Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lärotiden hade blifvit bestämd till 3 år. Vid seminariet funnes 5 klasser, men endast 2 hufvudlärare. För alt afhjelpa denna brist funnes det stadgadt, att lista och 2:dra klassen skulle samläsa för den ena hufvudläraren, hvilket, i motionärens tanke, vore högst olämpligt. För inträde på seminarium fordrades kristendomskunskap, färdighet i innanläsning, alt kunna skrifva modersmålet någorlunda felfritt, alt hafva en jemn och redig handstil och någon kunskap i arithmetik, men ingen kännedom af historien, geografien eller annat, hvaruti hvarje väl organiserad folkskola lemnar sina elever undervisning. Reglementet förbjöde dem, som saknade ”musikaliska anlag” inträde å seminariet, hvilket äfven vore en oegentlighet. Dimissions-examen, aflagd inför theologisk fakultet, äfvensom 2 års tjenstgöring såsom lärare eller lärarinna i en småskola berättigade till inträde å seminariet utan inträdes-examen, men icke student-examen eller högre inom filosofisk fakultet aflagd examen. På dessa och flera af motionären andragna skäl har han föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla alt ofvanberörda reglemente, som skulle gälla till efterrättelse från början af höstterminen detta år, måtte dessförinnan undergå en nödig revision. af Doktor Säve hvilken (i motion Nio 7) anfört, hurusom Rikets Ständer vid 1860 års riksdag anslagit hälften af den personliga skyddsafgiften till folkskolan, men dervid stadgat såsom vilkor, alt statsbidrag icke skulle beviljas till högre beBih. till B. St. Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 1 Haft. 13 90 StatsUtskottets Utlåtande N:o 139. lopp, än som motsvarade hvad församlingarne sjelfva från en viss sednare tid tillskjutit. Detta stadgande hade haft till följd, atl icke blott församlingarnes föregående och ofta betydljga bidrag dervid icke kommit i beräkning, utan äfven alt kommunerna bringats i frestelse alt antingen för högt uppskatta sina nya bidrag, eller alt låta hvad som redan blifvit tillskjutet gälla såsom nytt tillskott.
Hans Ercellence Herr Stats-Ministern för Utrikes ärenderne Friherre von UngeLNöm. StatsMäderne Friherre lagerbjelke. Friherre von klaten. Justitiä-Räderne iserbjelm. ÄervoZel. Justitiä-Cancelleren Grefwe WLLbtmeister. Westor ^uröfjiLU anmälte i underdånighet, ar sedan Kongl. Majt i Ngder befaltHögsta Domstolen at inkomma med underdånigt utlätande, huruwida Kongl. Förordningen af den L6 Januarii iMe: om answar för den som afsäger sig Adelskap eller nägon dermed ätföljande rättighet, nu mera mä anses wara lämpelig, eller böra uphäfwaS; sä hade Högsta Domstolen uti afgifwit undcrdänigt utlåtande, förklarat sig anse ömförmälte Förordning, hwarigenom förlust af alla Medborgeliga förnwner, samt förwisning utur Riket blifwit stadgadt för den, som afsäger sig antingen ärfdt eller forwärfdt Adelffap eller chägon'Ridderffapet och Adeln tilhörande Laglig rättighet, icke kunna förenas med de grunder, som uti den af Kongl. Masit och Rikets Ständer den 6 sistl. Junii faststäldte Regerings Form blifwit lagde, samt derföre i underdånighet tilstyrkt, at densamma mätte til all kraft och werkan uphäfwas. Justi Den 8 Augusti. 767 Justitiä-Näderne l^i-ujelm och 2ic-rvoxel, som deltagit t detta Högsta Domstolens underdäniga pttrande, äberopade detsamma i underdånighet, deruti Stats-Rädet äfwen i underdänighet instämde; Hwarefter Kongl. Mast täcktes i Räder befalla at Proposition i likhet dermed skulle enligt 87 H. i Regerings-Formen, Rikets nu församlade Ständer meddelas. In lläsm krotocolli ?ebr af torselles.
Gustaf Fredrik, den 23 dennes på bordet lagda motion, med förslag till förändring af 2 och 3 mom. i 10 § af nu gällande Fattigvårds-stadga; Hr Liljenstolpes, Axel Fredrik, den 23 dennes på bordet lagda motion, om upphäf vande af det i Kongl. Förordningen den 24 Januari 1781 stadgade förbud för Lutherske Svenske undersåter att bivista främmande Gudstjenster; jemte ett i anledning deraf nu afgifvet yttrande; Den sammes den 23 dennes på bordet lagda motion, om utvidgade rättigheter för Svenska medborgare af Mosaiska trosbekännelsen; tillika med de i anledning deraf samma dag och nu afgifna yttranden; Hr Bråkenhjehns, Pehr Reinhold, den 23 dennes på bordet lagda motion om aflåtande af en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t om förändring i skolordningen, i afseende på läsningen af de klassiska språken i Elementarskolorna. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottete den 23 dennes på bordet lagda memorial N:o 6, med förslag till stadganden angående Riksdagsarkivets vårdande och begagnande. S D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets den 23 dennes på bordet lagda memorial N:o 1, om antagande af en Kanslist utöfver den i Riksdags-Ordningens 24 § bestämda Kansli-personal. S. D. Remitterades till: Stats-Utskottet: Grefve Sparres, Erik, denna dag väckta motion, att Kongl. Bibliothekets å Riks-staten uppförda anslag för bokinköp må oafkortad! utgå enligt sin rätta bestämmelse, och att för möjligheten deraf den vid 1809 års Riksdag indragna vice Bibliothekarie-sysslan vid Kongl. Biblioteket med grad och lön motsvarande Protokolls-sekreterare vid Konungens Kansli måtte ånyo varda uppförd å rikets stat med ett årligt anslag af 1200 rdr banko.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. slå Rikets Ständer att för följande arbetsföretag företrädesvis anvisa statsbidrag, nämligéttds enoi dalin bX Ilil gnineigJu born giodgnigloH lili ernid ne hålin» b ,qi«?o8 1:ö för verkställande af de arbeten å den lillämnadc kommunikationsleden mellan Bräcke gästgifvaregård och staden Sundsvall, som afse chaussé-anläggning samt åstadkommande af kanalled efter Ljunga-elfvens vattendrag: ege enlind allsene gninJJoaben siegilieJJy ilinoadsIag»l4UMl)i£O0OO,SLi\5 la emoiua (.m .m JoheJemsabvöi anenfidaJclg lein f&b lån 55,000 R;mt R;dr 293,000. 2:o för upprensning af Indals-elfven anslag 51,000 3:o till vattenaftappning medelst rensningar efter Olandsany ^ ‘'j-. 137,900 4:o till öppnande af segelled från Hattefura hamn vid Wenern till sjön Stora
Utan detta lån blir resultatet af berörde anslag uti mångfalldiga år nära omärkbart. Om det deremot erhålles, så vågar jag hoppas, att Rikets Ständer vid nästa Riksdag skola finna väsendtelig nytta vara vunnen af hvad de vid denna för Hästafvelns förbättrande beviljat. I den fasta öfvertygelse, att StatsUtskottet vill bereda hvad för allmänt bästa godt och nyttigt är, samt i det hopp att detsamma, vid nogare öfvervägande, vili biträda den af Friherre Silfversköld vid Utlåtandet gjorde reservation, hvarigenom, enär tillgång till lån uti den af mig anviste Gassa nu mera saknas, det goda ändamålet i alla fall skall vinnas, anhåller jag vördsamt, att Utlåtandet måtte återremitteras. Jag gör denna anhållan med så mycket större skäl, som de af StatsUlskottets Hrr Ledamöter, hvilka jag härom vidtalt, gifvit mig den försäkran, att målets återbehandling för Utskotten ej kunde upptaga betydelig tid. Jag hoppas således, att Ridderskapet och Adela ej måtte vägra denna återremiss, hvarå jag ödmjukast får begära Hr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Herr Riben, Carl Wilhelm: Det stod ej i StatsUlskottets förmåga att tillstyrka clt Den 12 Februarii e. m. 57 oinskränkt bifall till dea väckta motionen, då dea värde motionären , såsom tillgång till det begärda förskottet, augifvit en Cassa, som nu mera icke finnes. Friherre Silfversköld har, biträdd af några andra ledamöter inom Utskottet, 'uppgjort ett annat förslag till ändamålets ernående; jag lemnar derhän, om detta förslag är öfverensstämmande med Grundlagen: mig bar det förekommit nog nära, som en ny motion, hvars väckande inom Utskott Grundlagen bestämdt förbjuder. Motionären anser ett bifall till reservantens förslag icke lända Statsverket till någon förlust.
Statsbesparing vunnes härmed äfven för extra-domares resekostnad och daglractamenle; men besparingen vore icke det hufvudsak ligaste , utan af mera vigt upphörandet med alt, som nu sker, utbreda sedeförderf derigenom, att de, sorn tagit första steget på lastens bana, genast, kanske innan de hunnit till besinning och ånger, skickas in till högskolan — länshäktet — att der af mera försigkomna undervisas, icke allenast att neka för det begångna brottet, så att de, som varit häktade, ofta äro derefter svårare alt vid domstolen behandla, utan äfven i konsten alt framdeles skickligare utföra sina dåd. Om remiss till vederbör). Utsk. anhålles. Frih. Cederström, Jacob: Jag lemnar derhän, och till Hr Ribbing att sjelf bedömma , hvad sammanhang en fråga örn rättigheter och skyldigheter, i afseende på personers häktande , har med anslaget sill fångars vård och underhåll. Dessa frågor synas vara alldeles skiljda från hvarandra. Den ena tillhör bråttmåls-lagsliftningen, den andra rör endast anslagen till Rikets behof. Att begära en lagstiftning, som innefattar förbud för Konungens Bef:h:de och underlydande tjenstemän att låta häkta personer för mindre brott och förbrytelser, vore, efter min öfvertygelse, mer än opassande. Lagen är klar, och ansvaret för olofligt häktande är så strängt, att man icke behöfver skärpa det, emedan det icke gäIler mindre än tjenstens förlust, utom annat efter omständigheterna lämpadt ansvar efter lag, samt ersättningsskyldighet för skada. Om således det faller någon vederb. Konungens Bef:h:de eller en underordnad tjensteman in att Otillbörligen arrestera någon annan, än den eller dem , som lagen förklarar böra häktas; så faller af sig sjelft, att åklagaremakten bar sig öppet och ålagdt att tilltala den eller de embetsrnän, som tillåtit sig ett sådant förfarande.
Ingen ware tillätet att ifrån dem, som till Riksdagen fran Lands-Orterne anläudt, utom Husbondes lof och minne till krigstjenst wärfwa något Tjenstehjon. 8 78. Riksdagsman ma ej frän Riksdags-orten afresa eller fran Niksdags-öfwerläggniugariie sig afhälla, med mindre han dertill undsatt tillätelse af det Stand hwartill han hörer. Är han Ledamot i ett eller flera Utskott, anmäle sig först derstädes till ledighets erhållande, och, om den bewiljad blifwit, gifwe sadant derefter in pleno tillkänna. Utan Bilaga till Mem. N:o 3. 14i wigtiga och trängande skäl mä ej längre ledighet än as twä, högst tre weckors tid Lewiljas. 8 79. Riksdag ina ej räcka längre än Tre mänader frän den dag, dä Konungen lätit om StatsWerkcts tillständ och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott underrätta; skulle likwäl wid näninde tids förlopp ärenderne ej wara afgjordt, aninälc Riksens Ständer det hos Konungen och äske, att Riksdagen mätte fortfara nägon wist tid af högst en mänad derefter; börandes minst Trenne Niks-Ständ hafwa sig om denna önskan förenat. Händer sig, att wid den salunda förlängda tidens utgäng wälen ändä icke Llistvit afslutade, gänge som i Regerings-Formens 109 8 stadgadt är. Riksdag mä äswen slutas innan Tre mänader till ända gätt, enär samtlige Ständen sädant begära. 8 80. Dä Riksdag i öfwerensstänunclse med nästföregäende 8 fulländad är, träde Landtmarskalken och Talcmännen till Konungen och anhälle, det Konungen wille läta aflysa Riksdagen och Ständerne pä Riks-Salcn uppkalla.
I följd deraf att Banko-diskont-verket kommer att utgöra en afdelning af Bankoverket, är aflöningsstaten för den derstädes anställda personal hänförd till aflöningsslaten för Banko-verket För antagning af tjensteman i Diskont-kontoret blifva fordnngarne enahanda, som för öfriga kontor inom Banken; och enär hädanefter en och samma person ej kan innehafva tjenst i såväl Diskont-kontoret, som annat kontor af Banken, Bih. lill B. St. Banko-diskont-direktionens ledamöter, utom Kommissarierne, uppbära hvardera i årligt arfvode 750 R:dr R:mt. De af Bankens Kommissarier, som äro i Banko-diskonten tjenstgörande, åtnjuta på Diskontens stat sm iöne-inkomst, efter den ålder, de mom kommissarie-graden innehafva. Mom. 2. De vid Banko-diskont-verket anställde tjenstemän äro: I Kansliet : 3 Kanslister, lön å 1,000. Kassören, för kassakreditivdepositsamt uppoch afskrifnings-rörelsen, lön 3,000. arfvode 450. 3,450. Registratorn, lön 2,000. arfvode 300. dito för trägen tjenstgöring . 450 2,750. 2 Kontorsskrifvare, lön ä 1,000. Summa R:mt R.dr 34,300 De under lönerna utförda arfvoden och missräkningspenningar skola åtfölja utöfvandet af sjelfva tjenstebefattnmgen. För att kunna antagas till tjensteman vid Banko-diskont-verket, fordras att hafva undergått någon sådan akademisk examen, som berättigar till inträde uti Konungens kansli eller Rikets rättegångseller räkenskapsverk.
Stockholm den 14 Oktober 1858. W. F. TERSMEDEN. C. G. UGGLA. ROB. MONTGOMERY CEDERHIELM. Höglofl. Ridderskapets och Adelns ledamöter: PEHR EHRENHEIM. FREDR. WRANGEL. C. SKOGMAN. Högvördige Preste-ståndets ledamöter: A. BERGMAN. JOHAN EKSTRAND. I. D. GELLERSTEDT. L. GRÖNVALL. J. P. I. TELLBOM. ER. LINDBERG. Välloflige Borgare-ståndets ledamöter: F. A. RINMAN. A. G. HEUMAN. A. W. LEVGREN. LARS GLAS. ALB. ENGVALL. FREDR. BÖÖK. Hedervärda Bonde-ståndets ledamöter: D. DANIELSSON. NILS NILSSON. NILS ANDERSSON. E. J. RUDBERG. MAGNUS MÅNSSON. Vict. Melin, 2 » Kapital-slut öfver Manufaktur-diskont-fonden för år 1856. Banko. Debet, Balans från år 1855. Skulder: Till Rikets Ständers Bank, Kongl. Kommerse-kollegii kreditiv för Manufaktur-diskonten, emot 3 procents årlig ränta å det begagnade kapitalet, 1,800,000: — Afskrifning af osäkra fordringar, enligt Kongl. Kommerse-kollegii utslag den 8 Oktober 1856, 1,823,088 5,340 Bilaga K 1, tillhör sid. 9. Balans från år T855. Tillgångar: !:o Behållning i Bikcts Ständers Bank å räkningen M 5 med Depositions-afdelningen den 31 December 1855 2:o Säkra fordringar: a) Diskont-lån b) Förlags-lån upplupna räntor . c) Anstånds-lån . S:o Osäkra fordringar: a) Diskont-lån b) Förlags-lån, resterande kapital å F. Förskjutna medel: Vinstoch förlust-konto.
Upplåningen »f wuler seilnaste riksdag; för Statens Jern#gsl»ifg{Da<lei' iiissj agusa medel t (Reglementets §§ 228—231.) Uti sin den 12 Augusti sistlidet år till Rikets Ständers då sammanträdande Revisorer afgifna berättelse meddelade Fullmägtige en utförlig framställning om de beslut och åtgärder, hvilka Fullmägtige vidtagit, för fullgörandet af det, med hänsigt till ofvannämnda upplåning, Fullmägtige meddelade vigtiga och under dåvarande förhållanden brydsamma uppdrag, samt uppfyllandet af dermed förenade ansvarsfulla åligganden. Då nu denna framställning blifvit tiil sitt hufvudsakliga innehåll införd i bemalde Revisorers berättelse om granskningen af Riksgälds-kontorets förvaltning och räkenskaper, samt Revisorerne derjemte i samma berättelse tillagt en omständlig anmälan om de förhållanden, som, enligt de hos Fullmägtige öfver dessa ärenden förda särskilda protokoller, för öfrigt förekommit i fråga om upplåningen af det ansenliga belopp, som sednast församlade Ständer anslogo till fortsättningen och fullföljandet af Statens jernvägs-anläggningar; så och enär åberopade, från trycket utgifna och med allmänna tidningarne utdelade revisions-berättelse nu dessutom kommer att bland Riks-ståndens ledamöter äfven utdelas, anse sig Fullmägtige icke behöfva eller böra här ånyo omförmäla de tillgöranden och förhållanden, hvilka sålunda redan blifvit för Rikets nu församlade Ständer uppgifna, utan få hänvisa till de upplysningar härom, som innefattas uti nämnde revisions-berättelse och det dervid i Svensk öfversättning bilagda låne-kontraktet mellan Riksgälds-kontoret och de i reglementets 228 § uppräknade Tyska Banker och Bankirhus, nemligen:
— Kunde väl i en sådan olycklig händelse Staten, huru främmande den än eljest vore för dessa banker, afhålla sig från en mellankomst till hela folkets och den allmänna rörelsens hjelp? 150 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. Det är Staten, som oktrojerar de enskilda bankerna, som lagstiftar för deras verksamhet och som kontrollerar efterlefnaden af denna lagstiftning. Men den, som utöfvar ett dylikt inflytande på bankinriittningarne, åt hvilka .allmänheten sålunda föranledes att förtro sig, bör väl minst sjelf frukta att förtro sin egen kassa åt samma inrättningar. En försigtighet som sträcker sig ända derhän att den för möjligheten af en föga sannolik olycka underlåter obestridligen gagneliga företag, är visserligen icke prisvärd. Nu har dessutom Statsverket redan öfvergifvit denna okloka försigtighet icke blott genom ofvan antydda åtgärd att för sina liqvider anlita de enskilda bankernas postremiss-vexlar, utan ock genom flera offentliga inrättningar medgifvet tillstånd att på uppoch afskrifningseller depositionsräk''ning i bankerna göra sina kassabehållningar räntebärande. Att utsträcka detta medgifvande äfven till ränterikassorna blefve följaktligen endast ett nytt steg på den redan beträddda banan. Med uttagande af detta steg skulle, såsom här förut är antydt, Statsverket icke blott bespara sig onödiga ränleriomkostnader och, såsom en sorglig erfarenhet fordom visat, förluster af upprörande beskaffenhet, samt bereda sig direkt ränteinkomst, på samma gång rörelsekapitalet fortfarande blefve för sitt ändamål hufvudsakligen oförryckt bibehållet, utan ock — hvilket knappast vore mindre vigtigt — snart lära befolkningen i rikets alla delar den helsosamma methoden, att genom en blott öfverföring från de enskildes till Statens räkning i banken verkställa sina liqvider till det allmänna, hvaraf åter följde, att liqviderna man och man emellan på samma sätt verkställdes och att Svenska folket och de Svenska bankerna ömsesidigt utvecklade sina financiela anordningar till samma välgörande ståndpunkt, som så fördelaktigt utmärker Skottland och grundlagt det stora anseende, som Skottska bankväsendet öfver hela verlden åtnjuter.
Huru saken kan från ena sidan betraktas, känna vi af de innehållsrika yttranden, åtskilliga tal. nu afgifvit. Jag tror likväl att man går för långt, då man påstår, att utanläsningen ovilkorligen dödar förståndets utveckling. Likväl, så tidigt som denna utanläsning hos oss vanligen börjar och på det sätt den merändels bedrifves, fruktar jag att den kan hafva en sådan verkan, och de ledamöter,'hvilka påminna sig diskussionen öfver detta ämne vid sista riksdagen, torde ännu minnas, huru jag då inför R. o. Ad. sökte utveckla och gifva skäl för den åsigt, att utanläsning, såsom den nu vanligen sker, af den s. k. stora katekesen icke kunde svara mot det ändamål, som dermed bör afses, nemi. utt bibringa barnet en riktig och lefvande, för hela lifvet fruktbärande religionskunskap. Likväl anser jag ingalunda rätt, att alldeles ogilla densamma, icke ens om man vid detta ogillande, såsom BondeStåndet uti dess nyss förelästa beslut, lemnar Luthers lilla katekes oantastad. Mig synes det böra bero af lärarens omdöme, barnets fattningsgåfvor eller föräldrars och målsmäns vilja, huruvida utanläsning i större eller mindre mån skulle 660 ega rum. Framfor allt synes mig lärarens duglighet och särskilda gåfvor, att på ena eller andra sättet biist meddela undervisningen, böra tagas i betraktande. Jag kan derföre icke önska en anhållan af R. St:r. att all utanläsning utöfver Luthers s. k. Lillkatekes skall uphöra. En sådan underd. anhållan tror jag vara så mycket mindre af behofvet påkallad, som, ehuru allmän föreställningen derom är, någon utanläsning af Lindblomska katekesen icke är i lag påbjuden. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 5 Mars f. in. 3oi afseende dermed är förenad. Tåg måste derföre enträget anhålla om bifall till Utskottets förslag, och kan icke afstå derifrån utan votering. Herr Riben: Till hvad Friherre
I fall de gemensamma öfverläggningarne skola ega rum då Landtmarskalken är förhindrad att vara närv:de, så är väl nödvändigt att bestämma hvilken som dervid skall föra ordet, och synes det lämpligast att lemna en sådan rätt åt RiksStms Talmän, såsom här är föreslaget, då emellan dem och Stånds-ledamöter ingen jemförelse kan finnas. Jag anhåller således om bifall å förslaget. Sedan öfverläggningen förklarats afslutad samt H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels antagande och dels förkastande af förslaget, framställde H. Exc. propos. å förslagets antagande och, då dertill svarades starka ja, blandade med nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Hr von Francken begärde votering. Uplästes och godkändes följande votens-propos. - »Den, som antager det uti 16 punkten af Konst.Utsk:ts Mein. N:o 2 framställda förslag till ändring uti 46 g 2 mom. K.O., ang:de Ordfide vid RiksStms gemensamma sammanträden, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, förkastar R. o. Ad. förenämnde förslag». Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ju — 93. Nej — 24. 17:de punkten, innehållande förslag till ändring i 7 6 § R .0., ang:de den af StatsRådet. för dess åtgärder vunna décharge. Hr Tersmeden, Nils: Våra grundlagar stadga att för Konungens rådgifvare en ansvarighet skall finnas. Denna ansvarighet skall grunda sig på cn granskning. Denna föregår först af R. St:rs Revisorer; öfver denna yttrar sig StatsUtsk:t och slutligen inträder Konst.Utsk:t, som har tillgång till alla erforderliga prot:r, förde inför Konungen i dess StatsRåd. Nu säger man att vid denna sednare granskning kunna likväl, emedan Utsk:t granskar prot:r ända intill Riksdagarnas början, fäll förekomma der åtgärder uptagas, hvaröfver egentlig revision af R.
Hvad blifva väl följderna, om ali sådan garantie nekas Actie-ägarne? Då dessa upphöra att inbetala, upphöfa ock Statens bidrag; Inrättningen sk.akas uti sitt Credit - Ben 22 Juli f. m. och Disconlerings-System, sorn för det allmänna i denna tidepunkt är af så mycken vigt. Utom de skulder, Verket redan har alt liquidera, skola 5 ProCents-fonderna af sina ägare uttagas från Disconten, hvilken åter till rina förbindelsers uppfyllande mäste nyttja de enda medel som återstå, Länens skyndsamma indrifvande utan omsättningar, och indragande af alla vidare arbetskostnader. Allmänhetens så mycket kända förlägenhet skall bringas till ytterlighet, under det den på CanalLinien rådande verksamheten, hvilken lemnat understöd och förtjenst åt liera provinser, skall upphöra, för att i fragmenter af halffärdiga slussar och byggnader, af mils långa Canalsträckor utan vatten, lemna de vidsträcktaste ruiner, något Land framställt. Dessa minnesmärken skola då för kommande slägter bevittna, att hvad Sverige, såradt, blödande och stympadt, vid slutet af dess olyckligaste krig beslöt som medel till dess upphjelpande och sjelfständighet, i enlighet med alla dess framfarna stora Konungars och upplysta mans tanka; hvad Sverige till nära en tredjedel för detta ändamål utfört, midt under de våldsammaste skakniugar verlden någonsin erfarit, och i hvilka Sverige måst taga en icke obetydlig del; det har Sverige öfvergifvit, nnder föregifvande af bristande tillgångar; elier för att *j lemna en säkerhet som både billighet 102^ Den 22 Juli /. m. och klokhet föreskrifva, eller för än svagt, re skäl; just då dess segerrika Härar, kiaftfulle och fulltalige hemkomne, med ett alldeles ovanligt nit använda, eller vänta att fä använda sina krafter till storverkets fullbordan;— just då Sverige fördubblat sitt anseende och sin styrka genom Föreningen med ett Rike, hvars folkstock utgör mera än tredjedelen af vår, då Sverige för första gången sedan den store