Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så var det icke fordom. Alla bildade Brasilianer betraktade då Portugal såsom sitt egentliga fädernesland, och dess ära och lycka som sin och sitt eget lands. Vid min ankomst hit nyttjade man sällan ordet Brasilianer; man sade i stället Creoler, och namnet Lusitano innebar då ett halft adelskap. Det är nu nära ett skymford. Hvadan denna förändring? Andrada svarade blott med en axelryckning. Jag inser, att det vore fåfängt, att tvista med er om dessa åsigter. Jag hör att starka gäsningar för närvarande föregå i Spanien, mitt arma fädernesland, och fruktar att 1812 års Cortes torde åter upphöja sitt hufvud, utan att min kongliga broder, Don Fernando, torde kunna hindra det. Portugal skall i detta fall icke dröja att följa grannrikets föredöme: och icke heller Brasilien att följa moderlandets. Men man skall sannolikt icke stadna dervid. Brasilien torde vilja slita sig löst från moderlandet och förklara sig sjelfständigt. Alla tecken synas förebåda en sådan brytning. Tillstå, Andrada, att äfven er slägt arbetar derför! Dom Ignazio studsade, och framstammade några obestämda uttryck. Det vore å min sida lika fåfängt att neka, fortfor drottningen, att dessa syften äro i hög grad oangenäma för ett konungahus, som i sekler herrskat med oinskränkt makt. Men ni bör veta, att jag inser, klart begriper, att icke jag, – jag menar Dom Joᾶo och jag –, att icke vi ensame kunna ställa oss i vägen för tidens ström. Hellre än att förlora allt, ingå vi förlikning: – kanhända skulle min gemål och jag handla annorlunda, om vi blott handlade för oss sjelfva, men vi älska för högt våra söner, för att sätta deras välfärd på ett osäkert spel. Alltså låtom oss förklara oss med hvarandra! Ni är rupublikan: – men med eller utan kungadöme? Derpå kommer det an. Drottningen fästade en skarp blick på patrioten, som gaf till svar: Men antagom, att jag nu uttalar det lilla ordet utan, så låter ni i ögonblicket häkta mig och min yngsta son, och låter min mellersta sons hufvud falla i Olinda.
Jag ber eder härvid, Mina Hrr! besinna, hviken stor inkonseqvens man begår, när man, på samma gång man är på väg att fråntaga oss de rättigheter, våra fäder förvärfvat, och fordrar, alt vi skola lemna dessa, lägger oss till last hvad våra fäder gjort, ty, Mina Hrr! det är icke detta Riddarhus, som har förkastat framlagda representations-förslag, utan de föregående, och icke kunna vi bära skulden derför. Låtom oss nu tala försonlighetens och den broderliga andans språk, låtom oss 216 Den 4 December. tala ett språk, som hvarje Svensk förstår, samt tillstå, att våra fäder begått ett fel, då de icke insågo, att nödvändigheten af en representations-reform var så stor, som den var. Jag ber eder, Mina Hrr! noga besinna, att om vi nu skulle antaga det hvilande förslaget, och om detta sedan skulle medföra de vådor, som förespeglats, och leda oss in i samma olyckliga ställning, som Danmarks, så hafva vi begått ett fel, som aldrig kan repareras, och då skall kanske den dag komma, då Svenska folket om oss får säga, hvad den store Wasa-Ivonungen yttrade: »den dag varder kommande, då man vill rycka upp oss ur grafven.» Men om vi nu uppskjuta frågans afgörande, så kan ju detta, om det är ett fel, repareras, ty vi hafva ju tid dertill; det kan väl icke vara edert allvar, att ställningen alltjemt skall blifva så agiterad, att man icke kan komma tillsammans i en försonlig anda, och att icke en annan stämning då kan uppstå. Nej, det kan det icke vara, Mina Hrr! Detta tal om stundens oafvislighet är blott en manöver, en knif, som sättes på vår strupe, och denna manöver, en gång blottad, denna knif, en gång slö, månne den då biter? Jag tror det icke. Situationen är således ej så farlig, om man blott med lugn möter den.
Målte vi således noga taga oss till vara, att icke besluta någon förändring uti de nu gällande §§:ne i Ansvarighetslagarne för Fullrnägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, samt Direktörerne i DiscontContoiren i Götheborg och Malmö; ty blir förändringen en gång gjord, och såmedelst åt Regeringen öfverlåtit, att indirecte återbesätta de ifrågavarande förtroende-posterna, sedan deras innehafvare under Riksdagarnes mellantider dem förverkat, så är det ju ingen omöjlighet, att Bankens alla redbarheter kunna småningom gifvas till pris åt obetänksamma och olyckliga företags utförande, hvilka, sedan de en gång blifvit gjorda, icke mera kunna ändras. På alla dessa skäl anhåller jag således om proposition till afslag å Utskottens Utlåtande. Hvarefter Herr Rosenqvist munteligen tilläde: I afseende på den af Friherre Cederström nyss lemnade upplysning, att de andra trenne RiksStånden redan bifallit ifrågavarande Utlåtande, anser jag mig skyldig förklara, det jag alldeles icke gillar den öfliga vana, att vid ett ärendes förehafvande på Riddarhuset först efterfråga och höra sig före, huru samma ärende blifvit af de 3:ne andra RiksStånden afgjordt. Om jag någonsin gjort en sådan förfrågning, skulle jag anse grunden dertill omöjligt kunna vara 138 Den 2i December f. m. någon annan, än antingen nyfikenhet, m lansia mera tillhörande kaffekoppen och den gamla tanten, än lagstiftningen och representanten, eller ock att få ledning af de andra Ståndens beslut, hvilket uppsåt åter skulle affischera brist på egen öfvertygelse i ämnet, eller att den, som till äfventyrs finnes, är så vek och smidig, att den rättar sig efter omständigheterna. För min del skall det emellertid alltid vara likgiltigt, huru de andra Stånden besluta, ty sådant kan i intet fall rubba min Öfvertygelse.— Jag beklagar, att Friherre
I motsats till den bland de förnäma införda sed, att låta uppfostra sina barn i Frankrike, åsyftade Konungen tillika, att genom sitt ådagalagda interesse för Upsala universitet höja allmänhetens förtroende för denna inhemska högskola; till hvilken han ock rådde alla föräldrar af de högre samhällsklasserna, att sända sina söner112. Också har icke mången Svensk Konung varit inom Upsala murar så älskad. Jag har lefvat med ett stort antal af dem, som i den tiden studerade der; har sett dem bli unga på nytt vid skildrandet af honom och den hänryckning, hvarmed han af Professorer, Magistrar, Studenter gemensamt var omfattad; har hört dem med glänsande ögon förtälja hans dagliga bivistanden af föreläsningar, och dessa disputations-akter, genom hans närvaro förvandlade till glada tornerspel, i hvilka de utmärktaste ynglingar, adliga och oadliga113, fingo tillfällen att täfla inför sin snillrike Konung, som för enhvar hade genast i beredskap en solblick och ett vältaligt uppmuntrings-ord. Vi få snart se, huru den mest lysande af dessa disputations-fester blef den, der Thorild, såsom ändtligen sjelf medlem af Upsala universitet, uppträdde i egenskap af både Respondens och Auctor. Ännu någon tid framåt fortsatte likväl denne, i Stockholm, sitt vanliga lif. Han titulerades der ”Candidaten Thorild”; och finnes hafva sjelf kallat sig så, i en af Stockholms-Posten vid slutet af detta år offentliggjord förteckning på Prenumeranter till Lidners Samlade Arbeten. Möjligen skref han på sina anmälta Öfversättningar (åtminstone, enligt egen försäkran, på den af Tacitus): men visst är, att han diktade åtskilliga poemer, författade några philosophiska uppsatser, besökte flitigt Theatern, – der ännu den 29 Aug. 1786 Wallenbergs tragedi Susanna uppfördes114, – och flitigare sina Vänner; bland dessa oftast Heurlin och en Notarie Blidberg, samt dernäst den förutnämnde Baron Silfverhjelm. Hos de bägge förra, som nu bodde tillsammans, plägade han uppläsa ungefär allt hvad han skref. Icke alltid voro deras omdömen blotta beundringens.
Det var i början af December. De underrättelser, han erhöll, voro dubbelt plågsamma. Gamle Haraldson var halft vansinnig af sorg, Birger fåordig; och tyst som en vålnad smög Anton mellan dörrarne. Endast Erika höll sig någorlunda lugn; men af henne var ej annat att erhålla, än den olyckliga beskrifningen på Gabriellas sjukdom, hvilken nu verkligen hotade att sluta hennes unga lif. Med tungt hjerta, tungt hufvud, svikna förhoppningar och upprörda sinnen steg Arve i jakten; och redan innan han uppnått hemmet kände han tyngden i hufvudet i så märkbar grad tilltaga, att han förstod det en kroppslig sjukdom var i annalkande. Han bedrog sig icke: samma afton låg han i brinnande feber; och nu började en tid, hvarom han sjelf visste ganska litet, men om hvilken hans mor och Josefina hade dessmera besked. Under sin starka yrsel talade han beständigt om Gabriella, upprepade hennes ord, men hopblandade dem med Erikas berättelser. Otaliga gånger förrådde han inför den lyssnande Josefina sina känslor för Gabriella, och hon – ja, hon visste det redan förut; men nu hade hon den trösten att få gråta vid ett modershjerta, ty fru Kathrina, som djupt sörjde sin sons villfarelse – hon benämnde alltid hans kärlek så – öppnade sina armar för Josefina. ”Gråt ut, du barn!” sade hon; ”vi kunna gråta tillsamman. Jag skall ej förråda dig.” Mången timma, då gumman Arnman satt ensam vid den så varmt älskade sonens läger, pröfvade hon sitt hjerta och frågade, hvilket väl vore svårast, antingen att nu förlora honom, eller i framtiden kanske på annat sätt se honom förlorad genom sin osaliga böjelse. Valet var hårdt; men hade det varit den Högstes vilja att tilldela henne den första bittra kalken, hade hon tåligt tömt den, ty så fast var hennes öfvertygelse att Gabriella, den hon likväl aldrig sett, skulle göra Arves olycka. Trogen modersömhet, kärleksfull och förståndig vård, i förening med ungdomskraft, segrade öfver sjukdomen. Arve kom upp; men med det fullkomliga tillfrisknandet gick det ej fort, och han kom ej åter i sin tjenstebefattning förrän Mars inträdde.
Härmed skulle jag kunna sluta, men jag har anledning tro, att inom denna talrika församling finnas dels sådana personer, som icke ännu slutligt bestämmt sitt votum, och dels sådane, som väl fattat ett beslut, men hvilka, om de lade handen på hjertat, måste medgifva, att de icke grundat detta beslut på en tillräckligt noggrann pröfning. Till dessa mina Ståndsbröder vill jag rigta en uppmaning, en bön, att de måtte besinna huru stor vigt det kan ligga på en enda voteringssedel. Om genom den sista sedeln förslaget skulle falla, kunna för landet obotliga olyckor deraf uppstå, och man må derföre väl besinna sig, innan man afger sitt oåterkalleliga votum. Ett obetänkt nej! kan dessutom medföra ett stort ondt för den voterande sjelf, ty det kommer en stund, förr eller sednare, då man står vid lifvets gräns. Det kommer en stund, då man under dödsångest och qval betänker, huru man lefvat, huru man handlat, — en stund, om hvilken en stor skald yttrat: »hur annorlunda då än förr syns lifvet och dess små bekymmer.» Det är möjligt att i den stunden samvetet hviskar eller ropar: Du har af obetänksamhet och utan pröfning, eller af sjelfviskhet, eller i förlitan på andras auktoritet med din röst bidragit till fäderneslandets olycka, då du likväl icke varit tvungen att afgifva något votum! Hr von Schéele, Knut Henning Gezelius: Ehuru min ungdom och oerfarenhet ingifvit mig starka betänkligheter vid att höja min stämma inför denna lysande församling, så har dock ölvertvgelsen om min pligt såsom Svensk medborgare och Adelsman besegrat hvarje tvekan och gifver mig'mod att dristigt lägga mitt ord, huru obetydligt det än i och för sig må vara, till de många, som redan uttalats i denna för samtid och Den 6 December. 313 efterverld oberäkneligt vigtiga fråga. Icke är det väl endast i materielt hänseende, som hvarje röst i sin mån bidrager till ett höjdt rops styrka och verkningar: måste icke något likartadt erkännas ega rum äfven inom andens sfer!
24* Saldo, hvad som utöfver inkomsten erfordras - Då, efter Calcul vid årets slut öfver hvarje Ti-ie!, besparingen blifvit utrönt, requireras en mindre Summa för det påföljande året; och' efter agtlj års förlopp betalas i Arrende 5,807 Lisp. hö, mer än förut , om året, hvarigenom förberörde tillskott, 2,|co R:d troligen försvinner. 3,252 24 \ : 1,8 o 0, — i i ooj — i 2 O O i — G 7 5 j - 400 — Summa|8,427(24! Stats-btskotiets B,niinkandenl 5°5 af Flyinge och Dahlby Stuteri. Kredit. j Specie Aflönings Staten i penningar 2496. 32. Dito, förslagsvis beror på kostnadsprisen 420. 16. Till upphandling för Stuteriet, en-' ligt Calculen N:o 2 öfver fourage till. gången, berh likaledes på prisen, och här förslagsvis beräknas för 2x0 T:r Iiafra a 3 H:d 16 sk. 3,4 lo Bisp. hö, å sa sk. 7000 Insp. halm, ä 8 sk. 24* Till diverse behof på förslag.' Bysningspersedlac - 250. Stall-Inventariers underhållande 150. — Jern och kohl till hästskoning m. m Bräder och spik till spil tors och krubbors tagning rn. m. 100 Mindre reparationer å Byggnader - 3°°- — Angarnes röjning, ängars och gärdesgårdars underhållande xoo. — , Medicamenter för Betjening och hästar - 100. Bakare arfvode 50. Ved för betjeningens matredning samt bränntorfsupptagning 150 » Skrifmaterialier och diverse tillfälligtvis mindre utgifter 73. Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Utlåtande i anledning af RiksdagsFullmägtigens Nils Månssons från Malmöhus Län Memorial, angående de till Flyinge och Dahlby Kungsgårdar utgjorde Dagsverks-skyldigheters upphörande utan motsvarande ersättning.
Till stöd för etf. yttrande äfen värd Talare, Herr Grefve von Platen, som likväl så litet behöfver understödjas , bör jag nämna, att jag för min del hade ansett hela Finance-regleringen af en så fullkomlig corrélation, att jag varit betänkt på en. granskning af det heia ,' innefattande således mitt arbete så val Betänkandet rörande grunderna , som de dertill hörande särskilta TTtlå-’ landen. x)å nu endast de förra yoro under öfverläggning, har jag mast inskränka mig till uppläsandet af den dertill hörande delen af mitt yttrande, och nödgades likväl, oaktadt denna stympning, vid när a (Jtlåtanderne Titt. A. och B. Önskeligt vöre således, att ärpnder, som med hvarandra hafva ett så nära sammanhang, (ehvad delning i särskilta Skrifter man* för en lättare arbets-method skull, gifvit detrij äfven kunde i sammanhang behandlas. - Sen 14 Juiii e> mi 777 En annan värd Ledamot, Herr Friherre Björnstjerna, har trott sig icke finna den jemförelse jag gjort gf obetydande ärenden, hvilkas återremitterande , utan svårighet blifvit beviljad, såsom föranledande till den slutföljd, att äfven vigtigare rnål på lika sätt böra behandlas ; ty, figr Talaren tillagt, desse senare emotseg af Allmänheten med större otålighet och längtan. Detta är visserligen grundad!; men då jag från småsakers grannlaga handläggning slutat till lämpligheten att ej vara mindre noggrann i de stora , tror jag mig likväl hafva gjort en ganska logisk appel a minima. Allmänheten väntar, det är sannt, med en spänd uppmärksamhet resultatet af våra öfverläggningar ; men ju större dess deltagande är , ju starkare är äfven dess kraf af mogenhet i granskningen, af grundlighet i beslutetOch hvad skulle den val tänka, om en fråga, sorn röret Statens högsta intressen och tusendetals medborgares väl eller ve, med acClamatorisk öfyerraskning blefve afgjord? Slutligen nyttjar jag detta tillfälle att för-i klara en otydlighet mot slutet af mi tt nyss upplästa yttrande, på hvilken någon gjort mig uppmärksam.
Jag tror tvertom. Skälet hvarföre vi hittills kunnat med fördel utföra brännvin eller täfla i pris med Preussen och andra länder, är otvifvelaktig!, alt man icke lemnat näringen fri. Vi hafva genom tvånget ådragit oss sjelfva olägenheterna af brännvinsbränningen, särdeles den att nödgas inom Riket afsätta, följaktligen supa upp hela tillverkningen, i stället för alt sälja den på främmande orter. Jag vill visserligen icke tillstyrka såsom riktigt att påföra andra en vara, som för dem är lika skadlig som för oss; men jag tror ej att förfaltningarne böra göras sådana, att vi måste förtära alltsammans sjelfve. Man säger, alt genom fri brännvinsbränning, penningen suges ifrån den fattige till den rike: Det må vara, nren det kan ej hjclpas, sfi länge den fattige, hvilken i alla fall ej kan hafva brännvin, är begifven på dryckenskap till den grad som nu är händelsen. Man har funnit husbehofsbränningen väl böra utbytas emot fabriksbränning, mea icke.att beggedera mål - Den 9 November f. in. te tiga rum bredvid hvarandra. När det likväl är ogörligt att genast förändra husbehofsbränningen till fabriksnäring, så finnes ju ingen annan öfvergång, än att låta dem beslå bredvid hvarandra? Någre talare hafva anmärkt obilligheten att vilja förändra brännvins-författningen i afseende på dem, som stollt sin hushållning på brännvinsbränning, emedan det skulle förstöra deras ekonomi, hvadan man borde lemna dem tid att öfvergå ifrån denna näringsgren till någon annan riktigare hushållning. Det är just för den orsakens skull, som jag tror att man icke bör göra beskattninge'n alltför hög; ty derigenom skulle obillighet utöfvas emot dem, sorn byggt sitt ekonomiska bestånd på fortfarandet af samma författning hädanefter som hittills. Den som ej funne sin uträkning vid att sjelf bränna, skulle ej heller numera förmenas att öfverlåta sin rättighet dertill ät någon annan eller ingå med andra i bolag.
Att då en eller bägge af Föräldrar aflida, som efter sig lemna barn, hvilka antingen alla eller några äro under 15 års ålder, de som förrätta Bouppteckning eller Arfskifte efter den eller de aflidne böra föreslå något visst belopp af Boets tillgång i Capital, renta, eller afkomst af Fastighet, som, i mon af behofvet, kan finnas vara erforderligt till underhåll och uppfostran för hvarje af de minderåriga Barnen, intill dess de uppnått l5 år, hvilket belopp bör från samfäldta Massan afskiljas och afsättas, innan laglig Arfsdeining af återstoden verkställes, samt att. om efterlefvande Maka och Arfvingar icke åtnöjas med det i detta ämne af Bouppteckningseller Skiftes-männen uppgjor.’ da förslag och förening härom icke kan träffas, Sterbhus-delägarne blifva pligtige att vid det Bouppteckningselier SkiftesInstrumentet till behörig Domstol inlemnas, sjelfstämde sig inställa, för att den uppstådda stridigheten härom i laga ordning utföra, då Domaren äger att pröfva och bestämma huru dermed förfaras bör; äfvensom att, i händelse det skulle af Domaren vid företeendet af en upprättad Bouppteckning eller verkställdt Arfskifte inhämtas, Den 11 Maj t. ml 4 37 att iakttagandet af förenämnde stadgande blifvit af vederbörande åsidosatt, Domaren må vara öppet att skiftes-förrättningen ogilla och förvisa, till nytt arfskifte med lemnad föreskrift om hvad i enlighet, med omförmälte författning bör tili verkställighet dervid befordras} och yttrar Utskottet, i afseende på den sednare frågan, sig anse ingen förändring vara af nöden. 2:do Angående Herr Cederschölds motion om förändringar uti MedicinalLagfarenheten} och tillstyrker Utskottet endast, uppå anförda skäl, det Herr Cederschölds memorial måtte till LagComitéen varda öfverlemnadt. Dessa tvänne Memorial lades på bordet.
Allrahelst sage jag, om Hr Gr. o. Landtm, nu äfven föredroge den 71 punkten, eller, i händelse delta icke kommer att ske förr, än i morgon bittida, då jag kanske icke är närvar:de, att man då vid denna punkt ej mätte förgäta det vilkor, man fästat vid den 27:de. Frih. Raab: Ju längre vi diskutera frågan, desto mera rädd är jag för en återremiss, i anseende till den längre tid, som erfordras för all utskrifva discussionen; och jag motsätter mig således en dylik åtgärd. I afseende på det beslut, som nu kommer att fattas, anhåller jag om delning af punkterna, sä att serskild propos. framslälles på beviljandet af kreditivens belopp, och serskild på de vilkor, som å ena sidan af Frih. Tersmeden och mig blifvit föreslagne, och å andra sidan å dem, som Gr. Lagerbjelke framställt. Hr Mannerskantz: I afseende på hvad Hr von Hartmansdorff anmärkt, rör:cie 71 punkten, ber jag all få fästa upmärksam - 272 Den 17 Juni e. m. heten derå, att de 800,000 R:dr, som der finnas omnämnda, på sätt af honom blifvit upläst, icke varit afsedde att användas annat än tillfälligtvis, emedan Utsk. föreslagit, att de för framliden sliulle användas till ersättande af Privatbanker. Samma förhållande är äfven med de öfriga posterna, som i denna punkt omförmälas, oell för hvilka på andra ställen betydliga tillgångar blifvit anvisade. Jag kan för den skull icke finna, att det kan skada, alt från dessa medel taga det ifrågavande kredilivet. Frih. Tersmeden: Som å ena sidan Gr, Lagerbjelke yrkat, att R. o. Ad. måtte besluta, att en summa af 1,000,000
Den siste talaren har här anfört åt skilliga fakta i afseende å spanmåls-exporten och importen under de sista 10 åren, och då jag händelsevis har en fullständig tabell i detta afseende till hands, tager jag mig friheten något närmare uplysa R. och Ad. om, huru dermed förhåller sig. Först och främst får jag likväl anmärka, att malen spanmål, såsom mjöl och gryn, äfven blifvit tagen i beräkning, samt att, för åskådlighetens skuld, importen blifvit afdragen från exporten, så att hvad som Dea 2:i November e. m här upgifves. utgör det verkliga öfverskottet af spanmål under den nu ifrågavarande tiden. Ar 1849 utgjorde den öfverskjutande exporten t:r 611,000. » 1850 d:o d:o 231,000. » 1851 hade deremot importen en öfvervigt af 147,000. » 1853 var åter exporten öfvervägande med d:o 129,000. » 1855 d:o d:o 1,739,000. » 1856 d:o d:o 178,000. » 1857 d:o d:o 309,000. » 1858 d:o d:o 1,298,000. » 1859 d:o omkring 1,300,000. eller i medeltal under dessa sednaste 11 år ett öfverskott af 582.000. tunnor, inea om endast de 0 åren tagas i betraktande, ett öfverskott af 967,000 tunnor. Häraf visar sig således, hvilken betydlig öfvervigt Sverige haft i afseende å spaumåls-exporten, och att denna alltjemt synes vara i stigande. Hr Ehrenhoff nämnde äfven något om importen af Hudar och Ull.
JOUKAVAINENS FOLK. Här en Svensk försvunnit har, Som oss syntes utaf värde. Höfdingen det säkert var. EN RÖST. Vi i kojan söka böre. RUHO. Håll, omöjligheten finn. Då hon hvilar utanföre, Ingen kunnat slippa in. JOUKAVAINENS FOLK.. Trogen lydnad oss tillhöre. Uti kojan, öfverallt Flygtingen vi söka böre, Joukavainen så befallt. WÄINÄMÖINENS FOLK. Vi det läger skydda böre Fursten åt sin dotter valt. Hennes hvila ingen störe, Wäinämöinen så befallt. ÅTTONDE SCENEN. DE FÖRRE. WÄINÄMÖINEN. WÄINÄMÖINEN. Att störa friden här, hvem vågat det försöka? EN RÖST. En flygting här försvann, det är vår pligt att söka. WÄINÄMÖINEN. En gångstig, föga känd, här bakom kojan går Längs bergets remna opp. FLERE RÖSTER. Oss skyndom, här är spår. EN RÖST. Att flygtingen undkom jag nu kan förklara. CHOR af dem, som skynda uppföre gångstigen. Gången opp mot höjden går. Skyndom, skyndom, här är spår. NIONDE SCENEN. WÄINÄMÖINEN. EMOINA. RIDDAR CARL. FINNAR. WÄINÄMÖINEN, till Ruho och Finnarna. Gån! (väcker sin dotter) Vakna! Vi segrat. Snart skole vi fara; Kom, följ mig mot stranden. Hvi darrar du så? Du synes ångestfull? EMOINA, utom sig. Dröj, dröj! Jag kan ej gå Från dessa rum ännu! WÄINÄMÖINEN. Säg skälet, unga qvinna. EMOINA. Jag kan ej ord för fruktan finna. För min skull o för min! förbarma dig, min far; Ett lif, ett enda lif, i denna fasan spar. WÄINÄMÖINEN. Och hvadan denna bön? Säg ut, hvad du syns erna! EMOINA. Hvad lågor! Hvilka mord! WÄINÄMÖINEN.