Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och derest någon alldeles fullständig revision, i afseende på ofvanberörde uppbörd, skulle i Kongl. Kammar-Rätten verkställas, mäste sjelfva lån-handlingarne vara tillgänglige för Kongl. Kammar-Rättens Tjenstemän, emedan derifrån måste bernias grunden för uträkningarne af Capitaloch ränte-betalningarne. — Alt för längre eller kortare tid för ett sådant ändamål, som det ifrågavarande, skilja desse handlingar ifrån Riksgälds-Contorets enskilda vård, syntes likväl ganska betänkligt. Slutligen förekommer stämpel-afgiften för de Tidnings-blad och periodiska skrifter, som omedelbart inflyter till Riksgälds-Contoret för dem, hvilka här i llufvud-staden utgifvas, (i lands-orterne redovises denna afgift i Lands-böckerne) och till upplysning härom hafva Fullmägtige anmärkt, att, i afseende på ifrågavarande stämpel-afgift, all möjlig control är af Fullmägtige organiserad. Någon ytterligare från Kongl. Kammar-Rättens sida syntes icke heller tänkbar, under annat vilkor, än alt en derifrån beskickad Tjensteman skulle ständigt öfvervara sjelfva afstämplingen, för att kunna tillse, alt mera papper, än för hvilket afgiften blifvit erlagd, icke afstämpladcs. — Den person, som för närvarande har sig uppdragen en sådan lill - 6 Stats-Utskottels Utlåtande filtd 3g. syn öfver afstämplingen, är tillfälligtvis Tjensteman inom Kongl. KammarRätten; men det blefve i allt fall osäkert, huruvida mera pålitlighet skulle kunna påräknas hos den Tjensteman, som af Kongl. Kammar-Rätten blefve beskickad, än hos den, som af Fullmägtige tillförordnas. Rörande Riksgälds-Contorets utgifter, så förekommer först anslaget till Stats-behofvens fyllande, och då detta anslag, efter Kongl. Stats-Contorets reqvisitioner, utgår i större summor af 100 till och med 200,000
Inis ieko, pä sätt dittills mast sko, under on längre lid kommo att ansta, enär derigenom 8tats-Vorket i längden kommo att vidkännas störro utgifter, än som skolat erfordras, i dändolse roparationorno kunnat i rätt tid vorkställas; sä lioslöt Kongl. Naj:t, lika med dvad lills. 8tst8-8oorotorar6n oell 8tats-kädot tillstyrkte, att dos Rikets 8tändor loroslä, att anslaget ä Åttonde lllukvudtitoln till byggnader ood reparationer i landsortorno mä ökas med 3,000 k:dr, oed säledes komma att i contant utgöra 40,000 R.dr Råneo. 10:o. Lillkörordnade 8tats-866r6t6raren utbad sig att lä fästa Kongl. Naj:ts Kädiga uppmärksamdot dorpä, att jemväl frän dore anclro af Rikets landskapor framställningar dlifvit gjorde om ordällando as anslag ak allmänna moclel till bildande ak landtbruks-Institutor, men dvartill nägon tillgäng dittills icke funnits. lönnligen allmänt erkännes nu mera, att, fastän jordbruket frän äldsta tider ansetts utgöra landets modornäring, det likväl ännu längt ifrän uppnätt elen stäiulpunkt, dvartill det borde sträfva, Redokvet ak läro-anstalter, der, i dredd med praetisk ökning, vetenskaplig bildning i alla landtbruket tilldörande grenar kan förvärfva», dar allt mer ood mer börjat uttala sig. liden torde säledes vara inne, att betrakta krägan om sädano läro-anstalters inrättande säsom en, för landet vigtig, angelägondot, till befrämjande dvarak en del ak 8tatons tillgängar böra kunna tagas i anspräk.
Då Utskottet i dess Betänkande föreslagit, att det nu meddelande Creditivet, borde af Riksens Ständers Revisorer indragas, så vida de funno, att de för Manufactur-Discöntens Förvaltning föreskrifne grunder, blifvit öfverskridne, var Utskottet till ett sådant Förslag icke foranledt af någon utaf Manufactur-DiscontDi rectionen eller Kongl. Commerce - Collegium begången origtighet, i afseende på Fondens Förvaltning, hvilket åtskillige af Riks-Ståndens, i 1880 St als ■ TJtskoltets Betuitkanden. denne del, anmärkande Herrar Ledamöter sy* r.as hafva förmodat. Utskottet, som bestämdt förklarat, att det icke funnit det ringaste vid Kong!. Commerce-Collegii Förvaltning att påminna, utan att allt vittnade om den noggranh. et, hvarmed Discont-Verket af bernalt® Collegiuin handhafdes, har deremot, vid granskning af orsakerne till Fabrikemes iråkade behof af ökade Lånbiträden, uppgifvit, såsom hufvudsakligen verkande dertill, samt till minskning i deras Laura», de genom Kongl. Majrts Egne Nådiga Förordnanden åtskillige personer tillagde stående Lån och Lån utöfver den allmänna xepartitionens belopp, hvilka anslag, 'såsom obegränsade, hindrade allt bedömmande af Fabriiternes Lånbehof, och sålunda måst af Utskottet Festämmas och regleras, innan det ytterligare biträdet föreslagits.
Båda dessa åligganden skulle de, till en hufvudsaklig del befrias ifrån, så att de endast undantagsvis behöfde öfvervara sådane ärenden som tillhörde andra Departtr, och endast behöfde läsa och föredraga de ärenden inom deras eget Depart. som ansågos vara af större och allmännare vigt. Derigenom öfvervann man äfven den olägenhet att DeparttsCheferne skulle blifva alltför fremmande i de ärenden, uti hvilka de tillstyrkte Konungen nya författningars utgifvande och der Konungen allena har beslutande rätt. Den kontinuitet, som man har ansett vara nödvändig och hvars vigt äfven jag erkänner, blefve visserligen icke så stor som i en Regerings-rätt, men om icke alltför täta ombyten skedde bland StatsRådens konsultativa ledamöter och DeparttsChefen i allmänhet vore närvartde 628 Den 28 Februari f. m. vid de ärenden som tillhöra hans Departement, eller om det, såsom fordom brukades, vöre Exped.Chefen som föredrog dessa ärender, så hade man äfven häruti en garanti för kontinuiteten. Då dessutom alltid tillfälle till inhemtande af uplysningar från Colltna måste stå öppet, så skulle äfven derigenom kontinuitet vinnas. Jag vill icke här citera Hr v. Hartmansdorffs yttranden, då de nyligen fastän i annan form blifvit offentliggjorda, och således troligen lästa af alla dem som här nu sjelfständigt pröfva ärendet. Jag yrkar afslag å det framställda förslaget. Hr Cederschiöld, Gustaf: Vid bedömandet af det ärende. som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, förekomma 2:ne frågor. Den ena huruvida besvärsmålen böra skiljas från Regeringen och öfverflyttas till någon annan auktoritet; den andra åter huruvida den nu föreslagna Regerings-rätten dertill är lämplig. I afseende på första frågan bar utom de skäl, som åtskilliga ledamöter anfört i fråga om svårigheten för Depart:sCheferne att handlägga dessa ärender, förefunnits för mig ett annat, att jakande besvara denna fråga. Det är nemi. en väsendtlig skillnad emellan att administrera och döma.
Hufvudsummorna för föremål inom denna hufvudtitel skulle sålunda blifva för ständiga utgifter årligen 2,134,000: — deraf förslags-anslag R:dr Riksmynt 1,396,147: 52 öre; för tillfälliga utgifter under 3 år 450,000: — för en gäng 140,000: — Ta • e dj e Sist f v u dl i le las. innefattande anslagen för Utrikes Departementet. Det vid sednaste Statsreglering för detta Departement bestämda anslag utgör 225,050 E:dr B:ko eller Runt 338,475: — och har frän Norrige, på grund af sednaste statsreglering derstädes, till Utrikes Departementet utgått 40,000 Specier årligen eller 160,000: — Summa R:dr R:mt 498,475: — Af skäl, som uti de vid Stats-Råds-Protokollet angående Utrikes Departements Ärenden den 14 innevarande månad bilagda Memorial.omförmälas,"finner Kongl. Maj:t sig föranlåten föreslå, att Departementets stat varder ökad till R:dr Runt 680.000; och anser Kongl. Maj:t de förenade Rikenas olika folkmängd böra läggas till grund för bestämmande af det bidrag härtill, som från hvartdera Riket bör äskas, och att i följd häraf berörde 680,000 R:dr böra utgå från Svenska Statsverket med och från det Norrska med så att Svenska Statsverkets bidrag kommer att utgöra 480.000 R:dr eller 141,525 Rulr R:mt utöfver det vid sednaste Riksdag bestämda anslag tili detta Departement.
Såå ... Fjärde akten. (Samma rum en stund senare. Alla lampor tända under silkesskärmar, nu allt fullständigt i ordning att taga emot de främmande. Katrine sitter i soffan och ser likgiltigt i ett album med vyer. Anna öppnar högtidligt dörren för Max i frack och chapeau-bas.) Första scenen. MAX. KATRINE. KATRINE (reser sig och går emot honom. Konventionellt). Välkommen, löjtnant Bruun. MAX (litet brydd, ser sig liksom sökande omkring). Ja, det är kanske något väl tidigt ... Ingen är kommen, ser jag ... Men jag ville gärna talat med ... KATRINE (lika konventionellt). Med Hans? – Vi ha tyvärr ännu inga underrättelser om valet. MAX (iakttager henne något förvånad). Nej ... Ja så, inte det KATRINE (som förut). Hans är litet trött. Men han ville inte höra talas om att Leonora skulle inställa sin vanliga torsdagsmiddag. MAX. Nå, ja ... Det var nu egentligen inte med honom jag ville tala. (Paus. Lägger sin hatt ifrån sig och värmer sina händer.) KATRINE (plötsligt resolut, men långsamt). Kanske med Leonora? MAX (vänder sig om och ser på henne). Ja – med Leonora! KATRINE (anvisar honom plats, sätter sig själf). Löjtnant Bruun – ursäktar ni, om jag kommer att förefalla er en smula rättfram? MAX. Bästa fröken Haxton – man brukar ju ursäkta er allt. KATRINE (ser litet oviss på honom). Jag tror – jag hoppas, att ni är en hederlig karl. MAX (bugar sig i stolen). Det artar sig till att bli allvarligt. KATRINE. Det är allvarligt. Har ni någonsin, herr löjtnant, egentligen betänkt er ställning här i huset? MAX. Min ställning här i huset? Fröken Haxton – jag har tyvärr alldeles ingen ställning här i huset. KATRINE. A ... MAX. Nej.
Den som afslår Allmänna Besvärsoch öei conomieUtskottets Betänkande om Gårdfarihandeln, voterar Ja, Den det ej vill, voterar Vinner Nej, kommer Betänkandet, att jemte de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Hvilken voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt derefter anslogs. Sedan 45, 44, 45 och 46 paragrapherne i RiddarhusOrdfiingen blifvit uppläste, börjades voteringen kl. en qvart till io om aftonen, och befunnos efter voteringens slut, kl, 11 om aftonen, sedan en voterings-sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterings-serllarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och LandtMarjkalken förklarade, det OeconomieUtskottets Betänkande således blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit. Nej, Nej 109. 27. Upp - Den 27 Maji e. m. 705 Upplästes och lades på bordet följande från hedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden : Från StatsUtskottet: Af den 22 dennes t N:o 169. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss, angående sökt befrielse från Tiondes utgörande på 10 års tid från Alun tillverkningen vid Loverts Bruk. I anledning af Kongl., Majds Nådiga remiss uppå HäradsSkrifvaren Rydings underdåniga ansökning om utbekommande af iilnebållen Mantalsskrifnings-pro vision. I anledning af våckt motion om losen till Skatte af Jerkö Holme i Blekinge Län, Frän Statsfamt Allmänna Befvärsoch OeconomieUtfliotten; Af den 20 dennes; No 173. I anledning af vackt fråga om inrättande af en Skola i ÖfverTorneå Socken. N:o 174.
— Grefvinnans röst lät osäker. — För hvilken synd, frågar du? Menar du att Gud dömer orätt eller att den allsmäktige vrider rätten. Ser jag icke klart hur dina läppar skälfva, som fordom, då du hviskade falska kärleksord i mitt öra, ser jag icke hur din blick vissnar bort, som då du förnekade din kärlek till honom, som sedan gick ut i främmande land? Det lyste till i grefvinnans ögon vid dessa ord. En våldsam suck pressade sig fram ur hennes bröst och hon tog häftigt några steg mot honom, samt fattade hans arm. — Nämn icke hans namn, mäster Olaus, — ropade hon — eller vid den helige Guden frukta min hämd! — Sten Bjelkes namn var Er icke alltid förr så kärt! Grefvinnan fäste på honom en lång, forskande blick innan hon svarade. — Om jag hade en mans styrka, — sade hon och knöt handen mot honom, — skulle jag qväfva dig till stoft, så hal du är, ja, jag skulle pressa dig till vatten! — Du vågar nämna för mig detta namn, du vågar, eländige tiggarprest, rifva i min själs djupaste sår! — Hennes läppar skälfde vid hvarje ord. — Minnes du då icke hur denna qvinna älskade, minnes du då icke all den lögn du utspred, för att få honom misstrogen och slutligen trolös, minnes du icke, hur den stackars förkrossade qvinnan, som han för ditt leda tal ej ville äkta, stapplade inför dig en qväll, blek och förtärd af ånger och fruktan — hur hon bad och bönföll, bad dig på sina knän, för Jesu heliga namns skull, om förlåtelse och hjelp. — Men svartsjukan kokade i dig. Som en djefvul stötte du henne utan misskund ut i mörka natten? — Det var en skökas bön — Mäster Olaus Hon ryckte honom våldsamt i armen, som ville hon rifva honom i stycken. Hela hennes kropp skälfde af rörelse. — Det var en skökas bön, — upprepade magister Olaus lugnt, i det han gjorde sig lös frän henne, — och den bönen kom mig att glömma mycket... Sandkornen i timglaset kunna icke rinna hastigare för andre än hvad dessa tjugu år runnit för mig.
Gamla grefvinnan hade med glädje hört patron Svensson omtalas som en särdeles god husbonde mot gårdens alla underhafvande. Häri spårade hon en god hustrus välgörande inflytande och detta gaf anledning till åtskilliga ömsesidiga små artigheter, framsagda med den största hjertlighet. Fru Svensson började nästan tycka, att det artade sig till ett formligt vänskapförhållande de båda damerna emellan och kunde omöjligt finna sig i den tanken, att denna gryende sympati genom hennes förvållande skulle qväfvas i sin linda. När derför gamla grefvinnan lutade sig fram emot henne och med ett frågetecken i sina ögon uttalade sin förmodan, att väl också hon, fru Svensson, brukade hålla en liten andaktsstund med sina tjenare hvarje söndag, måste fru Svensson taga sin tillflykt till en nödlögn. »Oftast», sade hon med en stilla suck, »fast tyvärr inte så ofta, som det borde vara.» Men i samma stund som denna osanning, hvilken Vår Herre nog skulle förlåta henne, halkat öfver hennes läppar, föresatte hon sig att visa Vår Herre sin goda vilja genom att redan nästa söndag arrangera husandakt. Nu var söndagen inne, och herr och fru Svensson sysslade just i sin komfortabla sängkammare med att lägga hand vid sina respektive söndagstoaletter. Patronen stod vid lavoaren och tvättade sig så att tvållöddret steg honom öfver både ögon och öron. Frun var längre kommen. Hon hade redan hängt de tunga guldnipperna öfver sin svarta sidenklädning; nu kastade hon ännu en mönstrande blick i spegeln, medan hon gaf håret i pannan en sista lyftning med en gammal kam, som i sin ytterliga anspråkslöshet – att icke säga något värre – stod i afgjord strid mot den omgifvande lyxen. Fru Svensson var ingen sybarit af naturen; hon hade snarare små anlag à la Diogenes; men hon glömde aldrig hvad hon var skyldig sin ställning. Derför kunde hon kamma sitt hår med en kam utan prål; derför gjorde det henne ingenting, om linnet under sidenklädningen stötte en smula i grått. Hon var en kysk natur, och Svensson var inte bortskämd. Men till sitt yttre motsvarade hon alltid, – och öfverträffade ofta – guldsmidd och skinande, de allra högsta anspråk på yppighet och i ögonen fallande elegans.
Detta stadgande fortfar jag att anse både rättare och lämpligare, än det af Utskottet föreslagna. f') "Då, på denna grund, det icke kan ”stadgas, att betald Debetsedel, som ej är i68 Den la Augusti f. m. "öfverklagad, borde såsom laga kraftvunnen Dom anses." Hvad bär säges icke kunna stadgas, Sr likväl indirecte stadgadt; ty, då anmärkning emot taxation icke får ske, så följer deraf, att betald Debetsedel, som ej är öfverklagad > blir laga kraftvunnen. g) ’’Då åliggandet för Kronans vid "Taxeringen närvarande Ombud, att anfö"ra besvär, om det allmännas rätt blifvit "förnärmad, redan är stadgadt, och om "Utskottets förslag antages, än nogare i en "blifvande BevillningsFörordning kommer "att föreskrifvas." Detta skäl är redan anfördt och besvaradt under Litt. b. Att del bär blifvit åter upprepadt, har endast hafi deri verkan att öka antalet af de förmenta skälen. Om denna min vederläggning af Utskottets anförda skäl befinnes rigtig, som jag vill förmoda, så återstår icke något stöd för Utskottets vidhållande af dess i:sta Betänkande, hvars följder i verkställigheten, äfven för Commitleerna, blifva obehagligare, äii' den af mig föreslagne inskränkta conlrollen, ty då KronoBetjeningen måste blifva ensamt ansvarig för alla oriktigheter, och då den inser vådan utaf, att äfventyra sin välfärd för underlåtna besvär, så blir ock följden den, att de opponera Den 12 Augusti f. m. 169 sig emot allt som är tvetydigt och öfverhopa Domstolen med besvär. Huruvida vederbörande Läns Autoriteter härmed blifva bättre belåtne, kommer framtiden , att utvisa. Det allmänna vinner icke derpå. Jag anhåller om afslag å Betänkandet, och hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln skulle täckas antaga de i min reservation föreslagne controllerande stadgunden. Herr 'Tham, Wolrath:
Nej mor, en ann' kan vara så god som en ann', och en narr är, Gud straffe mig, den, som löper efter de förnämas fåfänglighet. — Elsa är en god och snäll flicka, Lars, fast glitter och fagert tal lyser för henne, men så är ungt folks sed. Icke har jag annars märkt någon olat hos henne. Och inte duger det för hvem som helst att snacka med henne om kärlek, det såg både Gudmund Spetsmakare och halte Sven hos salig prosten. — God och snäll tycker du hon var, kan tänka, när hon band ett eldkol i svansen på mor Lenas svarta katt? Men jag säger dig, att kommer hon hem en gång till, när det är nedmörkt, skall jag lära henne hvar daggen faller, så stor jänta hon är, ja, om hon än vore aldrig så hård — för djefvulen i våld! — Jesus, Lars, så du svär! — utropade mor Greta förskräckt. — Tänk på, att det är stora böndagsafton i afton. — Nå än se'n, qvinna. Jag är väl ingen prest. — Hon kommer nog snart — svarade Greta lugnande — kanske råkade hon någon af flickorna från vakstugan. De löpa der hos Klockar-Jonas både bittida och sent. — Svarta Malin och Fingerlisa! I vakstugan hålla de bön och sjunga psalmer, kan tänka, för att hålla satan och hans trolldom från stad och land, och presterna prata en hel hop galenskap, men den elake skrattar åt dem allihop, ty han har redan makten i deras hjertan. — Styr din tunga, karl! — sade Greta allvarligt. — Den elake kan vara här fortare än du tror. Mins du ej hvad som hände bryggaren Seipel, när han svor på sista böndagsafton Bet han icke tungan tvärt af? — Hände det dig, mor, komme nog döden tvärt. Hon såg på honom utan att svara. Men i blicken låg något, som kom honom att icke fortsätta sitt skämt. Han böjde sig ned och lade nya stickor till de andra i bundtarne. — Gud bättre dig, Lars! — sade hon efter att en stund ha sett på honom. Det dröjde länge, innan någon af dem nästa gång bröt tystnaden. Väderilarne foro tjutande genom skorstenen och yrde upp askan högt i spiseln.
tistiska uppgifter Iiafva ingatt frin liufviidstaclen och från landsorten, hvarest i ett flertal laii n ' £ laiidsliöfdiiigariies. friiar samt öfriga frainstAeiide damer uppgifter blifvit samlade. JIed danieriias centralkomit6 i Chicago (Board of lady inanagers) sth8 byrån i fortsatt liflig brefväxling. Sekreterare och f örestkndariniia för b p å n är frökeii Anna Ulrick. Meddelanden Ban Fredrika-BremerFörbundet. wira sjulisk~tcssl~or och koleran. a byråns afdelning för anskaffande af sjuksköterskor liar rådt en lifiig ver1; sainhet ined anledning af den befarade koleran. Redqii i slutet af jiili inkoin den första förfrågan o111 sköterska kiiiide ansliaffas i liänclelse misstänkt sjukdomsfall yppades. Sedan dess liar olika orters l~~lsovirclsn~iiii~der väiidt sig till byiiii i liknande ärenc7e ocli ~1iitli~e.h nppstod en så stor efterfrZ~gaii af sköterskor, att dc endast kunde iitlofvas mot s. k. » espectancearvode; b, d. v. s. att de förbiindo sig att mot 1: 50 on1 dagen i välitpengar liålla sig Beredda att p&amp; de respektive iiamiiderrias kallelse genast infinna sig till tjänstgöring. Afven frin järnvägsstyrelsen ingick anliållaii om anskaffande af skolade sköterskor, livilka efter en genoingåiigen kortare lciirs härstädes, som sarskildt af s5g j aimvagsf örh~ll,znde1i,. skulle stå till styrelsens förfogande för tjänstgöring p&amp; de olika bantågeii när så ansågs nödväncligt. 53 sköterskor tillfrågades om de ville htaga sig kolerasjiikv~wd och af dessa var det endast 6, so111 af oliks skäl iiiiclaiidrogo sig detta slags sjukvård.
Konstitutions-Utskottet är i en sådan fråga sista instansen; ingen appell finnes således för denna gång att tillgå; jag vädjar således blott till Rikets näst sammanträdande Ständer och deras blifvande Konstitutions-Utskott.» Af Riksdags-fullmäktigen Paul Fritz Mengel från Upsala län: »Icke allenast mot det sätt, hvarpå Konstitutions-Utskottets majoritet behandlat, utan äfven afgjort förevarande högst vigtiga principfråga, får jag på det allvarligaste reservera mig. Utskottets majoritet har undvikit all .granskning af den åtgärd, af Stats-Utskottet vidtagen, som föranledde Bonde-Ståndets Talman att vägra proposition. Om en sådan granskning försl egt rum, så skulle Konstitutions-Utskottets majoritet alldeles icke kunnat undgå att såsom grundlagsvidrig stämpla majoritetens i Stats-Utskottet åtgärd all undertrycka B onde-Ståndets mening, och dymedelst förhindra densammas hänskjutande under omröstning i Förstärkt Stats-Utskott. — Men då Konstitutionsutskottet omedelbart till granskning och afgörande företog Talmannens propositionsvägran, utan att dessförinnan hafva granskat skälen för densamma, inträffade, hvad ock var beräknadt, att Talmannens åtgärd skulle af majoriteten ogillas, på grund af den tydning — eller rättare sagdt misstydning — som majoriteten gaf åt 55 § Riksdags-Ordningen — nemligen att Landtmarskalk och Talmän endast ega rätt att vägra proposition å riksdagsmans väckta motioner; men deremot icke å de framställningar, som från Utskott till Ständerna inkomma. Skulle än en sådan tolkning af nämnde § öfverensstämma med de beslut, som Konstitutions-Utskottet vid 1810 —1841 årens riksdag; fattade, så ligger ändock i O Oö öppen dag, att vid begge dessa tillfällen har 55 § Riksdags-Ordningen erhållit en tydning, fullkomligt stridande icke allenast mot rätta andan och bokstafven i nämnde §, utan ock mot flera andra grundlags-paragrafer. Bn sådan tolkning är likvisst desto betänkligare, som Utskotten genom densamma ställas öfver Rikets Ständer.
Ber. pag. 239—2.$o., Förkl. pag. 203; 1847 ärs Rer. Ber. pag. 378., Förkl. pag. 289.) Af de år iSfo församlade revisorer är slutligen vordet anmärkt, att statens räkenskaper i allmänhet vore uppställda efter olika methoder, utan inbördes sammanhang, samt att, uti de verk, der forraulärer funnos föreskrifna, dessa ofta tillämpades på skiljaktiga sätt, hvadan och då härtill komme, att de gällande formulären, i flere fall, dels i sina lmfvudgrunder saknade erforderlig säkerhet och dels befunnes mindre ändamålsenliga, revisoreine ansett det vara på liden, att, så vidt möjligt vöre, genom införandet af ett v sin helhet viii ord irad t räkenskapssystem, full likstämmighet bereddes, i afseende u så väl lid som sätt för redovisningen vid alla förvaltningar af statens medel, från dess lägsta till dess högsta delar, för vinnande hvaraf erfordrades, enligt revisorernes tanka, att nya fomulärer, innefattande alla detaljer, utarbetades och till efterlefnad påbjödes vid uppgörandet af ej mindre krono-uppbörsverkens, än öfriga förvaltande verks och inrättningars räkenskaper, dervid borde iakttagas, alt de lägre räkenskaperne blefve så upprättade, att de delar deraf, som uti en högre räkenskap skulle intagas, kunde, så vidt sig göra läte, utan föregående omslutning, dertill användas, äfvensom att all räkenskap och redovisning verkställdes på tryckt eller lilhogVaphieradt blankett-papper, derå titlar, rubriker och kolumner vore utmärkta, och hvarest räkenskapsföraren endast hade att införa namn och ziffror samt hvad i öfrigt för hvarje serskild redogörelse ej kunnat förutses.