Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1,000,000 tolfter bräder utskeppas och 600.000 st. bjelkar. Den indirekta skattenedsättningen för endast de 4 varorna socker, kaffe, span mål och stångjern utgör således omkr. Dessa 16 millioner skulle ökas med åtskilliga andra millioner, -om tulluedsättningen på alla öfriga varor toges i betraktande. Detta är en stor och utomordentligt stor skattenedsättuing, så vida man med skattenedsättuing menar minskade skattebidrag från hvarje skattdragare och icke minskade statsinkomster. Låtom oss nu tillse om några skatter blifvit förhöjda. Jag vet ingen utom bränvinsskatten, som från en obetydlighet blifvit höjd till 8,000,000. Men det finnes intet, som vittnar så mycket om Svenska folkets tillgångar, som just denna höga bränvinsskatt. Jag frågar eder, mine Hrr! om vi hafva råd att skatta 8,000,000 blott tor rättigheten att supa, månne vi icke då äfven skulle hafva råd att skatta hälften för rättigheten att vara en tryggad och ansedd nation? Och mer än 4,000,000 rdr behöfver ej vårt försvarsverk, flottan 3,000,000 och landtförsvaret 1,000,000 om året, för att sättas i sådant skick, att vi icke mera skola sitta bortglömda och ringaktade i vår vrå af verlden, en vanmakt bland stormakterna. Mine Hrr ! Sverige har egt lyckan af att åtnjuta en 5 0-årig fred. Under denna tid har fäderneslandet med stora steg framgått i materiel förkofran. Jag älskar denna förkofran och vi böra alla älska den, ty på det materiella välståndet är dock bildning och civilisation ytterst grundade. Det är icke dagakarlen, som hela dagen går böjd öfver spade eller plog, som rycker menskligheten fram-; det är den, som eger någon ledighet från det tunga arbetet och tryekande brödbekymren.
Huru vill man då, när man ser medel på alla håll komma att tryta, bevilja ett anslag så stort som det ifrågavar., (»00,000 r:dr b:co, till ett sådant ändamål som det närvar., helst om det till sluts ej skulle befinnas hafva all den verkan på samhällets politiska intressen och moraliska väl, som man skulle önskat och som en mängd personer föreställa sig. Det är kändt att BondeSt. (hvilket icke torde vara oriktigt alt i beskatlningsfrågor rådfråga eller åtminstone beakta) redan återremitterat ifrågavar. betänk. Man har der hufvudsakligen uttalat 2:ne åsigter emot detsamma. Den ena var den, att man borde så laga, att till häradshäktens uppbyggande, de vid 1840 års riksdag anslagna 100,000 r:dr mätte ersättas medelst nytt, enkom dertill beviljadt anslag; men de öfriga nu begärda 500,000 r:dr afslås. Andre talare hafva likväl yrkat alt man borde anslå 100,000 r:dr om året, således 300,000 r:dr tillsammans, dock så att deraf först skulle afgå, i ersättning (ill häradshäklenas byggande, ett belopp af dem frångångne 100,000 r:dr, möjligen förhöjdt till 120,000 r:dr; hvarjemte i BondeSt. har talats derom, att man ogerna ansloge stora summor ensamt till uppbyggande af ståtliga palatser lill länshäkten, under det att häradernes invånare likväl torde blifva nödsakade med egen svett och möda bidraga till upprätthållande af häradshäktena. Man kan sålunda visserligen ej kalla alldeles obilliga deras yrkanden att för detta sednare ändamål återfå hvad dem frångått och äf - Den 23 Februari f. m. 649 ven något derutöfver; men på sätt Hr Rääf anfört, måste man taga i betraktande, att ett uppförande af häradshäkten efter cellsystemet olvifvclakligt skulle medföra oerhörda kostnader vida utöfver hvad man ämnat och mer än landet mäktar utgifva.
Det måste visserligen inedgifvas, att en ordentlig bokföring bör för så väl handtverkare som andre närings-idkare i allmänhet vara nyttig, men det torde icke heller kunna bestridas, att den ej är för dem alla verkligen behöflig. Många liro de, som ulan den ringaste kännedom om kreditens vidsträckta användande inom det egentliga affärslifvet eller de särskilda former, hvarunder den der uppträder, drifva sin obetydliga rörelse på ett sådant sätt, att del hvarken med afseende å det allmännas eller den enskildes rätt eller fördel kan visas vara någon nödvändighet alt ålägga deni bördan af den omständliga och noggranna bokföring, som för affärsmannen är ett behof. När dertill kommer att dessa näringsidkare i allmänhet sakna icke allenast de insigter, som fordras lill de ifrågaställde handelsböckernes ordentliga förande, ulan ock tillfälle, kanske understundom äfven förmåga att förskaffa sig sådana insigter, vore det så mycket mer orätt att ålägga dem en dylik bokföring, som underlåtenhet alt fullgöra det ålagda skulle för dem, som till och med endast i följd af verkliga olyckor råkade i obestånd, medföra det stränga och vanärande straff', hvarmed gällande konkurs-lag belägger den vårdslöse gäldenären. Billighet och rättvisa kräfva följaktligen, att lagen icke förcskrifver bokföring såsom ovilkorlig skyldighet för andre än dem, som drifva sådan rörelse att, för vidmakthållande af ordning och reda, bok deröfver nödvändigt måste linnas. Sådan är den rörelse, som drilves af egentliga köpmän. Men när man ifrågasätter att bland öfriga näringsidkare skilja emellan dem, som skyldigheten att öfver deras rörelse föra bok bör åläggas, och dem, som från denna skyldighet skola fri lagas, visar sig att inom de flesta, mera utbredda, näringsgrenar finnas idkare af hvardera klassen och att frågans lösning beror, såsom Högsta Domstolen anmärkt, ej blott af den utöfvade rörelsens art, utan äfven af dess vidd och sättet hvarpå den drilves. Att efter näringsgrenarne uppdraga skiljolinier eller angifva dem, som skola hålla bok öfver sin rörelse, måste derföre under närvarande förhållanden misslyckas.
Ett till sådan skjutsning anslaget hemmans innehafvare vet nemi. alltid hvar han skall emottaga den skjuts, hvartill han upbådas, och huru många dragare han ständigt dertill måste hålla i beredskap; han är således äfven i tillfälle att kunna träffa aftal med någon dertill hågad, att öfvertaga denna skjutsningsskvldighet, såsom vid entreprenader äger rum, och således genom en för ett eller flera år bestämd penningeupoffring, blifva befriad från detta förhatliga onus. Den kronoskjutsskyldige deremot vet aldrig hvar han kan blifva anbefalld att emottaga den skjuts, hvartill han upbådas, förr än när ban dertill erhåller kallelse, hvilken sällan eller aldrig meddelas honom mera än en dag, stundom ej mera än några timmar förr än han skall inställa sig. Att han, i afseende på skjutsens emottagande, får begifva sig utom häradets gräns, 2 5 3 mil 196 Den 3 December e. m. från sitt hem, är ganska vanligt, stundom ända till 6 å 8 mil, och för denna långresa fram och åter erhåller han då icke någon godtgörelse, utan njuter betalning endast för den väg af högst 2 mil, ibland blott en, som han skjutsat. Antalet af de dragare, hvarmed han kan blifva ålagd att inställa sig, öfverstiger ofta det antal som är behöfligt för hans jordbruk, hvilket på många ställen till ringa del bedrifves med hästar, och han är således nöd sakad att hvarje gång han till kronoskjuts upbådas, för tillfället, mot lega, anskaffa alla eller en del af de dragare, som dertill äro nödige, och när detta oftast måste ske i största hast, såsom förut är nämndt, så. är tydligt att han sällan är i tillfälle att dervid betinga sig billiga vilkor, utan finnér sig tvungen att antaga hvilka betalningsanspråk som helst, huru öfverdrifna de än må vara. Till afhjelpande af dessaför den kronoskjutsskyldige obilliga och betungande olägenheter, vågar jag föreslå: Att R.
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigsta tjenare och undersåter: D. SILFVERSTOLPE. J. THEOD. BERGELIN. JOH. MICHAELSON. Stockholm den 30 December 1862. FR. HOLMQVIST. ADOLPH BERGHMAN. K. G. Metzén. — 284 — (Bilaga). Till Kongl. Direktionen för Veterinärinrättningen i Stockholm. Till bemötande af de af Rikets Ständers Revisorer öfver Veterinärinrättningens räkenskaper framställda anmärkningar, får jag blott anföra, att, alltsedan år 1857, då jag tillträdde räkenskapsförare-befattningen vid Veterinärinrättningen, fullt ordentliga räkenskaper med sina tillbörliga konti derstädes förts; hvilket när som helst kan af de vid Inrättningen förvarade räkenskaperna inhemtas; och att Revisorernes anmärkningar icke grunda sig på annat än den till Kongl. Kammar-rätten årligen öfver Inrättningens inkomster och utgifter ingående kassaredogörelse. Vidkommande verificera!gen af den vid årets slut befintliga kassabehållningen, får jag hänvisa till 1861 års räkenskaper, dit densamma blifvit öfverförd. Stockholm den 30 December 1862. 0. W. Maechel. Direktionens för Veterinärinrättningen i Skarn underdåniga utlåtande öfver en vid berörde Inrättnings räkenskap för år 1860 af Rikets Ständers Revisorer gjord anmärkning Stormäktigste, Allernå-digste Konung! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning i remiss den 14 November 1862, får Direktionen öfver Veterinärinrättningen i Skara, med anledning af den hos Rikets Ständers Revisorer, vid verkställd granskning af Veterinärinrättningens räkenskaper för år 1860, framställda anmärkning, att inventeringsbevis saknats öfver kontanta kassabehållningen vid 1860 års slut, härmedelst afgifva den underdåniga förklaring, att Direktionen för framtiden skall ställa sig den gjorda anmärkningen till efterrättelse.
Derom; §örflaringar till £>fj af StUmogen, m. fl., fe Slnföfningar; Sörflaringar, forn angå kronans räntor eller härröra från reDogörelfe för DtöponeraDe mebel, brottmål m. nt.; SörmpnDare*famntareé uträfntngar å ompnDige barn» mebel, od) allmänhet §örmpnDare#reDogörelfe meD Dertill l)öranDe bilagor; ©pm nafle r; ©äftgifroeruffjuts, fråga Derom; äjofpitaler; .f)uöbå(lö Dit ingifmaö eller ocf Derifrån utgå i ärenDen, font tillböra Dejie (Smbetenö åtgärDer; klagomål eftner tillfogaDt tnålD ocb oförrätt af ^ronobetjente eller arn Dre (Smbetömän; Änecfte-^ffplDigbeteré utgöranbe, i fråga Derom; bronan i ali SDeg rätt, Då Derom jfriftroeplaä b^ö i Saftid®* od) öfrige departementen af ‘SBårt Sattcellie, eller broilfen annan ^ublif Slttctoritet forn bdtf I JCrottodenerancer, Sontracter Derom; Ärono Qfomminijtrar i em* betet, äfroenfom görorbnattDen föv QSacance* och s3?åDårö*^>veDifanter famt v>ice Somminiflrar; 9?pbpggen, anföfnittg till utfpning od) anlägganbe
Det har gått så småningom och på ett med prodaktionsvilkoren öfverensstämmaode sätt, emedan reduktionen hållit jämna steg med individens genom hvila och bättre föda stegrade arbetsförmåga. Det har genom talrika försök påvisats, att detta tal om den engelske arbetarens större arbetsförmåga ingalunda är en fras, utan rena verkligheten. » Vi skola », säger den ofvan nämde tyskBinnade författaren, » endast anföra några så extrema tal som att förhållandet mellan arbetsförmågan hos en engelsk och en indisk bomullsspinnare är som 56 till 23,2, det vill säga, att engelsmannen producerar mer än dubbelt så mycket som hinduen på samma tid och på samma maskin ». Detta resultat har appnåtts så småningom utan allvarligare rubbningar af den natarliga utvecklingen inom industrierna, emedan det fria affcalet möjliggjort ett tillämpande enligt » dagens kars », om vi så fä nttrycka oss. Vi föreställa oss att den svenske arbetaren ingalunda skulle bli synnerligen belåten, om man en vacker dag Bade åt honom: För att hjälpa den förtryckte belgiske och sachsiske arbetaren bar det blifvit genom internationel lag beslutat, att du ej iär arbeta mer än 8 timmar i stället för 10. Naturligtvis blir din lön då kr. ], 60 i stället för 2 kr. Ty det kan väl icke vara meningen att genom lagstiftningen äfven vilja reglera arbetslönerna. Den svenske arbetaren strejkar, men lyckas icke, ty arbetsgifvaren vet, bur mycket arbetaren kan producera i timmen, ooh konkurrensen tvingar honom hellre upphöra med produktionen än låta producera med förlast. Att ställa den svenske arbetaren under dy-Hka vilkor kan omöjligen det svenska samhället gå in på. En annan svårighet möter oss i hemslöjden, bvilken i mångaland spelar en betydande rol inom stora industrier t. ex. ur-fabrikationen, leksakstillverkningen m. m. Är det verkligen möjligt att befalla de fullvuxna medlemmarne af en arbetarefamilj, att de ej skola ha rättighet att inom hemmets fyra väggar arbeta mer än ett visst antal timmar, att de ej skola fl stiga upp före kl. 6 på morgonen, att de skola ha middagshvila från 12 — 2 och gå till sängs kl. 8?
Vanligtvis, vid ett nytt års början, hade alla dylika det föregåendes skrifteliga öfverlefvor, uppfiskade ur en dem enkom egnad låda, blifvit utan afseende på rang eller ålder, uppträdde på en silkesända och skickade per posto till Gunnilla, hvilken tillkom att genomläsa dem. 1833, efter att förgäfves hafva låtit vid Nyåret vänta på sig, voro de vid sin ändteliga ankomst, ehuru icke så talrika som vanligt, i en förfärlig villervalla – och deras ordnande kostade icke så liten möda. – Ett och annat närmare karakteriserande skrifvarinnan, taga vi oss friheten af dem undansnilla. Ekholmen d. 6 Maj 1832. Hvarföre kan jag ej tåla Fru N. Allmänt erkänd för beskedlig, åh ja – aktningsvärd, vältänkande, Gudfruktig – åh ja – åh ja, åh ja! Men hon har en egennyttig, trälaktig själ. Alltid skall vår Herre tillräkna henne den och den och den förtjenstfulla handlingen. Åtminstone är ingen fara att hon sjelf glömmer det allraringaste. Hur kan hvad Frun sjelf kallar Religion, rima sig ihop med det löjliga anspråket att hålla dubbel bok med Gud? Till och med när man helt simpelt älskar något jordiskt, räknar man ju icke hvart steg man går för det, och jag tror visst inte Frun håller mig räkning för alla onödiga fjät, jag i afton nödgats trampa för hennes otäcka mops. Men ack! nu får jag väl bannor af Gunla! Usch! Fru N. talar så mycket om döden, att man kan bli rädd, till ock med för att lefva. Gunla talar aldrig om döden – Jag undrar just om hon tror på den. Den välsignade Frun med sin död! Den sitter mig än i halsen! Ekholmen den 10 Maj 1832. Du Gunla, som när allt kommer omkring, nog inte lär vara så bra som jag alltid trott! Säg mig uppriktigt om du tror det betyder jag snart skall dö, att jag nyss bar mig så fläpigt åt!
En fast egendom faller i arf; men till arfsrätten uppstå stridiga anspråk. Ingendera af de tvistande är i besittning, och ingendera medgifver den andra att komma deri, utan hvardera yrkar att blifva inrymd under tvisten; eller endera sitter i besittning, ehuru hans anspråk på arfvet är uppenbarligen grundlöst; och den andre yrkar att blifva inrymd. Eller ett köp om fast egendom är slutet, men klandras af säljaren, sorn vägrar att afträda, ehuru påtagligen utan skäl; eller köparen har kommit i besittning, men genom ouppfyllda vilkor förverkat sin rätt; och säljaren yrkar att få honom vräkt. I alla dessa fall är besittningsrätten tvist underkastad; och Konungens Befallningshafvande, som ej får befatta sig med hvad domareembetet tillhörer, kan icke lemna handräckning till någondera partens insättande i besittning. Tvisten blir långvarig; och om besittningsrättens åtnjutande kan ingenting förfogas förr, än dom fallit. Imedlertid händer lätteligen obotlig skada på egendomen genom innehafvarens vanvård eller uppsåtliga förgörande, och slutligen belinnes denne oförmögen att någon skada godtgöra. Den omsider befunne rättmätige ägaren åtnjuter aldrig fullt ut den rätt, han genast bordt utbekomma, utan ser den oberäkneligen minskad, i fall han dock upplefver det ändtliga utbekommandet af hvad som deraf återstår (oberäknadt allt, hvad han förlorar i aldrig vedergällda rättegångskostnader, hvarom här icke fråga är). 00 De exempel, som härpå kunde anföras, äro icke sällsynta; och en lag, hvarigenom de kunde förebyggas, vöre utan tvifvel välgörande. I lagförslaget förekommer derom ingen fråga. Jag ser dock icke någon oöfvervinnelig svårighet för införande af en sådan lag.
Om man nu träder in på ett obegränsadt fält och låter Staten uppträda som förläggare, derigenom att man medgifver, att allt får belånas som ej är underkastadt förskämning, så tror jag, att vi kasta oss in i den labyrinth, utur hvilken vi sedan med tårar i ögonen förgäfves skola önska utkomma. Jag tror, att om en näring skall drifvas med fördel, skall den drifvas af den som förstår näringen; men om 634 Éién 13 September J, m. Staten skall vara förläggare för allt, fruktar jag att mången inledes i yrken, hvaraf han ager föga kännedom. Således yrkar jag förkastande af första alternativet och antagande af det andra, såsom öfverensstämmande med de grundsatser jag hittills yrkat. Ytterligare anhåller jag få framställa en våda af detta system. Man har sagt, att penningestocken skall vara omkring 3o millioner. Om man nu tillåter en utlåning, som utgår utöfver dessa 5o millioner, och ej sätter någon gräns för densamma, och man sedan, i anledning af ett Utlåtande, sorn införväntas, skulle föreskrifva att belåningen får gå hela året och ej relaxeras på vissa tider, så hemställer jag, hvar sådant skulle stanna, om icke rörelsecapitalet kunde gå till 5o millioner. Ett sådant system lär således ej vara öfverensstämmande med en varsam Statshushållning, så framt det ej är fråga om en eller annan viss artikel, som är så courant och lemnar en sådan säkerhet, att den kan komma i samma cathegorie nied jern. Jag anhåller om proposition på andra alternativet, eller att det måtte blifva contraproposition i fall af votering. Herr Hegardt, Chriflian Bernhard'. I Bankens nu varande ställning, och innan den blifvit satt i tillstånd att göra rått för sig, kan jag ej annat ån afstyrka antagandet af det första alternativet, såsom högst vådeligt för sedelvårdets upprätthållande, och hinderiigt för den tillåtnnade realisationen. Når den gått i fullbordan, och Banken blifvit hvad den borde vara; då först år det tid, att väcka fråga ora en
Revisorerne hafva anmärkt, att Akademien under år 1862 för utarbetande af en ordbok öfver svenska språket användt 2,401 R:dr och till öfriga behof 3,072 R:dr 68 öre; men att, då Rikets Ständers vid 1859—1860 årens riksdag fattade beslut, att utöfver det ständiga anslag, hvaraf Akademien då var i åtnjutande, eller 2,250 R.dr, å ordinarie stat skulle uppföras det för ordboksarbetets fortskyndande förut beviljade extra statsanslag af 3,750 R:dr årligen, icke afsett, att sistnämnde belopp skulle för annat ändamål än förut användas, hade Revisorerne, som ansett det till ordboksarbetet afsedda belopp böra helt och hållet komma nämnde arbete till godo, ej kunnat underlåta att anmärka, det för år 1862 en del af ordboksmedlen blifvit använda för att fylla en brist, som under nämnda år uppstått uti Akademiens öfriga tillgångar. — 361 — Den åsigt, Revisorerne sålunda uttalat angående betydelsen af Rikets Ständers omförmälda beslut, framgår dock hvarken ur Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet, eller af Eders Kongl. Maj:ts, på grund af Akademiens underdåniga framställning, derutinnan till Ständerna aflåtna nådiga proposition.
Direckeuren Herr I.rrs von Ltockenström. Rpklmästaren och Riddaren af Kongl. Swärds-OrDen Herr 6eorg ^stlerfparre» Af Högwör dige Preste-Ständet. För Upsala Stift: Theologie Professorer, Herr Doctor Sven Wijkman Oalperston. För Stockholms Consistorium: Kongl. Hof Predikanten och Kyrkoherden Herr kebr Lam, vralen. För Den r4 November»3 För Linköpings Stift: Biskopen och Commcndcuren of Kongl. Nordstjerna Orden, Herr Doctor ^acob ^xel l>mclblom. För Carlstads Stift: ConlractS - Prosten Herr Doctor ^.Zolxk kreärL Hellin. För Hernösands Stift: Lektorn och Conrracts Prosten» Ledamoten as Kongl. Nordstjerne Orden, samt en af be Aderton i Svenffa Akademien, Herr Doctor Larl Quiist I»Ior6in. För Gottlands Stift: Prosten Herr Doctor Olok jokansson bslirLUI Af WLttofl. Borgare-Ständet. För Stockholms Stad: Grosthandlaren Herr jokan egelin. För Gefle Stad: Aädmannen och GrostHandlaren Herr Oaniel^LIk^ Lrsnä. För Wisby Stad; Borgmästaren och Riddaren af Kongl. Wasa-Orden Herr kekr Herrman QrevvesmLKI. Den !4 November. För Warbergs Stad: Rådoch Handelsmannen Herr jok. ket. tio!- mor. För Mariefreds Stad: Borgmästaren Herr R. 6. Sturnegk. För Philipsstad Stad: Rådoch Handelsmannen Herr IManäer. Af Zederwärda Bonde Ständet. För Upsala Län: Häradsdomaren och förre Riksdagsmannen jokan Lengtslon i Brunsta. För Stockholms Län: Nämndemannen LriK. klattston i Norr Nänö. För Swartsjö Län: Nämndemannen ^näsrs ^näerslon i Elfnäs. För Abo ocih Björneborgs Län: Bonden Rrik, fagerlöt i Rittoniemk.
Men jag hemställer, om icke denna är stridande mot författningarnes grunder och anda, enär ProsteTunnorne alldeles icke svara emot de resekostnader, för hvilka de skola utgöra en ersättning. Jag anhåller derföre om återremiss under åberopande af Herr af Billberghs omständliga reservation, som nyss blifvit uppläst. Herr af Billbergh, Johan Petter: Jag förenar mig hufvudsakligen med Herr Tham, i begäran om återremiss, öfvertygad, att Utskottet vid närmare öfvervägande skall finna orättvisan af dess nu yttrade åsigt. Grefve Cronhjelm, Otto August: Som BevillningsUtskoltets Betänkande, efter hvad jag kan finna, står i rak strid med grun - Den 8 Maji. derne så väl i 1818 sorn 1823 årens BevillningsFörordningar och Utskottets åsigt icke eller varit någonsin förut practiserad, anhåller äfven jag om återremiss. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Bevillningsutskottets ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar höra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff j August: Då Herr af Billbergh, i dess reservation, så grundligt bevisat sin sak, och anfört alla författningar, som tala för hans mening; synes det nog strängt, att neka återremiss. Skulle Ridderskapet ooh Adeln sluteligen ej finna skäl, att biträda Herr af Billberghs mening, så torde det vara tids nog, att ogilla den, när Betänkandet återkommer. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af Hans Excellence nyss framstälde proposition till återremiss af ifrågavarande Betänkande. Ropades åter Ja och Nej. Herr Tham: I fall återremiss icke beviljas, yrkar jag votering. Herr Bråkenhjelm , Pehr Reinhold:
Allmänna Indragning s-slnlen (tab. litt. B). 5:o. Under förmälan hurusom billigheten fordrade, att de sedan Sveriges sednasle krig qvarlefvande och i Arméen qvarstående Officerare af Majors-, Kaptensoch Suballerngraden, hvilka hade antingen alldeles intet eller endast högst obetydligt understöd af Staten och jemväl saknade enskild förmögenhet, blefvo försatte i sådana vilkor ali de kunde, ulan alltför stora svårigheter och bekymmer, erhålla sin nödtorftiga bergning, har förslag blifvit väckt, alt för omlörinälda ändamål mätte beviljas ett anslag af 2,000 R:dr Banko ärligen för nästkommande statsregleringsperiod, att emellan förenämnde officerare, enligt uppgifna grunder, tördelas. Erkännande billigheten derai, alt de medellösa äldre Officerare, som deltagit i landets sednaste krig och allt hitintills ej kommit i åtnjutande af något understöd al Slaten eller erhållit sådant till alltför otillräckligt belopp lör en nödtorftig bergning, på deras ålderdom beredas en i någon män förbatlrad stallning, hafva Rikets Ständer ej kunnat undgå att finna det begarda anslagsbeloppet tor ändamålet otillräckligt, i anseende till del stora antalet al omkring 200 från krigstiderna ännu qvarlefvande Officerare och Underofficerare, hvilka senare, likasom jemväl officerare och underofficerare vid Flottan samt Fältläkare, sorn i krig deltagit, Rikets Ständer ansett höra af enahanda iörmän komma i åtnjutande. Dä likväl med det understöd, som nu är i fråga, icke åsyftas annat, än att bereda en förbättrad ställning lör deni bland omlörinälda militärer eller läkare, som för sin nödtoritiga bergning äro deraf i verkligt behof, hafva Rikets Ständer trott sig kunna antaga eli belopp al 20,000 R:dr