Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Producters afsättning prejas af Utländningeii; derföre att egna Skepp felas. Om dess sjöfart behöfver understödjas genom konstiga Författningar, eller på andra Näringars bekostnad» är det ett bevis, att man velat drifva den för långt. All öfverdrift, all onaturlighet är skadlid Handeln är för ett Lands Production den lifgifvande själen, men hvar själ förvandlar sig till skugga, när kroppen saknas. Handeln äger sjelf intet annat värde, an då den upplifvar Productionen. Att således nedtrycka denna till handelns förmån, är ett totalt misstag om bägges natur. Man talar om vinsten af frakthandel, och man glömmer, att då all handelsvinst är dubbel, en i ziffror beräknad, som i Köpmännens böcker synes, en icke skrifbar, som det Land gör, hvars varor afsätta®, är frakthandeln just en method, att afsäga sig den sednare vinsten. Den, som bidrar, att skaffa LHländningen afsättning, hcmskickar kanske litet penningar, men det egentliga, det största gagnet har han gjort främlingar. Vid öfverflöd af Capitaler och af arbetskraft, blir frakt-' handeln en påbyggnad på den egenteligen för Landet nyttigaj den blifver gagnelig, så vidt den bär sig utaf egen kraft, i annat fall icke värd, att understödjas. Med denna åsigt af handeln, må det förlåtas mig, att jag icke inser, huru det kan vara rätt, att hindra afsättningen af vårt eget Lands Producter, för att konstigt öka lifligheten af vår sjöfart. Sjelfva ProductPlacatet inskränker ock ej Exporten, Det uppmuntrar Skeppsrederierne genom minskning af Utländningars rätt att tillföra ose Ut? Dm fi i Maji. 8 5 länd ningars varor. Förklaringen af r 726 nekar Främlingen att transportera varor emellan Svenska hamnar. Det var med faia att minska Utländningens production och afsättning, somt I7 20talets Lagstiftare trodde sig böra uppmuntra våra Skeppsrederier, det var den inländska handeln imellan våra hamnar, som de exclusivt förbehöllo sina Landsmän.
Och det ar den jag påstår det var ratt att krafva - just ur kristlig synpunkt eller i tron på, att vår herre är kommen för att upphäfva all förvridning af de naturliga förhållandena, hvilken kommit in med synden, och att förhållandet mellan: man och qvinna långtifrån ännu ar vordet, som det slzulle vara., Detta är hvad den gamle folkkäre församlingsläraren och skalden säger om det kristliga sättet att se hela denna sak. Ännu - en sista gång åberopar han Paulus och tillägger några ord af .adel tillförsigt, med h i l k a dessa utdrag må afslutas. » Här, säger han, &gt;på den kristna trons grund, skall det icke - vara någon skilnad på man och qvinna, hvarken innanför familjelifvets väggar eller utanför dem i det större samfundets lif. På .begge ställena skola de hafva lika ratt vid sidan af hvarandra, efter en hvars särskilda natur. Och ehuru jag, efter som det fins en naturlig skilnad mellan dem, i ty att det lilla samhället inomhus icke kan undvara qvinnorna som hustrur och mödrar, helt visst tror, att det alltid kommer att vara minsta antalet bland dem som trader fram i det offentliga lifvet, så håller jag dock på, att cle skola hafva lof dertill, att deras röst också der skall: hafva rättighet att ljuda. D, Och när de få lika ratt, sida vid sida med mannen, till att .fylla alla de platser de kunna fylla; så tror ' jag, icke allenast att det skall vara till gagn för dem, hvilka hittills varit de förorattade, utan också för dem, hvilka hafva nekat dessa deras ratt.&gt; Jenny Rossander. ") Ditt dagsverk slutadt ar, din dag ar liden, Du tillhör icke längre oss och tiden; Du gatt den vag, som ingen vänder fr %n, Bad ' jord och himmel tagit hem sitt 1811. Af Gud din ande undfick rika gåfvor - Mer varda de, än lyckans alla hifvor - Du ockrat val med punden Han förlant, Och så du Honom bast och trognast tjent.
Hvilken uppbyggelse de grekiskt-katolske finnarne ha af sin religionsutöfning kan man redan sluta deraf, att på sin höjd måhända en tjugondedel af dessa förstår ryska. Hela kyrkogången är således för dem inskränkt till iakttagandet af några kyrkliga ceremonier, såsom korstecknet m.m. Hvad kan man vänta af sådana menniskor? Åtminstone icke någon högre kultur, och icke heller torde fosterlandskärleken kunna slå rot hos menniskor, hvilka icke ens förstå de böners innehåll, som de, på obegriplig rotvälska pladdra fram, och i hvilka i sanning, kejsarens namn torde vara det enda (och ofta återkommande) ljudfall, hvars betydelse de fatta. En tafla af detta sorgliga slag företer det "andliga lifvet" i en icke obetydlig del af östra Finlands gränssocknar ett verk af ryska presterliga propagandan. Härtill kommer att naturligtvis grekiska föräldrars barn äfven om blott den ene maken är af grekisk trosbekännelse icke få döpas till den lutherska trosläran. Eländet är oförbätterligt under nu bestående förordningar och ljusare tider torde under den nu rådande "förryskningsregimen" föga stå att förvänta. Under dessa sorgliga förhållanden lefver en del af den beklagansvärda finska befolkningen i de för öfrigt af naturen rikt begåfvade Ladogatrakterna. Om derföre besökarens öga tjusas af de sköna naturbilderna som Walamo erbjuder, och vackra, poetiska vyer uppgå för hans själ vid åskådandet af all den skönhet, som omgifver honom, så blekna dock de senare till ett intet och ögat fuktas af en bitter tår vid tanken på huru många tusen själar blifvit bokstafligen snärjda i mörkrets band af just de personer, som råda om och lefva i Walatnos vackra nejder. Man blir frestad att önska all den materiella odling, man skådar omkring sig ett verk af munkarnes trägna arbete djupt ned till Ladogas botten ty hvilket sorgligt öde har icke just denna munkinstitution bringat öfver dessa trakter, hvilkas befolkning icke mera kan säga sig ega ett fosterland?
Riksarkivet till inköp af för detsamma behöfiiga böcker och tidskrifter ett årligt anslag af 600 Riksdaler, att Bih. till K. St. Prot. 1865 åf 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 16 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Memorial N:o 95. utgå från början af det år, då Riksarkivets rätt till allt, som tryckes inom riket, uppkört.“ 2:o. Utskottets hemställan i 16:de punkten, att Rikets Ständer måtte till lön åt en Professor inom Juridiska Fakulteten vid Upsala universitet anvisa ett årligt belopp af 4,500 R:dr, är af Riddersliapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallen, men af Borgareoch Bonde-Stånden afslagen; och får i anledning häraf Utskottet, för den blifvande voteringen i denna fråga, föreslå följande proposition : “Den, som godkänner Stats-Utskottets hemställan, att till lön åt en Professor inom Juridiska Fakulteten vid Upsala universitet anvisas ett årligt belopp af 4,500 Riksdaler, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, har ifrågavarande anslag icke blifvit af Rikets Ständer beviljad t.“ 3:o. Sedan Kongl. Maj:t, i anseende till behofvet af en adjunkt eller laborator i medicinsk kemi vid Upsala universitet äskat anvisande af 2,500 R:dr årligen till lön åt en adjunkt i högre lönegraden, hade Utskottet, i 17:de punkten, hemställt, att Kongl. Maj:ts berörda framställning måtte på det sätt af Rikets Ständer bifallas, att till lön för en adjunkt eller laborator i medicinsk kemi vid Upsala universitet anvisades ett årligt belopp af 2,000 R:dr. Med afslag å denna hemställan hafva Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Proposition, beviljat ett årligt belopp af 2,500 R:dr till lön åt en adjunkt i högre lönegraden vid förenämnda universitet. Borgareoch Bonde-Stånden hafva afslagit
O 19f:o den 30 April 1841, angående lånbidrag för inlösen af Landshöfdingeackorderna (311). Uti nådigt bref af den 7 Juli 1841, anbefalldes StatsKontoret ombesörja inlösen af Landshöfdingeackorden efter de af Rikets Ständer uppgifna grunder; och har verkställighet häraf sedermera följt. 198:o den 8 Maj 1841, angående den lösen, som tillkommer NotariusPublicus (327). 1842 den 2 Februari har Kongl. Maj:t härom utfärdat nådig kungörelse. 199:o den 12 Maj 1841, angående närmare bestämmelser för kolmätning inom bergslagerna (333). Kongl. Majrt bar, i anledning af denna Rikets Ständers framställning, sedan BergsKollegium blifvit bordt, under den 19 Juni 1843, utfärdat allmän Kungörelse, angående förändrade grunder för kolmätning inom bergslagerna. !$35©:o den 12 Maj 1841, i fråga om köpingsprivilegier för Trelleborgs by (336). 1843 den 29 Maj har Kongl. Majrt, sedan vederbörande blifvit hörde, funnit godt att, under vissa vilkor, bevilja köpingspri vilegier för Trelleborg. 2©.l:o den 26 Maj 1841, angående Landtmäteritaxans öfverseende (345). 1844 den 2 Maj är allmän Kungörelse utfärdad om ändring af en § i Taxan, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer begärt. 40 Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 202:0 cl en 26 Maj 1841, angående åtgärder oell stadganden i afseende på Strömmingsfisket (344).
Men om också dessa hemman skulle återlösas och derigenom ifrån F alse förvandl-as till Krono, hvilka personer skola å dem anses såsom Krono-åboer och äga rätt förvärfva dem till Skatte, antingen Frälsemannen som nu aga dem, eller deras Landtbönder? och om frågan afgöres till förmån för de senare, huru skall det förhållas med de hemman som innehafvas af ofrälse Ståndspersoner eller sjelfägande bönder? mångfalldiga ömtåliga ^tvisteämnen, skola här yppas och jag för ställer mig med bekymmer det missnöje, som nöd-* vändigt måste uppstå, då ägandi rätten så våldsamt flyttas från den ena medborgaren till den andra. Rikets Ständer hafva väl i RiksdagsBeslutet undanröjt dessa frågor genom föreskriften att de hemman, som före försäljningen till Schlegel voro Krono, borde på allmän auction bortarrenderas, men huru obarmhertigt och Dea 3 Februarii, 113 och opolitiskt vore det icke, att på en gång göra 4 a 500 Bondfamiljer brödlöse och husville, ty ingen optionsrätt till arrendet är förbehållen, och om den medgifves. hvem får begagna den antingen nu varande hemmansägaren eller landtbonden? Genom dessa arrenden åsyftades troligen en högre inkomst för Staten, men har man besinnat, att dessa Skade Statsbidrag från en fattig och af naturen vanlottad province, än mer skulle utarma densamma, och sluteligen dessa arrenden upphöra att kunna utgå samt hemmanens förfall och ödesmål blifva närmaste följden. Att denna återlösen genom hemmanens försäljande till skatte ej skulle för Staten blifva fördehgtig, är af den Nådiga propositio* nen att inhämta, och då finnes i min tanka icke något enda skäl, hvarföre den bör sko. Jag anhåller derfö<e att R k. ts Ständ r täcktes antaga Konungens Nådiga proposition och utbeder mig ödmjukast af Höjgvälbome Herr Grefven och LanchMarskalken, samt Ridder6kapet och Ad, In att detta mitt anförande måtte få åtfölja densamma till vederbörligt Utskott. eif N:o 2.
Harmhertighcls-Inrällningar, som al falliga, egentligen ålderstigna, lemna bostad jemte underhållsbidrag uti Inrättningarnas fastigheter. a) Vinka Eleonoras eller Drottningens Hospital. Jemte en fastighet, värderad till 2»>,000 Rxlr, hade denna Inrättning år 1847 ett kapital af 46,000 R.di. Inkomsterna utgjorde 8,118 Rxlr 24 sk. 9 r:st., och utgifterna voro 6,088 R:dr 15 sk. 3 r.st., hvaribland 4,111 R:dr 36 i underhåll, pensioner och undeistöd åt 90 ålderstigna sjukliga enkor och ogifta fruntimmer. Under Direktionens särskilda förvaltning finnes dels den af Enkefru Knigge von Balthasar stiftade Kniggeska Pensionsfonden, i kapital 16,666 R:dr 32 sk., hvaraf årliga räntan tilldelas tio, utom Inrättningen boende obemedlade fruntimmer, dels aflidne Sejlare-Åldermannen Lieberdts Testaments-fond, 2,000 Rxh, hvars ränta, hälften till jul och hälften till midsommar, utdelas åt den å Hospitalet intagna personal. b) Borgerskapets Gubbhus-lnrättning. Dess kapitaltillgång har genom influtna gåfvor blifvit ökad, så att den, inberäknadt fastighetsvärdet, 33,431 Rxlr 43 sk. 10 r:st., utgjorde 145,944 R:dr 26 sk. 4 r:st. vid 1847 års slut. För 49 samma år voro inkomsterna 0,450 R:dr 27 sk. 10 rist., utgifterna 8,490 Ridr 8 sk. 7 rist., ocli de å Inrättningen intagna ålderstigna borgersmäns antal 56, hvilka i underhåll kostat 160 Ridr 9 sk. hvardera. c) Borgerskapets Enkhus-Inruttning.
Hvad angår öfrige punkter uti Utlåtandena, angående denna HufvudTitels reglering, nemligen: i:sta punkten, lit. b., om öfverflyttning till Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-Inrättningar i Riket af alla de för fång-väsendet erforderlige anslag; dito, lit. c., om tillsättande af Pastor vid Malmö Correetiens-Inrättning och Stnts-Ulskoltets Memorial, 2V;o 3oi. afslag af sött löne-föi höjning för Malmö stads Comminislrar, i egenskap af Slolts-predikanter; dito, lit. d., om underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t om åtgärder lör minskning af fångforslings-koslnader i vissa fall; 2:dra punkten, med afstjrkande af förhöjning i anslaget för underhåll af Kronans hus och byggnader i landsorterne; 4‘-de punkten, om underdånig anhållan, att Saltpeter-Comiten måtte upplösas; angående afslag å sökt förhöjning i lösnings-priset för saltpeter och underdånig framställning till Kongl. Maj:t i detta ämne; samt framställningen i Utlåtandet N:o 5g, att de å denna Titel förut uppförde anslag, sorn icke blifvit uti Utlåtandet serskildt omförmälde, måtte, i enlighet med vidfogad Tabell, få fortfarande utgå; så hafva desamma, dels af samtlige, dels af 3:ne Riks-Stånd, blifvit bifallne. Nionde Hufvud-Titeln.
Utskottets tillstyrkande, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Maj! i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj! förelägga nästkommande Ständer en omfatta nde plan till försvars-verkets organisation, har af de flesta Talare, dels icke blifvit motsagdt, dels gilladt, och då Utskottet fortfar att anse sin hemställan i detta afseende, såsom väl grundad, och till sitt inflytande på försvarsväsendet i en framtid, af högsta vigt, har Utskottet icke funnit anledning att, i denna del frångå sin mening. Utlåtandets första punktj som innefattar anslagtt till Kongl. Krigs-Col legium - Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 202. 9 legium och Utrednings-förråden haj-, af Borgare och Bonde-Stånden blifvit bifallen, men af Ridderskapet och Adela samt Pr este-Ståndet återremitterad, på den grund, att, då ett Presidents-Embete fanns i Kongl. KrigsCollegium och ej kunde annorlunda än genom Grundlags-förändring afskaffas, angelägenheten fordrade, att detsamma förseddes med lön på stat, på det Kongl. Majrt mätte blifva i tillfälle att dertill utnämna den mest passande, utan afseende på dennes förut innehafvande lönevillkor, samt att den af Kongl. Maj:t äskade spanmåls-beräkning under lönerne ej föranledde någon egentlig tillökning i anslaget och vore alltför obetydlig, för att, genom dess anslående, göi-a en ny löne-reglering inom hela Embets-verket af nöden.
Under de första fem åren, räknadt från och med i Julii i835, erlägges icke någon ränta eller capital-afbetalning, men från och med den i Julii 1840 beräknas fem procent årlig ränta, hvilken inom den 3 i December hvarje år till Riksgälds-Contoret liqvideras. -— Ifrån och roed den i Julii i843 åter, inbetalas till Riksgälds-Contoret, inom hvarje års slut, Åtta (8) procent, hvilka alltid beräknas på primitiva lån-capitalet, hvaraf fem procent såsom ränta å det innestående capitalet, och hvad som derefter öfverblifver, afskrifves på Capitalet, intilldess detsamma är till fullo återguldet. 6:0 Allt hvad som betalas bör, må insändas omedelbarligen från Stadens Äldste till Commissarierue i Riksgälds-Contoret. De utaf hela den beviljade lånsumman återstående Ett Hundra Tjugufem Tusan (125,000) R:dr utlånas åt enskilde personer emot vilkor: 1:0 Att, under de första fem åren, räknadt ifrån och med den r Julii 1835, erlägges icke någon ränta eller capital-afbetalning, men ifrån och med den 1 Julii 1840 beräknas fem procent årlig ränta, hvilken inom den 3r December hvarje år till Riksgälds-Contoret liqvideras. — Ifrån och med den 1 Julii 1843 åter, inbetalas till Riksgälds-Contoret, inom hvarje års slut, åtta procent, hvilka alltid beräknas på primitiva capitalet, hvaraf fem procent såsom ränta å det innestående capitalet, och hvad som derefter öfverblifver, afskrifves på capitalet, intilldess detsamma är till fullo återguldet. 2:0 Att alla, sorn vilja erhålla lån utaf ofvannämnde summa 125,000 R-dr, skola o vilkorligt, enligt Kongl. Majjts Nådiga framställning, uppföra byggnader af Sten, Kalkbruk, eller annat tjenligt, icke eldfängdt ämne. 3:o
Dels vid och dels efter stä ders anläggning har i fordna tider jord af krono-natur blifvit till dem upplåten, utom grundtäggnings-platsen, äfvensom enskildte personer lära gjort städer så beskaffade donationer, hvarvid både de styrande och de enskildte jordegarne insett omöjligheten för städer att, i Sverige med en obetydlig folkmängd på en vidsträckt yta, uppnå någon fulländning, ledande till det stora ändamålets vinnande, ett ändamål, hvarmed hela landets beqvämlighet och nytta afsågs. Hvad Stockholm serskildt beträffar, så består den jord, sorn, utom byggnadsplatsen, är staden tillhörig, endast af den så kallade Stadshagen intill Tranebergs bro och omgifven af Mälaren, till en stor del bestående af oländig betesmark, hvilken possession visserligen icke utgör någon rikedomskälla för staden och icke heller kan blifva det för staten, om den, i följd utaf den af Nils Strindlund påyrkade räfsten och reduktionen, skulle komma att staden frånkännas, hvilket dock svårligen lärer kunna ske emot gällande preskriptionslagar och månghundra-årig häfd. Man bör härvid noga lägga på minnet, dels att städernas fastigheter, bestående af 22 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskoltels Utlåtande, N:o 59. tomteplatspr, derpå uppförda byggnader och thy åtföljande jord, der sådan finnes, hvilket? icke är förhållandet jned alla städer, erlägga bevillning lika så väl som fastighet å landet, efter behörig uppskattning och taxering, och dels att fastighetsbevillningen i städerne är mycket jemnare och ojemförligt drygare, relatift betraktad, än å fastigheter på landet, som jag önskar torde komma att i dagen läggas. Det är visserligen sant, att den grundskatt, som efter jordböckerna utgår från största delen af fastighet å landet, icke finnes till förstäderna; men min öfvertygelse är, att denna skatt, relatift till fastighetsvärdet och folkmängden i städerna, är lindrigare, än alla de oriera af mångfalldig och olika beskaffenhet, sorn åligga städernas fastighets-egare och näringsidkande borgerskap.
I>t notskäl nian anagit, kan |ag icke betragta annorledes, än srs m undanflyckt för viljan, icke såsom sk 1 i såten, enar Discont - räntan någonsin neosätus , så Llir alltid följden, art Discont-Lånen fa större begärlighet ; rren hvilken större olägenhet följer val deraf, än ett litet meia besvai /for Di. scont Dirc tteurerne, som dock alltid äga magten att giföa sä mycket flere antDg? och jag frågars År de nna < mstand ghtr af natur, atr för alltid ty lika blir den alltid, tjrna till hinderi en stor National-fördel, den nemligen, att göra en början till Penmnge-rnnf ns nedsättande? I alla Länder hai Peiininge-iäntars nedsäitarde ufgjordt första oih kraftigaste tredlet till idoghetens oj plilvande; och mig synes, att da Banquens procenteri. väsende redan visadt sin olyckliga följd, att, allt mer ovb imr, insvepa Nationen i Skuldsättrnng. sa forde också Nationen påminna sig, att Banque» ti*ihör Nationen; samt derföre förminska dess förmåga, att piocenra pa Nationen. Att pa en g nu klaga i fver hö. ga Varupriser, och ända bibehålla den höga Förlags-iäntan, innebär do k m så märkvärdigmotsägelse i begrepp, att den, kan handa, icke borde undfalla Lagstiftande Maguns oin* forg att afhjelpa. 6:o Kongl. Majds Nådiga Proposition om Den 15 April. 499 Discont-Regleringen; äfvensom Betänkandet derom , innebär en rätt för de Personer, sorn äro skyldige i Filial-Disconterne, att lå, på deras Jord öfverflytta deras Discont Skulder; och detta förslag var oändeligen välgörande.
En sådan åsigt af nu förevarande Statsoeconomiska fråga synes äfven, efter hvad uti den Kongl. Propositionen omfö.rmäles, hafva gjort sig gällande bos 1818 års Ständer, hvilka, vid det tillfälle, då tillökningen i Munufactur-Discontens Creditiver Banken beviljades, yttrat, att låneunderstöd af Statsmedel icke borde såsom ständigt qvarstående betraktas, utan endast vara ett underlättande medel, hvarigenom Fabrikerne bereddes tillfälle att småningom och framdeles komma i oberoende ställning, utan behof af allmänt understöd., Fabriksidkare hafva alltså icke kunnat ega någon grundad anledning att ständigt påräkna en lika stor lånrätt, som, vid r8i8 års-Riksdag, med anledning af då varande förhållanden, bestämdes-; enär det låg i sakens natur, att denna lånerätt skulle nedgå och minskas, i samma nion tillverkningen utvidgades, och dess värde ökades. De fabrikstillverkningar, till hvilkas förmon lånebidraget egentligen blifvit föreslaget, kunna icke sägas vara nya eller i senare tider uppkomne, enär, hvad beträffar ylletillverkningarne, desamma ifrån långliga tider tillbaka varit gynnade både med penningeunderstöd och andra förmoner. Och, efter hvad Utskottet tror sig känna, har fabriksylieliUverkuingen, genom en rask afsättning, kommit i den fördelaktiga ställning-, att dess fortfarande bestånd och framskridande till ytterligare förkofran synes icke kunna äfventyras eller blifva beroende af 10 å 12 proc. nedsättning i den för 16 år sedan bestämda lånrätten. 6 Ståts-Utskottets Utlåtande iV.-O ig3. I afseende åter på den financiela frågan, så lärer det vara nogsamt bekant, att, vid nu varande förhållanden, Statens alla disponibla tillgångar måste hållas tillhanda för Statsoch Riksgälds-Verkens utgifter; och Creditivfonden skulle således endast genom Riksgälds-Contorets upplåning komma att bildas och ti 11 vägabringas.
Värmen växte, och vid det ovanliga i synen af tre välklädda, barbenta flickor började man vänja sig. Så begaf det sig en vacker dag — ungefär 8 dagar efter evenemanget — att en af skolflickorna, förledd af värmen och föredömets makt, under en frikvart på lekplanen föll för frestelsen att för en stund draga af strumpor och skor. Isen var nu bruten, och dagen efter smittade exemplet yttermera. Efter 4 dagar hade » barfotalassarnas » antal gått upp till ett trettiotal eller öfver / i af skolans alla alumner. Stadens fruar började åter låta sitt anlete lysa öfver mig, funno anordningen praktisk och läto sina barn hållas. s Införandet af bruket i vårt samhälle gick vida lättare, än jag väntat, och blef snart föremål för allmän belåtenhet. Under må- naderna juli — september uppträdde det afgjordt öfvervägande antalet s. k. bättre mans barn på gator och promenader barfota. Under nämnda månader hade mina flickor icke en enda gång strumpor på sina fötter, ehuru åtskilliga kyliga dagar inträffade. Icke en enda gång besvärades någon af dem utaf förkylning, om jag undantager 8 dagars lindrig hosta hos min yngsta dotter, som en regnig och kall dag vid blott 11° C trots förbud tillbragte nära 5 timmar vadande vid stranden, hvarvid vattnet efter kläderna att döma nått henne ända till midjan. I oktober månad begagnade de på 5 dagar när dagligen fotbeklädnader utomhus, men däremot sällan inne. Under vintern vid blid väderlek sprungo de ofta ut barbenta, och då nyfallen snö låg på marken fingo de befallning att göra detta, så- som varande ett särskildt af Kneipp synnerligen rekommenderadt härdningsmedel för nervsystemet och fysiken i öfrigt. I vår ha de redan länge en stund hvarje dag sprungit ute barfota och uppträdde i går utan strumpor och skor i skolan. Aldrig har något år, sedan alla tre barnen föddes, apotekareoch läkarearvodena haft mindre proportioner, och att detsamma gäller skomakareräkningarna behöfver jag ej nämna. Jag stannar i djupaste tacksamhetsskuld till fjolårets » husmödrar » för det initiativ i saken, de genom sina uppsatser togo, och har säkert kunnat glädja dem med den här lämnade underrättelsen, att jag med framgång i mitt samhälle drifvit propaganda för den sak, för hvilken de tagit till orda.