Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna bilaga upptager medelpriset, hvarför ohuggen ved under de nämnde åren blifvit till fästningen inköpt, då deremot skolans utgift äfven innefattar huggning, hvilken för en kubikfamn af den hårda bokveden svårligen torde erhållas för billigare än 2 R:dr banko. Skolans utgift för huggen ved understiger likväl medelpriset för ohuggen för fästningen. På det att likväl qvitto ej helt och hållet måtte fattas, kan jag, emedan inköpen skett genom mig personligen, anse mig såsom leverantör åt skolan (hvarvid är den skillnaden från vanliga leveranser, att entreprenad-auktion ej blifvit hållen för levereringen af en famn ved); och får jag i sådan egenskap härjemte bifoga qvitterad räkning. Ödmjukligen Warberg den 29 Februari 1856. H. RODHE. — 319 Till vördsammast besvarande af omstående respektive anmärkning vid 1852 och 1853 års räkenskaper för Kungsbacka skola, får äran, dels hvad räkningen för året 1852 den 1 Juli till 1853 den 1 Juli beträffar, som lärer gälla för 1852 års räkning, skyldigast närsluta proprie-qvittens för krediterade premie-beloppen till gossarne Nilsson, Jeanne Lundegren samt C. F, Sjöbäck ock Ad. IT. Sjöblom; hvad gossen Assarlind deremot angar, som flyttat med föräldrar från orten, är jag icke i tillfälle att med ens anskaffa dylikt, men skall oförtöfvadt lia äran insända samma; — dels, hvad räkningen för året 1853—1854 vidkommer, ödmjukligen erinra, att densamma upptager inga utgifter, utan är hela konto-kredit en öfvergående balans-behållning till följande räkning och på undertecknads redogörareansvar beroende. Kongsbacka skola den 3 Mars 1856. J. Lundgren. Pedagog. Direktionens i Sällskapet för vexel-undervisningens befrämjande underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorers berättelse om granskningen af nämnde Sällskaps räkenskaper. Stormäktigste Allernådigste Konung!
Då frågan om lindring i kostnaderna för kavalleri-rustningens utgörande är af särdeles stor vigt, i synnerhet för den nordligaste och magraste delen af Skåne, måste jag äfven vid denna riksdag återkomma till densamma. Ej nog med att dessa kostnader äro ojemnförligt dryga i förhållande till dem, som utgå af de hemman, hvilka blifvit indelade till infanteri-regementena, utan sättet för deras utgörande är äfven sådant att de kännas tyngre och blifva högst olika, de särskilda rusthållarne emellan. Vid indelningsverkets upprättande har blifvit bestämdt, att ryttaren skall såsom hufvudsaklig aflöning erhålla ett torp jemte åtskilliga andra förmåner in natura. Dessa torp blefvo utsatta i en tid, då åsigterna om jordens värde och dess brukning voro helt andra än de nuvarande och torpen hafva derföre också till vidd och beskaffenhet blifvit ganska olika med hvarandra, äfven de, som äro belägna inom samma socken. De skulle förläggas på de hemman, som bestämdes att utgöra stam för rusthållet; men de öfriga hemmanen förpligtigades att ersätta dessa hemman för afsaknaden af jorden m. m. i förhållande till deras andelar i rustningsskyldigheten. Dessa ersättningsfrågor hafva utgjort föremål för en mängd tvister rusthållarne emellan och då ersättningarne måste utgå i penningar, kunna de aldrig till sitt rätta värde bestämmas för någon längre tid. Nu får visserligen karlen legas mot kontant lön, den befälet dock vill för - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 127 behålla sig att bestämma; men karlen är derföre icke hindrad, att när som helst begära, att rusthållarne skola i stället förskaffa honom torpet och de öfriga naturaprestationerna, hvaraf måste följa en osäkerhet och tillfälle till många trakasserier. Rusthållarne äro skyldiga att anskaffa alla beklädnads-, munderingsoch utrednings-persedlar och äro således alltid underkastade nya utgifter vid hvarje af de allt för ofta påkommande förändringarne i dessa persedlars form och beskaffenhet samt beroende af karlens större eller mindre vårdslöshet vid persedlarnes vårdande och behandling, helst befälet icke har något intresse vid att hålla tillsyn deröfver.
Hr Ehrenhoffs sista yttrande angående verkan af Hr Lefréns förslag under de olika perioderna af skyddsoch frihändelssyStemerna, så inser jag icke, hvad detta kan hafva för sammanhang med ifrågavarande ämne, alldenstund jag är förvissad om, att; så länge man' ej genom någoft genomgripande åtgärd kan komma derhän, att export och import i väsendtlig män komma att motsvara hvarandra, så kan ingalunda Bankens ruin mera motverkas af det nu gällande frihandelssystemet, än beklagligtvis varit förhållandet under det i så långliga tide* herrskande skyddssyst ernet. 012 Den 22 Februari. Af de skäl, jag nu haft äran anföra, instämmer jag fullkomligt i det resultat, hvartill Utsk:t kommit, nemi. att K. Mits nådiga Proposition, i afseende å det i densamma för Bankovinstens användande afgifna förslag, eger ett obetingadt företräde framför den af Hr Lefrén i detta hänseende gjorda framställning. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag anhåller blott att få tillägga några ord till Hr Åkermans yttrande. BankoUtskit har medgifvit, att den af Pir Lefrén afgifna motion, med hänsigt till dess syftemål, att i Banken bilda en reservfond af på den utländska kapitalmarknaden lätt säljbara statspapper, är fullkomligt riktig. Det är blott det af Hr Lefrén föreslagna sättet för densammas bildande, som Utskit ej kunnat gilla. Utskit har nemi. föreställt sig meningen med Hr Lefrén» motion vara den, att Bankovinsten skulle under alla förhållanden år efter år uteslutande användas till upköp af utländska räntebärande statspapper. Men detta upköp låter sig ej verkställas under alla förhållanden och kan ej utföras på annat sätt, an »tt man under vissa tider tager vara på det öfverskott af vexlar, som i följd af föregående gynnande handelskonjunkturer möjligen kommer att finnas i landet, och sedan begagnar sig af lägligt tillfälle på den utländska kapitalmarknaden för att af dessa hopsamlade vexlar, eller det derigenom erhållna silfret kunna anskaffa sig så beskaffade statspapper, som man önskar erhålla.
När nu kommunen, såsom i Östergötland skett, anskaffat en egendom af 20,000 r:drs värde (som var vilkoret), så kan likväl med de 1000 r:dr, som utgöra Statsanslaget, tillika med inrättningens afkastning, icke någon fullt ändamålsenlig landtbruksskola inrättas. Ehuruväl kostnaden är betydligt mindre då undervisningen är inskränkt till endast rättare-lärlingar, än om den skulle utsträckas äfven till det högre vetenskapliga; så fordras dock en god lärare af öfverlägsen skicklighet, samt andra för enklare praktisk undervisning, för malerialier dertill m. ro. d., hvarigenom uppslår ett resultat af behof, som ådagalägger huru otillräckligt detta anslag af blott 1000 r:dr är. Jag nedlägger denna min mening blott såsom en reservation lill prot. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i det förevar, lista mom. af 12 punkten yttrat. 2:dra morn., ang:de landtbruks-institutel vid Degeberg samt de lägre landtbruks-skolor ne. Gr. von Platen, Baltzar: Jag hade visserligen kunnat anmäla mig redan vid föredragningen af den förra afd:n af denna punkt, då jag hufvudsakligen hyser samma åsigt som Frih. Palmstjerna ; men jag gjorde det ej emedan jag ansåg det icke för mig vara lämpligt, — det är dock ett helt annat förhållande för den värde ledamoten — att ingå i någon speciel pröfning af den ena skolan framför den andra. Nu deremot då det talas om landlbruksskolor i allmänhet, har jag trott mig böra yttra några ord derom. Det är egentligen i afseende på det vilkor, Utsk. föreslagit, eller rättare derpå, alt icke något annat än det här uppgifna vilkor blifvit af Utsk. föreslaget. Jag tror nemi. alt det lärer vara temligen noga kändt för hvar och en, som tagit kännedom om de landtbruks-skolor, som blifvit inrättade inom vårt fädernesland, att, ehuru man anser dem vara af den största nytta och böra på allt sätt uppmuntras, de likväl ej hafva blifvit så lämpligt organiserade, som man önskat.
Riksdag beviljade Statsanslag, enligt nådigt Bref, den 18 Maj 1858, i Nåder anvisat för läns-cellfängelsebyggnaderne i Östersund 62,000: — i Hernösand 81,676: — i Umeå 38,000: — samt i Upsala och Nyköping 48,000: — eller tillsammans R:dr R:mt 229,676 hvadan sålunda ytterligare, skulle erfordras R:dr R:mt 276,324; men då härtill kommer dels omkring 11,000 R:dr till resekostnader och aflöning till tjenstemännen å Styrelsens Byggnads-kontor, dels möjligen högre byggnads-kostnader för sistnämnde 2:ne fängelser, för hvilka specifika kostnadsförslag ännu ej blifvit uppgjorda, äfvensom oförutsedda utgifter, har Styrelsen ansett att det belopp, som för ifrågavarande ändamål ytterligare skulle erfordras, icke bör beräknas lägre än 3OO,0'OO R:dr R:mt, deraf hälften skulle utgå hvartdera af åren 1861 och 1862. Skiljaktigheten emellan de för dessa byggnader numera fastställda kostnadsbelopp och dem som enligt Fångvårds-Styrelsens berörde skrifvelse af den 8 September 1856 blifvit för samma byggnader beräknade, härleder sig enligt Styrelsens redogörelse derifrån, att dels cellernas antal i fängelserna i Hernösand och Östersund ansetts böra ökas utöfver hvad förut varit beräknadt, och dels priserna stegrats, samt att, hvad särskildt angår skillnaden emellan den då och nu kalkylerade kostnadssumman för byggnaden i Nyköping, denna grundar sig på den närmare kännedom om byggnadskostnaderne, Styrelsens Byggnads-kontor varit i tillfälle att sedermera inhemta. På grund häraf hemställer jag att Kongl. Maj:t täckes af Rikets Ständer i Nåder begära, att de 300,000 R:dr, som erfordras för fulländningen af det storartade företaget att förse Rikets samtliga län med förbättrade fängelser, må såsom särskildt anslag beviljas att under åren 1861 och 1862 med 150,000 R:dr hvartdera året utgå. 12 Bil.
St, redan egt tillfälle i underdånighet tillstyrka, den del af Städernas jord som, före 1827 års utgång, är anslagen till Kyrkor, fromma Stiftelser samt Städernas Ecclesiastique och Civile Tjenstemäns aflöning, bör från ordinarie rotering undantagas och till extra Båtsmanshåll indelas, hvilket jemväl med R, St:s vid 1810 års Riksdag fattade beslut öfverensstämmer, hafva R. St., af förekomna anledningar, skolat underdånigst anhålla om E. K. M:s Nådigste föreskrift för samtlige Dess Befallningshafvande, att, å de orter, der extra rotering kan vara annan del af Städernas jord, än den här ofvan omförmälda af så kallad privilegierad natur, ålagd, en sådan extra roterings-skyldighet, såsom emot gällande Författningar tillkommen, må anses med innevarande års början hafva upphört. Slutligen och då, enligt hvad R. St. redan egt tillfälle inför E. K. M. i underdånighet ådagalägga, den för närvarande 220 Exp-~Utsk. Förslag till uncL Skrijv. N.o 4Ö7, gällande fördelning af Båtsmans-styrkan är ytterst ojemn och obillig, samt forén del mindre Släder medför ett så betungande onus, att lindring deri genast meddelas bör, hafva R. St. upprättat och till EV K. M:s ISådigste bifall och fastställelse barbos underdånigst skolat öfverlemna närlagde förslag till provisorisk jemkning oéb fördelning af Städernas Båtsmanshåll, att från och med innevarande års början, och intill nästa Riksdag blifva gällande...
Men den där granna jackan, den har du haft råd att skaffa dig ändå.» »På kredit, farbror.» »Och hästen du rider på, den är värd mycket pengar den, skall jag säga gunstig junkern. Hvad har han fått den ifrån?» »Hästen är inte min, farbror.» Detta var mer än den store brukspatronen kunde motstå. »Gud vare med dig, pojke,» sade han. »Du behöfver nog en fru, som har något. Kan du få Marianne, så tag henne.» På så sätt hade allt blifvit klart dem emellan, innan baron Adrian kommit af hästen en gång. Men Melchior Sinclaire visste nog, hvad han gjorde, ty baron Adrian var en bra karl. Sedan hade friaren kommit in till Marianne och genast stormat fram med sitt ärende. »Åh Marianne, kära Marianne. Jag har talat vid farbror redan. Jag ville så gärna hafva dig till hustru. Säg att du vill, Marianne.» Hon hade lockat fram sanningen. Gamle baron, hans far, hade varit åstad och låtit narra sig att köpa några tomma grufvor nu igen. Gamle baron hade köpt grufvor hela sitt lif, och aldrig hade det funnits något i dem. Hans mor var orolig, själf hade han kommit i skuld, och nu friade han till henne för att därmed rädda sitt fädernehem och sin husarjacka. Hans hem var Hedeby säteri; det låg på andra sidan sjön, nästan midt emot Björne. Hon kände honom väl, de voro jämnåriga och lekkamrater. »Du kan gärna gifta dig med mig, Marianne. Jag för ett så uselt lif. Jag får rida på lånade hästar och kan inte betala mina skräddarräkningar. Detta kan ju inte gå i längden. Jag blir tvungen att taga afsked, och då skjuter jag mig.» »Men, Adrian, hvad skulle det bli för ett äktenskap? Vi äro ju inte en smul förälskade i hvarandra.» »Ja, hvad kärlek beträffar, så bryr jag mig inte ett dugg om det skräpet,» hade han då förklarat. »Jag tycker om att rida en bra häst och att jaga, men jag är ingen kavaljer, jag, jag är en arbetare. Om jag bara kunde få pengar, så jag kunde öfverta gården därhemma och skaffa mamma lugna dar, så vore jag nöjd.
Jag war då bokhållare på Friherre Kantzows Kontor. Äfwen mitt bröst intogs af en hög lust att kämpa mot den stolta fienden. Wi förenade oss, en mängd borgare och embetsmän i hufwudstaden, till en friwillig skara, hwilken walde till anförare en artist, som warit kapten wid artilleriet och hette Wetterling. Han war en glad och munter man, warm wän af fosterlandet och oförsonlig fiende till dess fiender, förnämligast Ryssarna. Med ett fryntligt leende på det runda, af kortklippta mustascher beprydda ansigtet, öfwade han oss i handterandet af wåra wapen, och uppmuntrade oss under hwilostunderna med berättelser om sina äfwentyr i främmande länder, serdeles Italien, och när han talade om söderns skönheter, blixtrade en werklig konstnärseld ur hans små, ljusblå ögon. Då fienden hotade att angripa hufwudstaden, tågade wi ut, anförda af wår kapten, som af den unge konungen erhållit del af förswars-planen, till ett slott, Ulriksdal, utanför staden, anwändt såsom en tillflyktsort för ålderstigna, fattiga krigare. En betydlig rustkammare, bestående af wapen och kläder efter många Sweriges framfarna regenter, war derstädes uppställd i en serskild byggning. En bataljon af Konungens Andra Lifgarde besatte sjelfwa slottet, hwarest de gamla Invaliderna måste lemna rum åt yngre förswarare. Wår kapten besatte rustkammaren, men tillät Invaliderna att också få förena sig med oss, för att ännu, icke förgäfwes, anwända sina sista krafter. Du måste uppfatta min beskrifning om wår hufwudstads belägenhet, om du will känna wår ställning. Du bör weta, Rao-Bahader, att sjelfwa kärnan af Stockholm består af en liten ö, på hwars nordliga ända det sköna, kungliga slottet är anlagdt. Söderut sammanhänger denna ö genom twenne slussbroar med en högländt och bergig förstad, Södermalm.
Nyssnämnde Memorial har blifvit* af Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottet återremitteradt, på grund af den framställda anmärkning, att Utskottets förslag icke varit föranledt af någon ifrån Riks-Stånden aflåten remiss; och har Ståndet, i sammanhang dermed, hit hänvisat ett af Nils Strindlund gjordt förklarande, det han upptoge berörde förslag såsom sin motion, för att deråt bereda grundlagsenlig behandling; — men då Utskottets ifrågavarande Memorial icke innefattar lagförslag, utan endast afser formen för expedierandet af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers beslut, i anledning af de lagfrågor, som under innevarande Riksmöte förekomma, tror Utskottet sig icke hafva saknat behörighet, att, äfven utan remiss i detta ämne ifrån något Riks-Stånd, göra samma hemställan; och sorn för öfrigt Memorialet blifvit af de trenne andra Riks-Stånden bifallet, nemligen af Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste-Ståndet den 9, och af Vällofl. Borgare-Ståndet den 12 sistlidne Junii, anser Utskottet, till följd af 87:0 §. Regeringsformen samt 4g §• 3 mom. Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord, samt något vidare svar å den erhållna återremisse», eller yttrande öfver Strindlunds ofvanberörde motion, således icke erfordras. Ankom till Exp~Ut»k. den i5 Jnlii. Betänkande, öfver väckt motion, om ändring af 15 Cap. 1 och 2 §§. Rättegångs-Balken. Till Lag-Utskottet har blifvit remitterad t ett hos Högloft. Ridderska - 3et och Adeln af Herr Fredric Leonard Rosenqvist afgifvet anförande, deri ian framställt följande anmärkningar: Enligt 1 §. i 15 Cap. Rättegångs-Balken är det Domaren, som har rättigheten att pröfva, om en i brottmål anklagad person tarfvar hjelp i Rättegången.
Om Direction finnér Lånebandlingarne full ständige och den erbjudne panten fullgod, samt bifaller Lånet, utassigneras summan genast, att tillställas Låntagaren, eller dess lagliga tillförordnade Fullmägtfg, derest penningar äro att tillgå; ning derom göras hos Direction, hvarvid bifogas de SäkerhetsHandlingar detta Reglemente bjuder, och hvilka äfven i ansökningen böra finnas uppräknade. 7 $• Om Directionen finner Lånehandlingarne fullständige och den erbjudne panten fullgod, samt bifaller Länet, utassignera i antingen hela summan, eller delar deraf, i den mohn penningar i Cassan äro att tillgå, för att Låntagaren eller Ben 19 julii t, m. S03 men är ej tillräcklig Summ* i Caesan då inne, kan Låntagaren, om han finner 6ig belåten att vänta, erhålla Protocollsutdrag öfver Lånets utgifvande så snart Cassabehållningen det medgifver, och må han äfven i afräkning derå genast erhålla hvad som möjeligen fean våra inneliggande, samt vidare, efter hand, återstoden så fort incassering sker. Ett så beskaffadt Protocollsutdrag, gäller dock endast i den persons hand, till hvars fördel det blifvit utfärdade Kamereraren tecknar dock alltid vid sådane händelser, ge/rast på ProtocoUsutdraget, huru stor Summa som blifvit i afräkning lernnåd, och behålls han vid sista summans utlemnande samma Protocollsutdrag. dess lagligen antagne Fullmägtig, tillställas. Afslås Låneansökning, äge han då sine Handlingar återtaga.. Samma rätt äge äfven Lånsökmide, hvars ansökning blifvit bifallen, ehuru penningar ej genast kunna erhållas om denne sedermera icke skulle finna sig belåten, att afvakta den tid, ds lånet kan utbetalas, 5oi Den ig Juia e, r«„ Åfslås Laneansökning eller vill Låntagare ej vänta tills pennin^arinflyta, behöfver ej Protocoll-utdrag utfärdas; utan åge Sökanden då sina handlingar återtaga.
Jag erkänner visserligen behofvet (och uti några fall ett trängande behof) af tillökning i lönevilkoren för en del af de tjenstemän, för hvilka löneförbättringar nu äro begärda; men jag tror icke, att genom de föreslagna tillökningarna af några iooo r:dr för hvarje embetsverk behofven kunna afhjelpas. Dertill fordras mera genomgripande reformer i vårt civila administrationssätt, äfvensom verksamma förändringar uti det hittills brukliga arbetsoch expeditionssättet. När man besinnar de dagligen växande göromålen inom nästan alla grenar af förvaltningen, de lasstals sig ökande pappersmassorna, hvilka uppfylla embetsrummen, så att der, snart nog, knappt är någon plats öfrig för embetsmanua-personalen, så torde hvar och en inse nödvändigheten att påtänka ett annat, mera förenkladt arbetsoch expeditionssätt än det nuvarande, så att göromålen må kunna i någon betydligare mån förminskas. Jag vet icke, om det finnes något land, hvarest, i förhållande till folkmängden, skrifves så mycket som i Sverige, och jag vet icke, hvarföre ej vi kunna förskaffa oss lika enkla administrationsformer som andra länder hafva. Jag tror icke, att det vore olämpligt, om R. St. härpå fästade K. Om lönanslagen skola fylla ändamålen, bör rättigheten att uppbära lön vara oskiljaktigt förenad med Den 3C Maj c. m. skyldigheten att göra tjenst. Nu finnas deremot embetsman, som under decennier icke skö'tt de tjenster, de innehafva. De, som verkligen förrätta dessa tjenster, äro då naturligtvis vanlottade, såsom beröfvade de af staten för desamma anslagna löneförmåner. Detta kan väl icke för närvar, helt och hållet aflijelpas; men det är nödvändigt att vidtaga förberedande åtgärder till undvikande af sådana missförhållanden för framtiden. Jag anhåller att få förklara, det jag instämmer uti Hr Gr. Hamiltons och Hr Petréa reservationer i afseende på Utskrs svar å K. M:s förslag, ang:de upphörandet af sportler inom K. Cancelliet.
På sätt Hr von Hartmansdorff anfört, skulle det visserligen kunna hända, att flere ledamöter af R. o. Ad., sorn under discussionen haft olika meningar, äfven skulle göra anspråk på, att få sine meningar af Ståndet antagne såsom skäl för en återremiss; men då vid detta tillfälle några olika meningar icke uppstått, skall jag ej vidare yrka hvad jag från början ansett vara del rätta, nemi. att någon viss mening skulle meddelas StatsUtsk. annorlunda än genom de yttranden, som angifva orsakerna, hvarföre cn punkt blifvit lill Ulsk. återremitterad. I öfrigt anser jag 69 § Reg.F. visst icke hafva undergått någon förändring genom den sednaste grundlagsförändringen, som af R. St. blifvit antagen samt af K. M. gillad, emedan just denna 69 § förutsätter, att den återremiss, som från ett RiksSt. sker å ett SlatsUtsk:s betänk., skall innehålla Ståndets mening och skälen hvarför detsamma blifvit återremilteradt. Vid en annan punkt, som torde vara af mera vigt och hvarom meningarne äfven torde vara mera delade, skall jag måhända återkomma på denna fråga, och då ej så lätt afstå derifrån, som vid detta tillfälle, då tillämpningen af ofvanciterade § är likgilltig och blott på ett enda sätt kan ske. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. an - Den 23 October e. m. 269 sage dc vid denna ponkt gjorda anmärka:!' föranleda lill densarnmas återremitterande. Ropades ja. 4:de punkten: vid Ii. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt. 5:te punkten: för utskillige tjenstemän i K. Svea Hofrätt samt Hofrätten öfver Skäne och Blekinge. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: Utsk. har i alla delar afstyrkt bifall till denna af Frih. Cederström, Rudolph, väckta motion, hufvudsakligen på grund deraf, att Svea Hofrätts framställning i samma ärende ej hos K.
På dessa skäl anser Utskottet sig bora afstyrka Rikets Ständers bifall till hvad uti ofvannämnda motioner blifvit framstäildt och yrkadt. Stockholm den 10 Juli 1851. Reservation: af riksdagsfullmäktige!! Christen Andersson från Malmöhus län. Slah-USikollelt Utlå Äo N:o 212. i Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Juli 1851, kl. 10 f. ». Utlåtande, i anledning af väckt motion om Wisby Hospitals öfverskottsmeåels ingående till samma hospital3 i stället för till Allmänna Hospitalsfonden. (L A.) Under omförmälande, hurusom de inkomster, hvilka från fordna tider tillhört Wisby hospital, blifvit derifrån dragne och numera ingå till allmänna hospitalsfonden, har riksdagsfullmäktigen Ingemund Odin från Gottlands län, med hvilken riksdagsfullmäktigen Jakob Lindby från samma län sig förenat, uti en fran Bonde-ståndet till Stats-utskottets behandling remitterad motion, anhållit, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånig skrifvelse begära, det dispositionsrätten öfver Wisby hospitals tillhörigheter måtte länet återgifvas samt hospitalet få behålla alla sina inkomster oafkortade, för att användas till de uti 1532 års Kongl, bref bestämda ändamål; till stöd hvarför motionären anfört, att Wisby hospital, som vore en af äe äldsta Stiftelser i norden, blifvit tryggadt till sitt bestånd genom gåfvor och te - Stats-U[slottets Utlåtande, 'N:o 242.