Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Reservanterna hafva utförligt yttrat sig öfver bristfälligheterna i vår gamla handbok, och att det nya förslaget vore bättre. Jag vill härpå blott svara, att om frågan vore om en civil eller kriminel lagstiftning, skulle jag gå in på hvad reservanterna yttrat; ty i afs. å en sådan är hvarje ord af vigt. Här är dock icke fråga om något dylikt, utan om boner, om det sätt, på hvilket församlingen skulle uttala sig inför vår Herre. Om äfven ett eller annat uttryck vore felaktigt, anser jag det icke betyda något, enär den gamla handboken dock allmänt erkännes vara renlärig och dessutom icke några klagomål deröfver från församlingarnas sida försports. Jag anser att dessa skäl taia 308 Den 8 Februari e. m. tillräckligt för ilen opinion, jag här framställt, och jag röstar alltså för bifall till det resultat, hvartill sammansatta Utsk:t kommit. Hr Tham: Jag nödgas nästan börja med samma ord, som sista gången, då jag tog R. o. Ad:s npmärksamhet i anspråk, nemi. ^ att det är skäligen otacksamt att yttra sig öfver ett förslag, som L vid denna Riksdag är förfallet. Och otacksammare måste det vara, j då jag har så föga förhoppning att se mig understödd i mina be mödanden. Jag hade också ämnat förskona R. o. Ad. från att åhöra mina ord, så framt jag ej hade ansett mig nödsakad att här upträda vida tuera i egenskap af prest, äti som medlem af detta Stånd. Ty svårligen kan jag höra en sådan uplattning af det rer ligiösa lif vet, som här blifvit framställd, utan att söka inlägga en l protest deremot. Till en början gläder det mig att af de många t talare, som yttrat sig efter mig, ingen enda velat motsäga mig i min uptättning rör-.de nödvändigheten af en förbättring i 2:dra, [ 4:de och 6:te kap. af nu gällande handbok. Jag hade hoppats, att, derest icke förslaget fallit i två Stånd, jag åtminstone hade i kunnat vinna en seger i alside på dessa kapitel.
Uppå Götha Canal-Directions underdåniga hemställan, om förlängandet af tiden för Fartygets aflemnande till Junii månad år i83o, täcktes Kongl. Maj:t, den 3 October 1829, anbefalla bemälte Direction, att uppgifva i hvad skick Fartyget då befanns, samt när detsamma i fallfärdigt skick kunde tili Postverkets disposition aflemnas; hvarefter Directionen bestämdt uppgaf, att Fartyget inom slutet af Maj månad i83o kunde aflefvereras. Vid sedermera uppkommen fråga, om Fartygets förseende med ångpanna af koppar, i stället för af jern, tillät Kongl. Majit, genom Nådigt Bref den 29 April i83o, att Panna skulle få förfärdigas af Koppar, men i öfrigt construerad på sätt förut blifvit bestämdt, och utan rubbning i den åt Carlsund förbehållna rättighet att erhålla halfva skillnaden emellan den mindre kostnaden, som för Ångkittlar af jern, efter hans uppfinning, erfordrades och kostnaden för vanliga Ångkittlar. Och blef af Kongl. Majit, den 9 September sistberörde år, Götha Canal-Directionen förständigad, att hafva Fartyget fullbordadt så tidigt, ( 90 ) att det på samma års öppet vatten kunde utlöpa och föras till Ystad, för att Lill Ppstföringen deremellan oph Greifswald begagnas, samt att, i annat fall, talan korarae att i laga ordning anställas om ersättning för den skada och förlust sorn genom ytterligare dröjsmål med Fartygets aflefvererande kunde uppstå. Men sedan anledning förekommit att befara, det den Ångpanna, som Carlsund, enligt Contract, åtagit sig aLt efter ny Construction anskaffa, icke kunde så tidigt erhållas, att Fartyget till första öppet vatten kunde blifva å behörig ort aflefvereradt, fann, uppå ÖfverPostDirecteursEmbetets underdåniga hemställan, Kongl. Majit godt, i Nådigt Bref den ir December i83o, förordna om upplysningars inhemtande, huruvida Ångpanna af hittills vanlig beskaffenhet och utan betjullig förändring af Fartyget kunde insättas:
N:o 3, Del. t\, Band. 3 pag. 92 & g3) för berörde summas balaneerande tills vidare inom linien ”vöre det ock endast såsom en påminnelse om det framfarna och en varning för det tillkommande/’ att nemligen ”förtroendet till den nja ordning man ginge att Jastställa skulle försvagasj genom antagandet af den vådliga grundsats, att på kommande Ständer skulle bero, att efter godtfinnande, till samtidens lättnadj utstryka eller tillintetgöra en af Staten gjord och af föregående Ständer högtidligen erkänd skuld, desto hellre för det närvarande i oförminskad kraft qvarstår, som den ordning i penningeväsendet, hvilken Rikets sistförsamlade Ständer sökt tillvägabringa, vid det tillfälle, omförmälde summas balancerande inom linien beslutades, ännu icke kommit lill full verkställighet, så och då likväl redan, genom den af Rikets sistförsamlade Ständer vidtagne åtgärd, blifvit tillräckligen antydt, att någon godlgörelse för denna Bankens fordran ickeär att påräkna, samt för öfrigt den våda och oreda, sorn Motionairen ansett kunna uppstå af fordrans fortfarande balancerande inom linien, ej synes vara a*tt befara, då man besinnar, att något steg till oftanämnde fordrans utkräfvande icke från Bankens sida kan tagas, utan föregånget beslut af Rikets Ständer, hvilka, i en så oförmodad händelse, icke rimligen kunde underlåta irtt jemväl sätta Deras Riksgälds-Contor i tillfälle densamma betala, finnér Utskottet, i öfverensstämmelse med den af sammnnsatta Statsoch BancoUtskotten vid sistlidne Riksdag i ämnet yttrade åsigt, sig böra tillstyrka, alt Rikets Högloft. Ständer måtte ifrågavarande motion afslå. En Ledamots reservation bifogas. Stockholm den g September 1834- I» 0rt«cd-ljftkttuu Bet. Reservation: af Friherre Hermelin':
vore särdeles bördig till gräsväxt; att förrättningsmännen funnit den föreslagna platsen vara till kyrkogård särdeles passande; samt ali efter den verkställda taxeringen nya kyrkogårds-plalsen utmätts till en rymd af 12,600 qvadral-alnar: varande karta öfver begge kyrkogårds-platserne och deras omgifning förrättnings-protokollet bifogad. Derefter och sedan församlingens Kyrkoherde, efter erhållet uppdrag vid socknestämma den 16 sisllidne November, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Christianstads län anhållit alt församlingens beslut om ny kyrkas uppbyggande och ny kyrkogårds anläggande på den a( Landtmäteri-förrättningen utstakade planen måtte Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställas, hade Kongl. Majits Befallningshafvande i nämda län samt Biskops-Embetet i Lunds stift uti underdånigt memorial af den 4 December med handlingarnes öfverlemnande hemställt, att nämnda plan måtte få till kyrkogård för Sandby socken begagnas mot den ersättning till kungsgården, som i vederbörlig ordning kunde varda bestämd. Krigsoch Kammar-kollegierna, sorn den 25 sisllidne
Lördagseftermiddagen, den skall med rätta anses vara alltför nidsk. Det är min fasta öfvertygelse, att man förgäfves hoppas framgång af en sak, sorn under sådana förhållanden skall utveck - 20 Den 2 Mars. las, och endast på detta skäl tror jag icke att denna institution skall bära sig och blifva till välsignelse för fäderneslandet. Hr Mannerskantz, Garl Axel: Den siste värde talaren har utgått från den åsigten, att den rörelse, som genomgått nationen på de sista åren, till sin varaktighet skulle vara föga att lita på, och att det således icke vore skäl att understödja densamma. För min del kan jag icke dela denna uppfattning. Val kan det hända att den rörelse, genom hvilken man sökt gifva uttryck åt en högst vigtig grundtanke, skall till sin form eller sin riktning komma att förändras, men att sjelfva denna grundtanke, elier att hvarje man skall göra sig skicklig att med vapen i hand kunna vara färdig att deltaga i sitt lands försvar, icke skall försvinna ur något Svenskt bröst, och att alla Svenske män, som lärt sig föra vapen, också skola skynda att nyttja dem emot en inbrytande fiende, enär och hvar det gäller, derom är jag fullt öfvertvgad. Som det nu är, innefattar den öfverallt framträdande ifver att bilda skarpskyttar, det mest kraftiga bevis på att hela nationen är genomträngd af den känslan att hvarje man bör göra sig beredd att uppträda då faran kommer. Denna stora betydelse att bära vittne om hela folkets beredvillighet, har skarpskytteföreningarne nu. Men de afse på samma gång att genom sina öfningar utveckla en större skicklighet i vapenföring bland den manliga delen af befolkningen, och att man då söker anskaffa tillräckligt antal undervisare, som handleda alla dessa ynglingar, som vilja öfva sig i vapnens bruk, kan jag icke anse vara annat än ett af de nyttigaste anslag, som kunna gifvas för vårt försvar. Man har talat om att denna siffra skulle vara större än behofvet påkallade, men om man jemför densamma med skarpskytteföreningarnes antal, skall man finna att den är en obetydlighet.
Det gäller, att du visar dig sjelfständig emot honom och brukar till hans nytta det inflytande, du eger öfver honom. Du vet, hur öfverspänd och exalterad han är, och du måste lägga en liten sordin på hans ungdomshäftighet. Annars – tro mig – går det aldrig väl. Han skaffar sig bara fiender utan att uträtta det minsta.» »Men också jag ...» »Ja du vill säga, att du också har åsigter, motsatta mina ... Mitt kära barn, det är intet ondt i det, att ni unga vilja gå framåt och inte stå och stampa på samma fläck som vi ... Men Kurt tar icke hänsyn till någon eller något. Han betraktar alla, som icke höra till hans lilla parti, som bedragare eller dumhufvuden. Men var då resonlig och tänk efter: af de 4,500,000 menniskor, vi ha’ här i Sverige, fins det väl andra, som ha’ litet förstånd än hans lilla clique ... Och tror du verkligen, att han sjelf har erfarenhet tillräckligt för att uppträda i en så invecklad fråga som arbetarfrågan ... Jag vill också jag, att de sociala missförhållandena skola botas, men märk, icke genom anarki, men genom lagbunden frihet. Sån’t går sakta, och ingenting är barnsligare än att tro sig kunna vända upp och ner på verlden genom radikala tidningar och dylikt ...» »Men Kurt studerar ju så mycket och känner arbetare i alla grenar.» »Känner – bah, pöbelledare känner han, halfherrar, som anse det beqvämare att arbeta med mun än med händerna. Och i stället för att med sin förmåga arbeta på ett lugnt reformarbete å lagskipningens väg, skrifver han hänsynslösa artiklar i en tidning, som redigeras af en afsigkommen rabulist och håller tal – ja Gud vete hvar – å alla omöjliga lokaler ... Nog är det gamla ordspråket sant: i gränderna gro inga lagrar.» »Hvad vill då morbror, att vi skulle göra?» »Jag vill be dig föreslå honom följande: ni eklatera förlofningen i veckan, gifta er i nästa månad och bosätta er så i Paris, der Kurt blir kommissionär för firman med vilkor att icke syssla med politik på de närmaste fyra, fem åren ...
114:o af den 8 April 1857, angående det Rikets Ständer meddelade förslag till förnyad förordning, rörande Sveriges och Norges ömsesidiga Handelsoch Sjöfarts förhållanden (58). 1858 den 15 Januari i underdånighet anmäld, hvarvid, då Norges sednast församlade Storthing icke antagit ifrågavarande förslag, Kongl. Majit fann Rikets Ständers skrifvelse icke föranleda någon åtgärd. — 20 — 115:o af den 24 April 1857 rörande anvisning af medel för fortsättning under nämnde år af arbetena å vestra och södra Jernvägsstambanorna (63). 1857 den 12 Maj i underdånighet anmäld, då Statskontoret bemyndigades att å de i Rikets Ständers skrifvelse utsatta terminer uti Riksgäldskontoret lyfta de beviljade anslagsbeloppen, lör att i föreskrifven ordning vederbörande tillhandahållas. 116:o af den 25 April 1857 i anledning af väckt fråga om förändrad organisation af styrelseoch förvaltningsverken (65). Sedan Kongl. Majit under den 19 Juni 1858 behagat tillsätta en Komité, med uppdrag att afgifva yttrande och förslag i det ämne, som i Rikets Ständers skrifvelse åsyftats, har denna Komité under den 26 Maj innevarande år inkommmit med sådant yttrande och förslag, hvaröfver utlåtande i nåder infordrats från vederbörande embetsverk. 117:0 af den 25 April 1857, i fråga om beviljande af stapelrätt för staden Wadstena (66).
Men hvem inser ej, att sålunda sanningen omöjligen kunnat komma i dagen, ty inför en annan kan man lika litet bigta sig på djupet, som den omnämnde personen kunde ställa sig på bigtpallen å öppen gata. Hvem finner icke också, att enda medlet numera är en enskild visit hos någon betydande personage i stycket? Begifva vi oss till det unga parets bostad, så vänta oss der endast vissa husliga uppträden, af hvilka vi tills vidare kunna hafva nog. Gamla farbror åter har icke reda på affärerna. Magnus skulle säkert afspisa oss med försäkran: «att han ännu icke slagit vantarne i bordet och således ej behöfver redogöra för sina affärer, hvilket äfven i slikt fall icke vore mycket att lita på, emedan han så godt som en annan kan spekulera på att bli kommerseråd och vasariddare.» Ville man göra honom tydligt, att det är fråga om hjertats affärer, så kunde han väl säga: «att med dem står så till, som med nutidens statsskulder, vid hvilka man aldrig mera talar om kapitalet, utan blott om intresset, och att detta vid hans hjerteaffärer är enormt stort, ehuru han likasom vid statslånen aldrig fått full valuta för de uthändigade förskrifningarne.» «Också medger jag, att det står dåligt till med min amortissementsfond,» skulle han kanske tillägga. Frågade man honom, hvilket hus som öfvertagit lånet, så skulle han säkert genmäla: «det är ett solidt hus, hos hvilket jag väl har god kredit, men som förut på annat håll mot sämre papper gifvit flera procent, och som derföre nu är försigtigt i sina operationer.» – Allt detta vore nu ganska rikhaltiga upplysningar för en financier; men nämnda läsarinna, ehuru hon, som jag har full anledning förmoda, fermt räknar regula di tri, d. ä. ifrån ett bestämdt förhållande mellan två säkert slutar till tiden för ett tredje, måste likväl medge, att dessa upplysningar äro högst dunkla. Så återstår ingen annan än Lina att vända sig till; men jag ber läsarinnan på samvete säga, om hon ej är ett serdeles klokt och tystlåtet fruntimmer.
Ehvad förslaget skulle antagas med eller utan de inskränkningar Banco-Fullmägliges pluralitet tillstyrkt, anser följaktligen Utskottet deraf lätteligen kunna och sannolikt skola framdeles uppstå den sammanblandning med Rikets pein i inge-verk och dess skuld väsende, hvars förekommande anses utgöra ett hufvudvilkor, för betryggande af Bankens förmåga att egne förbindelser uppfylla och så medelst i värde uppehålla dess i landet gångbara mynt. Fruktan för ett dylikt steg måste åtminstone förutsättas ho« en allmänhet, som, under förflutna tider, mer än en gång sett likartade åtgärder af Rikets Ständer vidtagas och af erfarenheten lärl inse de vådliga följder, sorn under tidernas längd deraf uppstått; och en hvar lärer Banco-Vr skottets Betänkande IV.o 120. 5 lä t* eligen finna, huru menligt en sådan opinion skall inverka på realisationens lyckliga fortgång och Bankens förmåga alt kunna med understöd biträda landets näringar. Det menliga inflytande förslagets antagande, äfven med de af Fnllmäglige tillstyrkte inskränkningar, skulle ega på handeln och näringarne, visar sig än tydligare, om man besinnar, att, derest, antingen lill följd af ökad eller jemnt underhållen export af jern, belåningen deraf under ett eller flere år mindre begagnades, eller i följd af frisk omsättning och låga inhemska varupris under samma tid lånebehofven något år minskades, samt Fullmägtige, med föranledande deraf, till uppköp af Riksgälds-Contorets Obligationer i större mängd, använde Bankens inneliggande obegagnade vinstmedel, men lider sedermera inträffade med alldeles förändrade förhållanden, eller hämmad jern-export och höjda varupris, hvarigenom uppstode ökad utvexling af silfver, under ökade behof af lån för näringarne, Banco-Fullmägtige omöjligen skulle kunna efter önskan biträda med lån, äfven emot den bästa säkerhet och på de kortaste tider, hvarmedelst alltså tillintetgjordes de fördelar, handlande och näringsidkare trott sig kunna påräkna af Rikets nu församlade Ständers förut fattade beslut, angående hufvudgrunderne för Bankens rörelse och förvaltning.
Dock varder allt, hvad Utskotten nu, så i ett som annat hänseende anfört, Rikets Högloft. Ständers upplysta pröfning vördsamligen underställt. Stockholm d, 2 Maji 1823. Stats-Utskottets Betänkunden. nGZ N:0 138. Ankom den 5 Maji 1823. Utlåtande, i anledning af gjorde anmårkningar vid Utskottets Betänkande, ofver Riksdags-Fullraågtigen Eric Svenssons Memorial, om Belöning till Riksdagsmannen Petter Andersson i Domvalla för dess Cur-method i Veneriska sjukdomar. Uti Protocolls-Utdrag af den iy:de nästl. April har Hederv. Bonde-Ståndet till Stats-Utskottet återremitterat den af Riksdags-Fullmägtigen Eric Svensson, från Bohus Län, väckta fråga, om belöning till Riksdagsmannen Petter Andersson i Domvalla för dess uppfinning, att medelst rökning bota Saltflusser och alla grader af Venerisk smitta, deröfver Utskottet under den 3:dje innevarande månad sig yttrat, att, som behörig uppmärksamhet blifvit lemnad åt den af Petter Andersson uppgifne Cur-method och belöning med 333 R:dr 16 sk. B:co honom redan till deld, samt han erhållit försäkran ont ytterligare vedergäll - ^64 Stats-Utskotlets Betänkanden. ning, i den händelse Methoden medförde en sådan fördelagtig verkan, soin början af dess användande symes lofva, och de goda verk tångarne deraf funnos varagtiga, trodde Utskottet motionen icke föranleda till någon åtgärd af Riksens Högloft.
BrännvinsBeviliningen är en ut» Skyld, den Ständerne sjelfve kunna efter om» ständigheterna öka, minska, eller helt Och hållit afskaffa, är det äfven i de på gemen samt samtycke grundade RiksdagsBesluten, sorn deras afsigt bör uppsökas. 2,5, §. i 1810 års RiksdagsBeslut stadgar: 5,I Städerna samt af ”SfåndsPersoner m. fl på Landet, som ej äga ”eller besitta Jord, utgöres denna Bevillning ”efter personalen, så att 12 mantalsskrifne personer anses lika med ett belt Hemman, och såw ”ledes betala åtta Skillingar hvardera; ko ninian”des denna Bevillning att utgå, antingen Bränn vinsrättigheten begagnas eller ej." Med anledning af allt detta, har Kongl. KammarRätten ansett den ifrågavarande BrännvinsBeviliningen böra utgå, hellst Kongl. Maj:t den 8. Nov. 1815» genom nådiga Skrif velser till Dess och Rikets KammarCollegium samt 50 Den 2 Maji, f. tis. KammarRätt, i anledning af samtelige KronoFogdarnes och HäradsSkrifvarnes i Örebro Län i en dylik fråga förde klagan, i nåder Sjelf gillat och fastställt KammarRättens Utslag. När härtdl kommer, att å BrännvinsBevillningen blifvit en ganska betydlig brist, sorn ansenligt skulle förökas, om den redan titan klagan j 19 Län uppburne BrännvinsBevillningen af Kongl. Majit och Kronan skall återställas, hvilket till rättvisans jemna skipande blefve en följd, i fall eftergift lör de klagande beviljades; och Summan, hvarom är fråga, enligt andra RevisionsCcntoirets uppgift, uppgår ej till mindre än tio Tunnor guld, hvilken Summa, såsom en ny tyngd, kom‘me att fördelas på.
För att i korthet tillkännngifva sjelfva planen för detta företag, tillåter jag mig intaga den subskriptions-anmälan till aktieteckning, hvilken, till delsammas underlättande, blifvit utfärdad under d. 27 i denna månad, sålydande: Bilaga N:o /. Sub skr ib tionsAnmälan. Som uti andra länder, synnerligast uti England, försök blifvit gjorda, alt, genom s. k. Model Lod gin g Houses, bereda sunda och beqväma bostäder åt den arbetande klassen, till samma pris, som de förut betalt för de mest osunda och eländiga kyffen, hvilka inrättningar lyckas öfver all förmodan, så att de mest fillfredsställande resultater i alla afseenden deraf upkommit; så har man varit betänkt uppå, alt, äfven uti vår hufvudstad, der den fattiga befolkningen i allmänhet är lika illa lottad i detta afseende, bereda dem samma ovärderliga förmån af en sund och beqväm bostad. Företaget har i London slagit så väl ut, att aktie-egarne icke behöft göra några tillskott, emedan inrättningarne burit sig sjelfva, oaktadt de låga hyror, hvartill de fattiga blifvit der logerade. Onskligt vore om dylika Modellbyggnader för den arbetande klassen kunde blifva upförde i hvarje församling inom hiifvudstaden. Men, som nödigt är, att först göra ett försök i saken, har man trott att första början borde ske uti St. Catharin® församling, hvarest den fattiga befolkningen utan tvifvel är talrikast och uti sämsta lefnads vilkor. För det närvar, finnes en egendom inom nämnde församling till salu (N:o 32 Tullportsgatan), hvilken kan med någon kostnad inredas till en dylik inrättning; och undertecknade våga derföre hos en välgörande allmänhet till behjertande anmäla denna högst vigtiga angelägenhet, samt, isynnerhet hos de förmögne, anhålla om aktieteckning för sakens utförande.
Har dispacheur i samma sak verkställt utredning af förhållandet emellan försäkringsgifvare och försäkringstagare och utredning och fördelning af gemensamt haveri, vare hans ersättning för den förra utredningen inbegripen i ersättningen för den sednare. Om återgång af försäkring och återbäring af premien. § 280. Har, sedan försäkring sluten är, fartygets resa blifvit helt och hållet inställd, eller kommer godset ej att inlastas, vare försäkringen upphäfven och försäkringsgifvaren skyldig att den emoltagna afgiften återbära; dock njute han, i ersättning för kostnader, en fjerdedel procent af försäkringssumman eller halfva försäkringsafgiften, om den är mindre än en half procent. Nu är, då resa varder inställd, lastning redan börjad, eller nödgas försäkradt fartyg, som från aflastningsorten afgått, ISO för motvind eller andra orsaker dit återvända, och blifver resan sedan alldeles inställd; vare ock försäkringen utan verkan; behålle dock försäkringsgifvare så mycket af den erlagda försäkringsafgiften, som, i brist af öfverenskommelse, skiljomän, i förhållande till den fara försäkringsgifvaren redan lupit, finna skäligt bestämma; det öfriga af premien återbäres med ofvan bestämda afdrag. Om skiljomännens väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 334 sägs. Blifver försäkringsgifvarens ansvar inskränkt till en del af försäkringssumman (§ 199), eller kommer en sednare i god tro afsluten försäkring att till en del eller helt och ballet förfalla (§ 200); då skall en så stor del af premien, som svarar emot den del af försäkringssumman, för hvilken försäkringsgifvarens ansvar upphör, återbäras; dock med sådant afdrag, som i § 280 sägs, beräknadt i förhållande till den del af premien, som sålunda kommer att återbäras. § 282. Kommer ej fartyg fram till den ort, hvarifrån försäkring, såsom i § 220 sägs, vidlager; håfve försäkringstagare rätt att erlagd premie, efter afdrag, som i § 280 stadgas, återbekomma. Om förmånsrätt till betalning ur fartyg, frakt och inlastadt gods. § 283.
Enär således de föreskrifter som Reglementet för lans erhållande af RiddarhusCassan bestämmer, syntes iakttagne, och då intet svek kunde förmodas med beviset att köpeskillingen, verkligen var betald, hälst hvarken KöpeContractet eller Salubrefvet innefattade eller utmärkte före belia I i af inteckning för återstående köpeskilling; så beviljade RiddarhusDirectionen Herr Majoren Axel Printzenskjöld förberörda af honom sökte lån. Sedermera då Herr Majoren Axel Printzenskjöfds Concurs yppades, bevakade icke allenast ComrnerceRådet Norström utan ock Majoren J. Avon Matern sjelf, oaktadt det utgifva betyget, intecknade fordringar såsom resterande köpeskilling? och vid gjordt påstående. Den i I Augusti e. m, 15 J under skriftväxlingen, å RiddarhusCassans vågpar, om förmonsrått framför dessa resterande köpeskillings fordringar i anledning af omförmåide bevis, har Herr Majoren J. A. von Matern invåndt, att samma bevis icke innefattade mer eller mindre, ån ett åberopande af köpebrefveis innehåll, hvartill qvittencet sig hänförde, och således skulle hvarken bevisa att köpeskillingen annorlunda ån genom Köpeskillingsreverser blifvit betald, eller upphäfva och förringa den Herr Majoren såsom säljare tillkommande förmonsrått för hans inom laga stånds-, tidens sint intecknade fordran-, I anledning, häraf, förklarade Kongl. Svea IIofRått uti CoruursDomen, att då Majoren J, A. von Matern» betyg af den 2p Juli 18iden. däst innehöllc, att köpeskillingen för Hemmanet Rud vöre enligt köpebrefyet befald, men dess innehåll i thy fall emot 11 Gap, 2 §. JordaBalken något vitsord ej medförde, kunde RiddarhusCassan icke erhålla betalning utur de intecknade fastigheterne, innan berörde resterande Köpeskiliingsreverser blifvit betalde.