Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu måste denna lag hafva medfört alldeles samma vinst för jordbrukaren, som för alla andra, hvilka nödvändigt behöfde låna, äfven om penningar endast kunde fås emot hög ränta och på kort tid. — I sjelfva verket medförde den förändrade lagstiftningen till en början ingen genomgripande förändring i våra penningeförhållanden, af det enkla skäl, att man hade redan gått lagen i förväg. Snart sagdt aila våra banker och större affärsmän tillgodoberäknade sig nemi., under namn af provision och dylikt, högre ränta än 6 proc.; och de kapitalister, sorn af laglydnad häremot hyste betänklighet, deponerade i alla fall heldre sina penningar hos dessa penningeverk emot högsta lagliga ränta, än de bundo dem för längre tid emot inteckning. För att jordbruket skulle haft någon nytta af deri bundna räntan, hade det varit nödigt, att lagen derom hade gjorts till en sanning. Huru detta skulle kunnat ske, kau jag icke uppgifva. Men om det verkligen skett, så skulle derigenom -Den 4 April f. m. 23 säkerligen halva framkallats en svårare penningekris, än den vi nu haft att genomgå. Det är nemligen tydligt, att inga penningar utifrån då kommit till oss, så länge räntan der stod högre än vår lagliga. Möjligen kunde våra egna små kapitaler sökt sig ut i stället; åtminstone på det sätt, att fordringarne för våra exportvaror fått stadna ute så länge som möjligt. Reservanten har äfven åberopat, alt nära nog alla de ledamöter af Konungens Högsta Domstol, som yttrande i ärendet afgifvit, afstyrkt förändringen. Af de 8 ledamöter, som deltagit i ärendets handläggning, hafva visserligen 5 afstyrkt lagförslagets antagande i befintligt skick; men detta var på grund af anmärkningar emot förslagets redaktion, och ingen enda af dessa ledamöter har ingått i något bedömande om tidpunktens lämplighet eller olämplighet; hvilket är det enda, hvarom nu är fråga. Ty så stor kontinuitet måste väl förutsättas hos R. St:r, att Regeringen icke må ställas under åtal af den ena riksdagen för det den icke afslagit nästföreg:de riksdags beslut. Men äfven om man ser på sjelfva innehållet af ifrågav:de författning, så har jag icke förnummit, att några af de olägenheter i verkligheten uppstått, som Högsta
St:r att godtgöra de fel, som af dess myndigheter blifvit begångne, och endast derigenom tror jag det vara möjligt att äfven få slut på detta mål, så att det icke vid en annan Riksdag återkommer. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad framställde Hr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt, af Hr af Geijerstam m. fl. talare afslag å Utsk:s Utlåt., samt af Frih. Raab med hvilken äfven flera talare instämt, att R. o. Ad. måtte instämma i BorgareSt:s i ämnet fattade beslut; hvarjemte detta beslut nu ånyo blef upläst. De härefter först till bifall och sedan till afslag å förev:de Utlåt, samt slutligen till instämmande i BorgareSt:s beslut framställde propos:ne, besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Den 4 A p r i 1 f. m. 79 Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade afslå förev:de Utlåt., samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Gr. Björnstjerna begärde votering. Gr. von Platen, Baltzar: På de skäl som af Gr. af Ugglas blifvit anförda, får jag anhålla, att kontrapopos. måtte blifva bifal 1 till Betänlct, eller en gåfva af 20,002 Rdr bko. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, sedan 2:ne kontrapropos:r blifvit ifrågastalide, borde till Ståndet hemställa, hvilkendera af dem borde till kontrapropos. vid den blifvande voteringen antagas, samt först finge hemställa, om R. o. Ad. ansåge att såsom kontrapropos. vid den blifvande voteringen borde ingå det beslut BorgareSt. fattat. Härvid
Hans Eoccellence Herr .Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Efter en så lång öfverläggning som denna, skulle jag icke våga upptaga några ögonblick af Högloft. Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, i synnerhet sedan Herr Rosenblad redan så väl förekommit mig, om jag icke af Grefve Frölich fått en indircct uppmaning alt besvara den slags framställning han gjort i afseende på våra. yttre förhållanden. Jag tror visserligen, att omvägen är lång för att i frågan om en lönereglering för Armeen komma att betrakta de Förenade Staterna i Norra America, och deras rivalitet med Stora Britanniens Sjömakt.; men jag tror likväl att omvägen skall blifva ännu längre, än ifrån den ena jordhalfvan lill den andra, innan i Svenska hjeltan den satsen kan vinna någon burskap, att vi icke böre påtänka något försvar, emedan ett sådant vore omöjligt. Så åtminstone uppfattade jag hvad Herr Grefve Frölich yttrat. Skulle en sådan grundsats vinna burskap i Svenska Folkets sinnen, då kan det, mine Herrar! visserligen vara likgiltigt, att fastställa en reglering för Armeen. Deremot borde man då blott i ett maktlöst lugn afbida den stund, då, med besparade tillgångar, den främmande Inkräktaren Don 22 December f. m. villo afgöra om landels öde. Men så är icke förbållandet, så har del icke varit, och så skall det ej blifva. Beviset står skrifvet på de sköldemärken, som omgifva oss, och vi håfve sett det tillämpadt under den segersälle Konung vi äge, som i verkningarna af sin kraft och sitt mod gifvil Svenska Folket en borgen, den Carl den X tänkte på, och för hvilken Carl den Tolfte offrade sitt blod. Jag vill icke med Grefve Frölich ingå i någon pröfning af Europas närvarande ställning, eller af de alliancer, som vi med anledning deraf, kunne påräkna; men jag tror, att hvad ställning som helst förutsätter. att man helst lemnar biträde åt den, sorn visar sig äga kraft och vilja, att äfven hjelpa sig sjelf. Det är först då man kan hoppas att få och med ära kan mottaga något understöd.
Ar det förståndigt alt förkasta en grundsats, att förkasta en inrättning, att förkasta en luifvudgrund för en representation, som i så uppretade tider, som de nuvarande, ändock förmår att visa lugn och styrka, af flepig eftergift för dagens hugskott, för dagens hotelser mot lagenliga afdelningar af landels lagliga representation. Jag ber Hrrme lägga märke till, att det icke torde vara klokt att förkasta det starkaste, som man äger; men annat är att ställa så till, alt denna styrka icke blifver spillrad, som den nu är inom fyra Stånd, som icke öfverlägga med hvarandra; annat är att så ordna nationalförsamlingen, alt dessa Stånd kunna upplysa hvarandra inbördes, och få tillfälle att utjemna, genom ömsesidiga meddelanden, de skiljaktigheter i meningar, sorn för ögonblicket kunna vara mera eller mindre starka, mer eller mindre grundade på skäl, eller saknande sådane. Man har anmärkt emot Ulsk:s förslag som en väsendtlig felaktighet, att den öfre kammaren skulle väljas af samma valcollegium som den nedre, och att derigenom skall uppstå ett förhållande, hvarigenom den öfre kammaren skulle komma att sakna den egenskap till motstånd, som man tror sig böra uteslutande finna i denna kammare. Af mig högaktade män och ibland dem många, som jag närmare känner och af hvilka jag är närmare känd tillbaka, hysa i detta fall olika tänkesätt med mig; men jag tager mig friheten hemställa, om icke premissen, den nemi. att ett öfverhus skall vara absolut olika till sin grund, olika till sina beståndsdelar, är någonting som icke borde tagas som en politisk dogm till utgångspunkt, utan först borde bevisas. Tager man helt enkelt, som under discussionen här under dessa dagar visat sig, för gifvet, att formationen skall vara sådan och icke tror sig behöfva bevisa detta för den dogmatiska riktighetens skull, så ärconclusionen ganska lätt, och Utsk:s betänk, icke dogmatiskt; men tror man sig behöfva och böra ingå i bevisande af denna premiss, så tror jag, alt man kommer till större besvärligheter än man före ställer sig.
R:dr under hvart och ett af åren 1858, 1839 och 1860. I sammanhang härmed och till befordrande af det åsyftade ändamålet att endast de små jordegarne, och af dessa så många som möjligt, skulle af fondens tillgångar blifva delaktige, föreslog Utskottet, att den högsta lånesumman, som mot inteckning i Banko-Utskottets Betänkande M 25. II fast egendom finge någon meddelas, måtte i stället för 9,000 R:dr, som den förut utgjorde, bestämmas lill 6,000 U:dr, äfvensom alt årliga inbetalnings-skyIdigheten måtte förböjas från 6 till 7 procent af lånets primitiva belopp, hvarigenom tiden för lånets liqviderande skulle komma att förkortas från 28 till 21V2 år och, genom den till föijd häraf uppkammande lilligare omsättning, fonden blifva jemförelsevis mera tillräcklig för lånbehöfvande. Samtlige dessa af Utskottet föreslagna förändringar blefvo ock af Rikets Ständer godkända och återfinnas i 141 § af nu gällande Banko-reglemente. Deremot åsyfta de här ofvan upptagna motionerna att återföra fonden till utlåning mot inteckning i fast egendom till det belopp, den före sistlidne riksdag utgjorde, samt att förändra de hufvudbestämmelser, som då blefvo för nämnde utlåning fastställda; och hafva motionärerne, såsom skäl för omförmälda förslag, hufvudsakligen åberopat jordbrukets stora behof af låneunderstöd och den närvarande betryckta penningeställuingen. Att dessa förhållanden i och för sig må vara förtjenla af behjertande, medgifver Utskottet gerna, men, sammanställda med anspråk på Rikets Ständers Bank att afhjelpa den anmärkta bristen på nödiga låneförlag till jordbrukets bedrifvande, förlora de till största delen sin giltighet.
Hon ansågs ej längre för ett mannen öfverlägset väsen, som ägde samband med himmelen, hon var den leda förförerskan, som fört synden in i världen. Denna förändrade uppfattning af kvinnans natur inverkade äfven på hennes ställning i samhället. Med kristendomen infördes sålunda bland de germanska folken, där kvinnan förut varit i det närmaste lika fri som mannen, den österländska regeln, att kvinnan i allt skall vara mannen underdånig, såsom vi hafva sett den få sitt uttryck i » Manus lagbok » eller i Pauli bref, där kvinnan uppmanas att vara » sin man underdånig ». Och ej nog med att hon skulle lyda sin man, hon skulle äfven vara dennes manliga släktingar underdånig. Så stod enligt den » burgundiska lagen » änkan under sin äldste sons domvärjo, så snart denne hade fyllt 15 år, och liksom fordom i Indien och Grekland, måste hon hafva denne sin sons samtycke för att få ingå giftermål eller gå i kloster. Ingen kvinna, som var vasall i ett kungligt län, kunde ingå äktenskap, utan att hafva sin faders, sin länsherres och sin konungs samtycke. Ja, länsherren kunde utan hennes samtycke bortgifta henne med hvem han behagade, så snart hon blott var fyllda 12 år. Enligt våra gamla svenska landskapslagar var kvinnans ställning under medeltiden ännu sämre än enligt de sydgermanska. En kvinna fick enligt dem ej köpa eller sälja öfver en örtugs eller ett öres värde, och hon fick ej vittna i annat mål, än då det gällde, huruvida ett barn var födt lefvande och inom elfte må- naden. En hustru kunde agas af sin man, men han fick ej slå henne » i ölbänk » eller så att blodvite uppkom. I öfverensstämmelse härmed säger den franske riddaren Beaumanoirs lagbok från 1300-talet: » Hvar och en äge rättighet att slå sin hustru, när hon ej vill lyda hans befallningar eller förklarar hans tal för osanning, såvida han gör det med måtta och utan att hon däraf tager skada till lif eller lem! » Vi se sålunda, att kvinnans ställning under medeltidens första skede bland de germanska folken var synnerligen tryckt.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt om nu votering om konlrapropos. vore ifrågasatt, det visserligen i formelt afseende vore rigtigt att, såsom Hr von Troil framställt, afslag å Hr Bildts förslag till tillägg blefve Ja-propos. i hufvudvoteringen och kontra-propos:n be - * t) en 22 September e. m. 191 stämdes genom votering, emedan det beslut, som enl. Hr Gr. o. Landtnäs upfaltning blifvit fattadl, naturligtvis måste ingå i den hufvudsakliga voteringen, men att då Såsom nu endast 2:ue propos:r kommo i fråga, af hvilka den ena afsåg bifall och den andra afslag, R. o. Ad. vanligen ansett, att i Ja-propos:n bifall och1 i kontra-propos:n afslag borde intagas; och hvad serskildt beträffade Frih. Raabs nu gjorda framställning, så, då det förslag, hvaremot Frih. Raab gjort anmärkn. icke förekom i Utsk:s tillstyrkande, samma förslag icke kunde till Utsk. återremitteras, utan nu måste blifva föremål för afgörande med Ja eller Nej. Frih. Raab: Vid sådant förhållande och då det ändamål, som jag åsyftade med en återremiss, icke längre kan vinnas genom det sätt, hvarpå frågan kommit under behandling, anhåller jag om bifall till den begäran, jag under diskussionen framställt, eller att orden ”och i förvaltningen” mätte införas. Hr Gr. o. Landtm, yttrade i anican, häraf, att, sedan votering blifvit begärd, den borde försiggå, ulan alt nya propos:r kunde komma i fråga. Då Frih:n gjort anmärkntr och yrkat återremiss^ hade han, derest han var missnöjd med Hr Gr. o. Landtm:s upfaltning af R. o. Ad:s beslut, bort söka göra sin mening gällande genom yrkande på votering, hvilket numera vore för sent, sedan votering i en annan fråga var begärd. Härefter upläsles till justering och godkändes en så lydande voter:s-propos.:
Lika innerligt beklagar jag, alt en så oändligt vigtig och i fäderneslandets hela väl sä ingripande fråga, som den ifrågavar. canalanläggningen, har, af anledmr, som jag icke vill gissa mig till, än mindre yttra, blifvit af samtlige de öfrige RiksSt:n afslagen. Jag anhåller dock vördsamt, att i delta fall fä lemna några upplysningar, hvilka jag kanske är mera i tillfälle att afgifva, än någon annan, dä jag flere gånger varit på dessa orter närvar, och tagit ett lifligt in - 202 Den 10 Februari. (resse i hela denna fråga, allt ifrån det ögonblick, då den först väcktes. Härefter uppläste Hr von Troil följande: Ibland de vigtiga anslagsfrågor, hvilkas beviljande SlatsUlsk. ej trott sig kunna hos H. St. föreslå, förekommer i främsta rummet den summa af 463,000 r:dr, som K. M. äskat för anläggandet af en canal emellan sjöarne Wessman och Barken, men hvilken summa K. M. likväl, för att underlätta sakens framgång, föreslagit böra utgå på 12 år med endast 38,583 r:dr 16 sk. om året, eller för tiden till nästa lagtima riksdag med tillsammans 115,750 r:dr. Oaktadt K. M. funnit denna canalledning, ibland de flera som varit ifrågasatte, företrädesvis böra komma i åtanka , i anseende till de stora fördelar densamma skulle medföra, ej blott för de orter deromkring, hvilka äro att räkna för de mest vigtiga bland Sveriges bergverks-industri, och till följd deraf för Riket i allmänhet, yttrar likväl StalsUlsk., att del, med afseende å tillgångarnas otillräcklighet för ett med så stora kostnader förenadt arbete, hvilket dessutom enligt Utsk:s förmenande torde till ett annat tillfälle kunna uppskjutas, ansett sig icke böra företrädesvis tillstyrka ofvanberörde anslag. Hvad först beträffar frågan om tillgångarnes tillräcklighet, torde jag ej behöfva ingå i någon vidlyftig undersökning derom, då StatsUlsk:s här närvar.
Olikhet i förfaranden, hvilken icke medelst bevisning nf olikhet i föremål och i ändamål kan redovisas, är alltid förkastlig. Item fattar jag icke, huru i detta fall sådan bevisning skulle, utan de 3:ne Ståndens mångsidiga förorättande, kunna försökas. Således, och om likväl närvar, förslag nu åter möter afslag, tvingas jag af slutkonstens reglor till antagande att de K. rådgifvarnes deltagande i Adelns öfverläggningar blifvit skadligt befunnet; och ledes jag lika logiskt till moverande, att äfven Adelns plena blifva dem otillgängliga.” Sådana voro då mina grunder. När jag nu betraktar ändamålet, så finner jag icke annat gjordt med de comultativa Statsrådens utestängande, än att förvissa sig om ändamålets ofullkomliga vinnande, och jag deremot är af den lina, alt när man sträfvar till ett ändamål, så skall man beflita sig om föremålets aldrnfullkomligaste-'ernående, sedan ilian nb. öfvertvgat sig om föremålets gagnelighet, och återigen, om man icke liar fattat denna öfvertygelse om föremålets gagnelighet, skall man alldeles icke eftersträfva det. Villman eftersträfva det, så skall man beflita sig att på det fullkomligaste vinna det. Nu vinnes detta uppenbarligen högst ofullkomligt genom de consultaliva Statsrådens uteslutande. Jag fattar alldeles icke saken så, alt hvarje rådgifvare skall infinna sig i Riksten, blott för att yttra sig om hvad till hans departement hörer eller hvad han föreslagit. Jag fattar saken så, att Konungens rådgifvare skola nedgå i Stånden och meddela all den sakkunskap, de möjligen äga. Nu låter sig äfven ganska väl tänka sig alt departements-clu fer , som äga alla öfriga ypperliga egenskaper, sakna förmågan att tala uti en offentlig sammankomst. Då skulle likväl denna rättighet vara inskränkt till dem, sorn i öfrigt kunna äga en inskränktare förmåga, men icke sakna denna. Jag kan icke finna något skäl dertill.
Herr von Hartmansdorff, August: Hvad Herr Ribbing i sin serskildta mening i detta afseende föreslagit, anser äfven jag vara rigtigt; att nemligen, dä flere egendomar äro inteknade för ett och samma lån, summan må fördelas till ett visst belopp på hvardera, så att, om låntagaren Den g October t. m. vill till förminskning af sin skuld försälja något hemman af egendomen, han ma kunna lossa det från intekningen, utan att behöfva inbetala hela sitt lån. Som detta är ett sätt att hjelpa den skuldsatte, utan att medföra skada för annan mans rätt, så tillstyrker jag dess godkännande. Herr Grefven och LaiidtMarskalken gjorde proposition lill bifall å Lagutskottet* förevarande Utlåtande. Bopides Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, medförkastande af samma Utlåtande, godkän» na de förslag, hvilka uti Herr Ribbings, Arvid, till Utskottets Protocoll afgifne och vid Utlåtandet fogade särskildte tanka innefattas. Ropades Ja. Herr Ribbing anhöll att de öfrige RiksStånden måtte inbjudas, att uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. Och blef Herr Ribbings berörde anhållan, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen. Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den 26 sistledne September under Nio 18G Litt. Vtn 9 Octebtr e. m. SIJ £ afgifns, »arnt den 3o derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af återremisser utaf Utskottens under Nlris 67 och 6g förut meddeldte Betänkanden, angående yrkad ändring uti 23 §. och upphäfvande af 3^ §, uti Kongl, förordningen den 13 Julii iSib om Inteckning i fast Egendom. Herr Liljestråle, Gu$taft anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 1 ) Herr von Hohenhausen, Michaél: Min mening
Tacka lyckan om folket här kan skyla sitt elände med litet Lybecks glitter, och för öfrigt må det vara nöjdast att ingen vet, att det finnes här i verlden". "Vise man, sanning talar du", utlät sig den judiske presten och upplyfte härvid sitt hufvud så högt att jag ej mera trodde det kunna nedfalla, men se, det föll och derefter började mun och skägg endast att så mycket hastigare röras. "Finns här då ingen, som man kan tala ett förnuftigt ord med", sade åter gubben i dosan. "Hvem är väl månne den der grå herrn i glaskupan, han ser mera förståndig ut?" "J uppmanen mig att säga hvem jag är, emedan jag är eder okänd", svarade nu en klar röst från lampan. "Nåväl, jag skall säga eder det, ty den okände är alltid ensam, om han än omgåfves af hundrade. Att jag är en lampa det sen J alla, att äfven jag någongång lyst, det tron J utan att jag behöfver säga det, och ehuru J sen, att jag endast är af simpel lera, så förmodar jag att J icke derföre ansen mig för ringare, ty J veten väl att den simplaste lerlampa kan lysa den vise, under det den slösande oduglingen bränner doftande oljor i dyrbara gyllene käril. Hvad viljen J derföre att jag skall säga eder? Hvad jag gjort? hvad stort jag uträttat. Men anstår det väl mig att omtala mina egna förtjenster? Dock, J åstunden det, jag vill öfvervinna mig sjelf, för att göra eder till viljes. Ty om än blygsamheten är en helig pligt, så finnes dock en, som är större, den nemligen, att med beredvillighet gå det allmännas önskningar till mötes. Jag vill alltså säga eder, att det första minne jag har, är af en tid, som var mig ganska ärofull. Jag lyste då för en Romare, värdig detta namn. Han lemnade sitt hem, en liten enkel boning, för att rädda fäderneslandet. Jag följde honom i hans tält och lyste hans nattliga vakor för fosterlandet, jag lyste honom ännu då hans själ kämpande flydde ur kroppen.
Oxenstjerna föreslagit, dels att med pröfningen af Utsk:ts hemställanden å sid. 6 i Betänlct skulle anstå, intilldess förslaget till Riddarh.-Ordning blifvit genomgånget, hvilken framställning andra ledamöter biträdt eller lemnat obestridd, dels ock att §§:ne i förslaget skulle företagas till behandling i följande ordning, nemi. § 7 med iakttagande deraf att dess sista mom. särskildt pröfvades; § 6; § 8; § 10; § 26, samt derefter de öfriga §§:ne i den ordning de i förslaget förekommo. Frih. Klinckowström, som bestridt att en sådan omkastning af§§:nes behandling skulle ega rum, hade åter yrkat, att förslagets särskilda §§ borde företagas till pröfning efter den nummerordning, de i förslaget innehade. Härefter och sedan Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att frågan om föredragningen af Utsk:ts hemställanden å sid. 6 lämpligast 72 Den 7 April f. m. torde böra särskildt afgöras, hemställde Hr Gr. o. Landtm , huruvida R. o. Ad. behagade besluta, att dessa hemställanden skulle punktvis företagas till afgörande, sedan förslaget till Riddarh.- Ordning blifvit genomgånget. Ropades ja. Sedermera framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. derå, alt vid föredragningen af §§:na i förslaget Utsk:ts uppställning skulle följas, hvarvid svarades många ja jemte några nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig hafva funnit ja öfvervägande. Vidare förmälte Hr Gr. o Landtm., att Gr. Oxenstjerna hade föreslagit, att R. o. Ad. skulle lemna Hiddarh.-Utsk:t öppen rätt att, vid den förnyade behandling af förslaget, sorn till följd af möjligen inträffande återremittering af åtskilliga §§ kunde komma att Utsk:t åligga, vidtaga sådana ändringar i de af R. o. Ad. godkända §§:ne, sorn ansåges behöflige, till följd af den omarbetning förslaget kunde komma att undergå.
Nej, jag känner det; det är omöjligt. E LVIRE förd af det första intrycket, men hejdad af Diegos tecken. A LONZO . D IEGO . A LONZO . O min s.. Hvad tvång Himmel Talande skäl anklaga henne. De bedra säkert... Hvad säger du? A LONZO . D IEGO . D IEGO rörd. A LONZO . Se hur hon suckar Hvad hon rör mig! 134 E LVIRE kan ej tvinga sig mer. Gudomliga barn. Du tar mitt försvar. A LONZO . (Diego gör henne ett tecken, hvarvid hon afbryter talet.) Hvarföre hindra henne att tala? Pappa, tillåt mig att omfamna henne! Omfamna henne? D IEGO med stark rörelse. A LONZO . Bara kyssa hennes hand... (Till Elvire) Tillåter ni mig det? E LVIRE . går emot honom och räcker honom handen, fast Diego gör Jag kan ej styra mig längre... Ja, mitt barn ... mitt kära barn Hon kallar mig sitt barn... (Till Elvire) Jag har ingen mor... Om ni vore fri, ville ni det vara? Om jag det ville (Afsides) O Gud! Hvad plåga! (Till Diego) Och du kan... Ett ord fordrag blott, och allt kan försonas. Ett ord! Säg då det! A LONZO med ömhet till Elvire. D IEGO . D IEGO . E LVIRE . A LONZO till sin far. henne tecken. Han ställer sig emellan dem. Det är en orättvisa att det neka. Ack! Om hon har orätt, så förlåt henne ändå för min skull! A LONZO till sin far. 135 D IEGO rörd. A LONZO . D IEGO . För din skull? Ja, för min skull. Det är så ljuft att förlåta. Gud! Hvar är jag? Jag kan ej längre stå emot ett så grymt prof. Alonzo! Mitt namn, pappa! Hon vet mitt namn Casano! Du hör, och är obeveklig... Ja, jag hör att allt bjuder dig att tala... Kan du emotstå oskuldens röst?