Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kalmar och "Wisby stift enahanda ©rdning med inbindnrugen af de serskilda räkningarne under båda 1 evisionsåren icke blifvit iakttagen, samt att fullständigaregister och genom hela räkenskapsbandet fortgående paginering saknats så \äi uti nn nämnde stifts, som ock uti Linköpings och Carlstads stifts räkenskaper, hvilket allt i sin mån betydligen försvårat granskningen af de många serskilda räkningarne, hvilkas antal från vissa domkapitel uppgått ända till 5o och derutöfver för året; dels oek anmält, alt, nied undantag af konsistorierne i Skara, Lund, Kalmar, Karlstad och Wisby, öfrige konsistorier underlåtit att årligen lemna redovisning för de af Rikets Ständer, enligt rnterims-staterne afår i8ip och 1833 samt sednare anordningar, till svagt lenta lärare vid elementarläroverken anvisade anslag, hvarjemte revisoreine ansett, att, för vinnande af enbet och likstämmighet, dylik redovisning borde af samtlige konsistorierne aflemnas för ifrågavarande, lill beloppen ganska betydliga, medel, hvilka på dessa myndigheters requisitioner utanordnades. Utskottet, sorn för sin del ej mindre är öfvertygadl, att granskningen af konsistoriernes räkenskaper skulle underlättas, om enhet och likstämmig-' het dem emellan egde runi, än ock anser konsistoriel ne, ehuru några kestel nula föreskrifter derom icke lära vara meddelade, ej böra undandraga sig, att årligen redovisa! dé af revisoreine emförmälda, å. konsistorierne anordnade medel,. får alltså' tillstyrka Rikets Ständer, att lill Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse med begäran, att formulärer måtte vai da upprättade, för att tjena samtlige konsistoriel ne till efterrättelse vid upprättande af deras läkenskaper; förmodande Utskottet, att härigenom den af behofvet påkallade enhet och öfverensstämmelse emellan ifrågavarande räkenskaper säkrast ernås. Stals-UlskotleU Utlåtande, iV:e> 20$. § 66. (i845 års Rev.
Riksdagsmannaval skall hållas å ort, som Pröfnings-Comite bestämmer och i fjerde månaden före den dag, till Lagtima Riksdags öppnande fastställd är. Valet förrättas inför den domare, under hvilkens domvärjo valdistrict eller största del deraf lyder. Valet anställes med enkla, slutna, omärkta sedlar. Hvarje utsedd valman eger lika röst. Sjelfskrifven valman må ej rösta med flere, än egna röster. § 21. Riksdagsmannaval förrättas för öppna dörrar. Valet fortgår, ändå att flere eller färre sin valrätt försumma. Anmärkning mot röstandes eller skriftlig rösts behörighet skall val förrättare upptaga och på stället afgöra. § 22. Befinnes vid rösternas sammanräkning mer än hälften hafva samma lior till Constitutions-Utskotlets Memorial, N.-o 85. 27 person tillfallit, då är han för valdistrictet Riksdagsman. Är annorlunda skedt, varde nytt val anstäldt, dervid ingen må under omröstning komma, som icke är inom Länet bosatt, och vare då den, som fleste rösterne erhållit, Riksdagsman. Hafva vid sådan ny omröstning tvänne eller flere erhållit lika röstetal och är valet derigenom oafgjordt, då anställes lottning dem emellan och deu vare Riksdagsman, som lotten utvisar. § Valprotocoll skall före fullmagts utfärdande justeras, samt af valförrättare och minst fem valmän, der så många när äro, underskrifvas. § 24- För den till Riksdagsman i Samfälda Kammaren vald är, skall genast uppsättas samt af valförrättare och minst fem valmän, der så många när äro, underskrifvas en fullmagt, så lydande: Undertecknade, valförrättare och valmän i N. N. valdistrict af N. N. Län, gore veterligt, att N. N. blif vit, på sätt protocollet närmare utvisar, denna dag härstädes vald till Riksdagsman i Samfälda Kammaren för den lagtima (urtima) Riksdag, som den tager (tagit) sin begynnelse. Hvarå detta länder till bevis och fullmagt. N. N. den § 25.
Stämman hvarken inställa sig till erläggande af sina Kronoutskylder eller otti sin oförmögenhet dertill anmälan göra, uti afgifvet Betänkande under den 2§:de sistledne April anfort, att då ändamålet med de stadgade böterne för försummad inställelse vid Q:dra UppbördsMötet måste vara, att derigenom förmå de Skattskyldige till frivilligt afbördande af sine Utskylder , men den åsyltade verkan af desse Böter icke kan vinnas af den, som saknar tillgång till de dem påförde Skatters godtgörande, syntes all anledning saknas att utsträcka tillämpningen af den bestämda straff-påföljden till skattskyldige af sistnämnde slag, i an. seende till hvilka den gällande författningen lik» Befiillnings.Utskottets Betänkanden. 467 val icke gör något undantag; oell hvarföre äfven föreslaget blifvit, att hvar och en Skattskyldig, som vid skeende undersökning befinnes oförmögen att erlägga sina Kronoutskylder, mätte befrias från utgifvande af de genom Kongl KarnmarColIegii Kungörelse, den 18 Februarii 1806 Utsatte Böter 12 sk, derest han vid 2:dra UpbördsStämman icke anmält och styrkt denna sin oförmögenhet, samt att förty ingen åtgärd till uttagande af sådane Böter skulle ega rum, innan ofvanberörde undersökning föregått; men att, hvad åter angick det vite af 1 B:dr, som finnes i 17 § af 1733 års BegementsSkrifvare Jnstruction , jemfördt med Kongl.
Den 17 Jan. 1824 öfverlemnad tHl Krigs-Expeditionen. 188. Angående ett arfvode åt Öfver-Com* missarien Ek. Bil. t. R. St. Just. Ombnis Emb.-Bcr. d. 4 Nov. 1828. io5 Anmäld den 20 Jan. 1824, oell StatsContoret förständigadt att utbetala arfvodet af anslaget för Riksdags-kostnaderna. 189. Angående Brännvins-pannors mätning och stämpling m. m. Anmäld den 4 Febr. 1824 i sammanhang med Rikets Ständers skrifvelse, angående Brännvins-bränningen. (Se nedanföre N:o 213.) 190. Angående ansvarighets-lag för sö‘dra och vestra Låne-Contoren. Anmäld den 20 Jan. 1824, och till Justitiac-Revisions-Expeditionens underdåniga föredragning öfverlemnad. 191. Angående Bankens utlåning på guldoch silfver-panter. Anmäld den 20 Jan. 1824, och beslutet till efterrättelse kungjordt. 192. Angående Öfverste-Lieutenant Hjertås ansökning, angående inlösen af åt - / io6 Bil. £. IISt. Just. Omb:ns Eml.-Ber. d.\ Nav. 1828. skillige Gotha Canal-Bolags och Götheborgs Discont-Verks Assignalioner. Anmäld den 20 Jan. 1824, och lagd till handlingarna. 193. Angående skyldighet för Kronofogdarne, att afgifva redogörelse för utestående undsättnings - spannmålsmedel. Anmäld den 29 April 1824, och Rikets Ständers hemställan bifallen, samt vederbörande derom till iakttagande förständigade. *94- Angående grunderne för de ifrån Banken utgående fastighets-lån. 195. Angående odlings-lån, och grunderne derför. Anmälde den 20 Jan. 1824» och befallning meddelad om kungörelsers utfärdande i ämnet. Bil. t. R. St.
Jag hemställer, att detta Mern. måtte sålunda föredragas, att förslags-§§:na endast upnämnas och att - någon upläsning deraf, så vida den ej af någon ledamot äskas, icke eger rum; äfvensom att serskild propos. å hvarje § icke framställes, så vida ej någon det yrkar, utan att, efter §§:s genomgående, en för dem alla gemensam propos. göres. R. o. Ad. biföll det sålunda föreslagna föredragningssätt. De härefter upnämnda §§:na 82 till och med 106 lemnades utan anmärkn., men då> §:n 107 förekom, yttrade Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Sedan R. o. Ad. nyss fattat ett från StatsUtsk:s förslag skiljaktigt beslut i afseende å staden Jönköpings understödjande med Statsanslag och lån, hvarom nu föredragne § handlar, kan naturligtvis §:n i dess nuvar:de skick ej af Ståndet godkännas, hvarföre jag hemställer, alt densamma måtte till Utsk. återremitteras. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag hemställer vördsamt, huruvida det icke skulle göra tillfyllest alt återremittera endast 2:dra mom. af §:n, enär de öfriga väl afse understöd ät Jönköpings samhälle, men ej röra stadens tomtreglering. Häruti instämde Gr. Mörner. Uppå härefter framsläld propos. biföllos Usta och 3:dje momme af 107:de §:n, men återremitterades 2:dra morn., på grund af R. o. Ad:s vid föredragnm af StalsUtsk:s Mern. 346 fattade beslut. De öfrige §§:ne, N:ris 108 till och med 147, lemnades utan anmärkn., hvarefter R. o. Ad. biföll förevar:de Mern. J\s 347 i alla de delar, sorn icke varit föremål för serskild propos. Vid förnyad föredragning af BankoUtsk:s den 18 och 20 dennes på bordet lagda Mern. JYs 84, med förslag till föreskrifter, motsvarande 2:dra Ari., samt 3:dje Art.
Riksdag framfört en underdånig önskan, grundad på erhållen upppgift att kostnaderne kunde bestridas iflcan den uti Stora Kopparbergs Bergslag under namn af Afrads-Kassa samlade Fond, funnit: sig icke kunna bevilja något anslag af Stats-MedeL för den nu föreslagne Inrättniag, i anseende till Stats-Verkets otillräcklige tillgång och då Staten ej bör härtill belastas med nyi Sysslor och Löner, enär den högre undervisiungen i Bergs-Vettenskapen får inhemtas vid Universiteten, samt en fullständigare kännedom i det vettenskapliga af Bergshandteringen hufvudsakligen vinnes och befordras genom de utaf Jern-Kontoret i sednare tider vidtagne anstalter. Riksens Ständer anse ock derföre all utsträckning al ifrågavarande Inrättning utöfver deras första plan, eller en Praktisk Bergs-Skolas inrättande, vata öfverflödig,’ 54& Underdåniga Skif helsen Men, emedan till en så beskaffad jLäroeller Undervisnings - anstalt den så kallade Extra E-icentfonden torde kunna användas så framt förutnämnde Afrads-Ka6se-Medel icke blifva tillgängliga, få Riksens Stander till Eder Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att, efter vederbörandes hörande i fråga, om Afrads-Kassans Fond, i Nåder pröfva huruvida någon tillgång derutaf må erhållas, samt för öfrigt, såsom lämpligt och nödigt finnes, med användande utaf Extra EicentEonden låta till'verkställighet befordra den föreslagne Berg-Verks-Skole-Inrättningen. Riksens Ständer framhärda SCe, N:r 220. Uppl. och godkänd los Ridd, och Ad.’ d. 8,5 Juni 1818. — ,PresftStåndet d. 25 BorgareStlndet d. a5 BondeStåndet u. 26 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående Krgs - Fonden samt serskilde Kommitténac£s förvaltning af Allmänna Medel. Riksens Stäridsr hufva frän sitt Stats-Utskott erhållit del af den Nådiga Skrifvelse , Ed.
Maji 1818 och den r5 Maji 1823, är föreskrifvet, emot företeende af Certificat till fribrefs erhållande och förbindelse att inom viss lämplig tid nytt fribref anskaffa, 3:o Herr Vallej, hvilken instämt i förrbemälde Motionairers yttrade åsigter, rörande lättade utvägar för skeppsrederier, vid uttagande af ofvannämnde handlingar, och tillika föreslagit, att, i händelse alla de af Herr Winberg begärde förändringar möjligen icke skulle vinnas, den nödvändigaste, eller att fribref torde få gälla för hela resan, intill dess fartyg i Svensk hamn återkom, äfven om dermed utöfver eli år skulle dröja, måtte beviljas, samt alt Konungens Befallningshafvande eller Magistrater i alla Rikets stapelstäder måtte berättigas att, emot iakttagande å redares och skeppares sida af nu gällande föreskrifter, meddela fribref, så att uppehåll och dermed förenade olägenheter hädanefter icke må inträffa; uti hvilken sistnämnde mening sig förenat Herrar Halling, Modin, Hessle, Forssberg, Malmberg, Zander och Lundin. Såsom upplysningar rörande förevarande ämne, anser Utskottet sig böra anföra; att Kongl. Majlis Nådiga Förordning den 22 April 1829 innefattar föreskrifterne om de passhandlingar, som af Kongl. CommerceCollegium för utrikes seglande fartyg böra utfärdas och vilkoren för deras erhållande m. m.; alt vid sista Riksdag motioner skett, dels om 0- lägenheterne för Staden Wisby vid anskaffande af Kongl.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner, dels om upphörande af Postförings-skuldigheten, dels om lindring: i samma onus. Ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Stats-Utskottets behandling blifvit öfverlemnade serskilde i berörde ämne väckte motioner af Riksdagsfullmägtige Peter Persson från Calmar Län, Erik Svanberg från Vesternorrland, Jan Peter Jansson från Upsala Län, Olof Olsson från Östergöthland, Anders Brisman från Skaraborgs Län, Olof Lindbeck från Hallands Län, Erik Norberg från Westmanland, Johan Andersson från Upsa - Statsoch Oeconomie-Utslottens Utlåtande JV:o 26. 3 la Län, IVils Insulin från Stockholms Län, Jöns Jönsson från Christianstads Län, Johannes Svenssen från Jönköpings Län, Johannes Andersson från Calmar Län, Johannes Johansson från Bohus Län och Tufve Månsson från Malmöhus Län. Motionairerne, med hvilka flere af Ståndets öfrige Ledamöter sig förenat, hafva fört klagan öfver det tryckande i Postförings-besväret, och dervid hufvudsakligen anfört, att de friheter och förmoner, som, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 19 Aug. 1801, äro posthemmanen beviljade, ingalunda svarade emot ifrågavarande, i senare tider betydligt ökade onus, hvaruti allenast en ringa lindring, genom den efter sista Riksdag erhållne förhöjning i skjutslegan, vunnits. Så väl den allmänna som enskilda brefposten hade nemligen så ökat sig, att, ehuru postbonden erhölle betalning endast för en häst, kunde dock posten på många ställen ej forslas med mindre än 2 hästar, hvartill äfven bidroge, att posten numera nästan alltid åtföljdes af en Postiljon, som enskildt medförde bref och gods. I stället att postföringen tillförene endast kom i fråga en eller två gånger i veckan, måste ordinarie posten nu, i flere orter, fyra till fem resor i veckan skjutsas, oberäknadt den extra postföringen, som äfven flere gånger i veckan inträffade.
Man har nu återkommit i farten med reformerna. Det är nu lycka om icke äfven det, som kanske endast bör göras småningom, försökes i ett språng. Hvad som för 20 år sedan af både Rikets Ständer, Konungens rådgifvare och orternas deputerade pröfvades godt, torde i alla händelser nu kunna finnas moget att åter till pröfning upptagas. Men efter allt hvad som under tiden förelupit, är väl lämpligast att Representationen först uttalar sina åsigter. Utan stöd af en opinionsyttring från Ständerna, lärer det väl med rätta anses betänkligt att t. ex. förändra den ny ligen skedda domsago-regleringen. Af dessa och många andra skäl, dem jag nu icke tror mig behöfva upprepa, men hvilka jag är beredd att Utskottet eller Ståndet meddela, vågar jag nu hem ställa, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: Att vid nästa riksdag måtte för Rikets Ständer framläggas fullständigt förslag till aflöning för alla Domare, grundadt derpå att olla sportler för Domare upphöra. 558 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Jag får vördsamt anhålla, att någon förändring i det nuvarande förhållandet måtte af Lagutskottet föreslås, efter det äf mig projecterade helt och hållet blifvit förbisedt. Jag vill med tystnad förbigå livad Utskottet sagt om Executions-betjente. Med tiden torde deras tillrättavisning blifva synlig; hittills bar den ej varit märkbar, och besynnerligt är, att en sådan person, utan någon känd förmögenhet, (åtminstone erlägger lian ej någon skatt till Staten derföre) dock årligen, såsom för sin egendom, lagsöker för flere tusende R:dr. Jag anhåller vördsammast, alt delta anförande måtte få medfölja ålerremissen. Uppå derom af Hans Hoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord framställning, blef detta anförande remitteradt till Lagutskottet i sammanhang med den af Ridderskapet och Adeln den 20 dennes f. m. beslutade återremiss af LaqUtskottets under N:o layafgifne Betänkande, i anledning af väckte frågor om ändringar och tillägg i Allmänna Lagens och sersluldte Författningars stadgande!), angående bysältning. Föredrogs å nyo och remitteradas till StatsUtskoltet Herr Rosenqvists\, Fredrik g6 Den 27 November. Leonard, den 3 dennes e. m. pä bordet lagde Motion, att Majoren G. L. Grönhagen måtte från och med år 1829 komma i åtnjutande af den lön han såsom Page förut innehaft. Fortsattes pröfningen af BancoUtskottets den 22 sistlidne October under N:o 82 afgifne, och den 2 derpåfoljde November e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:ris 48, 4f)> 5o, 5i , 52 och 53 förut meddeldte Betänkanden, hvaruti grunder för Bankens lånerörelse, efter dess serskilda ntgreningar, för tiderymden intill nästa Riksdag, blifvit af Utskottet föreslagne. 2:0 Grunderne för nya läns utgifvalide. a) Fastighets-lån mot Lnteckningssäkerhet. Litt. B).
På öfriga ställen, hvilka utgöra det öfvervägande flertalet, der bidrag lemnäs af de skjuts-skyldige, äro desse åtminstone befriade från denna för sedligheten och för landtbrukets ostörda förkofran menliga natura-servitut, hvilken icke i penningar ens kan uppskattas, och det har blifvit möjligt att lill ett visst penninge-belopp beräkna den börda, som ännu återstår, ehuruväl den stigande trafiken år från år bidrager att föröka denna börda, så länge kostnaden icke af trafiken sjelf återgäldas. Utskottet har, i den ordning 42 § Riksdags-Ordningen anvisar, förskaffat sig upplysningar, rörande förhållandet med skjulsnings-besväret under år 1855. Af dessa upplysningar, hvilka dock för vissa städer icke äro fullständiga, har Utskottet inhemtat följande förhållande: Vid bestämmande af det antal hästar, som af entreprenör bör dagligen åt resande tillhandahållas, har Kongl. Maj-.ts Befallningshafvande, i enlighet med Kongl. Bih. till B. St. Prot. 1856 $ 1857. 8 Sami. 32 Haft. 2 40 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-V Iskottets Betänkande N:o HO. Cirkulär-brefvet den 2 Augusti 4844, hufvudsakligast fästat afseende derpå, ”att de resandes fortkomst i möjligaste måtto befordras”, och blott undantagsvis inom ett eller annat län bar det antal hästar, som under vanliga förhållanden dagligen utgått, dervid tagits till grund. Sålunda har t. ex. vid stationer, der 40 å 42 hästar i medeltal dagligen utgått, entreprenör förbundits att, vid anfordran, tillhandahålla 46, utom en mängd, som efter en eller annan timmas förlopp borde framskaffas, och talrika fall finnas, der det för entreprenör bestämda häst-antalet, sorn vid anfordran skall utgå, 2, 3, 4 gånger och ännu mer öfverstiger det, som dagligen i medeltal till resandes tjenst behöfves. Vid ett gästgifveri har till och med entreprenören ålagts att inom en timmas tid anskaffa 6 hästar, oaktadt blott detta antal under hela året (4855) utgått.
Men då dock härvid förbisetts eller underskattats en ännu långt vigtigare grundsats, och då under det förhållande mellan stat och kyrka, som ännu hos oss lagligen eger rum, skulle genom det föreslagna tillägget uppkomma en fullkomlig abnormitet, så är i sanning detta förslag så betänkligt, att äfven den, som annars högst sällan vågar att här offentligen yttra sig, dock finner sig manad att i denna fråga höja ett varnin gens rop. Här är föreslaget, att Mosaiske trosbekännare skulle beviljas valrätt till riksdagsman. Då den kyrkliga lagstiftningen hos oss ännu icke är skild från den verldsliga, utan R. St:r stifta lagarne äfven för kyrkan, så vill detta förslag säga detsamma som att åt okristna skulle tillerkännas ett inflytande på valet af de män, som skola lagstifta för den kristna kyrkan, hvilken de ifrågavarande valmännen icke tillhöra och hvars bekännelse de förkasta. Hos hvar och en, han må i kyrkligt hänseende vara af hvilken åsigt sorn helst, får jag hemställa huruvida i ett sådant förhållande läge någon rimlighet och konseqvens. Ja, jag vågar äfven hos dem, som möjligen just önska att stat och kyrka skola åtskiljas, dock hemställa, huruvida det vore fullt ärligt eller om det icke vore en R. St:r mindre värdig smygväg att befrämja detta mål medelst ett stadgande, som skulle bidraga till kyrkans försvagande eller upplösning, genom att åt okristna medgifva en inverkan på dess angelägenheter, och sålunda göra den till en magt, söndrad inom eller emot sig sjelf. Må man icke försvara förslaget dermed alt här icke är fråga om valbarhet, utan endast om valrätt. Kan det ena steget tagas nu, så kan ock det andra snart efterfölja. Det ena kan vara lika verksamt som det andra, så länge judiskt eller okyrkligt sinnade män kunna finnas bland de till namnet Den 10 December f. m. 419 kristna, hvilka äro valbare.
Underlåter utgifvare af tidningar eller af sådane periodiska skrifter och brochurer, sora på ofvannämnda sätt få åtnjuta porto-frihet, eller boktryckare hvad om stänaplingen stadgadt är, ersälte Oss och Kronan den den härigenom uppkomna förlust och bote dessutom tjugufem procent af den undansnillade stämpel-afgiften, dock ej under femtio riksdaler. Kan ej skiljas, hvilken dertill vållande varit, dele då ansvaret. 6:0 Bokhandlare eller annan enskild utdelare af tidning, brochure eller periodisk skrift, som enligt 10 § bordt vara stämplad, men likväl blifvit undandragen denna beskattning, vare förfallen, hvarje gång han om en sådan förbrytelse öfverbevisas, till böter, svarande mot tjugufem procent af den undansnillade stämpel-afgiften, dock ej under tretton riksdaler j6 skillingar. Varder postförvaltare förvunnen lill dylik öfverträdelse af författningen, bote dubbelt. Utom desse böter, åligger det tillika förbrytaren eller, om de äro flere, dem gemensamt, att en för alla och alla för en, ersätta Oss och Kronan det undansnillade afgiftsbeloppet. 7:0 Underslef, förfalskning och annan grof förbrytelse i afseende på stämpling af tidningar, åtalas och straffas enligt ofvanstående 4;de moment. § >5. Om fördelning af böter och om åklagares rätt till desamma. Den, som åtalar underslef mot eller öfverträdelse af denna författning, erhåller, då åtalet rörer af vederbörande presterskap uraktlåten tillsyn å karteringen af lysningssedlar, två tredjedelar och i alla andra fall, hälften af bötesbeloppet; hvarförutan honom alltid tillkommer hälften af den undansnillade eller för ringa erlagde karta-sigi 1 lataeller stämpel-afgiften. Återstoden af denna afgift, äfvensom af böterne, tillfaller Oss och Kronan. § >6. Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 11. 57 § *6- Anskaffning och försändning af stämpladt papper. 1:0
Och hur många makar som af samma orsak måst gräla sig till sin frid, vill jag inte ens tala om. Jag tror värkligen, att få människor är födda med större anlag att vara osams med folk än jag och ändå så — —» »Inte färdigt än?» sa Styfven och stack in sin spetsiga nos. »Hva sa?» sa jag förvirrad. Men så kom jag ihåg mig. »Är jag eller är jag inte redaktör?» frågade jag stramt. Styfven puttrade något som jag beslöt anse som ett ja. »Ja, då behöfver jag inte vara färdig häller», sa jag. »Såvida jag inte vill», tillade jag försiktigt, »hvilket blir snart», tillade jag än försiktigare, ty hvad i all världen skulle jag ta mig till, om han öfvergaf mig! Sedan skref jag så fort tygerna höll: »Jag har rysligt mycket att säga ännu men måste sluta, eljest kan det hända, att jag på nära håll får studera »Konsten att vara osams» med min egen sättare, hvilket vore mer än obehagligt, enär jag är nästan säker på, att han är ändå mycket mindre hemma i de styckena än jag. Emellertid vore det bra kärt, om några värkligt bildade och fina personer ville vara så innerligt goda och ta mina funderingar om hand och föreslå dem till diskusjonsämne någonstans — till exempel på nästa prästmöte, där de ju aldrig diskuterar något alls? Jag skulle så fasligt gärna vilja göra något förslag om hur saken skulle ordnas, men det kan jag inte, för det vet jag inte. Men det är nog inte häller så nödvändigt, efter som folk, som gör förslag, visst aldrig vet hur de ska ordnas. Jag hinner nu endast uttala min hjärtliga och innerliga förhoppning, att denna ledare måtte vara tillräckligt tråkig och svart och tätt tryckt! Nog har jag ärligt bjudit till, det är då säkert! Att till lifvets äreställen släppa fram folk, hvars kanske enda förtjänst är att de inte kan känna harm öfver det som är lumpet och uselt, — det » »Strax!» (Det där var åt sättaren, som ryter!) Visst är, att »Konsten att vara sams» är en lek, ett intet, mot »Konsten att vara osams!» Med vördnad och allra största högaktning P.»