Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenska läkare-korpsen, och för att fylla detta behof bl ef, genom några läkares omtanke, Pensions-inrättningen för Svenske lakari.?, deras enkor och barn stiftad, för hvilken Kongl. Maj;t den 31 Oktober 1844 fastställt Reglemente, hvarefter denna anstalt i Augusti månad år 1845 trädde i verksamhet. Denna pensions-inrättning, hvars kapital-fond vid sista räkenskapsårets slut utgjorde 71,012 R:dr, deri inbegripne 4,000 R:dr B:ko, donerade af enskilde välgörare, hade emellertid icke haft den framgång, man i betraktande af dess välgörande syftemål ansett sig kunna vänta; ty under de förflutna åren hade endast 57 delegare, utgörande omkring i:del af hela Svenska läkare-korpsen, i densamma ingått. Anledningen härtill var dels att, då inrättningen icke egt någon särskild grundfond, de årliga inbetalningarne måst bestämmas nog höga i förhållande till de blifvande pensionerna, hvarföre mången, som önskat inträda i denna inrättning, genom det dryga beloppet af de årliga insatserna och särdeles af de retroaktiva afgifter, hvilka drabbade dem, som i mera framskriden ålder deri inträdde, afhållit sig derifrån; dels att mången fruktat, att berörda inrättning, likasom flera andra af enahanda art, aldrig kunde komma att ega bestånd utan allmänt understöd; dels ock, att det stora flertalet af korpsens yngre medlemmar velat se huru inrättningen kunde komma att bära sig, innan de deruti ingingo. Enligt Reglementets 9 § voro nemligen insatserna i de 3:ne pensions-klasserna bestämda till 80, 40 och 20 R:dr B:kö årligen; samt pensionerna åter, tills vidare, till 300 R:dr i första, 150 R:dr i andra och 75 R:dr i tredje klassen; och hade, enligt hvad räkenskaperna utvisade, af de 57 delegarne redan 10 inträdt i pensionsrätt.
Dessa trenne personer, helt lamt biträdda af Arabella och Cameron, som båda voro underlägsna i detta afseende, i synnerhet för tillfället, utförde nu under den timme, som besöket räckte, en salonsscen, som i behag och värdelöshet kunde hafva tjenat till mönster; och då Astley helt tankspridd, under det han talade, fattade en luta, som låg på klaveret, och Lessley med anledning deraf berättade, att han hade en ovanligt vacker röst, uttalade den unga frun hastigt en bön att få höra honom. 1810 års studenter voro icke sådana sångare som 1867 års, men Astley hade en ganska vacker röst och var mycket musikalisk; han hade sjungit, ackompagnerad af faster Petronellas klavér, och väckt förtjusning vid julkalasen i Skurups prestgård, och han var i detta ögonblick alltför mycket inspirerad, för att icke sjunga bra, helst han nu alls icke fann sig mera generad af den förnäma damen i hennes granna salon än af de hederliga skånska fruarna och flickorna i prestgårdens lilla förmak. Lady Hamilton gjorde visserligen en ogillande grimas åt sin dotter, men Astley, som endast hade ögon för den vackra Arabella, märkte ingenting annat än hennes tjusande blick och, sättande sig ned på den taburett, som Butler skjutit fram till honom, grep han raskt i lutans strängar och sjöng, med elden och behaget hos en förälskad yngling, några af dessa på en gång vemodiga och glödande sånger, som då voro nyss komponerade, och som ännu väcka sympati i hvarje musikaliskt sinne. Man säger, att endast svensken och italienaren kunna sjunga med känsla, och kanske har man rätt, åtminstone har aldrig en engelsman kunnat det, och i det bifall Astley skördade, skulle man kanske kunnat finna ett giltigt skäl till tvifvel på rättmätigheten af hans anspråk att vara född på Cornwallis’ klippkust. Då han slutat, steg Arabella hastigt upp utan att yttra ett ord och gick ut i trädgården, hon var blek och hade för första gången tårar i sina ögon; det tycktes, som om denna passiva varelse ändtligen känt en skymt af den lifliga känsla hon ingaf andra.
Då 86 § af Bevillms-förordn-.n stadgar att de hos laxeringscomitén förda prot. och längder, sedan de blifvit behörigen justerade samt af ordf:n och 2:ne ledamöter åtecknade, skola jemte mantalslängden och dess bilagor, af häradsskrifvaren mottagas, synes det mig, sorn vore det orättvist att uti nästa mom. till samma § ålägga kroiiofogdarne, vid 1 r:dr daga böter, att gemensamt med häradsskrifvarne ansvara för handlingarnes insändande till K:s Bef:de; jag föreslår således att uti denna §:s 2 mom. ordet ”kronofogdarne” måtte borttagas och ansvaret derigenom ensamt tillkomma häradsskrifvarne, som handlingarne emottagit. Den uti 128 § af Bevilln:s-förordn:n föreskrifne tid för uppbördsböckernas atlemnande till landskontoren, eller d. 1 November, är numera icke tjenlig, då endast en uppbördsstämma hålles och den uti Februari, Mars eller April månad samt för öfrigt raarkegångspriserne ej förr än uti slutet af November månad blifva kände; jag föreslår derföre att tiden för uppbördsböckernas insändande till landskontoret för gransknings undergående måtte bestämmas till d. 15 Januari. Uti Bevilln:s-förordn:s 147 § föreslu ifves hvilka äga att undfå afkortning för 4 eller flere barn under 17 år;'dessa äro de af allmogen, som äga eller bruka hemman, hvilkas värde icke öfverstiger 1000 r:dr b:co, torpare, gerningsmän, inhyseshjon, bruksoch fabriksarbetare å landet, arbetskarlar, så å landet som i städerna, fiskare på landet, fiskare och sådane forftige personer i städerne som ej äro borgare, så väl som förenämnde personers enkor, samt gemenskapens hustrur och enkor.
Tore och hon ha så handlöst kastats in i den vilda främmande staden, hon vet icke, hvad hon hoppas häruppe eller snarare: hon vet, att hon föga har att hoppas af alla dessa ansikten, som otillgängliga och med något styft och avvisande i sin oberördhet stirra på henne; hon förstår, att om de hade reda på, hvem hon vore, skulle det icke ändra saken, mellan nordens barn finnes mindre samhörighetkänsla än bland andra nationer. Men hon går stilla förbi deras trappor och letar ut individer och undrar, hvad lifvet haft att bjuda dem och känner den sjuka känslan af något som är öfver henne – öfver dem alla – och som icke kan motas bort ... – Vi måste säga till fru Hensel, sade Tore, då en vecka gått. Louise satt med armbågarna på ett bord, som hon icke ens gittat torka dammet af. Hon gaf till ett rop och kastade hufvudet i händerna. – Tore – jag kan inte. Han satt och såg framför sig, mörk som natten. Samma dag i ottan hade han, klädd i arbetskläder, stått i kö utanför en verkstad, men när hans tur kom, vore de få lediga platserna upptagna. Hemligen kände han en lättnad, samlingen väntande utgjordes uteslutande af snuskiga italienare och råa polacker, och bruket låg ute på sydsidan insvept i dunster från träsk och odränerad mark. – Louise, ska vi ta lifvet af oss? Han yttrade detta i entonig, drömmande ton utan att röra sig. Hon lyfte sitt affallna ansikte. – Tore, om jag ber fru Hensel vänta den här veckan, så nog får du innan nästa? Hur bära andra sig åt? Du vet väl, att inte folk svälter ihjäl. – Inte det?! – Jag menar bokstafligen – svälter ihjäl – det gör väl ingen. Tore teg. – Jag var inne hos en bokagent idag, han lofvade guld och gröna skogar – men jag kan ju inte tala, så att en människa hör på mig ... – Men försök – kom det ifrigt ... – Det är försök som kostar pengar och tid, de betala ingen lön, må du tro – han frågade, om jag var gift ... – Hvad hör det hit ... – Det är mest fruntimmer, som ...
I betraktande af de missbruk, sorn kunna ega ram genom bränvinsbrännings-r ät lig hetens öfverlåtande på annan person, linna Utskotten, med förändring af hvad deras förut afgifna förslag derom innehålla, skäligt tillstyrka, att, då egare eller Innehafvare af jord icke sjelf viii utöfva sin rättighet till bran vinsbränning, honom’ ej må vara tilIlåtet att denna rättighet på annan person öfverlåta. Hvaremot Utskotten vidhålla deras förslag i afseende på gemensam »löfning af bran vinsbränning med gemensam redskap, och således ytterligare tillstyrka, att, då flere åboer å samma hemman eller ä serskild» hemman inom samma byelag förena sig om gemensam utöfning af deras brånvin-sbi»nnrngs-räfctighet med gemensam nanna, bränvinshränniogen bör på viss uppgifven lägenhet inom hemmanets elier byelagets område verkställas; skolande jemväl i de fall, då innehafvare af jord till mindre värde än 3oo Kalr sammanslå sina j,ordvärden. till gemens a it* 16 Bevilln.- samt Allm. Be sd.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N-0 5. bränvinsbränning, bestämdt uppgifvas den lägenhet, hvarest bran vinsbränningen kommer att ega rum. Hvad Utskotten sålunda föreslagit varder Rikets Höglofl. Ständers pröfning vördsamt underställdt. Flere Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 22 September 1834- Reservationer: 1:0 af Herr Grefve Horn: ”Med åberopande af min till Betänkandet N:o 3 afgifne reservation, som antyder den princip, hvarpå jag önskar, att man ville bygga Författningen om bräuvinsbränningen i Riket, kan jag ej godkänna den utväg man sökt att sammanjemka de stridiga opinionerne i frågan; nemligen den ena, som uteslutande hyllar den så kallade husbehofsbränningen, och den andra, sorn vill hafva en näring att beskatta. Jag reserverar mig således emot detta förslag, som, enligt min öfvertygelse, är både oklokt och orättvist.
Af alla dessa orsaker blef det naturligt att i den mohn de even,thella grunderna till större Penninge-behof upphörde, massan af Pro-, dueter och Arbeten skulle i det öfver ali proportion pä en gång ökade bytesmedlet flerfaldigt mätas, och d® förra således i lika förhållande höja deras så kallade pris. Här synes mig tillika, vid en Amortering, kunna hämtas anvisning till dess gräns: Man vet, att $808 års Rörels.e-Capital är nära tredubbladt: Vöre ingen naturlig grund för handon, skulle ofelbart nu varande priser på Producter äfven förhålla sig som nära tre till ett* men, det göra de ej, utan hålla sig något öfver dubbelt eller vid uo sk:r för S ilfv etR i k sd a let n: Denna skillnad visat er. sann grund för ökade Rörelse Capital och utstakar dess gräns. M.ig synes det alltså uppenbart, att National-välmågan endast består i realia, det ät Product —* i Arbets förmåga —. i Patriotisme och framför allt i National. Creditens bibehållande: Att betala sin Skuld mäste väl aldrig göra någon fattigare? Om Statens Skuld hittills bedrägligt skyldradt Den 25 April. 3*7 såsom öfverskott och välmåga, mäste väl denna fördertliga illusion en gäng upphöra, att dåra Nationell} Då Staten gör detsamma, sorn en hederlig genom olyckor och misstag skuldsatt enskilt Man, då gör hon rätt: Den Enskilt® uppger ärligt sin gäld och alla sina tillgångar, betingar sig att genom sin framtida industrie och årliga besparingar i sin etat få afbetala SUCcessivt sin skuld: Han inlöser sålunda småningom sina Reverser och slutar med att reda sig, hell st då ingen ränta honom beräknas. Staten är ett persanifieradt helt af enskilta förhållanden: Betragtas dess Skuldsedlar efter denna deras sanna egenskap, är Amortissementsskyldigheten oemotsägelig, och en serskild Bevillning har Nationen äfven dertill anslagit. Afser man åter deras falska egenskap af Varijmätare, måste ju deras successiva indragning blott förändra till sanning begreppen derom, och således närma Varu-prisen deras gamla Nu. meraire, men aldrig blef det hela dermedelst fattigare, tvärtom skulle
Till sluts kunde han inte längre styra sin åhåga, utan gläntade på ask-locket vid den ena brädden. Men nu fick han se ett stort nymäre, ty asken var full med gnistor, såsom honom tycktes, och vid han gläntade på locket, stod det som en eld-ström utur öppningen, och gnistorna flögo omkring åt alla håll. Då ångrade prinsen sin obetänksamhet; men det var för sent, och till sluts kunde han för räddhåga hvarken gå fram eller tillbaka, utan satte sig ned och grät bitterligen. Ändteligen föll honom i tankarne, att han väl kunde fresta om Messerias pysslingar ville hjelpa honom. Han gick så fram till den jordfasta stenen, klappade deruppå, och ropade: »alla min fru mors små pysslingar komme fram och hjelpe mig lägga in brud-sakerna!» Genast kom der fram en otalig mängd pysslingar, och de små männen spridde sig åt alla håll, och jagade efter gnistorna öfver både berg och dalar. När det så lidit en stund, kom hela skaran tillbaka, hvar en hade fångat en gnista, och lade den åter i asken. Derefter kröpo pysslingarne ned under stenen. Men konunga-sonen satte sig i sinnet att en annan gång vara klokare, och vandrade så med glädje och fröjd hem till borgen, der hans matmoder bodde. När nu Hafs-frun blef honom varse, och förnam att han väl genomgått alla farligheter, vardt hon mycket förvånad, och undfick honom på det bästa. Hon lät så fira prinsens bröllopp med stor ståt och gamman, och alla hennes döttrar voro med på gästabudet. Men Messeria var den vänaste ibland alla konunga-barnen, och brudgummen höll henne kär framför alla kostbarheter, som han sett i det fagra slottet. Sedan brölloppet var till ända, fingo prinsen och hans fagra brud orlof att draga sina färde. De togo så afsked ifrån Hafs-frun, och önskade af allt hjerta att de aldrig mer skulle råka henne. Derefter satte de sig i en förgyllande karm, och foro öfver många gröna slätter, tills de kommo upp ur hafvet icke långt ifrån kungs-gården.
Frågan om högre kunskaps-prof för ynglingar, som vilja ingå i Statens tjenst, öfverlemnades till Ecclesiastik-Expeditionens föredragning. Commerce-Collegium och VetenskapsAcademien skulle höras, angående den föreslagna Tecbnologiska inrättningen, och Förvaltningen af Sjö-Ärendena afgifva utlåtande, rörande frågan om ett Central-Handelsoch Navigations-Institut. 1825 den i3 Maji förordnade Kongl. Maj:t i Nåder, att ett Technologiskt Institut skulle, enligt de af Vetenskaps-Academien uppgifue grunder, i Hufvudstaden anläggas, samt att kostnaden dervid borde bestridas af Manufactur-Discont-fondens vinst - iiil. t. R. St. Just. Omb:ns Emb.-Rer. cl. \ Nov. 1828. 89 medel, hvarjemte åtskilliga förberedande åtgärder för Institutets organisation anbefalldes. Sedan Kongl. Maj:t härefter tid efter annan förordnat om tjenlig local för Institutet och om dess framtida organisation och förvaltning, om anslag dertill, samt om Lärares tillsättande m. m., har delta Institut nu mera kommit i full verksamhet. 1827 den 17 Jan. föredrogs vederbörandes utlåtande i frågan om ettCenlral-Handelsoch Navigations-Institut. — Kongl. Maj:t fann då, att undervisningen i Handelsoch Navigations-vetenskapen icke kunde blifva föremål för en enda gemensam Läro-anstalt. Utan att nu ingå i pröfning af frågan om ett Central-Handels-Inslitut, ville Kongl. Maj:t endast öfverlemna åt Comiterade för granskningen af Rikets undervisningsverk att tillse, huruvida ApologistSkolorne kunde vinna en så beskaffad organisation, att undervisningen derstädes må varda utsträckt äfven till • de clemenlaira läroämnen, som för handels-yrket erfordras.
Men till meddelande af den befallning, som i 2 mom. nämnes, fordras ingalunda, att den, som bjuder ordning, skall vara Konungens Befallningshafvande sjelf, utan en dylik anmaning bör äfven af underordnade embetsman kunna göras, med den påföljd att, om allmäningen trottsas eller föragtas, första straffbarhetsgraden inträder. Detta röjer sig i 7 §. af Utskottets förslag, och då är det af mig anmärkta uttrycket i 1 §. 1 mom. oegentligt och förvillande. Jag gillar icke eller att ordet ”uprorsmän” i 2 mom. blifvit utbytt emot ”de församlade.1’ — Då brottet upror characteriseras i 1 mom. och ”de församlade” enligt berörde characteristik föröfvat sådant brott, samt då de, efter Utskottets eget förslag, skola hotas med de för uprorsmän stadgade påföljder; så synes undfallenheten att gifva de brottslige, hvilka, ur ett lätt insedt skäl, böra beviljas straff-frihet, en benämning, som häntyder på skuldfrihet, hvilken dock ingalunda är förhanden, temligen oförklarlig.—• Dessutom bör det ihågkommas att anföraren straffas, icke såsom anförare för ”de församlade,” utan såsom anförare för uprorsmän, emedan han i sistnämnde hänseende alltid är brottslig. Jag förstår ej, hvarföre man icke skulle kalla en sak med dess rätta namn, och jag anser den nya benämningen högst otjenlig. 6 §. Vid det af Utskottet här gjorde amendement af bestämningen: ”skingrar den (folkmängden) sig ej på offentelig myndighets befallning” till ”luter den sig ej på offentelig myndighets upmaning till ordning och stillhet återföras ” har jag intet att påminna.
Det är af denna orsak, sorn jag föreslår, att så väl detta Lag-Utskottets Memorial, som de andra af dem, hvilka nu hvila på bordet, hvaruti Utskottet på samma sätt, som i detta, endast tillstyrkt frågornas hä^skjutande till Lag-Comitéen, måtte återremitteras. Herr Grefven och Lande Marskalken hemställde, att Lag-Utskottets ifrågavaiande Ut - Den 17 Februarii. 393 låtande måtte af Ridderskapet och Adeln gillas. Ropades Ja blandat med några Nej. Då Grefve Jl/Iörner, Carl Stellan, härvid anmärkte, att Propositionen blifvit med ja och Nej besvarad, förklarade Herr Grefven och LandtMarskalken det han tyckt sig höra långt flere Ja än Nej, samt att Lag-Utskottets Betänkande således vöre af Ridderskapet och Adeln bifallit. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets den 23 sistledne Januarii ailåtne, samt den 13 dennes på bordet lagde Memorial, angående åtgärders vidtagande till Sjö-Lagens öfverseende. Herr Ancharsparre, Ingemar August, anförde skrifteligen: Då det är af högsta vigt, att äga tydeliga och väl organiserade Lagar, men så väl allmänna Civil och Criminal-Lagen, som ock i synnerhet Sjö-Lagen sakna dessa angelägna egenskaper, tror jag det vore nödigt få veta i hvad belägenhet alla dessa Lagars omarbetande för närvarande befinna sig. Under den af Högloft. Utskottet omtalte korta tiden, emellan den sista och denna Riksdag , hvilken likväl var 2 hela år, borde en stor del kunnat hinnas färdig. Jag föreslår vördsamt, att Be-i 394 Den 17 Februariu tänkandet återremitteras, på det att
Utskottet ingifver förslag; 6;o att vid behandling af grundlags-frågor hvarje Stånd eger rättighet alt för sig öfverlägga och besluLa, med åt hvardera förbehållet veto; 7:o att valbeiä ligad af annan trosbekännelse, än den Prolestantiska, må ej till Riksdagsman kunna väljas; och 8:0 Eger Utskottet alt, på dessa hufyudgrunder till Riks-Ståndep inkomka med nvtt förslag Lill National-representationens ombildning. S. D. Då nu ånyo föredrogs Lag-Utskottets sedan den 30 September sisth å bordet hvilande Betänkande N:o 134, i anledning af väckta motioner örn ändring i nu gillande stadganden, angående behandling af frågor om oenighet makar emellan, blef samma Betänkande bifallet. Från V ä 110 fl. Borgare-Standet. S. D. Föredrogos ånyo följande Stats-Utskottets Memorial och Utlåtan le: N:o 324, med förslag till voterings-proposition, i anledning af skiljagtige beslut öfver Utlåtandet N:o 258, angående löne-ersättning för f. d. StatsSecreterarne Grip och von Har t mans dorff. Återremitterades. N:o 325, med föislag till voterings-proposition, i följd af skil jagtiga beslut öfver Utlåtandena N:ris 195 och 301, angående lönereglering för StatsDeparterneutens Expeditioner. Fröt. Utclr. d. 3i Oct. 184.0, Volerings-propositionen godkändes, och Memorialet N:o 325 lades i öfrigt till handlingarne; och N:o 327, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 177. Lades till handlingarne. S. 1).
Då följakteligen den förmån numera icke äger rum, som Eder Kongl. Maj:t genom Nådigt Bref den 6 November 1772 lemnat Innehafvare af Tullgarns fordringar, att derföre erhålla införsel i Kongsgårds jord eller ränta, kunna Riksens Ständer icke bifalla den införsel, Kansli-Rådet af Wetterstedt och Assessaren Adlerbrant sökt uti någondera af ofvarinämnde Kongsgardar; Men, emedan Riksens Ständer funnit billigheten och rättvisan fordra , att Qvickfeldtske Slägten eller dess rätts Innehafvare icke längre måga sakna tillgodonjutande af den, likmätigt Bytes-Brefvet den 12 December 2758 och Kongl. Resolutionen den 28 September 1763 , dem tillkommande Skatterättsfordran, 7 Daler 28 öre Silfvermynt eller 2 R:dr 30 skill. Specie, i den ordning Författningarne rpedgifva och Kongl. Brefvet sistnämnde dag till Karnmar-Collegium utstakar, nemligen genom införsel uti odisponerade Krono-hemman eller Lägenheter, få Riksens'Ständer hos Eder Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att foidringsägar-; ne kunde varda härutinnan förhulpne till sin rätt, när de uppgifva så beskaffadt Kronohemman eller Lägenhet , samt att de må för sine Tullgarns fordringar godtgöras på lika sätt eller genom enahanda qvittning på oliqviderade underdånige Erälse-Ränteeller Skatterätts-Skulder till Underdåniga Skrifvelser. 355 Kongl. Maj:t och Kronan, allt iden ordning
Prof. 1834' 6 Sami. 1 A/d. 2 Baft. 66 Berättelse af Banco-Fullmägtige. dagar är vordet honom medgifvet, såsom ock att återfå hvad han benoni afdrag på sin lön redan förut nödgats deraf godtgöra; i834j den 27 Januarii. En från Götheborgs Lån-Contors Direction den 1 7 December 1833 till Banco-Fullmägtige allåten skrifvelse, åtföljd af en till Högloft. Banco-Utskottet ställd ansökning af Contorets Kamererare, B. S. IVinberg, om eftergift af upplupna öfver-räntorrie uppå åtskillige Lån, pa Docuinenter hvilka 1Vinberg inlemnat under vanlig ansvarighet för rigtigheten; men sedermera vid anställda lagsökningar befunnits vara falska. Och komma Banco-Fullmägtige att jemväl öfver dessa frågor uti serskilda Betänkanden meddela Högloft. Banco-Utskottet sina tankar och yttranden. Slutligen få Banco-Fullmägtige nämna, att Rikets Ständers Revisorer år i83a, enligt hvad deras tryckta Berättelse (pag. 4) förmäler, genomgått Banco-räkcnskaperne till och med för året i83o, och Tumba Bruks räkenskaper serskildt till och med för året i83i. De hafva för öfrigt tagit kännedom af öfverläggningar, beslut och åtgärder, som förekommit i Banco-Fullmägtiges Protocoll, till och med den r 5 September i832, samt i Commissariatets och Cancellie-Commissariernes Protöcoll till och med Julii månads utgång samma år. En serskild skrifvelse från Banco-Fullmägtiges Ordförande, Grefve -von Schwerin j åtföljer denna Berättelse. Stockholm den 27 Januarii 1834* På Riddcrskapets och Adelns vägnar: Bernhard Rosenblad. C. B. Hegardt. På Preste-Ståndets vägnar: C. C. Lilljenuialldh. M. C. Bergvall. 01. Winter.
Den mindre fördelagtiga ställning i hvil» ken Näringarne uti åtskillige Rikets Stader sig befinna, härrör af orsaker, som ej stå i någon förbindelse med de TullFörrattningar, sorn hittills varit gällande, och det blefve säkerligen ett missiyekadt bemödande, att söka befordra deras uppkomst genom en tillåten obehindrad införsel af främmande Manufacturvaror. jag har redan haft tillfälle yttra min öfvertygelse 1 detta ämne, och får dervid endast tillägga, att FörbudsSystemet i Sverige varit i förra tider sträckt vida utöfver hvad som nu i mångå år ägt rum, utan att derigenom exportation nen af Rikets produeter blifvit hindrad. Hvad jag anfört i frågan om Rikets Tull» uppbörd i det hela och om beloppet af denna Uppbörd för Caffe och Vin serskildt, är grundadt på officiella uppgifter från Tullverket, och finnes ej med antagliga bevis vederlagdt af hvad Herr Tham deremot anmärkt. I enlighet med de mig meddeldte Extracter af Tullräkens kaper ne har jag uppgifvit, att förledit år 1,058,066 skålp. Caffebönor och 3,459 Åhmar Vin förtullades och till StatsCassan inbragte en inkomst, den förstnämde varan af 66,129 R:dr och den sednare af 85,oi6 R;dr Hamb. B co. Herr Tham åter har beräknat årliga Tuliuppbördeo på dessa artiklar efter ett medium af o;ne år. Det är således påtagligt , att våra uppgifter ej kunnat till ziffran Den 19 Julii f. m.' öfverensstämma. Hvilkendera af dem är, i anseende till result3tst, deo mäst påliteliga, äf hvad jag, af Herr Tham dertill uppmanad, nu skall söka ådagalägga. Om man nemligen antager, att, enligt Herr Thams uppgift, Tullen på Caffe åren igi9_2o och 21, efter 3 sk. Hamb.