Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu ifrågavarande förslag uti dessa punkter ansluter sig till hvad större delen af ilen europeiska handels-verlden funnit vara tillräckligt att i afseende å handels-böcker stadga, och öfverlemnar åt affärsmannen att i öfrigt sjelf bestämma, hvilka handelsböcker han dessutom finner nödiga, så undviker det derigenom att utan tvingande skäl gifva bestämda reglor för förhållanden, som efter omständigheterna kunna på olika sätt förverkligas. Då förslaget vidare tillåter så väl att uti dagbok särskild conto kan föras öfver utborgade varor, som att, der rörelsens beskaffenhet och omfång så fordrar, särskilda dagböcker öfver särskilda affärer må hållas, så medgifver det all den elasticitet vid regelns tillämpning, som med grundsatsens och ändamålets upprätthållande är förenlig; och då det tillika bjuder, alt, om under Lag-Ulskoitels Betänkande, M 49. 13 någon inför domaren anhängig tvist anledning förekommer att taga kännedom af en affärsmans andra handelsböcker, än dem han ovilkorligen bör föra, med tillägg att de ej må tillerkännas något vitsord, der de ej uppfylla de fordringar lagen gör på de ovilkorliga; så gifves dermed en anvisning åt affärsmannen att äfven åt omförmälda särskilda böckers ordentliga förande egna den omsorg, som lika mycket öfverens stämmer med hans eget intresse, sorn den allmänna kreditens fordringar; hvartill slutligen må läggas den anmärkning, att, då många af dem, som böra hålla handelsbok, idka en rörelse, hvars beskaffenhet och omfång icke göra särskilda hufvud ellcr kassa-böcker nödiga, så är deremot under alla förhållanden ordentligen förd dagbok lika nödvändig för idkaren af en mindre rörelse, som för idkaren af en större. Hvad derefter handels-boks vitsord angår, så alser det Nådiga förslaget två förhållanden: det ena emellan affärsmän inbördes och det andra emellan affärsmän och icke affärsmän; och härigenom bar afseende blifvit gjordt på ett förhållande, som för affärskrediten är af största vigt, eller på den öppna kredit, som affärsmän sins emellan aftala, men hvilket förhållande vår lagstiftning hittills ej tagit i betraktande.
S. D. Xiii Stats-Utskottet remitterades en, med anledning af 56 § Riksdags—ortlningen, af Herr A. A. Berger väckt motion om stats-anslag för anläggning af telograf—linier dels emellan Carlstad och Philipstad, dels emellan Carlstad och Arvika. Den 9 och 12 Maj. Frän Ilögv. Preste-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottels Betänkande N:o 20, angående Allmänna bevillningen. Härvid förekommo: Utskottets yttranden å sidan 18, i anledning af der omförmälda motioner. Godkändes. Art. I. § 1. Hvad Utskottet å sid. 20 hemställt och yttrat, blef af Ståndet bifallet, och godkändes § i uti bifogade förslaget till Bevillnings—stadga. Art. II. Pröfningen af Utskottets hemställan å sid. 21 ansågs tillsvidare böra uppskjutas. A) Bevillning af fast egendom. §§ 2—5. Ståndet fann för godt, alt, före besluts meddelande öfver denna afdelning af Betänkandet, till afgörande företaga § 4 uti bifogade ”Förslag till instruktion för Taxcringsförrätlningarna” och godkändes sagde §, sådan den al Utskottet blifvit föreslagen, endast med den ändring, att det vid slutet af densamma förekommande stadgande, hvilket begynner med orden: Dä fast egendom, som under sistförflutna tio är blifvit säld etc., utbyttes emot motsvarande stadgande i Komitéens förslag, så lydande: ”Utan särskilda, i laxeringshandlingarne eller Komitéens protokoll antecknade käl, får fast egendom som under sistförflutna tio dr blifvit sdld eller undergått ofvan Prot.-UIdrag den 9 och 12 Maj 1860. 373 omförmälda värdering, icke vppskatlas lägre, än den sednast betingade köpeskillingen eller den godkända värderingssumman.
Ms befatjningshafvandes i Skaraborgs län år 1844 afgif11a femårs-berättelse jemväl an ty des,' sådant torde i hufvudsaklig nion böra liilskrifvas föreståndarens för inrättningen långvariga vistande å en aflägsen ort, så och med hemtadt ytterligare stöd af 1847 års revisorers i: ämnet gjorda framställning, fa Rikets Ständer i underd. anhålla, det täcktes E. K. M. ej mindre förständiga vederbörande att tillse, det föreståndaren för meranämnde veterinär-inrättning hädanefter oafbrutet må vistas på stället, än ock i öfrigt vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom inrättningen, så snart sig göra låter, må försättas i ändamålsenligt skick. Seraphi mer-ordens-gillet. Vid granskning af hospitalsoch barnhus-fondens räkenskaper hade 1845» års revisorer inhemta!, hurusom Seraphimer-ordens-gillet dels åt general-di1 ektören för lazaretterne och kurhusen i riket anvisat 66 r:dr 32 sk., att såsom skrifvarehjelp från och med början af år 1842 årligen utgå, dels ock, under den 25 Februari 1843, tillagt sysslomannen vid Malmö hospital en löne-förhöjning af 300 r:dr årligen, att räknas från och med samma års början; å hvilka förhållanden revisorerne, utan att ingå i pröfning, huruvida iIrågavarande dispositioner varit af behofvet föranledda eller ej, funnit sig höra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, enär några Kongl, bref, lill stöd för nämnde beslutade nya utgifter af allmänna hospitalsoch barnhus-fondens medel, icke blifvit räkenskaperne bifogade.
Man pästär, att rcfleclioner och yttranden om Embeismäns embeksätgärder samt Riksens Ständers beslut ja sjelstva Konungens, äro obehörige klander. En sadan sats, kan icke bestä med ett fritt folks lagliga rätt; sä snart den yrkas och blir lag, är enwäldek der. — Man päminne sig blott, att efter statshwälfningen, war swenska folket beräriigadk tilldela ät andra den Magt, de funno tjenlig! afstä, och förbehälla sig de rättigheter de mille behålla. Delia folk är således, tills annan ordning kommer, principalen; häraf följer, alt om Embetömän, somblock äro lagens »verkställare till allmänna ärendernes ordentliga gäng, göra afwikelser frän föreskriften, äger principalen rättighet att läta meta, del han märkt sädant, och tillkännagifwandei häraf, är den säkraste, ja kan hända en controll eniok mist» bruket. Om en Embetsman genom försummad expedition af en författning skulle tillskyndat staten skada, mä man dä icke aga rätt uppenbara sädank är jäd«nl obehörigt klander? Sä söl häller sig äswen Dcn r Juni;. 4r? Kswen med Riksens Ständers beslut. — Riksens Ständer äro ej annat än folkers committenrer. Sä snart riksdagen är förbi, återgå de till sin individuella egenskap; men folket är och blir alud principalen, och den mätte ha rätt fä yttra om eommittenrerne upfylt desi önskan. Manne dek hade warit obehörigt, om någon i allmänna papper yttrar, att bcänwinsbränningen »vöre skadlig; att bewillningen säkerligen icke skulle inbringa det påräknade beloppet; att nyttan och möjligheten af Götha Canal, more ännu problematiqne, »nen det är redan gifwit atr 4 ä Zova tunneland cultlverad jord aldeles förswinna, samt Staten förlorar IZ L 20,000 tunneland i wederlagsjord, eller mäste detta alt förligas? Alt de inrättade
Skymningen föll på, ett matt sken från eldstaden låg öfver en del af golfvet, men vrårna voro mörka, och man kunde höra den lätta gnidningen af stickorna, som skrapade mot hvarandra, och af nystanet, som alt ibland med en liten duns föll mot mattan. Ibland steg Elsa opp, lade bort stickningen och satte sig på golfvet med hufvudet mot sin mans knä. Han lyfte sin arm, lade den kring hennes lif, lamt, löst, utan någon tryckning, och så sutto de båda och stirrade in i brasan utan ett ord och utan en tanke. Då kunde hon gråta i stillhet mot hans knä, utan att han såg det, och när han steg upp för att gå ut, hade hon redan torkat sina tårar. Lampan blef tänd, och Elsa började sitt arbete – den långa vinterkvällen. FRÅN ÖLAND. Fem kronor. Stranden var öde. Icke ett träd, så långt ögat kunde nå. Kort gräs växte på den magra, sandiga grunden. Himlen var grå med stora, drifvande skyar, och hafvet välte i tunga slag in mot stranden. Huset var litet, grått och förfallet med två fönster och alla rutorna skiftande i grönt och blått. Skorstenen satt på sned, och staketet kring trädgårdstäppan var prydt med messingsbitar, minnen af ett strandadt fartyg, hvilket Lars Anders varit med om att rädda. Två barn lekte på gården med kalkstenar, som de krossade i bitar och bygde ladugård af. »Tror du far kommer hem?» sade flickan och såg upp mot brodern. Pojken stötte mössan opp i pannan, spottade långt ut, som han sett fiskrarna göra, och såg bort åt hafvet: »Ja vars, hvad han gör. Han kan sköta en båt, han». Två mil öster om Öland ligger ett grund, där befolkningen fiskar sill. I godt väder kan en karl segla dit ensam och till och med ligga ute där öfver natten. Men mot hösten är det alt godt att vara två. Då kastar stormen vågorna alldeles lergula upp mot den långgrunda stranden. Det fins ej en fläck utom hus, där man är skyddad för blåsten, och en natt behöfver man aldrig tillbringa därute. Ty man seglar ut på en timme och lika fort tillbaka igen.
Nädigst täckes bifalla, sä förekommer den frägan, nar och pä hivad sätt ombytet och förändringen för mälbäcken böra werkställas. Eommitterade anse för sin del billigt att Allmogen och Hemmansbrukare pä Landet, till undgående as den kostnad, som 'ill nya malkärils anskaffande erfordras, kunde i Nader tillätas, att sä begagna sig deras gamla, intill desi de blifwa i behof as nya, hwilka da böra inrättas efter te nya dimensionerne, sä art Tunna och Kappar uti ett och samma mål innefattas; och bör till urfliljande af de gamla och nya mil-karlen pä de sednare wid justeringen inbrännas de orden: Nytt mäl, med z Tums höga bokstäftver. För alla dem äler, som i Skader och pä Lander drifma handel med Spannemäl och Salt, synes de gunla mälbäcken till förekommande af understes, ej längre böra tillätas, än kill detta ärs stut, inom hwliken tid de, sä wäl som Kronans Magaziner och Förrådshus, med nya mälkaril böra wara försedde. Sedan Eommitterade således i underdänighet yttrat sig om dek som syneS böra iagttagas ivid Tunne-mälels förändring efter desi nu ägande innehäll, sa aine Eommitterade sig tillika underdänigst böra anrr.nka, att e>,uru nyttig denna förbättring i flere af - Den 28 Februarii. 16-37 afseende» werkeligen ar, sa kommer derwid ända beständigt att hasta en ofullkomlighet, härrörande der» af, art Tunnan är Determinerad till ett ojämt tal kannor, som icke kan delas utan stora Brak, sa att Halfkunnan innehaller ZI2 kannor, fjerdededels tunnan 15 ^ ättondels tunnan 7^ och en kappe kanna.
E n sidan institution a r Stoc1rl; olrns Enskilda Banks Notariatafdelning (ZZCzu N y g a t a n 2 Y, &amp; editionsfid 70-4), son1 under garanti af S t o c k h o l ~ n s Eliskilca B a n k ktager sig vlrd och forvaltning af enskilda personers ocll kassors vardepapper. Om en person 110s Notariatafdelningen deponerar obligationer, inkasserar Notariatafdelningen vid forfallotiderna kupon ger och tilll~aadaliIller deponenten influtna medel. Vidare efterser Notariatafdelningen ntlottniligar af obligationer ocll underrattar deponenten i god tid, ifall en denne tillllorig obligation blifvit utlottad, samt l#mnar forslag till ny p l r ~ c e r i n g af det ledigblifna kapitalet. Om inteckningar deponeras hos Notariatafdelningen nnderrattar Notariatafdelningen galdenaren darom a t t rantorna k inteckningarna skola till afdelningen inbetalas, llvarefter de inedel, som inflyta, till deponenten redovisas. Vidare tillser Notariatafdelningen a t t inteckningarne blifva i vederborlig tid fornyade. Om en hos afdelningen deponeracl inteckning genom unclerliten forizyelse skulle forfalla, darigenoln ~ uppkom~nen skada. ersiitter S t o c k h o l ~ n s E11skildi~ B I L I L Fiirvsriagsafgift: 50 ore for i r pr 1,000 kronor af depositionens varde, dock ej wider tvK Itronor. af ylle och bommll, Linnegarn af Almedahls till fabrikspris, Kostymgarn, Mattvarp, Cremefiirgadt Fiskegarn till Gardiner; Fiskredskapsgarn, Vat ' skeciar m. m., allt till l#gsta priser AXEL HINDERSONS Garnbod, HGtoqyat 13.
Denne Riksdagens Justitie-Ombudsman, hvilkens rättigheter och åligganden ytterligare såväl i Regeringsformen som genom särskild instruktion utstakas, väljes af fvratioåtta för tillfället nämnde valmän, af hvilka hvardera Kammaren inom sig utser tjugofyra. Desse valmän, hvilka böra lill valförrättningen sammanträda samma dag, då de blifvit utsedde, och ej må åtskiljas förr än valet är fulländadt, skola först samfäldt, medelst slutna sedlar, hvar för sig föreslå den man, som de anse böra komma under omröstning. Falla dervid rösterna lill mer än hälften på en man, är han behörigen vald. Äro åter rösterna så delade mellan flera, att sådan pluralitet för någon icke eger rum, anställes ny omröstning med slutna sedlar till antagande af den, som de flesta rösterna erhållit, eller, om han icke antages, af den, sorn näst honom blifvit af de fleste kallad o. s. v. Skulle, sedan alla omröstningarna sålunda försiggått, likväl ingen hafva erhållit den här löreskrifna pluralitet, anställes ny omröstning öfver alla dem, som vid den lörsta omröstningen blifvit satte i fråga; skolande den, som erhållit de flesta rösterna, anses behörigen vald. Valmännen böra vid samma tillfälle, då Justitie-Ombudsman utses, och på enahanda sätt, välja en man af de egenskaper, som hos denne embetsman erfordras, för alt honom efterträda, ifall han, innan nästa Lagtima Riksdag anställt nvtt val af Justitie-Ombudsman, skulle med döden afgå, samt att utöfva embetet under den tid Justitie-Ombudsmannen kan vara af svår sjukdom eller annat laga förfall derifrån hindrad. I händelse Justitie-Ombudsmannen, under det Riksdag är församlad, afsäger sig I förtroendet, eller med döden afgår, insätter Riksdagen genast i embetet den man, som 1 blifvit till hans efterträdare utsedd. Skulle Justitie-Ombudsmannens utsedde efterträdare, under Riksdag, afsäga sig det erhållna förtroendet eller i Justitie-Ombudsmans embetet insättas eller med döden afgå, ulväljes på ofvan stadgade sätt en annan behö rig man i hans ställe.
af ett yngre frunt. i angenämt hem, där ungdom finnes. Läget vid saltsjön, så att tillfälle gifves till bad och segling. Finnes piano och ridhäst på platsen, desto bättre. Svar till » Ina » med uppg. pris inlemnas till Iduns byrå inom 8 dagar. [1909] för damer, herrar och barn tillverkas hos undertecknad till moderata priser. Personer, som hafva ömtåliga eller förstörda fötter, kunna hos mig få skodon, som passa väl och äro bekväma att gå med. Högaktningsfullt [1795] C. NILSSON, Drottninggatai 100. Telefon 48 93 Sparsamma Fruar. Gammalt ylle och ull emottages dagligen till spanad, våfning af tyger, schalar, filtar m. m. OBS. Hvar och en fär s itt ylle tillbaka I form af garn eller väfnader. OBS. Nedsatt spånadsafgift. OBS, Ett parti schalar realiseras från 5 kr. OBS. Ett parti filtar realiseras från 5,75. Jlildur Andersson [1361] född Sundeman. 12 Klara Norra Kyrkogata 12, Å Alingsås Hållsock språti iluerTisnMssiola för unga bildade flickor öppnas den 15 nästa augusti. Prospekt för skolan erhålles på begäran af fru Mathilde Hiittling, född Gaudard, Alingsås. Referenser: i Stockholm, grefvinnan F. Leuhusen (född Hermansson), 36 Sturegatan. Fru Herman Ankarcrona, 5 Engelbrektsgatan. Fru Magnus Neijber, 22 Sturegatan. I Karlskrona: Landshöfdingskan grefvinnan U. Horn (född Sjöcrona) och Marindirektören Hugo Lilliehöök. I Göteborg: Fru Lina Rhedin, Brunnsparken. Order mottages pr telegraf, ' I post och telefon och expedieras (skyndsamt. Linnégatan 6, A l l m. Till det otroligt billiga priset 2,50 säljer jag, när minst | dussin tages, en ny sorts hemstickade extra prima Trikotkläder för 3 — 7 års gossar. Som antagligen ett mycket stort antal beställningar kommer att ingå, förbehåller jag mig 14 dagars leveranstid. A. Williamson, Vesterlångg.
Likvisst tror jag mig icke böra förtiga för Er att jag i många afseenden känner mig mycket litet beredd för en docents plikter, och ibland tviflar jag på mig själf till en sådan grad att jag fruktar att Ni, som alltid varit benägen att bedöma mig med så mycken välvilja, skall blifva helt desillusionerad, när Ni får se på närmare håll hvad jag duger till. Jag är så tacksam mot Stockholms högskola, som ensamt af alla Europas universitet vill öppna sina portar för mig, att jag känner mig på förhand benägen att fästa mig vid Stockholm och Sverige som vid mitt eget land, och jag hoppas att när jag kommer dit det skall bli för att där tillbringa långa år och för att där finna ett nytt fosterland. Men just därför skulle jag ej vilja komma dit förrän jag kände mig förtjäna den goda mening Ni har om mig, och jag kunde hoppas att där göra ett godt intryck. Jag har skrifvit i dag till W. för att fråga honom, om han ej finner det klokare att jag ännu tillbringar en två, tre månader med honom för att bättre inprägla i mig hans idéer och för att fylla de luckor, som ännu kunna finnas i mina matematiska kunskaper. — Dessa två månader i Berlin skulle vara ytterst nyttiga för mig äfven därför, att jag skulle ha mycken beröring med de unga matematici som där afsluta sina studier eller som begynna sin bana som docenter, och med hvilka jag är tämligen förtroligt bekant sedan min sista vistelse i Berlin. Jag skulle till och med kunna komma öfverens med några af dem om att gifva hvarandra ömsesidigt matematiska meddelanden. Jag skulle då också kunna företaga mig att exponera teorin om transformationer af de abelska funktionerna, som de icke känna och som jag mera grundligt studerat. Detta skall gifva mig tillfälle till en öfning i att föredraga, hvilken hittills alldeles fattas mig, och jag skulle komma till Stockholm i januari långt mera säker på mig själf.» Denna plan blef emellertid ej utförd, ty redan d. 11 november samma år afreste Sonja från Petersburg öfver Hangö till Stockholm. Ankomst till Stockholm. Första intryck. Såsom naturligt är står, i synnerhet nu efter hennes död, mitt första sammanträffande med Sonja lefvande inprägladt i mitt minne ända till sina minsta detaljer. Hon hade kommit på kvällen med ångbåt från Finland och tagit in som gäst hos min bror, Mittag-Leffler.
Omdömmet om det kloka, beror alltid as den synpunct hwarur en sak belragtas, och denna synpunct äga de omständigheter, som vmgifwa och ätlöija däoe saken och personen. Alt strid mellan rätt och klokt är i sig sjelf alkid stenbär, och man kan taga för afgjordt , art om ma» alltid gör rätt, stall tiden ståtligen wisa, att man också alltid gjort klokt. Nar detta förutsattes, tror jag att ingen Mekan mera bör äga rum, att l6 Z. i RegeringsFormen wid detta tillfälle har en oemot»ägeligen förbindande kraft. En wärd Ledamot Herr ?ri.u2- tköl-l, har anmärkt att alla Regerings-Former i Swerige innehällit den föreskrift, att Konungen ej utan föreqängen ransakning och Dom kunde afhända nägon sikt gods, löst eller fast, men att icke dest mindre Författningar om visitatloner m. m. blifwit säsom med denna förestrilt förenljgr ansedd: men utom det att redan begägna mitzbruk ej böa anses bindande, lärer Herr knmslköiil ej haswa märkt de orden, mgens frid i hans hus störa eller stara lära, hwilka först i den of Riksens Ständer kiu faststälda RegeringForm influtit, och wid denna ftäga noga böra märkas. Endast ett srdentelizen anbängit gjordt brott, hwarigenom Individuel, förwerkat Statens skydd, kan upphäswa detta fredande. Al! undersökning endast i afsigt akt Den »5 Januarik. 85Z utt upptäcka ett suppvneradt brott, kan dermed icke sta tillsammans, utan är ett wald. HusVisitailvner äro Medes stridande emot hwad som är rätt. Lrka fä förhåller sig med vlsitationer hsS wägfarande pä Lankswägar. Wägsrcd är en rättighet hwarom Staten bör försäkra hwarje medlem af Samhället. Ulan den, ar all allman säkerhet rubbad, all csmmunicakion mellan Medborgare hämmad.
De upptagas der således till sitt belopp på de personer, till hvilka de äro utgifna, och alltså finnas i räkenskaperna tillförlitliga uppgifter derå. Deruti upptages jemväl till sitt värde den egendom, som fattighjonet hade vid upptagandet i fattigvården. Grunden för beräkningen är för öfrigt ej svår att förstå, och blir fattighjon, som fått arf, ej nöjd med den uträkning som af fattigvårds-direktionen göres, så äger lian rätt att vid domstol deröfver klaga. Fattigvårds-komitéen har ingalunda rätt att sjelfpanta eller sätta sig i besittning af hans egendom; utan det högsta som den möjligen kan göra är att lägga qvarstad derå, lill dess att hjonets rätt blir utredd. Visserligen händer det sällan, men inträffar dock någon gång, alt arf tillfaller fattighjon ; och då synes väl både rältvisa och billighet tala för, att de skola återgälda hvad de af fattigvårdsmedlen fått emottaga. Finner nu fattigvårds-slyrelsen sig böra låta dem få helt och hållet behålla arfvet, för alt. sålunda hindra dera från att återfalla i fattigdom; så är ju sådant styrelsen obetaget, enär här slår: ”ankommande det på fattigvårdssamhället att sådan ersättning helt och hållet eller till någon del efterskänka.” Någon gång händer väl att de, som falla fattigvården till last, göra det till följd af olyckor, men detta hörer dock lill undantagen, och man måste erkänna, att merendels sker det till följd af fylleri eller annat dylikt; och att då en person, som på delta sätt blifvit fattighjon och sedermera under Hera år blifvit försöjrd af församlingen, skall, om arf honom tillfaller, få tillsammans med sina stallbröder inom kort förstöra detsamma, och derefter åter falla fattigförsörjningen till last; det vore en obillighet, som hvar och en lätt inser, och hvilken man således bör söka att förekomma. Jag tror derföre bäst vara, att man gör hvad rätt är, och öfverlemna!- åt fatligvådssamhället att ef - Den 12 Augusti f. m. 215 ter billighet fordra ersättning af fattighjonet. Jag tillstyrker således antagande af Ulsk:s förslag.
Raabs förslag, på kompaniet endast finnas 3 officerare och 4 under-officerare, blifver förhållandet emellan befäl och trupp, som 1 till 23. Flera millioner årligen skulle således fordras för att blott närma detta förhållande till det uti Schweitz befintliga. Och om äfven vårt land skulle vara villigt till en sådan uppoffring, vore väl då dess försvar betryggadt? Man må ej glömma att kulorna företrädesvis uppsöka befälet. Då här och hvar under framryckning till anfall detta befäl undanskjutes, då den ledning, den mindre väl öfvade truppen så väl behöfver, sålunda faller undan, äfventyrar man icke att soldaten skall känna sig tvehågsen och förlamad i en stund, då hvarje ögonblicks tvekan kan medföra nederlag. Må derföre, om och när ske kan, befälets antal ökas; jag medgifver villigt att det af komitén föreslagna är det lägsta möjliga; men må man icke för detta ändamål uppoffra den truppens bildning, af hvilken stridens utgång så väsendtligt beror. Hu vill jäg slutligen yttra några ord om lottdragningen, sorn så bittert blifvit klandrad. Man har kallat denna blodslottning. Detta är ett oriktigt ord; och då det af en militär begagnas, såsom på detta rum har skett under öfverläggning i annat ämne för en tid sedan, vågar jag kalla det meningslöst. Ty hvad gäller väl denna lottdragning? Icke skyldigheten att gå i fält; denna qvarstår orubbad för hvar och en uti bevärings-åldern varande, och den enda lottningen i detta hänseende bestämmer åt hvem som först skall gå emot fienden. Men detta måste på något sätt afgöras. Ty om man än åt alla bevärings-ynglingar skulle gifva fullt nöjaktig stridsbildning, kunna de dock icke alla samtidigt uti arméns kadrer inrymmas. Månne det då skulle kännas mindre förhatligt, om, såsom Den 7 Maj f. m. 91 nu är stadgadt, urvalet af Regements-chefens godtycke blefve beroende?