Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag går till och med så långt, alt om de föreslagna här omnämnda indragningar, och äfven ännu betydligare, verkligen vore af yttersta behofvet påkallade, och, i anledn. deraf, verkställdes; hoppas jag dock, att den urgamla Svenska national-sjelfständigheten ej skulle duka under för främmande våld, så länge tvedräglens hydra ej får insmyga sig uti våra, om ock glesnade, leder. Om vi deremot linder närvar, förhållanden, genom njugga och ofullständiga försvarsanordningar, men, som man understundom hör, med stora och stolta ord locka och reta mäktiga och krigvanda grannar; om vi genom minskning af den öfvade armeen samt det befäl, som bör dana den oöfvade delen deraf, utan att dertill af nöden vara tvungne, blottställa oss för de olyckliga följder, sådana åtgärder kunna föranleda lill : då äger nationen fullt skäl att ställa oss till ansvar för våra medbröders, våra söners härigenom onödigtvis förspillda lif! Under den säkra förhoppning, alt Svenska folkets ombud ej vilja utsätta sig för en så betänklig efterräkning, begär jag återremiss af Utskts betänk.; anhållande, alt detta mitt anförande får åtfölja remissen. Frih. Leijonhufvud, Abrah: Tiden har redan så långt framskridit, alt jag nästan anser det som en grannlagenhet emot det H. Ståndet att ej upptaga dess tid med något anförande; jag skulle ock tro, att det mesta, som kan sägas, redan är sagdt. Jag hade ämnat egentligen tala öfver det ämne, som linnes behandladt i a:dra punkten af betänk. nemi. Krigs-hofrätten. Jag hade velat säga, hvarföre jag bland revisorerne reserverat mig och afstyrkt den ändring, som nu blifvit tillstyrkt. Jag tror det vara obehöfligt att vidare yttra min åsigt härom, sedan jag hört alt Gr. Lewenhaupt, Mauritz, gjort anmärkt), i samma syftemål ; mig återstår således blott, att förena mig med honom i denna fråga.
Då nu ifrån dessa statens tjenstemän, hvilket kronofjerdingsmännen alltid till ^-delar måste komma att förblifva, lönen har borttagits, och de på delta sätt hafva blifvit kommunala, ty det åligger kommunerna alt besörja dessa fjerdingsmans tjenster, så är detta följaktligen ett nytt påkommet skäl, ett nytt påkommet onus för hemmanen inom alla församlingar; och då billigheten förut kräfde, alt alla deruti skulle deltaga, så är det nu en rättsgrund, efter mitt sätt att se saken, som fordrar att alla hemman utan undantag uti denna aflöning måste deltaga. Hr von Hartmansdorff: Aug.: Jag är af motsatt tanke emot min aktade vän, sora nyss yttrade sig. Jag anser fjerdingsmanna-inrätlningen, sådan hon nu är, vara i grund felaktig. Det är otvifvelaktig!, på sätt Frih. Cederström från början anfört, och som Hr von Hohenhausen äfven på sitt sätt erkänt, alt fjerdingsmanna-sysslan är ett kronobestyr, och ingalunda en kommunalbefattning, ty sysslans beskaffenhet rättar sig icke efter det sätt, hvarpå lönen utgöres, utan efter sjelfva beställningens föremål, som är att vara ett biträde åt den högre kronobetjeningen. Detta bestyr har kunnat, i den gamla goda tiden, måhända till nöd ut - Den 10 Maj. 475 förås af den ena eller andra bonden, hvilken man helst velat taga, men detta blir med hvarje dag omöjligare. Det måste finnas personer, som hafva de nödiga kunskaperna, och då man föranlåtes uppsöka sådana, så måste man äfven gifva dem någon ersättning för sitt besvär. Onder den tid, jag utöfvade landsh.-embetet i Kalmar län, bände det sig, alt en fjerdingsman befanns försumlig. När han inkallades och tillfrågades om orsaken, så svarade han: hvad viljen J alt jag skall göra? räkna förstår jag dåligt, skrifva kan jag icke alls, och de göromål, som åligga mig, fordra begge dessa förmögenheter. När så förhåller sig med dessa kronobetjenle, så bör man naturligtvis aflöna dem.
Ty hon var aldrig så belåten med sig själf, som när det gällde något som hon icke kunde göra, ja, som hon till och med alldeles saknade anlag för. Äfven på ridskolan visade sig under dessa vintrar alltemellanåt den lilla damen med sin långa följeslagerska, ty det var nu en gång gifvet att dessa båda alltid drogo hvarandra med i alla sina företag. Den berömda fru Kovalevsky blef naturligtvis mycket uppmärksammad, hvar hon kom, men ingen liten tolfårig skolflicka uppträdde mer barnsligt vid dessa lektioner än hon. Smaken för sport var nämligen icke förenad med de ringaste anlag, och knappast hade hon kommit upp på hästryggen förrän hon greps af en sådan rädsla, att hon förlorade all själfbehärskning och skrek högt, om hästen gjorde den minsta lilla oväntade rörelse. Hon begärde alltid och fick sig också anvisa den tamaste och beskedligaste hästen i hela ridskolan, men sade alltid efteråt som förklaring på hvarför ridten just ej gått så synnerligen bra, att hästen varit mycket krånglig eller att han stötte alldeles oerhördt eller att sadeln varit ovanligt dålig. Hon kom aldrig längre än till på sin höjd tio minuters traf, men när då hästen just hade begynt komma i farten, skrek hon andfådd på sin ännu brutna svenska: snälla herr stallmästare, säga halt! Hon uthärdade med största älskvärdhet allt det skämt, hvarför hon med anledning häraf blef utsatt bland sina närmare vänner, men när hon sedan med främmande talade om sina ridter, fick man nästan det intrycket, att hon var en stor ryttarinna, som djärft red de vildaste djur i sträckt galopp. Det var icke skryt, visst icke, hon trodde därpå själf, det vill säga hon trodde alltid, att hon nästa gång skulle göra ett riktigt kraftprof, och hon kom alltid till ridskolan full af de djärfvaste planer, samt gjorde upp förslager till långa utflykter till häst. Men knappt var hon på hästryggen, förrän den samma ängslan fick makt med henne. Det vill säga, efter hennes egen förklaring var det alls icke rädsla, utan ett slags nervositet, som gjorde henne särdeles känslig för ljud, hvarför de andra hästarnas tramp bragte henne ur jämvikten.
Hvad sålunda blifvit framstäldt, har Utskottet tagit i öfvervägande; och som uti det af motionären åberopade Kongl. Reglementet af den 27 October 1749, bland annat stadgas: ”det hufvudstadens fabrikörer och manufacturister ”i gemen ega frihet att uti hela stycken, samt hela och halfva dussin , föryttra de vid deras egna fabriker tillverkade varor, till hvem som helst så”dant åstundar och det antingen vid sjelfva handtverkshusen eller hemma i ”deras enskilde hus, äfvensom uti öppna bodar,” så, och då härigenom tillräcklig utväg synes vara åt närings-idkare lemnad till afyttrande af deras fabrikater, finnér Utskottet sig icke kunna tillstyrka motionärens förslag om rättighet för nämnde personer att jemväl i husen kringbära och afyttra sina tillverkningar. Allm. Besv. och Ekon. disk. Betänkande, N.o 6,0, 5 Hvad dernäst vidkommer yrkadt förbud för landtman att i hufvudstaden försälja varor och tillverkningar; så, enär genom Kongl. Kungörelsen den 28 Augusti 1834 är förklaradt, alt landtman, tillföljd af gällande författningar, äro berättigade att hvar som helst på landet och i städerne äfven vid tillfällen, då frimarknad ej hålles, föryttra deras och grannars afvel och af dem åstadkomne tillverkningar, äfvensom att slike tillverkningar uti öppna bodar i släderne hålla, hemställer Utskottet vördsamt, om icke Herr Grapengiesser ofvanberörde motion jemväl i denna del må förfalla. Stockholm den 16 Juni 1840. Arik. lill Exp. Utsk. den 18 Juni, kl. g f. ni, Betänkande, i anledning af väckt fråga om inskränkning uti gårdfarihandel med Eskilstuna manufactur-arbeten. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling hafva blifvit öfverlemnade nedannämnde motioner och i anledning deraf afgifne yttranden.
Såsom orsaker till Allmänna Magazins - Inrättningens nuvarande stora behållningar af Spannmål och brist af penningar tili Spannmåls-upphandling äro i Berättelsen i synnerhet anmärkte: 1:0 Landshöfdingarnes reqvisitioner af Spannmål utöfver det verk eliga behöfvet. 2:0 För vidt utsträckta Spannmåls-upphandlingar, 1819 och 1820, af 1819 års skörd, samt 3:o Lemnade biträden åt Uixdsättningstagare; och hvad först angår Landshöfdingarnes Spannmåls' reqvisitioner, så ehvad Allmänna MagazinsInrättningen dermed skall ega befattning eller icke, kan aldrig förekommas att desse skola blifva opålitelige och sannolikt alltid uppgå utöfver verkeliga beliofvet, varande Allmänna Magazins-Directionen i sine åtgärder i hänsigt till desse reqvisitioner utan all skuld till Allmänna Magazins-Inrättningens nu varande belägenhet liksom i nästan alle andre åtgärder, som dertill medverkat, äfvensom ock Landshöfdingarne ej i allmänhet kan läggas något till last, i anseende till beloppet af Undsättnings-reqvisitioner, heldst de icke kunna erhålla bestämd upplysning om verkeliga Spannmåls-behofvet i Länen och deras egen ansvars-pfigt fordrar att de sna - Revisorers Berättelse. rare äska större Spannmålsqvantum än sorn tarfvas, än mindre qvantum än verkeligen beliöfdes, då de äro i ansvar om brist uppkommer, men icke om tillgången bebofvet öfverskjuter.
Uti hvilken åsigt af ämnet Herr Vallström jemn väl instämt; hvaremot Herr Eckhoff erhindrat, att heslutet af en del Tullumgälders liqviderande i Hamburger Banco, vare grundadt på Statens behof af växlar i sådant mynt, samt att någon förändring i detta stadgande således icke kunde förväntas. I anledning häraf få Utskotten anmäla, att Bevillnings-Utskollel uti dess d. 3 sisth Junii afgifne, samt utaf 3:ne af de Respective Piiks-rStånden i den delen gillade Utlåtande, angående grunderne för Stora Sjötullens erläggande och uppbörden deraf, hemsläldt, att all Tull af inkommande vahror mätte erläggas med vissa procent af det värde samma vahror äga om bord i Svensk hamn, och utgående vahror deremot förtullas efter deras i Svensk Stapelstad ägande försäljningspris: vid hvilket förhållande Utskotten anse Herr Danielssons ifrågavarande Motion icke föranleda till någon serskildt åtgärd: och beträffande, de i sammanhang härmed slående frågor om stället för Tulluppbördens lefverering, och sättet alt förse Stats-Veiv ket med nödige växlar : så enär alla Bevillnings-medel hvaribland äfven Tulluppböyden inbegripcs, synas böra ingå till ^So St a t s-U t stöt tels Betänka uden. ett ofch samma förvaltande verk, samt i afseende på inköpet af växlar för Statens räkning, det förekommer att befattningen med sådant inköp varit Fullmfigtige. i Riksgälds-Contoiret uppdragen, och af deni utan, svårighet kunnat fullgöras på en tid, då Riket fanns behäftad! med en betydlig utländsk skuld, och växelbehofven följaktligen voro vida större än nu, hafva Utskotten i enlighet med hvad Bevillningsutskottet uti dess ofvannämnde Utlåtande jemnväl, jttryt toen hvarom något bestämt beslut af R. H.
Vid 1823 års riksdag öfverllytta des en summa från Riksg.cont. till Banken för riksgäldssedlarnes inlösen, och under 22 år har behållningen stått i Banken för Riksg.contis räkning, samt är i Riksg.contis räkenskaper, hvilka redan blifvit af R. St. gillade, upptagen på ena sidan, under det de utelöpande sedlarue stå på deu andra, hvarföre dessa medel också alltid blifvit ansedda för Riksg.contis, ehuru de äro en present från början af R. St:s Bank. Jag skulle likväl icke ansett, att Riksg.cont. borde slutligen få behålla öfverskotlet pä denna räkning, om icke R. St. i alla fall beslutat att Bankens grundfond skulle anses tillräcklig med 10 millioner r:dr, och att allt det öfverskjutande skulle öfverlemnas till Riksg.- cont. Jag kan derföre icke se, att det skulle ske Banken någon orätt, om 7 § blefve bifallen sådan, som den i Frih. Tersmedens reservation finnes upptagen. Likväl anser jag, att det sisla mom. bör utgå, på det att icke någon förändring må behöfva göras i bancoreglementet. Då Statsoch BancoUtsk:n ge 10 H. 85 674 Den 22 Maj. mcnsamt öfverlade om denna fråga, så tilldrog det sig, att BancoUtsk:s ledamöter voro i tcmligen ovanlig ordning närvarande, men SlalsUtsk:s i mindre vanlig ordning frånvarande, och BancoUtsk. liar den vanan alt ogerna släppa penningar ur sina columner, och följden hlef, alt pluraliteten inom de sammansatta Utsk:n icke gjorde afseende på Riksg.cont:s rätt vid detta tillfälle. Det sista mom. innehåller en föreskrift, som skulle kunna blifva gällande äfvenledes för Banken; men denna före skrift är förslagsvis uppgjord på riksgäldsafdelningen, och det var just lör denna föreskrift, som öfverläggning uppkom i de sammansatta Utsk:n.
Då Friherre Fock anför såsom orsak till ett Bränvinsbränningsförbud de betydliga fastän partiella olyckor som träffat de Nor - Basti. otjh Ekon., Uph,. Ijfctcinlianfåett,.. ra Py-ovincerna, synes det hafva undfallit Hery» Friherrens uppmärksamhet, att dessa olyckor härleda sig ifrån omogen bergad Spannemåf och frostskadade jordfrugter, samt att således Friserna skola uppjagas och tillgångarne till; deras bestridande försvåras, i samma mån, som ofvannämde producter icke få anvandas till Bränvinsbränning, det enda hvartill; de med fördel kunna begagnas. Den sednare delen af fråsan, om och huruvida i händelse af brist och uppjagade. Spannemålspriser fria husbehof sbränningen, dertill bidrager, liar Utskottet i sitt förra Betänkande så tillräckligen sökt utreda, att, då icke några nya och vederläggande skäl blifvit uppgifne, sorn kunnat rubba Utskottets öfvertygelse, det icke vågar med några ytterligare detailler upptaga Riksens Höglo fl.. Ständers dyrbara tid, helst då tvänne RespeCtive Riksstånd redan med sammanstämmande bifall afgjort hufvudfrågan. Säkerligen skulle en noga jemförelse af TullSpecialerne för de år, sorn Bränvinstillverkningen ömsevis varit tillåten eller förbuden, gifva i detta ämne ett oväntadt ljus. Men i brist deraf, äro verkningarne af 181& års förbud hos en hvar i friskt minne, då, utom Landets behof af Spannemål, after en af tidig köld nästan alldeles förstörd årsväxt, utländskt Bränvin och Rhum införskrefvos för flera millioner. Troligen skulle nu samma scener förnyas och särdeles Handeln öfver Qvarken få en obehindrad gång, till Eesv, och Ekon. Utsi, Betänkanden, 39 mycket större underbalance än den' redan gifna uti Handeln på Finland, om icke liberalare och med Landets sanskyldiga fördel mera förenliga grundsatser finge råda. Efter naturens vanliga ordning medför allt ondt merendels sitt eget botemedel.
Svar på återremiss — 4 1 96 4 a. a. 9 April a. a. 8 April b. 9 April a. 9 April Minister-Staten, anslagen för, se Statsregleringen, tredje Hufvudtiteln. » arfvode för en archivarie . i 4 1 84 1 b. 25 April b. 25 April b. 24 April b. 26 April 119 » inskränkning i utgifterna . — 4 1 84 2 a. 25 April a. 25 April a.a. 24 April b. 26 April » i anledning af skiljaktiga beslut — 4 1 217 5 b. 9 Juli b. 12 Juli b. 12 Juli a. a. 12 Juli Missnöje, om förlängd tid för anmälande deraf emot Hofrätts dom och utslag — 7 1 82 — 20 Aug. b. 20 Aug. b. 19 Aug. b. 19 Aug. 204 81 Missräkningspenningar, se Kassörer. Missvext-år, undsättning för behöfvande 9 4 1 101 — b. 9 April b. 12 April b. 9 April b. 9 April 34 12 Mistelås Comminister s-boställe, befrielse från eller lindring i roterings-besväret — 4 2 50 — b. 29 Juli b. 29 Juli b. 30 Juli b. 50 Juli 148 Modig, Nils Hallsson, eftergift af dana-arf efter, se Dana-arf. Morén, Assessor, Gratifikation ät — 4 1 28 — b. 22 Jan. b. 22 Jan. b. 22 Jan. b. 22 Jan.
N:o 149. Motion N:o 82, om rotefrihet för pedagog-bostället Wrigstad Månsgård i Jönköpings län. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 11. 2 Almqvist, Johan Magnus, Motion N:0 i 38, om ärlig pension till Kammarjunkaren W. v. Wright. Stats-Utsk. Utlåt. N.o 153. R. St. underdän. Skrifv. N:o 186. Motion N:o 158, angående underdånig framställning till Kongl. Maj:t om behofvet af en förändrad rättegångsordning. Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Mern. Anjou, Lars Anton, Motion N:o l IT, om anslag till ny hospitalsbyggnad i Wisby. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. Annerstedt, Thure, Motion N:o 90, om anslag af statsmedel till löneförbättring åt Kapellpredikanten på Muskö. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. Motion N:o 91, om statsanslag till förändrad inredning af läroverks huset i Strengnäs samt till inköp och inredning af annat hus till inrymmande af bibliothek och samlingar. Stats-Utsk, Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. Arrhenius, Olof, Motion N:0 125, om statsanslag af ett belopp, stort 5,527,999 Rdr Rmt, för en jernväg mellan Porla och Christinehamn. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 87, Mern. N:is 117 och 143 samt Utlät. R. St. underdån. Skrifv. N:o 121. Motion N:o 144, om anslag till anläggning af en båtled mellan sjöarne Kläggen, Flaten och Kihlen i norra Wermland samt om anslag till vägbyggnad mellan Östmarks kyrka och Norska gränsen. Stats-Utsk. Utlät. N:o 141. R. St. underdån. Skrifv.
Ridd.Utskts d. r dennes på bordet lagda memor. i anledn. af Hr Silfverhjelms motion örn en fullständigare redaction af 24 § Ridd.Ordn., så vidt den angår ansvarsskyldigheten för de R. o. Ad:s electorer eller ledamöter i Utsk., hvilka, utan laga förfall, uteblifva från electorseller utskts-sammanträden. Upplästes och lades på bordet nedannämnda memor. och betänktn från Constitutions-Utskottet: Wto 57. i anledn. af BorgareStts återremiss på memor. Wto 39 med föreslaget tillägg vid 28 § Reg.F.; Wto 58. i anledn. af återremisserna på memor. Nio 4° med förslag, som åsyfta Tryckfr.förordnis återbringande till dess ursprungliga skick; Bevillnings-Utskottet: Nto 4^. i anledn. af anmärkntr vid betänk. Wto 29, angtde stora sjötullsbevillningen; Lag-U tskottet: Nto i63. öfver Hr F. L. Rosenqvists motion om upphäfvande af 4^de punkten i K. brefvet d. 22 Mars i8o3; Nto 164. i anledn. af återremiss af Utskts betänk. Nto 35 Den 4 December c. m. 13x öfver väckta motioner om upphäfvande af lagens stadganden, ang:de qnalificerade dödsstraff och afskaffande af andra sätt för verkställande af dödsstraff, än halshuggning, och Nro 138 öfver väckta motioner om upphäfvande af K. brefvet d. 17 Oct. 1778, ang:de förekommande af barnamord; Nro i65. i anledn. af såväl K. M:s nåd.propos. till R. St., angrde ändring i 5 cap. 1 § Missg.bm, som ock de i sammanhang härmed väckta motioner. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 10 på aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Uti de, angående nu uppräknade utbetalningar, till Fullmäktige expedierade Kongl. Bref och allåtna reqvisitioner äro de summor, som borde utanordnas af anslaget, 4,000,000 R:dr B:ko, för den från Götheborg utgående stambanan, icke skiljda från de medel, sorn skulle lyftas utaf det för påbörjande af stambanan från Malmö anvisade belopp, 1,000,000 R:dr B:ko. Dock utvisa de för hvardera stambanan upprättade särskilda räkenskaper, huru mycket utaf de reqvirerade och utbekomna anslags-summorna blifvit användt för den ena eller andra stambanan. Sålunda har Utskottet af 1855 års inför Utskottet företedda hufvudböcker funnit, att de före samina års slut bestridda utgifter och anläggnings-kostnader för förstnämnda Bih. lill R. St. Prof. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 14 Haft. 3 «!S Sluls-Ulskotlels Utlåtande M 39. bana uppgingo till K:dr B:ko 708,042: 3. 6. och för den från Malmö utgående stambanan utgjorde » » 223,374: 14 6. 16:o. Angående det för Norbérgs-jernvägens fullbordande, under sednaste riksdag, beviljade lån. (Rev. ber. sid. 63.)
SfamaivfKättenS beflut, i frågor röranDe be» winning, uppehälle ej UppbörDen af hroaD påförDt blifwit, fjroilfet owägerligen böt gälDaS, meD rättighet lifwäl för Den jfattjfplDige, att, efter munnen linDring, fofinaDSfritt boö weDerböranDe, mot grittence, återfå fjroaD hän för mpefet erlagt. &rt v. £>m Uppborb, Slffortnituj ocf; SKefcogcrelfe. <Dm ttppborb. §. 152. 0eDan ^aperingS» od) ^röfningS»€ommitteerne fuHänDat fina förrättning gar, jfola orDentliga UppbörDS*böcfer, meD Deröfver författaDe @ammanDrag, af #äraDéjfrifwaren på SanDet famt UppbörDSmän i @täDerne od> wiD Sfegi* menterne, genaft upprättas, och i <StocF^olm till UppbörDS»£ontoiret, i otterne till £anDS»<£ontoiren inlemnaS, få tiDigt att De, inom Den l 9fot>ember hvarje år, funna behörigen granjfaS, Då OrDreé till UppbbrDen jemwäl utfärDaS, con» traftgneraDe t @tocfholtn af ^amercraren wiD Dfwer»@tåtbållare»£mbctet för ÄronosUppbörDö^erfet, famt i otterne af SanDS*$aniereraren. §. 153.
Att det i sig sjelft lilla, men för JLaneltboen tryckande Cavalleri så afsides från andra Corpser föriagdt och mera kostsamt än, i afseende på localen, gagnande, kunde till Fotfolk reduceras och med Infanteri-Regementet införlifvas, hvarigenom de till Rusthållen anslagn® Augments-Hemman kunde såsom understöd för de svaga voterade Hemman ytterligare anslås och disponeras, g;q Att, som Militairens, i synnerhet Under-Officerares, Boställen, i anseende till deras iinga Höner, och deraf förorsakade afoch tillträden, synbart falla i ödesmål och vanhäfdas, dessa Boställen må till Skatte försäljas, och de, till hvilka de äro såsom sådane anslagne, må i dess ställe undfå Uönetillökning uti säd eller penningar, då nämnde Hemman äfven kund® injotftras. Ehuru 1 flera Rikets Provincer en Rote ofta kan bestå af 2:ne hela Hemman och derutöfver, skulle dst likväl för Jemtland blifva en stor och hugnande förmån, hvilken det oek af Kongl. Maj:ts och Riksens Ständers behjertande förväntar sig, om hvarje Soldat-Rote kund© åtminstone af ij Hemman utgöras, då, å en annan sida åter, Soldaten skulle kunna så val bättre lönas, som beklädas.” Utaf de upplysningar, Stats-Utskottet varit 1 ullbälle att 1 detta ämne inhämta, har Statsutskottet funnit, att Roteringen i Jemtland ä? i allmänhet mera betungande än i de öfriga orter inom Riket, i synnerhet yld jemförelse 1?42 Stats-Utskottets Betänk anden. emellan folkmängden inom Landet och det man.' skap, sorn, efter Knekte - Contractet och Indelningen derifrån hör utgöras.
En högst besynnerlig men NIONDE SCENEN. MAJORSKAN STRUTTÉN. LUDDE (ifrån fonden). Fasân.) Det var en för svår olycka. tviflad... MAJORSKAN. Hvar är pasjenten? (går fram till Fasân. Min nådigaste fru Majorska, jag är förMAJORSKAN (afbrytande). Åh, det behöfver ni al FASÂN. LIDMAN. deles icke vara, den som kommer till Majorskan bli man för. Struttén den blir nog skött och vårdad, det skall jagFASÂN (artigt). Min fru, Kammarjunkaren FaMAJORSKAS. Kammarjunkar Fasân! ack, herr sân skall bli evigt tacksam för er godhet. Kammarjunkare, jag är oändligt Calmerad af er be kantskap, (till notarien). Ludde! Här får jag priär fin och pen som alla Strutténer, det är bara jag Stadsmajor, ha, ha, ha. sentera min son Notarien Ludde Struttén; han som icke brås på slägten, men också var min man NOTARIEN. Men pappa var bara hökare när mamMAJORSKAN (förnärmad). Hvad begriper du af det! ma gifte sig med honom. Hökarerörelsen skötte han bara för sitt nöje; men stadsmajorsskapet var hans syssla det. FASÂN. Det är naturligt; så är alltid fallet. MAJORSKAN. Se så, Ludde, ropa nu in drängarne. FASÂN. Hvad i all verlden ska det då bli af? vis. MAJOBSKAN. Ni skall bäras till sängs naturligtFASÂN. Jag? nej, jag ber aldra ödmjukast MAJORSKAN. Har ni inte brutit benen af er? FASÂN. Nej, Gudbevars nej; det var bara en min nådigaste fru majorska; jag... ledvrickning och några dagars stillhet ska säkert fullkomligt återställa mig. MAJORSKAN. Nå, som ni vill då, men skyll inte mig för följderna. (till Lidman) Om Inspektorn säger till att ett rum ställes i ordning i pavillongen.
En Embetsmatis beroende af Regeringen Den / Aptit. i°7 ankommer efter min tanka lika mycket om icke mer pä hans Caractere, än pa hans yttre omständigheter. Det beror alltid på Ridderskap? t och Adtln, att till sin Secreterare-beställning kalla Män af den stadgade Caractere, sorn gör dem oberoende af allt annat än sin öfvertygelse och sin skyldighet, och om Rid* derskapet och Adeln skulle någon gång så misstaga sig i sitt val, att en Person dertill kallades, hvilken af sin ställning sorn publique Embetsman kunde låta forma sig till afsteg från sina skyldigheter såsom Riddarhus-Secreterare, vore säkert icke en möjlig främmande inflytelse på en sådan Person undanröjd, derigenom att han afskiljdes från all publique Tjenstebefattning. Jag har deremot fast mer fastat mig dervid , att Riddarhus Secreteraren är den enda permanenta Tjensteman , som här i Sverige, och mig vetterligen äfven i andra Länder ensamt tillhör National-Representation, och har deruti trott mig finna ett skäl, hvarföre denna Syssla ej borde få förenas med någon som af Styrande Magten besattes, utan den som bekläder densamma endast sysselsätttas med sådant, sorn egenteligen afser Representationens gagn och nytta. Ty efter min tanka är ett värdigt uppfyllande af RiddarhusSecreterare-tjensten lika vigtigt för Rikets Ständer som för Ridderskapet och Adeln.