Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den sorn i öfrigt icke föresatt sig att blunda för tillgången nu för tiden, skulle i alia händelser ej hafva att befara stor skillnad mellan det närvarande och tillkommande, äfven om ej liberalare principer för handelns och financernas upphjelpande, som redan kostat Hans Maj:t Konungen så oafbruten möda, mångfaldige bekymmer och egna uppoffringar, enligt Nationens länge fördröjda väntan, redan år 1812 af Kongl. Majit så högst upplyst i.nsedt och af allmänna rösten kraftigt yrkadt, skulle lemna en snar och tillfredsställande förhoppning om upplösandet af flera ännu gällande tvångsförfattningar, samt stadgandet af mindre contradictoira, mera gynnande oell ändamålsenliga. Skplle åter icke detta project om porfofranco-frihets meddelande åt Gottland, emot all billig förmodan vinna bifall, får jag vördsamt föreslå, att åtminstone försök på vissa år, med dylika friare handels-principer, så högljudt önskade, må med nämnde ö få göras, och skola resultaterne bäst afgöra tvisten emellan de mera liberale och illiberale stadganden; varandes jag i öfrigt alldeles förvissad att Statscassan skulle i den för nederlags-rättigheten tillfallande recognitionen, komma att tillgodonjuta vida ni»j Den 5 Martii. 3i9 ra inkomst än af de nu inflytande tullmedlen. Ganska mycket hade jag än i ämnet att anföra, men för att ej genomen alltför stor vidlyftighet ytterligare upptaga Högl. Ridderskapets oell Adelns för allmänt väl, äfven i andra hänseenden, oumbärliga ansträngning, får jag sluta detta andragande med den varma önskan, att dessa mina patriotiska åsigter må väcka en mera skicklig och öfvad hand att ljusare och kraftigare skildra ett så vigtigt ämne; anseendes mig lycklig om mitt välmenta, fastän svaga, berno. elände att gagna en kär fosterbygd, för hvars sanna väl mitt Svenska hjerta aldrig upphör att känsligt klappa, vinner ädelmodigt öfverseende.
Under förutsättande af bifall härtill och då det torde kunna tagas för gifvet, att ifrågasatte ombyggnad af Trollhättan är ett företrädesvis vigtigt företag i afseende på handelns och sjöfartens befrämjande genom åtgärders vidtagande inom Riket, tror Utskottet sig höra tillstyrka: att Rikets Ständer, utom den Kongl. Maj:t i allmänhet medgifna dispositionsrätt af öfverskotten å afgiften till Handelsoch Sjöfartsfonden, serskildt till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna alt å dessa öfverskott anvisa medel för befrämjandet af Trollhätte Canals och Slussverks bringande till lika dimensioner med Götha Canal, så vida Kongl. Maj:t, efter ofvannämnde vederbörandes hörande och efter verkställd pröfning och godkännande af plan och kostnadsförslag för arbetets utförande, finnér ett sådant bidrag från Statens sida erforderligt och kunna meddelas, utan att lägga hinder i vägen för andra för Handelns och Sjöfartens betryggande oundgängligen nödige åtgärder. Stockholm den 20 Januarii i835. wrnmmrnrnmmmmm• • STOCKHOLM, Kongl. Ohdens-Boktryckeriet, i835. Stats-Utskoltcts Utlåtande N.o 4o5. I N:o 4o5. Antom till Exp.-Utsk. den 21 Januarii 1835. Utlåtande öfver anmärkningar vid Betänkandenaj JV.ris 366 och 36y, öfver Kongl. Maj:ts Proposition om låns upptagande till Hypotheksinrättningars befrämjande, samt Riksdagsmannen jäders Danielssons i anledning deraf gjorda serskilda förslag.
Maj t nedanstäende fyra särskilde stadgan» den i näder förestagit, dem Lagckltstottet, ifölgd af samtelige Respcctive Riks Ständens nennsi, i behörigt öfw erin ägande tagit L'sta Stadgandet: ''att, berest äga tenä knvars fasta egendom intekning dlifwit fokt, ställe, innan Weöerborande Domare öfwer Znteknings-Ansökningen sig stultligen utlätit, antingen med doden afgä, fasta egendomen till annor person öfwerlöt», eller tilt Lsrgenärekne all sin egendom genom Lonours afstä, mä ^l.teknings Ansökningen derigenom icke at fes förfalla, utan sökandens katt, efter siwad Allmänna tragen ock) denna Lorfattning i öfrigt bjuder, pröfwas och bestämmas:'' anser illffottet till alla delar , 5fwerensstämmande med de grunder, Riksens Högloft. Ständer ä sifia Riksdag för gällande antagit, hwarföre ock cktski.tlet äger al! anledning tillstyrka, det detta, stadgande äsiwe» mä af Arkets nu församlade Högloft. Ständer säsom Lag antagas. I <2:dra Puncten af Kongl. Majlls Nädiga Proposition förestäS: "att den Borgenär, som Inledning sökt , n»en icke inom Nittio dagar derefter, al Domarens deröfwer meddeltg Bihang, N:o 67, 68. Dom - SZ0 Den 15 September. Den 15 September. ZZi Domboks Utdrag, lemnäs Gäldenären del, eller inför Domaren, ivid det Domstolens sammanträde, som infaller näst efter sedan zo dagar förflutit ifrän berörde tid af 90 dagar, bestyrker, att, ä det ställe, Gäldenären är Mantalsskrifwen, han icke träffas kunnat, eller om dest wistelseort rngen anwrsning kunnat erhällas, bör nägon förmon af Jntekningen icke tillgodo njuta?
Reser va tion: af Friherre Cederström, Rudolf: »Då betänkligheter i afseende å lämplig heten af det år 1844 fastställda Reglemente hufvudsakligen synas hafva flin-, drat Utskottet att å motionen tillstyrka bifall, torde, enligt min åsigt, detta 4 Stalf Utskottets Utlåtande, N:o t Gä. ärende lämpligen häfva bordt på det sätt till Rikets Ständers behjertande forordas, att det föreslagna beloppet, 20,000 R:dr B:ko, hade blifvit tillstyrkt att, såsom bidrag till den i berörda Reglemente § 51 omförmälda särskilda nödhjelpsfond beviljas, för att, utan hinder af Reglementets stadgandeh i öfrigt, användas på sätt delegärne kunna finna för ändamålet tjenligast och hvartill Kongl; Majit funne godt lemna Nådigt bifall. De utmärkta och af Utskottet erkända förtjenster, hvilka Svenska läkare-korpsen såväl tillförene, som ock sednast under den sistlidet år härjande farsot medelst nitisk och sjelfuppoffrandfe verksamhet för medborgares väl ådagalagt, hafva, efter min tanke, i hög grad påkallat ett sådant bevis af tacksam välvilja och omvårdnad å det allmännas sida. Om anslaget beviljades i den ofvan omförmälda form, torde det i icke ringa mån medverka dels att förmå läkarne sjelfve att i inrättningen talrikare än hittills inträda, dels ock att de i Reglementet anmärkta brister blifva till rättelse uppmärksammade och anmälda; hvarigenom ändamålet i en framtid torde säkrare vinnas, än om, genom ett äfslag å motionen, Rikets Ständer nu skulle visa en> åtminstone skenbar, likgiltighet för den ifrågavarande högtförtjenta korpsens för-* delar och behof, a Uti förestående reservation instämde Herr V. Cassel. Ånk. till Exp.-Uisk. deb 11 Juli 1854, kl. 3 a. in. Utlåtande, t anledning af väckt motion, om pension för aflidne Intendenten Theodor Sandströms enka och barn, (U. A.)
Den 6 Februarii, *33 Bilagor till PleniProtocollet för d. 6 Februarii* N.o i. Herr von Qjjanten, Carl: 24 §. Riddarhusordningen utstakar väl tydligt, att då Elector blifvit vald till Utskotts Ledamot upphör han att vara Elector, och bör en annan utväljas. Häraf följer således enligt ordalydelsen, att Grefve von Schwarin upphörde vara Elector, då han valdes till Ordförande i BancoUtskottct. Herr Grefve v.Schwerin hade icke en gång, enligt ordalydelsen, bordt komma under val till ny Elector, ty det står: En annan utvälja, och en annan kan ej få vara densamma. Mig synes, att ordalydel sen här, är i strid mot sunda förnuftet, och att slutmeningen, en annan utvälja, innefattar, att den ifrågavarande erhållit ett annat förtroende, och sig det ej afsagt. Onekligt är en vald Elector hedrad med de väljandes förtroende, hvilket förtroende vunnit ny styrka, då personen ytterligare blifvit vald, till en så vigtig befattning, som Ordförande i BancoUtskottet. Det beror ju på hvar och en att antaga, eller icke antaga ett förtroende, förknippat med ansvar, och arbete, måhända utöfver hvad personens tid kan medgifva, men den gärd af agtning och förtroende, som varit rätta driffjädern till valet, bör väl icke anj Den 6 Februarii» ees återkalladt på samma gång som den valde anser sig nödsakad afsäga sig iörtioendet. Och bör väl, om man vill vara conseqvent, en redan vald Elector sålunda underkastas vådan af ett nytt val? En Representant erbjudes genom valet, att blifva Utskotts Ledamot.
Men det händer ofta, att, sedan utslaget vunnit Jaga kraft, den sakfällde dör, och böterna uttagas icke då hos honom, utan hos hans arfvingar. Understundom har det handt, att den aflidnes enka och barn anhållit att af gunst och nåd varda förskonade från böternas utgifvande, och K, M. har någon gång dertill lemnat bifall. Vid andra tillfällen åter har ansökningen blifvit afslagen; och olika meningar hafva ej sällan i detta ämne blifvit yttrade så vid högre som lägre domstolar. Den i Mars e. m. För den meningen, att böterna ej borde förfalla derföre, att den sakfällde aflider, har man hufvudsakligen anfört, att åklagaren derigenom blefve lidande i sin rätt till andel i böterna; att det nog ofta ändå hände, att åklagaren ginge i mistning af den inkomst, han hilligtvis borde kunna påräkna såsom vedergällning för det ofta lönlösa besvär, atalet orsakade honom, samt att det skulle blifva ännu mera ledande dertill, att den tilltalade sökte uppehålla målets afslutande, om lian hade utsigten att, i fall han under tiden afled, hans arfvingar voro fria från böternas utgifvande. I öfrigt har man utgått från den åsigt, att böterna utgjorde en skuld, som den aflidne i lifstiden ådragit sig och hvilken borde såsom sådan af hans qvarlåtenskap utgå. Deremot torde följande skäl böra komma i betraktande: 1) Det måtte vara en allmänt gällande grundsats, att lagen ej ålägger böter allenast i det ändamål att tillägga åklagare eller angifvare de penningar, som derigenom inflyta. Lagen stadgar böter för att straffa den felande, men ej för att bereda fördel åt någon annan. Först då böterna äro erlagda, uppkommer deras fördelning, och först då kan åklagaren derå anses äga något rättsanspråk; men ditintills är hans rätt blott presumtiv, d. v. s. i fall penningar såsom böter inflyta, är det hans rätt att erhålla desamma. På denna grundsats hvifar ock K.
Grefve Horn: Det är ej detta jag begärt få veta, utan min fråga är om de tre andre Ståndens beslut blifvit Ridderskapet och Adeln communicerade? Undertecknad Riddarhus-Secr eter are: Det är obestridligt, att de tre andre Ståndens beslut i denna fråga blifvit Ridderskapet och Adeln communicerade, ehuru ej ProtocollsUtdragen derom nu äro till hands; men de kunna inom några ögonblick anskaffas, om sådant fordras. Grefve Den 24 Februarii c. 111. ray Grefve Horn: Af hvad RiddarhusSecreteraren nu upplyst, är klart, att Ridderskapet och Adeln ej känner hvad de öfrige Stånden i saken beslutit, och det är sålunda oformligt att yttra gillande af en skrifvelse, sorn skall vara med heslutet enlig. Det enda rätta hade varit, att lägga expeditionen till handlingarne. Nu nödsakas jag reservera mig mot skrifvelsens godkännande af Ridderskapet och Adeln. Grefve von Fersen, Hans: Vid början af detta plenum har Herr Crusenstolpe afgifvit en reservation mot Ridderskapets och Adelns i föregående plenum fattade beslut, angående Författningarne mot lurendrejerioch tullförsnillning. Jag har sedermera genomläst denna reservation och funnit, att deri kastas skugga på Utskotten, genom antydning att Utskottens Medlemmar varit medel till visitationsrättens utsträckning längre än flere önskat. Jag delar meningen, att visitationsrätten ej blifvit förvärrad; men för att fria Utskotten från den gjorda tillvitelsen, får jag erinra, att Utskotten endast sammanjemka! RiksStåndens sig emellan stridiga beslut i frågan, och ej afgifvit något nytt iförslag. Om den värde reservanten tagit kännedom af Ståndens beslut, skulle han funnit, att Utskotten ej öfverskridit gränsen för deras åliggande att sammanjemka desse beslut, och dervid snarare mildrat, 63 H. 9 i3o Den 24 Februarii e. m. än skärpt visitationsrätten.
Jag kan icke föreställa mig, att R. o. Ad. skulle fatta ett beslut, hvilket icke egentligen kan hafva något ändamål , såsom förhållandet är med det sora Hr von Hartmansdorff föreslagit; ty inom det förstärkta StatsUlsk. protesterades emot votering, icke allenast af BorgareStts ledamöter, ulan äfven af en ledamot af BondeStåndet. Dennes protest grundade sig just på det skäl, att han af grundlagen ansåg sig förhindrad att deltaga i voteringen, så länge inbjudningen ännu var oafgjord. Betänkligheterne blifva således icke undanröjde genom ett så beskaffadt svar till det förstärkta StatsUtsk., som det Hr von Hartmansdoff föreslagit, utan säkerligen kommer det att vid Ulsk:s nästa sammanträde i sådan händelse gå på samma sätt som förra gången. Jag kan följaktligen för min del icke finna någon annan åtgärd riktig, än den att lägga till handlingarna förstärkta SlatsUtsk:s anmälan, och alt derefter med första företaga BorgareStts inbjudning. Hr Lagerhjelm, Pehr: Att lägga till handlingarna en skrifvelse från förstärkta StatsUtsk., som synes påkalla ett svar, då detta Utsk. anmält att det funnit hinder mota att företaga votering, kan jag icke anse vara rätt. Jag hade tillfälle att i förstärkta StatsUtsk. gifva tillkänna min åsigt det intet hinder mot votering förefanns, och jag hörde äfven ordföranden inom Utsk. yttra, att om någon enda ledamot yrkade votering, så skulle den äfven ovillkorligen försiggå. Man ansåg sig då emedlertid icke böra yrka votering af grannlagenhet mot de .Stånd, som icke yttrat sig angrde BorgareStts inbjudning. Då det förstärkta StatsUtsk. Den 09 Maj f. m. visat dessa Stånd en sådan grannlagenhet, så bör raan väl åtminstone visa här den grannlagenheten att svara, och ett sådant svar tror jag lämpligast innefattas i de ordalag, sorti Hr von Hartmansdorff föreslagit. Hr Hjerta:
Under de ifrågavarande 2:ne åren äro statsbidrag beviljade för upprensning af inloppet till Söderhamn och af Örsunds å, förgrundens förstärkande å hamnbyggnaden i Cimbritshamn, lill öppnande af en segelled emellan Westerviks hamn vid Gammelbyviken, för upprensning af nämnde hamns inlopp genom Blockhushålet samt till hamnbyggnaden vid Carlshamn. Utom de vägbyggnadsoch valtenaftappningsarbeten, hvilka under föregående år blifvit med statsbidrag understödda, äro följande vigtigare arbeten under revisionsåren fortsatta, nemligen: Strömsholms kanal, Götheborgs hamnarbeten, muddringen i Byelfven och Uddevalla reviere, Cimbritshamns och Wisby hamnbyggnader samt undersökningen om en båtled från Örebro till Nora och Lindes bergslager. Bland vigtigare, fullbordade, arbeten förekomma: Trollhätte nya kanal, Albrektsunds kanal, upprensningen i Kodjupet och uttappningen af sjön Tåkeru. Summan af beviljade statsbidrag under åren 1844 och 1845 för mittenaftappningsarbeten utgör 152,666 R:dr 41 sk. 8 rst. och land-vinningen bestiger sig till 18,948* tunnland. För 'vägomläggningar är un - — 180 der samma tid, såsom statsbidrag, anvisadt ett belopp af 216,263 R:dr 39 sk. 8 rst, och den förbättrade våglängden uppgår till 370,374 alnar eller omkring 20| mil. Navigations-Skolorna.
Del. är en frukt af nattens eftertanka, och ela Hr Gr. o. Landtm, täcktes tillåta det nu framlagda förslaget att blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, sä torde det måhända icke vara förmycket alt jag tager denna efterlåtenhet i anspråk, om jag en annan dag, i händelse jag haft en tankdiger natt, anhåller ali få ett förslag pröfvadt, som t. o. m. afviker från alla andra förslager. Jag anhåller emedlertid nu att få göra några erinringar vid Frih. Hamiltons förslag. Första punkten säger, att riksförsamlingar skall bestå af 260 till 220 ledamöter. Sedermera säges, att denna riksförsamling delas i två kamrar, hvaraf den äldre, den första, består af 100 ledamöter. Del säges äfven, att den andra, eller yngre kammaren skulle vara en tredjedel större än den förra, Huru och på hvad sätt detta nu är räknadt, kan jag icke för min del göra mig klart. Jag har följt Seseinans methoder, men detta lärer icke dermed sä alldeles öfverensstämma; ty om man drager 100 ifrån 260 så återstår 160. Delta skulle blifva antalet af den andra kammarens ledamöter d. v. s., att den med 60 ledamöter skulle öfverstiga den förra, men delta blir icke en tredjedel hvarken af det ena eller andra. Om nian åter räknar riksförsamlingen till 220 ledamöter, sä är den yngre kammaren 120, och skillnaden 20 blir icke eller då en tredjedel af hvarken det ena eller det andra. Således tyckes der ligga någon hemlighet förborgad, som jag för min del icke har kunnat utreda. Om man skulle antaga, att antalet 100 för den öfre kammaren har blifvit af motionären bestämdt derföre, att det är en jemn siffra, så torde det likväl icke vara för mycket alt fordra, att antalet för den yngre kammaren äfven skulle vara bestämdt efter några vissa grunder. Sådana grunder kunde vara behofvet af något visst antal representanter för Ulsktn till ärendenas beredning, eller behofvet af representanter ifrån Rikets alla landsändar, alla städer och orter. Någon sådan beräkning borde ligga till grund för ledamöternas antal.
Hvad fan ska det här bli af? Du börjar din landtdagsmansbana som en härlig politiker, du! FRU SEGERSTEDT. (springer från fönstret till sin son och vill draga honom ut) Nu kommer de uppför verandan redan. Du måste bort, Viktor! (Man ser jaktsällskapet komma i procession upp på verandan bärande tre lodjur som byte. Emmy och Elise in i salen). BARON. (tar Segerstedt under armen) Seså, kom nu upp till mig, ska jag lämna dig det vi talade om ... (Segerstedt följer honom motvilligt efter en blick på Elise. Jungfrun tänder ljus i salen. Jaktsällskapet kommer småningom in genom glasdörrarna). GENERALEN. (upprymd, sedan han kastat en forskande blick kring sig och icke funnit Segerstedt) God kväll igen! God kväll Elise! (kysser henne). Det har varit en präktig jakt, må ni tro. Tre lodjur fälda! Och så stora de är sen! Bara ett af dem är en unge. Kom då ut, så får ni se dem! Har ni sett lodjur förr? Damerna behöfver inte vara rädda för dem, de är riktigt döda! (Damerna ut. Till fru Segerstedt i dörren). Och sen ska fru Segerstedt se till hvad det fins för godt i källaren. Vi ska dricka bestarnas graföl. (Vahrman och han gå ut på verardan med damerna). KARLSSON. (gör förnöjd ett slag i salen) Det var alt min uppfinning, den här julglädjen, ska jag säga, Generalen är som en annan människa efter den. POSSESSIONATEN. Han är en hedersprisse! KRONOFOGDEN. Åh, – generalen är inte så enkel, som ni tror. PASTORN. Men hvad middagen ska smaka! KARL. Ska man inte göra någon slags toalett till den? POSSESSIONATEN. Åh, – dra åt skogen med alla toaletter! Duger jag inte vid middagsbordet så här kanske? Det är bara Helsingforssnobberi, det där. LÄNSMANNEN. Ja visst! KARLSSON. Unga herr Vahrman ska inte bjuda till att vara fin. Nu är vi på landet, ska jag säga.
Rättegångsbalken, i fråga om rättighet för uti Hofrätt uteblifven part, som vinner, att af vederparten erhålla ersättning för lösen för ett exemplar af öfverrättens beslut, har hos Rikets Ständer blifvet påkallad mellankomst af lagstiftande makten; och emedan af stadgandei i förstberörde lagrum, att den, som i rättegång vill fordra betalning för kostnad och skada, skall uppgifva hvari samma kostnad består, med rätt för domaren ”alt ändå tillägga parten betalning för stämning och vadepenningar, så ock domslösen, när det så skäligt finnes”, icke kan slutas till ovilkorlig! förbud emot rättigheten för öfverrätt, att tillägga en uteblifven svarande part lösen för öfverrättens beslut, helst häremot, förekommer, att genom 10 kap. 4 §. Utsökningsbalken, Hofrätt blifvit ålagdt att, uti der antydda fall, tillägga klagandens vederpart, ehuru han icke blifvit hörd och således ej heller varit i tillfälle att väcka anspråk på ersättning för rättegångskostnad i Hofrätten, en dylik ersättning, och de skäl, som i detta fall förefinnas, äfven i andra höra gälla, hvartill kommer, att en i öfverrätt uteblifven part som oftast är i behof af öfverrättens beslut, enär han tilläfventyrs af underrätten blifvit tillagd förmåner, för uttagande af hvilka Hofrältens beslut är af nöden, hvadan den, som vållat detta behof, äfven hör vara pligtig att godtgöra den kostnad som för behofvets afhjelpande erfordras; att, dä serskildt påstående i sådant 704 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Härvid förekommo: 33:dje punkten, angrie stats-bidrag för en Itanal-ledning mellan sjöarne Krön, Jultcrn, Ellingen och Asunden ; 34:de punkten, ang-.de anslag för upmuddringen af Götha elfs norra utlopp; 35:te punkten, ang-.de anslag för jernvägsoch kanal-anläggningar mellan Wenern och sjön Stora Lee; och 36:te punkten, ang:de anslag för kanaloch slussverks-anläggning mellan sjön Fryken och den segelbara delen af Nors-elfven. Dessa punkter bi föl los. 37:de punkten, angrie stats-bidrag för en hamn-anläggning och en kanal mellan Carlstad och Kanikenäset vid Wenern. Frih. Cederström, Rud.: Att bland de många anslag, som blifvit för seglationen på och vid Wenern begärda, StatsUtsk. ej kunnat tillstyrka något, är visserligen mycket nedslående, men så tillvida kan jag ej annat än glädja mig öfver Utsk:s behandling af denna punkt, som detsamma här åtminstone tillstyrkt ett låneunderstöd. Den nu ifrågavrde anläggningen är verkligen en af de vigtigaste, ej allenast för Wermland, utan äfven för alla dem, som hafva sin seglation på Klarelfven. För några år sedan fann man, att den hamn, som nu finnes, är genom sitt för de sydvestra stormarna öpna läge högst otjenlig. Man inrättade då en hamn vid Kanikenäset, hvarifrån en kanal gräfdes till lilarelfvens vestra utlopp, men hvilken dock uptogs alltför grund, för alt kunna befaras af större fartyg. Då dessutom vägen från Kanikenäset till staden är både lång och backig, torde R. o. Ad. finna, att trafiken är genom dessa omständigheter ganska svår och hindrad. För alt afhjelpa dessa svårigheter, hafva alternativa förslag blifvit fram - Den 5 December e. m. 103 ställda om att förflytta trafiken till sjelfva staden.
Eller förswiuner ej den underkastade myndighetens förestrift alldeles inför den högst bcfallandcs? Man kan ej tweka om swarén pä desia frågor. Tillämpningen af desia slutsatser gör sig sjelf. För Herrar Banco-Fullmägtige funnos öfwer det i fräga warande ämnet wänne rakt stridi - r84 Den 18 September, stridiga förestriftcr: den ena i Reglementet dem omedelbart meddelad af Banco-Utskottet; den andra dem formligen meddelad af Kongl. Maj.t, utur Riksens Ständers underdåniga skrifwelse, och, hwad ännu mer är, officielt kungjord pä Riks-Salen, i Riksdags-bestutet, r en Act om hwilken de ej kunde wara okunnige, ur hwilken det till och med äläg dem att inhemta lydelsen af ett beslut, öfwer hwilket de kände, att Banco-Utstottet ej kunde, att Riksens Ständer således mäste hafwa bestutit. Nu hemställer jag hwilketdera rättesnöret borde gälla emot det andra: Reglementet äfwen understödt af Answarighets-Lagens hotelser, eller Rlksdags-bestutet kraftigt genom sin blotta natur af högre Lag? —Man lärer ej bestrida det sednare sin företrädes-rätt: och medgifwandet häraf upplöser hela knuten af frägan om Fullmägtiges äliggande. Herrar. Banco-Fullmägtige hafwa säledes, efter min öfwertygelse, handlat enligt rigtiga grunder dä de wid sista öfwerläggningen cm ämnet, werkligen fattat sitt besiut i öfwerensstämmelse med den tanken, som ansäg rättesnöret för dem ligga i Riksens Ständers beslut, och alltsä icke i Banco-Utstottets, hwilket Utskott, i mänga mäl ägande caracjeren af-Riksens Ständer, i detta'mäl. saknade densamma alldeles.