Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så snart Tryckfrihetsmål uti Tiof Rätt är till afgörande be reelt, åligga Hofr Rätten att inhemta TryckfrihetsCommitéens utlåtande, huruvida Committé en anser den åtalade Skriften efter Tryckfrihets Lagen brottslig, hvilket utlåtande, gruncladt pä anförda skäl, Committéen , efter erhållen del af handlingarna i målet, ofördröjligen afgifve. Har Committéen förut, enligt 21 § 1 morn., varit i samma mål hörd, angående qvarstad: må något ytterligare utlåtande Commitéen icke affordrcis. 2:0 När liufvudsaken af göres, skola Den i Februalii f. rn. minst så många HofRättens Ledamöter, som, enligt Lag, böra öfvervara vigt i gare brottmål, i beslutet deltaga; Hvarvid HofRätten, om den anklagade frikännes, tillika bestämme om och i hvad man han må njuta upprättelse, § 25. Skulle den oförmodade händelse tima, att TryclfrihetsCommitteen, med anledning af 108 $ RegeringsFormen, blefvo till ansvar ställd för skrift, om hvars åtalbarhet Författare eller Boktryckare begärt Cömmittéens yttrande, och som Comitteen förklarat kunna tryckas , må Svea Hof Rätt, uppå åkäran af dess AdvocaU Fiscal, målet omedelbarligen upptaga och afgöra. Genast efter af kunnandet, varde Utslaget, med tillhörande Protocoll och Handlingar, på publik kostnad, till trycket befordradt. Kommer saken, genom besvär, till Konungen, förhälles på enahanda sätt. Den man, hvilken Rikets Ständer förordnat att JustiticeOmbudsmannen efterträda, föranstalte då om rättegångshandlingarnas tryckning, samt biviste Högsta Domstolens öfverläggningar i målet. Uppå af Flans Excellence Herr Grefven och L,andtMarskalken vid hvarje af dessa 8 mom. framställde serskildte propositioner, fann Jlidderskapct och Adeln för Den i Februarii f. ai. 25 godt alt för dess gemensamma tanka antaga Herr Cederschjölds ofvanom förmälde anmärkning, § 26.
Det i 3 mom. af denna § antydda medgifvande för utländsk man, som här i riket begär lysning, att utöfver det stadgade minimi-belöppet, 1 r:dr för lysningssedel erlägga högre frivillig afgift, har med så mycket mera skäl funnits böra ur författningen utgå, som 3 § 9 mom. i allmänhet stadgar, att, om vid handlingars eller äktenskaps-lysningars kartering, högre karla, än fö inskrifven är, af enskild person frivilligt begagnas, åtal derå ej ege rum. § 11. Med anledning af så väl författningarne om hallrättemes upphörande, sorn nya fabriksoch handtverkssamt handelsordningarne, hafva dels vid Smöra, af denna § orden: ”eller hallrätt samt den magistratsperson, som i skrå-embe tet förer ordet” blifvit uteslutna, dels. ock vid 9 mom.orden: ”den magistrats ferson, som är närvarande vid städernes handelsoch handtverks-sammanornster, äfvensom stadsfiskalen” utbytta mot: ”ordföranden i städernes fabriks-, handtverksoch handels-föreningar.” §§ 12 och 13. Vid 12 § har anselts böra inflyta ett nytt morn., motsvarande 8:de morn. Expeditions-Vtskottets Förslag till und Skrifvelse, ZV.o 116. 203 i Kongl, cirkulärbrefvet af den 11 Febr. 1847, och så lydande, som forsla. get utvisar. I öfverensstämmelse härmed och då jemväl sista mom. i 13 § synes rätteligen böra hafva sin plats vid samma 12 §, liar dels detta mom. blifvit till sistnämnde § öfverflyttad^ dels ock de deri nu befintliga orden: ”så vida detsamma ej inom Irenne år derefter anställes,” för åstadkommande af mera likstämmighet i afseende på tiden, utbytta mot: ”så vida detsamma ej anställes inom två år från den dag, då förteckningen till Kammer-rätten inkommit.
'Mössfoder och kullar; se Hattfoder. Natron, kolsyradt; se Soda. Negerhead; se Tobak. Nickel; se Kopparnickel. Nicht eller Tutia; liänföres under Apoteksvaror. Nyseller prustrot; hänföres under Apoteksvaror. Nysilfver; hänföres under Metaller, sammansatta. Olein; hänföres under Tran. *01ja: kamfin-, nafta-, fotogénc-, stenkols-, m. fl. till lyse begagnade vätskor, ej specificerade; se Terpentinolja, terpentin-; se Terpentin-olja. vitriol-; se Svafvelsyra. Ornamenter, arkitektoniska; se Bildhuggeriarbeten. Ossa Sepia;; se Fjäll, hvalfisk-. Ostron; hänföras under Musslor. Paddy; se Ris. Paljetter; se Gulddragarearbeton. 20 Förslag till Tulltaxa. — Qvantitet Införselsför Tullberäktull. mngen. Riksmynt. R:dr. öre. * Papper: färgadt, pressadt, glaceradt, tryckt, figureradt, försilfradt eller förgyldt 1 skålp. 18 Papperstapeter och Börder 1 skålp. 40 Paraplyer och Parasoller: af siden eller halfsiden, utan afseende i sednare fallet på silkets större eller mindre qvantitet 1 stycke. i 50 andra slag 1 stycke. — 50 delar deraf: ställningar 1 skålp. 25 öfvertyg, tillskurna eller sydda, förtullas lika med det Väfnadsslag, hvaraf de äro gjorda, med tillägg af 10 procent. fodral er: af läder, lösa eller påsatta 1 skålp. — 50 af tyger, lösa, förtullas lika med Väfnaden, hvaraf de äro gjorda, med tillägg af 10 procent, Pennor, skrif-, alla slag 1 skålp. — 25 Anm. Askars och kartors vigt inbegripes.
»Fe-derasjon?» sa slutligen en fyllig, vacker, ljushyad fru i blå sidenklädning. »Ja, det finns visst ett sådant sällskap, fast man i allmänhet inte talar om det – högt.» »Jaså – gör man inte?» sa jag slagen, mest öfver min egen dumhet, ty det borde jag ha kunnat tänka mig. »Men det är i alla fall hederligt af dem», tillade jag modigare,» att »Har Assessorskan hört Arnoldson?» afbröt nu värdinnan, vänd till en spräcklig, mörk, medelålders dam, som såg ut som orm, färdig att krypa ur skinnet. »Jag hörde henne i Paris!» »Nå hvad tyckte doktorinnan?» »Ingen röst, men vacker – och förtjusande toaletter. I en länstol halflåg ett svartklädt, ungt fruntimmer med hög spetskrage och fint ansikte. »Hon lär komma hit», sa hon släpigt. »Det vore för väl», sa den spräckliga. »Så man kunde få några ideer. Sömmerskorna är rent idiotiska. Man får lof att finna upp allting själf.» Nu vände sig den svartklädda till mig och sa helt vänligt: »Fru Petterkvist har kanske besökt några fler sammanträden? Främlingar är i allmänhet mycket mer vakna än vi Stockholmare.» »Åh ja, nog har jag det», sa jag försiktigt, ty fast jag fasligt gärna ville svara henne, så var jag ändå rädd att dumma mig inför de andra. »Hvilka då?» »Gift kvinnas äganderätt, bland andra. Och i den har jag låtit skrifva in mig», tillade jag med enerchi. (Och det har jag, fast jag glömt att skrifva upp det!) »Fru Petterkvist tycks vara en riktig rabulist», sa nu värdinnan med ett behagligt leende, men som inte smakade mig riktigt bra ändå. »Nej», svarade jag rappt, »att vara rabulist betyder, så vidt jag vet, att sätta sig upp mot Kunglig Majestät och höga öfverheten, och den, som kan säga det om Lovisa Petterkvist, vill jag se i synen.» Värdinnan fick hosta, men den blå sa: »Om de bara ville låta oss vara i fred för deras föreningar!
Det är nu en stor del af ränlepersedlarna, som vanligen går in efter markegången, och om det blir fallet med flera persedlar, så blir förhållandet med markegångens bestämmande detsamma. Jag kan således ej finna skäl lill något uppskof. Hvad åter beträffar den sisle talarens yttrande, att pröfningen skulle gå till domaremakten, så går den ju nu dit. Kammar-colhm är ju domstol i alla sådana mål. 1 allt hvad som angår Kronans ordinarie intrader är ju Kammar-colhm en instans af doinaremaklen. Kammarrätten har deremot med bevilln:s-målen att göra. Dit hörer uträkningen deraf och bevillnts-föi fattningarnas förklarande; men i afseende på alla öfriga intrader, som utgå i räntepersedlar från hemmanen, är ju Kammar-colhm domstol, om tvist uppstår. Nu uppslår tvist om markegången, — hvarföre skall då icke Kammar-colhm varu domare i fråga om den ändring som sökes? Jag ser icke hvarföre den ändring behöfde ske, att pröfningen från Kammar-colhm öfverflyttades på Kammarrätten, och finner ingen olägenhet vid nuvar. förhållande. Klagar någon öfver Kammar-collegii beslut, så går det lill Konungen, och förmodligen blefve del samma förhållande, om pröfningen uppdroges åt Kammarrätten. J ig önskar således att hvad \i hafva må qvarstå, tills Coust.Utsk. bestämmer något bättre; nu är ingenting bestämdt. Gr. Spens: Jag begärde ordet egentligen för alt, i anledn. af Gr. Horns yttrande, att det hade varit väl om detta förslag blifvit fördröjdt lill dess StatsUlsk:s af honom omtalade yttrade, till besvarande af R. o. Ad:s återremiss, hunnit inkomma till Ständerna, till R, o. Ad. hemställa, huruvida det icke kunde gå an, att genom beslut afgöra att detta Coust.Utsk:s betänk, skall hvila, tills SlatsUtsk:s utlåt, inkommit.
Vi skall få se hur snyggt de har. Flickan andades som i sitt eget hem, ehuru hon ofta tillade, att Lidköping var ännu vackrare. De steg över farstukvisten och kom in i huset uppför en trappa igen, vilken ledde till ett stort rum i andra våningen med skänk uti. Det var således ett slags värdshus, begrep Sara Videbeck. Sergeanten gick fram till en snygg och gladlynt person, som torkade tallrikar innanför disken. Låt oss få ett av smårummen här det där till höger eller det där till vänster lika gott och frukost. Vad finns? Hallon och grädde. Något stadigare? Stekta morkullor färsk lax Låt så vara; men låt det gå fort. Och (viskade sergeanten, i det han förde in sin bekantskap i det vänstra smårummet, men i dörren fortfor att tala till människan med tallrikarna) ett par glas körsbärsvin! När de bägge trätt in i det lilla rummet, och för trevlighetens skull ifall flera skulle inkomma i salstugan stängt dörren, tog Sara Videbeck av sig silkesschaletten och visade ett huvud, prytt med mörkbrunt, glänsande hår, väl benat, utan löslockar vid tinningarna (sergeanten påminde sig, att de försvunnit tillsammans med kambrikshatten); men ett par egna, likväl, och ganska nätta, sittande bakom vartdera örat. Även handskarna couleur de lilas drog hon av och blottade två små vita, fylliga händer, som aldrig tycktes ha sysselsatt sig med grovt arbete, men kunde tåla den anmärkningen att vara litet breda, försedda med fingrar, som, fastän innerligt behagliga och prydda med små gropar upptill i lederna, dock var en smula tjocka. Att dessa fingrar aldrig spelat luta, rört tangenter, fört penslar, eller vänt om blad i fina böcker (vartill fordras smala, smidiga fingertoppar), det tog sergeanten för avgjort; ännu säkrare var, att de aldrig fört spaden, mockat, bultat kok eller dylikt; däremot lämnade han osagt, om de inte i sina dar knådat kitt, ty kitt gör vitt och mjukt skinn. Så pass om händerna. Personen i övrigt var annars alls inte kort eller trind, utan ganska smal och snarare litet långväxt. Flickan satt inte förlägen på tu man hand med sin sergeant.
Mynt-Verkets attest, uppgick detta silfver i Rdr Specie, utan afdrag af myntskatten, till 99,119: 24. 7. hvadan Banken, i händelse detsamma försäljes efter nu gällande och i ofvan åberopade § ut fäste pris, skulle förlora i Silfver-Specie 899: 1. ä. Utlemnades berörde silfver deremot efter inköpspriset, så komme Banken att derå förlora allenast det belopp, hvilket motsvarar hvad som i och för proberingen å Kongl. Myntet härstädes får aftagas eller 15/iono v. v. af hvarje plants, som för 90 plantsar, hvaraf partiet bestod, uppgår till omkring 60 Rdr Bko. 12 Berättelse af Banko.fullmäktige. Provision, Assurance, Frakt m. m. äro naturligtvis icke här ofvan tagne i beräkning, enär dessa utgifter, i alla händelser, böra drabba Banken. Af hvad sålunda anfördt blifvit, hemta Fullmäktige stöd för den hemställan, att Höglofl. Utskottet måtte denna fråga i öfvervägande taga vid granskning af fö reskrifterne, angående försäljning af silfver i omyntad form. 26:o. Vid bestämmandet af invexlingspriset å Dukater, hafva Fullmäktige tagit ledning af noteringarne i Hamburg å guld under den nästförutgångne och då närvarande tiden. Någon anledning till ändring af det pris, som redan den 4 September 1843 fastställdes, har icke förekommit; hvadan detsamma eller 3 Rdr 28 sk. per dukat fortfarande gäller till efterrättelse. Det under nämnde dag bestämda utvexlingspriset har jemväl oförändradt bibehållits vid 3 R:dr 32 sk. B:ko per dukat. Angående de förändringar, Bankens guldtillgång undergått under tiden från och med den 1 Juli 1844, intill hvilken dag redovisning härför lemnades uti Berättelsen till Rikets Höglod. Ständers, berörde år församlade, Banko-Utskott, inhemtas upplysning af nedanstående 31 punkt. 27:o.
Skallgång begärs innan slutet av september hos överjägmästaren om rovdjur rivit kreaturen under betet. Under det år jaktplatsen är i bruk får ingen huggning eller körväg förekomma. Döda kreatur får inte läggas ut på 3 mil avstånd, vilket skall uppläsas i kyrkorna 3 mil omkring. Bland dem som kallas till skallgång, skall överjägmästaren utse ett lämpligt antal skallfogdar, som får undervisning i hur ett skall går till. Jägeribetjäningen samlas varje år för undervisning i skjutning bland annat. Så snart det första snöfallet kommit skall jägaribetjäningen bevaka om några rovdjursspår syns och rapportera till överjägmästaren. När han anser att jakten bör ske sammankallas genast folket, som har kreatur. De är skyldiga att infinna sig. Endast prästen, klockaren och inhyseskvinnor är fria. Inte fler än 600 personer kallas till varje skall. Överjägmästaren bestämmer vilka som får använda jaktvapen. Under jakten får endast de djur skjutas som skallet är anställt för. Skallet får bara pågå under dagsljus. Skinnen från de skjutna djuren tillfaller överjägmästaren. På honom åligger att bekosta betningen. Varje år rapporterar överjägmästaren till överhovjägmästaren hur många djur som skjutits. Art IV. Om jaktens fredande samt den för jakt tillåtna och förbjudna tiden. De uppräknade djuren i Art. III är fridlysta under tiden 15 mars till 1 augusti. Harar, skogs-, sträckoch sjöfågel är tillåtna att jagas hela året. Äggen till nyttiga fåglar bör inte tas ur bon eller förstöras. Gräsänder får skjutas från 1 juli. Även sjöfågel i yttre havsbandet där skatt betalas för skyttet får jagas året om. S k äggning får ske sparsamt. Älg, hjort och rådjur får inte skjutas under en period av 10 år annat än i hägnade djurgårdar. De får dock bortdrivas från odlade ägor. Fridlysta djur får inte under fridlysningstiden införas och försäljas till städerna. Rovdjur får jagas året om. Alla sätt att döda villebråd är tillåtna, utom med gillrade gevär, som kan skada både människor och kreatur. I Norrland tillåts stockfällor. Man får inte jaga älg under skidlöpning.
Då förde hon handen öfver den dödes ansikte fram och åter. Hon blef ifrig och handen kom i skälfning, när den gled ned öfver skuldran, nedefter vänstra armen och så till slut stannade på hans fast knutna hand. Den var också underlig, hård och vriden som i kramp och mer liknande ett stycke vrilträ än en människolem. Men lappkäringen syntes nöjd. Hon knäppte ihop sina händer öfver den och mumlade »Guds vägar ä’ underliga vägar sjaddes to situd! Gud vare så din själ nådig, tok-Paava!» Ingen af karlarne kände till den omkomne. De bredde ett hårtäcke öfver honom, innan de följde efter mor Kajsa, som hade gått in i kåtan igen. Hon satt längst därinne på sin renhud vaggade fram och tillbaka, mumlande halfhögt för sig själf och stirrade in i elden, så att ögonen blefvo ännu rödare och skummare. Dottern Willax’ hustru hade lyft af soppkitteln och höll nu på att laga det svarta, doftande kaffet. De hade blifvit stillsamma och högtidliga allesammans, sedan Matto kommit hem. En blir nog det, när döden är i närheten. Och stillfärdigt slefvade de också i sig soppan. Köttet och ostbitarne, som simmade omkring i renfettet, voro nästan som segtuggade den här gången, och det fastän de kokat goda tiden. Bättre blef det, sedan det starka kaffet var drucket. Kaffe är någonting, som lapparna förstå sig på både att koka och dricka. Det är deras hjälp och tröst i alla väder. »Ja nu, hör I mor han därute» Willax drog sugen på pipan den ville inte tända. »Joo, han därute I känn’en visst?» Kajsa satt som i ett dås, helt insvept i röken från sin korta pipsnugga. Hon hörde inte först, utan Willax fick säga om. Den tjocka, rökiga luften inne i kåtan var den kvällen mättad med hemlighetsfullhet och aning om händelser, och hvarenda en där brann af nyfikenhet och begär att få höra. Man hade för en stund glömt både renar och varg de egna olyckorna. »Ja visst, ja, han därute» det gamla surögda pyret stoppade och tände pipan på nytt »jaja, det ä’ en historia det med.
Maj:ts och Rikets Svea Hofrätts utslag den 14 Maj 1839 faststäldt belopp af 2,698 r:dr 22 sk. 2 rst. banko, eller ock i händelse tillgång härtill af allmänna medel skulle saknas, åtnjuta motsvarande afdrag å arrendet intill dess husröte-ersättningen blifvit Söderholtz godtgjord. Detta käromål blef likväl af Härads-rätten, på anförde skäl, ogilladt medelst utslag af den 15 April 1846, hvilket, efter af Söderholtz deruti sökt ändring af såväl Lagmanssom Ilof -rätten fastställdes.
Men ehuru Utskottet således anser sig böra tillstyrka att Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om gemenskapens förseende med matportion in natura af Rikets Ständer bifalles, finner likväl Utskottet icke lämpligt att ett särskildt förslags-anslag för bestridande af ifrågavarande kostnader beviljas. Det synes nemligen Utskottet leda till större reda och ordning i förvaltningen, om, i stället för ett sådant anslag åt hvarje korps, en viss summa, beräknad efter korpsens nummerstyrka, anvisades och upptoges bland öfriga med korpsens underhåll förenade utgifter. Af detta skäl får Utskottet afstyrka Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ts begäran om anvisande af ifrågavarande förslags-anslag, men hemställer deremot, att de medel, som för anskaffande af natura-portion åt manskapet vid flottan beviljas, må sammanföras med den detta manskap i öfrigt tillkommande aflöning, samt beloppen å de särskilda aflönings-staterna upptagas». af Herr A. W. Björck: »Åberopande i frågan om anslagen under 5:te Hufvud-tileln till Departements-chef och Expedition hvad jag i min reservation vid Utskottets utlåtande rörande 4:de Hufvud-titeln i afseende på de der förekommande enahanda anslag anfört, anmäler jag reservation i öfrigt emot Stats-Utskottels tillstyrkan af sammanföring under ett anslag af de särskildte belopp som afsetts för manskapets underhåll vid sex olika korpser, äfvensom emot förslagen att från ansia - Slats-Ultkottets Utlåtande M 72. 57 get till flottans underhåll till det för skeppsgosse-korpsen öfverflytta underhållet för 75 skeppsgossar och atl anslå medel till påbörjande af ett nytt ångfartyg för sjöförsvaret och lill en bro mellan Skeppsoch Kyrkholmarne här i Stockholm.
N:o 1, om Statsverket 1862. 35:o. Änggjorda Härförutom hafva framställningar blifvit gjorda a) om nya och tillökade löneframsiällanslag för det Carolinska Medico-chirurgiska Institutet; b) om anslag för upp n&iXilli°ga förande af byggnader vid nämnde Institut och vid Serafimer-Ordens-lazarettet; anslag. och c) om anslag till nya eller utvidgade läroverksoch gymnastik-byggnader i Upsala, Strengnäs, Malmö, Carlskrona, Halmstad, Calmar, Carlstad och Umeå; men enär, hvad förhöjningen i Carolinska Institutets årliga anslag angår, åtskil liga för handläggningen af detta ärende erforderliga, af mig infordrade, upplysningar ännnu icke inkommit; enär vidare Ofver-Intendents-Embetets utlåtande i afseende på den för Carolinska Institutet föreslagna nybyggnad och åtskilliga läroverksbyggnader ännu icke hunnit afgifvas, samt enär beslut beträffande tillbyggnad vid Lazarettet icke torde böra fattas annorlunda än i sammanhang med frågan om uppförande af den ifrågaställda nybyggnaden vid omförmälda Institut, likasom det synes mest ändamålsenligt att de inkomna ansökningarna om understöd för elementar-läroverksbyggnader samtidigt varda af Eders Kongl. Majit pröfvade, anhåller jag att framdeles, i den mån handlingarna blifva completterade, få dessa ärender inför Eders Kongl. Majit anmäla. De af Eders Kongl. Majit i nåder tillförordnade Komitéer dels för ordnandet af den gymnastiska undervisningen och dels för National-Musei inredning äro ännu sysselsatta med utarbetandet af de förslag, dem tillhörer att uppgöra; och lärer Eders Kongl. Majit, när dessa förslag blifvit afgifna, täckas taga i nådigt öfvervägande och till Ri kets Ständer aflåta särskilda propositioner om beviljandet af de anslag, som för dessa ändamål blifva af behofvet påkallade.
— Man invänder möjligen, att det är bättre att få en oförfalskad vara till förtäring för allmänheten, men då mau betänker, alt de af dessa omnämnde utländska spirituosa, sorn införskrifvas för den mest konsumerande allmänheten, mäste vara af den billigaste sort, så faller äfven utaf sig sjelf att de äro af den sämsta sorten, och då beståndsdelarne derutaf äro flyktiga oljor, alkohol och vatten, så tror jag, och är derom öfvertygad, att de lili förtäriug blifva mindre skadliga, sedan desamme genom blandning med ren sprit blifvit utspädde, än de äro uti sitt oblandade tillstånd. De kryddade bränviner, som ännu nära nog vid hvarje middagsbord användas, huru skola de väl tillverkas sedan distilleringen genom Utsk:s förslag nära nog blir omöjliggjord? — Ren och stark sprit erfordras i öfrigt till åtskilliga andra behof, såsom t. ex. lill Snickare för politur, till Hattmakare, Liqeurfabrikation, Eau de Cologne, m. m. Tänker man rätt noga på saken, så synes mig, som om det vore mycket mera skäl att söka uppmuntra omdistilleringen, än att undertrycka den, då jag förutsätter att tillräckliga kontroller mot missbruk lätteligen böra kunna åstadkommas. Ulsk. har föreslagit all Apothekare afgiftsfritt skola vara bibehåll ne vid rättigheten att begagua tvenne distilleringspannor. Jag vill visst icke bestrida dem denna rättighet, men jag befarar mycket stora missbruk derigenom, och det skulle ingalunda förundra mig om många Apothekare skulle finna distilleringsrörelsen lönande och göra densamma till en hufvudsaklig binäring sedan genom Utsk:s förslag, om det går igenom, alla nuvarande dislillalorer på en gång försvunnit att concurrera med. Af de skäl jag nu anfört, synes det mig alldeles olämpligt att inskränka omdistilleringen endast till bräovinsbränningstiden och med bränvinsliränningsredskapen. Jag vågar föreslå bibehållande af 33 §. af nu gällande Brånvinsförordning så lydande, som den nu fin - Den 29 April f. m 571 nes, sami auliåller vördsamt om återremiss a(
Den börjar sålunda: ”Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt, må i förbåflande till, etc. etc.” Således får bränneriegaren skatten äter, endast i det fall, då bränneriet af vådeld förslöres. Jag tror, att det finnes en annan omständighet, pä grund hvaraf lian bör återfå den er lagda skallen, och jag föreslår derföre, att efter orden: ”eller an nan olyckshändelse förstördt”, inflickas den mening: ”eller redskapen bllfver så skadad, alt den erfordrar en betydligare reparation, må, etc.” Det vore orättvist, all då redskapens slitning icke kan förekommas, likasom icke heller att redskapen under bränningstiden, till följd af mindre godt arbete, går sönder, så ali bränvinsbränningen måste inställas möjligen under flere dagar, i och för reparation, egaren likväl skall betala skatten för hela tiden. En ef tergift synes mig här ganska billig. Hr Ribbing, Arvid: Jag yrkar antagandet af § oförän drad. Om i eli större bränneri tillverkningen börjas med söndrig redskap, må det vara egarens ensak; ty han må väl kunna förut tillse redskapens beskaffenhet. Hvad åter angår den mindre redskapen, så, om pannans bolten är söndrig, är helmes lagande en affär på några timmar, och dessutom hafva väl sannolikt bränneriegare Ivänne pannor till hands, så alt de kunna begagna den ena, under det att den andra lagas. Något tillägg till § anser jag icke behöfligl, utan förnyar min anhållan om bifall till densamma. Frih. von K riemer: Jag bestrider helt och hållet detta tillägg, såsom aldeles oriktigt, Rr Brannerhjelm: Afven jag anser § böra oförändrad bi behållas. Del må vara bränneriegarens ensak att tillse det redskapen är sådan, alt den håller, under den tid den skall begagnas. Angredskapen är dessutom icke utsatt för sådan nötning, ali den 588 Den 29 April f. m. går sönder. Endasl bolten å små pannorne är bloltstäld för eldens åverkan, och om bon skadas, kan bon under den icke tillåtna bränningstiden begagnas.