Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag uti alla de pune er, som anga Banco Verkets natur och egenskap, sä vä! i anseende till sjelfva grunderne af dess inrättning, sorn till Banco* operationernes styrelse och ändamål; i synnerhet sorn Riksens Ständers säkerhet för deras Garantie och BancoVerkets tillstånd 'och Förkofran i den nion forvaras och vinnes, sorn detta Verk återfö es till dess primitiva inrättning och skick. I synnerhet hor icke BancoUtskottet till öfverläggning upptaga något, som rubbar och för» ändrar Bancoinrättningens uti förberörde Riksens Ständers Beslut beskrifne natur och egenskap, §. 2. Alla Författningar om Bancolån eller orri afbetalningar på redan gjorda Bancolån på Fa* '412 Instrukt. för Rihs. SL BancoTJtskotf. stigheter, hvarutinnan BancoUtskottet kunde finna nödigt |att. göra någon förändring; likaledes sådana Oeconomiska ärender, hvilka icke äro af den egenskap, att de för Verkets bästa och tjenst böra hemliga hållas, har BancoUtskottet att andraga hos Riksens Ständers Plena, hvilka, i anledning af BancoUtskottets derom tillgifvande Betänkande, om sådana ärender öfverlägga, och deras Beslut deröfver till efterrättelse meddela. §• 3- BancoUtskottets förnämsta afsigt och hufvudgöromal bör vara derhän stäldt, att den af Banquen företagne realisationen med Riksdaler må varda styrkt och befrämjad, i hvilken afsigt BancoUtskottet har att öfverlägga och förordna, på hvad sätt Banquens operationer kunna så inrättas och föras, samt dess redan ägande och framdeles förväntade Fonder så disponeras, att en jämn och beständig Sedlarnes inlösen med mynt ina blifva underhållen.
Från tidningsreporter stiger han till judekonung i Jerusalem; frän en Rroesus, som måste låta klippa sina kuponger med ångmaskin för att bli färdig därmed i tide, sjunker han till en tiggare, som icke kan kall » någonting för sitt eget; först halfgud ooh smord till konung, blir han sedan hånad och utskrattad, fa9tnitad vid korset; först en jordmask, sväfvar han sedan odödlig i världsalltet Homunculus ’ förbannelse är hans bjärtas tomhet på kärlek. I satirens form har Hamerling skapat en de stora idealens dikt; han visar hvart-hän världen kommer utan hänförelse, utan kärlek, utan ideal. På våren 1889, få veckor före den grånade skaldens död, utkom Hamerlings ajälfbiografi, som han kallat » Stationen meiner Lebenspilgerschaft », en utomordentligt intressant och väl skrifven bok. Äfven bland hans efterlämnade papper finnes mycket af första rang, som väl kommer att offentliggöras till glädje för hans talrika beundrare. Hamerlings talang har sin hufvudstyrka i skildringens stolta, till och med yppiga färgprakt, i detaljens lifiighet och en sällsyot formfulländning. Det karakteristiska för bans episka dikter består icke blott i gestalternas plastik utan äfven i den fantasirikavexliogen i situationer och den lifliga koloriten. I sin episka diktniog är Hamerling storartad och imposant, i dramat fin och rik på blixtrande snille, hans lyrik är full af glöd och lidelse, hans satir är ett skarpt bitande svärd. Hans tankar äro djärfva och originella, hans språk fullt af välljud och behag, formen öfverallt fulländad. Och nu säger någon, det är dock för mycket loford åt en obekant skald! Ja äfven vid Hamerlings arbeten liksom vid allt mänskligt klibbar det jordiska stoftet. En obekant skald — må vara, men det verkligt stora och ädla skrikes icke ut på torget, totas icke med tidningsreklamen in i den obildade hopens öron.
Den Kongl. Propositionen innehåller i afseende på Wermlands FältjägareRegemente ett förslag till löneförhöjning, som var ämnadt egenteligen till förbättring af StabsCapitainernes löner. Utskottets Utlåtande upptager deremot förslagsvis en disposition af det förhöjda anslaget, som hufvudsakligen kommer RegemenlsOfficerarne till godo, hvilka fått behålla sina Comgagni - i88 Den ar Maji e. in. revenuer. Der finnes dessutom en disposition till Musiken vid samma Regemente af 5oo R:dr, hvartill ingen anledning blifvit gifven i den Kongl. Propositionen, eller af någon enskild Riksdagsman. Det är likväl ett Rikets Ständers Utskott, som inlåtit sig deri. Jag skulle åtminstone trott, att en Riksdagsmans förslag förtjena! samma afseende, som andras, hvilka, så vidt jag kunnat inhämta förhållandet i förevarande fall, ej äro Riksdagsman, eller såsom sådane det framställt. Den gamla frågan, om det är bättre att borttaga eller bibehålla Indelningsverket, skulle inleda oss i en för vidlyftig discussion, hvilken så mycket mindre behöfves, som de fleste Militärer sjelfve, hvilka här yttrat sig, icke tyckas vilja utbyta det gamla Indelningsverket ens mot det erbjudne ytterligare årliga anslaget af 24,000 R:dr. Man har förmodligen insett, alt det icke vore så vist handladt, att utbyta den gamla fastigheten mot en osäkrare lösegendom. Det förefaller i sanning ganska märkvärdigt, att ingen tycks vara nöjd med Utskottets förslag, icke ens de, sorn hittills haft de svagaste lÖnerne, eller nästan mindre än intet, och hvilka åtminstone tyckas bordt vara belåtne, att få lika med de öfrige; men icke heller desse hafva varit nöjde med Utskottet. Detta torde bevisa, att Indelningsverket ändock ej är att för - Den 21 Mnji e. m. 189 kasta, och att den enda återstående utväg är, att återgå till det tarfliga arbetsammare lefnadssätt landlmannen vanligen förer.
Af denna Afdelnings räkenskaper synes, att den summa, stor 30,543 R:dr 12 sk. 1 rst., som föregående Revisorer, på de i deras Berättelse omformälda grunder, ansett böra, såsom oriktigt balanserad, utur räkenskaperna alföras, ännu vid 1845 års utgång befinnes fortfarande utbalanserad. §. 2. Af reseoch traktamentsmedel hafva åt Kongl. Krigs-Hof-Rättens militäre Ledamöter af Landt-armeen utgått arfvoden, nemligen: år 1844 . 1,575 R:dr år 1845 1,650 — emot hvilken utgift Revisorerne instämma i föregående Revisorers anmärkning. §. 3. Såsom lönetillökningar för tjenstemän vid Utredningsförråderna samt andra arfvoden, hafva blifvit utbetalda af auktionsmedel: år 1844 1,904 R:dr år 1845 709 — 14 sk. Likaledes äro såsom arfvoden utgifna, år 1844, för hufvudbokens renskrifning 50 R:dr och för inregistrering 38 — Transport af Lifgardet till häst, afräkningsvis å beklädnadsanslaget för tiden från den 1 Maj 1846 till samma dag år 1847, enligt Kongl. Brefvet den 25 Mars 1846, erhållna 25,800: „ General-Adjutanten m. m. „ Carlsborgs Kommendants-Embele, förre Fortifikations-Kassören Hallströms propriebalans, 71: 12. 8. „ åtskillige personer 1,474: 25. 7. 136 — §. 4- Från Christianstads Utredningsförråd äro 1845 lefvererade 706 R:dr, auktionsmedel, hvarå likväl auktionsprotokoll saknas. §. 5.
Dertill funnes skäl om håga vore att införa ennybet, alt tillägga Adeln sjelfskrifvenhet, men när representationsrätt alltid varit Adeln förbehållen, så är det ingen nyhet; och jag kan ej förmoda att dessa Stånd, med den uplysning, som inom dem finnes, skulle motsätta sig förslaget, derföre att något som icke är en nyhet deri blifvit bibehållit. Vidare har Gr. Hamilton framställt att 1840 års Adel afsade sig sjelfskrifvenhet, att visserligen 1851, Adeln icke vore juridiskt förpligtad att vidhålla denna afsägelse; men alt denna Adelns afsägelse af sjelfskrifvenheten vore ett löfte, ett handslag gifvet åt medständen och att man således vore moraliskt förpligtad till detsaramas lösande; jag tror visserligen, att såsom enman börstå bakom sitt ord så bör äfven en korporation och i synnerhet en Adel stå bakom sitt. Men i hvad ändamål gjordes denna afsägelse? Var det ej i det att om fosterlandets väl kräfde upoffrande af sjelfskrifvenhet, Adeln ville derifrån afstå? Var det ej i det att om ett nytt representationsförslag framlades, bättre, ändamålsenligare och fastare än det närvarande, och detta förslag nödvändigt fordrade sjelfskrifvenhetens uphörande, Adeln då ville upoffra densamma? Har ett sådant förslag blifvit framlagdt? Nej; Fordrar Const.Ulsk:s förslag nödvändigt sjelfskrifvenhetens uphörande? Nej. Således är det ej 1851 års Adel som skall lösa 1840 års Adels löfte. Det blir en kommande Adel när ett nytt förslag blir framlagdt och icke blott eli nytt utan och ett förslag, som skapar en representation, som kan bättre verka än den närvarande. Frih.
Elghammar ä r också ett af de bäst och smakfullast bebyggda och alltjämt underhållna ställen i Södermanland och ett af dess gästfriaste tillika. Ett annat gästfritt och vackert gods ä r Hedenlunda, också i Södermanland, tillhörigt grefve Fredrik von Rosen och grefvinnan Maria von Rosen, född Adelsvärd. Hedenlunda, som b ä r sitt namn efter en gammal hednisk offerlund, ä r i själfva verket också ett urgammalt gods, ehuru dess byggnad ej uppfördes förrän 1782. Den ä r hållen i jämförelsevis enkel stil, men ger ett intryck af hemtrefnad, som många ståtligare slott kunde afundas den. Hela egendomen ligger också i en af landskapets skö- naste delar, vid sjön Weckelns stränder. K t STUREFORS. delarna af vårt land, äro tecken till rikedom eller snarare — fru Holmgren antyder det — ofta en tunga för den måttligt förmögna släkt eller individ, som är deras ägare, vill jag lämna därhän. En prydnad äro de i alla fall, och många af dem en prydnad icke blott till det yttre, utan också, eller än mer, en dyrbar bevarare af vackra och stilfulla rumsinredningar från gångna tider — eller också, om de nyrestaurerats och nyinredts, ett kostbart och värdefullt vittnesbörd om vår tid för en kommande. Lika väl som det finnes en massa svenska slott och herregårdar, finnes det för den intresserade en hel del arbeten att tillgå öfver dem *, dock ganska få daterande sig från senare år. Och då några drag af svenskt herrgårdslif redan ofvan gifvits af fru Helena Nyblom i karaktäristiken öfver våra dagars svenska adel, återstår för oss blott att u r den rika mängden af mer eller mindre kända slott och egendomar taga fram några af dem, som det just i vår tid kan vara af största intresset att få några bilder ifrån — jag menar några af dem, d ä r herrgårdslifvet nu lefves, d ä r ägarne och ägarinnorna äro i sin ungdom eller i sin fulla lifskraft och kunna följa sitt hems och sina underlydandes utveckling med intresse och framgång.
Också ansågs mamma Strandbergs Chérubin långt yngre än dotterns, ett fenomen att relatera från operans kulturhistoria. Det mästerskap, Trebelli sedan utvecklade i rolen, är allt för väl i minnet bevaradt att derom behöfver vidare ordas. Flick-uppfatt-ningen har sedan hennes tid mer eller mindre odlats af frök-narne Grabow, Karlsobn, Vahlenkampf till dess i dessa dagar fröken Jungstedt öfverraskat med en den manligaste Chérubin, som väl någonsin svängt sig å k. operascenen. Lutade det för de flesta för mycket åt Mozart, så har Caron de Beaumarchais nu i stället kommit så mycket mer till heders, icke precist hans föreskrifter, som läto Chérubin ännu icke vara mer än 13 år, men andan — » världen, djefvulen och vårt eget kött » — i hans komedi. Att vara så utbildad vid 13 år som Beaumarchais låter sin Chérubin, har fröken Jungstedt ansett opassande. Hon har låtit gossen bli yngling, växa till i längd och bredd, få fasta hreda axlar och stadig, manlig gång, ett elegant officersskick,med allt detta naturligtvis mycket vacker, hvilket sångerskan af naturhinder icke kan vara annat. Detta öfverensstämmer på det intimaste med hennes altstämma både i tal och sång samt ej mindre med det djerfva, liffulla, ystra, öfverdådiga i hennes spel. Med glädje ser man en uppfattning, som konse-qvent utföres, meningarne om sjelfva uppfattningen mä nu vara — nu som alltid — delade. Säkert torde emellertid vara att med frk. J: s naturel ingen annan grunduppfattning af rolen varit tillrådlig för henne. En annan sak blir om ej hennes romans sång kunde förändras till mindre kuplettsång, mera Mo-zart-cantabile. Åtminstone borde kompositörens nyanser fermare efterkommas än fallet varit i de bägge sångerna, hvilkas guda-8 kön a innerlighet kräfva ej blott intelligens, hvilket frk. J. ger dem, utan också bjärta, hvilket hon ej ger dem. Trebellis föredrag med dess ypperliga blandning af ungdomsfriskhet och blyg älskogseld är här att rekommendera som lysande förebild. Det nonchalant lediga torde böra hos frk.
Den summa, som, enligt 63 § af Regerings-formen, bör för oförutsedda händelser vara tillgänglig, då Konungen till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål finner den vara oundvikligen nödig, har vid de båda sednaste riksdagarne blifvit af Rikets Ständer bestämd till En Million riksdaler banko, hvaraf hälften eller 500,000 r:dr för Rikets försvar och hälften för andra högst vigtiga och angelägna ändamål. Dessa summor hafva visserligen den förflutna tiden varit tillfyliestgörande, men de nu förhanden varande politiska omständigheter, hvilka nödga Kongl. Maj:t att städse vara beredd att vidtaga de mått och steg, som bevarandet af Rikets sjelfständiga. ställning i hvarje fall kräfver, föranlåta Kongl. Maj:t att af Rikets Ständer äska, att den uti 63 § Regerings-formen föreskrifna summa, som bör vara tillgänglig, då Kongl. Maj:t, till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, finner den vara oundvikligen nödig, måtte, vid detta tillfälle, bestämmas till Två och en half Millioner (2,500,000) riksdaler banko, deraf Två Millioner (2,000,000) blifva till försvars-verket afsedde; samt Femhundra Tusen (500,000) riksdaler till andra högst vigtiga och angelägna ändamål. Hih till II St. Proposition, N:o 103. Kongl. Maj:t hyser den förhoppning att nämnde summa, jemte hvad som, utöfver utgifterne detta år, kan påräknas vara i behåll af det kreditiv på 2 £ Millioner riksdaler banko, Rikets Ständer under den 25 sistlidne Februari beviljat, skall, med möjligaste sparsamhet begagnadt, bliiva tillräckligt för behofvet intill Rikets Ständers nästblifvande sammanträde; Och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSGAR. C■ 0. Palmstjerna. Kongl. Maj:ts Nåd.
Dahlstedts anhållan örn valuta för den förlorade Obligationen, må- bifallas; Hvaremot, i fråga om I räntan, Utskottet anser densamma icke höka godtgöras för längre tid än ifrån den 1 a Januarii 1813, till hvilken dag ränta å Obligationen blifvit utbetald, samt till samma dag år 1816,. då Capitalet var till betalning förfallet. Stockholm den 18 Oc Sober StaIs-Utskoltets Betänkande!!, K:o 557. Anbom elen 83 Gctober 1883. Siksens Högloft. Stånd*, rs Statslagsamt’ Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens afgifne Betänkande, N:o .424, öfver väckte Motioner, rörande förändring i närvarande Eångföringssätt. Uedervärda Bonde-Ståndet har genom Protocolls-Utdrag af den 25 näsllidne Au-, gusti tili Utskottens förnyade handläggning återremitterat ofvannämnda Betänkande; Hvaremot hufvudsakeligen blifvit anmärkt: Att ett anslag borde tillstyrkas till uppbyggande af särskildte Hägkten till ,fångars förvarande öfver natten, å de ställen der flere fångtransporter samman - 5t2 StatsU lekottets Beta nit ande Ib stöta: Att det för dell skjutsande Allmogen vore allt för mycket betungande, att Fem ArreStanter skola åka efter Två Hästar, samt att förslaget iörgiide fångarnes transporterande till fots cj bör så hastigt Öfvergifvas.
Sedan förde han bruden upp till drottningen, som påsatte henne kronan och gaf henne också en dyrbar ring, värd 800 riksdaler. När detta var gjordt, gick öfverstekammarjunkaren gref Wachtmeister med tolf pager och facklor efter brudgummen och förde honom till kungen, som gaf honom handen och tågade i ceremoni till kapellet, som var starkt upplyst af lampor. Efter kommo drottningen och kronprinsen, som gaf handen åt bruden. Så snart vi trädde in genom kyrkodörren, kom brudgummen oss till mötes, tog sin brud och gick till altaret, då vigseln började och hela messan lästes. Pellen höllo fröknarna Cederström och Posse, grefve Dohna och en tysk baron Armfelt. Då ändtligen messan var slutad, gick brudparet till kungen att emottaga lyckönskan, hvilken han fullkomnade med en fullmakt på statsfru med full lön. Efter alla de kungligas lyckönskningar, begynte återtåget till slottet, der bruden lyckönskades ånyo i galleriet och fick en vacker ring af kungen. Efter aftonmåltiden, den äfven kronprinsen intog bland de öfrige, gingo alla upp i rikssalen, der fackeldansen börjades. Då man slutat dansa bort brudgummen, kom grefvinnan Höpken, vacker som en dager, klädd till fée, under mycken musik och åtföljd af pager, klädda som vildar. De dansade en balett med facklor; hvarefter grefvinnan Höpken utmanade de christne riddarne till strids, sjöng ett stycke och ställde sig på sidan. Nu kom öfverstelöjtnant Möllersvärd med en faslig musik af trumpeter och besvarade utmaningen å de Christnes vägnar. Ändtligen uttågade de alla genom hvar sin dörr, och bruden dansades bort, då fröknarna Cederström, Wrangel och jag fingo kronan, äfvensom kronprinsen, general Mörner och baron Munck. När detta var förbi, ledsagade kronprinsen bruden åter ner till sig och (slår ner ögonen) brölloppsfesten var slutad 66.« – «Det der var ej så illa« – yttrade enkedrottningen.
Då nu å nyo föredrogs StatsUtskottets den 4 dennes under N:o 468 afgifne, samt den j6 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte betänkande, i frågan om den genom Allmänna MagazinsDirectionen år 1821 föranstaltade export af säd till Italien; fann Ilidderskapet och Adeln för godt, ått enär sednare Alternativet i sistnämde betänkande redan blifvit af de öfrige trenne RiksStånden godkänt, för dess del dervid låta bero. Ut Supra. Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Bidderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 25 September 1823 . S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stats* Utskottets den 4 dennes under Nio 472 afgifne, samt den 16 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, j anledning af (Jasseuren Israel Tingbergs ansökan om afsked med pension. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats* Utskottets ej mindre den 26 sistlidne Maji under N'o 209 afgifne, samt den 6 derpå följde Junii eftermiddagen på bordet lagde , Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om afskrifning för ett qvantum
Du gjort?’’ utan ’’hvad har Du åstadkommit?’’ ”Huru ser det ut i Ditt Departement?” När vid Academien min Professor förhörde mig , skyndade jag gerna att säga hvad jag läst, men han vilie veta hvad jag kunde. Aldrig höll jag mig som Ryttmästare belåten, när min Lieutenant försäkrade sig hafva behörigen expedierat mina ordres. Jag ville veta, huru de voro verkställda och huru det stod till med Squadronen. Utan denna princip kan icke ett Compagnie, icke den ringaste Landtegendom skötas , och i Rikets Styrelse är den icke gällande, ty med rättvisa kan ick-e denna fråg3 till våra Stats-Secreterare ställas , med rättvisa kunna de icke för resultaterne af deras Expeditioner göras ansvarige förr, än de få en motsvarande verkningskraft. Krigs-Departementet har utan tvifvel blifvit val förvaltadt dessa sednare år. Men hvarigenom har det kunnat ske ? Genom alla de afsteg från primitiva organisationen, som Grundlagens föreskrift möjligtvis medgifvit. StatsSecreteraren har ingått i samfält behandling af mål, dem han hade kunnat förbehålla sin exclusiva åtgärd. Huru hade man ock af denne Civile Embetsman kunnat fordra alla de till en krigsförvaltning nödige militairiske kunskaper! Huru kan han känna deras brukbarhet, som han till befordran skall föreslå, medan General Adjutanten likväl skall ansvara för Arméen* tjenst* 46 Den 1 December f. m. göring , som sa hufvudsakligen beror af Befälssysslornes behöriga besättande? Huru ofta hade ej Verket bordt stanna eller gå illa , om ej General-Adjutanten frivilligt underkastat sig mödor och vakor, och , hvad värre är, svår ansvarighet? Nu har det gatt väl genom ledvridning af organisationen , men hvad bevisar det för denna ? Jag talar ej örn det Uhr, som visar rätt, för det att jag tummar och ruckar det. Jag önskar mig det, som i stöd af sin sammansättning måste gå väl, intilldess våld, oaktsamhet eller tidens nötning rubbar det.
Ständers bestämmande, afgif. ne förslag till Arfwoden för Ständens Secre. terare, Tjcnstemännen i Cantzlierne och Wakt. betjening, lämpadt ej allenast efter arbetets be. skaffenhet, men Lfwen efter den drygare kost. nåd, som Riksdagens förflyttning, för de fleste Jndividuer, mäste förorsaka. Efter uppläsandet häraf anförde Anders Danielsson frän Elfsborgs Län, det han, för sin del, instämde uti, den tanka, Stats-Utskot. tets Ledamöter af Bonde-Ständet yttrat, att af det, för Ständets twänne Notarier föreflagne Arfwodet 300 R d. till den ena, och 200 R:d. till den andra, Notarierne erhöllo lika del, el. ler 250 R dr. hwardcra; yttrande sig Peter Oxelberg frän Orebro Län, att dä desse No. tariers befattning more i det närm. ste enahan. da med Seoreterarnes i de öfrige Ständen, syn. tes honom som Uriwodet bort för hwardera bestämmas till 300 Riksdaler. Sedan Ständen allmänt förklarat sitt bi. fall till sine i StatS-Utskottet warande Ledamö. ters omförmälte yttrande, sä blef, efter af Tal. mannen framstäld Proposition, Stats. Utskot. tets Förslag, med det af bemälte Ledamöter gjorde förbebäll, om lika arfwode för hwardera af Ständets Notarier, i allt gilladt. Or sup». klx ?>-otocoIIo LLbriel Oämson. ZZ2 Den 8 September. UppIU» tior Nikk. ock Xksln kcn 18 8ept. lgls, preke - 8r^nket ken 18 - Larmare» 8rsnksk <jen 18 Lonke-8lLnkel <j^n >8 Wördsamt Memorial.
Jag väntar äfven att Constitutions-Utskottet skall med nöje se dess behandling af ett mål i öppen dag framlagd, hvarom ryckten och omdömen varit sä stridiga; och i alla fall är det ej likgiltigt för dem, som tänkt och handlat oberoende af allt annat än öfvertygeisen om det rätta , att möjligen annorlunda bedömas. — För min del vili jag åtminstone icke förblandas med andra, »om kunna utgå från olika synpunct, och ehuru jag icke mer än någon annan tilltror mig fri fran misstag, har jag dock aldrig deltagit i någon öfverläggning, med fruktan att mina Yttranden skulle komma i dagen, och af hvar man kunna bedömas. —- Örn Ridderskapet och Adeln inskianie er sig att för Utskottet endast tillkännagifva sin önskan, tror jag att Herr Grefven och LandtMarskalken alltför väl kan deruppå gör* Den 11 April. Proposition, hvarom jag således vördsamt*får anhålla. Atskillige yttrade härtill deras bifall. Friherre Wrangel, Henning, förenade sig med Herr Påhlman. Herr Cederskjöld! Det ämne, som nu utgör föremålet för Ilöglollige Ridderskapets och Adelns öfverläggning, har delat sig i flere ganska skiljagtiga lråror. Den värde Ledamoten, som först gaf anledning tili denna discours, nemligen Herr Schonström, har förklarat att han endast önskat få till trycket befordra Herr Friherre Anckarsvärds Anmärkning, rörande Kustbevakningen. Denna begäran lär, såsom jag sökt visa, ej kunna förvägras En annan fråga har, af missförstånd om Herr Schönströms mening, uppstått, om tryckningen af ConstitutionsUtskottets Protocollj och några värda Ledamöter hafva tyckts yrka, att Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle härtill lemna sitt samtycke. Detta vore, såsom jag äfven baft äran visa, stridande mot Grundlagens tydliga föreskrift • och Herr Grefven och LandtMarskalken skulle visserligen hafva fullkomligt skäl att härpå vägra Pioposition, i händelse den bl ifver ej blott af enskildta Ledamöter utan af Stände t yrkad, hvilket likväl ännu ej inträffat. —-