Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så vida jag nu icke borde antaga, att laglig utväg skulle saknas till vinnande af skadeslöshet för en förlust, hvilken genom domares förvållande blifvit tillskyndad, och alldeles oförskyld träffat den förfördelade; hade jag ej heller kunnat föreställa mig, att Hofrättens utslag vore välgrundadt, hvarigenom för denne tillstängdes all öfrig utväg att lagligen erhålla det skadestånd, hvarå han ägde anspråk. Jag anmärkte, hurusom den af Kongl. Hofrätten åberopade 41 punkten i 1807 års Kongl. Förklaring handlade om revisionssökande, och upphäfde föreskriften i 1775 års Kongl. Bref rörande dessas skyldighet att om erhållet beneficium revisionis underrätta deras vederparter, hvilkas förklaring ej varit infordrad vid sakens afgörande hos hofrätt, samt slutade med det tillägg, att den som en gång fått njuta sig till godo laga stämning eller eljest blifvit lagligen hörd, bör uti allt, hvad sedan förelöper i saken, iakttaga, hvad lag i allmänhet stadgar samt han eljest kan till bevakande af sin rätt finna för sig vara nödigt. Men om ock detta stadgande, utöfver dess till revisionssaker inskränkta föremål, borde tillämpas på sådana fall i allmänhet, der stämningars och kallelsers åtlydande är i fråga; så trodde jag dock innehållet af samma stadgande visserligen icke vara af den beskaffenhet, att derigenom »uttryckligen» förbjudes att vid ett måls uppskjutande hos Underrätt, i anledning af svarandens uteblifvande, meddela föreskrift om kommunikation med honom af uppskofsbeslutet. Att sådan föreskrift hos många, troligen de liesta underrätter är ganska vanlig, förmodade jag vara allmänt kändt; och om den skulle vara så stridande mot uttryckliga innehållet af gällande lag, som Hofrätten här densamma ansett; så syntes det mig ej ens försvarligt, att den kännedom af denna lags öfverträdande, som dagligen bibringas hvarje hofrätt vid rättegångsärendens behandling, aldrig föranlåtit en sådan olaglighets beifrande.
Proposition JYH 3.9. 2.3 % 2 Högsta Domstolens fleste ledamöter yttrade, att, med afseende 8 svårigheten att. annorlunda än i sammanhang med en allmännare omarbetning af strafflagen, nöjaktigt behandla det här förekommande ämne, (dier frågan om bestraffning af försök till brott, och olämpligheten deraf, att i en nu tillämnad lag om mord, dråp och annan misshandel, endast bestraffa försök till mord, samt då i öfrigt förslaget, jemväl utan förevarande paragraf, lemuar utvägar till bestraffning af försök till mord i åtskilliga fall, bemälde ledamöter funno sig ega anledning tillstyrka att samma § finge utgå. Justitie-Rådet Iggeström anförde: »Läran om försök till brott är i 1754 års lag högst outvecklad. Endast på fä ställen återfinnas i ämnet spridda stad - gauden och dessa lemna icke någon redig framställning derom. Uti 17 Kap. 5 § Missgernings-balken utsattes visserligen ansvar lör den, som tiliredt gift, att någon dermed förgöra, men angående försök till mord i allmänhet saknas bestämmelse. Erfarenheten har nogsamt Ådagalagt behofvet ai mera fullständiga och bestämda stadganden angående försök lill brott. Ej sällan har det inträffat, att handlingar, som uppsåtligen blifvit företagna för verkställighet af brott och på sådan grund bort, efter allmänna rättsoradömet, hemfalla under statens straffrätt, måst, sedan tillfälligheter förhindrat det åsyftade brottets fullbordan, lemnäs alldeles ostraffade eller beläggas med ett ansvar vida mindre, än det, som ansetts svara emot brottets grofhet, rättvisans fordringar och folkets begrepp om dess straffbarhet. Detta behof kan likväl, af ofvan åberopade skäl, icke nfhjelpas med mindre i lagen meddelas sådana allmänna reglor, som i 5 Kap. af Lag-beredningens förslag blifvit uppställda angående försök till brott. De svårigheter, som mola för dessa reglors inpassande i bestämmelser om de särskilda brotten, hafva blifvit i allmänhet påpekade och bestyrkas nogsamt af förevarande §:s innehåll.
Sofia Gregoria rågan om den svenska kvinnans representerande på den stora Chieagoutställningen nästa år har med de möten, som nyligen afhållits här i Stockholm, och för hvilka vi redan redogjort, trädt i ett nytt skede, och de fackkomitéer, som tillsatts för att inom olika områden förbereda saken, rusta sig nu som flitigast till sitt värf. Då således frågan äfven här hemma är på dagordningen, ha vi förmenat, att det skulle intressera våra läsarinnor att, jämte några närmare upplysningar om det storartade palats, som är under uppförande för att på expositionsplatsen rymma kvinnornas utställning, äfven erhålla bilden af den unga kvinna, Amerikas första kvinnliga arkitekt, hvilken är detsammas mästarinna. En i Chicago bosatt landsmaninna har därför benäget stått oss till tjänst med porträttet och följande skildring. Arkitekturen är ett område, hvilket hitintills varit nästan fridlyst från kvinnans intrång. Dock funnos, enligt Vasari, reBoktr.-Aktieb 5:te årg. Amiouspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Matssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Hayden. dan på hans tid kvinnor, ryktbara såsom idkare af denna sköna konst. Properzia di Rossa var en af dessa; oeh de trenne hufvudingångarna till kyrkan San Petrino i Bologna vittna ännu i dag om hvad sextonde århundradets kvinnor förmådde uträtta inom såväl bildhuggerikonsten som arkitekturen. Medgifvas måste, att den högre kvinnliga bildningen i vårt århundrade tagit jättesteg framåt, men vi få dock icke förgäta att göra rättvisa åt de förflutna tider, på hvilkas spillror vi bygga våra storverk. Dock, Sofia Gregoria Hayden, antagen arkitekt för byggandet af » Kvinnornas utställningspalats » i Chicago, är ett barn af vår tid, en sann typ fölen ung bildad och snillrik kvinna i våra dagar, utförande en mans arbete midt ibland män, som i henne erkänna sin jämnlike inom det intelligensens område, där de arbeta sida vid sida.
Försummar borgenär alt förskjuta hvad, jemnlikt Kongl. Kungörelsen den 7 Mars 1835, lill göddenärs förnödenhet bör bestås, skull den senare genast lösgifvas. Stochholm ilen 20 Augusti 1840. Reservationer: l:o af Herr v. Röök, G., ”Emot Högloft. Lag-Utskottets Betänkande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition ilen 3 förlidne Juli till Rikets Ständer med förslag till förändrade stadganden, rörande by sättning, får jag sålunda reservera mig, att jag vågar föreslå efterskrifne redactions-förändring i Lag-Utsliottets afgifne förslag, nemligen: § 2. Emot löftesman, som åtagit sig annans gäld efter löpande förskrifning eller invisning såsom sin egen, må ej för samina skold bysättningsutslag verkställas förr än fjorton dagar efter den dagen då utslaget afkunnades, ändå att viss förfallotid i förskrifningen eller invisningen utsatt varit. Det är billigt, att en löftesman, sorn merendels förlitat sig lill liufvudgäldenärens aceuratess ock icke alltid är i tillfälle veta, nar skulden förfallit tili betalning, får begagna fjorton dagars anstånd, att anskaffa penningar, innan lian kan inmanas i bysättningshäkte. § °- Bysatt gäldenär förblifver i häktet, intilldess han rätt för sig gjort, likväl ej utöfver tolf månader, der kan ej i ofvan stadgade ordning eller efter borgenärens medgifvande, varder förr lösgifven. — Försummar borgenär att förskjuta hvad, enligt Kongl. Kungörelsen den 7 Mars 1835, till gäldenärs förnödenhet bör bestås, skall den senare genast lösgifvas och lör samma skuld ej vidare bysättas. En gäldenär kan, om viss tid ej föreskrifves, under hela sin lifstid förblifva bysatt, och således är det, efter min öfvertygelse, nödvändigt, att bysättningstiden inskränkes till de af mig föreslagne tolf månader.
Efter att häröfver hafva infordrat underdånigt Utlåtande af Comiterade för Salpeter-ärendena , har Kongl. Maj:t till pröfning förehaft detta ämne, och dervid, angående förhållandet med Salpeter-handteringens bedrifvande från fordna tider, så långt tillbaka som upplysning derom kunnat vinnas, intill närvarande tid, inliemtat, att Kronan, i följd af den erkända nödvändigheten att ega inländsk tillverkning af Krut och Salpeter, ifrån äldre tider, städse egt rätt att tillverka Salpeter af all jord inom Riket , som till Salpeters alstrande varit tjenlig. Redan i Konung Gustaf I:s tid voro åtskillige Salpeters-hus anlagde, der, för Kronans räkning, Salpeter-sjudning verkställdes , och hvartill Allmogen var förpligtad att bidraga med framförandet af jord, aska, ved och halm, utgörandet af Dagsverken, Sjudarnes och Redskapens forslande, samt de förres förseende med husrum och underhåll. Men till undgående af de väsendtligaste bland dessa tryckande besvär åtog sig Allmogen år i644alt i penningar utgöra En daler, Sjutton ÖreSiIfvermynt årligen af hvarje Mantal, hvaremot Kronan skulle betala, Kongl. Maj:ts Kådiga Skri/v. N.o 80. underhålla och forsla Sjudarne. Jemte det Kronan äfven sedermera bibehöll sin urgami la rätt till Salpeter-jorden, qvarstodo ock för Allmogen åtskilliga besvär vid Salpetersjudningen, efter hvad Kongl. Förordningen den 16 October 1723 föranleder, såsom att skjutsa Sjudarnes verktyg och pannor, lemna deras hästar bete och medgifva dem frihet att från hemmanets egor hemta nödig Vedbrand af vindfällen och annan skog.
Häraf synes man nogsamt finna, att det af Konungen eller Ständerna framställda Lagförslaget anses såsom helgjutet, hvilket icke kan af den bifallande ma g ten godtyckligt stympas, utan mäste antingen i hela sin vidd antagas, eller också alldeles förkastas. Jag tillstyrker således bifall till Utskottets Memorial; mindre, för Riddarhus-Orclningens skull, än egentligen för principens. Friherre Cederström: Herr von Hart mansdorff har behagat framställa ett yttrande af mig i frågan om Serskildta Utskottet, sorn skall ligga i strid med det jag i denna fråga afgifvit. Det må vara Herr von Hartmansdorff förbehållit, att anse, det Ridderskapet och Adeln ej fattat sitt beslut i denna fråga; men likväl är det ett factum, att beslutet är tagit, och att detsamma blifvit understäldt Konungens, sanction, samt att Konungens svar, i anledning deraf, till Ridderskapet och Adeln ankommit. Jag kan ej sammanpara detta för - Den ai December f. m. hållande med Herr von HartmansdorfFs anförande, men erkänner detsamma, så att vidare vederläggning torde vara öfverflödig. Det har blifvit af’ en annan Ledamot sagdt, att principen här egentligen skulle afses, eller huruvida Konungen skall äga rätt, att endast till en del antaga ett Förslag, sorn af Riksens Ständer blifvit till Hans sanction öfverlemna,dt; och om i slikt fall icke Ständerne jemväl skulle vara tillåtit, att styckevis godkänna ett af Konungen till dem öfverlemnadt Förslag. Den värde Ledamoten torde påminna sig, att hvarje Riksdag bär vittne om sådana händelser, då Konungen ej sanctionerat hela Förslaget. Det är tydligt att Riksens Ständer icke kunna vara bundne vid ett helt Lagförslag, som af Konungen blifvit framstäldt till deras pröfning, helst det icke är gärna möjligt, att kunna uppgöra något sådant, som icke tål någon jemkning, utan är det Riksens Ständer äfven obetagit, att antaga en del, och förkasta en annan del deraf.
N:o 52. ■25 sin återstående lifstid på Bankens Allmänna Pensions-stat uppbära en årlig pension, till beloppet motsvarande den af honom pä Låne-kontorets stat innehafda lön, derjemte i anledning af hans ofvannämnde anhållan, och under åberopande af de utaf Direktionen lill stöd derför anförda skäl, hos Utskottet tillstyrkt, att pensionen måtte bestämmas lill Tolf hundra Riksdaler Banko årligen. Med fästadi afseende ä hvad sålunda anfördi och hemstäldt blifvit, samt då det nes vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att en tjensteman, vid förflyttning på pensions-stat, efter att under mångårig tjenstgöring ända till sitt 76 år, hafva sina åligganden med nit och skicklighet fullgjort, dervid försättes i den ställning, att han må vara tryggad mot ekonomiska bekymmer, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Regislratorn vid Låne-kontoret i Götheborg A. Lindqvist, må under sin öfriga lifstid undfå en årlig pension af t,200 R:dr Banko eiler Ett tusen älta hundra R:dr Riksmynt. Stockholm den 8 Oktober 1857. H/h. tilt II. St. Prat. 'IS 50 & 4857. I Afd. 25 fl ii fl. 4 STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857. Ank. till Exp-Ulsk. den 22 Okt. 18S7, kl. 2 e. m. Memorial, i fråga om ofverlåtande till Tumba pappersbruk af det till komministers-boställe i Botkyrka och Salems församlingar nu anslagna hemman Nedra Tumba eller Tumba Jtä 2. Inom Utskottet har förslag blifvit väckt, att Utskottet måtte tillstyrka Rikets Ständer hos Kongi.
RidderskapetS och Adelns ätanka erinbrar, om de stora för, tjenster, fä wäl pä krigets bana, som wid senast wärk stälde Stats-förändring — En af Riddcrskapct och Adclns medbröder dessa senare 2:nc ären förwärfwat, sä är redan pä denna teckning General Licutcnanten ^6- lerdreutr: igenkänd — Tillät derföre mine Herrar att jag till Eder uplysta granskning wägar förcflä den ännu odisponerade Läckb Kongsgärd till en belöning uppä Herr General - Lieutenantcn H.6ierLraui2ss äterstäcnde lefnad, och skulle denna mia af Patriotisk känsla wäckta proposition förtjena Herr Grefwens och Landt-Marfkalkens samt Högloft. Ridderskapcts och Adelns afseende torde ämnet fä kommuniceras wära Respektive Med, Ständer Den 19 September. 635 Herr Grefwe» och Landt-Mar sk alken gjorde derefter proposition att sä wäl Kongs. Ma):ts nädiga proposition, som Friherre Kuckbecks dietamen mätte till Stats - Utskottet remitteras. Ridderskapet och Adeln hördes allmänt gifwa sitt bifall till /emthen af Konungens proposition, men Stskillige begärde Friherre kuäbecks dietamen pä bordet. Uplästes följande: Utdrag af Protokollet, hällek uti Rik, sens Högloft. Ständers Stats» Utskott den 18 September 1809. S. D. Uti den Riksens Ständer meddelte Nädiga Proposition af den 7:de j denne mänad, an« gäende ätstillige af Allmänna Magazins - Oirectionen vppgifne behof och omständigheter m. m., har HanS Kongl. Majit I Räder täckts sig yttra: Att ibland de bekymmer, som bristen pä Medel till nödige och allmänt nyttige anstalter Kongl. Maju förordsakar, känner Kongl. Maj:t lifligen det, att icke kunna meddela be igenom Kriget Mäst lidande ibland
25 icke finge öfverstiga import-tullen för samma råämne; samt att, då tillräcklig tillgång funnes på råämnet inom landet, drawbaek bor* de försvinna; och kunde härigenom den äfventyrliga och för den bättre känslan vidriga edgången upphöra; alt den grundsattsen syntes mindre rigtig, att det praemium, som af tullmedlen beviljas för åtskilliga inom Riket tillverkade fabricat, endast i det fall medgilves, alt varuarliklarna äro tillverkade af utländskt råämne och alt olämpligheten af detta stadgande visade sig tydligast i afseende på den antydda, uti 2 mom. föreskrifna, edgång vid export af lobaksfabrikat samt af linneoch ylle-väfnader, hvilken edgång syntes vara både onödig och äfventyrlig; samt slutligen att den al Utskottet föreslagna drawbaek å socker vore för iåg och borde höjas åtminstone till 3 sk. 8 r:st. per Skålpund; hvaremot hos Borgare-Ståndet blifvit yrkadt, att den af Utskottet gjorda förhöjning i nu gällande drawbaek å socker icke borde bifallas, utan restitutions-beloppet nedsättas till den erlagda tullen, enär dels socker-importen med få undantag skedde från produetionsorten, hvarvid åtnjöts 20 proc. lindring, dels vid raffinering af rått socker erhölles 75 å 78 proc. raffinerad t samt 32 ä 36 proc. sirap, eller omkring 10 proc:s öfvervigt, hvarjemte erinrats, att då den af Utskottet föreslagna förhöjning stöde i sammanhang med den högre införselslull, som för de ifrågavarande artiklarna blifvit tillstyrkt, men förslaget i denna sednare del icke vunnit Ståndets bifall, deraf vore en följd, att del ej eller i den förut nämnda kunde godkännas, samt alt, då äfven andra förändringar blifvit föreslagne, en återremiss lämpligast borde vidtagas.
Hela timmar kunde han sitta sysslolös på bryggan och stirra i vattnet, dit han nedsänkt metspöet, hvilket han vanligen glömde att draga tillbaka. Stördes han då af någon, spratt han häftigt upp, tog sitt redskap med sig och gick till något annat ställe, der han hoppades få vara ostörd. Hans uteslutande grubbleri vände sig kring religionen, öfver hvilken han nu ofta talade med Erika. Men oaktadt den utmärkta aktning och det stora förtroende, han egnade sin svägerska, förmådde hon aldrig tända trons ljus i hans skumma själ, der tviflets mask stundligen allt starkare innästlade sig. Öfver den stackars Antons tärda ansigte och bleka läppar sågs aldrig sprittningen af en glädjerörelse, och om ett matt leende der visade sig, var det säkert framkalladt af den, som han minst kunde motstå, af den ömsinta Gabriella, hvilken gerna försakade alla nöjen, hon kände, för det största: att roa Anton. Men Birger och Erika? Huru såg det ut hos dem? Såsom man ungefär borde kunna sluta till. Erika, den goda, förståndiga qvinnan, ledde med lätt och varsam hand den orolige, halfvilde mannen från de sysselsättningar, som fordom fängslat honom. Birger hade byggt en galeas, hvilken han sjelf förde. Under hans frånvaro var Erika den verkande kraften inom hushållet på Tistelön. Ty äfven gamle Haraldson, som mera fruktade än älskade sin son, tordes icke i uppenbar fejd strida mot dennes ögonsten, hans hustru. Då Birger om hösten återkom, var Erika den första på bryggan att välkomna honom. Hon hade då alltid verkställt någon inredning i huset eller gjort någon annan förbättring, hvarmed hon kunde öfverraska och fägna sin tacksamme make. Och Birger var tacksam. Han hade velat bära Erika på sina händer och akta henne för hvarje den minsta förtret och ledsamhet, till tack för det hon uppoffrat sitt lif åt honom. Likväl, vare detta sagdt till heder för den menskliga känslan i hans bröst, njöt han aldrig sin lycka fullt eller oblandadt: tärande samvetsqval gnagde på hans lif, och så kärt hemmet var vid Erikas sida, längtade han dock beständigt efter våren, för att genom frisk och kraftfull verksamhet döfva den oro, som aldrig lemnade honom.
a n i 25 Finnes pr butelj. n Ti 1 f? tel D e n långa nattskjortan räckte nästan ner öfver de små fötterna. Direktören var inne i sängkammaren. » Ä r du redan vaken, p y s? » sade han och smålog m o t sin älskling. » Kan pappa inte? » Direktören kände med pinsam Sxasjortaj. Redigeras af Sophie Linge. I femton delar här du gifvet har Ett hufvudord, som bäres af en karl, Ty viktigt är det, aldrig sågs en kvinna Ännu så försigkommen styrka vinna Att hon förtotts det ordet bära o p p, Hur hon än litar på sin själ o c h kropp. Och må vår tids stortalighet ock söka Att hennes kraft o c h hennes tankar öka, Så har man ännu aldrig hört i nord, Att kvinnan nämnts med detta hufvudord. Nu ordet delas skall i flere små, Att lösningen blir lätt att hitta på. » Pappa kan inte. » » Jo. j o! Jag vet inte! » sade han osäkert. V i l l d u? » 11 Parisiskan " af Child, från engelskan för Idun af — löd rubriken på en artikel, införd i ett par af Iduns senaste nummer. V i hade för Iduns uteslutande bruk på öfligt vis honorerat hr Draghi för denna artikel, m e n finna efteråt, att han sålt alldeles samma öfversättning till » Ny illustrerad tidning », där den o c k nyligen varit införd. Såväl vi s o m vår aktade presskollega ha alltså härvid tydligen varit utsatta för ett tillvägagående af, minst sagdt, inhonett art. V i hafva affordrat hr Draghi en förklaring, s o m dock uteblifvit, o c h anse oss därför skyldiga såväl » Ny ill. tidning » som vår läsekrets detta omnämnande. Idun F ö r lifförsäkringar &amp; af alla slag, Bästa skydd mot köld och värme Förordade af ar: D.rFrith. barn. Stora Yinstutsigter för fte lifförsäkrafle. Kvinnor kunna vid försäkring undersökas af doktor Ka/ f Q Gösta Turistmedlemmar erhålla extra rabatt. Widerström i Stock — - Vidinghoff, 1 9 Drottninggatan 1 9 Aktiebolaget Mekanikus f (G.
Denna hemställan blef, uppå Statsrådets öfriga ledamöters underdåniga tillstyrkande, af Kongl. Maj:t i nåder bifallen. 29:o. Rikets Ständer biföllo vid sistlidne riksdag att å allmänna indragningsstaten, från och med år 1845, till nästa statsreglering, skulle uppföras 800,£R:dr om året till Vetenskaps-Akademiens disposition, att användas dels till fortsatt understöd för ett nytt arbete i Sveriges Flora, med vilkor att hvarje afdelning biifrer ett helt för sig, och dels till uppmuntran för utgifvande af teckningar utaf zoologiska föremål; och får jag, då Vetenskaps-Akademien, som upplyst, att afbiidningarne för det närvarande hufvudsakligen omfatta de så kallade köttiga svamparne, hvilka icke kunna på något kändt sätt förvaras i samlingar, utan att förändra utseende, men hvaraf en mängd, här i norden förekommande, lemnar ett för menniskor tjenligt, ehuru ej hittills hos oss begagnadt, födoämne, ansett arbetet komma att ega ett utmärkt värde och anslaget således böra fortfarande utgå, i underdånighet hemställa, det Eders Kongl. Maj:t täcktes derom göra framställning till Rikets Ständer; hvilket, uppå Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkan, af Kongl. Maj:t i nåder bifölls. 30:o. Uti underdånigt memorial anför Vetenskaps-Akademien, att Naturhistoriska riksmusei samlingar blifvit så förökade, att hvad som deraf hunnit uppstoppas nu fyller alla platser, oaktadt man sökt så tätt sammanpacka föremålen, att det snarare blir en magasinering, än en utställning till deras beqväma åskådning. Att bereda nytt utrymme blir således oundgängligt. Dertill finnas 2:ne utvägar, den ena att förse akademiens hus med en öfvervåning, den andra att för tillbyggnader använda angränsande tomt.
Icke vill jag förneka, att i mellersta och södra Sverige, likasom tillfälligtvis äfven inom det norra, inskränkning af sparrars utförsel någon gång, må vara ganska ofta, skulle störande och utan verkligt gagn för Staten ingripa i den förståndiga skogshushållarens dispositionsrätt; men det känner jag och det kan icke förnekas, att inom de Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N:o 3. 119 norra länen, der den gröfre sparrskogen behöfver från 160 tili 200 år för sin älervext, der en hård natur erbjuder endast sparsamma utvägar för innebyggarnes bergning, der de stora skogstrakterne, oskiftade emellan hemmanen, icke kunna bevakas, att, säger jag, inom dessa län sparrhuggningen bedrifves med ett raseri, som, för ögonblickets ofta brottsliga, alltid obetydliga vinst, lemnar kommande slägten för århundraden i lära att sakna det endast med en klok skogshushållning möjliga vilkoret för sin bergning. En hejdlös skogseld kunde icke mera förstöra landet, än de ofta försvarslösa hopar af sparrhuggare, som der drifva sin landsförderfliga industri. Trädde nu, om ock sent, lagstiftningen emellan och genom en hög utförsels-tull tillintetgjorde denna industri, skulle den till full mognad sparade skogen för alla tider lemna innebyggarne materialier för bjelk-exporl, sågverksrörelse, handsågning af plankor och skeppsbyggeri, samt den stäfjade misshushållningen efterträdas af en för nalional-rikedomen, likasom för den enskilde, betryggande och nyttig verksamhet, som, hvad nu icke är händelsen, äfven egnade sig åt jordens odling, innan, genom skogens utödande, klimatet blifvit så förderfvadt, att det fordom lönande jordbruket också i följd deraf klefve omöjligt. Med innerlig öfvertygelse om de norra länens derpå beroende framtida väl, bön faller jag bos Rikets Ständer, att åtminstone de af Kongl. Maj:t föreslagna tullbestämmelser för utförsel af sparrar måtte varda godkände.» 18:o af Riksdags-fuilmäkligen A. J. Sandsted! från Jönköpings län.