Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. begära undersökning för vinnande af det ändamål, hvarom här är fråga, detta måtte vara något belt annat, än att vilja bibehålla saken på dess närvande ståndpunkt. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framstälde, att sedan Frih. Cederström afstått från sin begäran om återremiss, endast 2:ne propos:r voro yrkade nemi. dels till bifall å Utsk:s utlåt, och dels till antagande af Hr von Hartmansdorffs, af flere ledamöter understödde förslag, att endast första delen af Utsk:s hemställan, som slutades med orden: ”kunna finnas erforderliga” måtte bifallas, hvarjemte H. Ex. först hemstälrle, om R. o. Ad. bifölle Allm. Besv. o. Ekon.- Utsk:s ifrågavar. utlåt. n:o 70. Denna propos. besvarades med blandade ja och nej. Då sedermera Fl. Ex. hemstälde, om R. o. Ad. behagade, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, bifalla endast den del af ifrågavar. utlåt., hvaruti hemställes, att R. St:r måtte ingå till K. M. med underd. anhållan, all K. M. läcktes anbefalla de under - 314 Den 9 April. sökningar oell åtgärder, som för en förbättrad själavård i bnfvudstaden ”kunna finnas erforderliga” ropades ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande. Gr. Liljencrantz, begärde votering. Uplästes lill justering och godkändes följande förslag lill voterrs-propos. Den, som bifaller Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s utlåt. n:o 70, i anledn: af väckt motion ora åtgärder för eu förbättrad själavård i hufvudstaden, voterar Ja j den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, bifaller R. o. Ad. endast den del af berörde utlåt., hvaruti hemställes, ”att R. St:r måtte ingå till K.
Han uppehälles af ingen, men enhvar kan också gå honom förbi. Följden af den fria flyttningen är den, att hvar och en gäller hvad han är värd. De odugliga stå tillbaka genom deras egen oförmåga, och de bättre komma fram genom egen förtjenst. Deras hastiga framsteg, jemförelsevis med de sämre, visa desse äfvensom deras föräldrar och målsmän i råttan lid, att studier icke äro deras sak. Fördenskull riktas deras verksamhet på andra yrken, och embelsmannabanan öfverlastas ej med oduglige ämnen. Helt annat är förhållandet i den gamla skolan: der skall hela den flock, sora tillhörer en class, drifvas fram och göras färdig på samma gång eller till samma flyttning. Detta är, så att säga, ogörligt, emedan anlagen äro så olika. Följden blifver, att skolan måste rälta sin undervisning efter medelclassen af förmågor. De bäste få ej göra framsteg nog fort, hvarföre de använda sin öfverflödiga tid till gyckel med sine lärare och okynne mot underlägsne kamrater, hvarföre det händer, att de bästa ämnen blifva Gi Den 1 Februari e. m. relegerade. Deremot kunna de klenaste icke följa med de medelmåttiga. Men då flyttning sker blott en gång om året och sorn man tycker det vara synd om de underhaltiga, att de blott för vissa brister skola blifva qvarsittande i classen ett helt år; så får nåd gå för rätt, och de få öfvergå till en högre dass, utan att hafva de dertill erforderlige kunskaper. I nästa dass går det på samma sätt, och följden blir, att ju högre de komma, desto större äro deras brister och ju större dispenser för okunnighet får läraren gifva. Således komma de bättre ynglingaree att flyttas under och de sämre öfver deras förtjenst. När sådant läres i skolan, så kommer man äfven in i statens tjenst med anspråk på befordran rättade derefter. Deraf härröra dessa beständiga anspråk inom tjenstemannacorpserne att befordras efter Ijensteår och icke efter duglighet. Tillerkändes dugligheten sitt värde och sin rätt i skolan, så skulle hon lättare göra sig gällande i samhället, till dess ofantliga båtnad.
1859 Sf 1800. i Sami. 1 A/d. 2 Band. 25 Haft. 8 58 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. men då Doktor Ekegren icke innehaft ordinarie beställning i Statens tjenst och vid sådant förhållande omsorgen om hans efterlemnade familj synes höra åligga den ort, för hvilken den aflidne gagnat och verkat, har Utskottet funnit sig böra afstyrka bifall å denna motion. 73:o. Med anledning af en utaf framlidne Pharmacie Professoren-vid Carolinska Medico-cliirurgiska Institutet C. G. Mosanders efterlemnade enka, Hulda Philippine Forsström, gjord underdånig ansökning, att som behållningen i boet efter hemålde hennes man, hvilken i 35 år varit i Statens tjenst anställd, jemlikt ansökningen hifogadt, styrkt transsumt af boupptecknings-instrumentet, endast uppgått till 8,283 Ridr 99 öre, att fördelas emellan sökanden och en gift dotter, samt de pensioner ur Civil-statens pensionskassa samt allmänna Enkeoch Pupill-kassan af tillsammans 750 11:dr Runt, hvartill sökanden genom mannens i lifstiden gjorda inbetalningar blifvit berättigad, vore alldeles otillräckliga äfven för en knapp bergning, Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer göra nådig framställning om beviljandet för henne af någon årlig pension, har Kongl. Majit, med afseende å Professor Mosanders vetenskapliga förtjenster och den oegennyttiga frikostighet, hvarmed han till Naturhistoriska Riksmuseum öfverlemnat sina mineralogiska samlingar af ej obetydligt värde, täckts föreslå, att nämnda enka måtte berättigas till årlig pension på allmänna Indragnings-staten af 600 Ridr; — men då Professor Mosanders enka, enligt hvad ofvan är omförmält, icke saknar egna tillgångar för sin bergning, har Utskottet ansett sig ej böra till bifall hos Rikets Ständer förorda högstberörda nådiga framställning. 74:o.
Senast °cli innan hans invändningar i saken kunna blifva hörde, stalla säkerhet för sig, en skyldighet som har något motsvarande uti 8 Cap. 1 S. Ltsokn.ngs-Balken af vår allmänna Lag, är det som öfver hela verlden förstås med vexel-ratt, och ett stadgande derom får ej saknas i en stadga rörande utrikes vexlar. De högst ofullkomliga stipulationer om vexel-rättens påföljder, som finnas i 7 Cap. af 1835 års Lag för inrikes vexlar, äro något helt annat. De afse allenast verkställighet af Rättens redan fällda dom, och kunna ej på något sätt ersatta det nödvändiga lagbudet, att vexel-innehafvaren skall vara försäkrad om sina penningar eller om motpartens personliga ansvarighet innan tvisten börjar och domen faller. — Tages detta lagbud bort, skulle, såsom nu är fallet med inrikes vexlar, äfven utrikes vexlar icke ega någon bättre rätt än vanliga löpande för* skrifningar, hvilket vore betänkligt att medgifva i afseende på credithandlingar, under hvilka en mängd både inhemska och utländska affärsmäns rätt kan bero, som, derest reciprocitet i förtroende skall kunna påräknas, nödvändigt måste tillerkannas reciprocitet i kraft och verkan. De önskningar om en allmännare förändring uti vår credit-lagstiftning, som under denna Riksdag låtit förnimma sig, hafva, ty värr, endast i ringa mån kunnat efterkommas. Hindren hafva legat i sakens natur. Creditoch handelsJagarne utgöra en hel och afskild gren af civil-lagstiftningen, — mera rörlig, men också inom sig mera sammanhängande än civil-lagarne i allmänhet. Partiela lorandringar deri äro förenade med stora svårigheter, och så vida angelägenheten af en skyndsam och grundlig revision af dessa författningar blilvit fn sedd, har denna Riksdags förslager och åtgärder icke blifvit utan frukt, om än mo-maden endast kan forväntas vid ett annat Riksmöte.
I afseende på att verkställa densamma, får jag äran åberopa det vidlyftiga anförande, som jag denna Riksdag afgifvit om Postväsendet i allmänhet, och hvilket blifvit af Ridderskapet och Adeln till Be vil Iningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitteradt, samt hvad jag deri bland annat erinrat om vigten att förbinda Paketfarten med Ångbåtsfarten, För öfrigt förenar jag mig med Grefve Posse deruti, att detta Utlåtande bör återremitteras till StatsUtskottet, för att behandlas i ett helt med öfrige till andre Utskott remitterade frågor om Postväsendet och inrättning af forvagnar. Men då det är af vigt, att medel till Inrättningens verkställande anskaffas, anhåller jag för detta ändamål , att StatsUtskottet måtte vid InkomstBetänkandets förnyade föredragande fortfara i sitt så rigtiga förslag, att ställa öfverskotten å Postmedlen till Kongl. Maj:ts disposition, för att till Verkets nya organisation användas, Herr Berzelins, Jacob, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande: Enär StatsUtskottet tillstyrkt inrättandet af en PaketPost under de månader af året, då sjön är öppen, finner man att det Den i3 Mars f. m. 135 insett den stora nyttan, eller till och med nödvändigheten, afen sådan inrättning. Likväl tror jag, att ändamålet med inrättningen förfelas, om den inskränkes till blott en del af året och serdeles till den tid, då man sjövägen kan skaffa sig communicationer, ehuru något ojemt och osäkert. Skulle derföre en inskränkning vara nödvändig, anser jag PaketPosten häst kunna umbäras om sommaren och minst om vintern, då alla allmänna utvägar till communicationer äro stängda. Jag tror dock, att spridandet af ej allenast höcker, utan ock inhemska industriproducter af alla slag, kring vårt vidsträckta och glest befolkade land, påkallar en sådan inrättning för hela året igenom, i oafbruten gång.
Den södra samt östra delen jemte trakten på 1^ mils afstånd omkring Kristianstad, äfvensom Bjäre, Södra Åsbo och angränsande del af Norra Åsbo härader i länets nordvestra hörn tillhöra det södra spannmålssäljande distriktet, hvaremot vestra delen af Albo och Gärds samt mellersta socknarne af Ostra och Vestra Göinge härader blott fylla sitt eget behof af jordbruksprodukter. De norra socknarne inom Norra Asbo samt Vestra och Östra Göinge utgöra sydligaste delen af södra Sverges största spannmålsköpande bygd, som sedermera sträcker sig uppåt Halland, Elfsborgs län och vestra delen af Småland. Sistnämda del af länet är bergig med sandig jordmån, dock bättre åt den östra sidan. I Bjäre och Södra Asbo härader samt kustlandet vid Östersjön närmar sig jordmånen till den bördigare beskaffenhet, som utmärker densamma inom Malmöhus län. Öfverskotten af spannmål delas emellan sjöstäderna i båda länen och går derjemte till brännerierna i Blekinge och öfre delarne af länet. Odlingslägenheter uppgifvas, särdeles inom Andrarums och Eljaröds socknar i Albo härad omkring Kristianstad samt till betydliga vidder inom de båda Göinge-häraderne. Hästar afyttras från nästan alla de socknar, som försälja spannmål, och uppköpas i de nordligare. Boskapskreatur uppfödas deremot till afsalu i stor mängd inom Göinge härader. De afyttras dels till slättlandet, dels på marknader i Småland. Ladugårdsprodukter afyttras mest från herregårdarne och föga af allmogen, som likväl begynner att äfven deråt egna sin omsorg. Hvad som öfver städernes behof kan afyttras försändes till Stockholm och andra inrikes orter. Karlskrona Län. Ehuru Blekinges kust producerar spannmål till afsalu och det öfre landet till eget behof, då bränvinsbränningens och städernas konsumtion icke inberäknas, så behöfver dock länet med afseende på sistnämde förhållanden på det hela tillförsel af jordbruksprodukter, särdeles spannmål, från Skåne, Kalmar län och den sydliga delen af det inre Småland.
Länets landtbruksskola, som vid periodens början var förlagd vid Gungvala i Asarums socken, förflyttades 1858 till Marielund i Nettraby socken och förestås sedan denna tid af gårdens ägare. Den är organiserad med öfriga lägre landtbruksskolor i riket enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Reglemente för dessa skolor af den 14 Januari 1851. Vid densamma äro anställde fyra lärare, som meddela undervisning i föreskrifna theoretiska och praktiska lär'oämnen, samt undervisare i trädgårdsskötsel, smide och slöjd. Lärlingarne äro till antalet 16 för år eller 4 utöfver det bestämda; och hafva 35 blifvit under perioden utexaminerade, hvilka alla, utom dem, som haft egna gårdar, erhållit förmånliga rättarebeställningar. Skolan har i statsbidrag årligen åtnjutit, de två första åren under perioden 3000 R:dr och sedermera 4000 R:dr, hvilka medel skolans föreståndare uppburit till bestridande af utgifterna för anstalten. Hushållnings-sällskapet, hvars förvaltningsutskott utgör skoldirektionen, har dessutom utbetalt 100 R:dr årligen till två premier åt lärlingar, som utmärkt sig för flit och godt uppförande. Det stora antalet ingående reqvisitioner å rättare från skolan vitsordar bäst det förtroende densamma så väl inom, som utom länet tillvunnit sig. Det är utom allt tvifvel, att skolans tillvaro och verksamhet utöfvat ett välgörande inflytande på länets jordbruk, och sedan numera äfven bondsöner börjat söka inträde derstädes, är all anledning hoppas, att skolan skall än mer bidraga till jordbrukets höjande. Skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona inrättades år 1843 på stadens kofferdivarf, men flyttades år 1850 till Kongl, skeppsvarfvet, för att bereda eleverna mera tillfälle till praktisk öfning. Institutet, hvilket lärer vara det enda i sitt slag i riket, har till ändamål att åt blifvande fartygs-konstruktörer och skeppsbyggare lemna undervisning i skeppsbyggeriets så väl praktiska som theoretiska delar, äfvensom att bibringa dem kännedom i ångmachin-väsendet och den humanistiska bildning, som för dem anses erforderlig.
Om nu detta Friherre VVetterstecits Memorial till Stats - Utskottet remitteras, fär jag hemställa om icke det omnämnda af Grefwe ^xei kstämilton med detsamma till berörde Utstött kunde fä hänwisas. Herr Grefwen och Land t-Marstal k en proponerade att Friherre sk Wettersteöts upp - 4216 Den i6 October. upplästa Memorial till Stak Utskottet mätte rcmitteraS, dit äfwcn Grefwe hamiltons i samma ämne ingifna, men till Allmänna Deswärsoch Economie-Utssottet förut remitterade Memorial, borde fä hänwisaS. Biföll-, Herr Greswen och Landi-Ma r« skalken tillkännagaf att de af ConstitutionS - Utskottet tillstyrkta förändringarne uti fbrflagct till en Riksdags Ordning nu worc genom Trycket utgifna, i anledning hwaraf han anmodade Riddcrssapet och Adeln akt sjclfwc utsätta tiden när denna grundlag till jluteligt afgörande finge företagas. G r e f we Ovig Ogrstie, ^scolr: Som Instructionm för Riksens Ständers Justitiä Ombudsman, och dct nya Förflaget till en Riddarhus-Ordning r) kunnat här företagas och afgöra-, innan RiksdagsOrdningen blifwit antagen, fär jag till Högloft. Riddcrssapet och Adeln hemställa, om icke ventilationen öfwer RiksdagS-Ordningen med det första kunde företagas, hälst sedan be föreslagna förordningarna äro tryckte, dct ej lärer fordraläng tid innan hwar och rn StändetS Ledamot om dem kan inhämta cn tillräcklig kunskap. Efter nägon korrt öfwerliiggning härom bcstötS akt ventilationen rörande Riksdags-Ordningen nästk. Onsdag skulle begynna-, och granskningen deraf pun» ctewis företagas.
Samma förhållande inträffade med bomullsgarn och the, hvaraf synes, att vi icke höra klaga öfver bristande tillfälle alt stadga vårt omdöme efter erfarenheten. Ett annat föremål för tull-lagstiftningen är skydd för näringarne. Jag tror, att man genom en alltför långt drifven ömtålighet snarare skadar än skyddar desamma. Man har sagt, att tull-lagstiftningen skall vara stillastående. Ja, det är sant; men näringarne i andra länder äro icke stillastående, och naturligtvis är detta ett förhållande, som nvåste inverka på våra egna näringar och som gör, att man icke i förhöjda tull-afgifter blott kat» erhålla skydd för desse näringar, utan är det nödvändigt, att våra näringar gå steg för steg framåt i förhållande till andra landers. Jag öfvergår nu till den andra delen af hvad jag hegart få anföra, nemi. föredragniugs-sältet. Jag får då vördsamt förklara, det jag instämmer uti det förslag, som Gr. Cronhjelm t detta afseende framställt, äfvensom det jag instämmer derut innan, att R. St. måtte hos K. M. i und. anhålla alt K. M. måtte göra de nedsättningar i tullafgifterne, hvartill tid och omständigheter kunna föranleda. Hr Akerman, Fredr.: Då redan så många sakkunnige och utmärkte talare före mig sig i ämnet yttrat, och R. o. Ad. j följd deraf troligen redan deröfver stadgat sin öfvertygelse, kan och skall jag vara högst fåordig. Jag uther mig sålunda endast att få göra några inkast emot den värde ledamot, som ansåg, att det mål han vill vinna, eller niiringarnes uppkomst och upphjelpande, skulle beredas genom ett. förbudssyslem. Jag kan nemi. icke annat än finna, att denna åtgärd icke skulle leda till ändamålet, samt alt den dessutom ur alla synpunkter vore opolitisk. Man måste till en början betänka, hvilken inverkan det har på ett folks moral, att förbjuda handlingar, i hvilka samvetets domstol icke kan finna något orätt. En annan sak är åter, att ur statsekonomiska skäl vilja förhindra införseln af vissa varuartiklar.
Då liikets Ständer den 6 Juli 1857 afläto en underdånig skrifvelse med begäran om nedsättande af en Kommitté för att så skyndsamt sota möjligt uppgöra förslag till allmänt ordnande af presterskapets aflöning, lörbisågo de en ganska vigtig omständighet; den nemligen att blifvande löneregleringsförslag icke kunna till verkställighet befordras, utan i den mån kvrkoherdarne afgå; en omständighet, som komme *att högst väsendtligt försvåra den allmänna löneregleringen, hvilken, om den skall blifva ändamålsenlig, måste afse en jemnare fördelning, än hvad fallet nu är, af presterskapets löneförmåner. Antagligt vore ock, att ingen kyrkoherde godvilligt skulle afstå en högre inkomst, om än regleringsförslaget dertill skulle föranleda, så vida icke ett sådant vilkor vore bestämdt, då han tillkyrkoherde-befattningen utnämndes. Såsom en utväg till befordrande af det blifvande lönereglenngs-förslagets skyndsammare verkställighet föreslog motionären derföre, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, att, då kyrkoherde-ledighet uppstår, innan löneregleringen medhunnits, vid utnämning till kyrkoherde-embete det vilkor uttryckligen må fästas, att den utnämnde skall vara underkastad den förändring i lönevilkor, som af berörde reglering kan blifva en följd; — ett Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 61. A7 stadgande, som —• i följd af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 18 Mars 1857 i fråga om biskops-embetena — blifvit vid sednaste utnämning till Biskop i Carlstads stift af Kongl. Maj:t godkändt och tillämpadt.
En annan fråga torde blifva om rådligheten och nyttan af det föreslagna kaffeförbudet, liksom till hälften. Ett abso ut kaffeförbud, beslutadt och antaget af alla klasser, af en hvar, skulle chatakterisera och bevisa NationrnS ä nu verk amma uppoffringsförmåga i de ömtåligaste ätnn n, samt betydligt lätta vår handelsvåg. För mig synes im llertid kaff.ts bruk, genom tid och vana, redan blifvit en oumbärlighet, nästan li aSom bränvintt, ehuru för en annan u<l a£ allmänheten. Nyttjandet af de"na utländ ka vara, likasom af sockret, hammas troligen ej utan genom uppfinnandet af ett motsvaiiqt eqvivalent, och r,u mera tilläfventyrs )ii:a-å godt, att söka motvr-ika missbruket, icke genom tvångsmedel utan g norn efterdöme»! och utvägar, tom kunde verka på tänkesätten. I stället att strida mot en r>dan stadgad smak, redan nästan allmänna vanor eller 448 "Besil, och Ekon. "Utsk. Betankanden. behof, skulle jag i synnerhet önska noggrannhet och stränghet i förbud mot hvarje ny och börjande yppighetsosed, samt mot det öfverflöd, som, utan att tillfredsställa förtäringsbehofvet eller nöjet, blott tillhör fåfängan och ett tomt praktbegär. Jag ville ock, i förening härmed, nämna och tillstyrka d< n möjligaste inskränkning i den för Riket kostsamma blåa färgen, serdeles för militairen och den arbetande klassen: och jag skulle icke förmoda den manliga Nationen, eller någon medborgareklass nog lättsinnig, att för allmänt gagn icke kunna umbära en serskildt färgad yta. Dessa mina tan! ar, föranledda genom behandlingen af detta vigtiga ämne, har jag äran vördnadsfullt framställa, för att af Höglofl. Utskottet med öfverseende dömas, och för att det öfriga härutinnan anförda i Protocollet bifogas.” Efter uppläsningen af Herr Prosten Säves anförande, yttrade sig Herr Prosten Rabe: att han, med det i går upplästa anförandet, alldeles icke uppti-ädt såsom försvarare af yppigh t och öfverflöd.
— Ah nej, visst icke, — svarade Hilma och — Gog dag, fröken Moss, det var snällt, att torkade förstulet bort en tår, som icke ville låta fröken icke glömmer bort mig. häjda sig i sitt lopp — det känns bara litet un— Nej då, det gör jag visst icke, men jag har derligt, då andra tala om sin lycka; det är som icke behöft någon ny klädning på länge. när man läser en vacker bok, tårarne komma — Och nu skall fröken ha en, kan jag förstå. en i ögonen, fast man ingen anledning har att — Ja, snälla Hilma, nu skall jag ha två stycken. gråta. — Åh, bevare mig, två på en gång! Då skall — Det finns nog en anledning ändå på botten, väl fröken riktigt ut och festa? tänker jag! Hvarje hjärta har en omedveten — Inte precis, men ändå ... Jo, först skall trängtan efter lycka och jag har fått för mig, jag ha en promenaddräkt och så en annan ljus att Hilma har någon sorg, som tynger på sinnet. klädning. Hilma har väl tid hoppas jag? Hilma vände sig bort och en ny tår föll lång— Är det mycket brådtom? samt i den förras spår. — Icke med den ljusa, men promeddräkten — Ser Hilma, det är icke min mening att vara behöfver jag allt om fjorton dagar senast. påträngande eller ogrannlaga, men mitt eget hjärta — Det blir nog litet svårt att hinna, jag har är så fullt af tacksamhet emot den högste, och jag ville så innerligt gärna, att alla andra skulle så mycket arbete just nu. — Åhjo, snälla Hilma, försök! Jag är alldeles vara lika lyckliga och glada som jag. tvungen att ha den i dag fjorton dagar till. — Ack, det är så vänligt af fröken att intres— Ja, nog skall jag försöka, — svarade Hilma sera sig för en stackars fattig flicka som jag. med en suck — men jag kan verkligen icke Det känns så godt att få höra ett ' deltagande ord lofva med bestämdhet. Ser fröken, jag har allnågon gång, men sorgen, den sitter ändå där tid velat hålla hvad jag lofvar, men numera, så ... den sitter, den får man bära, — till dess man dukar under! (Forts.) — Hvad då Hilma?
Efter sin utflykt pä detta område, har talaren återkommit lill slöjdskolans organisation och ansett att man borde derstädes gifva arbetsförtjenst ät sådana olyckliga qvinnor, hvilka hemfallit till prostitutionen, med anledn. hvaraf talaren yttrat, att det anslag, Utsk. tillstyrkt, icke vore efter förhullämlerne riktigt afpassadt. Jag får då förklara, att jag icke är mäktig att begripa hvad som menas med dessa förhållanden, samt att det, enl. mitt förmenande, ingalunda varit StatsUtskis skyldighet att ingå i någon pröfning af de lämpligaste åtgärder för att förekomma prostitutionen eller rädda dess offer från följderna deraf. Samme talare har påstått, alt StatsUlsk. gynnat landtbruket och bergshandteringen pä slöjdernas bekostnad. Denna beskyllning tror jag vara helt och hållet oförtjent, ty Utsk. har icke allenast tillstyrkt förökade anslag åt 2:ne slöjdskolor utan äfven föreslagit anslagsbeviljande för inrättande af 2:ne nya tekniska läroanstalter, och dä borde man väl icke säga alt Utsk. varit kargt emot slöjderna. Inom Utsk. har välviljan för ifrågavar:de skola varit allmän och Ulskis fleste ledamöter hafva med värme talat om den vackra verksamhet skolan utvecklat, och jag hade sannerligen icke väntat mig, att sedan Utsk. på enskild motionärs framställning höjt anslaget utöfver hvad K. M. begärt, Utskis tillgörande skulle mötas af klander från motionären sjelf, hvars anförande väl börjades med åtskilliga välvilliga ord, men hvilket, i dess helhet betraktadt, innehöll klander och ogillande från början lill slut. Man har yttrat, att om denna slöjdskola, som egentligen endast är afsedd för arbetares undervisning i deras yrken, blefve utvidgad, så skulle sådant utöfva en fördelaktig inverkan på industriens utveckling icke allenast i hufvudstadeo, utan äfven i hela Riket. Delta har StatsUtsk. ingalunda bestridt, enär det i sjelfva utlåt, uttryckligen tillkännagifver sin åsigt, att det just är på denna väg, som industrien bör nphjelpas.