Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer hvart det skulle taga vägen, om dessa skäl till pensionsförhöjning ansågos vara giltiga. Alla de svagt pensionerade tjenstemännen skulle med lika rätt kunna begära förhöjning af sina pensioner; men, ehuru det vore ganska önskvärdt, så är det likväl alldeles omöjligt att kunna verkställa en sådan allmän pensionsförhöjning. Under sådana föreållanden kan jag icke inse hvarföre Möller, framför andra, skall hafva någon förhöjning, och derföre får jag anhålla om afslag på Betänk:t. Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz: Lika med den siste värde talaren, anser äfven jag, att ett bifall till BankoUtsk:s förslag skulle medföra ganska stora betänkligheter. Det är gifvet, att ingen gräns finnes, om man en gång börjar med att förhöja pensionerna, och i så fall skola R. St:r vid nästa Riksdag blifva öfverlupna med dylika ansökningar. Jag anhåller derföre om afslag på Betänk:t. Hr Heil 4 April f. m. 61 Hr von Troil, Emil: Jas vill ingalunda jäfva do betänkligheter, som kunna förefinnas vid bilall till det föredragna mom:t, men jag har ansett mig böra uplysa, att praejudi katet icke torde vara särdeles farligt, derföre att med afseende på Möller förekomma sådana förhållanden, som högst sällan kunna inträffa. För en längre tid tillbaka, då jag hade den äran att vara enbland R. o. Ad:s fullmäktige i Banken, var det som Möller öfverflyttades till pensionsstat. Han tiade en längre tid vid Tumba förrättat fiskalstjensten, och han upfyllde de fordringar man hade på denna tjenst, när han tillträdde densamma; men man fann, att man lill förvaltare vid Tumba borde hafva en person med teknologisk bildning, hvilket Möller saknade, och det var således utan att Möller begått något fel som Fullmäktige ansågo sig nödsakade att öfverflytta honom på pensionsstaten.
Utdrag aj Protokollet öjier Civil-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 5 December 1856. När va rån de: Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern, Herr Gunther, lians Excellens, Stats-Ministern för Utrikes ärenden, Herr Friherre Laaerheim Stats-Råden: Herr Fåhreeus, /Vallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almqvist. Chefen för Civil-Departementet, Herr Stats-Rådet Fåhraeus, uppläste till justerin-? ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade Nådiga beslut, uppsatt förslag tiil skrifvelse till Rikets Ständer, angående Direktionens för Nora-Ervalla jernvägsbolag underdåniga ansökning om ytterligare låneunderstöd för nämnda jern vägs-företag; ° Och täcktes Kongl. Majit, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, berörda förslag i Nåder gilla, samt förordna, alt, i enlighet dermed, Nådig skrifvelse, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle lill Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Rudolf A de Igi ■en. Kongl. Maj-.ts Nåd. Skrifvelse N:o 37. 13 it:o Ank. lill Exp.-Ulsk. d. 19 Jan. 1857, kl. 2 e. m. KONGL. MALTS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af J. d. Exptdilions-Chefen m. m. C. F. Meinanders underdåniga ansökning om pen sion s -Jöth oja ing; Gifven Stockholms Slott den 79 December 1856.
För Landtbruket vore det en förmån att, i händelse af tillökta Ting, undgå ordinarie Ting hela den tid af fem månader, som i vårt Land till l 112 ju en 5 Maj. till Landtmannagöromål rätt väl behöfves ; och oni Tingsförrättningar de öfriga sju månader på året, med undantag af en månads Jul ferier, utsättas till ett i månaden , eller i alles till Sex OrdinarieTing. ty Vecko-Ting lära icke komma i fråga, så tyckes det i Lag-Comitéens utlåtande åsyftade föremål, att få rättvisan vidnedersta instantien på Landet mera tillgänglig än förut, vara tillräckligen vunnet. Beträffande åter den föreslagna Hof-Katternas sönderdelning och utflyttning i orterna, så, utom hvad jag här ofvan åberopat till styrka för den mening, att hela den väckta frågan orri ändring uti Dornstolarnes organisation måtte, in. nan den till afgörande företages, öfveriemnas till All mänhetens omdöme och gransknings-rätt, synas de skal. som rörande nuvarande Hof-Rätter och den dermed sammanhang ägande fråga om, uti någon landsort, för dess aflägsenhet, inrättning af en eller annan ny Hof Rätt vore nödig, uti Hans Excellences JustitiasStats Ministerns Herr Grefve Gyllenborgs i Lag Comité en afgifna yttrande blifvit andragna, efter milt omdöme, grundligen ådagalägga, att åtmindstone frågan orri HofRä tternes förändring icke är af någon sådan brådskande angelägenhet, att den skulle behöfva nu preliminariter afgöras, förrän Allmänheten haft tillfälle att dervid afgifva anmärkningar och tillförlitlige närmare upplysningar härutinnan hunnit samlas Men emedlertid och så länge Hof. Rätterne oförändrade bibehållas blifver i min underdåniga tanka deraf en följd, att Lagraans-Rätterne - Dai 5 Mnj. terne blifva alldéles oumbärlige. De flesta målen, i synnerhet de mindre, som utan vidlyftig omgång och med ostridigt lindrigare kostnad, än som skulle åtgå till Fullmägtigs hållande på aflägsen ort vid Hof-Rätterna, fullföljas vid Lagmans - Eätterna, stanna och blifva beroende vid dessa Eätters
Den 15 Jahl /, m. fast mynt-varde, utan att allmän utvaxllog af Speciemynt uti Banken äger rum, Det är en sanning, att ord på papperet verka intetf att garantien bör sökas i sjelfva sakerne; men fö.r min del har jag trott, att ett sådant system lätt kan etableras, hvarigenom under närvarande gynnande förhållanden fördelande af en realisation kunna vinnas, utan. att ojägen het erne deraf äfven ty ras. Jag har trott, att genom några mindre bed tydliga förändringar uti, den plan Utskotten uppgifvit, Banken kunde uppköpa till och med mera silfver, än Utskotten föreslagit; men om man äfven stannar dervid, gör det på 5 år 750,000 R:d,r Specie och med denna tillökning Ör Bankens reel a fond, i samma förhållande till sedelstocken, sorn den var år 1805, då väx, ling skedde ; likväl med den skillnad, att år 1805 kunde Banken icke öka sin Fond med, en enda R:dr, men nu åter kan den efter ytterligare 5 år öka sitt verkliga Capital med enahanda summa. Den som fäster sig vid ziffran, skall således finna, att Banken är om 5 år i samma skick, som den var 1805; och då kan ingen tvekan, Uppstå, att icke realisationen kan företagas utan Jjågrq farhågor för dess bestånd , så framt vi få. hafva fred, och, ej andra oförutsedda missgynnande omständigheter inträffa. Jag anser således per rioden för en realisation icke böra vara så aflägsen. Sedjn har jag troth att derigenom, att JDen i‘5 Jujii /. m. 797 det vöre tillåtit, att bade insätta och uttagå silfver , efter den norm, soni nu bestämdes för Framtida allmän utväxling, skulle en regulation för coursen derigenom uppkomma , och myntvärdet förblifva säkert, oaktadt någon allmän, utväxling icke blef företagen. Om deremot senare alternativet antoges, så är väl en gräns satt för myntets förbättring, men aldeles ingen För dess försämring, och detta kan jag ej annat anse för en uppenbar orättvisa.
Lagstiftaren får, enl. min tanke, icke stadga något, som är orimligt och overkställbar och derföre bestrider jag fortfarande detta mom. Det är dessutom förnärmande för Statens tjenstemän, hvilka i allmänhet mäste antagas vara så uplyste och sedlige, att de, oberoende af allt lagtvång, af pligt och hederskänsla afhålla sig från en näring, som hotar samhället 522 Den 27 April e. m. med undergång. Ilin öfvertygelse är, att få af de i denna § upräknade tjenstemän, hvilka i allmänhet måste antagas vara så uptagna af deras tjensteåligganden, att tiden ej medgifver annan sysselsättning, skola komma att framdeles idka denna handtering, hvilken äfven f. n. icke torde af många sådana bedrifvas och stadgandet blifver således nästan ett öfverflödsverk. Hr von Hartmansdorff har i sin reservation yrkat, att förbudet måtte utsträckas till alla tjenstemän, äfven de militära. Jag frågar den värde ledamoten, om han anser den indelte Officern vara så väl lönad eller af sin tjenst så träget uptagen, att han icke behöfver någon annan utväg till försörjning och sysselsättning. En stor mängd af dessa militärer egna sig ät jordbruk och hvarföre skall man beröfva dessa af Staten så illa aflönade tjenstemän rättigheten att drifva en lönande binäring, då denna rättighet står alla andra jordbrukare öppen? Flere talare hafva yttrat sig öfver 3:dje morn., ehuru det, enl. mitt förmenande, ej ännu är föremål för vår öfverläggning. I detta mom. är det fråga om ett helt annat förhållande. Det angår Kronans jord, och Kronan, som är egaren, måste naturligtvis vara fullt berättigad att föreskrifva de vilkor, med iakttagande hvaraf jorden får af enskildt man brukas.
De små Izölrseleverna h; jälpa till med serveringen, hvilken efter ett par gånger både säkert och raskt afven för dem, som i början icke kunde bara, en tallrik soppa utan att spilla öfver eller knihar och gafflar utan att tappa dem i golfvet. Nar flickorna själfva ätit middag, f å de diska, skura pannorna och spisen, städa och äfven tvätta handdulrm. Att undervisning i alla dessa sysslor ar behöflig lran man förstå däraf, att många af de rätt stora flickor, som .kommit till skolköken, aldrig gjort upp eld i en spis, diskat eller tvättat, ehurii de flesta h a h a inyclret fattiga hem. Alla dessa praktiska öfningar ha hittills ledts af i skolköken anställda kokerskor, men ett önslrni.ngsmA1 är att för den teoretiska och praktiska. undervisningen fB en och samma lärarinna. En ' bildad] .ärarinna i slrolkö1re.t lran dels tilliimpa och hanvisa till de teoretiskt gifnrt liii-domarna, dels genom sitt exeinpel utrfitta .mycket godt. Genom att själf icke s k i äfven det gröfsta arbetet kan hon ingifva aktning diirför, genom förldaringar kan hon bevisa nödviindigheten och värdet af de ofta just af fattigmnns barn som förnedrande ansedha f pigsysslor nar. Frölren Lagerstedt i Göteborg började att metodiskt utbilda lärarinnor för slrollcök och i Stockholm har sedan ett par Ar en dylik Icurs anordnats vid ~Ateneum för flickor », där redan förut under. visning i huslig ekonomi gafs åt skolans elever Äfven vid Österindins högre k o v e r k för flickor samt vid Lärarinneseminariet finnas dylika kurser. Dennn kars varar ett lash, september-maj, och utbildnr lärarinnor för skolkök silväl vid folkskolor som vid högre flickskolor. Till d e s k kurser, för hvilka afgiften för termin är 75 kr., mottages hö.gst 6 elever, hvilka ej få vara.
Med anledning häraf, hafva lullmäktige upplyst: att riksgäldskontorets kontanta behållning å dess räkning n:o 1 i rikets ständers bank, enligt kassarapporten för den 16 innevarande månad, utgjorde 555,650 r:dr 41 sk. 8 rst., utom det å banken anvisade kreditiv af 1 million riksdaler, som riksgäldskontoret, intill den l:ste nästkommande Juli, för sina utgifter egde begagna; att af de till riksgäldskontoret ingående bevillningsmedel, hvaraf sedan årets början influtit 1,584,239 r:dr 37 sk. 4 rst., ett belopp af minst 200,000 r.dr vore att under loppet af denna och nästinstundande månad ytterligare påräkna; att riksgäldskontorets ränteinkomster under samma lid, jemte en nu förestående återbetalning utaf de, sedan sistförllutna riksdag, å mindre krcditivet lyftade medel, kunde antagas till 165,000 r:dr; att de för riksgäldskontoret till nästkommande månads slut disponibla kontanta tillgångar följaktligen utgjorde ett sammanräknadt belopp af omkring . r:dr 1,920,000: -— samt att riksgäldskontoret för närvarande innehade Trollhätte kanalbolags fem procents samt skånska och östgötha hypotheksföreningars 4 1/2 procents obligationer å tillsammans 906,250: af hvilken obligationssumma likväl 378,000 r:dr visserligen tillhörde den för Strömsholms kanals och slussverks ombyggnad afsalta fond; men derest, på sätt fullmäktige Bih. till R. St. Prot. 1847 £ 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 10 Haft. 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o IS4. härvid hemställde, denna återstod af nämnde fond hädanefter endast behöfde i riksgäldskontorets räkenskaper, bland detta verks räntebärande skulder, upptagas, kunde jemväl de för fondens räkning hittills afsatta obligationer till nu ifrågavarande utbetalningar användas.
Du ser bortom slottet en öppen plats, prydd af en bildstod. Det är Carl 13:s torg, och hans bild är den enda af de kungliga bilderna, som står qwar sedan Ryssarne intogo Stockholm. På wenstra sidan om torget ser du fordna operahuset och Jakobs kyrka. Det war der, som den sista striden hölls. Längstbort i fonden af torget har Ryska besättningen ett exercishus. Till höger ser du Blasiiholmen och Skeppsholmen. Wid den sednare synas de stolta topparna af Ryska örlogseskadern, som nu intagit fordna Swenska skärgårdsflottans rum. Ladugårdslandskyrkan, den som har en så besynnerlig åttkantig form, har blifwit förwandlad till en fästning, för att hålla staden i tygel. Äfwen wid Observatorium, hwars byggnad på en höjd wi dock icke här kunna se, hafwa Ryssarna uppfört starka fästningswerk. Det är bittert att se allt detta, min Hindiah, men jag will icke förtwifta. Ännu är det wäl icke omöjligt att uträtta något emot fienden, ehuru stark han må wara. Men wi skola ännu närmare undersöka förhållandet, då wi kommit i land.” Jag längtade att sätta foten i land, och wi stego i jullen, sedan jag stuckit mina bref och kreditiver i fickan. Hindiah inswepte sig i en kappa, ehuru sommarwarmt det förekom dem, som icke woro från samma sydliga klimat som hon. Men hennes hela själ befann sig i en slags feberspänning, då hon nu hade ankommit till de Hinduiska sagornas troll-land, Europa, till sin faders land. Alla föremål woro henne så nya, men hennes klara förstånd gaf henne genast och lätt en öfwerblick af dem. Hon hade dessutom så godt som blifwit bildad och uppfödd wid mina berättelser och beskrifningar om Swerige. Wid Skeppsbron låg ett prydligt hus, utmärkt med den gyllne inskriften, att det tillhörde det handelshus, det förnämsta i Swerige, dit jag adresserat mig och på förhand remitterat en del af mina penningar.
Me i åberopande haral lår Utskottet nu anmäla, hurusom Kamererare» vid Banko-diskotit-verkel. till följd af den förändring i expedilionssättet, sorn från 1855 års början blifvit vid nämnda verk införd, att alla utbetalningar för diskonterade vexlar och beviljade lån samt fiqviderne lör iörlällne vexlar verkställas med kontanta penningar, hos Bauko-diskont-direktionen gjort framställning om anslag af ärliga missräkningspenningar för de med kamererare-tjenslen förenade kassörs-göromål. samt till stöd för denna sin anhållan anfört, att frän 1855 års början till den 20 September 1856 sammanlagda beloppet al diskonterade vexlar och utgrina lån utgjort "icke mindre än 13,576,453 Rafi 31 sk. Banko, sorn i större och mindre poster samt till mesta delen i brutna summor blifvit mbelalde; all de kontanta inbetalningarna väl icke kunde lill siffran bestämmas, men torde uppgå till mera än hälften al de under ofvnnuämnde tid Iörlällne vexlar, utgörande tillsammans 5,825.263 R:dr 31 sk., och ali dessa betydliga liqvider, ombesörjde i sammanhang med öfriga trägna göromål, ej kunnat aflöpa ulan missräkningar, hvilka, enligt sökandens uppgift, under ifrågavarande tid uppgått till något öfver 300 R:dr Banko. l ii häröfver meddeladl utlåtande hai Banko-diskont direktionen hemställt, alt en summa al 300 R:dr B:ko ä hgen mätte lä anvisas såsom missräkningspennmgar till den person, som nu besörjer eller framdeles kati fä sig anlörlrodt att besörja olvanberörde i qvidet-; öfverlemnande Direktionen lill Utskottets pröfning, huruvida icke de löreslägue missräkningspenningnrne kunde lå beräknas från och med är 1856.
N:o 73, förklarat, att då, bland de till grundlagsenlig behandling vid nu ingångna Riksdag hvilande förslag, några åsyfta dels enahanda ändring, dels ock ändringar i olika delar af samma grundlagsg, dessa sednare af den beskaffenhet, att de, så i hänseende till sak som ordalag, kunna stå tillsammans, antagandet af ett utaf dessa förslag icke utgör hin der för bifall jemväl till öfriga förslag, som röra samma lagrum. 12:0 Om ändring i 13 och 16 gg Riksdags-Ordningen, angående Preste-Ståndets representations-rätt. Riksdags-Ordningen. § *3. l:o. Jemte Ärkebiskopen, Biskoparne l:o. Jemte Ärke-Biskopen, Biskooch Pastor Primarius i Stockholm, hvilka parne och Pastor Primarius i Stockholm, af Konungen till Riksdagen kallas, välje hvilka af Konungen till Riksdagen kallas, hvarje Stift, pä sätt dess Presterskap invälje hvarje Stifts Kyrkoherdar samt de om sig öfverenskommer, följande antal Fullordinarie Lärare vid Stiftets Elementarmäktige, nemligen, Kyrkoherdar: Upsala Läroverk, hvilka för sina befattningar äga Stift Fem, Stockholms Stad Två, Linkopresterlig befordringsrätt, gemensamt och pings Stift Fern, Skara Fyra, Strengnäs inom sig, pä sätt de öfverenskomma, fölFyra, Westerås Fem, Wexiö Tre, Lunds jande antal Ledamöter i Preste-Ståndet, Fyra, Göteborgs Tre, Calmar Två, Carlnemligen för: Upsala Stift Sex, Stock - Konslitutions-Utskoltets Memorial JYl 3. 11 stads Två, Hernösands Tre och Gottlands holms Stad Fyra, Linköpings Stift Sex, Två. Comministrarne uti hvarje Stift, äfSkara Fem, Strengnäs Fem, Westerås Fem, vensom Comministrarne i Stockholm, vare Wexiö Fyra, Lund, Sex, Göteborgs Fyra, berättigade, om de det åstunda, att, inom Calmar Två, Carlstads Två, Hernösands sig, välja en Fullmäktig. Fyra och Gottlands Två. Komministrarne Fullmäktig. 2:o.
Löwenhjelm yttrade i ett föreg:de plenum, alf våra nuvar. kommunal-institulioner voro tillräckliga, att de icke behöfde förökas, samt att de åstadkommit mycket nyttiga resultater, och yttrade Hr Gr:n derjemte den farhågan, att mitt förslag skulle förqväfva dem. Möjligen kunna förhällanderne vara olika på olika orter; men på grund dels af egen erfarenhet och dels af hvad jag genom samtal med erfarne män kunnat inhemta, skulle jag tro, att våra närvar, kommunalinstitutioner alldeles icke motsvara, hvad man äger att af dylika fordra. Den egentliga administrativa makten inom dem, sockennämnderne, äro, genom brist på kraft att verka, föremål för missnöje och obelåtenhet hos hvar och en, som skall deltaga i deras förrättningar. Desse nämnder äro egentligen ordningsnämnder, men äfven såsom sådane upfylla de icke sin bestämmelse af skäl, att deras ledamöter icke med något intresse kunde omfatta åligganden, hvilkas besvär icke af någon sjelfständig verksamhet ersättes. För att förekomma detta har jag sökt gifva den institution, jag vågat föreslå, en makt, som tillåter dess sjelfständiga utveckling och oaktadt denna min afsigt blifvit så mycket klandrad, tror jag dock, att jag häruti icke misstagit mig. I sammanhang härmed vill jag uptaga en anmärkn. som äfven blifvit gjord, den nemi. att jag i mitt förslag icke föreskrifvit, att någon ersättning skulle tillkomma Länsnämndens ledamöter. Orsaken, hvarföre jag ur förslaget uteslutit en sådan föreskrift, är tvåfaldig. Jag har nemi. i allmänhet trott mig finna, att allt hvad kostnader heter utgör ett hinder för hvarje inrättnings framgång, och derföre har jag icke eller velat belasta länens innevånare med en utgift, som i st. f. att befrämja tvertom skulle motverka hvad jag med mitt förslag åsyftar. Dessutom har jag trott ett sådant stadgande vara öfverflödigt, enär jag föreställt mig, alt just den makt, jag sökt nedlägga bos desse nämnder, skulle utgöra ett tillräckligt lockemedel att åtaga sig ledamotsbefattningen inom dem, och jag kan således icke liela Hr von Troils farhåga, att deras organisation ur denna synpunkt skall möta svårigheter.
Att Kommittéen ej heller till fullo lyckats bevisa, eller ens öfvertygat sig sjelf, det ej någon täflan emellan till hvarandra gränsande jernväg och sjötransport är att befara, vågar jag antaga, då uti betänkandet på flera ställen omnämnes, att allt tyngre gods måste söka sig till närbelägen sjötransport, äfvensom att, huru än jernvägen lägges till Upsala, så måste alltid ej obetydlig trafik till - godokomma sjötransporten, ja! på ett stiille yttras tillochmed, att om jernvägen anlägges öfver Örsundsbro till Upsala, »så vore det ingen orimlighet att tänka sig, det passagerare-afgifterna pä jernvägen nedsattes under den tid vägen hade att täfla med sjötransporten.» Då Kommittéen likväl vidare säger, att en allmän regel utan svårighet finnes, eller »att en jernväg bör läggas der den företrädesvis är behöflig, det vill säga der rörelsens redan för handen varande utveckling, omfång och beskaffenhet göra trafikens underlättande nödigt,» så synes det för mig ej eils dermed öfverensstämmande att föreslå banans läggande till Örsundsbro vester om Sigtunafjärden med bibana till Upsala, i stället för raka vägen till Upsala eller öster om nämnde fjärd; ty obestridligt och bevisadt är, att emellan Stockholm oell Upsala förefinnes vida större trafik än emellan Stockholm och Örsundsbro. Men att påpeka alla de motsägelser, som uti betänkandet förefinnas, blefve här för vidlyftigt; de äro dessutom för den allvarlige granskaren lätt i ögonen fallande och äfven förklarliga, då naturligtvis en för hela bansträokningens fördel användbar motivering måste vara svår, ja! omöjlig att finna utur de olika meningar, som styckevis sammanfogat linien uti en emot pluralitetens afsigt stridande riktning.
Innan den gäldbundne låter det gä till concurs, har lian vanligen emot den säkerhet han har att erbjuda skaffat sig tillgångar, och vid uppkommet rykte om obestånd skynda borgenärer vanligen alt söka inteckning. Den säkerhet som myndlingen har i lösöreboet kan förmyndaren enligt K. förordn. 1835 om lösöreköp omintetgöra; i hvilket fall myndlingen finnér icke den ringaste tillgång. Må det tillåtas mig att med ett exempel bland många upplysa följderna af delta förslag. En förmyndare emottager sin myndlings betydliga lösa egendom. Han äger, eller lian inköper för egen räkning, en fastighet, den lian betalar med myndlingens medel. Sådant kan icke honom förvägras, och han är ej pligtig att lemna någon säkerhet. Sedermera och då den tid tillstunda!-, alt förmynderskapet skall afträdas, dä han icke längre kan begagna sin pupills medel, blir han betänkt pä att skaffa sig tillgångar. Efter öfverenskommelse med en person, diktar han en skuld till denne, och lemnar inteckning i fastigheten, eller hans fordringsägare söka deri inteckning, då de frukta att, vid afträde af förmynderskapet, hans tillgångar torde medtagas. Om pä detta sätt egendomen intecknas till fulla beloppet, och han försålt sitt lösörebo, sä kan han genom list förblifva i orubbad besittning af boet, och den omyndige icke utfå en skilling af sin fordran. Om man härjemte besinnar, att, enligt vår lag Ärfdabm 20: ], närmaste frände är ovillkorligen berättigad att taga förmynderskap; att domaren icke kan vägra honom det, äfven om domaren skulle äga mindre god tanka om hans karakter, enär det fordras ett slags visshet för domaren, att derpå - Den 26 0 c t o b e r. 369 på grunda det förklarande, att denna frände ”ej är fallen” till förmynderskap; ja, att närmaste frände icke ens behöfver afbida domarens förordnande, utan blott tillkänna gifva att han tillträdt förmynderskapet: så måste man erkänna, att omydiges öde kan blifva hårdt.