Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa fraktioner kalla sig de,t liberala och det svenska partiet, men i dagligt tal gå de äfven under namnen dagbladistenie och rikirujarnc. Det förra namnet häntyder på att Helsingfors Dagblad är det liberala partiets hufvudorgan i pressen, medan vikingarae fatt sitt binamn från tidningen Vikingen, som utkom i böijan af 1870-talet och var detta partis första organ i publiciteten. Redan häraf framgår, att denna söndring har anor för sig, ehuru den först i våra dagar föranledt fullständig brytning. Närmaste orsaken dertill var framträdandet af det liberala partiets program i slutet af år 1880. Detta program åtnöjde sig ick$ med att proklamera en frisinnad reformpolitik gent emot den fennomanska konservatismen, utan hade tillika för afsigt att bilda ett centerparti i språkfrågan och konstruerade derför upp två språkliga ytterligheter gent emot hvarandra. Genom detta högst okloka förfarande stötte de liberale ifrån sig alla dem, hvilka med större värme och med produktivt intresse omfattat det svenska språkets och den svenska bildningens sak: i Finland. Alla desse, som hittills i allt väsentligt sammangått med de liberale, måste nu tänka på en sammanslutning och ett uppträdande på egen hand. Det nya svenska partiet konsoliderade sig som det yngsta af Finlands partier, och det fick ganska snart luft under viugarne. Skilnaden mellan dessa två fraktioner framgår af det ofvan sagda. Det ena vill vara ett rent politiskt parti, det andra är tillika ett, om jag så får säga, kulturparti. De liberales egentliga domän är värnandet, befastandet och utvecklandet af våra konstitutionella och statliga former, medan det svenska partiet har stält som sitt främsta mål det svenska språkets och den svenska bUdningsformens bevarande och förkofran i landet. Det liberala partiet förklarar, att språket endast är ett medel af mindre väsentlig betydelse, hvaraf fennomanin naturligtvis drager förmånliga konseqvenser för sin enspråkighetsteori. Det svenska partiet anser deremot språket som en bildningsfaktor af största betydelse, hvilken man icke kan lemna ur sigte under nuvarande förhållanden hos oss.
Hvad beträffar farhågan, att nya motioner skola ifrågakomma, när Realisations-JemkningsBetänkandet skall afgöras,så är denna farhåga alldeles olämplig. Vid beslutet kan visserligen hvilka motioner som lieldst om ändringar deri komma i fråga, men icke några särskilta Remisser derå, ty det vore emot Grundlagens tydliga bud. Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att om beslut i afseende å uppskof med pröfningen af detta Utlåtande skall fattas, måste sådant ske, innan Herr Grefven och LandtMarsknlken föredrager målet, ty, enligt §• Riksdagsordningen, skall ett mål, då det 3:dje gången förekommer, ovilkorligen afgöras; men ett beslut om uppskof kan i förväg af Ståndet fattas. Till förekommande af all vidare onyttig discussion i ämnet, anhåller jag om Herr Grefvens och LandlMarskalkens Proposition till bifall å motionen, eller att afgörandet af frågan om Bankens Lånerörelse må uppskjutas, intilldess JemkningsBetänkandet om Realisationen Lill RiksStånden inkommer. 202 Den 13 November f. m. Herr Munck af Rosenschöld: Jag kan ej finna, att Riksdagen förlänges genom bifall till min motion, eller att någon tid besparas genom att förlänga discussionen nu, för att förkorta den för framtiden. Jag vill önska, att Riksdagen ej måtte blifva mera kostsam genom omogna och förhastade beslut, än genom dess längd. Om vi nu skulle besluta om Bankens Lånerörelse, och grunda våra beslut derom på antagandet af en Realisation, men denna realisation ej blifver af Kongl. Majrt sanctionerad, så voro vi tvungna, att ändra våra beslut om Lånerörelsen och således alt derigenom förlänga Riksdagen. Jag vill derföre gerna påtaga mig skulden till den förmenta ytterligheten, alt målen i ett sammanhang blifva afgjorda.
De skälf som för detta stadgande blifvit anförde, äro förnämligast, att spioneri och värjemålsed skulle förek ommas, och att köpare vöre delaktig i förbrytelsen. Hvad nu beträffar spioneri, så kan det lika mycket ega rum, om köparen får till vittne åberopas eller icke, och hvad värjemålsed angår, så är det väl sant, alt den ålägges, då blott ett vittne är att tillgå, men just derigenom, att köparen får såsom vittne användas, har man ett vittne mer att påräkna, än om han skall för jäfvig förklaras. Mig synes således, att värjemålsed mindre ofta skall komma i fråga, om köparen får vittna, än om motsatsen stadgas. Det skäl, som blifvit hemtadt från den omständigheten, att köparen vore medbrottslig, tyckes äfven sakna sin grund, då ingen Författning hittills stadgat ansvar för köparen, ulan blott för säljaren. Uti 64 §. föreslå Höglofl. Utskotten, att oloflig bränvinsförsäljning bör äfven å landet vid allmänna Domstolarne åtalas och afdömas. Om detta stadgande antages, får förbrytaren tillfälle att, genom begagnande af vanliga rättegångsformer, bereda sig en tidsutdrägt af ett till tvänne år, innan Utslag i målet faller, och under samma tid fortsätta sitt olofliga yrke, hvarigenom han kan förvärfva vida mer, än de böter, hvartill han omsider fälles. Jag reserverar mig derföre emot detta förslag, och anser frågor 0111 oloflig bränvinsförsäljning å landet böra af Konungens Befallningshafvande afdömas, emedan ansvaret derigenom hastigare drabbar, och det ändamål, sorn sökes, således säkrare vinnes.”
Ständer åsyftade ändamål, afgifva till Kongl. Kammar-Collegium, som derefter borde med underdånigt utlåtande i Målet inkomma; men sedan åtskilliga svårigheter vid verkställigheten deraf mött, JDen 16 Maj. mott, har Kongl. Maj:t, uti ytterligare Nådig skrifvelse till samtelige Landshöfdingarne den J5 Sepfemter 18' 3 forordnat, det visse Comitelade skulle inom hvarje Iian utses, hvilka, med kännedom af saken och Länet samt oförhindrade af andra förrättningar, kunde förslaget tili Räkenskapernas förkortande och Reniornas sammanslående uppgöra, hvarefter, enligt de underrättelser Utskottet erhållit, ifrån de flesta Herrar Xiandshöfdingar underdåniga svar i detta Mål inkommit, man hvilka till största delen utvisa, att de Skattskyldige ej velat i någon ändring af Renteperseålarnes benämning inga. I anledning häraf och emedan sålunda blifvit upplyst, att icke allenast den bästa method för de mångahanda särskildta persedlarnas sammanslående torde vara svår att påfinna, ulan oek att sådant Sammanslående å manga orter skulle strida emot de skattskyldigas egen vilja och önskan; hvartill kommer, att bibehållandet af de flere smärre persedlarne'synes bidraga till både Rentétagares och Rentegifvares förmån vid lösandet, enär Markegångsprhet å en persedel kan ersätta hvad genom det samma å en annan möjligen skulle kunna lända till förlust ; ty anser Utskottet sig böra vördsam ligen tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att utgörandet af Jordeboksrentornas flerfaldiga benämningssätt måtte åtmindstone tills vidare få blifva oförändrad*, men likväl, att vid dessa Renfors erläggande borde iakttägas , det endast den eller de persedlar, sorn uti orten utgöra hufvudrentan, böra få, efter Rentetagarens äfvensom Renfegiivarens åstundan , antingen in natnia - Den 16
uppskjöts öfverläggningen i detta ämne till eftermiddagens plenum, och åtskildes H. 11. o. Ad. kl. ^ till 3 e. m. In fidem protocolli, silbert Munck. Onsdagen den 12 Mars 1845. Plenum kl. 6 e. m. Företogs lill justering pleniprot. för d. 8 sisth Febr. f. och e. m. Frih. Gederström, Jacob: Jag anhåller, att, när det kommer lill H. Ex. Gr. Björnstjernas yttrande emot mig, delta yttrande måtte blifva uppläst. I anledn. häraf blef, då vid uppläsningen af prot. för nämnde dag f. m. förekom II. Ex. Hr Gr. Björnstjernas då afgifne anförande, den af Frih. Cederström omnämnde del af samma anförande uppläst, hvarefter Frill. Cederström yttrade: Den värde Grefven har här anfört emot mig en uppgift om fordna beslut, som råkat att icke stå tillsammans med rätta förhållandet; och som jag derföre nödgas beriktiga. I afseende på hvad han om Marius behagat säga och yttra, så får jag säga, att hvarken Grefven eller jag hafva haft tillfälle uträtta något, som kan göra oss jemförliga med den frejdade Romarens fältherreegenskaper, men hvad beträffar hans andra personliga egenskaper, så öfverlemnar jag åt H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna att behålla jemförelsen med dem för sig. Hans förfarande med uppgifter emot mig i afseende på fideicommisseftelsen kan dertill gifva någon anledning. I R. o. Ad:s plenum den 10 Mars 1810 voterades på förmiddagsplenum ifrån kl. före 3 till | på 5 e. m. rör:de fideicomissfrågan, som utföll med 22 ja emot 23 nej Kl. 5 e. m., d. v. s. | limma derefter samlades R. o.
D omstolar, Rå d s t u f vuoch K arn n e r s-, antal Ledamöter deri, Remiss II: 471. L. U. Bet. VII: 27. Besl. IX* 76. 60. 67. 67. Skrif. X; 84. K.M. Svar I*. 332. —, Laga, för mål mot Embets-Verk, Remiss II: 710, L. U. Bet. VII; 224. för mål om Fylleri saint olofligt afsalu af Toddy, Rhum orh Bränvin, Remiss II; 451. 320. L.U. Bet. VII; 384. Besl, IX; 2g I. 296. 314. 337. __ för mål om försummad skjutsning, Remiss II: 497. L. U. Bet. VII; 377. Besl, IX; 291. 296,313. 317- — Freds-, inrättande deraf, Remiss II: 504, L» U, Bet. VII: 94. Besl. IX: 143, 147, 151. 166, — Ego del ning-, *e Skiften, — Högste, omröstning öfver dess Ledamöter, Remiss II: 772. Skrif. X: 236. Drott ningen, underhållssmnma för Hennes Maj:t i händelse af Enkestånd, Remiss II: 538. S, U, Bet. IV. 670. Drot tningholm, dess Broar, deras iståudsättande, S. U. Bet. IV; 435. Besh IX; 202.207. 217. 221,Skrif. X: 177. i6 Register,£ E. Echstedt, von, dess Sterbhus Skuld till Kronan, K; M. E, U. Jemkn ingsförslag VIII: 931. Skrif. X; 600. Embeten och T jens ter, Statens, ny reglering deraf.
Å andra sidan säger en tysk läkare och framstående forskare vid namn Seigel följande tänkvärda ord, som hafva en djup psykologisk betydelse: » Såsom de dödlige nu en gång äro beskaffade, skulle de helt säkert vara missbelåtna med en helt och hållet smältbar föda, af hvilken matsmältningsorganen icke kvarlemnade något till bildande af dessa biprodukter, hvilkas fysiska beskaffenhet hos en vid gröfre kost van mäuuiska väcker afund hos hvarje hypokonder, som trots sitt rikhaltiga, fina kök icke lyckas nära sig väl och undgå de oupphörligt växlande ytterligheterna af förstoppning och diarrhé. » Till en sund matsmältning och därmed sammanhängande riktig och beståndande kroppsnäring hör därför också det regelbundna aflägsnandet af matsmältningens återstoder, hvilka genom sin form och sin massa verkligen lemna en tillfredsställande känsla af önskadlättnad. A f daglig erfarenhet veta vi, hvilket inflytande hvarje människas personliga förhållanden, sinnesstämning, ålder och kön utöfva på födans smältbarhet. Det är icke osannolikt, att kroppens bebof af eller tillgång på de olika näringsämnena förmår påverka deras uppsugning ur tarmkanalen. Säkert är, att kroppens större behof af föda hos människor som arbeta strängt och långvarigt, äfven höjer hans förmåga att tillgodogöra sig månget slags föda; vid kroppsrörelse smältas lättare och fullständigare hårdsmälta födoämnen än vid ett stillasittande lefnadssätt, och mången anrättning, som under andra omständigheter skulle hårdt tynga, på matsmältningen, fördrages rätt väl på resor. Men icke blott kroppsarbete och stark rörelse, utan äfven långvarigt talande, sjungande och all hjärnans verksamhet, den må föranledas af tänkande eller af glädjens och hoppets upplifvande sinnesrörelser, höja näringsbehofvet. Därnäst göra sig väderlekens inflytanden gällande. Då luften är kall, förbruka vi mera af våra kroppsämnen och behöfva i ty följd också rikligare föda, hvarför äfven näringsbehofvet vintertiden är större än under sommarvärmen.
Jag skall utbedja mig, att få i Ståndets minne återkalla, hurusom förut endast den 106 § var i denna § citerad, men att vid sista riksdagen den 107 § biet' der äfven inflyttad, såsom efter hvilken ansvar möjligen kunde utkräfvas å rådgifvarne. Sedan nu denna 107 § äfven blifvit citerad, så ser jag icke någon möjlighet att undgå det tillägg, som nu är föreslaget, nemi. ”rikets sannskyldiga nytta”, ty annars skulle Const.Utsk. godtyckligt kunna välja emellan den 100 och den 107 § vid det tillfället, då ett lagbrott blifvit af rådgifvarne tillstyrkt. Meningen kan ej vara annan än den, att åtal efter 100 § kan göras Den 4 September c. m. 1S5 göras mot de rådgifvare, som tillstyrkt öfverträdelse!’ af grundlag eller allmän lag, enligt denna §:s ordalydelse, men att det blott är efter den 107 §, som anmälan kan göras om rådslag, som varit stridande emot rikets sannskyldiga nytta. Det Olifver således ingen förändring i ansvarigheten för rådgifvarne, så länge 106 och 107 §§ stå oförändrade qvar; men dä den 107 § blifvit citerad, så tror jag den af Const.Utsk. föreslagna förändringen vara nödvändig, för alt ställa 9 § i öfverensstämmelse med de tvenne andra, och kan jag derföre ej annat än gifva mitt bifall till den föreslagna redactionen. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Den nnvar. g lyder sålunda; ”Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot rikets grundlag eller allmän lag, åligge det dä Statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra.” Hvad som är stridande mot grundlag eller allmän lag, är lätt insedt af sjelfva bokstafven. I detta stadgande ligger följakteligen ingen öfverdrift, ingen våda; men när man dertill lägger hvad Utsk. föreslagit, nemi. orden ”rikets sannskyldiga nytta”, så uppkommer svårigheten att afgöra, hvad det är, som hörer till rikets sannskyldiga nytta, eller strider deremot.
Till förekommande af dc tvister och efterräkningar, som ofta uppstå emellan soldater och båtsmän, å ena, samt deras rustoch rotehållare, å andra sidan, angående de förres löneförmåner af ved, spanmål, kobete, m. m., och hvilka tvister, som understundom afse flera års så beskaffade förmåner, merendels hafva den påföljd, att rustoch rotehållarne, hvilka gemenligen icke förse sig med qvittenser för hvarje års liqvid, blifva ålagde, att till soldaten eller båtsmannen betala allt, hvad af dem enligt kontrakt fordras, ehuru fullständig uppgörelse emellan de tvistande långt tillförene kan hafva egt rum, tager jag mig friheten vördsamt hemställa att, med afseende på svårigheten i allmänhet att utröna befogenheten af äldre fordrings - 428 Motioner i Bonde-Ståndet 1865, N:o 293. anspråk, cai viss kortare preskriptionstid mätte bestämmas för lönefordringar af ifrågavarande beskaffenhet, i hvilket afseende jag vågar föreslå, att för dessa fordringar måtte blifva gällande samma preskriptionstid, som uti Kongl. Kungörelsen den 8 September 1821 är föreskrifven för löningar etc. hos statsverket, nemligen att anspråken derå skola, vid talans förlust, väckas inom förloppet af året, näst efter det, för hvilket fordringen tillkommit? oeb torde enahanda preskriptionstid statueras i fråga om tjenstehjons löner, ty äfven å dessa tager man sällan qvittenser, och om sådana erhållas, bör man ej besväras med deras förvarande uti tio års tid. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 18(55. Nils Pelersson, från Calmar län. Af Carl Bernhard ICvilström från Calmar län, om anslag för att sätta af t hushållningssällskapen utsedde manspersoner i tillfälle att genomgå fullständig lärokurs uti allt hvad till boskapsuppfödning, m. ra., hörer.
Majit i nåder föreslagit, måtto bevilja ett lån af Fem hundra tusen R:dr R:mt för åstadkommande af en kommunikations-led melian Söderhamn och Bollnäs, dels genom anläggande af jernväg för lokomotiv eller ångkraft från nämnde stad till sjön Bergvikens östra strand samt af jernbana för hästkraft förbi Landaforsen i Ljusne-elf, och dels genom upprensningar i denna-eif och sjön Warpen; äfvensom att för detta lån, hvilket jemväl torde böra anvisas att från Riksgälds-kontoret utgå, matte fastställas samma betalnings-vilkor och föreskrifvas enahanda åligganden, som för det af Utskottet här ofvan tillstyrkta låneunderstödet för jernvägs-anläggningen mellan Hudiksvall och sjön södra Dellen; dock med den förändring, att aktietecknings—summan för de nu förordade jernvägs-anläggningarne i södra Helsingland mätte bestämmas till 1,000,000 R:dr Runt. Bih. till R. St. Angående Norbergs-jernvägena utsträckning till Dalelfven samt upprensnings—arbeten i denna eif. Uti bögstberörde proposition, bar Kongl. Majrt jemväl föreslagit, alt särskildt slats-bidrag måtte af Rikets
Stats Utskottet har ansett det vara ett Riksens Ständers åliggande, att, i anledning af hvadKongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse och Proposition, i detta ämne innehålla, icke allenast söka genast bereda tjenlig utväg för liqviderande af de fordringar , som hä leda sig från innestående aflöning, tvungne frakter och skjutsningar , eller eljest äro af den beskaffenhet, att de böra framför de öfriga utfalla , utan ock vidtaga deri åtgärd, i. afseende på återstoden, hvarigenom fordringsägarne varda förvissade om betalning, så skyndesamt ske kan, samt emedlertid få beräkna renta för den löpande tiden. Efter noggrant öfvervägande af de härvid förekommande omständigheter, finner Stats Utsko tet, atttill contant betalning åt de fordringsägare, sorn först böra godtgöras, fcan ' åstadkommas, på sätt Kongl. Stats Contoiret uppgifvit och, föreslagit, af Stats.Verkets medel 500,000 B:dr, utom, Den ?o Juli. Utom hvad som nu loide hafva influtit eller snart ingår , för de enligt Kongl, Majlts Nådiga Skrifvelse till x Million R:rir ansed 'a behållningarna af Proviant och Krigs-Rustnings-förråderna , och hvilka tillgångar sammanlagde synas medgifva liqviderandet af betydligaste delen utaf de poster, sorn af Kongl. Krigs-Comitéen äro uppgifne att först fordra betalning; och Stats-Utskottet tillstyrker derföre, att Riksens Högloft. Sländer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om den Nådiga åtgärd, att dessa Contänta medel genast varda i sådant ändamål disponerade och använde, efter de administrerande Verkens utredning af fordringarna, samt sedan Kongl. Majit i Nåder pröfva! och fastställt, hvilka skuldposter so.m dermed kunna och böra betalas.
PsalmBoken, den gamle, om dess aflysande från bruk och nyttjande vid offentliga Gudstjensten. X. B. 262. XI. 215. XIII. U. 346. XV. A. 275. XVII. E. 99. Publicitet. Se Offentlighet. Publika Verks behållningar i Banken, angående utlåning af en del deraf. III. /\i2. VI. R. 429. XXXI. B. 247. XXXVI. A. 3. Puke, Grefve Johan Carl, yttranden. Qvarnar, Mjöloch Såg-, angående skattläggning af III. 68. LXII. U. 217. LXV. A. 5i, B. 324. — Tull-, Väder-, om jemnkning i räntorne för. IX. B. 277. A. 321. Qvicksund, om anläggande af en bro vid. 111.225. VI. R. 352. XXI. B. 124. XXIII. A. 170. XXXII. U. 3oi. A. 313. Qviding, Bernhard Christopher, yttranden. VII. 296. Qvinna, hafvande, 0111 upphäfvande af Kongl. Brefvet den 17 Octoher 1778, som rörer för - 4*7 förbud att efterfråga dess tillstånd. XV. 135. XIX. R. ii8. XLV.B, i36. XLVIII. A. i/f7. LI. U. 246. LIV. A. 160. Qvinna, lägrad, om stadgande att lion, om hon vill njuta understöd af Fattigvårdsinrättning, skall åligga att uppgifva sin lägersman. XIII. B. 115. XV. A. 135. R. Kappe, Carl, yttrande. XLI. 120, 238. Recognitionsskogar, rörande skattemannarätt till alla å d em i följd af 1811 års
Väl vet jag, att Utsk. sjelf har frångått denna form för sina öfverläggningar, i det alt Utsk. framkommit med partiella förslag och t. ex. inväft i decharge-betänk. en fråga om Bankens functioner, nemi. ett förslag att försälja gamla Svenska speciel’ emot 129 sk. Jag yttrade mig då emot detsamma, men fick icke många med mig i voterigen. Det hindrar likväl icke, att frågan, som i sig sjelf var ganska obetydlig, rätteligen hade hört till detta betänk. Nu anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. icke ville upptaga tid med ali discutera om sältet att föredraga detta betänk., utan til. Den IS December f. m. 449 tillåta, att discnssionen får öppnas directe öfver hela betänk., och att det sedermera må i sin helhet återremitteras, ehvad. Ståndet skulle gilla någon punkt eller icke; ty det kan hända, att Utsk. vid bearbetningen af vissa punkter sättes i nödvändighet att föreslå modilicationer i andra punkter, hvarifrån det skulle vara förhindrad!, om R. o. Ad. i dem redan fatlat sitt beslut. Frih. Sprengtporten: Beträffande formen för frågans behandling, vill jag icke vidare yttra mig; blott i förbigående torde det tillåtas mig nämna, att om också discussionen skulle blifva öfver betänk, i sin helhet, detta dock icke torde vara något hindes för att besluta punktvis; men jag öfverlemnar den frågan helt och hållet åt Hr Gr. o. Landtims samt R. o. Ad:s godtfinnande. Det är visserligen för mig ganska trösterikt, att Gr. Frölich funnit mitt förra yttrande vältaligt, men denna tillfredsställelse motväges af den ledsnad, jag mäste känna deröfver, att jag uttryckt mig så otydligt, att Grefven trott mitt yttrande gå derpå ut, att jag förklarat frågan vara i allmänna opinionen afgjord. Långt derifrån, har jag blott yttrat, att frågan om lånerörelsens öfverflyttande till Riksg.cont. syntes vara af så enkel beskaffenhet, att efter den länga tid, som detta betänk, legat på bordet, så borde något hvar hafva varit i tillfälle alt bestämma sin opinion i ämnet, utan alt behöfva ytterligare fä det återremitteradt.
Filen i lifstiden «e o nom testamente förordnat, att -idel af hans förmögenhet skulle tillfalla ålslullige allmänna Inrättningar, samt nämnde fjerdedel, enligt inför Kongl. Majit i underdånighet afgifven redovisning den 6 Mars 1S36 utgjort 226,358 Ridr 44 sk. 2 rist. Rico, har Kongl. Majit, genom Nådiga Bref den 27 Februari och 30 April 1836, jemte föreskrift om utbetalning af större delen utaf berörde medel , i öfrigt, i anseende till en uppkommen rättegång om delaktighet i det bemälte Commerce-Råd från utländsk ort tillfallne arf, i Nåder förordnat, att af nämnde iidel borde afdragas och i Kongl. Stal6-Contoret, till dess tvisten blefve afgjord, deponeras dels 40,000 Ridr, som borde förräntas intilldess 0111 medlens lyftning v da re — 30 — i Nåder förordnades, oell dels den till folkundervisningen anslagne T*ö:del af Testamenls-beloppet, hvilken andel, ofvannämnde dag den 6 Mars 1836 uppgående till 10,333 R:dr 44 sk. 4 r:st., jemväl skulle göras fruktbärande. —• I sådant a fseende hafva ock den 27 Maj 1836 blifvit till Kongl. Stats-Gonloret allemnade: l:o Sex stycken, jemlikt Hans Maj:t Konungens Nådiga aulhorisation den 7 November 1826, af Barthelemy'- Cassan den 31 December samma år utfärdade och utaf Cabinelts-Cassan sistnämnde dag garanterade, med 6 procents ränta löpande, obligationer å 2,500 R:dr Hamb. B:co hvardera, å hvilka räntan var liqviderad till den 11 Februari 1836 och hvilka obligationer beräknades ä 128 sk. Cours till Svenskt B:co 40,000: derå ogulden ränta till den 6 Mars sistberörde år upptogs till 348:16.