Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagman, aflagt sig at wara Ledamot i Lag-Utskottet; til följe hwaraf Andra Classens Herrar Electorer anmodades at genom nytt Wal det sämedelst ledige blefne rum i Lag-Utskottet besätta. Efter skedd upläsning företogs til afgörande det i sista Plenum pä bordet lagda Protocolls-ULdrag frän Stats-Utskottet af den 29 Zulii. tzzs Den z Augusti. Herr Grefwe» och Landtmarssalke» pttrade sig/ at den tredje puncten i samma Prv. tocolls-Utdrag, rörande Stats-Utskottets begäran at fä med Banco-Utskottet sammanträdar afseende pä upgörandct af en Finance-plan, more redan i förra Plenum af Högloft. RidLcrffapet och Adeln bifallen; förmälandcs at det första öswerläggningsämnek nu blefwe StåtsUtskottets hemställan, at Riksens Ständer mätte hos Kongl. Maj-.t anhälla om befallning til wederbörande Ämbetsmän, at til Stats-Utffottet affemna et Finance-project. Herr Län linan, Otto ^reärlc, upläsie til Protocollet följande: Säsom anledning til den olaglighet, enligt Herr Grefmens och Landtmarskalkens yttrande, jag begätt, dä jag i sista Plenum yrkade at Stats-Utskottets remitz, som för de fleste Herrar Ledamöter förut mar alldeles okänd, skulle til behörig hwila befordras, torde jag fääberopa de beslut L:ne särskildta gänger blifwit tagne, at hwarje fräga af någon betydenhet icke til afgörande fär uptagas, förr än den pä bordet lemnat wederbörande tid at smalna. Den motion jag haft äran göra bar äfwcn mig opätalt undergätt en sädan sex weckor längwarig quarentaine Det lärer wäl icke blifwa mitt fel, at oagtadt en sädan antagen ordning, ventilation företagas.
Intubi-Kaffefabrik, N: r 4 K l a r a östra gata n:r 4. [228] tillgå: Pris: 75 öre. Pariseroch I n t u b i - X a f f e, hvars godhet garanteras, rekommenderas hos hvarje sparsam husmoder. JV. P. Jensen. Upptecknadt af Ave. — Madam Blind. Ett minne, upptecknadt af F. M. C — Säg mig, du blåa blomma. Dikt af Daniel Fallström. — Om barns ägande. Svar till » ungkarl » %X A. P. — Längtan. Af Charles. — Natur och kultur. Af E. Wh. — Teater och musik. — Literatur. — Ett storstadsbarn. Berättelse för Idun af Johan Nordling. eller 14 [339] S © Innehållsförteckning: lektris torg Frisfoelönt Doktor Carl piensburg 1 4 Lilla V a t t u g a t a n 14. Iduns b y r å, expeditionstiderna. (T r e elever.) Norrländska. Denna kan ej framtvingas. Gäller det att göda sig, måste man i alla händelser tvinga sig att äta, äfven om det ej smakar. Hvad| hon bör äta, har väl den rådfrågade specialisten redan sagt eder? Som vi ej veta, af hvad slag hennes magåkomma är, kunna vi ej heller föreskrifva dieten. Hvilka ämnen emellertid äro fettbildande, kan ni se af svaret till En äkta man i föregående nummer. Huru kan ni begära, att vi skola kunna gissa oss till, hvad ni har för en » knöl, som sitter mellan två af handhandlagets » ben *? Det vore nog svårt äfven eljes, då vi ej ha tillfälle att se » knölen », men ännu mera nu, då ni är så njugg på upplysningar om densamma. Doktor p Lilla Vattugatan 24, 9-10 och 2-3. F Orolig moder. Är » engelska sjukan » riktigt behandlad, så eftcrlemnar den i regeln inga sviter. Benen blifra i vanliga fall raka utan någon behandling; blott i svårare fall behöfver man använda skenor eller stödjeapparater.
Detta brott, antingen ledande sin begynnelse från ett vida gröfre eller direct från sig sjelf, har del dock alltid till ursprung ett, hos den brottslige, hnfvudsakligast genom medfödda dåliga anlag, i förening med bristande uppfostran, inrotadt begär lill lattja, utsväfningar, sturskhet och olydnad mot de personer, till hvilka de stå i ett beroende förhållande; hvilket ock naturligtvis orsakar, att alla ordningsälskande medlemmar af samhället i allmänhet, och hvar och en isynnerhet, med lugn åser, när en sådan samhällets utskott blifver skild derifrån. S. k. eorrcct.inrättn:r hafva blifvit stiftade, för att under sin vård taga dessa, som jag nu vill kalla olyckliga menniskor^ under den vackra meningen att vänja dem till arbete och ordning, för att göra dem skickliga att en gång kunna blifva åtminstone användbara medlemmar i det stora sammhallet. Huru mindre väl detta hitintills lyckats, visar dagliga erfarenheten; och af den, som, under loppet af ett tiotal år, haft tillfälle att med uppmärksamhet följa correctionisterna i deras ställningar och förhållanden, loide med största skäl kunna sannt sägas, att föihvarje dag närmar sig bland dem den i begynnelsen blott vanartige eller vanfräjdade till compfett bofnatur. Att Staten tager i sin värd den, sorn genom sitt uppförande visar, att han likasom icke trifves i det stora samhället, och sätter honom inom trängre gränser, än sorn sig bör; men att Staten då sätter honom inom lås och bom, fråntager honom ägandeoch dispositionsrätt öfver sin ärligt förvärfvade egendom, bevakar honom såsom ett vilddjur, deruti torde man finna orsaken till de vilddjursnaturer, som träffas bland de flesta äldre correctionshjonen. Den grofva brottslingen skiljer lagen för alltid från samhället, och måste således sälla honom inom fängelse, men vindbeuteln, lättingen är likväl ännu menniska, och för att kunna förbättras, måste han såsom sådan behandlas. I den oorrect.- inrättn., som skulle kunna komma att göra skål för sitt namn, borde correctionisterne anses sorn helt enkelt kronans arbetare.
För den händelse, att restantierna å allmänna bevillningen inom någon ort skulle, utan att ett sådant förhållande af giltiga' orsaker föranledts, uppgå till anmärkningsvärdt högt belopp, åligger det Kongl. Statskontoret att, efter derom af Fullmägtige i Riksgäldskontoret gjord anmälan eller annars vunnen kännedom, låta vidtaga den eller de åtgärder, som finnas vara af omständigheterna påkallade och för restantiernas skyndsamma indrifvande erfordras, samt att derjemte, i fall vårdslöshet eller försummelse hos någon uppbördsman skulle förmärkas, låta genast tilltala den eller dem, mot hvilka anledning till felaktigt eller försumligt förhållande förekommer. m § 100. Med benämningen riksdaler förstås öfverallt i denna bevillningsstadga riksdaler riksmynt; och med församling menas socken på landet och så kallad territorialförsamling i stad. lill yttermera visso håfve Vi ofvanstående stadganden med Våra underskrifter bestyrkt och bekräftat. Stockholm den Formulär. 133 1:o. UPPGIFT till bevil Iningstaxeringen inom stad är JLöb (det år, då allmänna bevillningen första gången kommer all påföras enligt nu afgifvel förslag lill bevillningssladga.) Undertecknads hus M i qvarteret vid gatorna, jemte dertill hörande uthus m. fl. byggnader, brandförsäkradt år 00 hos bolag för 25,000 Ärlig hyra för bottenvåningen, jemte en bod och en magasinsbyggnad, — Den öfriga delen af huset begagnas för egen och familjs räkning. Tomten, areal 00 qvadratalnar (fot). 0 tunnland (refvar) stadsjord i Långängen. Landtställe Ulleborg, åbyggnaden brandförsäkrad år 00 hos bolag för 5,000 Trädgården derstädes jemte 2 rum och kök uthyrda för Rdr 150: 134 Formulär. to. UPPGIFT till bevillningstaxe ringen inom staden år 186.. Undertecknad, boende i huset 32 q varl erot , innehar lön såsom Länsnotarie Rdr 00 och såsom Sekreterare hos Direktion » 00
Prof på barnslig vördnad. ”Tycker att mamma behöfde åtminstone inte ligga i sängen och gapa.” ”Nej detta var tråkigt att höra på; nu läsa vi i stället.” (Tager upp en bok och börjar läsa högt.) ”Nu hafva vi talat nog om den saken.” Sonen har haft främmande, naturligtvis på föräldrarnes bekostnad, ty han endast kostar genom sina studier, men förtjenar ingenting. Några af herrarne hafva endast läppjat på sina konjaksglas och modren slår det öfverblifna tillbaka på flaskan; sonen rycker denna ifrån henne och häller innehållet i spottlådan med de orden ”så skall jag lära mamma att slå slumpar på flaskan.” Föräldrarnes ende son – en öfverdådigt dyr lyxartikel – ligger i Lund och studerar. Modren kommer in till staden för att helsa på honom, klädd i en gammal, luggsliten och tarflig kappa. Den elegante sprätten nästan skäms att gå i sällskap med henne på gatan. ”Mammas kappa ser förskräcklig ut, har mamma ingen bättre?” säger han trumpet. ”Ja, den är bra gammal,” säger gumman utan att lägga märke till sonens ovänliga ton, ”far gaf mig pengar med för att köpa en ny, men jag tänkte att jag möjligtvis kunde ha den lite till, så kunde du få pengarne.” – ”Tack skall mamma ha. Ja, när man rätt ser på kappan, kan den verkligen gå an ännu ett par år.”24 Dottren: ”Men är mamma rent tokig, som vill att jag skall ha den klädningen ännu längre! Jag vill bara säga mamma att den aldrig kommer på min kropp mer.” – ”På Lördag kan jag icke vara med om repetitionen, ty då skall jag bort.” – ”Det har jag icke hört, hvar skall du hän?” (Smäller modren på fingrarne) ”Det behöfver mamma inte bry sig om, vare det nog sagdt, att jag kan inte komma.” Memento mori,
Sprengtporten min tacksamhet för det tillfälle lian behagat gifva mig att befria mig från misstanken alt hafva sagt något sorn jag aldrig yttrat. Jag har aldrig ifrågasatt Frih. Ccderslröms personliga tänkesätt om allmän eller enskild rättvisa. Frill. Cederström liar uti det höga embete han beklädt gjort sig berättigad lill del omdöme, alt Hr Frihrn icke blott låtit de fattiga vederfaras rättvisa, utan älven visat sig som deras beskyddare. Sedan jag förklarat detta och sålunda bör kunna hoppas att ingen missförstår mitt förra yttrande, lier jag att få qvarblifva vid den öfvertygelsen, att det för närvar, endast är ett ofullständigt begrepp om 180g års beskatlningsgrund, som gör att densamma nu icke kan göra sig gällande. Hr Ribbings minne vill jag icke bestrida, men jag tror att lian glömt något, nemi. det correctiv, som det då antagna beskattnings-systemet ägde. Jag skall gerna gifva rättvisa åt de talare, som påmint derom att erinringen om denna grund för beskattningen nu kommer för sent; men jag anser mig böra tillägga, alt min afsigt ingalunda är att förlänga riksdagen, utan endast att vinna någon förhoppning att det systeme, som jag anser vara det enda rälta, må vid en kommande riksdag kunna göra sig gällande. Hr von Rosen: Det systeme, som Frih. Cederström så högt försvarar, kan jag väl antaga såsom en theori, men aldrig anse användbart; ty man misstager sig, 0111 man tror, att man derefter skall kunna riktigt beskatta den fasta egendomen, emedan den förmögenhet, som skall pröfvas efter uppgifter, icke kan beskattas annorlunda än efter dessa uppgifter, och ingen Taxerts-comite lärer finnas, som tror sig kunna på samvete rätt bedomina en förmögenhet, sorn icke är synbar.
Det måste vara Banken, som har det största interesse uti, att myntet icke blir sämre än efter myntordningen, enär i sådant fall Rikets mynt komme att nedsättas i värde; och då bör jemväl Banken kunna vaka deröfver, att en sådan försämring icke må äga rum. Nu deremot uppstå förhållanden, då statsanslagen blifva otillräckliga till utmyntningskostnaden; och det är att befara, att ett så skarpt remedium, för att betäcka bristen, då möjligen kan användas, att myntets nedsättning i värde deraf blir en följd, så att i stället derför, att vi gjort en realisation efter 128 sk., blefve den effectivt att beräkna efter i3o å 131 sk. Detta är förmodligen hufvudskälet, hvarföre Utsk. afgifvit sitt förslag. Ehuru altså jag för öfrigt erkänner Konungens styrelserätt öfver Myntverket, så, och då Konungen i alla fall öfverlåtes att bestämma vilkoren för öfverflyttningen, samt Banken kommer att vidkännas förlusten i händelse af brist i utmyntningskostnaden, anser jag båda contrahenterna vinna på förslaget: staten, i det han slipper vidkännas möjligen uppstående förlust, och Banken deruti, att myntet blir säkert. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då myntningen är Konungens ensak och myntet är Kronans eller den oförgängliga statens sak, så hemställer jag, om det är lämpligt att öfverlemna denna angelägenhet till en inrättning, som kan upphöra, utan att samhället derföre förgås. Att bortförpakta en sådan Konungen tillhörande rättighet, anser jag dessutom vara fullkomligen oriktigt. Några synnerliga fördelar för Banken af öfverflyttningen kan jag icke heller inse. Om det för någon är vigtigt att hafva ett godt mynt, så mäste det väl vara för staten, och vida större för den än för Banken. Man säger, att kostnaden vid utmyntningen kan leda derhän, att Regeringen begagnade ett drygare remedium, än vederborde. Men som bristen i de genom slagskatten uppkommande tillgångarna skall fyllas af statsmedlen, ser jag intet skäl för Regeringen att genom den ifrågasatta myntförsämringen förskaffa sig tillgångar, som hon har utan detta besvär.
Förlägenheten blef dock, för den gång afhjelpt medelst en ny, mycket Ståts-Utskottets Betänkanden. c)63 kostsam Lastbryggas uppförande, men genom de stormar, som rasat sistlidne host och vinter, skall på nytt en ännu större uppgrundning, af samma ämne bestående, hafva uppkommit; så att, enligt en, af Lots-fördelningsChefen Nils Rothman, uppråttad Charta med tillhörande beskrifning, för närvarande, endast en liten rånna år öppen, genom hvilken 4 a 5 fot djuptgående Fartyg kunna framkomma till Last-bryggan, men utmed densamma till större delen ej finnes annat ån torrt land, och vidare vid Brohufvudet, i stället för g k 10 fots djup, endast 5 fots vatten j och som hamnen vid Degerhamn sålunda, utan Lowerts Bruks-egares förvållande, blifvit till större delen obrukbar, samt all anledning vore att befara, det inloppet utan kraftig motverkan, ån vidare försämrades, då all Skiffer-afhemtning blefve omöjlig och hvarigenom Bruksegare såttas i den obehagliga nödvändigheten, att välja mellan Verkets nedläggning eller hamnens återställande i dess förra skick, dels genom muddring och dels genom ytterligare Bro-byggningar, af hvilka alternativer det förra skulle medföra uppoffring af den betydliga Egendom, BruksInteressenterne ega i Verket, och det senare åter förutsätter kostnader som, sår - r)64 Stats-Utskottets Betänkanden, deles i närvarande får handelen och Aluntillverkningen ofördelagtiga conjuncturen, öfverstego den enskilda förmågan, hafva Disponenterne, på desse skål och under åberopande af den vinst, som skulle tillskyndats både ortens Innevånare och det allmänna genom Lowerts Alun-Verks fortfarande bedrifvande, framställt ifrågavarande underdåniga anhållan.
Sedan Carlsen på stället upprest en varde, i hvilken han lade en bleckflaska med berättelse om fyndet, tog han de vigtigaste af de funna sakerna om bord och återvände till Norge. Här såldes fyndet till en början för 10,800 kronor till en engelsman, Mr Ellis C. Lister Kay, som sedermera för inköpspriset afstod relikerna till den holländska regeringen. De finnas nu uppstälda i marindepartementet i Haag uti ett modellrum, som är en noggrann afbildning efter det inre af Barents’ hus på Novaja Semlja.187 Efter Carlsen besöktes Barents’ vinterhamn dels år 1875 af norske fångstmannen M. Gundersen, som bland annat der träffade en krossad kista innehållande två kartor och en holländsk öfversättning af berättelsen om Pets och Jackmans resor, dels år 1876 af Mr Charles Gardiner, som genom mera systematiska gräfningar i ruinen lyckades hopbringa ytterligare ett betydligt antal märkliga saker, bland hvilka det bläckhorn och de pennor, som polarfararne användt för snart 300 år sedan, och ett kruthorn, innehållande en kort berättelse, undertecknad af Heemskerk och Barents, om expeditionens vigtigaste öden. Gundersens fynd finnes, så vidt jag vet, ännu i Hammarfest; Gardiners har blifvit öfverlemnadt till holländska regeringen för att jemte de öfriga Barents-relikerna förvaras i Haag. År 1872 voro isförhållandena så väl norr om Spetsbergen som omkring Novaja Semlja ytterst ogynsamma188, och flere af de vetenskapliga expeditioner och fångstfärder, som detta år besökte Ishafvet, ledo der svåra missöden och olyckor. Fem af Tromsös bästa fångstfartyg förliste i isen; den svenska expeditionen, som detta år utgick mot norden, kunde ej, såsom afsedt var, uppföra sin vinterbostad på Sjuöarna, utan nödgades öfvervintra vid det sydligare, i granskapet af 80° belägna Mosselbay; och den under Payers och Weyprechts ledning stälda österrikiska expeditionen blef innesluten af is redan några få timmar efter det dess iskampagn på allvar tagit sin början.
Ur denna synpunkt är jag benägen, att utan återremiss af denne puukt, men med deri yrkad förändring, anhålla om bifall på densamma. I 442 Den 16 April f. ni. Hr von Hartmansdorff: Man bör väl vela hvartill man skall använda de 500,000 r:dr, som besparats å fonden för belåning af räntebärande papper, innan man bifaller Utslcs förevar:de förslag, att inskränka fonden till hälften emot hvad den förut varit. När en sådan kännedom icke blifvit vunnen, tror jag Hr Akerman hafva haft skäl begära återremiss. Om den beviljas, får Utsk. tillfälle att öfverväga, huru dessa medel skola användas. Propos. till bifall å Ulsk:s utlåt, i förevar, punkt blef härefter framstäld, men besvarad med nej, hvarefter It. o. Ad. förklarade sig anse de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda lill densammas återremitterande. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då R. o. Ad. har åter remitterat föreg:de punkt, torde den förevar:de böra röna samma åtgärd. Skulle någon Ståndets ledamot yrka bifall, anhåller jag att återfå ordet, för att framställa skäl för min åsigt, att en annan än den af Utsk. föreslagna proportion bör äga rum. Uppå härefter framstäld propos. blef äfven denna punkt återremitterad. Biföllos. 43:de punkten. Frih. Palmstjerna: I afseende på 43:de punkten, anhåller jag att få erinra, att, för den händelse R.
Herr Cederschjöld har påstått, alt emellan g:de och io:de Grunderne skulle vara stridighet. Jag kan ej förena mig med honom deruti; jag anser det, sorn en oriktig tolkning. Den cj:de Grunden innehåller förslag, att alla sådana varor, der bättre vara kan förblandas med sämre, och man ej har något säkert sätt att finna, hvilken vara är bättre, måtte beläggas med medeltull. Det torde ej vara Den 3o October f. in. svårt, ty den skall erläggas uti viss summa, och ej efter värde. Medeltull kan ej komma i fråga för sådana varor, som skola undergå besigtning, ty besigtning förutsätter, alt man skall kunna säga, om en vara är bättre eller sämre. Detta visas i io:de Grunden, der det står, att tullprocenten utsattes till bestämdt belopp i penningar för alla sådana varor, hvilka icke äga hufvudsaklig skiljaktighet i qvalitelen. Det är just sådana varor, som ej hafva en hufvudsaklig skillnad, men dock någon, såsom ull, socker och några andra, för hvilka man bestämmer medeltull. Det beror på Ridderskapet och Adeln, när man kommer till sådana artiklar, att pröfva, huruvida de äro af den beskaffenhet, att man kan säga, om de äro af finare eller gröfre art. När en vara skall förtullas efter sitt värde, begripes af en hvar, att ingen medeltull kan komma i fråga. Jag anhåller, altp:deoch io:de Grunderne må föredragas efter hvarandra, men icke tillsammans, och att den nu ifrågavarande c):de måtte bifallas. Friherre Åkerhjelm: Herr Cederschjöld har bestridt nyttan af medeltull, och ansett elt motsatt förhållande mera nyttigt. Jag har försvarat den i de fall, der den såsom en nyttig princip kan användas. Han har grundat sig på sin tro. Jag grundar mig på erfarenheten, och är således skyldig att anföra exempel. Vi hafva haft me - 374 Den 3o October f. m. del tull några år på vin och tobak, bägge varuslag af differerande qvalitet, och jag har aldrig sedan dess förnummit, att någon klagan från varuägare öfver skedd orättvisa, eller uppehåll, ägt rum.
Om meningen är, att Anagrius åter skall få uppbära hälften af de tvänne qvarlaler af lönen, som blifvit innehållna, så instämmer jag i Utsk:s förslag. R. o. Ad. biföll StatsUtsk:s utlåt. Till pröfning företogs Bevil!n.Utsk:s den 4 dennes på bordet lagda betänk. N:o 20, ang:de städernas salu-accis. Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller om återremiss af detta betänk., och hemställer huruvida icke BevillnUtsk. bör finna, att uti denna saluaccis-afgift ligger ett af de största hinder för införandet af handelsoch näringsfrihet emellan landet och städerna. Jag skulle derföre tro, alt Ulsk. borde tillstyrka R. St. att afskaffa denna afgift för städerna, på det att icke, vid framdeles uppkommande frågor om rättighet för landtman att sälja bröd, dricka, kött samt andra dylika varor i städerna, det må framställas af näringsidkarne derstädes, bagare, bryggare, att salu-accisen derför ligger i vägen. Denna statsinkomst af 11,000 r:dr är obetydlig, om den fylles genom bevillning, men det är af en icke obetydlig vigt att fä bort ett villkor i vår beskattnings-lagstiftning, som hindrar en ändamålsenligare lagstiftning för våra näringar. Jag anhåller om återremiss af detta betänkande. Hr Edenhjelm, Gillis: Jag anhåller för min del att betänk, måtte bifallas, och det så mycket mera, som hvarken någon anmälan från de städer, der salu-accisen finnes, eller någon enskild motion gifvit anledn. till något annat förslag än det Ulsk. framställt. Frih. Boye, Ludv.: Den siste värde talaren tyckes vilja satta allmänheten uti ett slags beroende af städernas godhet, deras välvilja och deras omtanka. Jag tror, att det allmännas väl går framför corporationers, och jag kan ej finna annat än att Frih. Cederström har rätt deruti, att det vore ganska väl, om detta villkor, som ligger i vägen för en större näringsfrihet, kunde undanrödjas. Jag förenar mig med Frih. Cederström, och begär återremiss af detta betänkande.
Min öfvertygelse är således, att icke blott det nya sältet alt tillverka chartor, utan äfven de öfriga controller, sorn Bevilln.Utsk. föreslagit och som jag hoppas skola åtminstone till någon del varda vidlagna, komma att öka Kronans intägter. De invändningar, som blifvit gjorda mot sättet, anhåller jag att nu fa upptaga och att tillika sjelf göra några anmärkmr vid Utsk:s betänk. Utsk. har ansett de controller, Kammarrätten föreslagit, vara dels öfverdrifna, dels måhända också alltför besvärliga, och dels öfverflödiga. Allt detta lemnar jag för ögonblicket derhän, nöjd att åtminstone grundsatsen har blifvit erkänd och för någon del tillämpad. Blifver förslaget verkstäldt, och visar det helsosamma följder; så kommer man väl att utvidga controllerna lid efter annan, för att omsider hinna det mål, man eftersträfvar. Man säger i allmänhet, att bäst vore om hvarje handling skrefs på den charta, som erfordras. Jag erkänner det, men påstår, lika med många andra talare förut, att sådant är overkställbar! och blefve allt för kostsamt. Om hvarje handling borde skrifvas på vederbörlig charta, så fordrades ock, att hvarje enskild man, som skulle skrifva en inlaga eller hvilken handling som helst borde charteras, måste hafva den dithörande chartan i sina händer. Huru skulle sådant låta sig göra i vårt glest bebodda land? Man behöfde hafva ehart.sigill.försäljare i hvarje socken. Vid sista riksdag ville man skilja häradshöfdingarne ifrån chartmförsäljningen. Vid innevarande riksmöte har man nödgats yrka det gamla förhållandets återställande, emedan Konungens Bef:h:de icke kunnat anskaffa tillräckligt många chartte försäljare. När man nu icke kan finna dem för hvarje domsaga, huru skall man då kunna finna dem för hvarje socken. En författning, så besvärlig att han för mången blifver mera betungande än sjelfva afgiften, och följaktligen sä förhatlig, att hon ej kan genomdrifvas, bör väl icke af B. St. förderas del beslutas.