Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse N:o 162. ränta och 2 procents capital-afbetalning årligen, till användande för del under byggnad varande nya Bibliothekshuset; har E. K. M., i anledning af Consistorii Academici, af Universitetets Höge Canceller understödda underd. ansökning, deruti blifvit framställd omöjligheten för Åcademien alt utan serskildt understöd kunna fullborda samma byggnads återståenende inredning, helst sedan under fortgången af byggnaden omkring 200,000 R:dr af Academiens egna medel blifvit dertill använde, hvarigenom Academiens tillgångar helt och hållet medtagits, genom Nådig Pro» position af den 18 sisth Januarii föreslagit Rikets Ständer, att af fortfarande omvårdnad för Upsala Aeademie bevilja afskrifning af det återstående beloppet af nämnde skuld, utgörande vid i833 års slut 43,000 R:dr Rikets Ständer hafva hvad E. K. M:s högstberörde Nådiga Proposition innehåller i öfvervägande tagit; men då Statens knappa tillgångar icke medgifva en så betydlig uppoffring, som innefattas i en afskrifning af Upsala Academies återstående skuld till Riksgälds-Contoret, utgörande för närvarande i Capital 42,000 R:dr Banco, hafva Rikets Ständer ansett sig icke kunna den föreslagne afskrifningen bifalla, hvaremot Rikets Ständer, med afseeiade på Academiens närvarande behof af biträde för vinnande af det åsyftade ändamålet, Bibliotheks-byggnadens fullbordande, funnit godt bevilja Åcademien fem års förlängdt anstånd med de föreskrifria årliga capital-afbetalningarne, eller från och med den 1 Januarii 1834 tili och med den 3r December i838, dock med skyldighet att under tiden erlägga ränta å hela det återstående lånebeloppet. Hvilket, till svar å Eder Kongl. Majrts högstberörde Nådiga Proposition, Rikets Ständer få härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 27 October 1834- Expeditions-UtskottetsF orsing till und.
Doctor af Wingård hade erinrat, att den af Herr Biskopen Thyselius föreslagne åtgärd vid förlidne Riksdag utan lycklig påföljd vidtogs, hvarföre han för sin del icke kunde tillstyrka den, enär denna förflyttning icke utan svårighet låter verkställa sig. Herr Kyrkoherden Ahlqvist hade förklarat, att Utskottet, med fästadt afseende på besparing i Riksdagskostnaderne framställt sin begäran om visst anslag om dagen för en eller flere, som biträdde vid correctur-läsningen. Utskottet bar nemi. föreställt sig, att en gjord och bifallen anhållan om aflöning till flere Canzlister, som möjligen, i och för ExpeditionsUtskottet icke dagligen varit fullt sysselsatte, skolat onödigtvis bidraga till förökande af utgifter, dem Utskottet snarare önskat bespara. Herr Biskopen Doctor Wijkman hade trott, att den af Utskottet begärda summa ungefärligen skulle svara emot aflöningen för 2tne Canzlister, hvilkas antagande i stället Hr Biskopen tillstyrkt. Betänkand^n, N:o 90. 4^3 Herr Kongl. ÖfverHofPredikanten m. m., Doctor Hedren hade härvid anmärkt, att om Utskottets Betjening ännu ökades med 2!ne Canzlister, skulle dock icke ändamålet härigenom vinnas, emedan det kunde hända, att Utskottet för en dag behöfde blott sitt vanliga biträde, men under en annan eller flere dagar, hade behof af större personal, hvarföre ock Utskottet till fördelning emellan flere arbetare föreslagit en viss summa att dagligen utgå. Herr Biskopen Doctor Thyselius hade föreslagit, att, enär icke, med anledning af sista punkten i 1 mom. af 24 5. Riksdagsordningen, ExpeditionsUtskottet begärt en talrikare Betjening, utan endast en daglig utgiftssumma för correctur-läsning, Utskottets Memorial måtte till StatsUtskottets Utlåtande remitteras; och hvarefter det Högv.
Ank. till F.xp.-Utsk. den 21 Juni 1851, kl. 10 f. m. Utlåtande , i anledning af vcickt motion, angående inköp af Tidskriften ”Läsning för folket (U. A.) Uti en hos Högvördige Preste-ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har Prosten Lagergren anfört att bland de skrifter som förtjenade att komma till den stora Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 185. 9 stora allmänhetens kännedom, intoge tidskriften ”Läsning fur folket” främsta rummet, med hänsigt till de afhandlade ämnenas mångfald, afhandlingarnes värderika och vexlande innehåll samt populära framställningssätt, hvadan motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa nödiga medel, 12,000 Rdr, till inköp af utkomne 15 årgångar af nämnde tidskrift, för att kostnadsfritt utdelas till rikets samtlige församlingars folkskolor; varande vid motionen fogadt ett af förläggarne till berörde Tidskrift afgifvet intyg, enligt hvilket de förbundit sig, att, i händelse Rikets Ständer bifalla förevarande motion, lemna tillräckligt antal exemplar af merbesagde tidskrift till ett pris af 5 Rdr banko för hvarje exemplar af dessa 15 årgångar, hvilket ej utgjorde mer än 16 sk. banko för hvarje årgång, 4 sk. banko för hvarje häfte och 8 rst. för hvarje tryckt ark.
StatsE/tskottets betänkande bif. af Presteståndet, s* 984. återrem. af Borgareståndet, 5.^987. bif. af Bondeståndet, s, 988. Ytterligare Z/tlåtande, bif. af Borgareståndet, s. 1209. Tionde-Spannmål, om sättet till utgörande af den till ZJppsala Akademi anslagna, etc. EkonomiE/tskot. tets betänkande, bif. af Adeln, s. l42. af Presteståndet, s. 148. af Borgareståndet, s. 172. •— sättningar, om ständiga; Ekonom i E/iskottets betänkande bif. af Adeln, s. 158. af Presteståndet, s. 161. af Borgareståndet, s. 173. Ytterligare E/tlåtande bif. af Bondeståndet, s. 588. — och Eäntegifvares. samt egares rättigheter och skyldigheter, angående yrkad ändring i Förordningen om. LagE/fskottets betänkande, bif. af * Presteståndet, s. 385. af Bondeståndet, s. 392- återrem. af Adeln, s. 4oi. bif, af Borgareståndet, s. 4i5. Ytterligare E/tlåtande bif. af Adeln, s. 1006. Tionde, i6g 'Tionde om förändring i skyldigheten att utgöra. Se Afrad.
Deremot gaf mig biskopen Thomas &amp; Een ?pis till dagligt bruk, hvartill j ag ock af min guvernant stsiingeligen tillhölls. Slutligen tröttnade dock Prinsessan p&amp; den för henne sh obegripliga boken, som blott talade om försakelse och afdöende, och förklarade sig ej vidare vilja läsa deii. Nen d&amp; blef det annat af. Deu sextonkriga flickau fick sig en örfil af sin strii.nga giivernant och slittes i sliamvrin och måste s&amp; gripa till sin Thomas igcu. S&amp; fortgick det till dess Priiisessan blef 25 iiq dit fröken Hamilton, sedermera fkiher~iuiai~ Iludbeck Llef hennes hoffröken. Då hon började sin tjtiiistgörinig ville 1102 Iiålla aftonbön med Prinsessan och bad fördenskull oin e t a t nytt testamente. Hennes förvhining var stor, d&amp; Prinsessan svarade att hon icke ägde nligot. Slutligen erinrade hon sig dock sin pralitbibel, men hon föïklasacle best&amp;mdt, att hon icke vagade 1Hsa i den. Emellert.icl gaf hon slutligen efter för hoffiijkeiia b~iier, och n8r s h försvunnit och de trodde sig säkra togs iten stora bibeln fram och med oro och fruktan såsom den der gjorde något ondt, hörde Prinsessan Guds ord sig förel&amp;sas., Hon kände sig som en brotisling, t y hon bröt det löfte hon gifvit biskopen - en känsla som hon ej kunde öfvervinna, oaktadt hoffröken föreställde henne att man mera måste lyda Gud, h mlnniskor. Så fortgingo aftonbönerna en tid under inre strid och ångest, men slutligeii bröt ljuset fram i sjalen och Prinsessan kände sig underligt gripen af Guds ord. Fröken Hamilton tilldrog sig alltmera hofvets uppmärksamhet, dels för sin ovanliga skönhet och dels för sin allvarliga rigtning samt sina besök i Betlehemskyrkan för att höra Rosenius.
Nå ja, någon sådan där onkel Fritz har jag inte, det måste jag erkänna, och inte tror jag det är så viktigt, häller, ty i Orienten tycker jag, och det tycker alla, som förstår något, att det tar alldeles slut med Buckholtskan, så lärd och tråkig blir hon, fast det förstås, det, nog måtte det kännas bra skönt att vara kommen så långt, att man både kan stoppa i sig och ge ifrån sig så mycket i intrycksväg som hon gör där. Men fasligt oanständig ser hon ut på åsnan, på boken med uppkaflade kjortlar och ben. Och sådana ben! Nej i det fallet har då värkligen en gifmild försyn utrustat mig hm! Med ett ord: Vissa kva-li-fi-ka-sjoner anser jag mig värkligen äga! Men nu gällde det att komma i väg, ty inte ens det sjudubblaste cheni kan skrifva en resebeskrifning, utan att få resa. Gustaf, det är min mann, det, har väl tio gånger lofvat, att vi skulle resa till Stockholm; men när öppet vatten kommer, så har han alldrig tid – han är ju kommisjonär för båtarna, vet jag, och inte har jag hållit stort på det, häller, ty Stockholm utan teatrar, är som en sol utan ljus. De sista vårarna däremot har jag inte kunnat komma ifrån, ty alla barnbarnen är vårblomster, men nu var vi lediga på alla håll, också var jag besluten att inte låta hindra mig af något. I morse, när Stina kom in med kaffebrickan, jag dricker alltid kaffe på säng, det gör en så mild stämd för hela dagen, så stannade hon strax inom dörren och sa: »Herre Jesses, är frun sjuk? Frun ser så konstig ut.» Jag satt i funderingar – om sanningen måste fram, i de härligaste litterära funderingar, och så trodde hon, att jag var sjuk, det nötet! Redan då fick jag en aning om författarskapets bitterhet och ljufhet. Jag hade glidit utom de minas sver! Jag kände mig, ja, Gud vet, hur jag kände mig – närmast lik en balkong, nej, balong, menar jag, som helt sakta fylldes med fantasiens gaser och nu svajade för vinden färdig att när som hälst börja sin sköna flykt, (det stafvas bestämdt med g, och kommer af flyga?
Manufacturen 36,617 Läster, eller tillsammans för hvarje år 69,054 Läster, I alla framställningar öfver delta ämne yttras bekymmer rörande den årligen tilltagande bristen på Skogsoch Kohl-tillgångar; hvarvid likväl den anmärkning bör göras, att då, under flere förulgångne Decennier, Bruksägarnes, ej mindre än Bergs-Tjenstemännens, alla bemödanden och specu - Jationer gått ut på Jern-tillverkningens förökning i qvantitet, med besparing af tid och rudimatier, nu deremot, under de sistförflutna åren, all möjlig omtanka användes på productens förädling och bringande till ett förökadt inre värde, älven med uppoffring af tid, arbetskraft och rudimaterier vid tillverkningen. Såsom redan förut nämnt är, hafva flere Bruks-ägare skaffat sig tillfälle till Tackjerns-blåsning af Dannemora Malm, i de skogrikare Norra Provincerne, såsom nu sker vid Hilleviks Masugn i Gestrikland för Hargs Bruks räkning, vid Movike Masugn i Norra Helsingland för Österby Bruks räkning samt snart lärer komma att ske vid Utansjö Bruk i Ångermanland för Leufsta Verkens räkning. Efter sina privilegier äro de flesta Bruken funderade på ett visst qvantum Jern som årligen» skall utsmidas, och för hvilket måste betalas Hammarskatt efter Smidels qvantitet å i procent, ehvad delta qvantum utsmides eller icke.
Denna sats anser jag vara satt utom alla tvifvelsmål, och den torde icke kunna bestridas af någon , som lugnt behandlar sakerna och icke låter hänföra sig af andra motiver eller andra känslor och sinnesrörelser. Den andra grundsatsen är den, att de utgifter, som icke kunna förutses, anvisas på Riksg.cont. Uti Riksg.cont. måste finnas eller anskaffas medel för allt, hvad 11. St. derå anvisa. Jag ser icke, hvarföre icke denna grundsats är riktig; hvaruti det oriktiga ligger, eller hvad fara kan vara förenad med att antaga densamma, kan jag icke begripa, enär den bestämda ordning derigenom vinnes, att icke mer än 2:ne vägar finnas, hvarpå statsverkets utgifter utgå, och det blir lätt att fatta, huru det går på dessa vägar. Att på Riksg.cont. anvisa hvad utgifter som helst, som icke kunnat förutses, är, i min tanka, den lämpligaste utvägen, man kan begagna, då man vill generalisera sina föreskrifter. När dessa utgifter skola af Riksg.- cont. bestridas, äger Riksg.cont., efter R. St:s föreskrift, tillgångar derför, antingen i öfverskott eller lån, hvarmed säle - Den 8 Augusti f. m. ledeS bestridas så beskaffade utgifter, solli R. St. icke kunnat förutse, äfvensom sådana, hvilka R. St. viii förutsett, men afen eller annan orsak (såsom t. ex. derföre, att de varit eventuella eller sedermera tillkommit) icke uppfört på Stat. Jag kan således icke se, hvarföre man icke skall hålla sig lill det enkla af saken, när det hlott strider mot fördomar, håiledande sig från förvända begrepp, oell den enda olägenhet, sorn med förslaget är förenad, icke är att binda händerna på sig; ty man binder derigenom icke händerna, hvad sjelfva utgiften beträffar, utan endast livad ordningen angår, hvilket band således endast består deruti, att man icke får handla efter ögonblickets idder, utan mäste hålla sig inom de skrankor, som förnuftet utstakat. Jag afser har icke mitt förnuft, ty det är redan Öfverröstadt, utan det allmänna förnuftet. Gr. Frölich: Frih.
Grefwe a i bltztzlas igneHaswonde Löne.förmaner upplästes och bifölls. Hwar« om de Refpec iwe Med - Sranden samt Stats - Ut» skottek skulle wördsamt och wanligen underrättas, bkt tu^ra. kx ?rotocoIIo. ^s. O. ^Imhvist. Utdrag af Prokocollet hållet hos Högwördkge Preste.Skändet Len 8:0e D cember 1809. S. D. Den z Januarkt. S. D. Uti Prokocolls, Utdrag af den 6 dennes gism r Wa7ofl. Borgare. Stander tillkänna, akt dst wid grantingen af Expeditionen, angående Riksens S änders underdäniga anhållan om förhöjning i Tullen ä den Spannemal, som ifrän Utrikes orter inkommer, i anseende till andragne skäl, för sin del icke jun»it mara lämpligt att den tillarnade underdä, niga ansökningen nu mera afgiswa, Esker vfwerlaggning härom, och da samteligö Riks, Stånden redan långt för detta samfält bcflutie ijragawarande underdänjga anhållan, samt emedan ef mindre Häglof!. Ridderffaper och Adeln än Präste, Ståndet redan -xpedistonen härom godkandtalltsä och enär dertill kemmer alt det hufmudskäl, som föranledde R ksins Ständer till oswanberörde beflu?, nemligen ärekö rika skörd, ännu synes wara gällands, fann P este e Srandet sa mnckct mera betänkligt att frångå sitt törut fattade bestuc i detta ämne, som den ar Wällöf! Borgare.
Marlii, i Nåder täckts öfverlemna en från Consistorium i Calmar i underdånighet afgifven Skrifvelse, tillika med det från Uppfostrings-Committe'en infordrade underdåniga Utlåtande deröfver; enligt hvilka Handlingar, Consistorium linnes hafva hos Kongl. Majit i underdånighet anmält, att, till bestridande af kostnaden för uppbyggande af ett Gymnasiioch Scholaa-hus i Calmar, enligt den af Kongl. Majit gillade plan och ritning, erfordrades en summa af 3o,ooo Rid. B:co, hvaraf tillgång endast funnes till 23,000 Rid., genom det af Rikets Ständer år 1818 beviljade Banco-Lån, då den nu varande Byggnads-Cassan, såsom utgörande blott 5,102 R;d. 26 sk. 10 rist. Bico, måste upptagas tili Betånkanden. andra föremål, och således 5,ooo R:d. brista, samt att för råntorncs utgörande å förenämnde beviljade Banco-Lån inga säkra utvägar finnas, då Byggnads-Cassans inkomster nästan alle äro ti 11 fällige, och, på sådant sätt mentagne, hvarken för detta eller andra nödvändiga behof skulle blifva tillräcklige; utaf hvilken orsak äfven Consistorium icke kunnat förbinda sig, att, enligt Banco-Fullmägtiges fordran, såsom för Proprie Skuld ansvara för nämnde räntas ordentliga betalande; och sedan Consistorium sålunda fullgjort sin pligt att detta allt i underdånighet tillkännagifva, hav Consistorium i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit i Nåder måtte täckas afhjelpa hindren för en så angelägen och -af behofvet högt påkallad Byggnads verkställande, som icke på lång tid skulle kunna företagas, utan erhållande af ett ytterligare Låne-understöcl, stort 5,ooo R:d. , samt hela Låne-summans räntefria begagnande, för åtminstone 5 å 6 år. Då Banco-Utskottet äfvenledes fält ifrån det Högv.
Landsfiskalen i Upsala län stämde in Sparre, som han ansåg i betydlig del ha tagit befattning med Brogårds nyinrättade ångbränneri. Arrendekontraktets tillförlitlighet kunde, enligt fiskalens i stämningen uttalade åsigt, sättas i tvifvelsmål. Man hade skäl antaga, att uti öfverenskom-melsen ingått fördelar af bränvinsbränningen för egaren eller ock att kontraktet ingåtts pro forma, hvarför yrkades ansvar på Sparre. Denne instälde sig ej godvilligt, utan först sedan han ålagts personlig inställelse och ej lyckats fa detta rättens beslut upphäfdt. Hvårjehanda omständigheter voro rätt mystiska. Kontraktet t. ex. var ej bevittnadt och da-teradt först den i sept., ehuru gällande från den föregåénde 14 mars. Arrendetiden stod ej utsatt i kontraktet. Ingen borgen fordrad af den obemedlade Berg för den stora arrendesumman (20,000) kr. m. m. Berg var samtidigt inspektor på Sparres bredvid liggande egendom, Lejondahl, som sköttes i sambruk med Brogård. Bokföringen var gemensam för båda gårdarne och fortgick på samma sätt före som efter utarrenderingen. Sparre garanterade muntligen försäljaren af brännerimaterialen hans betalning; likaså var han nog hygglig att bespara Berg besväret af inresor till huf-vudstaden för att uppbära betalning för levereradt bränvin m. m. Åklagaren lyckades ej åstadkomma tillräcklig bevisning, pch Sparre frikändes, men hans rekonventionstalan ogillades. Medan rättegången pågick, hade Sparre till k. m: t in-sändt sin afskedsansökan, hvari, för att begagna Crusen-stolpes ord, » med exempellös finkänsla och lofvärd ömtålighet för ämbetets anseende ordades med mycken emfas, huruledes grefven fann dermed oförenligt, att en landshöf-ding satt på de anklagades bänk ». Samtidigt skötte Sparre sina kort så väl, att det kunde sättas i scen en storartad komedi med deputationer och petitioner från länet till regeringen att få behålla sin utmärkte och ädle höfding.
»07. ©fatffFrifroaren md, tig erfdttning för ©ebctfeblarne, njuta för bmar ecb en, forn ej öfroerfitger $em 9tifSbaler, €n ffiQtng; ber ofmer tiu oc^ meb femtio SKtfSbaler, Små fMingar, famt för ©ebetfebel af ännu bögre fuinma, -Sitta ffiflingar, broilfert löfen i -SDebetfebeln irifageS. SiPmdl md mib anfmar fdfoin för annat tjenjtefel, icfc mera dn ©n ©ebetfebel itffdrbaS för be ut|?plber; forn inom famina S:aperingSbijirict ben ©fatt. jfplbige päföraS; ä froen forn fdrjTilbfe ©ebetfetlar icfe fä utfärbad för fä* tane '£jenj?ehjon, fora d ^uSbonbenS förtekning blifmit upptagne. io3. Sfrt. III. §. §. 108—111. 65 §. 108. 2Bib Xöycrtngö (Xommltfe ffart, jemte JpdrabéiTrifroaren, dfroen d?ro# nofogben mara ttflfidb:#, att niet) nfibtqe uppfinningar tiflbanbagd; ute# blifroer ndgon af bern, utan tibigt anmdlbt laga ffirfad, bote forn t 7g. § jlabgabt dr. Äronofogben dligger tiafe, bet broarje ffattfTplbig, en# ligt Sayertngtfntdnnentf beflut, behörigen bebiteratf. gor fliffran anfroare t öfrigt #drab$ffi:ifroaren. gSrmena bebe
återstod ingenting mer än de granna, mörka ögonen, som ej kunde förstöras — och gref vetiteln. Om det nu var i de förra eller den senare, som den lilla vackra och älskvärda flickan förälskade sig, kan man ej så noga veta, men att det skedde i en olycklig stund, det är säkert. Själfve gamle grefven, som kände sin son, varnade henne för » den största mesallians, som hon någonsin kunde begå », — men ingenting hjälpte. Emellertid skulle någonting göras för det äkta paret, och genom användande af den där allsmäktiga protektionen, som man hade till sitt förfogande, lagades det så, att den äkte mannen (såsom gammal sjöman!) nämndes till officer i den ryska arméen, utan allt slags examen eller dylika formaliteter, och skickades till flottans station vid Kaspiska hafvet. Men äfven detta var för nära den civiliserade världen, och han passade ej, utan transporterades till stationen vid Baikal-sjön. Här gick befordringen raskt, oeh inom några få år kunde han få amirals afsked och återkomma till hemorten med en beskedlig pension. Han kände dock på sig, att han snart skulle dö, och det gjorde han mycket riktigt redan inom några veckor. Hustrun hade följt med honom hela tiden, olycklig naturligtvis, och fick efter hans död halfva pensionen, men det var en knapp tillgång. För att den skulle räcka till flyttade hon till en bondby några mil in i landet. En kväll hörde bondfolket, af hvilket hon hyrde, ett rysligt skrik från grefvinnans rum. Man skyndade in och fann henne liggande på golfvet med ett brinnande lakan öfver sig. Hon hade dragit omkull lampan oeh dog af brännskadorna under de ohyggligaste plågor. Se där en tragedi ur lifvet, som jag rekommenderar åt den flitige teaterforskaren Birger Schöldström för nästa samling af hans » Förbiskymtande skuggor ». Kanske det gick den stackars lilla mamsell Arvidsson så illa, emedan hon ej hade nog » hög och konstnärlig anda » för att stadna kvar vid sitt ursprunglig kall. Hade hon det gjort, skulle hon sä- kerligen haft det trefligare såsom prinsessa i scenens komedier, än hon fick det såsom grefvinna i det verkliga lifvets tragedi. Renholm. U r notisboken.
Ränte-Anslag, enligt i8i5 års RiksdagsBeslnt, till Hans Majit Konungen och Dess Arfvingar efter Successions-Ordningen af den 26 September 1810, Två Hundra Tusen (200,000) Riksdaler årligen. §• »7- I anledning af vederbörande Embetsmäns uti RiksgäldsContoiret, genom Fullraägtige, anmälde ansökan, hafva Rikets Ständer bifallit, att betalningen för granskningen och annulleringen af inkomne, förslitne smärre Creditsedlar må vederbörande i RiksgäldsContoiret tillerkännas till enahanda belopp, som för ett lika beskaffadt extra arbete vederbörande i Banken bestås; och att, såsom en följd häraf, den vid sista Riksdag Bankens Embetsman beviljade förhöjning af | i den dittills fastställde betalning, vederbörande i RiksgäldsContoiret tillgodo beräknas; hvilken utgift kommer att, ( 9 ) från September månads början 1829, bestridas af de för RiksgäldsConloirets årliga omkostnader anslagne medel. S>8- Till Statsbebofvens fyllande är anslagen en summa af i,85i,2oo Riksdaler, deri innebegripne 124,000 R:dr, till kostnader för saltpeter-tillverkningen, men hvilka, såsom ersatta af andra till SlatsContoiret directe ingående, förut icke påräknade medel, komma att afdragas från den summa, som, årligen till Stots-bristens fyllande, är utaf Allmänna Bvillningen beräknad; och hvilken alltså endast uppgår till En Million, Sjuhundra TjugeSju Tusen Två Hundra (1,727,200) Riksdaler. Denna sistnämnde summa skall årligen, efter Stats-Contoirets requisitioner, från Riksgälds-Contoiret utbetalas; och må förskott härpå meddelas, dock endast för det löpande året, hvilket räknas från den första Mars det ena året och till den första Mars det nästpåföljande. Således må förskottsvis till Statsverket utbetalas, imellan den 1 Mars i83o och den 1 Mars i83i, hvad StatsVerket för år i83o tillkommer.
Jag bekänner dessutom ganska upriktigt, alt min förhoppning är, att delta jernvägsförelag skall inom en icke alltför lång tid utöfva en så välgörande inverkan på den inhemska industriens förkofran och lill vext, alt frågor om denna jernbanas vidare ut - Den 1 September. 643 sträckning skola snarligen i följd deraf hos Rikets framdeles sammanträdande Ständer väckas; det är alltså desto angelägnare att noga tillse och så förfoga, att det första bolag, sorn för ett så vigtig! ändamål bildas, icke må börja sin tillvaro under sådana auspicier, att andra afskräckas från alt framgent följa detta bolags exempel. Af alla dessa omständigheter och förhållanden finner jag mig upmanad all i dag söka godtgöra hvad jag häromdagen brutit genom ett förhastadt biträdande af Gr. Lagerbjelkes förslag i denna sednare del af den stora frågan. Den majoritet, som förra gången lyckades genomdrifva berörde amendement, var dessutom så obetydligt öfverlägsen minoriteten, alt i fall 5 eller 6 röster, som utgjorde öfvervigten vid nämnde tillfälle, tillföllo den då segrande sidan derföre, alt dessa 5 eller 6 ledamöter dervid egentligen hade för ögonen den första delen af besagde amendement; så torde utslaget blifvit annorlunda, om de redan då genomträngt beskaffenheten af amendementets sednare del; i sådan händelse skulle ock hela denna diskussion ulebiifvit. Jag var en af dem; har funnit mitt misstag, erkänt del och sagt mitt: fratres, peccavi! — Och i den föreställning alt flere torde med mig vilja bidraga att ställa ärendet till rätta, hvartill ett så lyckligt tillfälle sig erbjuder, tillstyrker jag vördsamt alt den nu föredragne punkten måtte bifallas. Gr. von Rosen: I anledn. af Hr af Harmens yttrande, i hvad detsamma angick liden för en jernbanas tjenstbarhet ulan någon betydligare reparation, har jag tagit mig friheten att ånyo begära ordet och anhålla om R. o. Ad:ns upmärksamhet under en kort stund. Hr af Harmens har sagt, att en jernbana i allmänhet kan antagas vara utnött efter en tid af 20 år.