Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet skulle delas i 25 lika afdelningar, hvaraf hvarje egde utse en Elektor med R idd&r hus-Ut sko t tet s Utlåtande N:o 4. 3 fritt val inom hela Ståndet; och skulle, sedan en afdelning valt, den utsedda Elektorns namn högt kungöras och genast uppskrifvas på en tafla i Riddarhus-salen, innan efterföljande afdelning uppropades. Ä detta förslag vägrade likväl K. M. genom Skrifvelse den 18 Dec. 1823 sin Nådiga sanktion. Emellertid väcktes och tillstyrktes af Riddarhus-Utskottet vid 1827 —1828 års Riksdag det förslag, att valen till Elektorer skulle ske af Ridd. o. Adeln samfäldt med en lista å 45 personer, deraf de 25 sora erhållit flesta rösterna skulle blifva Elektorer och de 20 dernäst i röstetal Suppleanter. Men detta förslag blef af Ridd. o. Adeln ogilladt med 91 röster mot 85, hvarefter Ståndet vid 1 834 års Riksdag, med afslag å motionen om bänkmännens afskaffande, genom 76 röster mot 26 biföll det af Riddarhus-Utskottet framställda förslag, att Ridd. o. Adeln skulle fördelas i 25 lika afdelningar, deraf hvarje skulle inom sig välja 2 bänkmiin. hvilka 5 0 bänkmän skulle tillsätta de 25 Elektorer, åt hvilka valet af Utskotts-ledamöter anförtroddes. Uti denna ännu gällande ordning för Elektorsval föreslogs vid påföljande 1840 års Riksdag den förändring, att Ridd. o. Adeln skulle fördelas i 5 lika afdelningar, deraf hvarje afdelning skulle omedelbart inom sig välja 5 Elektorer; men äfven detta förslag afslogs af Ståndet med 145 röster mot 98. Riksdag väcktes derefter af Herr von Hartmansdorff, August, motion om utväljande af 25 Elektorer genom omedelbara val inom hela Ståndet, hvilket likaledes af Höglofl. Ridd. o. Adeln afslogs med 88 röster mot 61.
Majit ingifven skrift, i underdånighet anhållit om nådig föreskrift i fråga om dispositionen af nämnda lösnings-summa; hvarvid Landshöfdingen af Geijerstam, med anmälan att, vid hans tillträde af Landshöfdinge-tjensten, vid kungsgården Noret ej funnos andra bostäder än för de tjenstehjon, som för jordens och ladugårdens skötsel erfordrades, men att sökanden låtit derstädes på sin bekostnad uppföra, bland annat, ett boningshus, innehållande sju rum, hvaraf fyra i den nedre och tre i den öfre våningen, jemte tre garderober, samt för öfrigt af det utseende en skrifvelsen bifogad ritning utvisade, i underdånighet hemställt, att, till beredande af sommarbostad å kungsgården jemväl för blifvande boställs-innehafvare, nyssnämnda boningshus måtte för Kronans räkning inlösas med så stor del af ofvan omförmälda för den kungsgården frångångna jord erlagda lösnings-summa, som efter laga värdering dertill erfordrades, för att sedermera blifva ett bostället tillhörigt hus och såsom sådant underhållas på enahanda sätt, som vore föreskrifvet om boställshus i allmänhet. Uti Slals-Utskottels Utlåtande. JU 185. 17
Då man nu betraktar denna sak, så väl i oell för sig, som med tillbörligt afseende å frågans »antecedentia,» må det tillåtas mig att — utom frågans rent financiela sida, som ingalunda saknar sin betydelse, då det gäller så pass betydliga belopp — få särskildt framhålla 2:ne omständigheter, som härutinnan synas mig synnerligen behjertansvärda. Den ena är den, som — jag medgifver — thyvärr icke är så alldeles ovanlig, att man nemligen begär ett anslag med förespeglingar att derutöfver ingenting vidare erfordras, men sedermera—när affären väl är lyckligen inledd — slutar man icke så snart med sina stundom rätt trotsande pretentioner, hvilka blifva så mycket svårare att afvisa, som man så lätt har till hands sitt: »om detta ej beviljas, tillintetgöres inrättningens gagneliga verksamhet» (som dock redan kostat så mycket)! En vida svårare omständighet, och lyckligtvis vida ovanligare — om ej hittills alldeles oerhörd — är emellertid den, att en underordnad myndighet dristar sig att, tvärtemot R. Stms uttryckliga beslut, öfverskrida gällande Riksstat, fullfölja byggnadsplaner m. m., hvartill medel af folkets representanter nekats, bereda sig tillgångar genom att upptaga enskilda lån och derefter helt enkelt fordra — ersättning af R. St:r. Tvifvelsutan är detta beteende ur formel och konstitutionel synpunkt af så stor vigt, att hvar och en borde väl betänka sig, innan lian härutinnan skapade ett prejudikat, som kunde vålla de allra betänkligaste följder. Eller är det ej längre R. St:r, som allena ega beskattningsrätt vid allmän riksdag? Skola underordnade styrelser och direktioner hafva rätt att utan ansvar öfverskrida sin befogenhet och till på köpet trotsa sig till anslag? Skulle ens Regeringen våga att tilltro sig något dylikt? Mig synes, att Utskrt alltför skonsamt behandlat landt bruksinstitutets styrelse, om det än icke kunnat godkänna allt hvad bemälde styrelse låtit komma sig till last.
Domstolens tillstyrkan, utbytas mot orden ”till vederhäftigheten styrkt borgen;” att, enligt Bergslags-deputerades förslag, den jemkning vid slutet af § 45 (§ 58) må ega rum, hvarigenom hvilostånd må kunna af Bergs-öfverstyrelsen beviljas utöfver 10 år, derest särskilda omständigheter sådant föranleda; Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. 37 att § 47 (§ 60) erhåller följande af Högste Domstolen föreslagna tillägg: ”Innehålla, i de ämnen nu sagda äro, särskildt mellan delegarne upprättade bolags-reglor andra bestämmelser, då skola de tjena till efterrättelse;” att i § 49 (§ 62), enligt Högste Domstolens tillstyrkande, bötesfördelningen bestämmes sålunda, att ”åklagaren” alltid erhåller j:del samt derjemte angående böters förvandling intagas föreskrifter i öfverensstämmelse med dem, som i åtskilliga den nyare tidens ekonomiska författningar och sednast uti 1852 års Fiskeri-stadga, blifvit i nåder meddelade; samt att derefter (§ 63), likaledes enligt Högste Domstolens förslag, intages ett stadgande om allmänna åklagares åliggande att för öfverträdelser af Grufve-stadgan utföra åtal uppå vederbörande JBergsljenstemans anmälanden. ” ”Beträffande tiden då den nya stadgan må kunna träda i verkställighet, (Bergs-kollegii förslag § 50) föreslår jag underdånigst, att densamma, med afseende å hvad Högste
För alt bestyrka det Const.Utsk. varit obefogadt ali framkomma med något förslag för Exped.- Utskls tillgöranden, ber jag att få uppläsa i mom. af 36 §:n Riksd.Ordn; den lyder sålunda: ’'Utom förenämnda i Reg.- F:ns 53 § omförmälda och föreskrifna Utsk., äga R. St. att välja och förordna ett Exped.Utsk. bestående af 12 ledamöter, för att uppsätta ej mindre de expeditioner, som under riksdagen af Stånden gemensamt utfärdas, än äfven riksdagsbeslutet, och alla sålunda författade handlingar till R. St:s justering öfverlemna; och äge Hofcancelleren, eller den hans embete företräder, rättighet att i Utsk. öfvervara riksdagsbeslutets justering ide delar deraf, som röra Konungens yttranden. Häraf lärer väl en hvar linna, att det är vid justering inom Stånden, som Exped.Utsk:s förslag till riksdagsbeslut eller andra skrifvelse!- kunna rättas, om de äro felaktiga; men ovillkorligen måste de af Stånden antagas, om de äro ordagrannt med R. St:s beslut öfverensstämmande. Alt då Const.Utsk. tror sig berältigadt att inkomma med ett förslag, som gör ändringar uti hvad Exped.Utsk. möjligen skulle kunna på grund af fattade beslut expediera, det lärer den siste talaren få medgifva icke vara öfverensstämmande med grundlagen; ty R. St. kunna icke besluta huru Exped.Utsk. skall uppsätta expeditionerna. Grundlagen känner inga så beskaffade instrwclioner för detta Utsk. Således itererar jag hvad jag förra gången yttrade, att hvad Const.Utsk. föreslagit, i afseende på hvad som bör intagas uti riksdagsbeslutet, icke kan till pröfning upptagas. Hvad åter de föreslagna grundlagsförändringarna beträffar, så har jag jemväl förklarat, att R. o. Ad. bör låta dervid bero, då Exped.Utsk. icke lärer kunna tveka att äfven upplaga dessa bland de beslutade grundlagsförändringarna. Hr von Hartmansdorff: Detta betänk, innehåller t2tne särskildta ämnen.
Hon spelade Antoinette — den där flickan, ni vet, som bara skrattar, ända tills kärleken tvingar henne tårarne i ögonen. Nå, något mästerverk var nu denna Antoinette icke, men den var friskt och flärdlöst hållen, och — • hvad bättre var — den tog publiken. Redan den kvällen spådde habituéerna unga fröken Pettersson lycka, men hvem kunde väl då drömma om, att det plebejiska namnet en gång skulle, i jämnbredd med Judics, stråla på operettdivornas stjärnhimmel — ingen! Man anade i Anna Pettersson en blifvande fru Hartman, men Ellen Hartman blef Ellen Hartman och Anna Pettersson blef Anna Pettersson — d. v. s. den mest uppburna af alla våra operettsångerskor. Och hon förtjänar det. Hennes konst är ärlig; det finns ingenting gjordt, ingenting förkonstladt i hennes framställning. » Hon är född för teatern » — det var det omdöme, hennes mor en gång fällde om henne, och säkert är, att hon är ett af den sceniska konstens söndagsbarn. Dessutom har hon gått i den bästa skola; jag behöfver endast nämna namnen Emil Hillberg, Fritz Arlberg och Signe Hebbe för att bli trodd. Hennes frasering af sångtexten är j u rent af oöfverträfflig, Och hon ger åt hvarje scenisk skapelse ett osökt behag — någonting som inte kan läras, utan som fås af vår Herre. j. DE f^IERRES Det är konsten af Guds nåde, för hvilken hon är en präktig, kärnsund representant, och den konsten är lika stor, den må ställa sig under tragediens eller operettens fanor. Konst är konst. Man har också för hennes skull en gång vallfärdat till Söder — hvem minns inte hennes ormtjuserska, hennes kosackflicka? — och under åren 8 7 — 9 0, när hon jämte herrar Kloed och Grunder styrde Vasateatern, var det nog egentligen hon, som var den dragande magneten, på samma gång de flesta och viktigaste rollerna lades på hennes axlar.
Jag anhåller alt Ridd.- Secret:n måtte upplysa hvad Frih. Tersmeden föreslagit, hvilket jag ej kunde höra. Undert. Ridd.Secret. upprepade i anledn. häraf ungefärliga innehållet af Frih. Tersmedens yrkande. Hr von H a r t ra a n s d o r f f begärde få veta, huru stor den summa var, som Frih. Tersmeden föreslagit. Frih. Tersmeden: Den summa jag föreslagit är densamma, som StatsUlsk. tillstyrkt. Hr von Hartmansdorff: Jag befarar alt vid detta tillfälle torde sannas det Fransyska ordspråket : ”Le m i en x est l’ennemi du bien.” Derföre att man icke finner företaget lill Erren vara godt nog, torde man gå miste om alltsammans. Bien då 2:ne bruksägare och en Wermländning deribland velat tillstyrka denna förändring, torde det vara fåfängt för mig att strida deremot. Blott landskapet erhåller något, är det bättre än intet. Jag får således underkasta mig. Förhållandet är likväl, att BorgareSt. vägrat och PresteSt. beviljat detta anslag. Kommer nu ett 3:dje beslut, på sätt Hr Lagerhjelm och Frih. Tersmeden föreslagit, så torde af alltsammans blifva intet. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, förenade sig med Frih. Tersmeden. Gr. Anckarsvärd: Tngen skulle hellre än jag vilja förena sig i Frill. Tersmedens åsigt i detta hänseende, men jag anser mig verkligen ej kunna göra det. Förtroendet, Den 27 Mars e. m> mine herrar! är något sorn icke later anbefalla sig hvarken genom grundlag eller genom beslut eller genom något annat, och jag måste helt öppet förklara, att jag ännu icke funnit någon anledn. att till de pröfvande myndigheterna i dessa delar hafva ett så beskaffadt förtroende, att jag på grund deraf ville afstänga It.
Ett af Riks-Stäiidcns, åtminstone till en tid ägande, mindre kännedom och erfarenhet i betydligare saker, för att kunna med erforderlig skyndsamhet och kännedom oberoende wäglcda sig fjelsi, har likaledes bidragit dertill ; äfwensom bwarje Stånds olika fält att se och betragta föremålen, deras begär att hivar för sig räda, i förening med ett emvist försivar af en gäng fattade meningar, ej sällan haft pä Rädslagens gäng en bäde hinderlig om menlig iverkan. Säledes har, i stället för det nyttiga och goda, soul borde winnås af en pä öfwertvgelse grundad skiljaktighet, icke sällan händt, att beskuren endast haft tilt bewekelsegrund hämndens och motsägelseandans ingifwelser. Tidcböckren framwisa pä detta förhällande nästan beständiga »vedermäle». Sjelfwa den sä kallade Frihetstiden, nemligen strän 1720 till 1772, innefattar en omiväxlande kedja af Utoch Inländsk inflytelse: af Negcnters sträfwande efter mera uttvidgad magt, samt af Ständernes beständigt ombytta tankesätt och grundsatser. De hafwa, nägon gäng förenade, dä alltid warit starke, kraftfulle och rättwise; men delade och oense, som merendels inträffat, swage, wacklande och beroende. Nätta söremälet för deras werkningar, som bordt wara Frihetens förswar, Statens lugn och en befordrad allmän sällhet, hwilkcn endast kan winnås igenom ordning och lagbundna rättigheters sorgfälliga wärd, hafwer minst kommit i beräkning. Egoismen och Bilaga till Mem. 5L3 Sjelfwäldsanda» hastva beklagligen i stället sä osta fatt beherrska Swerigcs Lagstiftare. Ett lika förhållande har äfwen utmärkt wära närmaste tider. Negements-förändringen 1772 är ännu till sina orsaker i friskt minne, och hwilken kan answara för, att den, under ett fortfarande lika förhällande, icke ännu en gäng skulle kunna för nyas?
– «Det skola vi fråga herr Alexis om,» blef svaret. «Vill herr Alexis säga oss, om det är för bittida för den lilla gossen att lära sig musik ännu?» – «Kommer an på, ers nåd – har han anlag, så –» – «Anlag!» upprepade prestfrun, stött öfver att sådant kunde sättas i fråga; «det skall jag säga magistern, att lilla Clas kan sitta i kyrkan med sin psalmbok, alldeles utan hjelp, och slå rätt på psalmerna, och sjunga efter oljverket, ja till och med kan han vid slutet på hvar vers vara ett godt stycke före oljenisten.» Alexis, vår nye «magister», som naturligtvis genast fann att här icke kunde uträttas något genom att tala allvarsamt, slog sig på en art af satir, som man äfven vid de mest grannlaga tillfällen med fördel kan använda – han talade förnuft. Öfverstinnan var i allmänhet ej älskare af satir, möjligen emedan hon, oaktadt sin höga ståndpunkt, kände sig vara åtkomlig för densamma, och Alexis undvek den derföre så mycket som möjligt. Han fortsatte således med den allra allvarsammaste min i verlden: «man kan inte så mycket rätta sig efter det, ty församlingen sjunger i unison –» – «Uni –» sade prestfrun, och hejdade sig, emedan hon för anständighetens skull inte ville uttala den sista hälften af ordet; «inte vet jag hvar magistern har hört församlingen, men jag har alltid hört den i kyrkan.» – «Nå jag vill nu visst inte sätta i fråga den lille herrns anlag,» sade Alexis undfallande, «det kommer då an på att välja en skicklig lärmästare.» – «Vår oljenist är väl en så skicklig och städad karl, som någon gerna kan vara.» – «Inte heller det sättes i fråga, blott om han i musiken känner hvad sig bör.» – «Musiken! han lär ska’ känna den mycket väl, – ja Gud vet, om han inte till och med är lite slägt med sjelfva amiral Basen, som skall vara den värsta vi ha i musiken nu för tiden.» Alexis fick hosta, gjorde en lätt, ursäktande bugning för öfverstinnan, och gick bort. Men hur gick det med öfverstinnans vishet? den öfverröstades ju af prestfruns!
Om denna enhet anloges, så borde, efter Herr von Hohenhausens tanka, utmyntningen ske, dels i sådane stycken, dels i dubbla fernoell tiodubbla, hvaraf de liodubbla komme att blifva något större än vår nuvarande Specie-Riksdnler; hvaremot, genom den af Mötionairen föreslagna utmyntningen af fyrdubbla kronstycken, en del af förmonerne vid myntets räkning försvunne, helst decimal-indelningen vore af stor lätthet vid större summors räkning. I Frankrike t. ex. uppstaplas myntet med 20 elfer 10 Femfrancsslycken 1 hvarje stapel, eller tager man två i sender och räknar ett tiotal. Femfrancsstycken äro der hufvudmyntet, de öfrige skiljemynt. På samma sätt borde indelningen ske med kopparmyntet, hvaraf det minsta skulle, efter Herr von Hohenhausens tanka, utgöra TI_;del af förenämnde enhet, och sålunda komma att i det närmaste motsvara en styfver. Denne _I_;del, eller mynt-cenlime, kunde, på sätt Motionairen föreslagit, kallas slant. Enkla, dubbla, femoch tiodubbla slantstycken borde myntas; men införandet af den serskilda benämningen Penning på ett tioslantstycke, anser Herr von Hohenhausen icke vara nödigt, utan deremot obehöfligen föranleda till 3;ue colnmner i räkenskaper. Varande detta sålunda föreslagna, efter Herr von Hohenhausens förmenande, mera enligt med de af Motionairen anförda principer, äu den tillämpning han sjelf af dem gjort. Banco-Utskotlet, som, vid behandling af Kongl. Maj;ts ofvanhögstberörde Nådiga Proposition, och de af enskilde Ledamöter inom Ridderskapet och Adeln öfver hithörande ämnen gjorda framställningar, funnit sig böra nl 1 rnförst i minnet återkalla hvad under senaste Riksdag, i samband med Besluten om Mynt bestäm ning och silfverutvexling, derutinnan förekommit, har, utaf förenade Statsoch Banco-Utskottens Betänkanden N:ris 5 & 14»
Uti häröfver till Kommers-kollegium afgifvit utlåtande hade t. f. Navigationsskolc-inspektörcn anfört, att som erfarenheten visat att de begge med särskildt reglemente försedde navigations-skolorna i Wisby och Carlshamn i afseende på verksamhet och gagn icke stöde synnerligen efter navigations-skolorne i Malmö och Hernösand samt lärame i de begge förstnämnde vore lika träget sysselsatte som lärarne i de två sednare, billigheten syntes fordra, att skolorna i Wisby och Carlshamn ställdes i jemnbredd med de tvenne andra och komme i åtnjutande af samma anslag, som för dessa sednare beviljats, eller 2,945 R:dr, samt att Kongl. Maj:ts den 7 April 1841 för rikets navigations-skolor utfärdade reglemente gjordes gällande för alla dossa skolor utan undantag, hvarigenom äfven vunnes fördelen af större likformighet inom bemälda undervisningsverk. För egen del hade Kollegium härvid i underdånighet anfört: att då för Wisby navigations-skola icke några medel blifvit anvisade till inköp af premier, men utdelandet deraf jemväl i samma skola åt förtjente elever borde verka till 40 Bil. N:o 4 till Konell. Maj:ts Nåd.
Expropriationskostnader för södra stambanan inom Veetra och Allbo härader af Jönköpings län, se Jernvägsbvggnader, Statens. Expropriationslag, angårnde tillägg till 1845 och 1854 års Kongl. Register öfv. Bih. t. R. PresteBorgare Ståndet. Ståndet. Bonde Ståndet. Kongl. Proposit. eller Skrifvelser. Motioner inom Riks-Stånden. (Elfte Samlingen.) CO aa 3_ D crq > 2 rs Utlåtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse - 5? Ä“ CL. 25 r/q CO bs N:0 N:0 N:0 Sid. Ridd. o. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. 1863 » angående revision i visst afseende af Exsekutorer, under-, och kronobetjente, angående deras betryggande mot förlust af den dem i lag tillerkända ersättning för lemnade handräckningar i enskilda mål 7 1 71 b. 17 Okt. 1863 150 53 F. Fabriksoch Hand! v erks ar b et are, om anslag till reseunderstöd . Fahlstedt, angående pension åt Enkan efter Majoren G. A Falk, om pension åt Akademiadjunkten H Falkenberg, angående anslag till löner för ökadt antal lärare vid pedagogien i » om statsbidrag för hamnbyggnad vid Falun, om anslag för uppförande af ett lärohus i » angående anslag för uppförande af ny läroverksbyggnad i, se Läroverksbyggnad. Se Sjette Nionde Nionde Åttonde till broÅttonde HufvudHufvudHufvudHufvudoch hamn HufvudTiteln. Titeln. Titeln. Titeln. byggnader. Titeln. 35 F. r/; . ?r 2.
B:ko eller 5,000 R:slr Riksmynt, lönetillökning Riksmynt 1,000: -— b) för Sekreteraren tillökning i lönen från det vid sednaste Riksdag bestämda belopp af 1,600 R:dr B:ko, eller 2,400 R:dr Runt. till 3,000 R:dr 600: trej för Ofver-Ingeniör en tillökning i lönen från 1,055 R:dr B:ko eller 1,582 R:dr 50 öre Riksmynt till 3,000 R:dr 1,417: 50. d) för Landtmäteri-Fiskalen tillökning i lönen 66,937: 10. Majus Nåd. Prop. N:o 1. ont Statsverket 1836. Transport 3,017: 50. 66,937: 16. från 1,055 R:dr B:ko oller 1,582 R:dr' 50 Öre R:mt till 2,400 R:dr 817: 50. e) för Aktuarien och Regis trätorn tillökning i lönen från 900 R:dr B:ko eller 1,350 R:dr R:mt till 2,000 R:dr 650: — f) för Ingeniör erne tillökning i lönen från 437 R:dr B:ko eller 655 R:dr 50 öre R:mt till 1,200 R:dr; för hvardera 544 R:dr 50 öre R:mt eller för 5 2,722: 50. g) för Förste / aklmästaren tillökning i lönen från 200 R:dr B:ko eller 300 R:dr R:mt till 600 R:dr 300: — h) för Andre Vaktmästaren lönetillökning från 200 R:dr B:ko eller 300 R:dr R:mt till 450 R:dr 150: — - 7,657: 50. dels ock att för förste
Jag vill blott i förbigående uptaga det påståendet, att Utsk:ts tillstyrkan skulle innehålla en förklädd begäran om afslag å Storthingets beslut om Norska Ståthållareskapets uphäfvande, enär Norska grundlagen stadgar 2.il Dea 17 Mars e. m. att de Storthingsbeslut, som icke före Storthingets uplösning blifvit af K. M. sanktionerade, anses förkastade. Om R. St. finna lämpligt att till K. M. frambära sina önskningar i enlighet med Utsk:ts tillstyrkan, lärer väl K. M., vid pröfning af Ständernas begäran, fatta det afseende derå, som han efter för handen varande förhållanden finner med sina Rikens bästa mest öfverensstämmande. Skulle följden af en sådan pröfning blifva ett bifall till Ständernas önskan, medförde detta visserligen ett afslag för det närv:de af Storthingets begäran, men ett afslag, som egentligen innebure ett upskof, till dess frågan i sammanhang med öfrige unionsbestämmelser ånyo kunde komma att afgöras, och någon så särdeles stor olycka kunde det väl icke vara för brödrafolket, om Ståthållareskapet ännu någon tid komme att qvarstå i dess grundlag. Dessutom då Utsk:t ansett sig böra föreslå en revision af föreningsfördragen och vid pröfningen af frågan om Ståthållareskapet, funnit densamma vara af fördragsmessig och unionel beskaffenhet, hvad var då naturligare, hvad låg väl närmare till hands, än att föreslå att äfven denna fråga måtte blifva föremål för den begärda revisionen. Det är kränkande för Norrmännen, säger man, att Sverige vill inblanda sig i afgörande!, af en Norsk grundlagsfråga, att sätta i fråga att ens förändringar i Norska grundlagen skola afgöras af andra än rent Norska statsmakter.
Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet för handläggning af of vanberörde motion och anföranden med Stats-Utskottet sammanträde hafva Utskotten ärendet lili öfvervägande förehaft; och hvad först beträffar frågorne, dels om upphörande af Kammar-Collegii rätt att ändra markegångstaxorne, dels om bestämmandet af forum för ändringssökande i deputerades för markegångssättningen beslut, så enär Rikets Ständer i anledning af Stals-Ulskollets utlåtanden, N:s lil och 237, lör sin del beslutat alt, ulan rubbning i öfrigt af hvad nu gällande Författningar stadga, i afseende på sättet för sökande och erhållande af ändring uti deputerades beslut, angående markegångsprisens bestämmande, besvär öfver dessa beslut må af Kammar-Collegium och Slals-Contoret gemensamt pröfvas och af - 6 Statssamt Allm. Best.- och Ekon.-l!Iskottens Utlåtande, N:o 125. göras; att förhöjning af en utaf deputerade vidtagen prisbestämmelse der densamma kan ifrågakomma, grundas på verkställd jemnlörelse mellan prisen så väl inom länet som uti nästgränsande Län, samt alt de föränd ringar uti den af deputerade upprättade markegångstaxa, hvilka slutligen varda fastställda, skola gälla för så väl kronan som samtliga ränte-lagare och räntegifvare inom samma markegångsdistrict; alltså och då omförmählte tvenne frågor redan blifvit af Rikets Ständer behandlade och afgjordt, hemställa Utskotten, att desamma måtte förfalla.