Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen örn skogarne i Riket den i Augusti 1805; 2:o Per Jönssons från Calmar Län motion, att de barn, som blifvit såsom fosterbarn Upptagna, måtte, derest fosterföräldrarne utan bröstarfvingar allida, iklädas samma rättigheter, som skulle hafva tillkommit de sistnämnde; 3:o Hindric Hanssons från Elfsborgs Län motion, att vid åtal för oloflig bränvins-försäljning, den person, sorn bränvinet köpt, må såsom ojäfagtigt vittne anses; 4:o Per Mårtenssons från Jönköpings Län motion om ändring af de, i 1 Cap. 3 §. Utsöknings-Balken och Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, gifne föreskrifter, i afseende på verkställigheten af laga kraftvunna domar och utslag; 5:o Densammes motion om bestämmande af ansvar för den, sorn ej hörsammar Förliknings-domstols kallelse att derstädes sig infinna; 6:0 Olof Pehrssons från Gefleborgs Län motion om rättighet för egare till skattehemman att, utan serskild afgift, disponera derå befintliga mastträd och spiror; 7:o Ola Jeppssons från Blekinge Lin motion om förklaring af Kongl. Förordningen den 28 October 1830, rörande ekskogarne i Riket; 8:0 Densammes motion, att första domstols utslag, hvarigenom erkänd, eller klar och ostridig fordran fastställes till betalning, må, utan hinder af erlagdt vad, gå i verkställighet; 9:o Peter Peterssons i Slätthult Jönköpings Län motion, att åtal för fylleri-brott icke må ske hos Konungens Befallningshafvande, utan vid vederbörlig domstol; 10:o Sven Heurlins från Kronobergs Län motion, med förslag till ändring af 5 Cap. 1 §. Missgernings-Balken; 102 Prof. Utdr. d, 9 Mars 1840.
Min mening är likväl icke, att upprifva Ridderskapets och Adelns beslut, hvilket vid det tillfälle, då det för några ögon^ blick sedan fattades, alldeles undföll min upp. märksamhet, utan torde detta yttrande blott, såsom min enskilda reservation, få i Protocollet inflyta. Grefve Spens: De i denna §- nyttjade ofi dalag äro de samma, som finnas i Ridderskapets och Adelns, på grund af RiddarhusDirectionens vid denna Riksdag derom gjord# hem-; Den 4 Julii. 123 ställan, fattade beslut i afseende på förlusten af representations-rätten för de Ätter, hvilka icke hafva sina Stamiaflor behörigen completterat. Skrifvelsen till Kongl Maj:t, i enlighet med detta beslut, är nyligen inför Ståndet justerad, och beslutet således redan underka» stadt Kongl, Maj:ts nådiga pröfning och sanction. Då så val Ridderskapets och Adelns förslag till ändringar i RiddarhusOrdningen, som ofvanberörde beslut säkert på en gång blifva Kongl. Makt föredragne, är Kongl. Maj:t i tillfälle, att, i afseende på ifrågavarande fö.’ reskrift, bifalla eller afslå båda stadgsnderne. Men RiddarhusUtskottet har trott, att ett sä vigtigt stadgande, om det kommer att blifva gällande, ej borde saknas i RiddarhusOrdningen , och blott vara att söka och finna i en Kongl, Kungörelse. Friherre Boije: I det beslut, som Herr Grefve Spens omtalar, har jag icke deltagit.
SD. Föredrogs ä nyvi Lagsamt Oeconomiä-Utstoktens den 18 Julii pä bordel lagda memorial, angående borttagande eller rubbning af wattenwerk, som göra stada ät andras ägor, och beflöt Högloft» Riddcrstapet och Adeln, att betänkandet skulle i underdånighet till Kongl. Maj:t öfwerlemnas, med anhällan, att Kongl. Maj:t tack tes deröfmer salom ett oeconomistt ämne och uran hinder för allmänna lagens förestrifter taga de författningar, som med allman nytta utan enstildtes försäng kunna tjenligast anses, bär lupr». S. D. ivid förnyad föredragning af Lag-Utfloktets, ben 17 flsiledne pä bordet lagde memorial, innehållande swar pä gjorde äterremisier af berörde Utstötts betänkande rörande bördcs rättigheten ä landet, beflöt Högloft. Ridderstapet och Adeln att rvid sitt förra den 20 Julii öfwer samma mäl fattade beslut förblifva, bär kuprg. S. D. Föredrogos ä nyo och biföllos Paflevolance U..eot!ets ben 18 sistledne pä bordel lagda memorial: Angående gjord motion af Friherre Ltael von blollllein, rörande jämkning till enhet öfwer all meo kneckte contrackerna. 2:0 Angående wäckt fräga af Herr von Lckfleät, rörande införande af paflevolance afgift för ftäp munderingar, bit tuxr». S. D. wid förnyad föredragning af StatsUlstottets den 17 Julii pä bordet lagda ullätande Den 2i Julli. 3Z7 i anledning af Nikdagsmanncn >lil8 Lricslons memorial, rörande Zo procents tillökning i arswvdet för Riksens Ständers sullmäglige i RiksgaldsContoiret, biföll Högloft. Ridderstapet och Adeln det af Slats-Utftotler framstälda, nekande alternativet. Dt supra.
£ftonmoIiiet y ~ tt aftonmoln så fint och skärt vD bland vesterns guldstoft sam — allt hvad jag kallar minnas värdt drog i dess skimmer fram. Let molnet där vår kärlek var: när först den tände sig, så brann den stilla, brann den klar och lyste dig och mig. Förklarad hela världen låg i fager ungdomsglans, i mina drömmar dig jag såg med krona och med krans. Men molnet skiftade i rödt, i purpur snart det brann, den skära färgen hade dödt, liksom vår oskuld svann. Passionens eld med stormens fart i våra själar tog, och snart vi kände — allt för snart, hur all vår lycka dog. 3e ' n molnet sjönk i vester ned — hvart flydde det, ja, hvart? Men desto längre bort det gled, ju mera blef det svart. Omsider bröt då natten in, dock långe stod jag kvar och kände mig för alltid din, fast molnet borta var. Daniel Fallström. I DUN 1892 " Rå med dig! " » j J å med dig, barn! », brukade min far ^ÖV % &gt; då jag i min barndom och qJ] ungdom i något anfall af uppbrusning eller förtviflan störtade in till honom för att utgjuta harmen öfver någon oförrätt, som tycktes mig omöjlig att smälta, eller nå- gon barnslig sorg eller grämelse. Det var stränga ord han mötte mig med, tyckte jag då, och jag hade hellre velat höra några deltagande. Men liksom så mycket, hvilket under barndomen inpräntats hos oss, har en alldeles särskild förmåga att sitta i, hafva dessa ord sedan under lifvet ständigt genljudit i mina öron. Nu vet jag, att hans ord voro visa och förestafvade af faderlig kärlek. Själfbehärskning! Själfva detta ord tyder på en tvåfald i vår natur. Här är fråga om en, som skall härska, och en, som bör behärskas. » Jag känner en lag i mina lemmar, som strider mot den lag, som är i min håg, » säger Paulus. Det är vår bättre del, som skall råda öfver vår sämre, vårt förnuft öfver djuret inom oss. Utan själtbehärskning danas aldrig någon verklig karaktär, blifver ingen etisk fullkomning tänkbar, ingen skicklighet för ett kall möjlig.
Detta är ej tänkbart annorlunda än genom flere skribenters förening; då först kan resultatet blifva en till allmän båtnad framskriden bildning i både politiskt och aesthetiskt hänseende, en bildning, den man, ehuru olika meningarna eljest kunna vara, å ömse sidor erkänt såsom ej mindre välgörande, än ganska behöflig i hänsigt till både läsande och skrifvande deltagare i den periodiska publiciteten. — Herr Friherre Cederström har ytterligare anmärkt emot förslaget om borgen, att anstalten skulle bidraga till befästande af det oskick, som under nuvarande lagstiftning, genom bristande Den 27 Junna rii f. ro. 35 tillsyn och åtal, inritat sig, det nemligen, att såkallade ansvarige utgifvare som oftast funnits, hvilka i sjelfva verket äga ingen del i tidningens redaction, och hvarken borde eller kunna svara for hvad de hetas göra, men ej hafva gjordt. Jag tror icke att detta misskruk härrört af bristande uppmärksamhet, samt icke heller att det genom åtal kunnat eller kan afhjelpas. Det ligger i sjelfva grundegenskapen af nuvarande exceptionella lagstiftning, som bordt förese omöjligheten att åtala hvad ej lagligen bevisas kan, äfvensom i den naturliga driften, att genom fintlighet söka undandraga sig följderna af den godtyckliga myndighet, som man icke directe kan trotsa. Jag tror ytterligare, att hjelpemedlet, om ett sådant kan utfinnas, just ligger uti Indragningsmagtens upphörande och Borges-förbindelsers föreskrifvande; emedan, i detta senare fall, anstalter nog träffades emellan de intresserade, att böterne folie den sannskyldige till last. Jag kan' således icke biträda Herr Friherrens hemställan om återremiss af förslaget i denna del, utan tillstyrker detsammas livilande till framdeles grundlagsenlig behandling, ehuru med upprepande af hvad jag förut yttrat om det slags underordnade intresse frågan i sitt nuvarande skick företer, men som alltid bibehåller vigten af sin princip, den nemligen, att ali verksam inflytelseförmåga i samhället är skyldig saras9 H. 3* 36
Nej, det som tog emot hos Claës Julius var en egendomlig vek förströddhet, hvilken i fråga om studier yttrade sig som drömmande indifferens, eller som informatorn förargadt uttrycker sig som en »förträffelig kallsinnighet». Det var ynglingens personlighet, som började träda fram med den första svenska Rousseaugenerationens vemodiga, litet trånsjuka och vankelmodiga drag, det var den blifvande salongsmänniskan och hofmannen, som reagerade mot skoltuktens pedantiska väsen och karga kost. »Vous connaissez mon cher pêre – så skrifver han själf och ursäktar sig – la sensibilité de mon tempérament et avec combien de douceur et de politesse j’ai été élevé.» Under fristunderna lyddes han till violoncellen som till en förtrogen, och i undervisningen fann han endast i det religiösa en fri synvidd för inbillningen, och allt som i dessa ynglingaår under studiernas öfveransträngning fanns kvar hos honom af svärmeri och fantasifullhet tog vägen mot religionsdrömmarnes blå horisont. Han formligt åtrådde att gå till nattvarden (maj 1759), bedyrande att detta icke berodde på något »politiskt ändamål» och någon »kitslighet» utan af »pur längtan att få blifva delaktig af Guds Nåde». Mallet intygar detsamma: »Dess svaga ålder torde väl icke wara utan nyfikenhet och barnslighet öfver ett så heligt ärende, men jag förstår ej annat än att det är Guds wärk till att fullkomna svaga Menniskors uppsåt». Bättre än i Uppsala trifdes den unge Claës Julius på egendomarna i dess omgifning, med sin drömmande, nöjessjuka indolens skapad för landtlifvets dolce far niente och herrgårdarnas glada sällskapslif. Också se vi honom under ferier och helg regelbundet åka ut öfver Upplandsslätten till Ihres egendom Sandbro, till ryttmästar Jennings på Forsvik, ja ända till Engsön med de berömda »tusende nöjena».
Stånden ej förena sigom antagandet af en inbjudning, så torde detta påtagligen, vid närmare påseende, ej vara så fullkomligen riktigt. Den värde Frilen vet, kanske bättre ari någon annan, att det endast är bevilluingsfrågor, Sorn hänskjuta; till förstärkt Bevilln.Ulsk. Således återstår för Frihtn att bevisa, att detta är en hevillningsfråga, och orri detta ej lyckas, så torde man få besluta, att saken forblifver vid det gamla, intill dess någon bevisar, alt frågan är af bevillningsnatur och således kan blifva föremål för votering i förstärkt Utsk. Derförinnan kan jag ej medgifva något annat resultat, an det, att antingen ina Stånden förena sig om en mening, eller också forblifver det vid hvad som hittills varit häfver. Frih. Cederström: Den siste värde talaren har yttrat, att endast hevilla.frågor aro af natur att böra genom förstärkt Utsk. afgöras, då Stånden ej antaga Utskjns inbjudningar; men den värde ledamoten har förbisett, att inbjudningen här hade varit öfverflödig, och Utsk;n hade haft rätt i hvad de sagt, om förhållandet varit sådant. E medlertid anhåller jag få fästa uppmärksamheten derpå, att i frågor af denna beskaffenhet, der Stånden stannat i olika beslut, så att icke två Stånd stannat emot Iva, eller tre Stånds mening blifvit uttryckt, kan frågan ej förfalla och måste således afgöras genom votering i förstärkt Utsk., detta må nu vara hvilket Utsk som helst; det är frågans natur, och ej Utsk:s namn, som bestämmer den saken. Nu är här således endast fråga om, huruvida i denna punkt två Stånd stannat emot två. Dertill har den värde ledamoten sjelf svarat 11 ej.
Då emellertid det yttrande i denna fråga, hvilket Kongl. Majit infordrat från Kommerskollegium gemensamt med de för bergsskolans angelägenheter af brukssocieteten utsedde fullmäktige, ännu icke till Kongl. Majit inkommit, vill Kongl. Majit, jemte förklarande af Sin nådiga afsigt att framdeles till Rikets Ständer aflåta proposition i ämnet, nu endast fästa deras uppmärksamhet derå att, ehvad nämnde framställning kommer att afse bergsskolans flyttning eller icke, i allt fall dess ordnande påkallar anvisande af medel, hvilkas belopp det likväl icke är möjligt att för närvarande alternativt bestämma. Transport Rimt Ridr 257,081: 30. Konyl. Majlis Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 49 Transport R:mt R:dr 257,081: 30. I) Befrämjande i allmänhet af bergsbruket. Under åberopande af de i närlagda protokoll öfver civilärenden upptagna skäl vill Kongl. Maj:t i nåder äska en förhöjning i ofvanstående anslag af 5,000: — att användas till årsarfvoden samt reseoch traktamentsersättningar åt två i kolning och bränntorfsberedning kunniga personer, hvilka skulle äga att på reqvisition från brukseller skogsägare, mot ersättning efter enahanda grund som för agronomer är fastställd, meddela nödig praktisk anvisning för tillämpningen af de härvid begagnade bästa methoder.
En lika afgörande rätt, som de äga, kunde ej denna lillegnas, enär yttersta afgöranderätten i dessa frågor mäste tillhöra Stånden sjelfva, Den 20 Mars f. m. 435 hos hvilka allenast ett Stånds veto gör tillfyllest att hindra ett förslags antagande. Deremot, om, efter Utsk:s försök att förena RiksSt:n till ett enahanda utlåt., sådant ej lyckades, borde ett medel finnas att genom omröstning per capita uppgöra ett sådant bestämdt förslag, som utan förändring kunde antagas eller förkastas. På detta sätt har Ulsk. trott sig bereda alla möjliga tillfällen till frågornas granskning, meningarnes jemförande, sinnenas förening och frågans slutliga rediga framställning, så att ett bestämdt beslut mätte kunna fattas.” I anledn. af det nu upplästa, anhåller jag att få tillägga: Vid en föregående riksdag har man yrkat, att ett af Const.Ulsk. framlagdt förslag borde hvila, till besluts fattande vid en blifvande riksdag, äfven om alla fyra Stånden skulle finna förslaget oantagligt. Nu återigen vill man gå till en annan ytterlighet. Man vill påstå, alt om två Stånd gilla ett förslag, så skall samma förslag förfalla och undertryckas, utan att någon sammanjemkning ifrågasättes, icke ens i förstärkt Const.Utsk. För min del kan jag icke antaga ett sådant sätt att tolka grundlagen. Jag ser deruti ett bemödande alt lillbakahälla den utveckling, som såväl lagar som andra menskliga verk böra äga tillfälle att undergå. Jag kan således, för min del, icke aunat än yrka återremiss för frågans grundlagsenliga behandling. Ilr Lagerhjelm, Pehr: Ulsk. har haft tvåvägar alt välja på, nemi. den som Utsk. valt, och naturligtvis har det äfven varit en möjlighet för Utsk. att afslula detta mål med uppställande af voter.propos:r; men då man har att välja på tvenne åsigler, hvilka sins emellan äro stridiga, hvilket här är händelsen, nemi. alt förslaget antingen skall förfalla eller alt det skall genom votering i förstärkt Utsk. afgöras; så har det i min tanka varit rättast att rådfråga grundlagens anda.
Jag gör det af pur vänskap det vet Gud i himmelen af pur vänskap för er, mademoiselle, och den vackre monsieur Ja, ja, blif inte ond, man har ju också varit ung en gång, fast det inte syns längre men jag mins hur det var i alla fall! ^Springer ut.^ LOUISE dämpadt, lidelsefullt. O Gud i himmelen, hvar är han! Hvad har jag gjort! Hvarför kommer han inte. Jag blir från förståndet! Erna och Lilly komma in från entréen. ERNA. Sådana nyheter posten har fört med sig. ^Räcker Louise ett öppet bref.^ Läs! LOUISE läser; förströdd. Jag förstår inte. ERNA. Förstår du inte, att jag fått stipendium? LILLY glädjestrålande. Nio tusen kronor! Ja, det vill säga tre tusen under tre år! LOUISE matt. Jag gratulerar dig, kära Erna. LILLY. Och jag får lof att stanna! ERNA. Det har jag inte lofvat säkert. LILLY. Åh, du har visst inte hjerta att skicka mig hem. ERNA. Jo, det blir nog bäst, att du reser hem med Louise. LOUISE. Jag stannar nog ännu någon tid. ERNA. Du sade ju, att du inte hade råd? LOUISE. Litet längre kan jag väl sträcka mig. LILLY. Ja, det är rätt! Du har ju kontanter behöfver bara skrifva till bankmenniskan derhemma ^Klappar i händerna.^ Åh, hvad jag är glad! Nu skall det lefvas! ERNA kärft. Lefvas, ja! Louise har ju dragit sig tillbaka från oss alla LILLY lägger sin arm kring lifvet på Louise. Ja, men nu ska' hon dras fram igen! LOUISE till Erna. Hur kan du säga så? ERNA går planlöst omkring i rummet. Din dörr är alltid stängd för dina vänner numera ^Studsar då hon får syn på Allands porträtt.^ LOUISE. Jag är ju ofta på teatern och så har jag mina franska lektioner. ERNA betraktar porträttet. Hvad heter din lärare? LOUISE förlägen. Det kan väl egentligen inte intressera dig. ERNA sätter porträttet och vänder sig om. Åh-nej, du har rätt.
N:o 41 afgifne samt den 6 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, om de för inlösen af förslitne smärre Bancosedlar antagne grunder. Ut Supra. tv Ven 11 Augusti e. m. 413 S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-samt Allmänna Besvärs-och OeconomieUtskottensden 16 sistledne Julii under N Ut Supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskilj—j des klockan ett qvart till 11 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Thorsclagen den 14 Augusti* Plenum klockan 9 förmiddagen. Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconom ieUtskottens den 16 ben ii Augusti f, nt. sistledne Julii under N.‘o 3675 ifgifne, samt dea 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande öfver väckt motion , om Westeroch Norrbottens Läns sammanslå”* ende till ett Län. Herr Montgommirie, Gustaf'. Så väl Utskoti tens svar, som Herr af Uhrs reservation styrka mig i dea tanka att dessa båda Län kunna sammanslås. Herr af Uhr har upplyst, att productionssättet och bildningen är lika i båda Länen ; således är det nyttigt , att de styras af en och samma Landshöfding , t synnerhet som svårigheterna undvikas , om Landshöfdinge-Recidencet förlädes till Piteå. Derigenom hade begge Länen lika långt som nu till Recidencen , hvilka för närvarande ligga i ändan af Länen. Jag tror ej att det är localens vidd , hvarpå man bör fästa afseende , då fråga är om en eller flera Landshöfdiogar skola tillsättas , ty di skulle mångfalldiga behöfvas, emedan vidden går kanske till Tusende qvadratmil med L3ppmarkerne; men då innevåoarnes antal tages i beräkning, är en Landshöfding mera än tillräcklig, emot hvad som år förhållandet uti de södra Länen.
15 äro till serskilda ändamål anvisade, må, i utbyte mot kontanta anslag, varda till stats-verket indragna, med undantag af de fall, då arrendena skola in natura till vissa inrättningars underhållande utgöras: dock att sättet och tiden för förslagets bringande i verkställighet må blifva föremål för ytterligare pröfning, sedan en närmare utredning af hit hörande förhållanden hunnit tillvägabringas; och föreslår Kongl. Maj:t derjemte, i enlighet med kommitterades hemställan, att de till stats-verket ingående arrenden må för framtiden antingen bestämmas i penningar eller, då sådant icke anses lämpligt, utsättas i spanmål eller sådana persedlar, hvaraf hemmansräntorna komma att bestå och hvilka persedel-arrenden sedermera böra lösas med penningar efter det för hemmansräntor och tionde gällande medelpris; anseende Kongl. Maj:l deremot kommitterades förslag i fråga om utarrenderings-åtgärdernes förenkling åtminstone tilis vidare kunna förfalla, i följd af den förnyade författning örn utarreudering af kungsgårdar och andra kronolägenheter, som under den 1'7 Juli innevarande år blifvit, i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers beslut, af Kongl. Maj:t utfärdad. Angående Markegångs-sättningen. I anseende tili det för uppsägningsrättens begagnande samt räntornas och tiondens derefter skeende debitering erforderliga rådrum, måste markegångs-sättningen nu verkställas hösttiden, då årets gröda ännu icke är allmänneligen aftröskad och afkastningen deraf alltså icke tillförlitligen känd, samt då någon väsendtligare spanmålshandel ej heller förekommit, så att priserna hunnit stadga sig. Genom räntornas och tiondens lösande etter medelpris, hvarpå löpande årets markegång ieke kommer att inverka, upphör åter allt hinder för markegångssättningens framflyttning till en lämpligare tid af året, då priserna äro stadgade, och då kontrollen mot för hög eller lör låg markegång jemväl bör underlättas af allmänt kända och utan svårighet ådagalagda förhållanden, i utbyte mot det betryggande i nämnde hänseende, som nu förefinnes uti den för indelta räntegifvare och räntetagare bibehållna ömsesidiga uppsägnings-rätten.
(Bernitigsmån cd) Soctnebanötmertare på fianbet, af bmab J£>arib(merF forn betjf, famt £anöf4gare, Stampare ocb ©otfe^Byggmdttare, i $re (Hafer: SSrjta Stafen meb fifroer 3 SKanfaföjFrifne Strbefare Stnbra bita meb 2 a 3 bita bito 3: £rebje bita meb ett eder ingen bita 2: (Båftgifweviet på Sanbet ufgåra 33erotdning efter rodrbet, liFa meb af* ripe Remman adb Sdgenbeter, men faperad f6r ndring ocb rorelfe efter betågenbeten, utom 23rånroinéminufering6»afgift, i Sitta (Hafer: SSrfla (Hofen — 9J'-br 30: §tnbra bita 20: £rebje bita IS Sierbe bita 10: Semte bita 5: ©jette bita 3’. ©junbe bito - — 2: Stttonbe bita — 1: 16. g)5 be fidden, ber ©dpgifrceriet emedan flere dr fbrbelbf, belaé åf* men ofroanpåenbe afgifter emedan bern ada, efter ben anbet be i@dp# gifmeriet dga. 5De ©dpgifmaregårbar, forn icFe bafma någon af ftn ©åpgifmeri.rorelfe, utan enbap
Härtill skulle enligt Utskottets tanka cerdeles bidraga, om, efter den ledning Bancofullniägtigen Anders 'Danielsson år 1815 > silt då ingifna Memorial uppgifver, skogsordning upprättades för hvarje serskild provinc®, samt efter Kongl. Maj:ts Egen höga pröfning omedelbart stadfästades, så snart det för densamma utarbetade förslag hunnit inkomma. Skulla 11. H. Ständer finna detta förslag a-tagligt, torde vara nödigt alt detsamma för Kongl. Maj.-t uppgifva och dess höga godtfinnande i underdånighet underställa. Sedan Utskottet eåleåes uppgifvit sina tankar, ora sättet att jlutligen ernå en för hvarje af Rikets provincer passande skogsordning; anser det sig derigenom hafva besvarat alla da i detta ämne yrkade allmänna förändringar. Då hvarje Läns innevånare efter utredning af dervarande Hushållssällsfeap och under inseende” af Konungens Befallningshafvande böra komma i bästa tillfälle att upptäcka de locala brister, sorn i närvarande allmänna skogsordning hunna vara ätt anmärka, samt att deruti föreslå nödiga förbättringar ; så har Utskottet icke heller nu trott sig bura ingå i någon pröfning af Besv. ock Ekon. Utsk. Betänkanden. 365 den gällande skogs ordningen, eller genom »agra bestämda föreskrifter och precursori$ka åtgärder lägga band på den frihet, som ovillkorligt bör tillhöra dessa öfverläggningar, och hvilka böra, så vidt det med Kong!. Maj:ts och Ki-onans rätt samt Rikets behof kan förenas, stödja sig på en friare dispositionsrätt för skogisrnes ägare, än den de fordom varande och nu gällande författningar icke alltid SynaR hafva gynnat. Med full tillförsigt om det rigtiga uti ett sådant förfarande, vågar det derföre äfven tillstyrka R. H. Ständer, att emellertid och intill dess ofvan föreslagne beredning hinner utarbetas, icke till något bestämdt afgörande upptaga de i detta ämne gjorda allmänna motioner-.