Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oxie, Skytts och Wemmenhögs. Ljunits och Herrestads. Bräkne och Listers. Östra och Medelstads. Södra Möre. Norra Möre, Stranda och Handbörds. Socken. Tofta. S:l lbb (på Hven). Saxtorp. Westra Carleby. Hofterup. Barsebäck. Löddeköpinge. Borgeby. Fledie. Fjelie. Lomma. Burlöf. Fosie. Hyllie. Bunkeflod. Klagstorp. Tygelsjö. Gessie. Eskilstorp. Hvellinge. Stora flammar. Reng. Magderup. Trelleborg. Dalköpinge. Gislöf. Simlinge. Lilla Isie. Östra Torp. Hemmesdynge. Lilla Beddinge. Tullstorp. Östra Wemmenhög. Skifvarp. Nöbbelöf. Snårestad. Balkåkra. Bjeresjö. Stora Herrestad. Alla socknarne. Alla socknarne. Alla socknarne. Dörby. Calmar Landtförsamling. Kläckeberga. 468 Expeditions-Utskottcts Förslag till underd. Skrifvelse N:o 145. Län. Fögderi. Socken. Calmar. Norra Möre, Stranda och Handbörds. Förlösa. Åby. Ryssby. Alem. Mönsterås. Döderhult. Tunaläns, Sefvedes och Aspelands. Misterhult. Norra och Södra Tjust. Hjorthed. Westrums kapell. Gladhammar. Törnsfalla. Gamleby. Lofta. Loftahammar. Ed. Eds kapell. Ölands Norra. Tryserum. Alla socknarne. Ölands Södra. Alla socknarne. Östergötlands. Hammarkinds och SkärGryth. kinds. Börrum. S:t Anna. Skällvik. Mogata. Lösings, Björkekinds och Tåby. Östkinds. Å. Östra Ny. Rönö k apell. Jonsberg. Häradshammar. Östra Husby. Östra Stenby. Kungssund. Dagsberg. Styrestad. Norrköpings Landtförsamling. Krokek. Qvarsebo. Finspånga, Bråbo och Östra Eneby. Memmings. Qvillinge. Södermanlands. Jönåkers, Bönö och Tunaberg.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, få Utskotten, som icke förbisett skeppsredares billiga fordringar, att beväringsskyldighetens utsträckning ej må gälla det manskap, som först efter början af ett krig enrolleras och förhyres, ej eller sjökaptener, styrmän och å ångfartyg anställde maschinister, och som tillika ansett de beväringsskyldige sjömännen böra vid tjenstgöring i flottan åtnjuta vanlig månadshyra, härmedelst fästande uppmärksamheten dervid, att den tillstyrkta utsträckningen i beväringsskyldigheten ej gäller sjöbeväringsmanskapet, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer i så måtto bifalla Kongl. Maj:ts nådiga förslag i förevarande fråga, att allt det sjöfolk å handelsflottan, som vid utbrottet af krig är å sjömanshusen eller uti Magistraternes rullor inskrifvet, skall i krigstid från 20 till fyllda 30 år tjenstgöra vid Kongl. Flottan, med rättighet likväl att derför erhålla den månadshyra, som i enrollerings orten är gångbar, samt att, der så åstundas, i sitt ställe sätta välfrej dad och duglig sjöman, som redan fullgjort sin beväringspligt och icke är öfver 40 år gammal, hvaremot detta sjöfolk under fredstid frikallas från all vapenöfning; dock att denna utsträckning i beväringsskyldigheten ej lämpas till sjökaptener, styrmän och å ångfartyg anställde maschinister, i afseende å hvilka de för beväringspligtens fullgörande i allmänhet stadgade grunder böra gälla. Stockholm den 40 Juni 4848. Reservation: Af herr Walley: Emot Utskottens tillstyrkande att utsträcka beväringsskyi digheten för sjöfolk utöfver den tid, som 4842 års beväringslag föreskrifver, får jag mig reservera. Det synes mig vara både orättvist och obilligt, att pålägga den ene medborgaren en till tiden längre utsträckt beväringsskyldighet än den andre. Denna orättvisa skulle blifva ännu större för det fall att en person, som fullgjort sin beväringsskyldighet, egnade sig åt sjömannayrket. Han skulle då få fullgöra denna skyldighet tvenne gånger.
Jag kan ej neka mig, att yttra min förundran, öfver den väg hvarigenom framställning blifvit gjord, om medels anslående; till ersättande af Hans Kongl Höghet Kronprinsens resa; till dels redan inträffade, dels ännu återstående kostnader för Högstberörde förmälning; till Hennes Kongl, Höghet Prinsessan Josephinas ankomst till Riket och Hufvudstaden, till uppsättande af Hans Kongl. Höghet Den 5 Altrlii, Kronprinsens nya etablissement • till inredningen af den våning i Kongl. Slottet, hvilken af Hans Kongl. Höghet och dess blifvande Höga Gemål kommer att bebos; samt sluteligen till de kostnader hvilka i anledning af den höga förmälningsacten på vanligt sätt erfordras. Jag hade trodt, att så högst betydlige penningeanslag i fall de af behofvet verkligen påkallas bordt genom nådig proposition ilrån Konungen, till vissa bestämda summor af Riksens Ständer begäras. jag kan för min del icke inse det vara det rätta att den enskildte motionairen förelägger folkets ombud kostnadsanslag af så vidsträckt och tillika obestämd beskaffenhet. Jag anser det för min dei vara origtigt, att den ene Representanten genom dylika framställningar, sätter den andra uti dea obehagliga ställning, att nödgas visa sig mindre angenäm, dä dess pligtkänsla vid dylika omständigheter befaller honom, att yppa de betänkligheter hvartill ämnet kan gifva anledning, Det är ett fält af oändligt oiika beskaffenhet; att föreslå millioner, såsom nödvändige offer af Folkets kärlek och tacksam* het till ett älskadt Konungahus, emot att påstå hushållning uti utgifterne för Folket och derigenom ett möjeligt beredande af minskade statsbördor, såsom det rätta medletatt knyta de säkraste band mellan Styrelse och FolkJag tror att grundlagen visligen velat afböja en sådan obehaglig ställning representanterne emellan. Den 5 Martil, 4ar emellan, derigenom att grundlagen berättigar Konungen att efter dess Rådgitvares hörande utaf Riksens Ständer begära sådane bidrag sorn pröfvats oundvikligen nödvändiga. Om Konungen begagnat denna rättighet, i fall
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte antaga K. M:ts nåd. framställning i ämnet, gjordes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af K. M:ts framställning, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyats samt likaledes med blandade ja och nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Sparre begärde votering. Uppsattes och justerades följande voterings-propos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i 26:te punkten af Utlåtit N:o 78, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och bifaller K. Mits nåd. framställning om beviljande af medel för kanaloch slussanläggningar mellan sjöarne Vestra och Ostra Silen.» Voteringen företogs, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 17. Nej — 31. 27:de—43:dje punkterna. Utskits hemställanden biföllos. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskits den 14 och 15 dennes bordlagda Mern. Nio 79, med förslag till allmänna vilkor och stadganden i afseende på de statsbidrag, som under denna riksdag beviljas för väganläggningar och vägförbättringar, hamnanläggningar, kanaler och andra Den 18 Maj e. m. <35 vattenkommunikationer, äfvensom för sjösänkningar ock andra vattenaftappningsföretag. Föredrogos ånyo och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.-
Då af dea sista olyckliga eldsvådan på Riddareholmen, man fick en varning, att ej längre fördröja en ofta påskyndad, men af brist på medel uppskjuten, repa - 383 Den 22 Junii e. m. tion af det Kronans Hus, som blifvit Kongl. KrigsCollegiuin upplåtit} blef af f. d. Konungen anbefallt, att Krigsmanshus och BoställsCassorne borde kostnaden dertill förskjuta, och med detsamma sådane hvalf inrättas, att alla de under KrigsCollegium lydande Cassors Järnkistor kunde ställas deri. När derefter bokslutet för året inkom till Kongl KammarRätten, utfärdades genast anmärkning öfver denna handling. Saken upplystes., och den redogörelse, som efter fulländad reparation var författad, och underställd Öfver - Intendents - Embetets granskning, men varit ämnad att ingå till Kongl. StatsContoret, för att vinna en lofvad, men ej än utfallen ersättning, måste till KarnmarRätten med nödig förklaring insändas. I anledning af allt detta återkommer jag till min lörra ödmjuka hemställan om proposition, att det må förblifva vid hvad hitintills med dessa Cassör förfarits, och StatsUtskottets förslag i denna delen förfalla, hvilket ock i ett eller annat af de Respective Medstånden redan lärer vunnit bifall} kunnandes Riksens Högloflige Ständer ändå ej vara förment, att vid Riksdagarne taga hvad underrättelse som helst om dessa Cassör, hvarigenom alla scrup. ler härutinnan säkert försvinna. Herr af Brinkman, Gustaf: Jag anser för min enskilta tillfredsställelse nödigt förklara, »tt jag i allt instämmer med den sista värde Talarens yttrande. De flesta af ifrågavarande Cassör äro enskilta sammanskott, och Passe - Den 28 Junii e. m. 383 volanceCassan deribland hel och hållen beroende af Kongl. Maj:ts egen höga disposition, i militairiskt afseende.
För öfrigt förenar jag mig med de Ledamöter, som i anseende til twängS-medlen at skaffa sig tjenstehjon yttrat mildare och med en sund mors!, efter min öfwer» tpgclse mera öfwcrrnSstämmande tankar, och anhäller derföre at dcn delen af i Z som angär Inhyseshjon m. m. antingen aldeles utcsiutkS, eller författas efter den af Friherre diltverlckjölfi gifna anledning. Uti samma Z. läscS en annan efter min öfwertygrkse mindre rättwis mening, sä lydande: Antager någon i sin tjenst ete. etc. Det största sköl synes wara, at om Fbräkdrarne sjclfwa fbr bräcklighet ej niägta försörja sig sjrtfwa, be barn som med sin flit wille af en bcrömmelig tlkgifrvcnhet och ätcrtjcnst vndcrhälla sina föräldrar, icke derifrän borde afhällaS. Herr von ingeström, hollan, med Herr GrefwcnS och Landt-Marskalkens och Högloflig! Ridderskåpets och Adelns tillätekse torde jag fä nämna at jag redan wid 1778 ärs Riksdag haft ben äran til Lrolocollet afgifwa et yttrande, angäcnde Författningar om tjenstehjons antagande. Jag war dä af dcn tankan, s< mäst enligt med naturen och nyttigast wörö, det Afhandlingeir om enskilt tjenst, som all annan handel, mätte fä ankomma pä fri och otkvungen Lfwerenskommckfe husbönder och tjenstehjon emellan. Enda twängct bkefwe dä, at ma,r skulle göra ordenteliga corursäer, hälst ssrifteliga, hwilka ä ömse sidor kommo at kräfwa obrottslig efterlefnad srtlill utsatt sid, om icke de förlorade sia kraft igenom krvtl deremot ä näqondera sidan, eller ock genom förening ä ömse sidor blcfwo uphäfne.
Då härvid H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att R. o. Ad. nu måtte till pröfning företaga det af Frih. Raab afgifna förslag till särskild §, anmälde och yttrade sig Hr von Hartmansdorff: Man klandrar, att skatterne här i Riket utgöras i räntepersedlar, och att man ej kan få penningar i stället. Nu tyckes man likväl vilja föranleda Banken, alt till Riksg.cont. betala ränta i vissa persedlar. Huruvida Riksg.- cont. med dem vore belåtet, är ovisst. Lika osäkert torde det vara, om Banken alltid kan få köpa dylika papper, när han behöfver dem. Om det likväl slår i Bancoreglem., att Bancostyrelsen skall köpa dem, så kunde det lända Bancofullm. till förebråelse om de underläte uppköp af sådana papper, hvilka dels äro ganska sällsynta och dels kunna vara så beskaffade, att de icke innebära full säkerhet för Banken. Om den sednare omständigheten kunna Hrr Bevisorer vara af olika mening, hvilket kan föranleda ytterligare anmärkmr. Jag anser trassel uppkomma genom Frih. Raabs förslag, hvarföre jag afstyrker det. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag hörde icke rätt Frih. Raabs framställning. Men att dömma efter hvad Hr von Hartmansdorff nyss anförde, så tyckes det som om här endast vore fråga om räntepersedlar, om | häst, J oxe, o. s. v. 1 sådant fall skulle jag afstyrka all åtgärd i den vägen. Men om Frihrns mening, deremot innebar, ali göra Bankens vinstmedel fruktbärande, genom all utsläppa dem i rörelsen, så kan jag icke annat än biträda hans förslag. Frih. Raab: Hr von Hartmansdorff har sökt att skämtabort mitt förslag, med att kalla de af mig omnämnde papper för räntepersediar. Detta må han gerna roa sig med och kalla dem hvad han vill; afsigten med mitt förslag är omisstydligen den, att, på sätt Hr Lagerhjelm nyss nämnde, söka förekomma att penningarne icke ryckas undan från rörelsen, utan att de må förblifva, utelöpande.
Jag sade, att allt hvad som anslås lill särskildta föremål, och således icke directe afser statsmachinens oafbrutna gång, blir beroende af considerationer. Dessa considerationer kunna då vara, antingen billiga och välgörande till sina följder, eller tvertom. Jag inlåter mig dock icke uti att afgöra, hvilkendera händelsen nu är förhållandet. Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, alt jag anser B. o. Ad. sakna så fullständiga upplysningar, som erfordras för att kunna fälla ett moget omdöme i sådana fall, der fråga är att gifva presenter till särskilda orter eller corporationer, och då Ståndet icke äger en så alldeles fullständig kunskap, böra considerationerna vika för den blinda rättvisan, som jag anser bestå deri, att de besparade medlen reserveras för nationen. Frih. Sprengtporten har uppdragit en ganska vacker tafla, utvisande industriens tillvext, och huru Staten skall återtaga de medel, som Staten för ändamålet anslår; men jag skulle önska, att Hr Frihm hade constaterat hvad Hr Lagerhjelm i delta hänseende suppositionsvis calculerat; ty om det kunde ådagaläggas, att följderna utaf anslagets beviljande kunde blifva så fördelaktiga, som Hr Frihm behagat föreställa sig, så är det min öfvertygelse, att R. o. Ad. icke ett ögonblick borde draga i betänk, att bevilja anslaget; men så länge någon undersökning eller statistisk probabilitets-beräkning icke föregått, som approximativt utvisar hvad som är att påräkna, i förhållande till hvad som bekostas, torde framställningen få anses ligga helt och hållet inom suppositionens område. Men om äfven en undersökning ägt rum, hemställer jag dock i hvad mån densamma kunde anses fullt tillförlitlig, då man vet huru sådana under - De n 37 Mars f. m. 409 dersökningar förrättas. Embelsmännen, som i följd af sin melier ar intresserad tili företaget, emottages på stället med en förekommande välvilja, oell saken framställes för honom ur alla möjliga ljuspunkter, hvartill kommer den vigtigaste omständigheten, att desse embetsman sjelfve icke skola tillsläppa penningarna.
Tvärtom tror jag, att mången hoppfullt, sett Regeringen påbjuda en så grundligt anbefalld undersökningsoch förslagsåtgård. Mången har redan börjat inse, att ett allmänt creditsystem, för att ej iörstöra enskilta crediten, måste vara fullkomligare ån vårt och att der ej enskilt credit finnes, inga förlag åro tillräckliga, ingen afsättning möjlig, och de krafter sofvande, hvilka eljest kunde verka och gagna. £jår man omtalar, att handeln föll genötn följderne af 1815 års Riksdagsbeslut, tror jag att man hopblandar följder och orsaker. Mig synes att Köpmannen föll, för det våra varupriser icke voro naturliga, icke kunna blifva det, så långe vårt mynt ej kan med verldsmyntet jemtöras. Under ett sådant skick kan ingen ting beräknas; ingen kan veta hvad värde Dm ti April /. rn. 2% den vara får som hemföres, ingen hvad vinst den utförde varan erbjuder. Af våra spanmålspris synes bäst huru onaturligt vårt myntväsende inverkar på varuvärdena, ty de hafva på långe ej haft naturligt förhållande till varupriserne i andra länder. Man har åberopat förra Riksdagens påbjudna minskning af sedelstocken som ett skål till närvarande förlägenhet. Jag erkänner att man vid 1818 års Riksdag begick det fel att med några millioner minska sedelstocken och jag var ibland dem, som då försökte att förhindra det, men icke år detta enda skälet till förlägenheten. Jaj| anser det blott som en obetydlig inverkande orsak och jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att Rörelse-Capitalet qj blott består af sedelstocken. Der enskilt credit finnjes, utgöres RörelseCapitalét af 6å ått såga, alla enskildta skuldförbindelser, vexlar, invisningar, creditiver m. m., och att döma af våra 60 millioner inteckningar, skulle jag, under förmodan att löpande skulderna utgjorde ungefär 4 gånger dessas värde, tro att Sveriges naturliga RörelseCapital minst vore 10 gånger vår sedelstock och äfven under närvarande förstörda credit, 5, 6 å 7 gånger densamma.
Ulan ali sådant lämpligen han komma all utgöra föremål för bestämmelser i en allmän författning, torde jag här böra utveckla hvad jag anser för'framgången af ifrugavar:de upfostringsanstaller vara alt iagllaga. l:o att barnen icke kaserneras utan deremot, såsom en välsignelserik erfarenhet på flera ställen inom Tyskland och annorstädes ådagalagt, indelas i familjer, hvardera, utom husfadreo eller husmodren bestående af högst 12 barn. 2:o att upfostrings-anstalterne anläggas i skilda delar af länen, dervid könen helt och hållet åtskiljas. 3:o att ofvanstående anstalter förläggas, om så ske kan, i småstäder, der tillfälle lemnäs, icke allenast att lära handtverk, nian jemväl, om någon stadsjord inköpes, att lära jordbruk och trädgårdsskötsel, hvarförutan den stora fördel förefinnes, att utan synnerlig kostnad, kunna påräkna presterligoch läkarevård samt möjligen nitiske personer att öfver anstalten hafva tillsyn. Inom Stockholms län vore t. ex. Norroch Södertelje, särdeles lämpelige orter för anläggande af ifrågavande inrättningar. Exempelvis må det tillåtas mig anföra att om inom Stockholms län af hvarje manlals-skrilven person erlades 4 sk. b:ko, årligen erhölls en summa af omkring 5,000 R:dr b:ko, för hvilken säkert öfver 60, kanske 80 barn kunde upfostras. I alla händelser står utgiften icke i något jemförlig! förhållande till den välsignelse, som derifrån kan härflyta, såvida nu ifrågasatta upfostrings-anslalter ledas af en kunnig och menniskoälskande styrelse. Slutligen vågar jag uttala den innerliga och hjertliga önskan att samleliga R. St. mätte behjerta denna min framställning, som, om den vinner bifall, visserligen skall rädda månget barn från brottets stråt. Jag anhåller alt denna min motion måtte meddelas de öfrige RiksStm, samt lill Bevilln.Utsk. remitteras.
Reservation: af Herr Biskop Millén, isynnerhet emot den utsträckning Utskottet gifvit åt sitt tillstyrkande utöfver hvad motionärerna föreslagit. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. 1860. Allm. Ank. till Exp.-tltsk. don 20 Mars 1860, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 3. Ofvan nämnde Betänkande, som innefattar yttranden i anledning af föreslagna bestämmelser till minskande af transportsökandet bland Presterskap et, liar blifvit af Vällofliga Borgare-Ständet äterremitteradt; men som Utskottets yttrande i första punkten är af öfrige tre Riks-Ständ bifallet och Utskottets i andra punkten afgifna tillstyrkande blifvit af Högloflige Ridderskapet och Adeln och Högvördiga Preste-Ståndet afslaget samt af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet, kan återremissen icke till någon vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Mars 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Mars 1860, kl. 2 e. i». Memorial, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 12. Förenämnde Betänkande, hvaruti Utskottet afstyrkt åtgärd i anledning af väckt motion att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om afiåtande af nådig Proposition om ett nytt hofstalls uppbyggande, har blifvit af Bilt. tili'B. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial JY:is 52 och 53. Höglofliga Ridderskapet och Adeln återremitteradt: men som de öfriga Riks-Ständen bifallit samma Betänkande, kan återremissen icke till vidare handläggning af detta ärende föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Mare 1860, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 20. Omförmälda
Det befanns då, att den uppkommit genom besparade och tid efter annan förräntade öfverskott af collectraedel m. m., som för särskilda ändamål blifvit, redan i början af förra seklet, af enskilda sammanskjutna, men till följd af mellankommande omständigheter icke kunnat för de afsedda ändamålen användas, hvaraf följde, att cassan var af enskild natur och icke kunde anses såsom utgörande statsmedel. Af detta skäl fann K. M. icke för godt att anbefalla cassans öfverlemnande till Riksg.-Cont., utan förordnade, att räntebehållningen deraf skulle användas till understöd för vetenskapliga arbeten. Cassans fond utgör nu något öfver 8000 R:dr, som äro utlånade mot inteckning. Efter dessa upplysningar hemställer jag, 0111 motionären vill fullfölja sin motion, samt anhåller i sådant fall, då motionen kommer att remitteras, att detta mitt anförande måtte lill Utsk. få medfölja. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Jag hade innan motionstidens slut genomgått R. St:s skrifvelse!' vid i8a3 och 1829 årens Riksdagar. Bland dessa fann jag en, hvilken jag ej ansåg angå önskningsmål; det var denna. R. St. anmälde nemligen sitt beslut, att CancelliStyrelsens liandcassa skulle till Piiksg.-Cont. öfverlämnäs. Jag ha^' ej varit i tillfälle att ingå i undersökning, huru denna cassa tillkommit; roen af skrifvelsen, som innefattade ett R. St:s beslut, trodde jag mig finna, att den var statsmedel. Frih. von Schulzenheim -har upplyst, att den uppkommit genom utlånade medel och räntor samt collecter. I sådant fall erkänner jag, att jag än - 3o D c 11 f[ Mars f. m. nu tror, att medlen icke kunna anses vara så enskilda, att icke cassan tillhör det allmänna. Det, sorn genom collert tillkommit, kan ej sägas vara enskildt; ty hvilken är den enskilde, som rår om cassan?
Stycket, hvars titel, ”Alle Bedlegrannas Spegel,” betyder en spegel för de jungfrur, hvilka äro granntyckta på friare, är ej indeladt i akter och scener, men har liksom Hans Sachs’ fastlagsspel prolog och epilog, af hvilka den förra angifver styckets innehåll, den sednare drager i skämtsam ton en lärdom ur stycket. Det är tillegnadt alla ärbara, högfärdiga, stolta och bedlegranna jungfrur och pigor, som gifva korgen åt ärliga och redliga män. Att det är skrifvet för att uppföras, synes af prologen, i hvilken det heter: ”Hvarföre begära wij ganska flijteligh, At åhörarne wille ställa sigh En lijten stund stilla och tysta Och på wår Tragædia see och lyssna. Sedan prologen tystnat, säger Jungfrun, att hon heter Margaretha och att ingen i werlden är henne lik, att hon är mycket rik, däjlig om armar, händer, lår, länder, ansigte och hår; hon tviflar på, att hon skall kunna finna en man, som är henne värdig, efter hon är däjligare än andra. Nu uppträda friarna, hvar efter annan, först en prest och derpå en klockgjutare, en kock, en ryttare, som dock i prologen kallas en hofman, en skräddare, en bonddräng, en skomakare, en smed och en köpman. Med hvardera af dem växlar jungfrun några repliker, gemenligen tre eller fyra. Alla framställa de i all ärbarhet sitt ärende, och antingen af egen drift eller på jungfruns uppmaning redogöra de för sin samhällsställning och de vilkor, hvilka de kunna bjuda en hustru. Jungfrun ger alla friarna afslag, hvarvid hon just icke alltid väljer de utsöktaste ordalag; en favoritfras hos henne är, att hon ”icke vill pvarmt på deras skor.” Och för att gifva ännu mera eftertryck åt sitt förakt för friarna gör hon en satirisk teckning af deras stånd och sysselsättningar såsom ett motstycke till deras egen skildring af desamma. Stundom är denna satir löjlig nog, och ett och annat komiskt drag anträffas der.