Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Akerman har, för att bevisa klandervärdheten uti Rancofullm:s tillgörande i denna sak, åberopat ett yttrande af Hr von Hartmansdorff. Jag skulle då med anledn. deraf vördsamligen anhålla om tillåtelse att få uppläsa endast några få rader af hvad som blifvit sagdt af en Hr von Hastmansdorffs motståndare i denna fråga, och som lyda sålunda: ”Beträffande förbudet i 120 §, att då metalliska cassan ej öfverstiger £ af sedelstocken, genom någonaf Baneostyrelsen beroende åtgärd, öka denna sistnämnda, så ehu - Den 16 December. 423 ru jag erkänner, att, vid första betraktandet, detta förbud synes ovillkorligt, likväl då jag erinrar mig den oss ålagda pligt att tillämpa de i hancoreglem. innehållna föreskrifter, enligt ”deras anda och syftning”, samt således måste jemföra dem med hvarandra, finner jag, att då det ifrågavar. förskottet just afser den metalliska cassans förstärkning samt sålunda förbättrandet af proportionen emellan denna och sedelstocken, och då 112 § i afssende på rättigheten till silfverköp och dervid ifrågakommande förhållanden, icke gör någon sådan, till de i art. 5, afd. 1 för utsträckning af Bankens sedelrörelse meddelade föreskrifter, hänvisande inskränkning, som 218 § gör i afseende på användandet af Bankens innestående vinstmedel till lånerörelsens förstärkande, anser jag mig kunna och böra bevilja ifrågavar. förskott, om jag finner detta kunna ske med iakttagande af Bankens fördel och säkerhet, och att vigtiga näringar, hvilkas förkofran reglementet förklarat stå i nära sammanhang med Bankens egen fördel, derigenom erhålla väl behölliga biträden”. Ilade någon af de åtgärder, som Hr Mannerskantz föreslagit, blifvit vidtagen, så är odisputabelt, alt sedelstocken blifvit minskad. Den åtgärd, som nu verkligen vidtogs af Baucofullra. hade för afsigt alt kunna få en emot det utgifna sedel myntet motsvarande silfvervaluta, för att således åter blifva berättigad till ingifvande af så mycket mera sedlar.
Jag skulle tvertom önska, att alla sådana afgifler, Den 24 April e. m. 2l5 sorn rätteligen skulle utgå från communerna, men emot deras natur blifvit uppflyttade lill StatsCassans betungande, måtte återgå till sitt förra skick. Lagmansräntan bar sitt upphof från den tid, då Lagsagorne utgjorde confedererade delar af Riket, och folket sjelf betalte sin Lagman och Häradshöfding. Från denna kloka grund för utgifters utgörande, härleda sig dessa Statsbidrag. Vill man hafva ett annat system, mäste man jemföra det gamla och det nya; men jag tviflar likväl, att det nya har något företräde. En likstämmighet hafva vi dessutom ännu qvar i våra städer, emedan Borgmästare och Råd icke taga sina löner ur StatsContoret, utan betalas på samma sätt, som Lagman och Häradshöfding i gamla tider. Man har äfven anmärkt, att Ridderskapet och Adeln nyss afskaffat en annan ordinarie Skattetitel, nemligen Kalkugnsafgiften. Delta hade likväl Konungen föreslagit Rikets Ständer, och det förändrar betydligt förhållandet, åtminstone fördem, som påstå, att Konung och Ständer höra gemensamt besluta i sådana ämnen. Man liar äfven nämnt, att Stubhören blifvit på samma sätt borttagna. Detta har väl icke Kongl. Maj:t föreslagit, men också liar StatsUtskottet icke tillåtit sig afskaffa beloppet derå, utan endast fört dess belopp 1000 R:dr under en annan titel, som nu utgör 17,000 i stället för 16,000 R:dr. Grefve Horn har gjort anmärkning emot mitt 2l6 Den a4 April e. m. yttrande om ii4 §• RegeringsFormen. Jag nämnde uttryckligen, att jag trodde det vara oriktigt, att såsom en allmän grundsats antaga, det 3 Stånds pluralitet skulle kunna afgöra frågor om gamla skatters borttagande.
sa fyHeribrott och en myckenhet andre mindre förtrytelser, å Police T^Små °C^ öfv®rträdelser af Police-Författningarne, hvilka ärender tit liänsk;amrnayen ablömts> hafva de gröfre brottmålen, sorn derifrån blifjo ne till Domstolarnes handläggning, utgjort: År 1827, 536 hvaribland mord, dråp, rån och sedelförfalskning IO jamt stölder och snatterier, 4^4 — 1828, 5o4 .. 6 . 345 — i83o, 533 7 ..478 — 1831, 614 .. 7 • .464 — i832, 799 .. 5 ..535 Brottens antal har alltså på det hela vant betydligt, och under de sista åren snarare i tillän {åtagande; dock finnes äfven för ifrågavarande tid anledning till den i förra Femårs-Berättelsen gjorda anmärkning, att, jemförelsevis till förhållendet i andre större Städer, brott af grofsta art i Stockholm mera sällan blifvit begångne. Det beklagliga förhållande har visat sig, alt förbrytelser, i synnerhet stölder och snatterier ofta föröfvats af minderåriga personer. Dessa hafva vanligen varit af det stora antal, som, genom föräldrarnes osedlighet och exempel, tidigt blifvit vande vid laster, eller från barndomen af dem lemnats utan undervisning, tillsyn och annan sysselsättning, än att tiggande kringvandra i Staden, hvarunder de haft tillfälle att lära en mängd vanarter. För att afskaffa detta onda och förekomma den menliga inverkan, som föräldrarnes sedeförderf och vanvård om sina barn måste hafva på dessa, finnes dock nu mera i full verksamhet en Inrättning, som lofvar de lyckligaste följder, nemligen det under namn af Prins Carls Uppfostrings-Anstalt den 1 December sistlidet år öppnade
— 265 — I öfverensstämmelse med de grundsatser, Revisorerne redan i fråga om de å förskottstitel anvisade statsutgifter uttalat, ause Revisorerne sig jemväl böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å det undantagsförhållande, som för närvarande i afseende å statsbehofvens pröfning och utgifternas bestämmande eger rum, beträffande Postoch Tull-verken samt Telegrafoch Jernvägsstyrelserna. Enligt 64 § Regeringsformen, skola såväl rikets ordinarie statsmedel och inkomster som hvad under namn af extra ordinarie utlagor eller bevillningar till statsverket af Rikets Ständer anslås, vara under Konungens disposition, att till de af Rikets Ständer pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas, och 65 § af samma grundlag innefattar förbud mot dessa medels användande annorlunda än fästställdt blifvit. Häraf synes uppenbart följa, att icke några utgifter för statens behof böra undandragas Rikets Ständers pröfning, vare sig att dessa behof fyllas från den allmänna statskassan, eller, såsom här är fallet, omedelbart af några vissa statsinkomster. Hvad Post-verket angår, så hafva väl Rikets Ständer vid 1853 — 1854 årens riksdag, i sammanhang med antagandet af ett medelporto och i öfrigt förändrade stadganden angående postväsendet, beslutat, att blifvande öfverskott å detta verks inkomster tillsvidare finge af Kongl. Maj:t disponeras till postanstalters utvidgande och förbättrande; men detta beslut synes lika litet som den omständigheten, att Rikets Ständer såväl vid nyssnämnde som följande riksdagar bland utgifterna å riksstaten uppfört ett den be• räknade inkomsten af postbevillningen jenmt motsvarande belopp, lägga hinder i vägen för Rikets Ständer att pröfva och bestämma Post-verkets olika utgifter, särdeles posttjenstemännens aflöningsförmåner i särskilda grader, till hvilka förmåners förbättrande, öfverskottet å Post-verkets inkomster ej synes vara afsedt.
Vid ett dylikt tillfälle kom han i ett så ursinnigt fiskeribegär att han försummade tiden och skickade sin dräng till kyrkan (Mo kyrka) med underrättelse att han ”af laga förfall” var hindrad att predika, hvarvid den bestörta församlingen, af hvilka flere gått ända till ett par mil för att låta sig uppbyggas af deras pastors väldiga sätt att tyda Guds ord, med bekymmerfri saknad måste åtskiljas En tredje Gädda, en 90 års man, drömde om natten till fredagen att hans förfäder förkunnade honom att de snart skulle träffas, hvadan han borde göra sig redo till sista resan. Gubben upptog drömmen som en trovärdig förutsägelse, och när söndagen kom, förkunnade han från predikstolen för sin gamla församling att han nu ville taga farväl af sina trogna får, emedan han fått budskap om snar skilsmässa ifrån dem. Innan slutet af följande vecka hade herden ock ”vandrat” efter blott ett par dagars sjukdom. Den förste herden af Gädda-slägten, som regerade öfver bullingarne, sonson till den lärde religionsprosten3 Gude Axelsson Gjedde i Qville, lärjunge af Luther, hette Peder Jensen och var pastor i Nafverstad till 1645, då han afled vid ovanligt hög ålder. Den siste af denna märkvärdigt seglifvade prestslägt, Hans Georg Gädda, erhöll Nafverstad 1787 och dog 1815, tre och åttatio år gammal, fader till nitton barn. Det är väl ej många ätter som innehafva en tron så länge – och det var endast under få mellantider som bullingarne, då sidogrenar genom qvinnolinien och mågskap uppkommo, fingo ge pastorn annat namn än Gädda. Till Nafverstads pastorat kom efter denne siste Gädda ”bildningens apostel” Wilhelm Geintschein, en välsignelse för de förvildade, som ett verkligt ogräs uppskjutande bullingarne. Efter år 1811 erhöll Geintschein en stor ryktbarhet och led mycken förföljelse genom en skrift, i hvilken han bestred Joungs profetia om det 1000-åriga rikets begynnelse med året 18364 . Men det är nu tid att återvända till Strömstad och det egentliga ämnet.
Borgare-Ståndet än Hedervärda Bonde-Ståndet gillat p:de punkten, tror Utskottet sig kunna, med säkert hopp om bifall, hemställa, det måtte g:de punkten gifvas den af Ridderskapet och Adeln antagna redaction: att bestämmandet af hvilken eller hvilka bland de öfrige för realisationens vidmagthållande tillåtne medlen må för tillfället begagnas, bör vara helt och hållet öfverlemnadt åt Banco-Styrelsen, som dervid icke lärer underlåta att afse Bankens egen fördel,' och det som dermed står i nära samband, industriens ostörda förkofran. 8 Banco-Uiskotlett Memorial N.-o .To - llen af Hedervärda Bonde-Ståndet beslutade nya punkt: ”skulle, oaktadt de utvägar, som nu blifvit lagde i Banco-Styrelsens händer, sådane omständigheter dock, emot förmodan, inträffa, som hos Banco-Styrelsen väcka grundad farhåga, alt realisationen genom Banco-Styrelsens försorg icke kunde upprätthållas, så åligger det Banco-Styrelsen att derom gora underdånig anmälan hos Kongl. Majit, som då, i fall Kongl. Majit skulle finna behofvet det fordra, lärer sammankalla Rikets Ständer för vidtagande af de beslut och åtgärder, hvartill de inträffade förhållandena kunna föranleda, måste förfalla, då icke något af öfrige 3:ue Riksstånd funnit ett så beskaffadt stadgande behöflig!. Genom 3:ne Riks-Stånds beslut, anser Utskottet, i afseende på io;de punkten, afgjordt, att, då metalliska Cassan, hvaruti äfven omyntadt silfver och guld får inberäknas, ej öfverstiger |;delar af Sedelstocken, må denne sistnämnde i intet fall okas; och måste Utskottets i samma punkt gifne, allenast af Vällofl. Borgare-Ståndet godkände tillstyrkan; ”att, så snart förhållandet sjunkit såsom i aldra punkten omförmäles, eller under i till 3, Banco-Styrelsen åligger vidtaga tjenliga anstalter till återställande af sistnämnde proportion", förfalla.
Commerce-Collegium årligen lill Rikets Ständers Riksgälds-Contor aflemnar specifik uppgift på antalet af inom Riket hallstämplade kort; alt Bevilluingsoch Hallstämpeln böra på samma orl åsaltas, och således ortens namn finnas i stämplarne utsatt; att, för underslef vid slämplingen samma äfventyr bestämmes, sorn i3 §. Charlas Sigill-,ise-Förf,.ilningen stadgar för öfverträdelse!' af nämnde författning; samt 4 Bevillnings-Utskottets Betänkande N.-o 23. att underdånig anhållan må hos Kongl. Maj:t göras, att de stadganden, som hädanefter blifva gällande, i afseende å stämplingen af kort, må i en författning sammandragas, samt, på det att okunnighet om deras lydelse i intet fall må kunna förebäras, årligen på lämpligt sätt allmänheten medelås. I händelse ofvannämnde af Utskottet föreslagne stadganden vinna Rikets Höglofl. Ständers bifall, vågar Utskottet hysa den öfvertygelse, alt den inkomst, som kortstämplingen koinme att inbringa, icke bör blifva af den obetydlighet, som nu är fallet; då en tillökning i intraden skulle vinnas, endast genom ett ändamålsenligt användande och upplifvande af de föreskrifter och controler, som red.pi finnas, har detta ökat den anledning Utskottet på ofvan anförde skäl eger, att tillstyrka en förhöjning i denna stämpelafgift; och får Utskottet således vördsamt föreslå: att
Men torpare-gubben och hans begge äldste söner ha inte återkommit från sin förvåning än i denna dag. En uppteckning från ~Westergötland~ förtäljer, huru en fattig torpare-pojke låg och gräfde i en sandhåla, och kom till en sal under jorden, hvarest funnos tre hästar och tre rustningar, den ena af silfver, den andra af guld och den tredje af ädel-stenar. Pojken gaf sig nu ut i verlden att vandra, och kom ändteligen till en kungs-gård, hvarest han fick tjenst som kocks-pojke. Konungen som rådde öfver gården hade en enda dotter. Hon var bortröfvad af ~trollen~, så att hon endast skulle få visa sig tre Thorsdags-qvällar å rad, uppå spetsen af ett högt glas-berg; men om någon kunde rida uppför berget och taga gull-äplet af hennes hand, skulle hon bli frälst. Häröfver bar konungen stor sorg, och lät lysa på, att den som kunde frälsa prinsessan skulle få henne och halfva riket. När nu första Thorsdags-qvällen var inne, lopp pojken bort till sand-hålan, klädde sig i silfver-rustningen, och red upp till midten af berget. Andra Thorsdags qvällen tog han guld-rustningen, och red så högt, att hästen hade ena framfoten uppå bergspetsen. Tredje qvällen tog han ädelstens-rustningen, red ända upp till prinsessan, och fick gull-äplet. Derefter for han tillbaka till sand-hålan. Men när folket efter en stund fick se köks-pojken, der han vandrade vägen fram, kunde ingen tro att det var han som frälst konunga-dottern. Omsider ger konungen befallning, att allt man-kön i hela riket skall komma fram till kungs-gården. Konunga-dottern går så ut och igenkänner sin befriare. Men köks-pojken kastar af sina trasor, och står der i ädelstens-rustningen; hvarefter konungen ger honom sin dotter och halfva riket. I en ofullständig öfverlemning från ~Upland~ omtalas en konunga-son, som blef bortkörd af sin elaka styf-moder och fick gå vall uti skogen.
Den reelt skadliga följden häraf kan möjligen blifva den, att Utskottens Medlemmar i allmänhet ej dela lika tankesätt med Ståndet i det hela, och häraf blir åter lätt följden den, att Utskottens Betänkande» för det mesta återremitteras, samt, sedan da å.- terkomma, ej utan mycken förändring, diskussion och votering, antagas, hvarigenom möjligen osammanhängande Beslut och ätmindstone mycken tids utdrägt åstadkomme?. Jag föreslår derföre, att inrättningen med Bänkman afskaffas, men att, för att Ridd. o. Jd. Den 2g Juli f. m. undgå de derigenom besvärligare F.lectorsvalen vi<1 yppad ledighet, ett visst antal Suppleanter, lill exempel hälften mot de Ordi naile, vaijis jemte Electorerna. Remitterades till RiddarhusUstskottet, Hdglofl. Ridderskapet och Adeln åtskildes klockan 10. In fidem Protocolli A. G. Silverstolpe. Lördagen den 29 Juli. Plenum klockan 7 förmiddagen. Justerades följande underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: 1:0 Om rättelse och tillägg i Kongl. Förordningen om stängselskyldigheten. 2:0 Om Fribrefsrättighet för Städernas Magistrater vid uppbördens remitteran - Den 29 Mi J. m 1347 de och biottmålsransakningars öfversän dande. 5:0 Om löneafdrag och begrafningshjelp för civila indelda Löntagare. 4:0 Om anhållan, att Sterbhu«en ef ter Embetsoch Tjenstemän vid Civilstaten , med indeld lön, matte, fä åtnjuta begrafningshjelpen efter förvandling och Markegång. 5:0 Om decharge för vederböranda Förvaltare af Subsidiemedlen. 6:0 Om yrkad inskränkning af Finska handeln. 7:0 Om Grefve Ankarsvärds och Kain marRättsRådet Stråles sökta befrielse ifrån ansvarighet för aflidna E,andtRentmästaren von Sydows balance. 8:0
Hvad derefter beträffar den hittills stadgade lånetidens utsträckning, så skulle, genom bifallandet af motionärens förslag i detta afseende, totalbeloppet af de till utlåning under hvarje år disponibla medel hädanefter komma att minskas, samt omförmälde fånetillgång, sorn redan för närvarande anses otillräcklig, för att motsvara det alltjemt stigande värdet af de låneberättigade fabrikernas och näringarnes tillverkningar, alltså framdeles komma att än mindre uppfylla de ökade låneanspråken. I betraktande af nu anförda förhållanden, anser sig Utskottet således böra afstyrka Rikets Ständers bifall lill hvad i afseende på ej mindre ordinarie räntan, än liden för manufaktur-diskont-lånen blifvit uti ofvauberörda motion föreslaget.
Enahanda beräkningsgrund följes äfven, i händelse uti köpebref om fast egendom vissa förmåner eller Ijenstbarhetcr äro för längre eller kortare tid säljaren eller dess rätts-innehafvare förbehållne, och den derjemte uti penningar bestämda köpeskilling icke öfverstiger fastighetens taxeringsvärde; men skulle den kontanta köpeskillingen öfverstiga detta värde, kommer densamma att tjena till grund för beräkningen af stämpelns belopp. Skulle åter i Byteseller Gåfvobref å skepp, fartyg eller båtar värdesumman ej finnas utsatt, förses detsamma med stämpel efter 50 öre per läst, äfvensom afhandling, hvarigenom skog från hemman på viss tid föryttras, i dylikt fall bör innehålla uppgift om skogs-skiftels areal samt förses med stämpel efter 40 öre för hvarje fullt tunnland. Till Köpeoch Bytesbref bestå kontrahenterna hälften hvardera lill stämpeln, om ej annorlunda derom slutadt är. Bih. till JR. St. Skrifvelse N:o 427. B: dr öre. Liqvidalioner öfver Kronofordringar — 40. Morgongåfvobref till en fjerdedels procent af gåfvans värde. Mäklare-slutscdlar — 25. Mustarebref till Fabriksoch Handtverksrörelse: i Stockholm och Göteborg, samt första klassens städer. ... 3: — i andra och tredje klassens städer 1: 50. i fjerde och femte „ „ 4: — Matarebref å inhemska, eller dermed lika berättigade utländska fartyg och båtar — 75. — andra utländska d:o d:o 1: 50. Notariatsbrcf eller bevis och protester, som Notarii publici utgifva till Svenska undersåter, hvarje ark — 25. till utländningar, d:o — 50. Pass, rese-, till utrikes ort: då passet gäller för två eller flera personer ... 1: 50. då passet afser blott en person 1: — dock äro från stämpel-afgift fritagne de, som resa i Kronans ärende, samt de, hvilka för fattigdom undfå pass gratis.
Men konstflitens befrämjande beror framför allt af kunskaper; och då ingen uppoffring är mera produktif än den, som göres för dylikt föremål, anser jag det vara en missförstådd hushållningsgrundsats att tillbaka hålla hvarje medel dertill, som statens tillgångar möjligen kunna medgifva. I hvarje civiliseradt land är ordnandet af de allmänna uppfostringsoch undervisnings-anstalterna — och härtill måste de ifrågavarande ovedersägligen vara att hänföra — en statens angelägenhet. Försummas något deraf, är det ett fel antingen af styrelsen eller af representationen. Sedan Bih. lill. R. St. Prof. i 830 & 1831. A Sami., 1 Afd.. 29 Haft. 3 34 Slals-Ulskollels (Jllålande, M 87. den förra afgifvit förslag i ämnet, beror det af den sednare, om hon vill och kan taga stillaståendet på sitt moraliska ansvar. Liksom jag anser det ostridigt, alt ifrågavarande läroanstalter i det hufvudsakliga, eller allt sorn rörer de tekniska och dermed närmast sammanhängande kunskapsarterna, omöjligen kunna med de allmänna skolorna förenas, utan måste, på samma sätt som undervisningsanstalterna för jordbruk, för fria konsterna, för krigsyrket o. s. v. vara fristående, tror jag det vara angeläget, att berörde läroanstalter varda inom landet fördelade så, att intetdera af de mera befolkade landskapen varder från dem alla alltför långt aflägset. Många utmärktare naturanlag skulle eljest blifva ouppodlade och för samhället förlorade. Då jag, med hänsigt till för handen varande omständigheter, velat inskränka mig till det mest angelägna, har jag derför ansett medel böra företrädesvis anslås för en teknisk elementarskolas inrättande inom rikets sydligaste landskap.
Jag har också, hvad nuvar. StatsUtsk. beträffar, alltid funnit, att både skäl och beslut blifvit riktigt och fullständigt uppfattade, och detta anser jag vara seeret:s förtjenst; hvarjemte jag, då frågan nu är att uppställa en parabel emellan hans arbete och den biträdande Statscommissariens, fortfarande anser denna jemnförelse icke kunna äga rum, enär Statscommissariens upplysningar blott inskränka sig till sådana, som kunna inhemtas af handlingar. Jag fortfar på grund häraf att yrka återremiss. Hr Hjärne: Jag anser öfverflödigt att vidare utveckla skälen för den begärda återremissen; ty om skäl till återremiss någonsin förekomma, synes mig, att de här äro för handen. Men jag har begärt ordet för alt tacka Gr. Gyldenstolpe för den upplysning, som kommer väl till pass, då StatsUtsk:s betänk, om Ståndsoch Utsk:s-cance!liernas aflöning förekommer till afgörande. Den värde ledamoten har sagt, att StatsUtskts secret. ej har särdeles mycket att göra, och jag hoppas således, att han ej skall motsätta sig en nedsättning i arfvodet för StatsUlsk:s secret. till likhet med hvad secrettne i de öfriga Utsk:n erhålla; ty jag har åtminstone erfarit, att secret. i det Utsk., der jag är ledamct, har ganska mycket alt göra och vida mer, än Gr. Gyldenstolpe sagt vara händelsen med StatsUtsk:s secret. Gr. Gyldenstolpe: I händelse jag icke skulle vara tillstädes, då betänk, om Ståndseancelliernas arfvoden föreiomtoer tili afgörande, utbeder jag mig att nu på förhand
Jag vill visserligen ej i allo förneka fördelarne af en hypotheksbank; men hvad jag högeligen vill bestrida, är att man skall tilldela densamma en sådan obegränsad frihet i afs:de på låne-transaktioner, som i denna g är föreslagen. Af det försvar, som under diskussionen blifvit framstäldt för den nu föredragne g 10, har jag blifvit stärkt i min öfvertygelse, att jag ganska rigtigt karakteriserat ifrågav:de förslag, då jag förklarat, att detsamma innefattade en anledning för hypoteksbanken att utbilda sig jemväl till en vanlig lånebank. Hr Mannerskantz har ej ansett det vara nödvändigt för banken att blott inskränka sina låne-operationer till de speciella fall, som omtalas i denna g, utan skulle, enl. hans förmenande, den ifrågavufe §:n äfven kunna begagnas af hypotheksbanken för att inlåta sig jemväl i andra operationer, såsom att hypotheksbanken skulle ega rättighet att på utländska marknaden köpa och försälja obligationer m. m. Jag vädjar till Eder, M. Hrr! om i denna g det finnes ett enda ord, som kan gifva anledning till en sådan tolkning. I afs:de på Hr Åkermans gjorda framställning derom, att g:n måtte afslås och ett annat stadgande införas i den syftning, att bypotheksbankens uplånings-summa skulle bestämmas till ett visst maximum, som ej utan Konungs och St:rs gemensamma samtycke finge öfverskridas, ville jag instämma, dock med den modifikation, att endast Konungens bifall skulle anses erforderligt. I likhet med Hr Mannerskantz, anser äfven jag, att ett sådant stadgande snarare bort hafva sin plats i 7:de g:n, men jag ser dock ingenting som hindrar att vid denna g fatta sådant beslut, om så finnes ändamålsenligt. Hr Åkerman vill göra hypoteksbankens rättighet att uptaga lån, utöfver den siffra han bestämt, beroende af Konungs och Ständers beslut. För mig vill det synas, som skulle derigenom större svårigheter för hypotheksbankens verksamhet kunna komma att upställas, än som kan vara nödvändigt.