Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är blott förhållandet i början eller under närmaste tiden efter banornas öppnande och innan allmänheten hunnit ordna sin ekonomi och sina forslingar efter de nya stora kommunikations-lederna. Persontrafiken stiger snart till en normal punkt, öfver hvilken den sedan blott småningom ökas; godstrafiken deremot stiger i början ganska långsamt; men, sedan lokal-ekonomien hunnit ordna sig efter de nya förhållandena, stiger den hastigt och sedermera uti en allt större och större progression. I Sverige, hvarest mest förekomma tunga och skrymmande varor, blifver godstrafiken af oändligt större vigt för jernbanorna, än persontrafiken. Ingen kan högre, än jag gör det, skatta de förtjenster Hr Landshöfdingen Oldevig inlagt i sina sträfvanden för kommunikationernas utveckling i Wermland, hvilken provins han så länge styrt och omhuldat; men det hindrar mig icke från att i denna fråga vara af en stridig åsigt med honom. Hr Landshöfdingen sade nyss: »att den ilrågav.de bibanan vore ett luftslott;» jag vågar bestrida detta. Man ansåg förslaget om Ghristinehamns-Sjöände-vägen också för ett luftslott; men den har emellertid utvecklat sig förvånande väl, och långt mera än man vågat hoppas, och jag är viss på, att så skulle äfven förhållandet blifva med den ifrågav:de bibanan. Jag är också öfvertygad om att, i fa 11 Hr Landshöfdingen nu skulle vilja göra sig mödan rådfråga Riddarhusets prot:r under jernvägsstriderna, skola de bevittna, »att det icke är jag som byggt luftslott.» Jag hyser det innerligaste deltagande lör Carlstads-samhällets olyckor och intressen; men det hindrar icke, att jag anser det enskildta lilla samhällets intressen <t>öra underordnas det stora och samfälta samhällets.
Mastt till Riksens Ständers mogna och lugna pröfning, behagat göra; men jag deremot trott mig sinna att Statens vwilikorliga behof och oundwikliga upprätthållande päkallar nödwändigheten af sädane bestattningar, som med den möjeligen största säkerhet kunna päräknas, i deras utgörande innebära det minsta betungande, och i den mest naturliga ordning träffar endast dem som ester billighetens fordringar böra dem »vidkännas, utan att, jemte en alltid ojemn fördelning kastas, pä sädane Medborgare som ingen -itwäg finna att Utstylden, som de endast förstottswis erlägga kunna återhämta; Da allt annat sätt till winnande af lika inkomst för Stats - bchofwen blottställas för orättwisa i grunderne och osäker beräkning i följderne, samt dä härigenom och genom Landttulls-afgistens kastande pä allmänna Bewillningen den sednare icke allenast stall göras pä det högsta betungande, utan möjestgen leda till alla deswära följder, hwilka medelst vsäkre eller felaktigt beräknade anslag mäste för Skaten uppkomma och hwaruppa wi redan beklageligen hafwa sädane bewiö att be wäcka en bekymmerfull omtanka, och för hwilka Den Julik. LsZZ följder Riksens Ständer lära wara forgfällige akt för framliden widlaga tillräckligt motwigtcr; Sä finner jag för min del ingen betänklighet utan anset det fast mera instämmande med min pligt art i egenstap af en bland Folkets Ombud, ömt dewara Statens wäl och Folkets bästa, tillstyrka LandttullsUppbördens återställande, enligt den ifrån desi första upphof iagde och sedermera utan rubbning iakttagne grund af zr.-dka penningen af dek pä warorne sättande billiga »värde, samt med undanrödjande af olla de omständigheter som under förra Landlullö. Administrationen inneburit antingen stadeliga hinder eller orättwisa behandlingssätt, Utan att befordra Sakeus werkeliga nytta och stora ändamål. Derest Riksens Högloft.
Uti -ett fritt Iand, der hvarje menniska har rättigheten att försörja sig oell således utrymme för verksamheten icke saknas, ej heller band blifvit lagde på industrien, eller framtvingade förhållanden uppstått som fordra skydd; är en öfverbefolkning till och med under hög men jemn fördelad beskattning och efter hand minskadt utrymme tili jordägor en chimére. Enligt Roms första agrariska lag, fick ju hvarje medborgare nöja sig med två Jugera, ungefärligen ett Svenskt Tunneland. Enligt den andra, tillkommen i Republikens början, och efterlefvad ganska länge,äfven hvad angick de eröfrade länderne, samt åberopad uti alla de sednare tvisterne inom samhället, kunde en Romersk Borgare icke äga mer än Sju Jugera, ungefärligen 3|:dels Tunnland; men sedan den samvetsgranna omsorg för gemensamma Välståndet der upphört, som föranledde, att en af Staten erbjuden belöning af 5o Jugera ädelt afslogs, såsom utgörande större lott än man lagligen kunde besitta, så blef efter hand stora rikedomar, i bredd med armod orsaken till inre skakningar och mångfalldiga bekymmer uti detta samhälle som flera andra. Det blir alltid en dårskap, att i våra dagar tro sig kunna regenerera - J7 fera samhällena genom en ny fördelning af gemensamma egendomen, ehuru salsen nyligen icke saknat förespråkare, äfvensom den, alt genom gemensamt arbete för gemensam räkning och alla arfsanspråks upphäfvande; samhällena skulle kunna vinna en annan sällhet än den, som fordom vanns och nu äfven njutits i Paraguaij.
Det såsom kreditiv beviljade samt utbetalda anslaget för en vattenledning till Carlskrona. (Dito dito De på Kongl. Krigs-Kollegium år 1842 öfverlåtna fordringar hos städerna Malmö och Ystad för dem beviljade lån till stalloch kasern-byggnaders uppförande, hvilka fordringar skulle användas till anskaffande af stalloch magasinsbyggnader för den i Ystad förlagda sqvadron af Kronprinsens Hussar-Regemente, samt hvad dertill ej erfordras, inbetalas till Riksgälds Kontoret, (Förda inom linien, enligt Fullmäktiges beslut den 11 Maj 1842) 39,845: 32. 4. 39,845: 32. 4. Gr. Stuart. Bil. Lit. B. till Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers Berättelse, angående granskningen af Riksgälds-Ferket. Sammandrag ur Riksgälds-Kontorets Räkenskaper för år 1845 och 1846, utvisande detta Verks Inkomster och Utgifter under nämnde år. Inkomster’. Stämpel-afgift för Spelkort Dito för Tidningar . SAatte/cöpe-skillingar Lösen för å skattejorden växande Ekar Återbetalning å Kreditivet för Arméens Ackords-reglering . Dito å det till ullproduktionens befrämjande beviljade Kreditiv Godtgjord ränta för de å sistnämnde Kreditiv lyftade medel Räntor å dylika medel — Ersättning af förskott till kostnader vid Chartä-Sigillata hvitstämplingen Dito af dito till brandförsäkringsafgifter af egendomar, intecknade för byggnadslån, Dito af dito till inlösen af en förkommen Riksgäldssedel • Dito i anledning af förskottsvis verkställd liqvid för bristerna i 1844 förslaqsanslaq Dito dito för Ullsorteringsanstalterna i Götheborg och Malmö Dito dito för instrumenter och böcker m. m. vid Navigationsskolorna Dito dito för år 1844 ‘ ‘ „ Manufaktur-Diskontens runtevinst för åren 1844 och 1845 Den till fond för stora Kreditivet å särskild Bankoräkning afsatta behållning
Den af Utskottet föreslagne enheten deremot måste ej allenast för allmänheten lätta uppfattandet af det 113m myntets värde, såsom enlig med Riksgälds-räkningen, utan eger jemväl den fördelen, att fullkomligen öfverensstämma med de nu präglade myntsorterne; oeh dess föreslående kan destomindre billigtvis komma under benämning af försök, att på de arbetande ©lassernes bekostnad bereda åt andre medborgare oskälig vinst, sorn det ej lär kunna bestridas, att mynt-enhetens lämpande efter allmänhetens vanligaste beräkning, just säkrast måste förekomma de förvillelser om myntets rätta värde, hvilka, i annan händelse, möjligen skulle kunna uppstå. Till följd häraf och då dels deii Ledamot inom Ridderskapet oell Adeln, som väckt motion om antagande af en mynt-enhet, motsvarande 8 sk. silfver, afstått ifrån sitt förslag i denna del, dels någon anmärkning icke förekommit till förringande af de skäl,- uppå hvilka Utskottet i dess förra Betänkande ansett ett silfvermynt, motsvarande en half Pudr eller z/\ ak. R:gs, ej vara lämpligt att till enhet bestämmas, har Utskottet trott sig böra förblifva vid dess gifna tillstyrkan, att till enhet må antagas ett mynt, motsvarande En Il:dr R:gs. Då Utskottet föreslagit, att den blifvande enheten, fastan motsvarande i R:dr R:gs, dock må gifvas en annan benämning, liar sådant skett, emedan Utskottet befarat, att flerfalldige oredor skola efter silfvermyntets återinförande uppstå i händelse 3:ne serskilda Riksdalers räkningar, eller ll:dr Silfver, R:dr B :co och R:dr R:gs, kommo att ega runi, och Utskottet dessutom ansett alldeles olämpligt att ett silfvermynt kallades R:dr R:gs.
Å andra sidan finnes för Svenska Stats-Verkel icke någon säker utväg alt vid sådana tillfällen i en framtid på annat sätt kunna öppna sig nödiga tillgångar; och så länge denne icke finnes, måste Sveriges politik icke ega den sjelfständighet, för hvilken materiella medel äro ett oundgängligt villkor. Men dessa fördelar skulle vinnas både för Banken och Slals-Verket, genom ofvannämnda Hypotheks-Kassa, då på den del af denna Kassas säkerheter, för hvilka icke räntebärande papper redan voro ulgifne, ett fonderadt statslån kunde grundas, hvartill räntorne kunde betalas af de ingående räntorne på lånen, och således icke komme att med mer än amorteringen betunga statsverket. Denna Kassa skulle således blifva en lillflygt för lider, då fäderneslandet vore i fara, hvilket kunde på detta sätt blifva oberoende, måhända lill och med af utländsk Siats-Kredit. Deremot delar jag icke Utskottets mening, att Diskontrörelsen bör öfverjlyttas till Riksgälds-Kontoret. Banken skulle derigenom afhända sig sin betydligaste lånefond, och den hvilken lättare än någon af de öfriga kan förändras lill en mera bankmessig rörelse. Genom en sådan öfverflytt - 20 Bil. till Banco-Utskott eli Betänkande, N:o 29. liing, skulle vi, i stället för att hafva blott en Bank, styrd af Rikets Ständer, få tvenne sådane. Högst märkvärdigt skulle det i sanning blifva att den egentliga Banken skulle utlåna på Hypothek af fastigheter, och Riksgälds-Kontoret deremot på namn, den förra på lång tid, och den sednare på korrt. Vid hvarje Riksdag skulle denna nya lånefond blifva ett föremål för de häftigaste strider, hvilka skulle sluta med att göra Diskontlånen pei - manen ta, och således att bilda just den Hypotheks-kassa, som på en mera naturlig väg genom fas tig hetslånens öfverflyttning nu genast kunde bildas. 2:o Jag har visserligen deltagit i Utskottets beslut, att Bankens behållna räntevinst skall öfverlännäs till Riksgälds-Kontoret. Men det har af mig skett endast under förutsättning, att den användes för Riks-Bankens ändamål och uti sammanhang med penningeväsendets öfriga reglering.
Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern, Herr Gunther, Hans Excellens, Siats-Ministern för Utrikes ärendena, Herr Friherre Lagerheim, Stats-Råden: Herr Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående f. d. Landshöfdingen i Götheborgs och Röhus län, General-löjtnanten, Herr Grefve Garl Gustaf Löwenhjelms, f. d. tillförordnade Lands-kamereraren, Kronofogden Anders Samuel Peterssons och Lands-sekreteraren, Lagmannen Carl Engelbloms underdåniga ansökningar alt erhålla eftergift af dem ådömdt ersättnings-ansvar för Kronans förlust i följd af Läns-bokhåilaren Casper Langlets bedrägliga förhållande. Kongl. Maj:t behagade, jemlikt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befallde, att, i enlighet dermed, Nådig Proposition skulle till Rikets Ständer allåtas. Ex protocollo Mildhog Lundgren. Bih. lill II. St. Prot. 1856 & 1857. i Sami. i Afd. 19 Haft. 3 STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857. I Kongl. Maj:U Nåd. Prop. M 40. Ank. till Exp.-Uuk. cl. 24 Jan. 4857, kl. 6 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om antagande af en Författning angående sammanläggning af straff; Gifven Stockholms Slolt den 2 December 1856.
En annan önskan torde jag äfven få förena med denna, att för vinnande af sådana tjenster, som här äro i fråga , måtte föreskrifvas .undergåendet af en lämplig examen, hvilket det särskildta Utsk., som för flera riksdagar sedan sattes, tillstyrkt, men som icke heller ännu vunnit någon framgång. Hr Dalman, "Wilh. Fredr., samt Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., förenade sig med Hr Ribbing. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Till större delen förekommen af de Irenne siste talarne, anser jag mig skyldig förena mig med dem i nödvändigheten att fästa uppmärksamhet derpå, att krono-beljente, hvilkas skyldighet är att vistas på landet, måtte förses med boställen. Den usla lön desse, och, synnerligen länsmän äga, gör det omöjligt att kunna begära, det de skola uppfylla sina skyldigheter. Det är derföre jag anhåller få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på nödvändigheten att få den hjelp, som nu är föreslagen så tillräcklig, att de maniementer — om jag så'får uttrycka mig —1 som ofta förekomma, men böra vara borta, må kunna tilltalas , om de skulle förefalla. Här är taladt om länsmän; men det finnes en annan art af krono-betjenle, jag menar landsfiscaler, hvilka icke äga någon lön. Jag tror, att desse antingen böra försvinna eller också aflönas. Då de skola finnas på det sättet aflönta, att de skola lefva på de anmärkningar, stämningar och böter de kunna erhålla, tror jag icke sådant vara ändamålsenligt för några slags tjenstemän. Jag anhåller, att äfven detta mitt anförande måtte af StatsUtsk. tagas i betraktande, då staten uppgöres. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jag har vid flere föregående riksdagar förordat länsmännen och deras behandlingssätt af Staten. Ämnet är vida vigtigare, än desse aktningsvärde och likväl på rangordningen så långt nedsatte tjenstemäns plats tyckes utvisa.
Kongl, Famillens liqviderande på de vilkor, som å dess sida blifvit framstålde, befallt att Förslag till Nådig skrifvelse i detta åmne till Riksens Stånders Stats-Utskott skulle, genom tillförordnade Stats-Secreteraren för Handels och Finance Årender, författas och K:gl. Maj:ts Nådiga profning underställas; så upplåste tillförordnade Stats-Secreteraren nu i underdånighet till Justering ett, till åtlydnad häraf, efter erhållen del af de till målet hörande Handlingar författadt underdånigt Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Stats-Utskottet, angående frågan om betalning af f. d. Kongl. Famillens hår i Riket innestående enskilda förmögenhet. Detta underdåniga Förslag, hvartill Stats-Rådets närvarande Ledamöter enhälligt, i underdånighet tillstyrkte Nådigt bifall, blef af Kongl. Maj:t i Nåder gilladt sådant det vid Protocollet år bilagt: Och Kongl. Maj:t befalte att, i öfverensstämmelse dermed Nådig skrifvelse till Riksens Ständers Stats-Utskott skall under denna dag i vanlig ordning expedieras. Ex ProtocoIIo A. F. Normelin. Stats-Utskottets Betunkanden. gg Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Stånders Statsutskott, angående frågan om betalning af f. d. Kongl. Famillens hår i Riket innestående enskilde förmögenhet. Gifven Stockholms Slott den 17 October 1823. Fredstractaten i Kiel hade, såsom en följd af Konunga-Riket Norriges förening med Sverige, utfåst Hertigdomet Pommerns och Furstendömet Riigens afträdande till Danmark. Orsaker som nu icke behöfva i minnet återkallas, förhindrade verkställigheten af detta afträdande. Emedlertid påkallade så vål den Allmänna Politiken i Europa, som den nya Geographiska stadga den Scandinaviska Halfön hade vunnit, att Sverige afsöndrades från sina besittningar på fasta landet af Tyskland.
Discontpspperen sammanslagna böra anses utgöra det representativa myntet, hvaremot SilfverFonden bör vara relativ, hvilket 1818 års Financiercr och äfven nu varande Financeafdelning antagit , så vill jag uppställa ett förhållande deremot, som blifver långt mera anmärkningsvärdf, och styrker ännu mera den sats jag framstäldt då vi alla måste vara öfverens därom . att vår nu varande Sedelstock 28,849,080 R:dr Bxo och RiksgäldsSedlar tillsammans ej utgöra mer än 5-22 Den 22 Julii e. in. någor öfver ii millioner i Silfver, eller det mynt, hvarefter all beräkning måste ske. För att undvika anmärkning på ziffran , får jag äran nämna, att vid Sedelmafsomes förvandling efter is6 sk. Cours, jag blott nyttjat jemt million tal, hvarföre jag också antagit närvarande RörelgeCapital 28,849,080 R:dr till 29 millioner som gör något öfver 11,000,000, Silfver efter 126 sk. Cours. , ctf r—i C<1 003 804 805 806 1807 1808 8oq 1822 0 a np cd E '”O r1 s-s § - ^ 0 X „ >cq J. pLbC-i „• Sfi £ . ° § §:ÖS . 9 0 -X r£. % g r Pb Q S.s eq “ -5 c cd ^ . c/) Ofj p P C r" Ji S 03 C3 s [ Förhållandet mellan Siilverfond oell Sedelst. i Sillver. Sedelstocken förvandlad till 126 sk, Cours, . Den 22 Julli e. rn.
Ansågs åter Grefve Lewenhaupts ersättningsanspråk vara klart och ostridigt, men statsverkets af tvistig beskaffenhet, torde det hafva varit lämpligt att, å ena sidan, väl tillägga Grefven den ersättning, hvartill han varit berättigad, men, a andra sidan, icke heller frånhända statsverket det anspråk, detsamma kunde äga på ersättning af vederbörande för den försummelse i afseende å utarrenderingen, som läge dem till last, helst detta anspråk lärer hafva bort, i sammanhang med möjligen uppkommande fråga om ansvar å vederbörande för samma försummelse, i vanlig ordning bedömas och således icke omedelbart af Kongl. Majit pröfvas. Och synes åtgärden att förklara frågan om ersättningsskyldighet för berörde försummelse vara förfallen desto mindre hafva varit erforderlig, som, så vidthandlingarne utvisa, hvarken Grefve Lewenhaupt eller den eller de tjenstemän, som jemte honom kunde drabbas af ifrågavarande ersättningsskyldighet, derifrån sökt befrielse, och dem följaktligen blifvit i nåder tillagd en icke begärd förmån. Beträffande bestämmandet af nuvarande Landshöfdingens i nämnde län löneinkomster, så hafva Revisorerne väl icke förbisett, att uti Kongl, brefvet den 24 Februari 1837 bland annat stadgas, att om, vid utarrendering på 30 år af Biskopstorp och ön Tylen, arrendeafgifterna derför ej uj pginge till eller öfverstege hvad i kalkylen vore påräknadt, skulle på särskild nådig pröfning komma att bero om, med föranledande af de öfriga lönevilkorens beräknade belopp, i förra fallet tillökning och i det sednare minskning i lönevilkoren vid tjensten borde äga rum.
Så är icke förhållandet; det är crediten , som fattas, och denna skipas för stater, likasom för individer, endast derigenom, att man lefver efter sina tillgångar, Om penningar från alla håll strömmade hit till Stockholm, finge ej jordbruket en styfver mera för det. Deu sjelfägande jordbrukaren får visserligen äfven vidkännas olägenheterna af våra olämpliga utsökningslagar; men han får dock penningar. Alla större cassör här i Stockholm klaga deröfver, att de icke få låna ut sina penningar, icke derföre, att det fattas lunsökande, utan derföre, att dessa icke kunna praestera tillbörlig säkerhet. Statslån är nu föreslaget för att hjelpa de skuldsatta possessionaterna. Deras belägenhet är visserligen ömmande; men staten kan endast anse sig skyldig att hasta till deras hjelp, såvida detta kan ske utan uppoffring och risk af den öfriga delen af nationen, Om jag t. o. m. förutsätter, att omkostnaderna för lånet kunna bestridas af hypotheksföfeningärna, betviflar jag, att någon synnerlig statsceconomisk fördel häraf skulle uppkomma. Ätt egendomarna härigenom för ögonblicket uppstegrades medgifves, och de, som nu äro bankrutt, torde på det viset få någon tid att vinka på. Det är én present, man gör Den io N o v c 111 ber. jordbruket, dock blott för ögonblicket, såvida icke productionen och a/sättningen tilltaga i samma proportion som capitalerna. Någon stntsoeconömisk vinst kan således icke tillflyta nationen, såvida ej dessa capitaler användas till jordbrukets förbättrande. Jag fruktar för, att delta i allmänhet ej blir förhållandet. De efterskänkta 2 proc. torde blott skapa ny credit till nya lån oell nya depenser, då dessa lån lemnäs till personer, sorn icke vant sig vid beräkning uti sin hushållning. Nationen finge det nöjet att betala räntorna på statslånet, utan att några nya ressourcer derigenom tillskapats. Men, torde man invända, jordbruket lemnar genom omsättningen af sina skulder capitaler, som kunde användas i näringarna.
Honom åligger, i min tanka, att alltid moset och allvarligt begrunda de ärender, som tillhöra hans embetsförvaltnins; att låta dagens meningsbrytningar utgöra nya anledningar till att med ännu större omsorg och noggrannhet öfverväga de åsigter, sorn icke öfverensstämma med hans egna — utan att han likväl derföre alltid måste följa dem; samt slutligen att ärligt och bestämdt framställa sina tankar och sin öfvertygelse inför Konungen, som derpå (äster det afseende han finner för godt. Hetta har jag gjort. Jag har i öfverensstämmelse härmed tagit i samvetsgrannt öfvervägande, såväl frågan, i och för sig, om en komités tillsättande, som ock i hvilken rigtning dess arbete borde utföras, och dervid kommit till den öfvertygelse, att K. M:t saknade skäl att frångå de åsigter, han sjelf, liksom förut R. St:r, i dessa ämnen följt och uttalat. Då denna min uppfattning delats af mina embetsbroder och gillats af Konungen, så hemställer jag, huruvida jag halt några skäl att af denna anledning lemna min plats. Och att K. M:t skulle vara förhindrad att fatta beslut i öfverensstämmelse med sina egna åsigter och sina rådgilvares tillstyrkande, endast på den grund att R. St:r en gång uttryckt en annan mening; detta lärer väl icke vara öfverensstämmande med R. o. Adis föreställning om konungamaktens oberoende och betydelse: ty i sådant läll förstår jag icke hvad som menas med den ofta upprepade satsen, att konungamakten hör vara stark. Har man åter förväntat, att jag skulle förändra min öfvertygelse eller öfvergifva densamma, blott derföre att ett vindkast i opinionen egt rum hos R. Shr, eller att ett sorl uppstått för dagen, då har man missräknat sig. Kring den nya sköld, som blifvit mig gifven, har jag tecknat såsom valspråk: »Flärdfri och fjel/ständig»; och så långt min moraliska kraft sträcker sig, skall jag äfven bjuda .till att icke blifva dessa, enligt min tanka, manliga dygder otrogen. Många bifallsyttringar följde på detta anförande.
Oss, huru i hat och arghet slika brott kunna af de "minsta anledningar angifvas, genom förtydning af ord och "mening, falska vittnen och andra nedriga utvägar bestyrfas, samt en oskyldig ovän således, under sken af nit för "Regeringen, fällas; och ändtligen, huru domare, mindre "kännare af våra böjelser, än bundna af lagens föreskrift "och undersåtlig vördnad, tro vårt välbehag och deras pligt "bäst uppfyllde genom stränghet i ransakning och bevakning. I conclusionen heter det vidare pag. 7: "Vi hafva "derföre funnit med vårt regeringssätt mindre öfverensstäm"mande, att åt angifvelser af meranämnde brott gifva så "mvcken uppmärksamhet, som hitintills; och som vi sjelfve "bäst kunna pröfva, huru mycket afseende derå göras bör; "så håfve Vi ock i nåder beslutat, att angifvelsen borde in"rapporteras, ” hvarefter K. M. ville sig utlåta, "huruvida "saken må alldeles nedläggas eller med ransakningen fortfa"ras. ” Att nu, med de motiver, som premisserna framställa, nemi. icke allenast afskaffandet af de olägenheter, som hade "alltid varit K. M. bekymmersamma," såsom att enfaldige undersåtare blifvit inneslutne i fängelser, och deraf lidit till heder, förmögenhet och helsa, utan äfven förekommandet, att icke, "genom nedriga utvägar,” någon oskyldig må, "under sken af nit för Regeringen,” kunna fällas, samt att domare icke ina, "bundna af lagens föreskrift och undersåtlig vördnad, tro Konungens välbehag och deras pligt 86 Den 5