Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Har Bonde-Ståndet arbetat derpå vid många framflutna Riksmöten och ändteligen det vunnit att få hafva sine ombud och Fullmägtige i desse verk, sä anser jag det för en oundvikelig pligt och skyldighet af de personer, som hafva erhållit Bonde-Ståndets förtroende, att under den tiden, de äro Fullmägtige i desse verk, ej få befatta sig med någon annan rikets tjenst eller till Riksdagsmän låta sig välja, så länge som de innehafva Rikets förtroende att vara Fullmägtige i desse rikets angelägna verk, hälst det är både billigt och lagligt, att ingen får vara domare i sin egen sak, således är det en tillbörlig billighet och rättvisa, att dessa ofta nämnde Fullmägtige kunna icke häller få vara både redofordrande och redogörande. Riksens Ständer äro de, som äga det rättmätiga kraf att af desse Fullmägtige fordra redo och räkenskap för deras förvaltning, samt tillika ställa dem till ansvar för deras förvaltning, så framt de hafva misshushållat eller låtit misshushålla med desse penningeverk; och Fullmägtige äro de, som äro skyldige att gå Riksens Ständer tillhanda med alla möjeliga upplysningar, så väl som ock det är deras oundvikeliga pligt och skyldighet att inför Riksens Ständer göra redo och räkenskap för deras ombetrodda värf vid desse rikets penningeverk. Således kan jag för min del ej underlåta att inför Högloft. Constitutions-Utskottet ett sådant förhållande och missförstånd i Bancooch RiksgäldsFullmägtiges Instruction tillkännagifva, med ödmjukaste påstående, att detta Högloft. Utskott ville till rättelse i Bancooch RiksgäldsFullmägtiges instruction detta ämne bereda och förslagsvis dermed till Ständernas rättvisa ombepröfvande hemställa, på det sådana misstänkta eller missförstådda händelser icke oftare måtte inträffa, och att minst två utaf hvart Stånd alltid der böra vara tillstädes. Örebro den 25 Augusti 1810. Pehr Olsson från Halland. Riksdagsman.» Begjärdtes på bordet.
Grufve-kassemedlen, öfver hvilkas förvaltning årlig redogörelse skall, före slutet af April månad, af Bergmästaren insändas till Bergs-öfverstyrelsen, komma hädanefter, såsom hittills, att hufvudsakligen användas till de grufvors understöd, vid påkommande behof, hvarifrån malmören blifvit till fonden behörigen inbetaide; men delning af den gemensamma grufve-kassan, likasom tillagning af de medel, någon viss grufva tillskjutit, må icke i något fall tillåtas. § 62. De böter, som enligt denna stadga varda ådömde, fördelas till treskiftes på det sätt, att Va-del tillfaller åklagaren, 'A-del Oss och Kronan, hvars rätt likväl grufve-kassan, der sådan finnes, må tillgodonjuta, samt '/s del församlingens fattige; skolande böterne utgå af den sakfälldes egendom, så långt den räcker, och vid bristande tillgång förvandlas till fängelse med tjenligt arbete, på sätt att emot böter af 10 R:dr svara 7 dagar, från 10 t. o. m. 25 R;dr 14 25 — 50 — 21 50 — 100 — 30 100 — 150 — 45 150 — 200 — 60 dagar, eller två månader o. s. v., ända till ett år, som är den högsta fängelsetid, hvartill någon, i brist af tillgång lill böter, må dömas. Har någon del af böterna utgått, förvandlas återstoden i öfverensstämmelse med föreskrifterna i Kongl. Brefven den 5 Februari 1768 och den 26 Oktober 1820. § 63. Allmänne åklagare åligger att, på vederbörande Bergs-tjenstemäns anmälan, för öfverträdelser af denna stadga utföra åtal efter de upplysningar, som dein af nämnde tjenstemän meddelas. § 64. Denne Vår Nådiga Stadga skall träda i verkställighet den 1 November 1855, då ock de hittills gällande Förfallningarne i ämnet komma att till kraft och verkan förfalla». Varande Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, 28. 25 Varande den nådiga Propositionen bifogade de i Stats-Rådet och Högste
Riksens Ständers Oeconomieoch BesvärsUtskott, till hvilket detta ärende eljest hörer, Den 13 April, 2*9 är förmodligen med så mångfaldiga göromål sysselsatt, att det ej torde medhinna ett så vidlyftigt mål, sorn detta, med den skyndsamhet, som saken synes lordra. Hvad åter Landtculturens, Näringars och Slöjders, samt andra nyttiga produetioners upphringande till möjligaste högd beträffar, tror jag för min del sådant kan åstadkommas medelst: 1:0 Tilldelande af behöfliga friheter. 2:0 Penninglån och förskotter till låg renta, och 3:0 Utvägars vidtagande, hvarmedelst productionerna kunna afsättas och betala sig. Om sig så förhåller, blifver af största nödvändighet, att 1:0 Upphäfva alla författningar, som strida emot inhemska handelsrörelsen, samt ada band, hinder och tvång, af hvad namn det vara må, emot producerande näringars och rörelsers fortgång i allmänhet, hvilket äfven blifvit af flera hedervärda Ledamöter af alla Stånd yrkadt. 2:0 Svårigheten att finna ett penningverk, som är af den beskaffenhet, att det ej allenast kan åstadkomma de nödiga capital, utan ock lemna deni till låg renta. Jag leinnar derhän, huruvida Banken i dess sedlar kunde gifva sådana lån af de sedan 1809 års Riksdag från RiksgäldsContoiret 2Ö0 Den 13 April. influtna amortissements-medel, och således utan att öka den Bankens sedelstock, som då var utelöpande; eiler om Riksens Höglofl. Ständer skulle anse mera passande och nyttigt, att gifva dem uti RiksgäldsContoirets Credit-sedlar, till lika belopp, som den summa, hvilken i Banken under förenämnde tid influtit.
Anckarsvärds motion N:o 2, om nedsättning i allmänna loevinningen efter 2:dra Art. §5 9? 12? *3 till hälften, för handlande, fabrikanter, manufacturister, handtverkare och samtlige borgare i städerna, samt för deras betjening och arbetare. Hr Frih. o. Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade till Statsoch Bevilln:sUtsk:n remittera Gr. Anckarsvärds motion N:o 3. Hr von Hartmansdorff: Det torde vara nödigt att för Ståndet upprepa sjelfva ordalydelsen, på det hvarje ledamot må veta, hvarom fråga är. Den är af följande innehåll: ”att dessa beslut” (om liemmantals-räntans upphäfvande och nedsättning till hälften af bevillningen efter 2 Art. g, 12 och i3 §§:na) ”må ställas i sådant samband, att, derest genom Konungens vägran, liemmantals-räntans upphäfvande icke af vederb. verkställes, beslutet ang:de bevil 1— ningens nedsättning för städernas borgerskap inställes.” Der är den första hållhaken, eller hotelsen, eller hvad man behagar kalla det, som Grefven framställt för att framtvinga Konungens medgifvande. På samma sätt förhåller det sig äfven med de hegge följande motionerna, såsom andra ledamöter redan erinrat; men det torde behöfvas att äfven der uppläsa ordalagen, så att R. o. Ad. må bestämdt veta hvad de innehålla. Den 4;de motionen är af denna lydelse: ”att i R. St:s BeviIln:s-förordn. måtte intagas det förordnande, att, i fall Konungen skulle vägra verkställighet åt R.
I 8 de punkten hade omförmälts, att en delegare för 10 stycken aktier aflemnat en skuldsedel på 1,027 K:dr, intecknad den 14 November 1859 uti */4 mantal Böta, som vore för år 1850 taxeradt till 1,816 R:dr. och att, enligt vid handlingarne bilagdt gravationsbevis, samina hemmansdel blifvit nästpåföljande dag, eller den 15 November 1859, intecknad för ytterligare 2,598 R:dr 68 öre; hvadan och då dessa båda inteckningar tillsammans utgjorde 3,t>25 R:dr 68 öre, eller dubbla taxeringsvärdet, samt, enligt den vid tiden för berörde inteckningars fastställelse gällande inteckningslag, alla inteckningar, fastställda vid samma ting, egde sins emellan jemnlik förmånsrätt, oaktadt de blifvit sökta eller meddelade på olika dagar, ifrågasatts huruvida Kongl, förordningen af den 8 Oktober 1861 om förändring i borgenärers rätt kunde hafva någon retroaktiv verkan och tillämpas då tvist uppstode om företrädesrätt emellan förut erhållna inteckningar; varande af Riksbankens ombud vid Filialbanken härutinnan anfördt, att, ehuru orimligt det ville synas, att inteckningsoch förmånsrätt, sorn enligt förut gällande lag och på god tro vunnits, skulle genom nämnde Kongl. Förordning upphört, såvida tvist derom icke blifvit anhängiggjord före 1863 års början, väl torde, jemlikt 9 och 10 §§. af samma Förordning, kunna antagas, att ofvan omförmälda den 14 November 1859 meddelade inteckning för dess innehafvare medför företrädesrätt till utbekommande af hans fordran ur panten framför egaren eller innehafvaren af den dagen derpå, eller den 15 November samma år meddelude inteckningen. Enär i händelse nu ifrågavarande 2:ne iffteckningar å tillsammans 3,( 25 R:dr 68 öre, såsom fastställde vid samma ting, egde lika rätt, den hos Filialbanken hypothiserade icke vöre' antaglig till ett densamma motsvarande belopp, samt
Meningen var att besöka en ung sjömanshustru, hvilken för icke längesedan gift sig från mina föräldrars hus och af Helena blifvit klädd till brud. Den vackra gladlynta madam Anna Katrina, oaktadt hon endast innehaft en bättre jungfruplats, utgjorde dock Helenas bästa förtrogna – och deras vänskap var så stark att de, såsom man framdeles tyvärr får se, icke kunde neka hvarandra något. Ehuru det var temligen tidigt på året för ett sådant nöje, hade Helena likväl för afsigt att i dag bada vid ”surbrunn”, som nyss öppnat sitt gamla ruckliga badhus. (Inom staden fans den tiden ingen badinrättning). Och som bad utgjorde Helenas högsta nöje, var det henne särdeles kärt att madam Anna Katrina, hvilken äfven häruti delade hennes smak, bodde på udden, just i vägen till surbrunn, så att Helena kunde få hennes sällskap. Vi hinna ej i denna lilla tidsbild göra någon närmare beskrifning på den unga sjömanshustrun, utan nämna endast att på vägen från och till platsen – under sommaren äfven brunnsinrättning – diverse förtroenden blifvit utbytta. Helena hade fått läsa den unge understyrmannens bref till sin ”för evig troskap älskade” hustru, och Anna Katrina hade fått höra hur grufligt ledsamt det var för Helena att löjtnant Borgman så ofta skulle gå förbi det fönstret, der hon satt, och helsa så fasligt långsamt att de andra flickorna skrattade och trodde att han ärnade tappa hatten. ”Gjorde han ingenting värre än det”, menade Anna Katrina, ”så vore ingen nöd! Men min styrman, som för några år se’n var jaktkarl, vet att löjtnanten dricker, dricker riktigt grufsamt.” ”Månne de, som ha den fallenheten, aldrig kunna botas?” ”Åh, om någon Herrans engel skulle ta hand om en eller annan, så kunde väl den bergas, och en himmelrikets välgerning vore det. Om vi tala särskilt om löjtnant Borgman, så är min ringa mening att en ömsint hustru vore hans botemedel. Han dricker utan att sjelf stort veta af det, och kanske bara derföre att han ej har något roligare i sinnet.” ”Beskedlig måtte han vara och hederlig och ömsint: han hjelper så gerna fattigt folk.”
Jag betviflar det och anser icke ens för revisions-verket, kammar-rätten, någon fördel deraf vinnas, enär detta revisions-verk icke kan vara okunnig om beloppet af hvarje särskild uppbördsmans uppbörd och de titlar, under hvilka de skola redovisas. Ar det för landets nytta, sora man föreslagit, att häradsskrifvarnes befattningar borde upphöra enl. Litt. C., samt debiteringarne förrättas af häradsbokhållare, anställde å landskontor? Komiterade synas alldeles hafva förbisett huru angelägna härads - Den 1 Augusti. 47 skrifvarne, såsom inom häradet boende tjensteman, äro för hemmansinnehafvare vid en mängd af förekommande frågor. Om icke då, omöjligen kunna de blifva för dem ersatte genom de s. k. häradsbokhållarne, anställde [>å landskontoret, emedan för erhållande af den underrättelse som nu hos häradsskrifvaren kan erhållas, nödvändigt resor lill residenset mäste anställas och högre lösen erläggas för de handlingar som kunna fordras. I öfrigt och då dessa häradsbokhållare anställda på landskontoret, äro direkte underlydande landskamereraren, kunna de till och med blifva vådliga, i det genom dem afsiglligt oriktiga debiteringar kunna tillvägabringas. Utsk. har visserligen afstyrkt R. St., att för närvande bifalla hvad komiterade i denna del föreslagit, tills det föreslagna enklare beskattningsväsendet i allmänhet visat sina verkningar, men då det s. k. enklare beskattningsväsendet till äfventyrs kan bevisas blifva något helt annat, så torde ett rent ogillande af förslaget böra följa. Utsk. har i afseende å Litt. D. tillkännagifvit, att det gemensamt med Bevilln.Utsk. vill sig deröfver utlåta, men dä pröfnings-komité icke kan utan olägenhet lemna något bestyr med pröfning af ordinarie räntornas debitering, så torde man, utan afvaktan ä delta Be v i lin.- och StatsUtskms gemensamma utlät, kunna afslå K. M:s propos. i denna del. Utsk:s tillstyrkande (N:o 53) af 2:«e uppbärdsstammor.
Föredrogs och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 29 sisth April e. m. på bordet lagda Memorial, N:o 86, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 75. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets den 3 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 91, angående begärdt låneunderstöd till Akademiska Föreningen vid Lunds Universitet. S. D. Föredrogos och biföllos Lag-Utskottets den 5 dennes på bordet lagda Betänkanden: N:o 27, i anledning af väckt motion om upphäfvande af de stadganden, som förbjuda Kronans uppbördsman och landtmätare att föra annans talan inför rätta; och N:o 28, i anledning af väckt motion om förändring af hvad i lag stadgas, angående domarens rätt till vadepenningar och till andel i vissa böter. S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets den 6 dennes f. m. på bordet lagda Betänkande, N:o 13, angående städernas saluaccis. S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 13 dennes f. m. på bordet lagda Utlåtande, N:o 87, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet N:o 23, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut och lades förevarande Utlåtande till handlingarne. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedanaämnde den 13 dennes f. m. på bordet lagda Betänkanden: N:o 88, i anledning af väckt motion om utgifvande af ett sammandrag af stadganden rörande sundhets-vården; och N:o 92, i fråga om förändrade föreskrifter rörande prest-enke-säten. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde Betänkanden: N:o 84, i anledning af väckta motioner, om förändradt användande af de utaf lediga prestlägenheter utgående inkomster, som hittills tillfallit vissa under
S. Å. K. H os Rikets Ständer hafva vid denna Riks, dag, serdeles af Bonde-Ståndets Leda mö Exp.-Utsk. Forslåg tilt und. Skrift>. lY.o 435. gg ter, mångfaldiga klagomål blifvit anförda öfver de olägenheter och det betryck Räntegifvare skola vidkännas genom det sätt, hvarpå afrads och Krono-tionde spannmålen måste utgöras, till bevis hvarföre hufvudsakligen blifvit åberopadt, att den af hemmanen utgående skatt är högre under missväxtår än vid vanliga skördar, och beräknas allt högre ju kännbarare missväxten är, då, i dess ställe, nedsättande af skatterna under missväxtår, synes vara mera enligt med Statens ändamål. Men då vinnandet af denna fördel ansetts icke kunna förenas med nu varande grunder för skatternas utgörande, hafva önskningarna inskränkt sig dertill, att den hemmanen åtföljande grundskatt och Kronotionde måtte framgent komma att utgöras på ett mindre tryckande sätt. Bland de flere förslag, som i sådant ändamål framlagde blifvit, bar i synnerhet ett, som af en Ledamot inom Ridderskapet och Adeln blifvit afgifvet, tillvunnit sig Rikets Ständers uppmärksamhet och hufvudsakliga bifall, såsom närmast förlikande de ömsesidiga interessena emellan Ränte-gifvnre och Ränte-tagare. Med öfvertygelse, att hemmans-egaren vore mera belåten , om följderna af ett missväxtår fördelades på flera efterföljande, så att den stundom allt för dryga loo Exp.-Utsk. Förslag till und. Skrifv.
”Fronderar man vid en kopp té under en timmas visit?” ”Det skulle jag tro låter sig mycket väl göra. ”Men ni vet ju att allt detta är fullkomligt ogrundadt, ja en verklig osanning!” ”Det är då visst och sant att fruntimren taga sig privilegier, som, minst sagdt, icke äro blygsamma!” förklarade öfverstlöjtnanten rodnande, och tonen förklarade ännu mer än orden: ”Att säga detta till en person, som ni känner är så väl underrättad – akta er, min fru, att min varning icke blir förenad med personlig förtrytelse! Harmen är en pockande rådgifvare.” ”Men hvad är det då som öfverstlöjtnanten egentligen åsyftar? Låt oss en gång förstå hvarandra ... Fronderi – hvilket förskräckligt ord! Gör ni mig händelsevis den äran att taga mig för en fransk markisinna?” ”Jag gör er den rättvisan att taga er för en högst farlig qvinna, och det skulle ni ha varit i hvarje land. Derjemte önskar jag på det lifligaste att ni – i stöd af mitt aldrig brutna hedersord, och det gifver jag er, om tystnad öfver detta samtal – måtte anförtro åt mig hvar eller när ni hört något om de högförrädiska galenskaper, hvarpå ni för en stund sedan syftade!” ”Då herr öfverstlöjtnanten på ett så bevekande sätt lägger mig sin önskan på hjertat, får jag väl tillstå att förhållandet helt enkelt var detta, att ...” ”Vänta ett ögonblick – skall ni nu tala verklig sanning?” ”Ja, på en ärlig, frisinnad svensk qvinnas hedersord ... Då jag i går mot aftonen hade ett ärende utåt Ryssmyren och obemärkt gick förbi en klippa, dold af några träd, hörde jag två röster tala ... ” ”Och ni kände igen dem?” ”Alldeles icke ... Jag hörde den ene säga, eller kanske var det ekot från klippan – jag tror snarare det ... Men det värsta är, att om jag nu blir uppriktig, skall ni åter beskylla mig för att vara delaktig i något riksfarligt.” ”Nu söker ni blott efter tid ... Var det kanske ett par af stadens borgare som talade?”
Ank. till Exp. Utsk. d. 22 Nov. 1854, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af verkställd omröstning i frågan om anslag till bildande af en teknisk skola i Borås. Sedan Rikets Ständer godkänt den i Stats-Utskottets Memorial N:o 336, i frågan om anslag till bildande af en teknisk skola i Borås, föreslagna omröstningsproposition, har Förstärkta Stats-Utskottet denna dag anställt votering olver berörda, så lydande, proposition: 4 Stats-Utskottets Memorial, N:o 866. Den, sorn, i öfverensstämmelse med Stats-Utskottets, af Ridderskaget och Adeln samt Bonde-Ståndet godkända, hemställan, anser, att väckt motion om anslag till bildande af en teknisk skola i Borås icke bör till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, i enlighet med Presteoch Borgare-Ståndens beslut, beviljat ett anslag af 5000 R:dr årligen under nästa Stalsregleringsperiod till en teknisk skola i Borås, med enahanda vilkor, som vid ntslag för dylika skolor förut äro bestämda. Denna votering har utfallit med 51 Ja och 68 Nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med nej-propositionens lydelse; hvilket förstärkta Stats-Utskottet skolat härigenom meddela. Stockholm d. 22 November 1854. Slats-Utskotteti Memorial, N:o 367. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Nov. 1854, kl. 2 e. m. Memorialj rörande verkställd omröstning i frågan om ett serskildt uppbörds-arfvodes beviljande åt Skepps-ombudsmannen vid Stockholms Sjömanshus. Öfver följande uti Stats-Utskottets Memorial N:o 344 föreslagna, af samtelige Riks-Stånden godkända proposition liar Förstärkta Stats-Utskottet denna dag anställt votering:
Sprengtportens; ty har man afslagit hufvudgrtinderna för ett förslag , så ser jag ej, huru man kan antaga detaljer, som hvila på just dessa grunder. Hr Ribbing: Jag anser oss, om vi bifalla Frih. Sprengtportens förslag, hafva oåterkalleligen kommit öfverens att 2:ne kamrar skola finnas, hvilka skola väljas ståndsoch classvis; vidare, att den ena kammaren skall väljas för hvarje riksdag, och den andra för längre tid, beslående af personer, som förut bevistat riksdagar och upphunnit en mogen ålder; vidare, att R. o. Ad:s sjelfskrifna representationsrätt skulle upphöra att vara gällande, samt att ofrälse ståndspersoner skulle få inträde i representationen. Delta anser jag blifva innehållet af förslaget till representationsförändring, om Frih. Sprengtportens project i ämnet bifalles, och jag anser oss icke kunna antaga de efterföljande förslagen, som härmed slå i strid; men i allt annat anser jag 248 Den 27 October f. m. oss oförhindrade alt vidtaga beslut. Så har jag föreställt mig alt förhållandet vore. Hr Lefren: Vid första föredragningen af detta förslag, som nu är före, anmärktes, att det var uppstäldt i för allmänna lenner, hvarföre också de personer, sorn för sin del voro benägne att antaga antingen Frih. Hamiltons eller Hr von Hartmansdorff» förslager, anmärkte, att dessa voro grundade pä att närmare uttrycka sättet huru de förslag skulle verkställas, som Frih. Sprengtporten framlagt i allmänna termer. Sedermera hafva samma personer förbehållit sig, att dessa tvänne förslag, hvars hufvudgrunder innehållas i Frih. Sprengtporten, i alla händelser komma under öfverläggning, antingen Frih. Sprengtportens förslag antogs eller icke, emedan det finnes många, som möjligtvis skulle hesitera vid alt antaga dessa allmänna satser, utan att känna huru tillämpningen af desamma skulle äga rum. Jag är icke rädd att säga ja till dessa allmänna satser, derföre att jag är öfvertygad, att deras vidare utveckling i de kommande förslagen skall blifva tillfredsställande.
Ilr von Hartmansdorff: f afseende på ordalydelsen uti 21 J:n instämmer jag nied Frih. Ridderstolpe. 1 hänseende lill öfverläggning gemensamt om begge §§:no, så är det ganska oskyldigt, om Hr von Qvanten anser det nödvändigt. Propos. kan ju sedermera af Hr Landtm, göras särskildt på hvardera §:n, om R. o. Ad. skulle finna, alt de ej hafva del sammanhang, som Hr von Qvanten tror. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att lian ville låta uppläsa äfven den 22 5:n> hvilken i sammanhang med den 2i:sta kunde pröfvas. 22 §:n upplästes. Hr von Qvanten: Utsk. säger här, att ,Jtio shillingar för hvarje rusttjenst-maik, efter ingifven och riktig befunnen rustijehst-langd och jordebok i det län, der egendomen är belägen,” äro af grundskattsnatur. Det är ganska säkert och erkiinnes äfven af mig, alt rusltjenslinarkeu bär är en grundskatt. Nu äger eli frälsehemmansägare jorden. Denne äger äfven grundskatten till samma hemman och slår i samma cathegori sorn ett skattehemman till Kronan, der Kronan äger skatten och ägaren besittningsrätten. Om jag nu föreställer mig en ägare af ett purt frälsehemman, så är han skyldig, såsom ägare af rusttjenstmarkerna, att derför erlägga en årlig be v ilin. af 10 sk. för hvarje rusttjenstmark, såsom ägare till delta hemman. Det är ej fråga om någon arman bevilln. för dessa rusttjenstmarker än de losk., som ägaren erlägger; Staten kräfver ej mera af denne frälsehemmansägare än sina 10 sk. på hvarje rusttjenstmark och afgiften för sjelfva liemmansvärdet. Detta kräfver Kronan , och det får lion.
Med erinran, att det icke vore produklq vantiteten, utan till verkarnes behållning på deras produktioner, som lemnade rätta ledningen för uppskattningen af fabriksoch manufactur-näringarnes mer eller mindre förmånliga drift och förkofran, hafva flere bland Fabriksoch Manufactur-Societeterna förmält, att, till följd af den i sednare tider ökade concurrencen så väl emellan inhemske tillverkare, som emellan desse och utlandets fabråks-industri, den inhemske Fabriks-idkarens och Manufacluristens vinst å sin tillverkning blifvit ganska betydligt nedtryckt, och för vissa yrken, t. ex. Bomullsoch Linne-fabrikerna samt Cattuns-lryckerierna, till den grad, att idkarne befarade sig i längden icke kunna fortsätta sina yrkens bedrifvande. Såsom serdeles menligt inverkande på Fabriksoch Manufaclur-rörelsen är af Societeterna uppgifvit, att de, för att vinna afsättning för lillverkningarne, äro ovilkorligen tvungne att lemna köpare 9, 12, 15, ända till 18 månaders betalningsanstånd, och dock icke alltid erhålla köparens revers på beloppet, utan måste i de flesta fall nöja sig med att uti ett conto i sin Bok hafva beviset för den gjorda utborgningen. Detta, under nuvarande förhållanden, för Fabriksoch Manufactur-ldkarne oundvikliga utborgningssystem, med deraf härflytande manga olägenheter och förluster, hafva Societeten ansett äga sin grund uti bristfällighet i den civila lagstiftningen i afseende pä credit-förhållanderna i allmänhet; hvilken bristfällighet, efter deras förmenande, skall utöfva sitt skadliga inflytande i allt, der handel och köpenskap är i fråga. I sammanhang härmed hafva de ock öfverklagat utsökningsoch concurs-lagarnes beskaffenhet, såsom försvårande utbekommandet af näringsidkarens fordringar, och derigenom medverkande till hans ofördelaktiga ställning.