Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
PresteBorgares och Ståndspersoners hustrur i,6z;^Z2si.— i,o88:Z2-.— Deras Döttrar och Sonehustrur zoiLzssi. nr. 225:10:11. DitoHuehätler ffor och Kamar Iungfrur 19425; si. nr. >;?: gno. 1,450:46: 9- 10,866 Allmogens Hustrur, Enkor och Sonhustrur, deraf s u p p 0 n s I' s s Bondehustrur, 4,220 ^zo si. — 2,522: -> Sonhustrur, tjenstgörande Krigsmans, skattlagd» Tor, paros, samt andra Hustrur och Enkor, som hafira eget hemwist Uptagas förflagswis til - 866a 19si. ii r. 1604: 5:12^ Ostattlagda Torpares och DrLQL^on 11,88l:—4,1045:10. 20,S9Z:Z4: — ^ 4ZY 1r»nspork n,88l :—4,^04: 5: ro. 20,098:^,..—. backstuguhjons ' hustrur, krigsmäns och andra enkor, Fom wistas hos sina barn och äro ritan all egen förmögenhet, förmodas - . r g,000 Z. 7 stn 494^)8'.— Döttrar och Pigor 8,l7?^l8st. nr. z,22,:;5: y. — 7,820: gr: 7. Summa N:d. 27,<-19:17: 7- Anmärkning. i:o
I sådant fall uppstår för dem behof af strafflag för de personer, åt hvilka de medgifva inträde, och den blir nödvändig derföre, att Rikets Ständer icke äga, att genom enskild öfverenskommelse stadga några straff inom Stånden, ty utan Högsta Maktens medverkan, äga vi ej rättighet att stadga straff för dylika förbrytelser. Om vi neka remiss till Lagutskottet, och målet sedan kommer derifrån genom andra RiksStånd, kunna vi ej taga det i öfvervägande, emedan vi ej antagit hufvudsaken. Likväl är det en gifven sak, att Ridderskapet och Adeln, såsom RiksStånd, måste deltaga i strafflagens bestämmande för de Stånd, hvilka insläppa åhörare. Friherre Sparre har yttrat, det han förmodar, att Ridderskapet och Adeln bör hafva detta Hus sig förbehållet, utanatt andra der få inträde. Herr Friherren glömmer säkert icke, att historien bibehållit hans ätt och många andra af våra äldsta slägter från de tider, då vi öfverlade under bar himmel. Offentligheten har börjat der Friherrens familj börjat; sammankomsterne skedde på öppna fältet; Konungen med de förnämste voro i midteln; Allmogen stod omkring; man hade ej slutna hus för sådane tillfällen. Det har blifvit sagdt , att ilo och 111 §§. Regeringsformen voro tillräcklige att utgöra strafflag. Jag hemställer, om mera än den ena 48 Den 3 Februarii f. ni. kan vara tillämplig till sådane frågor, som nu äro före, nemligen den iio:de, ty den upptager förhållandet, då RiksStånd äro samlade; den x i i:te deremot talar blott om sådane förhållanden, hvilka kunna inträffa, då ledamot ej är i sitt Stånd uti öfverläggning stadd; den bestämmer, att han skall vara fredad, då han gifver tillkänna, att han i Riksdagsärende stadd är. Derom kan ej blifva fråga, då han är inom sitt Stånd. Det är således blott iio§., som bär är tilllämplig, och den stadgar intet mindre straff än detsamma, som för landsförräderi.
St., vid nästa riksdag, äfven kommer alt iakttaga delta, det är något, som jag naturligtvis icke kan vela men hvad jag vet är, alt om R. St. vid en annan riksdag skulle vilja afskilja särskilda anslag för fängelsebyggnadernas underhåll, sä kan icke något vara lättare för StatsUlsk. än att upgöra beräkning öfver hvad denna kostnad går till, emedan fångvårdsstyrelsens alla böcker uplaga under en särskild kolumn byggnader och reparationer. Detta kan således för StatsUtsk, endast vara en räkning för en kort 14 Den 23 April f. m. stund om de vilja sjelfva beräkna det. Eljest kunna de fordra del af vederbör, embetsverk. Vi veta hvad delta underhåll i medeltal kostat och skulle jag således tro att om det blifver R. Sl:s mening vid en kommande riksdag, att underhållsanslaget bör särskildt afskiljas, så kan sådant med största lätthet låta sig verkställas, ehvad K. M. gjort delta afskiljande uti Sin nåd. propos. eller icke. Hr von Hartmansdorff nämnde vidare att Frih. Palmstjerna skulle hafva sagt, alt aflöningen vid fångvården vore hög, jag hörde icke detta. Jag tror ali Hr von Hartmansdorff icke riktigt upfaltat Frilla Palmstjernas ord. Jag hörde honom säga att i det underd. förslag, som fångvårdsstyrelsen angifvit på grund af R. Sus skrifvelse vid sista riksdagen, uptagande bestämda löner för tjenstemännen under mening att dessa skulle af R. St. bifallas, så hafva dessa löner blifvit uptagna något högre och kanske icke så obetydligt högre, än som nu äger rum. Anledmn dertill är kanske icke så svår ali finna, ty när man hushållar med förslagsanslag, som är ställdt till K. M:s disposition, så är det icke möjligt att uptaga hvarje aflöning till sitt möjligen minsta belopp, derföre, att man vet, alt om det icke skulle blifva möjligt, att få saken att gå med den aflöning, som man föreslagit, så kan saken kjelpas med en underd. anhållan hos K. M. Olika blir förhållandet om en stat blir af båda statsmakterna för längre tid fastställd.
Edligt Betänkandet skola 85,000 tunnor aflemnss till DistrictMagaziner. Således återstår ett qvantum af 50,000 tunnor. Ehuru jag medgifver, att det ej är möjligt uppehålla prisen bestämdt, tror jag dock, att något hvar lär finna, att det vore ett lyckligt förhållande, om ytterlighet i prisen kunde förekommas. Någre hafva trott, Magazinsinrättningen bäst skulle kunna bidraga till denna jemnhet, och det är ej blott våra Förfäder, som hyst denna tanka, utan äf - 2 So Den 24 Ost ober f. m. ven Riksens Ständers Revisorer 1820. De föreslå i deras sistnämnde år afgifne berättelse: ”1:0 Att Magazinslnrättningen aldrig måtte ”sysselsättas med annat, än Spannmålsuppköp och ”utdelning deraf.” ”2:0 Att dessa uppköp endast borde verk”ställas inom landet, och under ymniga sädesår, ”då prisen äro lindrige. Härvid anmärkes, att ”om någon gång Utlänningens sädestillgåug skulle i nödens stund anlitas, sådant kunde ske ”genom Regeringens directa uppdrag till Stapel”städerties Handlande.” Således hafva de yttrat en alldeles motsatt princip mot hvad Utskotten framställt, att nemligen uppköp blott skulle ske, när missväxtår inträffa. Den andra opinionen är, att prisen bäst up. pehållas genom enskilda handels-speculationer. Jag medgifver visserligen, att ett stort spannmålslager, och en stor spannmålshandel för Statens läkning gör, att den enskilte är osäker, och jag medgifver, att, innan Magazi ns-Inrättningen existerade, var den enskilta spannmålshandeln starkare, men jag hemställer, om icke det härrörda från andra omständigheter. Den tid MagazinsDirectionen ej fanns, hade Sverige en gifven underproduction. Köpmannen var då säker, att blifva af med den införskrifna säden. Nu åter ar lyckligtvis förhållandet sådant, att Sverige, ehuru det ej har öfverproduction , dock kan, om det förvarar sitt öfverflöd det ena året, fylla bristen det andra.
Åh, nej, nej, nej! Nej, nej säg det inte säg det inte! (Griper DIREKTÖR BRUHN danssalen). Kom, Bettina! (kommer raskt in från En sådan präktig galopp! Det riktigt kittlar i benen. FRU BRUHN kokett). Jag är nästan trött. (sträcker sig i stolen, 43 DIREKTÖR BRUHN. Du?! Inbilla mig det! FRU BRUHN. Jo, och så är jag uppbjuden. DIREKTÖR BRUHN. rival? Så mycket bättre! Stulen lycka... Hvar är min FRU BRUHN (pekar på Rönne). Där! RÖNNE ett ord emellan). (som hela tiden sökt få Din fru får inte dansa mer. DIREKTÖR BRUHN. Åhå, din lurifax! Unnar du mig inte ett enda hvarf? FRU BRUHN. Bara ett hvarf, stränge doktor! RÖNNE. Ni har redan dansat hundratals hvarf för mycket. DIREKTÖR BRUHN han bjuder sin fru armen). (halft ironiskt i det något att invända, så generar jag mig inte. FRU BRUHN Jaså, är det bara i egenskap af medikofilare du har sig om och småler vackert mot Rönne). (tar hans arm, vänder Åh se inte så ond ut. Bara ett litet hvarf! (De gå.) under växtpyramiden, med ryggen vänd åt fonddörren. Lyssnar slapt till musiken, själfsvåldigt nedsjunken i stolen så att han icke observeras). (kastar sig i en ämma samspråk in genom dörren i fonden.) (Fröknarna Lundberg och Törnbom komma i förtroligt FRÖKEN LUNDBERG. Och hörde du hvad han sa' till fröken Sandgren? FRÖKEN TÖRNBOM (skrattande). Ja, det är den gemenaste karl jag känner. FRÖKEN LUNDBERG. oförskämdt. Men det gjorde henne i alla fall godt, fast det var FRÖKEN TÖRNBOM. Och det är som om alla människor bara skulle vara driftämnen för honom. Ja, det är rysligt hvad han tar sig en ton här i huset!
Musiken var rätt melodiös o c h framför allt, såsom sig b ö r i en nyårsrevy, » lättsmält », o c h i dansen presterade särskildt fröken Hjorth en synnerligen vacker » fjärilsvals ». till kr. I Worce ster i Förenta Staterna gafs förliden d e c e m b e r månad en romantisk opera i 3 akter, » Frithiof o c h Ingeborg », komponerad af hr C. F. Hanson, en i Uddevalla svenskfödd musiker, som i Amerika skaffat sig ett namn som lycklig kompositör. Sin första operett komponerade hr Hanson 1879 o c h har sedan dess komponerat flere operetter, kantater och annan musik. Hans största verk är den nu uppförda operan, som gjorde m y c k e n lycka, ej minst hos den i W o r c e s t e r talrika svenska publiken, som med glädje omfattade detta tillfälle att få se o c h höra en opera, med hvars handling den sedan barndomen är väl bekant från Frithiofs saga o c h som nu klädts i toner af en landsman. H v a d utförandet vidkommer var det särdeles lyckadt. Frithiofs parti var lagdt i händerna på en god sångare, mr John Layd från Boston, hvilken åtminstone i vokalt hänseende fyllde alla anspråk. Mrs Lillian HansonGray, kompositörens dotter, var däremot en idealisk Ingeborg så väl i sång o c h spel s o m i yttre apparition. geborg. Mrs Lillian J J Hanson-Gray har i Nordamerika redan länge haft ett kändt namn s o m framstående solosångerska o c h företagit omfattande konsertturnéer. I somras ingick h o n äktenskap m e d läraren i English HighSchool i Worcester m r A. Gray. Operan » Frithiof o c h I n g e b o r g » är tillägnad konung Oscar o c h ett exemplar af densamma har öfverlämnats åt h. m:t. Den stora boken, i hvilken så väl musiken s o m libretton på både engelska o c h svenska språket skrifvits för hand, utgör ett verkligt praktexemplar.
Men dåvarande Stats-Utskottet, hvars härom afgifne utlåtande af Rikets Hoglofl. Ständer gillades och hvilket hår vordsamligen åberopas, har på anfårde skål och då af Notarien Gambaros betyg vitsordades, att icke förr ån 1810 något LånCapital i Genuesiska lånen blifvit på Herr Ministern Lagersvård ofverlåtit, samt han således icke genom omedelbar insättning uti lånen blifvit innehafvare af de ifrågastålde Låneandelarne och han i öfrigt redan då för de samma erhållit betalning 55o Stats-Utskottets Betänkanden. af Riksgålds-Contoiret efter enahanda grunder, som vid 1812 års Riksdag beviljades andre Svenske Medborgare för deras andelar i Hollåndske och Brabantske lånen och vid 1815 års Urtima Riksdag särskildt fastståldes för Herr Ministern Lagersvårds andelar i Genuesiska lånet, funnit sig ej kunna någon ytterligare förmån för Herr Ministern tillstyrka. Icke destomindre har vid innevarande Riksdag Herr Ministern Lagersvård förnyat sin anhållan, om ändring i Liquidationssättet af hans egde andelar i Genuesiska Lånet. Och då, efter Hr Lagersvårds förmenande, genom det af Notarien Assarela, den 3 Augusti 1822, utgifne ofvan åberopade betyg, i afseende på tiden då Låneandelarne blifvit på Herr Ministern ofverlåtne, skulle ådagaläggas ett annat förhållande ån det, som grundlagt afslaget på hans vid förra Riksdagen, i detta ämne, gjorde yrkande, går Stats-Utskottet nu att yttra sig, huruvida samma betyg må kunna föranleda till ett annat bedommande af Herr Ministern Lagersvärds pretention. Herr Ministern har nemligen med detta betyg velat styrka, att han redan år 1800, förr ån lånet sista gången omsattes, egt andelar deruti, till ett samman - Stats-Utskottets Betänkanden. 551 råknadt belopp af 25,250 Lires, hvilka uppgifvas utgöra eu tredjedel af den fordran han vid 1815 års Riksdag, anmält.
(Lika lydande med 148 § i 1841 års Reglemente.) Alla Fullmägtiges behandling tillhörande mål skola inför Fullmägtige, vid deras sammankomster, föredragas, och få endast der afgöras. § 11. (Lika lydande med 149 § i 1841 årslReglemente.) Fullmägtige hafva sina sammanträden i Stockholm, så vida icke Riksdag å annan ort hålles, i hvilket fall Styrelsen öfver Riksgälds-Cöntoret anses vara (ill Riksdagsorten öfverflyttad, derest Fullmägtige, till ett antal af minst åtta, i egenskap af Riksdagsmän, derstädes vistas. Skulle åter, vid 4 Bör till Stats-Utikottots Memorial, N:o 313. dylikt tillfälle, Fullmägtige till berörde anta], hvarken i Stockholm eller å Riksdagsorten, fortfarande sig uppehålla, kommer Styrelsen att qvarblifva i Stockholm, dit Fullmägtiges då Ordförande till deltagande i denna styrelse, bör, på sätt i 3 § är stadgadt, inkalla det ant$l Suppleanter, sorn för ärendenas afgörande erfordras. § 12. (Lika lydande med 150 § i 1841 års Reglemente.) Fullmägtige sammanträda, minst en gång i hvarje vecka, å den af dem bestämda dag och tid. Derjemte böra, då ärendenas beskaffenhet och oafbrutna gång sådant fordra, serskilda sammankomster hållas. Vid hvarje sammankomst skall protocoll föras. § 13. (Lika lydande m»d 151 § i 1841 års Reglemente.) Förmärkes något å färde vara, som anses kunna leda till RiksgäldsContorets skada och förfång, eller förspgrjas sådana oordentligheter inom Verket, hvilka fordra skyndsam åtgärd och handläggning, göres anmälan härom ofördröjligen hos Ordföranden, på hvars pröfning det i sådant fall ankommer, huruvida Fullmägtige skola genast sammankallas, eller om ärendets anmälan inför Fullmägtige kan uppskjutas till den för deras vanliga sammankomster utsatta dag.
Majit framställning om anvisande af ett anslag å 100,(»00 Ridr för kartläggning af de arméens bostadsboställen, som utgjorde ett mantal och derutöfver, derest tillförlitliga kartor å dem saknades; men som dervid tillika meddelades, att genom boställsuppskattningen icke åsyftades någon rubbning i indelningsverkets grunder, utan att hvarje regemente och korps i allt fäll skulle fortfarande bibehålla alla de boställen vare sig till bostäder eller utarrendering anslagna likasom ock de indelta räntor, kronotionde samt öfriga auslag af dylik beskaffenhet, hvilka blifvit hvarje regemente eller korps sednast genom Kongl. Brefvet den 2 Februari 1833 tillförsäkrade, ansågo sig Rikets Ständer sakna skäl att bifalla den nådiga framställningen, under förklarande, att Rikets Ständer icke åsyftat en reglering af så inskränkt omfång, som den då förutsatta. Det af E. K. Majit, nu framställda förslag är icke, såsom vid förra tillfället, då anslag för boställenas uppskattning begärdes, åtföljd t af något yttrande, som lemnar bestämd ledning för uppfattning af de grunder, som vid löneregleringen skulle blifva gällande, utan afser, efter hvad det vill synas, endast att bereda tillfälle till beräknande af kostnaden utaf det ena eller andra aflöningssättet; men för ett sådant mera inskränkt ändamål synes en så omfattande och kostsam åtgärd icke Ex/tedi tions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse. l\:o 67. 41 icke erfordras, utan torde den tvekan, som i detta afseende kan förefinnas, lämpligast undanrödjas genom undersökning af boställen inom en eller annan ort och jemförelse med den nuvarande uppskattningen. För denna mera inskränkta undersökning torde medel kunna åstadkommas utan särskildt anslag, men i allt fall synes en så betydlig: kostnad, sorn den ifrågasatta, icke böra ega rum förr, än det blifvit behörigen afgjordt, att löneregleringen i verkligheten bör grundas på boställenas bibehållande; och Rikets Ständer hafva i följd häraf ansett sig ej kunna till E. K. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning lemna bifall.
Alla Jordägare, inom det för hvarje Credit-Cassas begagnande utmärkta district, inbjudas att i Credit-Cassan deltaga. Detta deltagande sker derigenom, att participanten tili Credit-Cassans säkerhet låter inteckna sin egendom, för hälften af den Summa, hvartill dess capital ■ värde, vid näst föregående årets Taxering blifvit skattadt. Denna inteckning måste alltid vafa den första, eller äga en ostridig, af Dagen stadgad, eller på andra Dångifvares medgifvande grundad förmonsrätt framfor aila andra i samma. Fastighet bevilljade inteckningar. Documentet; a.flemnas'till Credit Cassan, sorn deremot öfver dess. emottagande utfärdar ett bevis. Detta berus är att anse som ett Actie-bref,. derå Fastighetens, agar©- 6 5,* Den 30 Juni. ägare har rätt att i Credit-Cassan upptaga Lån* högst till det intecknade belopp, hvarå det lyder. Sådana Lån löpa med 5 procents renta, som betalas en gång örn året, då omsättning sker, med 10 procents afbetalning af hela det första Lånebeloppet, så att lånet inom 10 år må vara fullkomligen betaldh Då jag på detta sätt gifve? Credit - Gassans Lån en slags likhet med dem, sorn af BancoDisco, nten skulle meddelas, är det icke min morling, att sd allt framgent skulle förblifva. Så snart förlägenheten hunnit i någon betydlig man mimiskas, böra de förre förvandla sig till stående. Men i bör-, jan, innan botemedlen hunnit yttra sin verkan, innan Capitalerna hunnit återkallas fran en öfverspänd Utrikes Handel till den förslappade inre rörelsen, och innan jernbrefvet för intecknade skulder upphört, har jag ansett nödigt, att sprida det i Credit-Cassorna använde Capital, tift s| mångå Lånosökande s,om möjeligt.
Naturen af Sainbäl!s-In rälln ingen förutsätter inskränkning af mångå så väi personella; som reela rättigheter hos individerne, och då denna inskränkning icke är utan anledning påbuden elier utöfver behofvet sträckt, kan något förnärmande af medborgerliga friheten icke derigenom ega rinn. Att intetdera af dessa fall kan anses inträda genom Dykeri-Iurättningeii^ enär denna är sluten inom behöriga gransel', torde vara lätt att inse, om man öfverväger, att det iir liåde Statens pligt och rättighet, alt genom vidtagande anstalter att vaka deröfver, att vid Skeppsbrott, de sjönödlidande icke må plundras eller misshandlas, fs än varande godsegares och Assuradörers obevakade rätt icke genom förskingring oller försnillning förnärmas samt otillåtet eller oförluliadfc gods icke i landet inpractiseras, hvilket allt Dykerilurättningeu har lill föremal aU förekom - 4^4 S ta cs-TJ t.s ko 11 c ts Betänkande*». ina. Exemplet ;if andra lii lider, der Kär skilde jmista;Ler lili bergning af si ramhult skepp oell gods icke finnas, kail ej eller i UIskof tens tanke med framgång gagnas få t r* o o sorn bevis emot nödvändighelen af Dyk eri-Inrätlnlngen inom Fäderneslandet; ty Sverige, få olikt, dessa Länder i flere andre alVeenden, är tiel äfven i a Feen de jå dess vidsträckta celi glest bebodda koster, hvilka göra en verksam undsättning lor den skeppsbi otile mera svår, hans öde, om han utan omvårdnad af någon publik myndighet lemnäs åt knslboernes behandling, mera betänkligt och tillfället lill iöröfvande af Lurendrägeri mera lätt.
Sällsynt är det, att någon ogift qvinna i Stockholm, kan åtminstone någon längre tid-, hos sig behålla sitt harn, och sålunda på det naturligaste sättet uppföda det. Kan modren, hvilket likväl nog sällan inträffar, genast erlägga de 66 R:dr S'2 ak. B:oo, som fordras för dess, inlösen, å Allmänna Barnhuset* så är hon för alltid fri från vidare bekymmer för barnets underhåll , och barnet sjelf så betryggadt, sorn, omständigheterna kunna medgifva. Är qvinnan duglig till Amma, och kan erhålla ammetjenst-, antingen på Barnhuset eller i privat hus, så är äfvenledes hennes bekymmer för barnet åtminstone så vida lindradt, att hon på Barnhuset får, jemte ett annat barn, äfven uppamma sitt eget, och i privat hus förtjenar lion hvad sorn fordras för barnets underhåll under samma tid. Men sedan hon ej längre kan vara amma, eller om hon ihan början dertill vant oduglig, eller Ren 9 ScjAentber c. m. 343 icke kunnat erhålla amme.tjenst, så kan hon lätt af moderskärleken förås tili nöd, förtviflan oell brott. Hon erhåller visserligen af Barnhuset 12 R:dr B:eo om året såsom uppfostrings-hjelp; men detta utgör icke en fjerdedel af hvad hon sjelf får gifva, för afl i någon fugtig, trång och osnygg koja, 1a sitt barn med mjöl-välling, tuggor och dylik otjenlig spis , samt genom smuts och vanskötsel i grund förderfvadt. Då hon finner sin pig-lön otillräcklig att fylla bristen, sätter hon sig kanhända, enligt allmänna talesättet, för sig sjelf, i hopp om större vinst genom enskilt arbete. Men sedan hon funnit sira missräkning , oell föryttrat sina få , möjligen umbärliga kläder , så synes ingen annan utväg för henne återstå, än laster och brott, i händelse moders-kärleken skulle vara stark nog, för att sätta henne ur stånd att se sitt barn svälta ihjäl.
Orsaken dertill anses böra sökas dels deri att, med undantag af bottenvåningen, husets samtliga våningar vid tillfället voro obebodda, dels deri att huset är beläget på en plats, hvilken, synnerligast nattetid, är högst obetydligt trafikerad, och dels slutligen deri att gerningsmannen hvarken i Dahlbergs hostad eller annorstädes i huset qvarlemnat något vapen eller annat, som kunnat tjena till ledning för spaningarne, och icke heller något af Dahlbergs egendom saknats. Under sådana omtändigheter har man varit hänvisad förnämligast till förhör med de personer, hvilka under senare tiden verkligen till Dahlberg stått i något slags förhållande, för att genom deras berättelser om möjligt utleta något motiv till brottet och på denna väg komma mördaren på spåren. De hufvadsakligaste upplysningar, som sålunda vunnits, äro följande: Grosshandlaren Alexander Perrault, boende i huset n:o 27 Lilla Nygatan, har sedan ett par år stått till Dahlberg i förtroligt förhållande, som på senare tiden blifvit allt mera intimt. Han hade icke besökt Dahlberg sedan måndagsmorgonen och har vetat göra troligt, att han på tisdagsaftonen hemkommit kl. en qvart till 10, hvarefter han ej förr än tidigast kl. half 8 följande morgon lemnat sin bostad. Han hade en äldre dylik förbindelse med en mamsell E. U. C. Högström, nu boende nära Gustafsberg på Vermdön. Vid spaningar blef det snart ådagalagdt, att Högström vid flera tillfällen visat sig dels i närheten af och dels inom teaterhuset i afsigt att få närmare reda på den senare förbindelsen, och hade hon vid ett af dessa tillfällen infunnit sig i Dahlbergs bostad och der gifvit sitt missnöje tillkänna Vidare blef det kändt, att Högström, samma afton mordet skedde, tisdagen den 28 September, inkommit till staden och der tillbragt natten. På onsdagen, eller samma dag kännedom om brottet erhölls, söktes Högström derför genast och, ehuru hon icke tagit in hvarken på hotell eller hos sina anhöriga, anträffades hon dock på torsdagsmorgonen och hördes då.
Den utöfver statsinkomsten utgående skatten blir ännu större och i samma mån mer tryckande för landet, om man derjemte vill taga alla de utgifter i beräkning, som utgå till försök, dels att genom smyghandel bedraga tullverket, och dels till äfventyrs att besticka tullverkets tjenstemän och förföra dem att bedraga statsverket. 2:0 Tullinrättningen tyckes vara stridande mot allmänna rättskänslan. Det fordras mycken bildning och vana att tänka in abstraclo, för att kunna finna verkligen brottsligt, att för sina ärligt förvärfvade penningar hvar som helst köpa hvilken vara som helst. Och förgäfves skall man bjuda till att öfvertyga allmänheten, att smyghandel är stridande mot det rättsbegrepp, som Skaparen inplantat i menniskans bjerta; förgäfves skall man till och med bjuda till att öfvertyga 3 H 24 i86 Den 7 Mars f. m. samma allmänhet om skilnaden emellan lurendrejeri och tullförsnillning. Också gifves det knappt exempel, alt någon menighet, ehuru lugn, redlig och rättskaffens den för öfrigt än må vara, verkligen biträder tulltjenstemännen vid förrättande af beslag. Tvertom plägar den vara ganska benägen att taga den efter tullförfattningarna brottsliges parti mot tulltjenstemännen och den handräckning de kunnat erhålla af styrande makten. Detta tyckes tillräckligen visa, huru stridande tullinrättningen är emot menniskonaturenj och den bör lagstiftaren icke bjuda till att trotsa. 3lo Genom tullinrättning t i 11 s k a p a s e n mängd conventionella brott, för hvilka hårda straff måste stadgas. Sådana brott äro isynnerhet lurendrejeri och tullförsnillning, våisamt motstånd mot beslag och visitalioner , öfverträdelser af seglationsordning^' m. m. Alla sådana brott skulle naturligtvis försvinna tillika med tullen. Om på samma sätt äfven fylleri och andra conventionella brott utströkes ur vår lagstiftning , så skulle nationen blott derigenom vinna en stor tillvext i moraliskt anseende , åtminstone hos alla dem, sorn bedömma alla ett folks förhållanden blott efter de statistiska uppgifternas räknevärde. 4:o