Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men att det motsatta är ett icke-jag, med sig själf identiskt, är af jagets absoluta sig-sättande betingadt, ty endast i och genom detta kan något sättas såsom med sig själf identiskt, sålunda endast i och genom detta kan en motsats mot jaget, ett icke-jag, sättas med denna karakter. — I den andra grundsatsen äro såväl jaget som icke-jaget absolute satta i jaget, men såvidt icke-jaget är absolute satt i jaget, är jaget upphäfdt, men därmed ock icke-jaget, enär det icke kan sättas annat än i jaget. Å andra sidan, såvidt jaget är absolute satt, är icke-jaget intet. Men nu få icke jaget och icke-jaget absolute upphäfva hvarandra i medvetandet, enär det skulle omöjliggöra medvetandet själf. Alltså måste de endast delvis upphäfva hvarandra i medvetandet. Detta är möjligt endast därigenom, att jaget sätter den i sig satta realiteten såsom delbar i (ändligt) jag och (ändligt) icke-jag. Och så erhåller Fichte den tredje grundsatsen såsom medvetandets förutsättning: jaget sätter i det delbara jaget mot det delbara jaget ett delbart icke-jag. Det är gifvet, att den andra grundsatsen är i denna innesluten, emedan jagets motsättande af icke-jaget är möjligt endast i dess förenande af det samma med sig i det delbara jaget43. — Emellertid innehåller denna syntes icke en fullständig endast en delvis förening af de motsatta, men den första grundsatsens fordran på absolut identitet måste vara gällande, såvidt medvetandet skall vara möjligt. Denna fordran kan med afseende å det i den tredje grundsatsen gifna bestämbara jaget genomföras i en relationen mellan lederna fullständigt bestämmande relationsgrund. En sådan är gifven i den produktiva och reproduktiva inbillningskraftens sväfvande mellan det oändliga och ändliga jaget såsom teoretisk förmåga.
I Hof-rättens beslut må ändring sökas likaledes genom besvär, som, jemte borgen för kostnad och skada, skola till Konungen ingifvas inom den tid, 30 Kap. 18 § samma Balk bestämmer. §. 13. Då jord eller lägenhet afstås skall, uppskattenämnden i penningar så väl jorden eller lägenheten efter dess rätta värde för egaren, som ock särskildt den skada, annan än egaren, genom jordens eller lägenhetens afstående, lider, allt med afseende på tiden för afträdandet. I det fall, att endast ersättning för intrång eger rum, uppskatte nämnden i penningar den skada, som genom intrånget förorsakas. Är af Rätten stadgadt, att ersättningen skall utgå i årlig afgift, rätte nämnden uppskattningen dereftej; och bör i detta fall ersättning bestämmas särskildt för det intrång, sjelfva anläggningen medför och särskildt för det, som sker genom inrättningens skötsel och drift. Nämnden tilliigge alltid uttryckligen den förhöjning, hvarmed, enligt § 1, ersättningen utgå bör, och om fråga är om flera lägenheter, som tillhöra särskilda egare, varde ersättningen bestämd särskildt för hvardera. §. u. ■ Erfordras för ändamålet, att blott en del af lägenhet afstås, men lägenheten, genom afskiljande af denna del, blefve för egaren eller innehafvaren onyttig, bör hela lägenheten, enligt nu bestämda grunder, lösas, der egaren det äskar. Lag samma vare, om en del af jord afträdas bör och återstoden ej uppgår till besutenhet. 1 dessa frågor meddele Rätten beslut innan nämnden sättes, och må klagan öfver det beslut föras i den ordning, uti § 2 stadgas. §• 20. Hvad nämnden beslutat skall till efterrättelse lända. Ej må i nämndens beslut ändring någorstädes sökas.
00 * « k 0 8 - Sa el el Bedigeras af Sophie Linge. Idun B y r å: Klarabergs gatan 54, en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad (— 10 stafvelser). Tidningen kostar endast 1 krona för qvartalet. postarvodet inberäknadt. Ingen} ösnummerförsäljning! Redaktör o c h FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. A l l m. Telef. Sista numret i hvarje månad innehåller en fullständig modeo. mönstertidning. l:sta årg. Prenumeration sker: I landsorten: &amp; postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens huivudkontor, i de större boklådorna samt å tidningskontoren. Godt samvet ger godt mod, godt arbet l y c k a god, trampar på drakablod, l ö g n o c h försåtJ. O. Träldomsok. Några små betraktelser öfver ett och annat upptecknade af Mathilda Langlet. •päln träldom, som till sin beskaffenhet är nära slägt med högmodet ehuru i sina yttringar ganska olika, är fåfängans. Den liknar högmodet deruti, att ingen gerna vill vidkännas den, men skiljer sig derifrån så tillvida, att högmodet kan fördöljas, hvilket deremot är omöjligt med fåfängan. Den sitter utanpå; slafmärket är tydligt för alla. Om det är sant, att högmod går för fall, är det icke mindre säkert, att fåfängan leder till förderf. Och fåfängan är kan hända det starkaste af alla träldomsband, ty fåfängan kan till och med öfvervinna snålheten, som eljes icke för något i verlden ger vika, och vid sådana tillfällen händer det nog, att få- fängan går det godas ärenden. Det är dock icke så ofta. Vanligast leder fåfängan blott till det som ondt är. Unga flickor förledas till koketteri, behagsjuka, modegalenskap och mycket annat förderfligt och förderfbringande. Och af de unga männen äro de blott allt för många, som af ren fåfänga taga det första ruset eller det första steget på lasternas bana.
Ehuru de grunder för finans-förvaltningens ordnande, sorn Rikets Ständer afsett att bringa till användning, icke blifvit af Kongl. Maj:t godkända, lärer dock krigsadministrationens förändring i enlighet med de af Rikets Ständer år 1857 framställda grundsatser för de administrativa embetsverkens ombildning och i full öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut i öfrigt, kunna anses såsom en fördel af den vigt och betydelse, att den bör möta det från Rikets Ständers sida 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. ytterligare påkallade understöd, oaktadt den tillika åsyftade förändringen med förvaltningen af armöens boställen och fonder icke nu vunnit framgång, utan måste anstå till dess mera omfattande åtgärder i afseende på förvaltningen af Statens samtliga så beskaffade tillgångar kunna i en, såsom det är att hoppas, föga aflägsen framtid, blifva behörigen antagna och anordnade. Och då uti den uppgjorda aflöningsstaten för Armé-förvaltningen icke förekommit anledning till annan förändring, än det af en motionär framställda förslag, att för de trenne till 3,000 R:dr uppförde sekreterarne aflöningen måtte höjas till 3,500 R:dr för hvardera, finner Utskottet, som saknar skäl att tillstyrka bifall till denna motionärens framställning, sig böra, på grund af de utaf Kongl. Maj:t anförda skäl, hemställa, a) att, utan afseende å Herr Sandegrens motion. Arméförvaltningens aflöningsstat måtte af Rikets Ständer godkännas. Slutligen och enär den föreslagna indragningen af f. d. Chefslönen vid Adelsfane-regementet emot ersättning af kontanta anslag synes höra vidtagas samt då någon anledning icke förefinnes att vidare på extra stat uppföra det från längre tid tillbaka utgående anslaget för upprättande af de så kallade statistiska tabellerna, hemställer Utskottet, b) att, jemte det f. d. Ohefslönen vid Adelsfane-regementet till statsverket indrages, Armé-förvaltningens anslag, deruti inbegripet nuvarande anslag till utredningsförråden, 10,700 R:dr, måtte fastställas till 123,200 R:dr. 2:o.
Dä denna förändring, efter min tanka hmarken för det almänna förswaret är nödigt, eller för extra rothällare någon winst, ulan snarare en beiydtig kostnad, sä anser jag mig böra/ med lika patriotiskt nit, som hos denna agcningswärda ledamot, sötanledr detta förslag, deksanuna bestrida; men i den händelse detta ämne, til! något Utskar: teMitkercts, körde Mig tilläras, såsom anmärkning tvid memorialer, ödmjukast hemställa, om der icke skulle wara förenligt med det almännas bästa, om de extra rotarne i ställbk för skyldigheten akt. pä säll nu är stadgadt, under krig upsätta karl, de mar te - 434 Den 3 Jun». re sä erlägga någon deremot swarande lämpelig ar» lia afgift till S arén, akt anwändas lill sörswarswerket i allmänhet och bcwäringsmanskapcls öfwanbe, äfwcn under fredstider, och arr Riksens Ständer till Kongl. Majit « underdånighet öfwerlemnade, alt härom med roiehällarne, läka npgöra con» traclcr, lämpade efter locala omständigheter i hwarje landsort. (Grefwe körner, 65ran: Iltaf hivad af flere wärda ledamöter nu blifwit yttrat, styrkes jag än ytterligare uti min i sista plcno anförda mening, arr frägan om extra roteringenö fortfarande under fredstid icke kan anses annorlunda än såsom en allman fräga, hwilken således enligt grundlagens föreskrift, bör till ett Utskott remitteras, men jag får derjemte, Rjddcrskaper och Adelns upmärksamhet, underställa, om icke detta ämne, säsom det af Herr Schmitterlöw blifwit ftamsiäldt, werkeligen innefattar twanne särskilta frågor, hwar, af den ena blott star i beroende af den andra.
Detta, i förening med 1857 års finansiela betryck, föranledde, att värdet af tillverkningarne vid de egentliga linneoch bomullsfabrikerna år 1860 ej uppgick ens till hälften af det särdeles ringa tillverkningsväi’det för 1856. Under sådane förhållanden var det för väfnadsindustri-idkaren särdeles tillfredsställande, då några företagsamme män med tillräcklig kapitaltillgång, under firma Carlsviks Aktiebolag, inom hufvudstaden anlade en större fabrik för tillverkning af sådane heloch halfylleväfnader, som tillförene här i landet icke åstadkommits, utan blifvit, hufvudsakligen från England, införde. Denna fabrik, hvilken, såsom af det förut uppgifna, högst betydligt ökade tillverkningsvärdet och antalet arbetare år 1859 kan inhemtas, samma år började sina tillverkningar 8 Stockholms stad. Näringar. Fabriker. samtidigt med en annan dylik i Jönköping anlagd fabrik, har år 1860 afstämplat gods till värde af 704,563 R:dr, och hafva 271 arbetare sistnämnda år vid fabriken haft sysselsättning och utkomst. Ehuru fabriken, hvarest, såsom redan är nämndt, jemväl all färgning af fabrikens tillverkningar åstadkommes, ännu icke bedrefves till den utsträckning och vidd, som syntes med dess anläggning afsedd, hade den otvifvelaktigt en god och på väfnadsindustrien fördelaktigt inflytelserik framtid sig förbehållen, derest icke. några rubbningar i nuvarande tullbestämmelser inträffade, men att, hvad den egentliga linneoch bomullsfabrikationen beträffade, denna befunne sig i aftynande tillstånd; att fastän tillverkningsvärdet vid Sofian soch Garfveri/abrikerna något nedgått, lädertillverkningen under ifrågavarande fem år likväl bibehållit sig på samma ståndpunkt, som under år 1855. Sul-lädret hade år 1860 haft att täfla med s. k.
Gud för det återfunna lugnet, sä väl behöflig! för ett älskadt fosterland, som under långa tider förut lidit under det yttre krigets och en inre uplösuiugs sorgliga inverkan, ville man betrygga de vunna fördelarna genom att i landels nya institutioner inlägga starka garantier för deras framtida bestånd. Att delta lyckats veta vi mer än väl, och att det lyckats alltför väl, få vi nog ofta erfara, då de förändringar, lidens fordringar åsyfta, och hvilka Riksdag för Riksdag påyrkas, gång för gäng återstudsa, ifrån de orubbliga skyddsvärn, som blifvit updragna kring vår nu föråldrade statsform. I försöket att stadga det bestående och trygga landet för nya skakningar har man kommit till en konservativ orörlighet, som nu å sin sida hotar att skada lika mycket som den rörlighet, man förut velat skydda sig för. För mycket och för litet skadar allt; delta har man äfven här fått erfara. För att i dessa dagar åstadkomma en representationsförändring, behöfdes således grundliga medel och jag vet i sanning ej hvad sorn skulle kunna bringa dertill, såsom sakerna nu slå, om ej en förnyelse af 1848 års yttre påtryckning, eller ock, det Gud förbjude, en inre revolution. Att genom dylika medel erhålla en ny Grundlag, måste dock för gode medborgare ej vara önskvärdt. Tider, under hvilka lagar framkallas ur* folkyrans hugskott, kunna väl föda snillefoster, men ej dessa lugnt beräknade och praktiskt nyttiga lagbud, som för en Stats lugna framåtskridande äro så nödvändiga. Önskar man således en förbättring i vår statsform, under det man inser omöjligheten af att under nämnde tidpunkt få den i sin helhet förändrad, bör man väl åtminstone försöka alt förbättra de detaljer, hvilka påtagligen fordra sådant. Del är ur denna synpunkt jag sett saken och derföre haft äran för R. o. Ad. framlägga det förslag till förändring i Riddarh.-Ordnm, hvilket nu är under Ståndets pröfning. Jag har föreslagit, det ingen af R. o. Ad:s .ledamöter hädanefter borde till ledamot i Utskott inväljas, utan att med detsamma förbinda sig till att fortfarande arbeta i samma Utsk. under hela Riksdagen, med rättighet likvisst till åtnjutande af sammanlagdt 2 månaders permission.
Wid granssningen af de i denna staga förekomne Handlingar, finnes wäl anledningen till denne afgistv erläggande wara hämtad deraf, atr desse Säterier aga Hemmantal uppsatt de stan berörde onus ej blifwit uttryckeligen undantagne; men da Säterier alltid haft deras egen benämning, afskild fran Fralseoch Krono-Hemman, och något utttyc, keligt åliggande rörande dem icke ar utsatt, samt andre Hemman och Lagenheter, jemte Boställen fin, nes hwilka någon Roteringsskpldighet wid Indelnings »Werkets upprättande ej blifwit underkastade, och a hwilka sednare det omförmälke stadgandet alltsa endast haft afseende, samt da Rotestihcts-asgiftens erläggande af Säterier ingalunda ar utfast eller kan hänföras under de Toncusioner hwartill Sa» tene-ägare ar 1809 stg begifwit, derföre och j de fleste Orter af Riket någon staga cm denna afgists erläggande af Säterier icke uppstadt eller dern blifwit alagd, sa anser Ut.kottct wara klart, att en sadan icke eller bordt äga rum, och att söljagleligen der den genom högt uppdrifwen nit blifwit galben, bör dess ägare acerstallas, hwilket dock Rlkstns Den 2 Augusti. 2317 Högloflige Ständer wördsammeligen underställes. Orebro den 2 Augusti »8-2. Pä Högloft. Ridd. och AdclnS Pä Hogw. Prcst-StändetS Lcdam. magnar, Ledam. magnar, Ll. liuutb. ' Olof Ljur be; clr. Pä Wälloft. Borgarc-StänPä Hcderm. Bondc-§tänders Led. magnar, dets Led. magnar, Larl kr. UanäberA. ^son jonsson. lVlatilis West,ali.'
R;dr jemte den stadgade afbetalningen af i procent på Gapitalet; samt att likaledes från årets början Bankens revenuer få af densamma behållas. Herr Santesson: att ett tillräckligt Crediliv på utländsk vexelort, tills vidare åtminstone för 5 å 6 år, måtte anskafFas, att af Banco-Styrelsen få användas i oförutsedda fall och till vexelcursens kloka hållande i möjligaste måtto emellan de båda culminations-punkterne, nemligen den ena, då utvexling syntes forceras och således holle sig öfver i32 å 133 sk.; den andra, då cursen svårligen kunde hålla sig så hög som 123 å 124 sk., i hvilket fall Banken åter borde kunna lätta de vexeldragande i sine behof; att för den med Realisationen afsedda fria Silfver inoch utvexlingens lättande och befrämjande, lör hvilken från första början erfarenheten mera än allt annat skulle stärka förtroendet, äfvensom densammas bestånd, borde beredas tillfälle att i Götheborg, likaväl som i Stockholm, få directe ej mindre invexla än utvexla Silfver; att tillräcklige utvägar måtte beredas till näringarnes hjelp i låne väg, ej allenast fullt ut hvad de hittills haft, utan ock hvad för den förestående öfvergångsperioden, äfvensom näringarnes stigande erfordrades i ökadt förhållande; dock detta på ett sätt, som icke förnärmade eller verkade äfventyr för Myntbestämningens bestånd; i hvilket hänseende Herr Santesson ansett klokt inrättade Hypotheks-föreningar i Provincerne skola verka ganska kraftigt» på en gång till jordbrukets och näringarnes hjelp» samt BancoUtskottets Betänkande N:o 6. 5 till Bunkens hittills förda Lånerörelses spridande på ett nyttigt och äfven för dess deri egande fordrings-belopp ganska mycket tryggande sätt; att jordbruket skulle lättas medelst öppnande af tillfälle för riad eller torf
R:dr årligen; men då Utskottet vid pröfning af Kongl. Mnj:ts gjorda framställningar om dels förhöjda pensioner åt förste och andre landtmätare samt kommissionslandtmätare och dels de vid storskiftesoch afvittringsvcrket anställdo tjenstemäns pensionering funnit dessa frågor lämpligen icke böra till slutlig pröfning företagas annorledes än i sammanhang med reglering af pensiousväsendet i sin helhet och derföre (i Utlåtandet N:o 60, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens 6:tc Hufvudtitel, punkten 5 och punkten 20, mom. b.) tillstyrkt, att berörda nådiga framställningar lör närvarande icke måtte af Rikets Ständer bifallas, får, under åberopande häraf, Utskottet tillstyrka, att Herr Treffenbergs ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 35:o. Då någon rätt till pension, vare sig i civilstatens eller i tul Istatcns enskilda pensionsinrättning icke vore enka efter generaltulldirektör medgifven och följaktligen efter f. d.
Och när de slutat sitt arbete för dagen, kunde hon taga Sonjas lilla hand i sin, draga henne ned bredvid sig på den kära platsen i soffan o c h till belöning för hennes hjälp berätta en af dessa underbara sagor, dem hon berättade som ingen, tyckte Sonja, hvilka hon aldrig, aldrig kunde tröttna att åter höra, o c h hvilka fyllde hennes barnsliga fantasi med trolskt ljufva bilder af outsägligt rik o c h skiftande skönhet. Grefven hade från början ingalunda vant någon vän af den varma intimitet, som så hastigt uppstod mellan dottern o c h trädgårdsmästarens mor. Han till o c h med rent af sökte förbjuda hennes besök. » Den gamla fjollan tokar bort dig med sina galenskaper, sina spökhistorier o c h öfvertro. Jag vet, hon tror på dem själf. Sån ' t där är inte helsosamt vid unga år. » Men ack — Sonja bad o c h bad, Sonja gråt; fadershjärtat är svagt, o c h det fick bli vid det gamla. Han kunde för öfrigt verkligen trösta sig därmed, att det låg så mycken naturlig friskhet o c h käckhet i den unga flickans lynne, att hon ej tycktes taga något sjukligt intryck af denna egendomliga vänskap, som beredde henne ett sådant nöje. Tvärtom — när han sökte vända hennes sinne utåt till friska förströelser o c h sunda lefvande intressen, var hon äfven då med, vig, spänstig och stark, glad och öppen, alltid beredd till ungdomliga dåd och yr leksamhet. På de senaste åren hade den gamla fru Berg drabbats af ett hårdt ö d e: hennes ben hade slagits af lamhet, och hon kunde numera ej själf lemna sin plats. Dessutom började hennes ögon bli allt svagare. Nu var det den ömt kärleksfulle sonen och Sonja, som o m höstarne fingo styra o m, att hon fick sina kryddpåsar, sina burkar och retorter fyllda; hon hade då dock något att syssla med under de långa, ensliga vinterdagarne, när Sonja var långt borta i hufvudstaden, o c h sonen upptagen af sitt ämbetes sysslor. Och nu sutto de på nytt vid hvarandras sida, och den gamla smekte i återseendets förtjusning åter o c h åter Sonjas händer med sina.
St:r meddelade, hafva icke helt och hållet gått förlorade för Statsrådets medlemmar, och då, det oaktadt, Chefen för Givil-Deprtet här vidhållit den åsigt, som blifvit i K. Mits Nåd. Propos. anförd, förmodar jag, att de lemnade upplysningarne icke gifvit honom anledning att frångå densamma. Genom att rösta som jag ämnar, lägger jag, sorn icke har enskild kännedom om provinsens behof, ansvaret för det misstag, hvilket möjligen kan vara begånget, på Regeringen. Jag får dessutom bekänna, att jag för icke särdeles lång tid sedan lutade mera lör den norra än den södra linien, men att jag nu deremot är mera böjd för den södra. Orsaken härtill är dels den att jag funnit, att många personer, hvilka till följd af sina egendomars belägenhet bort vara intresserade för den norra sträckningen, likväl ämna rösta mot densamma, dels ock det ringa intresse, som befolkningen vid den norra linien visat för jernvägens framdragande i dess trakter, derigenom att den i allmänhet visat sig obenägen för att lemna bidrag till expropriationskostnaderna. Det tyckes sålunda icke som om i de norra orterna allmänna meningen vore ense om nyttan och behofvet af en jernväg derstädes, utan som om jernvägens framdragande der endast vore ett specialintresse. Ett sådant kan väl vara berättigadt, men det bör i sinom tid tillgodoses derigenom att man genom en bibana sätter dessa vigtiga orter i förbindelse med den södra linien, då den en gång blifvit färdig. Man kan visserligen anmärka, att intresset för den södra linien icke uttalat sig lifligare, än för den norra, så vidt bidragen till expropriationskostnaden angår, men som förstnämnda linie icke väljes med afseende på ortens fördel, utan af helt andra skäl, har denna fråga här icke samma betydelse.
Upplästes och lades på hordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Från StatsUtskottet : Sif den 20 dennes: 1) I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss på tvänne Häradsskrifvares i Jemtlands Län gjorde underdåniga ansökning, att undfå ersättniug för de vid Statens derstädes reglerande år 1810 dem anslagne, men ännu icke tillträdde Boställen; deruti Utskottet ansett sig icke kunna föreslå Riksens Ständer, att uti den så nyligen fastställda LönStaten för Jemtlands Län i denna del någon tillökning bestå, helst IJäradsSkrifvarnes aflönings vilkor dessutom genom sednare tillkomne procenter och förhöjning af mantalsskrifnings-provisionen blifvit förbättrade. Den 27 Maji. 295 2) I anledning af Kongl. Majrts nådiga remiss rörande förändrad reglering af Löningssättet för LandsSecreteraren och LandsKamereraren i Jemtland: deruti Utskottet ansett någon rubbning uti den reglering af LänsStaten Riksens Ständer vid 1810 års Urtima Riksdag godkänt icke böra äga rum; hvadan Utskottet icke kunnat å hvad som blifvit hegardt tillstyrka bifall. Från Statsoch BevillningsUtskotten : Af den 22 dennes: I anledning af inom BondeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottens den 20 sistlidne April afgifne Betänkande, om BränvinsBevillningens utgörande för åren 1810, 1811 och 1812 af personer å Landet, hvilka ej äga eller besitta jord; deruti Utskotten anmäla, att då detta ämne, såsom endast angående StatsRegleringen vore af den egenskap, att detsamma jemlikt 69 §. Regeringsformen vore att anse såsom afgjordt, genom 3:ne Stånds beslut, och de öfrige RiksStånden redan bifallit Utskottens först afgifne Betänkande, funno Utskotten sig icke kunna denna fråga tili vidare handläggning upptaga. Från Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten :
Uti andra lane ler liai ■ man också icke funnit någonting äfventyrligt i rättigheten lill ett sådant slags bokhandel. Den som någon gång besökt andra länder, känner att öfverallt, men isynnerhet i Englands, Frankrikes och Belgiens städer, en stor del af bokhandeln bedrifves genom personer, som utställa sina förråder på offentliga platserna under bar himmel, eller sjelfve kringbära dem; och nästan hela omsättningen af äldre böcker sker genom detta slags handel, och gör det möjligt att nedsätta priset på sjelfva böckerna, då de icke äro belastade med afdrag för dryga bodhyror i de mera bebodda trakterna af en hufvudstad. Skulle, genom ett så beskaffadt utbjudande härstädes, folksamlingar förorsakas eller annan oordning uppstå, så finnas tili deras afhjelpanue andra polisförfattningar, tillräckliga för ändamålet; och för öfrigt finnes icke ens uppgifvet, att någon sådan oordning gifvit anledn. till förbudet, som, huru man än vill betrakta det, icke blifver annat än en complelt handling af godtycke. Denna författning hade emedlertid kanske ännu varit obekant eller förgäten, emedan en och annan ännu flera år efter dess utfärdande, oförhindrad af polisen, sålde skrifter ute, om den icke för ett par år sedan blifvit uppsökt och tillämpad på ett sätt, som, äfven särskildt för sig betraktadt, väckte allmän förvåning öfver lagtolkningens tänjbarhet hos en och annan medlem af dornaremakten. Detta förbud mot utdelning af tryckta skrifter användes nemi. att fälla till böter en person, som hade gjort ett skrifvet och lithographeradt anslag på dörrarna till ett par hus i staden; och detta skedde, utan att innehållets brottslighet sattes i fråga. Man ser häraf, huru lätt det dr att komma från den ena rättsvidrigheten till den andra, så snart man icke håller sig strängt inom den befogenhet lagarna lemna, och att det på sådant sätt, genom en förvrängd tydning, kan blifva möjligt att pliktfälla en person till 66 r:dr 32 sk. b:co böter, för det han på sitt eget hus eller bodlucka uppslår en tryckt underrättelse om varor, som äro till salu, eller rum att hyra.