ehuru socknen för närvarande är väl odlad, den dock icke skall kunna draga ständig rotering, utan jemte brukshandteringen sannolikt komma att gå under om Privilegierne upphäfvas och nu gällande föreskrifter för Kohl-handeln inom orten förändras eller borttagas. Utskottet, som i anledning af K. Mits Nådiga Remiss anser ingenting annat för närvarande tillhöra R. 358 Stats-Utskottets St:rs pröfning, än sjelfva hufvudfrågan: Örn Bergslagsfrihet för Nyeds socken bör fortfara eller ej, inskränker sig alltså till att deröfver meddela yttrande.