Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid har det syfte, som den siste värde talaren förmält, med sig den olägenheten, att icke säga den orättvisan, att en sådan jemnare fördelning af rusthållarnes ovillkorliga skyldighet faller på alla öfriga skattdragande medborgare i så måtto, att om anslaget blir eli förslagsanslag, så måste bristen, som kan upkomma på detta förslaganslag, fyllas af Riksg:s-kont:s tillgångar, hvilket kommer att drabba öfrige skattdragande medborgare, så vida icke ersättningen beredes genom indragning af eller upskof med exercis ett eller annat år; men som, i min tanka, Regt:ne skola vara tjenstbara och sålunda årligen sammankallade till öfningar samt rusthållarne pä grund af de högst betydliga fördelar de i öfrigt hafva i och för rustningen äro, enl. med dem ingångna kontrakter, ovilkorligen förpligtade att i så ond som god lid utfordra hästarne, på sätt deras rusthållskontrakter och öfriga med riem träffade öfverenskommelser innehålla, så tror jag icke det vara rigtigt, att göra en sådan förändring i upbördssättet, att slutligen de brister, som upkomma skola af andra Stålens inkomster fyllas och andra skattdragande medborgare derigenom åläggas alf deltaga i en afgift, som endast och allenast bör af de rustande vidkännas. Detta är slutligen ett medel att, likasom det vid 1840 års riksdag skedda med mötespassevolance-afgiften förflytta den nu i frågavar. afgiflen ifrån jorden på alla skattdragande medborgare. Vi hafva fått på våra debetsedlar, efter hvars och ens bevillning, andel i de några 100,000 r:dr som mötes-passevolance-afgiften utgör, och detta tvert emot kontrakternas innehåll. Att fortfara på samma bana kan icke vara rättvist och börjar man att öpna vägen, så tror jag icke tiden skall vara långt aflägsen då andra medborgare få draga äfven öfriga afgifter, hvilka jordens innehafvare ensamt böra vidkännas. Jag afslvrker bifall lill förslaget. Frih. Palmstjerna:
Undersåtare, okt auckonstra en magt i Staten, sä »beroende as den högsta waglen, att den kan fä förtrycka medborgare, utan akt sjelswa Konungen ma kunna äkaga sig de förtrycktas sörswar, vm än livander är alldrig fä uppenbart? Jag kan säl-des ej annat för min del än pä det högsta protestera mot Compromitzers antagande i ett sa wig» ngt ämne, och yrkar i det stället att de med Taxerings-Commmeen mitznöjde mäga hofwa öppet, okt i wänlig ordning wända sig med si sa beftvär till Landshöfdingen, samt sedan, kill omwägens förkortande, dlrecte till Konungen, om de dertill skulle finna sig befogade. Och w k jag ej», hvarföre man mer sku'lr mitztto sin Lagliga Öfverhet och de Embetsman som aro däde tmmige och wana wid rältwisans ffipande, under eget answar, än nägra pkiwate som äro oerfarne wid flcke göromål och följakreligen förr kuni?a kela, hälst dä de U'an ansvar fä göra som dem behagar? Jag sturle ock tillstyrka att sjelswa Taxerings Lommilteens förrättning dör wara underkastad New,sion, i sä mätt», att om den ckuile befinnas afrycka stätt Förordningens kydeliga föreskrift, bör fädum rättas, om ock kiagsmä! icke anföres; likwäl utan att nägon ytterligare granskning mä hafwa rum, hwad sielswa uppgl terne angär, till deras Specielare beskaffenhet, fä wida desto större anledningar icke äro för handen. Dell - ZZ2 Den 5 faulia lii. Detta Anförande anhälles mätte sä äksv'sa Ut« skottets Betänkande till Riksens Högloft. Ständers eget drpröfwande joli.
M. gilladt och i Betänk, uprepadt yttrande af Dep.Chefen, så lydande: »att genom boställsupskattningen ieke åsyftades Kongl. Brefvet den 2 Febr. 1833 tillförsäkrade» (pag. 65) Denna grundsats anser Utsk:t i sin tillämpning föranleda det resultat af en blifvande lönereglering, att samma ojemnhet i lönevilkor inom samma grader i arméen, som nu eger rum, skulle komma att fortfara, enär — såsom åtskilliga reservanter emot lBte punkten i Betänk, uttrycka sig — »följden af åtgärden måste blifva en oskälig tillökning i lönerne vid vissa regementen» Detta yttrande grundar sig åter på den förutsättning, som tid efter annan blifvit framkastad, ehuru aldrig på annat sätt än gissningsvis, och som StatsUtsk:t äfven nu antar till utgångspunkt, nemi. »att genom en riktig upskattning af boställen och en lämplig fördelning af nuvarande tillgångar, tillräckliga medel lör befälets aflöning redan förefinnas.» När man anväder ett sådant påstående för att afstyrka ett så vigtig! anslag, som det ifrågavarande, så borde man äfven känna sig förpligtad att framlägga för B. St:r någon, om än endast aproximativ kalkyl, hvarpå detta påstående grundar sig, och icke blindt antaga en från föregående Riksdagar lånad fras, som aldrig blifvit använd i annan bestämdare form än hvarje annan förmodan, som i dagligt tal gripes ur luften. Då StatsUtsk:t icke ansett nödigt att granska tillförlitligheten af detta ofta uprepade påstående, har jag likväl funnit mig upmanad af den närvarande frågans stora vigt, att söka åstadkomma en så fullständig utredning af det sanna eller falska i nämnde påstående, som på grund af officiella räkenskaper och handlingar kan erhållas. Om Utsk:t rådfrågat denna säkra ledning för omdömet, skulle, jag är viss derom, det åberopade skälet icke blifvit användt, emedan resultatet af bestämda summors jeinförande med hvarandra icke kan utfalla på mera än ett sätt; och huru den utfaller, erfar man af följande summariska kalkyl.
Men för öfrigt skall kostnaden för denna stämpling, med det i lörfaltningarne bestämda belopp, utaf de influtna slämpelmedlen godlgöras. s Hör till Siats-Utskottets Memorial N:o 293. § 234. Olver hvarje års uppbörd af allmänna bevillningen samt Riksgälds-kontorets öfriga inkomster, hvilka uti landsorterna levereras, författas 'id Lands-kontoren summariska räkningar, sorn afslutas neli insändas till Riksgälds-konloret inom den tid, förfältningarne stadga; skolande uti dessa läkningar restantier och balanser från de förra åren jemväl till redovisning upptagas. Sådana summariska räkningar aflemnas äfven från Stockholms stad inom den tid, som särskildt är bestämd. § 235. 1 början af hvarje månad insändas från Landt-ränterierna till Riksgälds-kontoret förslag öfver de, under nästföregående månad, för nämnde Kontors räkning, influtna medel: hvilka förslag ovilkorligen böra iara af Lands-kontoren till riktigheten bestyrkta. De till Riksgälds-kontorets disposition uti Landtränlerierna influtna uppbördsoch anmärkningsm. fl. medel öfversändas och levereras derifrån omedelbarligen till Riksgälds-konloret; egande Landträntmästarne alt, under de vilkor och förbehåll, författningarne stadga, sig till godo beräkna och i räkenskaperna afföra dem tillkommande remisslage för de penninge-remisser, sorn från Ränterierna till Riksgälds-konloret expedieras. § 237. För de medel, som, till följd af Kongl. Kammar-rättens Ofver-revisions-departements anmärkningar eller vederbörande AdvokalGskals-embelens åtgärder, för Riksgälds-konlorets räkning inflyta, godlgör Riksgälds-konloret, efter behöriga reqvisitioner, de i förfaltningarne stadgade observationsoch indri/hings-arfvoden. § 238.
Motionären hade förutsett det inkastet, att det vore inkonseqvent alt vilja beskatta tobaken under en form, eller såsom röktobak, men lemna den fri under en annan, t. ex. snus, men härvid ville motionären erinra, att tobak i pulfverform i allmänhet ansåges mindre skadlig och stundom i ögonsjukdomar användes såsom läkemedel; att förbrukningen af denna vara, fördelad på hvarje konsument, vore en obetydlighet, i jemförelse med de dyra cigarrerna, samt att motionären med sin fram - Sammansatta Hevillnts-, Lagsamt Allm. liesvo. Ekon.-Utslvs Betänkande N:o 15. 3 ställning icke hade för afsigt att hindra bruket, utan endast att hämma missbruket af det i sig sjelf, om icke absolut skadliga, dock fullkomligt onyttiga och obehölliga fabrikatet. Pä grund häraf bar motionären föreslagit, att Rikets Ständer rpMte bestämma en lämplig skatt å röktobak, i hvilket afseende motionären, derest det ansåges olämpligt att beräkna den efter tullvärdet och lägga den på importen af tobaksblad, föreslagit följande: l:o) att röktobak icke måtte få förekomma i handel annorlunda än inslagen i större eller mindre karduser, försedda med bevillnings-stämpel efter bestämdt vigtinnehåll och beräknad efter 25, 50, 75 öre å 1 R:dr pr skålp., allt efter tobakens qvalitet.
IO09 Stats-Utskottet bälle före, att en sädan gemensam ätgard af Stats-Conloiret och Riksgälds-Contoiret stall mera bidraga at stärka allmänna Crediten och förtroendet till Statens löften och förbindelser, än om denna ätgärd updrogs antingen ät Krigs-Förwaltningen eller Krigs-Commissariaterne, til hwilkas förbindelsers och försäkringars uppfyllande, efter innehället, förra tiders erfarenhet ännu ibland Allmänheten torde bibehällit nägon farhäga och misstroende. Hwad angär pä huru läng tid dessa inwisningar böra ställas, hwad Ränta derföre borde förestrifwas samt huru stor summa, hwarä bwarje sädan inwisning bör utfärdas; sä är Stats-Utstottets tanka at de böra ställas pä 6 är med 5 procents ärlig ränta och at efter 6 ärs förlopp en tiondedel af det Capital hwarä inwisningar blifwit utfärdade, wid bwarje ärs början utlottas för at inom det löpande ärets stut til Capital och Ränta inlösas, börandes de för öfrigt icke utfärdas pä högre Summor än Femtio Riksdaler stycket, och icke eller meddelas andre personer än sädane Leweranteurer som til och med sistledne Julik mänads utgäng för til kriget gjorde lewerantser hos Kongl. Maj:t och Kronan äga fordringar, och hwilka fordringar pä ofwananförde sätt blifwit ^vederbörligen godkände och til betalning faststälde. I afseende pä ifrän hwad lid räntan ä desse inwisningar beräknas bör, 1010 Den 15 Augusti. sä anser Stats-Utstottet för defl del, at s§- dant bör ste ifrän dcn dag, dä betalningen efter contract eller öfverenskommelse bordt följa.
Mars I. 134- *— om Bref och Orders forlskalFande inom Regeraenteine under den tid en del af Regementet är bortcommenderad, Febr. 3o4. 370, 438, 473- Mars I. i3a. — om inrättande af ett SpannmålsMagazin 7 i Borås, Febr. 3o5, 372, 451, ^6. Mars I. 131. Apr. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande om upphäfvande af Kongl. Förbudet af d. 2 Aug. 1800, emot bruk och nyttjande af arbetadt Silfver utöfver 10 lods vigt, Febr. 3o5, 370, ^5. Mars I. i32. — om förklaring af Lagens stadgande angående Landsvägs indelning och underhåll, Febr. 3o6, 376, 454» 4?5* Mars I. i3i. — om Manlalsskrifningars och Uppbördsstämmors förrättande Socknevis, Febr. 3o6, 371, 458, 4?5- Mars I. i3i. — om befrielse från Beväringsskyldigheten för gifta personer, Febr. 307, 878, 457» 475. Mars I. 37, 131. Apr. II. 98, 349» 525. — om bestämmandet af föreskrifter för Torpares antagande, så att de hafva sin bergning, Febr. 307, 371, 45i, 475* Mars I. 131. — om upphäfvande af förbudet at inga Marknader, hvilka påstå endast en dag, må begynnas dagen före eller efter någon Söneller stor Helgedag, Febr. 3o8, 430> 451> 475.
Kommer saken till domaren, sä mäste lian tillerkänna fulla rätten ät ena parten, antingen ät jordinnehafvare!!, dä kyrkan mäste nöja sig med dea gamla räntan, sådan den till Kronan af ålder ingått, eller ock mäste han i andra händelser tillerkänna kyrkorne den fulla äganderätten, dä jordiunchafvarne icke äga något annat, än hvar och en annan arrendator, d. v. s. det beror på jordägarnes nåd eller godtycke, 0111 efter arrendetidens slut arrendatorn får vid hemmanet qvarblifva. Någon medelväg här emellan linnes icke. Del är domarens skyldighet att efter hästa öfvertygelse fälla utslag pä de skäl, som kunna framletas; men delta kommer, efter min tanke, härvid att. hero pä ett måfå. I sådant läll tror jag, ali det är skiil att. Staten mellankommer och söker tillvägabringa förlikning. Af sådan syftning har jag funnit den K. propus, vara, och gillar densamma för min ringa del. Måhända innehälles deri någon obillighet, ej mellan de tvenne parterne, om man betraktar dem som 2:ne moraliska personer, men emellan de individer, som utgöra hvardera parten. Om nemi., som det blifvit uppgifvet, åtskilige innehafvare af dessa hemman nu endast betala den gamla räntan, dä åter andra mäste erlägga ett temligcn uppdrifvet arrende, sä är det tydeligen ganska olika förmäner, som tillskyndas desse begge classer. Samma förhållande äger rum i afseende pä kyrkorne, hvaraf deri ena får behålla en vinst, sorn den tillskansat sig, dä den andra måste afstå ifrån allt hopp att kunna göra detsamma.
A f nuvarande o c h forna kamrater erhöll fröken Fogelqvist en vacker silfverkanna, å hvilken mottagarinnans m o n o g r a m samt gifvarinnornas namn äro ingraverade. * För våra skolflickor. Fredrika-Bremer-förbundets dräktreformförening har låtit utarbeta nya modeller till underkläder o c h klädning för skolflickor. I » Hygieniska råd till h e m m e n, beträffande flickor i skolåldern » af doktorerna Warf• \ vinge, Sondén o c h Sederholm förordas kläder efter föreningens modeller. — Den nya skoldräkten exponeras hos fröken J. Ohlsson, Blasieholmstorg 14, Stockholm. - * - Teater och musik. Kungl. operan. En särdeles märklig o c h länge m e d spänning m o t s e d d nyhet torde, när detta läses, hafva skådat rampens ljus å vår k. opera. V i m e n a naturligtvis den m e d sådan omsorg förberedda Wagnerska operan eller musikdramat » Valkyrian », s o m varit utsatt att första gången 359 gå af stapeln härstädes s o m i går torsdag. V i kunna alltså ej yttra något o m dess uppförande härstädes förrän i nästa nummer. Så m y c k e t kan dock sägas, att detta uppförande bör räknas som ett evenement i n o m vårt musiklif. Hufvudrollernas innehafyare äro fruarna Almati-Rundberg (Brunhildc), Östberg (Sieglinde) o c h Linden (Fricka) samt hrr Bratbost (Siegmund), Sellergren (Hunding) o c h Söderman (Wotan). Abonnementsföreställningarne å k. operan togo sin början i onsdags m e d uppförandet af » Mignon ». Dramatiska teatern är redan färdig m e d ett nytt program, nämligen » Romantik, » komedi på vers i 3 akter af E d m o n d Rostand, öfvers. fr. franskan af Ernst Lundquist, samt » Garnisonslif », lustspel i 1 akt af G. v o n M o s e r o c h T. v o n Trotha. V i återkomma äfven härtill i nästa nummer.
Niddcrffapet och Adeln» genoni nu uplast Protocolls - Utdrag föreflagnL förändring i irsta pniicten, att i stallet för orden njuten lön, mätte lättås: njuter Ordinarie eller Extra Lön; Hwilkct härigenom skulle de öfrige Ncspective Ständeu samt StatsUtftottet wördsamt och wani igen meddelas. S. D. Föredrogs a nyo och bifölls Riksens Högloft. Standert? Stats - Utskotts förnyade utlåtande angående Sala Grufva, desi narwarande beskaffenhet och möjligheten af cn np Reglering; Om hwilkct beslut de Ncspective Med-Ständen samt StatS - Utskottet ffullc erhålla wördsam och wänlig underrättelse. Vt »upi-r. S. D. Uti dcn af Walloch Borgare - Ständet, igenom upläst Protseolls-Utdrag af den 20 bennes, förcftagne ändring uti Riksens Ständers underdäuiga ffriswelse till Kongl. Wajll, angäcnde Götha Canals anläggning, neml. att i stället för orden: Att derest Lanal - Disconteno utdelning till Actie Ägarne i Ränta och Difcontrvinst stull^ öfrverstigg Lllio Procent, Trvä Tredjedelar af detta öst rverskokt dä mä Banquen tillfalls: mä införas: Att hwarje är, dä Canal-Discontens utdelning till Actie - Ogarnc, i Ranta och Discont-ivinst kan finnas öfwerstiga Nio Procent etc-; instämde Prcste-Ständet till alla delar. Hwarom wördsam och wänlig underrättelse skulle de Respcctive Med-Standen samt Expeditichis-Utskottet lemnäs. CU supra. SD. Riksens Högloft.
Och månne det ej är mera hederligt att för Statens biista bortlakas en och annan tunna salt, än några tusen bouteiller champagne? Gerna vill jag medgifva, det skyldigheten att hålla saltlager bör mera proportionel fördelas efter städernas olika behof; men de högst vigtiga skäl, som tala emot Utsk:s tillstyrkan om skyldighetens totala försvinnande, bekräftas genom det intyg, några Borgerskapets representanter meddelat, att saltlagren i hufvudstaden och andra Rikets städer flera gånger måst anlitas och att en allmän nöd annars skulle uppkommit. Den ovedersägliga sats, som yrkar harmoni emellan rättigheter och skyldigheter, är äfven här tillämplig. Stapelstäderna hafva sina stora rättigheter, tolag m. m., och så länge de ej afsäga sig dem, kunna de väl ej billigtvis yrka, att en af de motsvarande skyldigheterna, som den ifrågavarande är, skall försvinna.” Jag anhåller om proposition till återremiss af betänk., med begäran, att Utsk. måtte taga i öfvervägande, hvad reservationen innehåller. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Lika med Hr Riben anser jag återremiss af betänk, nödig, derföre atti samma betänk, är tillstyrkt upphäfvande af skyldigheten för stapelstäderna att såväl hålla saltlager, som vara försedda med spannmål till viss proportion. Hvad sednare skyldigheten beträffar, härleder den sig från en tid, då Sverige måste förse sig med upplag af säd från utländska orter; men då denna tid är förbi, synes det åtminstone vara skäl att tillstyrka, att icke stapelstäderna ensamt böra äga denna förbindelse. Jag erinrar ling visserligen bestämdt, att år 1819 eller 1820 befanns, vid undersökning, sådan brist på spannmål i Stockholm, att afgångna spannmålslaster måste återkallas; men då tillgång på spannmål finnes inom landet, lärer det för närvarande icke vara behöfligt, att spannmålslager skola finnas; hvarvid jag dock får anmärka, att i alla stora och folkrika städer i främmande länder underlåtes aldrig en noga uppsigt derå, att så tillräckliga spannmålslager äro att tillgå, att någon brist i slikt afseende icke är att befara.
Ridder. skåpet och Adeln samt Högvördige Preste» Ståndet återremitteradt, i anledning af följande deremot gjorda anmärkningar; j:o Herr Stråle, l\l. W., har anfort, dels att, då det ofta kunde inträffa, att samtlige Jnteckningshafvare medgifva relaxation af en, gemensamt med flere andra, intecknad fastighet, om de anse återstående delen af panten innefatta fall s&kerket, i hvilket fall det vöre obilligt, att en sådan förändring icke skulle af Lagen tillåtas, hade stadgandet derom uti nu gällande 18 §-af Intecknings. Förordningen icke bordt i den föreslagna nya uteslutas, dels ock att förhållandet emellan jnteckningshafvare och oprioriterade fordringsegare genom den uppgifna redactionen blifvit förandradt, enär, äfven i händelse alla de intecknade fastigheterne befinnas i gäldenärehs ego, fördelning af den gemensamt jntecknade gälden likväl skulle ske, hvaraf förmentes följa, att, då endast en del deraf belöper på den fastighet, hvari ingen senare inteckning finnes, öfverskottet af köpeskillingen för densamma skulle tillfalla oprioriterade fordringsegare; hvaremot den återstående delen af panten, som är besvärad med senare inteckningar, blifver till deras gäldande så mycket mera otillräcklig; med föranledande hvaraf Herr Stråle ansett de 12 Lag-Utskottets Utlåtande N:0 ^03. nu gällande 18 och 19 §§. uti ifrågavarande Förordning, mot hvilkas stadganden någon egentlig anmärkning icke blifvit gjord, böra bibehållas oförändrade, och lagförslaget inskränkas till att fylla den lucka, som nu finnes i anseende till saknad! stadgande om för» hållandet emellan serskilde inteckningshafvare eller serskilde egare inbördes, då fastigheterna icke äro i samina persons ego; men i motsatt händelse borde föreskrifterna förblifva oförändrade.
I-riset på den inkommande spannmålen rättar sig ej efter hvad den gäller i utländska hamnar , utan det är från nöden inom landet, som det tager sin rigtning Sveriges Jordbiuk, sorn på en tid af dessa sist förflutna co åren vunnit en högst betydlig tillväxt, äger ännu vidsträckta fält för sitt utvidgande: men så länge vår production skall concurre'a i pris med andra länders, der den är gynnad, dels af ett blidare luftstrek, dels af en större folkmängd, dels af denna slafviska arbetsstyrka, som utan kostnad för Jordägaren bereder och bärgar hans skördar, skall Svenska jordens alster blifva hvad de nu äro, en ny beskattning på Jordägaren , i stäket för att lemna honom en med mödor och kostnad förtjent loflig utkomst. Den skatt dragande Bonden, för att utgöra sina Kronoutlagor, nödgas på Städernes torg införa sin säd, der den inissbjudes af köpmannen, som för denna inhemska product betalar vida mindre, än han vid försäljning skulle fordra för den utländska säd, som redan uppfyllt hans last och migasiner. Allt hvad Landtmannen återigen behöfver af köpmannen, såsom oumgängliga nödvändighetsvaror, och som hvarken Allmogen eller Ståndspersoner kunna sjelfva utifrån införskrifva, har ej an«an gräns för sitt åsätta värde, än säljarens godtycke, utan ali jemförelse till Landtmanna-varans pris.
På dessa grunder och då, enligt motionärens Öfvertygelse, den tröst, ett bekymradt samvete behöfde, och hvilken icke finge detsamma undanhållas, vore att hemta af Guds ord och ej af den, som ordet frambure, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, sedan fångpredikanter numera fått sig ålagdt att till döden bereda lifdömde, sockenpresterne måtte befrias från skyldigheten att följa dödsfånge till afrättsplats, såvida de icke. då dödsfånge sådant af dem begärt och icke genom anförda skäl låtit sig förmås att från samma begäran afstå, funne sig dertill af sitt samvete förpligtade. I afseende å det af motionären åberopade Kongl. Cirkulär den 17 Augusti 1833 får Utskottet upplysa, att, enligt detsammas innehåll, Kongl. Majit, utan upphäfvande af den genom 13 § i Kongl. Resolutionen på presterskapets besvär den 22 Oktober 1723 gifna allmänna föreskrift, att lifsfånge bör till afrättsplatsen åtföljas af presterskapet i den socken, hvarest brottet är begånget, likväl funnit nödigt särskildt i nåder stadga, att Kongl. Majits Befallningshafvande bör, då lifsfånge det hos honom uttryckligen begär, meddela fångpredikant förordnande att fången till afrättsplatsen ledsaga, mot åtnjutande af traktamente och resepenningar efter rese-reglementet. Häraf inhemtas således att förenämnda åliggande icke, såsom motionären antagit, i allmänhet tillhör fångpredikant, utan att detsamma endast är vilkorligt och beroende deraf, huruvida den lifdömde särskildt uttryckt sin önskan af hans närvaro vid afrältningen. Att emellertid fångpredikanten eller den prestman, som vid häktet, der fången förvarats, besörjer själavården, också i de flesta fall är den person, af hvilken den lifdömde helst emottager andelig vederqvickelse i sina sista stunder och som i följd häraf är företrädesvis lämplig att äfven åtfölja honom till afrättsplatsen. anser Utskottet utom allt tvifvel.
Kongl, förordningen om Skatteköp d. 19 Sept. 1723, innehåller, jemte föreskrift, huru de då påbudne skattevärderingar skulle förrättas och af landskamereraren skärskådas, följande stadgande: ”Sedan köpeskillingen i Landtränteriet är inbetald, uppskickas värderingen, qvittencet jemte landshöfdingens betänk, till kammar-colhm, som utfärdar skattebrefven om det finner allt vara rätteligen procederat och att hemmanet kunnat säljas. ”K. förordningen d. 21 Februari 1789 upplifva:’ och förnyar i 1 § förenämnde förordning” både i hvad angår, hvilka hemman kunna till skatte försäljas eller icke, som ock sättet, huru försäljningen bör begäras och dermed vidare förfaras. ”K. resolutionen pä allmogens besvär af d. 17 Aug. 1762, stadgar i 69§:” att sedan skatteköpet blifvit antaget och köpeskillingen i ränteriet lefvererad samt vedrbörligt qvittens derå meddeladt, så bör landsh. tillhälla landskamereraren, att inom en månad derefter insända skatteköps-handlingarna till kammar-coll. ”kammar-collegii kungörelse d. 29 Okt. 1793 innehåller slutligen;” att sedan i händelse af tvist om företrädesrätt till skatteköp, denna tvist blifvit afgjord och Utslaget vunnit laga kraft, sä skall landsh. tillhålla landskamereraren, att inom en månads förlopp, efter del skalteköpeskillingen blifvit i ränteriet nedsatt, insända skalteköpsacten till kammar-colhm. 3G2 Den 23 September f. m. Desse af mig na åberopade 4 författningar angå väl endast och allenast kronohemman, och man skulle således kunna säga, att, hvad rusthållen beträffar, derom ingenting finnes sladgadt, och att Utsk. derföre skulle, åtminstone i afseende på dem, hafva ägt rätt att förfara på sätt som skett.