Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skillnaden emellan friheten att ”genom hus-andakt söka upbyggelse i sann kristendom”, och Ulsk:s förslag, alt gifva en hvar frihet till offentligt läroföredrag i andeliga ämnen, är alltför påtaglig, att icke kunna inses. Den af Utsk. föreslagna polisupsigt, är ej heller rätt väl förenlig med de försonande åtgärder, K. M. ansett lämpliga, och Utsk:s serskilda beslut, att i religionsmål bibehålla landsflykts-straffet, år att anse såsom en faktisk vederläggning af K. M:s Nåd. yttrande i öfrigt. Det låter sig ock svårligen förklara, hvarföre Utsk. bibehållit landsförvisning såsom straff för afvikelse, och söndring från den rätta Evangeliska läran, på samma gång Utsk. öpnat vägen för separatislerna, att sprida sina villomeningar. Det kan väl tagas för afgjordt, att landsförvisning af ett och annat hundratal, från den beslående kyrkan söndrade kristne, icke kan på alfvar ifrågakomma, och att delta straff i lagstiftningen kommer alt qvarstå, blott såsom en skuggbild, utan motsvarande betydelse i verkligheten. Om man deremot 348 Den 21 Juni f. m. linge antaga, ali landsflykten blifvit bibehållen, för att i verkligheten tillämpas, — då förvandlas lageu till ett försåt, en snara, som står illa tillsammans med den beprisade andliga friheten, och de separatiska rörelser, som deraf blifva en antaglig följd. Med de åsigler, Utsk. i sitt Betänk, utvecklat, hade det varit följdriktigt, att tillstyrka fullkomlig religionsfrihet, uphäfva landsflyktsstraffet, föreslå en dissenter-lag, och tillåta separatisterna, att bilda sjelfsländiga församlingar med egna lärare och kyrkobruk. Dessa församlingar hade då fått tillfälle att, hvar och en efter sitt behof, tillfredsställa ”det andliga lifvets friare verksamhet.” Deri finnes åtminstone en grundsats. Men alt inom den bestående kyrkan legalisera söndringen, utan att våga uttala grundsatsen, är en halfmesyr, ett förmedlingssträfvande, som skall förvärra och förbittra, men icke hela det onda.
IIr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge att, vid öfverläggningen om detta utlåt., borde så tillgå, att sedan den deri förekommande punkt, ang:de ärendets formella behandling, hvilken punkt icke hade någon motsvarighet i betänk. N:o 242, utgjort föremål för pröfning, hvar och en af punklerne i sistnämnde betänk, behandlades serskildt jemte de i afseende derpå, uti utlåt. N:o 312, afgifne svar å anmärkmne. Ropades ja. 4 Den 5 September f. m. Då härefter först förekom Utsk:s hemställan, att de i fråga om ärendets formella behandling framställde anmärkntr och yrkanden raä förfalla, anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld, Carl: Icke utan en hög grad af förvåning har jag af betänk, inhemlat att StatsUtsk. sökt med en sauningsvidrig uppgift försvara sina åsigler i afseende på formen. Utsk. förklarar nemi. alt samtliga vederbör:de blifvit flere gånger hörde i dessa frågor och att den i det afseendet gjorda anmärknm således saknade grund. Jag anhåller att Utsk:s ordförande godhetsfullt ville besvara följande af mig nu framställda frågor. Hafva någonsin verbör:de embetsverk varit hörde öfver följande ämnen, som utgjort föremål för komiterades yttrande, nemi. öfver skatteköps-förslaget, aug:de den fria penningeskatlen, öfver det nya skattläggningssålt komiterade föreslagit, om vissa räntors efterskänkande, om förändrade vilkor för kronoränlornas utgörande, om ett nytt omröstningssätt hos deputerade för markegångssättningen, om annat uppbördssätt i städerne, om 2:ne uppbördsstämraor, om förändring i författningen ang:de restransakningar, samt om ändring i 24 § af kammarrättens instruktion? Alla dessa frågor äro af komiterade behandlade, men har StatsUtsk. väl kunnat uppgifva något utlåt., kommit från hvad embetsverk som liebst, der dessa frågor varit med ett enda ord omnämnde? Utsk. har således här framkommit med uppgifter, som icke äro sanningsenlige.
Da den sistnämndes »verkningssätt och förmåga mäste genom Lagen wara bestämd och försäkrad, blir en författning, stridande deremot, en Lagförändring, äftven som, i det förra fallet, sjelfwa åtgärden, den »nä »vara hwilken son» helst, pä samma sätt blir ett Lagbrott. Det blir således öfwer hestämda Casus, stridande mot Lagens bokstaf, som den ifrägawarandc Nämnden skulle äga att döma. Dest befattning komine att inskränkas till pröfningen af förställandet af ett wistt factum till en giftven Lag. Dest ätgärd skulle dä först börjas, när en af Samhällsmagtens huftvuddelar päkalladc den. Till dest, osynlig och skingrad, skutte denna Corps »vara ur ständ inkräkta nägon magt; men dä den afsagt sitt beslut, skulle ingen slags afgift fä uppbäras, eller uägot päbnd utgifwas, förr än det Lagbrott, Nämnden anmärkt, »vore rättadt och afhjelpt. Befunnes felet hos Regeringen, skulle den eller de Embetsmän, som cvntrafignerat dest befallningar, personligen derföre answara och till en början genast entledigas. Befunnes felet hos nägon af Representations delar, skulle den sör den gängen helt och stället förnyas, och i händelse den Lagstiftande Magten deri deltagit, och de 50, son» stafwa ärftligt säte och stämma derstädes, icke till Protocollet emot ett sädant steg 588 Expeditioner lill Riks-Stände». reserverat sig, skulle de wara för alltid sitt säte och stämma sörlusiige, och Nämnden äga att inwälja 50 andra, som med lika ratt blcfwc der röstägande. Den Ledamot af nägon Corps, forn wäckt en emot Consiitution tydligen lagftridig fraga, skulle desiutom derföre personligen anfwara.
Staten; an» kommande för öfrigt uppä Riksens Ständers pröfning hururvida arfwode för Comitsens Ledamöter bör äga rum. rols Den wid llt §. gjorde anmärkning äe » Riksdags Ordningen iakttagen och det yrkade stadgan» be derstädes insördt. n:o Hwad 114 §. beträffar kan Utskottet sä Mycket mindre förestå, som denna §. pä en gang skyddar Riksens Ständers rättigheter och tillika enligt hwad Den 2i December. 144; redan under Riksdagens lopp är bcwist, lämnar rum för öfwerenskommelser 06) eoncetzioncr, de enda lagli» ga medel att uphäswa eller förändra privilegier. Slutligen, och dä uti ett eller annat R^ks» Srand blilwit äskadt, att de tvid Regerings-formen förekomne påminnelser mätte under denna Riksdag afgöras, sär Utskottet, som ej wäqar tillstyrk ett sädant undantag för något Ständ särskildt, »vördsammeligen hemställa, akt detta mustiga ärende mätte först tvid näst» infallande Riksdag i hela dest widd företagas. Same» delfi skall i Utskottets tanka ej allenast genom en mera stadgad opinion och en längre tids erfarenhet, beredas säkrare grunder för decisionen och större lätthet att den tillämpa, utan äfwen det hela undwika akt, hwr.d annars möjligen kunde ske, wanställas och förlora sitt sammanhang genom delarneS abstraherade förändring eller mindre wäsendtliga tillsattser. Stockholm den 29 Nowcmber 1809. Pä ConstitUkionö Utskottets wägnar I.. A. kvlannerdeim» ^arl von UossnsteMvaoisi Lberstsin. /^nä. Json tt/cksrr. l). Valerius. Högloft. Ridderskcpet och Adeln fann detta Constitulions-Utffoktets uklätande w .ra af den egenskap att böra hrvila till afgörande wjd nästa Riksdag. Wik »444 Deri 21 December.
Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr HCDSChCQ, L. V., angående ändring i 1 och 3 §§ af Kongl. Förordningen om landsting den 21 Mars 1862. I följd af sednare delen uti 56:te § Riksdags-ordningen få nya frågor, äfven efter motionstiden, väckas, såvida de föranledas af redan fattade beslut eller under riksdagen inträffade händelser. I förra veckan hafva Rikets Ständer fattat ett till sina följder oöfverskådligt beslut, genom hvilket, bland annat, den blifvande s. k. national-representationens andel i statsmagten har i verkligheten ganska mycket ökats, och således blifvit destomera värd, men derjemte städernas andel i berörda representation minskats från en fjerdedel till mindre än en sjettedel. Bland de mest betydliga invändningar, som gjorts mot förslaget till denna omhvälfning, hafva varit de två: l:o) att landtmanna-intresset kunde blifva ensamt herrskande, och 2:o) att ”första kammarens” personal vore alltför fåtalig i jemförelse med den ”andra kammarens”. Både vid förarbetena till Kongl. Majrts den 21 M^rs 1862 utfärdade nådiga Förordning om landsting, och sedermera, har, såsom en af de svårare felen deri anmärkts, att en mängd städer derigenom på sitt sätt mistat sin förra kommunala sjelfständighet, och kunde mot sin vilja tvingas skatta till och sålunda befordra syftemål, som vore för städerna ej blott likgiltiga utan äfven skadliga. För att i någon mån söka afhjelpa dessa och ofvanberörda två olägenheter, tager jag mig frihet föreslå, att de i första punkten l:sta § af nyss åberopade nådiga Förordning om landsting befintliga två siffror 25 ändras till 3 eller åtminstone till 6, i följd hvaraf städer, som hafva mera än 3,000 eller åtminstone de, som hafva 6,000 innevånare, icke vidare skola lyda under landsting eller kunna af detsamma beskattas.
Billberg, efter uppnådde lefnadsoch tjenste-år enligt Förfatlningarne, anhållit om afsked med bibehållande af full lön, har han, genom Kongl. Maj:t Nådiga Bref den 26 September 1837, blifvit förflyttad å Rikets Allmänna Indragnings-Stat, med åtnjutande såsom pension under återstående lifstid af sin Kammar-Rätts-Råds lön efter nya, utaf Rikets Ständer ej gillade, Staten, 1,600 R:dr jemte derunder begripne 152 Tunnor Spanmål.
StProt. 1845. 6 Sami. 1 Afd. 2/ Haft. 10 74 Banco-Utskottets Utlåtande j N.-o 44- let återgår, hvarigenom fonden för Handelsoch Närings-Discontens utlåning icke må öfverskridas; att straffräntan, jemlikt 2 morn. i 192 §. af Banco-Reglementet, beräknas på sätt hittills skett med 3 procent utöfver ordinarie räntan för de lån, som ej sednast dagar efter förfalloliden blifvit inbetaide eller genom omsättning liqviderade, i de fall der sådan får ega rum, men att beräkningen af straffränta kommer att upphöra Irenne månader efter lånets förfallodag eller, i händelse låntagaren derförinnan råkar i concurstillstånd, å den dag, då concursen anses börjad; att för alla lån, som äro förfallna då nu föreslagna förändring vidtager straffräntas beräknande genast upphör, så vida sådan ränta upplupit för Irenne månader eller derutöfver efter förfallodagen, men i annat fall, å den tid, som bär förut är vorden bestämd, samt att öfrige nu gällande föreskrifter om ifrågavarande lånerörelse förblifva oförändrade.
En motsatt tanke har den siste värde talaren äfvensom Frih. af Nordin försvarat; men jag bekänner, att jag, för niin del, icke kunnat öfvertygas af de skäl, som för denna åsigt blifvit anförda. Jag medgifver lika med Hr Le frön, att om fråga vore att införa en fonderad statsskuld, ställd på 37 års amortering, det icke vore tänkbart att göra det utan rättighet att upptaga lån. mot rabatt å capitalet; men då fråga endast är om att betäcka en tillfällig brist och amoitissementstiden är i5 år, så tror jag, att Hr Lefre'ns calcul icke är tillämplig, emedan det för det första torde vara svårare, att mot rågorlunda dräglig rabatt erhålla lån på längre än på kortare rmorteringstid; för det andra, vinsten af den lägre räntan naturligtvis skulle blifva större på 37 år, än om obligationerna skulle inlösas om i5 år, och för det tredje, obligationerna blefve svårare alt operera med på börsen och således chaneen mindre af en vinst på inköp deraf under al; pari; ty då meningen måste vara att ställa obligationerna på bestämd förfallotid, eller till inlösen efter bestämd uppsägningstid, så belviflar jag, att någon skulle vilja försälja en på bestämd kortare tid till inlösen förfallen obligation å t. ex, "100 r:dr för 88 proc. eller ens för mindre än dess nominalbelopp. Sådant mäste åtminstone höra tili de sällsynta undantagen ? eller då obligationens innehafvare på intet annat D e4i g M ars o. ra. sätt kunde förskaffa sig de penningar, hvaraf han för tillfället oundgängligen vore i behof. Helt annat är förhållandet med sådana statsobligationer, som äro ouppsägbara, utan hvilket vilkor något fonderadt statsskuldssyslem icke kan finnas; men då jag icke tillhör deras antal, som älska fondsystemet, och isynnerhet högligen betviflar, att det passar för vårt land, så måste jag bestrida hvarje åtgärd, som leder till ett sådant systems införande.
Vi skulle för vårt drama intet högre önska, än att den värde förf. hade rätt; men dessvärre kunna vi icke dölja, att han har så fullkomligt orätt, att ej ens en skymt af sanning finnes i hans påstående. Han gör sig icke heller besvär att bevisa det, om ej det skall anses för bevis, att han enstädes säger, att leken ”Bösta byk” har funnit en fullständig dramatisk utveckling i ett svenskt skådespel från 17:de århundradet, ”Alle Bedlegrannas spegel,” samt att visan om trettondedagsstjernan blifvit utvecklad till drama i Hans Olffsons ”Andliga komedia om de tre visa män”49. Den, som läser dessa dramer, skall lätt finna, att de med leken och visan hafva intet annat gemensamt än en viss likhet i ämnet, som dock ingalunda är så stor, att den berättigar till det påstående, att de äro till dramer utvecklade folklekar. Men äfven om så vore, så äro dessa dock de enda svenska dramer, som hafva denna ringa gemenskap med folkleken; och de äro dessutom hvarken de älsta af våra dramer, icke heller hafva de tjenat andra som förebilder, ja för utvecklingen af vårt drama äro de båda utan all betydelse. Hvarföre åter de dramatiska anlagen, som, efter hvad vi sett, obestridligen besittas af svenska folket, icke uti konstdramat synnerligen kraftigt uppenbarat sig, det är en fråga, till hvars lösning vi skola samla bidrag, då vi nu gå att betrakta nämnde konstdrama. Medeltidsdramat i Europa. Det älsta konstdrama i Sverige sammanhänger på det närmaste med den form, hvilken dramat under medeltiden antog i de europeiska kulturländerna, och det är endast genom kännedomen af denna form, som man vinner rätta utgångspunkten för skildrandet af vårt dramas historiska utveckling. Vi förutsända derföre en kortfattad teckning af medeltidsdramats uppkomst, utveckling och arter. Det antika dramat hade under romerska kejsartiden gått upp i mimoch pantomim-spel. De sednare voro åtbörd-spel utan ord. De förra, hvilka framställde scener ur romerska folklifvet med dialog i det lägre folkspråket, hade väl genom Laberius och Publius Syrus erhållit mera konstfulländning, men urartade snart i gemenheter och råhet.
Soldat-underhållet är beräknadt från 77 i R:dr lill 90 R:dr 21 sk. 10 r:st; ruslnings-kostnaden för hvarje nummer till 227 R:dr 36 sk. 2 r:st; Pastors aflöning från 16 R:dr till 20 R:dr per mantal; Komministers till 3| R:dr; kyrkobetjeningens från 2 till 3 R:dr; fattigförsörjningen från 1^ till 3 R:dr; skjutsningen från 6 R:dr till 3o R:dr; väghållningen från 14 R:dr till 20 R:dr saint de under rubriken ”diverse afgifter, onera och besvär” upptagna kostnader från 5 till 7 R:dr, allt Banko. Den vanliga årsafgiften för vakanta soldatrotar har i sednare kontrakten blifvit betingad till 83 R:dr 16 sk. Banko. Medelpriset för en soldats årliga underhållskostnad har under dessa år utgjort 83 R:dr 46 sk. 1 1 r:st., hvarigenom för de i Länet befintlige 957 ordinarie soldatrotar uppkommer en sammanräknad summa af 80,366 R:dr 19 sk. 3 r:st. För hvarje af de i Länet befintliga 58 bålsmansrotar beräknas kostnaden i medeltal, enligt markegångspriset, till 54 R:dr 44 sk* !o r:st. Banko. Kostnaden för rustningen kan beräknas för dragonen till 83 R:dr 46 sk. 11 r:st.; för nummerhästens inköpspris, fördeludt på 12 år, och ulfodringskostnad per år 108 R:dr 14 sk. 3 r:sl.; mötesoch trosspassevolans i 1 R:dr 7 sk.; underhåll af karloch häst munderingar samt inköp af kreatur och sängkläder m. m. 24 R:dr 16 sk., tillhopa 227 R:dr 36 sk. 2 r:st. och inalles för de i Länet inroterade 279 rustningsnummer 63,543 R:dr 10 sk. 6 r:st.
Genom detta offentliga vedermäle af Nationens erkänsla emot sedermera en af Rikets Herrar Generalen m. m. Herr Grefve Adlercreutz synes det som Riksens Ständer äfven baft för afsigt att bereda Enkan och Barnen, efter Herr Grefvens. död, en säker och emot dess stånd svarande utkomst, heldst Leckö Kungsgård med underlydande hemman är ganska betydlig: Och då detta öfverlemnande innefattade den gärd Statens tillgångar medgåfvo att erbjuda Herr Grefve Adlercreutz Betänkanden. 319 för dess stora förtjenster mot fäderneslandet, kan Utskottet icke tillstyrka, att Pension må derförutan dess Enkefru Grefvinna beviljas; Hvilket dock Riksens Högloft. Ständers eget bepröfvande vördsamligen hemställes, med tillstyrkande, att Riksens Ständers beslut härom må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, till svar å den Nådiga Propositionen. Någre Ledamöters från heslutet skiljaktiga tankar bifogas, Stockholm den 18 Julii i8a3. Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högloft, Ständers Stats-Utskott vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 21 Julii 1825. S. D. På sätt Protocollet för den 18 denne månad utvisar, hade Ordföranden Herr Grefve af Ugglas, Herr Majoren Friherre Hjerta, Herr Öfversten Hjärne, Herr Contre-Amiralen Nordensköld, Herr Grosshandlaren Aspelin, Herr Commerce-Rådet Santesson och Herr Lagmannen Noraeus instämt uti den af Herr Öfverste-Lieutenanten Hjerta anmälde reservation mot Utskottets då fattade beslut i frågan om en Pensions anvisande åt framledne Generalen Grefve Adlercreutz’s Enka; Och förklarade Herr Öfverste-Lieutenanten Hjerta nu, vid justeringen af nämnde Protocoll, att 330 Stats - Utskottets Iian skriftligen uppfattat sine åsigter af detta ärende uti följande derefter uppläste anförande ; ”Riksens
J3:co per rote, och 3:o att fonden må skiljas i a:ne delar, den ena för cavalleriet och den andra för infanteriet, samt serskildt förvaltas och redovisas; det andra, att Rustoch Rothållare må ega options-rätt för mötes-passevolancens utgörande in natura efter samma grunder, som nu äro gällande för fouragerings-persedlarne, och enligt Arméens Fällförvaltnings-Reglemente om provianteringen, äfvensom att hvarje regemente måtte få serskild passevolance-fond, att af en förordnad Provianterings-Direction förvaltas, i hvilket fall den årliga passevolance-afgiften för de rotar, som icke åstundade att leverera proviant-persedlarne in natura, kunde bestämmas efter årets markegångs-pris. 2:0 Af Johan Olsson ifrån Stockholms Län, som, under anförande, huruledes behofvet fordrar, att någon lindring beredes den jordbrukande delen af Rikets invånare uti de dryga kostnader, hvilka åtfölja ruslningsoch roterings-skyldigheten, föreslagit, att den nu af Rustoch Rothållare utgående inöles-passevolance-afgiften, bestigande sig, enligt motionärens uppgift, till ett sammanlagdt belopp af 200,000 R:dr årligen, malte, från och Bih. till R. St.
Apelqvist sig förenat, uti afgifvet, samt till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet remitteradt memorial yrkat, att, sorn hemmansinnehafvare, hvilka utflyttnings-understöd af allmänna medel tillkommer, i saknad af underrättelse om tiden då understöds-medlen utfalla, nödgas antingen sjelfve efterfråga eller genom ombud vid Landtränteriet underrätta sig när sådant inträffar, hvilket för allmogen faller sig kostsamt och besvärligt, så borde det åligga Konungens Befallningshafvande att årligen genom allmän Kungörelse tillkännagifva, hvilka hemmans-egare äro berättigade till dylikt understöd, samt tiden, då lyftning deraf får ske. Vid pröfning af detta mål, sorn ansetts tillhöra Utskottens gemensamma handläggning, hafva Utskotten, på de af Motionairen anförda skäl, trott sig böra tillstyrka: att Rikets Ständer måtte hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla Dess Befallningshafvande att, sedan utflyttning s-medlen för Länet äro bestämde, genom allmän Kungörelse, eller på annqt lämpligt sätt, meddela vederbörande hemmansinnehafvare underrättelse om tiden da samma medel, emot belierigt qvitto, i Landtränteriet utbetalas. Stockholm den 4 September 1834* Bihang till R. St. Prot. i834- 7-de Sami. 2 Afd. 6:te Häftet. 1 2 Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utshs Betänkande N:o ip. N:o 19. Ankom till Exp.-Utsk. den J Octob. 1854. Betänkande, i anledning af väckt fråga om förklaring och tillägg i Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1824? angående ändring eller utrifning af Vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling.
Pro t o coll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829. FemtiondeJörsta Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörbergj »833. / "• -I - : • i Onsdagen d. 2 5 November 1829. Plenum klockan g Förmiddagen. Föredrogs å nyo Stats-samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 5 dennes under N:o p4 afgifne, och den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af yrkad jemkning i den Provincen Skåne ålagde ordinarie Rotering. Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel, och Herr ThamWollrath, anhöllo, att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då flere Ledamöter förenat sig i den anhållan, alt Utlåtandet måtte ytterligare hvila, kunde sådant, enligt \g §. Riksdagsordningen, icke förvägras. För,etogs till pröfning BancoUtskoltets den 22 sistlidne October under N:o 82 afgifne, och den 2 derpåföljde November e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning 5i H. j* 4 Don 2? No ve mijer F. m. af gjorde anmärkningar viel Utskottets under N:s 48, 49» 5o, 51, 5a och 53, förut meddeldte, Betänkanden, hvaruti grunder för Bankens Lånerörelse, efter dess särskildta utgreningar, för tiderymden intill nästa Riksdag, blifvit af Utskottet föreslagne. 1:0 Utlåningar på Guldoch Silfver pant. a) Att det minsta lånbelopp_, som af Banken från någon viss dag utgifves på guldoch silfverpant, må bestämmas till En Riksdaler Banko. Herr von Hartmansdorff’ August:
N:o 9. städer och vidare på andra tjenliga ställen i länen till det antal och med de distrikter, som af lokala och andra förhållanden kunna hetingas, i ändamål att dels bereda icke straffade försvarslösa personer tillfälle att förskaffa sig arbetsförtjenst, dels ock upptaga sådana icke straffade försvarslösa personer, hvilka, efter förordnande af vederbörande polismyndigheter, böra till tvångsarbete hållas; 2:o anhålla att Kongl. Maj:t för nyssnämnda ändamål måtte efter Länsstyrelsernas och Landstingens hörande, låta utarbeta en fullständig plan till dylika arbetshus inrättande öfver hela riket; sedermera delgifva Landstingen denna plan med nådig uppmaning, att taga i öfvervägande om och under hvilka vilkor Landstingen kunde finnas hugade att bekosta ifrågavarande arbetsinrättningar; samt ändtligen, om det härvid skulle visa sig att planen i ett eller flera län icke later sig genomföras utan statsbidrag, derom till rikets näst sammanträdande folkrepresentation aflåta nådig Proposition; samt 3:o begära att Kongl. Maj:t täcktes med afseende å de förändrade förhållanden, som genom ofvannämnda förslags antagande skulle uppkomma och i enlighet med öfriga i motionen närmare antydda grunder, låta omarbeta nu gällande nådiga Stadga angående försvarslösa och till allmänt arbete förfallna personer. Om, emot förmodan, hvad jag nu föreslagit icke skulle vinna Rikets Ständers bifall, får jag vördsamt hemställa: att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, anhålla, att 20 § af gällande fattigvårdsförordning måtte erhålla sådan förändrad lydelse, att arbetsför person, som betlar, må kunna af Konungens Befallningshafvande i det län, der förseelsen inträffat, utan annan omgång än som erfordras för utredande aj förseelsens verklighet, ådömas allmänt arbete under lämplig tid, hvilket arbete borde, då utrymmet sådant medgifver, aftjenas å cellfängelserne, men eljest vid kronoarbets-korpserne. Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utskott och kommunikation med Med-Stånden. Stockholm den i November 1865. Curry Treffenberg.