Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bidderskapet och Adeln anmoda Constitutions-Utskottet att rinnan denna månads utgång meddela; Ridderskapat och Adeln det Utlåtande Utskottet i ofvanberörde anmärkningsmål kan hafva fattat 342 Prat. Utdr. d. 55 April 1818- Och skulle emedlertid Utskottens nu förvarande Memorial förblifva hvilande. 8. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets den 6 dennes afgifne samt den 18 i samma manad på bordet lagde Betänkande, sä väl i anledning af Riksens Ständers Re. visorers till Utskottet remitterade Berättelse som den af Utskottet verkställde granskning rörande Banko-Verkets Styrelse och Förvaltning efter sednaste Riksdag; blef samma Betänkande på grund af dervid gjorde anmärkningar till Utskottet återremitteradt. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet. Ett anförande af Herr Grönhagen, Gustaf, innefattande anmärkningar vid Bag. Utskottets den 18 sistlidne Mars afgifne samt den 4 dennes e. m. till Utskottet återremitterade Utlåtande öfver gjordt Förslag att Ofver-StåthållareEmbetet i Police-ärenden hädanefter må blifva stal ti c under Hof-Rättens granskning. S. D. Remitterades till Statsoch BankoUtskotten ett Memorial af Herr Dalman L. J. innefattande anmärkningar vid Statsoch Banko-Utskottens den 15 dennes återremitterade Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 10 December 1817 angående Allmänna penninge-rörelsen och mynt-värdets upprätthållande. S. 0. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 6 dennes afgifne, samt deri 15 i samma månad på bordet lagde Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Ståts-regleringen under Åttonde Hufvud.
De hade blifvit fullkomligt obehöfliga, likasom möjligheten af de andra påpekade olägenheterna varit fullkomligt undanröjd, om mornils två första rader haft följande, efter Reservanternas förmenande, theoretiskt rigtiga och praktiskt användbara samt Sta - 142 Den 20 Januari. tens värdighet fullt motsvarande lydelse: »Kyrkomöte ege att gemensamt med Konungen stifta, förändra eller upphäfva kyrkolag; dock att dervid erfordras samtycke jemväl af riksdagen.» Men äfven örn denna Reservanternas här framställda mening ej godkännes, utan man anser kyrkomötets lagstiftningsrätt böra inskränkas till ett veto; så fordrar i alla fall den nya ställning, som blifvit åt kyrkan anvisad, ett stöd i grundlagen, hvilket i det Kongl, förslaget saknas, och hvarförutan den beviljade rättigheten är ganska osäker och således tillika ganska värdelös. Det är tänkbart och till och med sannolikt, att de kyrkolagsförslag, riksdagen godkänt, ofta kunde komma att af kyrkomötet förkastas. Följden deraf skulle då lätteligen blifva den, som en och annan upprigtig mun redan i förväg uttalat såsom viss, att riksdagen, för att ej hindras i sina afsigter, helt enkelt upphäfde hvad §§:ne 87 och 88 Regerings-lormen om kyrkomötet stadga och på sig öfverflyttade den kyrkliga representationsrätten odelad. Väl är det sannt, att mot hvarje sådant försök kyrkan borde hos K. M:t kunna påräkna tillbörligt skydd; men säkrare är dock hafva sitt stöd i lagen än i en Regerings välvilja. Har Staten genom grundlagen sin representationsrätt betryggad, så bör ock kyrkan på samma sätt hafva sin betryggad. Reservanterna tro det derföre halva varit både önskvärdt och nödvändigt, att i det Kongl, förslaget blifvit intaget ett stadgande derom, att hvad i nyss anförda §§ om kyrkomöte sågs, ej må utan kyrkomötets eget bifall upphäfvas. Samma anmärkning gäller äfven om det skydd, sorn i U4§ Regel ings-formen blifvit lemnadt Presterskapets privilegier.
Den 23 September f. m. skola vara mycket delade; oell bade det af de närvar, ledamöterna af Talmans-öfverliiggningen ansetts, att en sådan särskild öfverläggning skulle medföra mycken nytta för att, så vidt möjligt vore, förena meningarna vid de sedan förefallande discussionerna omkring de hufvudsakliga punkterna af represenlations-förslaget. Hr Landtm, bade trott, att R. o. Ad. med nöje skulle upplåta Riddarhussalen till sådana sammanträden, och hemställde nu om R. o. Ad. ville bifalla ali nämnda sal finge upplåtas till de sammanträden, som i ofvannämnda ändamål kunde komma i Råga. Ropades ja. Hr Landtm, yttrade vidare, alt de öfrige Talmännen samt de närvar, ledamöterne af Stånden hade ansett det vara lämpligt, om ett sådant sammanträde ägde rum nästa Måndags-eftermiddag; och hemställde Hr Landtm., dä R. o. Ad. upplåtit Riddarhussalen dertill, om Ståndet äfven funne lämpligt att detta gjordes bekant, hvarefter man, sedan det första sammanträdet ägt rum, kunde bedomina huruvida behofvet fordrade eller ändamålsenligt vore alt hafva flera sådana sammankomster; hemställande Hr Landtm, alltså, om R. o. Ad. tillät Hr Landtm, att meddela de öfriga Ståndens Talmän det beslut, R. o. Ad. nu fattat. Ropades ja. Gr. Frölich, David: Jag uppstår endast, för att till min och Ståndets efterrättelse få fråga, om Hr Landtm, täcktes vid delta tillfälle föra ordet. Jag befarar, att del eljest skulle kunna uppstå svårigheter i delta afseende; hvarför jag hoppas och önskar, att Hr Landtm, mätte förklara sig vilja göra samtliga Stånden detta biträde. Hr Frih. o. Landtm, fästade, i anledn. af detta yttrande, Gr.
;o 310, Om ersättning för Öfverste Silfverskjöld för det af honom, vid Pommerns afträdande, förlorade accord na. m. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens N-‘o 30-, Om förseglade anbuds afskaffande, eller om en ny förändrad ordning för deras Öppnande vid EntreprenadeAuctioner, LagUtskottets N:° 119, Angående Jordegares rättighet till Arrendators afbysande när ArrendeContract C) uppfylles, Lagsamt Allm, Besvärs* pch Ekonomiutskottens N:o 116, Angående förbud för Öfveroch UnderBefäl vid de Indeldta CavalleriRege-, menterne, att anskaffa och insätta Rustnings» hästar, Brot. Ut dr. d. ga Julii 1823. EkonomiUtskottets N:° 133, Angående yrkad likhet i rättigheten till nya Smidens anläggande, så i Södra som Norra orterne, N;o 134, I frågan om yrkad rättighet till utvidgande af Stångjernsoch Ämnessmidet i Riket. N:o 136, Angående ett noggrannare fullgörande af de med Bergsmanshemmans besittning förenade skyldigheter, N:o 139, Angående befrielse för BergsSextnän, att deltaga i skjucsningsbesväret. N:o 140, I anledning af väckt fråga om förbud mot införsel ef Danska hästar. N:o 141, I anledning af väckte frågor, angående Passevolanceafgiften och Beklädnads, sättet vid Kongl. Vestgötha Regemente. N'o I42, I afseende på upprättandet af DebetSedlar och meddelandet af förbud o för Häradsskrifvare, att fordra betalning för Abofötändringars antecknande i Jordboken, samt gamle och bräcklige Personers uteslutande ur MantalsLängden. 54* Pw. Vtår, i. fia ffulii IfJjk SS. D. Vid föredragning af ConstitutionsUt^*' skottets Memorial N:o 37, Innefattande förslag till upphäfvand; af ett tillägg i 6 Mom. £ §.
Majit insett fördelarne vid en sådan åtgärd och besluter det som närmast länder Underdåniga Skrifvelser. 6 4 5 till Rikets basta , velat i underdånighet erianna och samtycka hvad Eder Kongl. Maj:t i Nåder sålunda funnit för godt, i synnerhet då Eder Kongl. Maj;t såsom ett vilkor härvid täckts antaga, att det Kapital, hvilket för denne Ultramarinske Besittning må kunna erhållas, alltid blifver att anse såsom en Sverige tillhörig Fond, som allena mot säkerhet kan använda» till större eller mindre del i och för ändamål, dem Eder Kongl. Majit fin*er instämma med detta Rikes föidel och gagn. Dock få Riksens Ständer derjemte i underdånighet förnya det i deras ofvan åberopa" de Skrifvelse gjorda förbehåll, att Svenska Statsverket icke må belastas med någre Utgifter i och för det serskilda Departementets elier Tjenstmännens underhåll, »om tillhöra ifrågavarande Kqlonis Styrelse. Riksens Ständer framhärda SCc. N:r 241.' Uppläst och godkänd hos Ridd. och Ad. d. 8 Juli 1818, 1’rest-SlSndet d. 8 Borgare-Ståndet d. S -— Bonde-Ståndet d. It Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af Dess förnyade Nådiga Skrifvelse om Bidrag från Allmänna Magazins-Inrättningens Fonder till förekommande af stegring i priset ä Groft Bröd för Hufvud stadens obemedlade Folk-Klasser. Sedan Riksens Ständer, lill svar på Eder Kongl. 646 Underdåniga Sirifvelter, Maj:ts Nådiga Proposition af d. 17 December för+ lidet år, genom underdånig Skrifvelse d. 23 sist* lidne Maj medgifvit, att den, till förekommande af stegring i priset å Groft Bröd för Hufvudstadens obemedlade Folk-klasser, Bagare-Embetet i Hufvudstaderr ilrån Allmänna Magazins-Inrättningen lemnade Spanmålp-undsättning må fortfara och med nästlidne
Majit har nemligen insett nödvändigheten , att med varsamhet verkställa förändringen af ett Hushålls-System , som under en längre tids tillämpning grundlagt flera enskildta och allmänna förhållanden och gifve it en bestämd rigtning åt Capital och Arbetsförmåga; att, vid öfvergången till en af omständigheterna påkallad friare utveckling af industriella krafter, ej åsidosätta omsorgen för ordning och konstflitens fullkomnande; att vid fördelningen af borgerliga skyldigheter göra skäligt afseende på den inskränkning i lagligen tillkomne förmåner, som en utvidgad täflan kan för nuvarande medlemnar af vissa corporationer försaka, samt att, så vidt möjligt är, söka bereda allmänt gagn med undvikande £af enskildta förluster och olägenheter. Med dessa åsigter har Kongl. Majit ansett bäst, att vid detta tillfälle tillämpa innehållet af 446 Proposition om Närings-friheten'. 8 9 §. Regeringsformen, sorn förmår, att ömKdi nungen vill åt Rikets Ständer öfverlemna , att gemensamt med Honom något afgöra, som Rikets allmänna Styrelse rörer, dermed bör förfaras [>å det sätt, som angående Lagfrågor är stadgat. Kongl. Majit vill i följd häraf till Rikets Ständer öfverlemna, att i den ordning Regeringsformens åberopande §. föreskrifver, gemensamt med Kongl. Majit afgöra frågan om Närings-friheten, och kongl. Majit hänskjuter tillika till Rikets Ständers pröfning* de af en 1 Nåder tillförordnad Committé utarbetade underdåniga förslag till förnyade författningar, om Handtverkeriens och Handelns utöfning, hvilka, jemte alla till ämnet hörande handlingar, skola tillställas det eller de Utskott, hvartill frågan af Rikets Ständer blifver remitterad; Kongl. Majit, som med nöje skall omfatta hvarje tillfälle, att af Rikets Ständer inhemta upplysningar och råd, då Rikets Sannskyldiga nytta det kräfver, är öfverlygad, att Rikets Ständer med den fullständiga kännedom om särskild* ta lofcalä förhållanden* som de böra öga* skola till allmänt bästa och med fullkomlig rättvisa angående ifrågavarande angelägenhet besluta. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl.
Hans misstanka derom var ej ogrundad; inom det Stockholmska societets-lifvet fanns en icke liten krets, som, med ganska snöda begrepp om poesi och poeter, betraktade särdeles honom ur en ingalunda aktningsfull synpunkt; man tyckte, att han borde för hvarjom och enom vara den poetiske hofnarr, som han ansågs vara för Konungen. Dylika uträkningar kunde dock blott uppgöras af dem, som ej kände honom nära: ty i grunden var han – till och med under sina bästa år – hvarken någon muntergök, eller ens i vanlig mening underhållande sällskapsman. Äfven bland vänner mångengång ordkarg, tankspridd, oupprymd, tills någon omständighet, understödd af ett par glas vin eller punsch, lockade i dagen qvickheten och ingifvelsen, måste han desto snarare befinnas otillgänglig i kretsar af det slag, der man helst skulle behandlat honom såsom en gyckelmakare, ditkallad att visa sina konster. Han, som i sina vänners lag och inför sjelfve sin Konung gerna sjöng i skjortärmarne och med uppknäppt väst, plägade fördenskull i slika samqväm uppträda helt stel och utstyrd med den omsorgsfullaste hofdrägt, för att skaffa sig en smula respekt och påminna, att han ej vore någon ny upplaga af Lasse Lucidor. Deremot satt han bland själsfränder sällan länge, innan han fanns uppstämd att skämta, att dikta, att sjunga, och att hålla ut dermed halfva eller hela nätter igenom; tilldess han nedsjönk utmattad, lik en Sibylla eller Pythia. Af de omedelbara skapelser, som i dessa stunder ”helgjutna frambrusto ur en lågande inbildnings sköte” 58, voro många, som aldrig kommo på papperet; de bortklingade med den lust och glädje, hvarunder de föddes. Att bland dem sådana funnits, hvilka öfverträffat allt hvad man efter Bellman äger tryckt, har blifvit mig sagdt af män, som sjelfve varit deras åhörare; och det omdömet bör ej betviflas, om vi än torde få derifrån afdraga intrycket och minnet af hans eget framställningssätt.
Efter att hafva hört de föreg:de talarne, är det icke utan någon tvekan, som jag begärt ordet, för att fullfölja den åsigt, jag tog mig friheten framställa förra gången detta ämne förevar. Skälen dertill torde det tillåtas mig i korthet andraga: Utsk. har i sitt förra betänk, med bestämda ord sagt: ”Af förutnämnda comilerades yttrande bar Utsk. iuhemlat, att då regementsläkare åtnjuta i lön 700 r:dr, men vid afskedstagande erhålla i pension endast 400 r:dr, de föreslagna arfvodena åsyftade att bereda regementsläkarne tillfälle att, när de genom ålder och tjenstetid blifva till pension berättigade, kunna från tjenslen afgå till reservläkarebefattningar, utan minskning i förut inneliafde lönevillkor, hvarigenom vunnes den dubbla fördel, att den egentligen activa fältläkarecorpsen bibehölles mera tjenstbar, och att arme'en, i händelse af krig eller eljest, när så kunde erfordras, hade att påräkna ett större antal läkare, än som nu förefinnes, och hvilket vore för ändamålet alldeles otillräckligt. Del är icke för att bedömma hvad som för ammen kan vara tillräckligt eller otillräckligt, som jag har begärt ordet; Utsk. har icke eller framställt några materialier för den frågans afgörande; men huruvida det åsyftade ändamålet genom detta anslag vinnes, är något, hvarom jag för min del tror att hvar och en kan fatta en bestämd öfvertygelse. Personer, som vid en framskriden ålder begära afsked, emedan de icke kunna utöfva den tjenst de innehafva, blifva troligen föga tjenstbara för armeen, i händelse af ett krig. Om dessa personer således icke i fredstid kunna bestrida regementsläkareljenslen, så lära de svårligen finna sig vid att bestrida en vida besvärligare tjenst i fält, och icke eller hira de, i händelse af elt krig, lemna en ort, der de åtnjuta ett allmänt förtroende och öfvergifva en vidsträckt praktik, för alt, mot ett arfvode af 300 r:dr, låta släpa sig efter en arme'. Man skall efter min tanka hafva en god tro, för att hoppas sådant. En annan fråga är, om detta förslag är billigt.
Då Staten således redan lemnat icke obetydliga bidrag för befrämjandet af de norra provinsernas ekonomiska utveckling, har Utskottet tvekat, huruvida det vore lämpligt, att för närvarande tillstyrka anvisandet af det betydliga anslag, motionären till odlingsarbetenas påskyndande derstädes ytterligare begärt; och synas dessa betänkligheter ännu mera grundade, då härvid tages i betraktande dels att innevånarne inom flera andra provinser, der betydliga odlingslägenheter jemväl förefinnas, billigtvis kunde fordra, att enahanda förmån af statsanslag för dessa odlingslägenheters uppmätning och kartläggning blefve dem beviljad, dels att svårighet säkerligen skulle möta för anskaffandet af ett så stort antal skickliga agronomer, som för verkställandet af dylika arbeten i större utsträckning skulle erfordras, dels ock att tillfälle till råd och upplysningar i dessa ämnen kan för innebyggarne i de norra orterna i någon mån beredas, om Kongl. Majit finner lämpligt att en eller flere af de Agronomer, som ytterligare komma att för Statens räkning antagas, blifva i dessa orter anställde. I följd af hvad sålunda förekommit har Utskottet ej funnit skäl att till bifall hos Rikets Ständer förorda ifrågavarande motion. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. 31 Befrämjande i allmänhet af Jordbruk och Landlmanna-näringar. 28:o.
Protocollet lärer komma att utvisa, att jag icke sagt, att StatsUtsk. bort förändra voter.proposirna, icke eller att StatsUtsk. härvid begått någon försummelse; men efter frågan nu uppstår om min mening, ronde hvad StatsUtsk. bort göra eller icke, så tror jag, på sätt PresteStis ledamöter yttrat, att då nämnde Stånd hade försummat att besluta uti frågan om restrietionerna, och då StatsUtsk. fann af prot.utdr., att det Stånd, som lika med PresteSt. antagit inbjudningen om tullafgiften, icke frånträdt sin mening ronde restrictionerne; sä hade Utsk., när det sammandrog voter.proposirne, bort inkomma med förfrågan i detta fall. Detta har jag ansett mig böra nämna, emedan jag dertill varit uppmanad. För öfrigt har jag icke eller sagt, att StatsUtsk. uppställt voter.proposma på annat sätt, än att Utsk. gjort ett sam - Den 16 A pril f. m. 416 mandrag af dem, hvilket var nödvändigt emedan 2:ne voter.propos:r förföllo. Det har blifvit sagdt, att då frågan är af ekonomisk natur, så hade det aldrig bort uppställas några voter.propos:r. Detta yttrande nödgas jag för min del bestrida, ty då PresteSt. antagit en medeltull för all slags ull, hvarigenom således restrictionerne af sig sjelfve skulle förfalla, så följer deraf, att om PresteShs beslut hade blifvit antaget af de öfriga Stånden, så hade frågan verkligen förfallit, och således mäste Bevilln.Utsk. uppställa restrictionerne, såsom hörande till de Stånds beslut, hvilka föreslagit deras bibehållande, emedan Bevilln.Utsk. omöjligen kunde säga, alt då 2:ne Ständ vidblifvit restrictionerna, så skulle dessa komma att fortfarande äga rum, ty om PresteSt:s beslut hade segrat, så hade ett sådant yttrande af Utsk. varit oriktigt. Jag fortfar alt yrka bifall på det sednare alternativet.
Men äfven efter denna beställnings indragning lärer prot.föringen vid Discöntdirecttns sammanträden kunna besörjas alldeles på samma sätt som hittills, emedan, enligt hvad allmänt kändt är, nuvar. notarien, Hr Statssecreteraren, Lagmannen och Rikshärolden m. m. af Georgii icke under flera års tid förrättat denna tjenst, utan har densamma blifvit bestridd af andre ombudsmannen eller en af cancellisterna, och torde, äfven i den händelsen, att ingendera af dessa tjenstemän medhunne omförmälda enkla prot:sföring, densamma framdeles kunna utan all olägenhet uppdragas åt någon af de mångå vid verket anställda bokhållarne. Vidkommande för öfrigt den rättighet, som Hr Rosenblad velat förbehålla Bancostyrelsen att kunna reglera tjensterna och arbetet inom Discontverket, tror jag mig icke kunna tillstyrka Hr Rosenblads förslag i denna del, helst jag anser, att, då R. St. fastställt en särskild aflöningsstat, densamma bör tjena till behörig efterrättelse, intilldess den varder af R. St. ändrad eller upphäfd; i annat fall kan jag i sanning icke finna, hvartill en sådan fastställelse egentligen skulle tjena. Den rättighet, som llr Rosenblad nu för Bancostyrelsen yrkat i afseende på Discontverket, är visserligen intill nästa riksdag under vissa vilkor medgifven i afseende på Bankens tjenstemannapersonal i allmänhet; men den särskilda orsaken härtill har varit, att oaktadt den af R. St. beslutade reorganisationen af Bancoverket icke kunnat vid denna riksdag fastställas, hafva dock R. St. ansett densamma åtminstone till en del böra löre R. St:s nästa sammankomst sättas i verkställighet, hvarföre man altså varit nödsökad att åt Fullmägtige öfverlemna den åberopade rättigheten att, med iakttagande af de uti sådant afseende stadgade grunder, provisoriskt intill nästk. riksdag reglera tjensterna och aflöningen inom Bancoverket.
Sedan skriftvexling med Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län rörande förhållandet egt rum, och Konungens Befallningshafvande, under åberopande af före - skriften i Kongl. Förordningen den 11 Juli 1753 om prestbetygs infordrande och aflemnande till vederbörande Domstol, när häktad person till ransakning inställes, tillkännagifvit sig icke kunna, utan att bestämda föreskrifter i ämnet blefve af vederbörande meddelade, afvika från det förfaringssätt, som sålunda blifvit anmärkt, eller antaga den af.Justitieombudsmannen antydda utväg, till fängelsetidens möjliga förkortande för den häktade, att, då infordrande af prestbevis vore nödigt, samtidigt dermed påkalla ransakning hos Domaren, har, sedan Landshöfdingen i länet aflidit, remiss till åtal emot Landssekreteraren derstädes inför Kongl. Svea Hofrätt egt rum; och genom utslag den 7 Augusti 1855 har Kongl. Hofrätten sig yttrat, att, ehuru, jemlikt grunderna för lista Kap. 1 § Straff-balken och Kongl. Förordningen den 10 April 1810, det ålegat Konungens Befallningshafvande, att, sedan ofvanomförmälde, för stöld häktade person den 27 Juli 1852 till Länsfängelset inkommit, genast och utan att afbida ankomsten af infordradt prestbevis, anmoda vederbörande Domare att angående honom företaga ransakning; likväl och som Landssekreteraren af den utaf honom åberopade Kongl. Förordning den 11 Juni 1753 kunnat hämta anledning att, på sätt som skett, afvakta prestbevisets ankomst, innan Domaren om ransakningens företagande anmodades, samt icke visat blifvit, att, genom Kongl. Majits Belällningshafvandes berörde förfarande, den häktade varit i fängelset qvarhållen längre tid, än som skolat åtgå, i händelse Konungens Befallningshafvande genast efter det den tilltalade i häktet inkommit hos Domaren påfordrat ransakning, funne Kongl. Hofrätten, det Landssekreteraren icke kunde till ansvar i målet fällas. Då ifrån Kongl.
Angående fruns misstankar om frk. Lønborg hänkastade han att han endast träffat henne ”ett par” gånger. Hm! Det stämmer dåligt med fruns allvetenhet. Men det stämmer inte dåligt med hans yttrande för en sex veckor sedan att man aldrig håller så mycket af den qvinna man älskar som just då man är otrogen emot henne. Det märks tydligt på frk. Knudtzon att hon är svartsjuk på frk. Lønborg. Hon talar om henne i precis samma harmfulla ton som om hustrun och frk. Mohr. Jag undrar just hvem den ”unga flickan” [är] som han på gatan träffat tillsamman med hennes mor och som varit omnämd i det anonyma brefvet han visade Geijerstams och mig på Nimbs Det talar allt för att fru B. har rätt. 1o brefvet på Nimbs. Den fröken (hvars namn han höll för) och som af brefskrifverskan antyddes vara en som nog vore af samma åsigter i könsfrågan som G.B. och som nog ville etc. Han sade att ”flickan” hade regelbundna drag och såg ärbar ut. Han yttrade till mig att brefskrifverskan haft djerfheten fråga honom i ett sällskap ”om han brukade få många anonyma bref.” Jag mins att frk. Lønborg till Bissens307 gjorde honom denna fråga. Han har blifvit alldeles tyst med historien om brefvet och han envisas att låtsa som om han knappt kände frk. Lønborg. Frk. L. är inte blyg. Hon inmälde sig sjelf i Femkanten, utan att vara anmodad. Vi talade om Strindbergs mani att tro det barnen icke äro hans egna. B. sade att det är märkvärdigt hvad en misstanke eller ett tvifvel småningom kan äta sig in i en. Någon hade en gång yttrat att ”en Dame hvilken jeg som ung kjendte meget intimt”, förut stått i förhållande till en annan herre. B. hade frågat henne. Hon svarade med de sannaste tonfall att hon hyst ett litet svärmeri, men att detta gått bort då denne herre visade sig vara fysiskt förälskad i henne på ett sätt som gaf henne afsmak för honom.