Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom minskas antalet af både Ledamöter och Betjening i Krigs-, Kammaroch Sundliets-Collegierne, jemte det att Magazinsoch Tull-Directionerna, såsom särskildte Verk , upphöra och, med en ganska betydligt inskränkt Betänkande om Rikets Styrelse-Verki 653 personal af deras Betjening, särdeles för MagazinsD irectionen, som upplöses, flyttas under Stats-Contoiret. Till upplysning om Statens förvaltningskostnad, hafva Committerade låtit upprätta Tabeller öfver beloppet af de löner, som alla civila, militaira och ecclesiastika Ämbetsmän åtnjuta, äfvensom öfver underhållskostnaden för den till dessa Stater hörande mindre Betjening, samt för Arméens personal. Dessa Tabeller, hvilka i nämnde afseende visa förhållandet så nära, som det för närvarande lärer kunna bestämmas, blifva härhos i underdånighet bifogade; och tro Committerade, att, genom granskning deraf, säkrast och lättast skall kunna utredas, genom hvilka indragningar den största besparing för Staten kan vinnas, samt hvilka löner erfordra tillökning eller tåla minskning. Deraf visar sig ock, efter Committerades tanka, att en allmän reglering af Löner för Statens Ämbetsoch Tjenstemän, skulle å ena sidan leda till besparingar, och a den andra till en jemnare fördelning af Lönerne, så att de afpassades efter det gagn innehafvarne deraf göra Staten. Om utgifterne sedermera för hvarje Depar-j tement särskildt blefvo bestämde och anordnade, skulle derigenom icke allenast större ordning , än förut, i detta hänseede vinnas, utan jemväl Riksens Ständer blifva i tillfälle, att närmare granska och bestämma hvarje Departements förvallningskostnad, samt att anslå nödiga summor, till vinnande af sådane ändamål, som för Staten vnra af stor vigt. 654 Betänkande om Rikets Styrelse-Verk.
Men när jag förklarade min tanka vara, att inga beslut om löneförhöjningar måtte fattas förr, än myntet blifvit bestämdt, ville jag blott uttrycka hvad mitt samvete ålade mig, utan att lägga band på andra, som kunna vara intresserade af lönförhöjningen; och jag får äfven nu förklara, att jag icke, utan att äga trygghet i afseende på myntvärdet, kan, för min del, understödja någon enda löntillökning. Det må nu tillåtas mig att utreda förhållandet med de ifrågavarande Betänkanderna. Då StatsUtskottets UtgiftsBetänkanden första gången aflemnades till Stånden, afgåfvos de alla på en gäng, och ordningen hade fordrat att så äfven nu skett. De 3:ne första HufvudTillarne öfverlemnades derföre också utan remiss, hvilken Utskottet ej tänkt lemna förr, än alla HufvudTitlarne blifvit färdige till afsändning; och det synes mig derföre oförklarligt, huru desse 3 första IIufvudTitlar, som blifvit öfverlemnade endast i afsigt, att RiksStåndens Ledamöter skulle äga tillfälle att på förhand deraf taga kännedom, redan kommit på Ståndets bord; ty ehuru jag visserligen icke har skäl att betvifla riktigheten af de öfverlemnade tryckta exemplaren, fordrar likväl ordningen, att autenticiteten bestyrkes genom UtskottsLedamöternas underskrift på den 154 Den 7 September f. m. remiss, sora plär innehålla förteckning öfver de Betänkanden, hvilka aflemnas. Emellertid äro de öfrige HufvudTitlarne nu att förvänta inom få dagar, och Betänkandet rörande FörsvarsYerket kan icke dröja längre än till veckans slut. Betänkandet om myntregleringen är ock färdigt till föredragning inom Utskotten nästkommande Onsdag; huru länge tiden sedermera kan utdragas genom tvister från minoritetens sida, kan jag ej säga; ty det är desse disputer, och, jag vill nästan säga, chicaner, hvilka vållat tidsutdrägt och det mindre sammanhang, som fanns i Utskottens första Betänkanden. Men sedan pluraliteten blifvit mera bestämd, hoppas jag att resultatet skall finnas mera tillfredsställande.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:ts den 14 och 17 dennes bordlagde Utlåt,. N:o 140, i anledn. af väckt motion om anvisande af låneunderstöd till Marmorfabriksidkaren J. R. Schram. Gr. Lagerbjelke: Mig synes att detta StatsUtsk:ts förev:de förslag är af särdeles egen beskaffenhet. Det företer ett praejudicat af ganska vådlig art, då nemi. en näringsidkare vänder sig direkte till nämnde Utskott med begäran om understöd. Om öfrige näringsidkare i massa skulle taga samma mått och steg, kan man lätt sluta till, hvart sådant skulle leda. Man har verkligen genom detta i StatsUtsk:t fattade beslut fallit Direktionen för ManufakturDiskonten i embetet. Då Staten har särskilda anstalter för upmuntran af industriella företag, fabriker och manufakturer, kan jag, för min del, icke finna något sådant nödigt; och hemställer fördenskull att R. o. Ad. måtte afslå ifrågav:de Utlåt. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Uti den af Gr. Lagerbjelke nu gjorda framställning får äfven jag, för min del, in - 220 Den 20 J uti. stämma. StatsUtsk:t bör tillse hvad som behöfs för Statens räkning, men icke utdela understöd åt enskilde fabriksidkare. Gr. Taube, Henning Adolf; Jag kan för min del icke instämma uti de af föreg:de talare yttrade åsigter. Det är nemi. min öfvertygelse att det allmänna skulle vinna ganska mycket deruppå, att Staten gåfve någon upmuntran åt åtskilliga industriella företag. Ifrågavide arbete ligger ännu i sin linda och kan icke bringas till någon större utveckling, utan att Staten mellankommer. Det är i så fall samma förhållande med detta arbete, som med flera andra industriella företag. Jag behöfver blott påpeka alla de summor, hvilka utbetalas till utländningen för artiklar, — man kan säga de största småsaker, — som nu importeras, men med något understöd från Statens sida borde kunna tillverkas vid jerngjuterier här i landet.
Derförutan och för att de brefoch andra postförsändelser, hvilka direkt aflemnades vid de å vestra stambanan belägna stationerna, skulle, utan att vid dessa behöfva undergå någon föregående postbehandling, kunna befordras med snälltågen, förändrades, vid medlet af Februari, de å nämnde bana framgående postkupéer till fullständiga postanstalter, hvilka, med benämning af postkupé-expeditionerna V. S. B. J\/S I och V. S. B. » - 45 — N:o 2, utöfvade sin verksamhet: den förra å jernvägen emellan Stockholm och Halsberg och den sednare å jernvägslinien Halsberg—Göteborg. Sedan för snälltågen blifvit föreskrifven en ökad hastighet, sammanslogos, den 1 December, bemälde båda postanstalter till en, hvilken benämndes postkupé-expeditionen å vestra stambanan och fortgick, utan ombyte af tjenstemän, hela vägen emellan Stockholm och Göteborg. Vid sistnämnda tid inrättades en postkupé-expedition äfven med snälltågen å södra stambanan, hvilka tåg tillsvidare framoch återgingo endast emellan Malmö och Alfvesta. Under samma år hafva nedanuämnde, af General-poststyrelsen inrättade nya post-stationer trädt i verksamhet, nemligen: inom Stockholms län: Liljeholmen, Huddinge, Tumba, Jerna, Mölnbo och Mölby; » Södermanlands län: Björnlunda, Stjernhof, Flen och Walla samt Gnesta, hvil ken sistomförmälda dock samma år indrogs i följd af öppnandet derstädes af postexpedition; » Ostergötlands län: Sund och Hästholmen; » Jönköpings län: Bästhult, Årset och Wisingsö; » Kronobergs län: Liatorp och Wislanda; » Blekinge län: Jemshög och Tving; » Kristianstads län: Sösdala; » Malmöhus län: Örtofta, Akarp, Eslöf, Stehag och Östra Torp; » Göteborgs och Bohus län: Partilled; » Elfsborgs län:
Den fördel, som vinnes genom svedjandet, Sr i allmänhet ett års gröda och några få års bete; men den skada, som såmedelst åstadkommes, ar oberäknelig. Genom svedjandet förbrännes nemligen ej mindre en stor del af den nedfällda stånd-skogen, hvars affall, der det lemnals att förruttna, skulle i icke obetydlig mån lörökat växlmyllan, än äfven den på fältet befintliga matjord, helst om marken består af sand med en tunn betäckning af mylla. 1 sistnämnda fall blir marken obrukbar i mansåldrar eller till dess annan mylla hunnit bilda sig, hvari trädplantor kunna uppspira. Är åter jordmånen bördig, blir skadan visserligen mindre; men alt emedlertid svedjebränning i de liesta fall är mera skadlig än gagnande, torde med säkerhet kunna antagas. Tager man derjemte i betraktande den synnerliga fara lör skogseldar, sorn derigenom uppstår, och hvarpå erfarenheten ännu årligen gifver varnande exempel i de många tusende tunnland skogsmark, som till följd af genom svedjande uppkomna skogseldar förhärjas, de fordom beväxta och frodiga trakter, som såmedelst blifvit förvandlade till ödemarker, och slutligen jemväl den icke sa obetydliga olägenheten för kringboende att under bråd tid nödgas lemna sina göromål, för att släcka sådana skogseldar, så torde tiden vara inne att ytterligare inskränka ett brukningssätt, som, eget för odlingens första början, redan för 1*20 ar sedan eller vid stillandet af 173-S års lag, icke af lagstiltaren sågs med blida ögon, ulan redan då belädes med ganska väsendtliga band. Också uttalades vid det sist lid ne är hållna allmänna Landtbruksmöte den åsigt, att svedjande borde vara allmänneligen förbjudet och endast undantagsvis tillåtas. \ id pröfning af förutnämnde motioner hafva Utskotten likväl funnit Herr Grefve Wachtmeisters förslag vara att föredraga framför det af Herr Retlig framställda.
Slutligen hafva Revisorerne yttrat den önskan, att licencer, som under åren 1840 och 1841 förekommit i stort antal och synnerligast ägt rum i afseende å tull för Engelska stenkol, machiner, flyttsaker, Finsk spanrnål och kreatur, hädanefter måtte så sparsamt som möjligt meddelas. Emedan så beskaffade licencer grunda sig dels på Eders Kongl. Maj:ts särskilda nådiga beslut, dels på Eders Kongl. Majlis och Rikets Kommerse-Kollegii å författningarna slödda medgifvande, lärer det icke tillkomma General-Tull-Slyrelsen att något yttrande derom afgifva. Remiss-akten återställes i underdånighet och General-Tull-Slyrelsen framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligligste tjenare och undersåter, Carl GYLLENHAAL. J. F. Fåhraus. Isr. Tauvon. Stochholm den 21 Februari 1844. W. Karström. Kongl. — 57 — • • Kongl. Ofver-Intendents-Embetets underd. Utlåtande, i anledning af 1843 Sfs iievisorers Berättelse om granskningen af dess räkenskaper. Underdånigste Memorial.
Lagstiftaren synes hafva velat bekräfta denna grundsats, då han stadgat, att alla allmänna frågor, som uti RiksStånden väckas, måste utan förutgående pröfning genast öfverlemnas till beredande i något Utskott. Skulle, emot detta stadgande, ett bifall af Ståndet till en sådan remiss anses erforderligt, då är det, som Lagstiftningen snarast Bilaga J till Mern. N:o 8. 145 kan hindras i dess gång och förvirras af enskildta viljors obehöriga inflytande. Beredningen insåg ej, huru ett sådant samtycke till remiss skulle inom ett Riks-Stånd kunna erhållas uti frågor, som egentligen hvilade på opinioner, så framt icke i följe af en förutgående pröfning; och denna pröfning blefve till äfventyrs mången gång icke annat än en hård strid om ord och uttryck ledande till oenighet och tidsutdrägt och hvari ofta personliga interessen skulle blanda sig för att redan i sin början qväfva nyttiga undersökningar. Det vore då, sorn Lagstiftningen hindrades uti sin gång eller förvirrades af enskildta viljors obehöriga inflytande. Anmärkaren säger, att Lagen bör vara ett uttryck af allmänt kändt behof; men är det väl att förmoda, att den skyndsamt företagna pröfning, hvart och ett ämne före remissen borde enligt hans tanka undergå, skulle ljusligen och hastigt öfvertyga ett talrikt samfund, att Motionen innebär eller icke innebär ett allmänt kändt behof? De stadganden, ofvanbemälte §§ innefatta, hafva enligt Beredningens öfvertygelse den dubbla afsigt, dels att förekomma allt förhastande uti Ståndens Beslut, dels att moderera Ståndens öfverläggningar, derigenom att målen alltid utredda böra från Utskotten till Stånden återkomma. Men utom de skäl till afstyrkande, hvilka redan äro anförda, bör Beredningen icke lemna den omständighet obemött, att derest ingen remiss till Utskott finge göras utan samtycke af det Stånd, der Motionen blifvit väckt, skulle det blifva ett ensamt Stånds rättighet att nedlägga frågor, då likväl decisionen öfver sjelfva saken tillhör alla Riks-Stånden samfäldt.
Det dröjde likväl icke längre än till 1741 innan denna utländningars handelsrätt blef, genom en den 22 Oktober samma år utfärdad Kongl. Förordning, ytterligare begränsad derhän, att det icke skulle vara någon ”utifrån inkommande köpman eller expedit” tillåtet att här i riket införa eller för egen räkning inlörskilva, än mindre i kommission antaga och handel drifva med andra varor än sådana, som äro ”det landets egna produkter, ifrån hvilket han kotnmen är och häfver sitt rätta hemvist”, vid konfiskation af varan och 500 Daler silfvermynt böter ; samt att sådane främmande köpmän eller expediter lill sina varors försäljning icke egde längre än sex veckors tid, ifrån ankomsten räknadt. Och innehåller författningen slut - 168 Expeditions-Utskottets Förslag till andvid. Skrifvelse l\:o 179. ligen ”Beträffande åter de främmande köpmän eller expediter, seni i riket inkomma och medbringa reda penningar och kapilaler, att dermed uppköpa och utskeppa Rikets metaller samt andra varor och produkter, så skola väl desse, enär de någre utrikes varor medbringa eller låta inkomma, vara förbundne till samma inskränkning af sådane varor, som komma ifrån del landet, hvarest de sitt hemvist hafva, såsom de sig och uti allt rätta böra elter hvad lagen om främmandes handel föreskrifver; dock skola icke desse vara förbundne lill någon viss tid, utan måge här vistas och qvarblifva så länge deras omständigheter del fordra: men skulle någon af dessa främmande köpmän och expediter åstunda att sig här i riket nedsätta och burskap vinna, sä förliålles dermed efter lag och handelsreglemente, då de sedan hafva alt åtnjuta de dem derefter tillkommande förmåner.” Att, oaktadt utländske mäns friheter i åtskilliga andra hänseenden tid efter annan blifvit utvidgade, olvanberörda stadganden beträffande deras handelsrätt likväl ännu mäste anses gälla till efterrättelse, är klart deraf, att de icke blifvit upphäfda, och bekräftas dessutom af eli Kongl. Biel' till Kommerse-kollegium den 23 Februari 1838, deruti, med anledning af begärd förklaring i afseende pä utländska handlandes ifrågavarande rättighet, Kongl.
Sålunda lemnäs i Carlshamn vid anmälan tillfälle till arbetsförtjenst jemväl åt personer, som icke äro å stadens arbetsinrättning intagne, och genom enskildes försorg äro 2 större hus derstädes inköpta och inredda till bostäder åt arbetare mot billig hyra. I Nettraby och Christianopels socknar utlemnas och tillhandahållas af fattigvårdsstyrelsen lin, ull m. till förarbetning af personer, som sakna tillfälle till arbetsförtjenst hos enskilde. Inom flere socknar underlättas barnens skolgång medelst understöd från fattigvården. Härförutan torde de här ofvan omförmälda anstalter för uppväxande qvinliga slägtets undervisande i handaslöjder i viss mån kunna anses hänförlige till den preventiva fattigvården. På sätt tabellen utvisar, har tungan af fattigvården för länet i sin helhet icke blifvit under perioden ökad, men är dock mycket känbar. Enligt hvad ofvan blifvit antydt, har förstnämnde förhållande sin orsak till en del i ett, i mån af ökad erfarenhet, i allmänhet förbättradt handhafvande af fattigvården, men kan derjemte tillskrifvas de i allmänhet goda tillfällen till arbete för hvar och en, som velat och kunnat arbeta, samt minskadt bruk af bränvin, större sparsamhet och ordentlighet hos den arbetande klassen. Carlskrona å Landskansliet och Landskontoret den 10 Maj 1862. På Landshöfdinge-Embetets vägnar: O. Hammar. H. Abelin. 32 Tabb. Blekinge Lån. Tab. ]V:o 1. Enligt de mantalslängden, som upprättats vid slutet af Den 31 December enligt motstående ar. UtskrifÅ laudsbygden. husförhörslängderna. Hela folkmängden af Deraf frie från mantalspengar. ningsMankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. manskap. I medeltal för 1856—1860. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Blandsäd Trindsäd. Potates. Arliga förbrukningen på person i medeltal 2i kpr 1 t:a 24 kpr 24 t:a Blekinge Län. Tabb. Hastar. Tjurar. Oxar. Kor. Ungnöt. Får. Getter.
R:dr ärligen understigit hvad efter uppgifna behof skulle för nämnda underhåll erfordras. Härtill kommer vidare att sedan år 1845 af anslaget ärligen 18,000 R:dr mäst afses till underhåll af Gardes-regementenas kaserner, hvilket förut bekostades af de till Öfver-intendents-embetets disposition ställda medel, oberäknadt de flera andra byggnader, som under loppet af denna tid tillkommit, och hvilka likaledes af detta anslag böra underhållas. På grund häraf har blifvit yrkadt en förhöjning deruti med 25,000 R:dr, men jag inskränker mig att nu endast i underdånighet föreslå ät Fortifikations-afdelningen i och för ifrågavarande ändamål en anslagstill ökning af R:dr 10,000: — I sammanhang med denna afdelnings behof, får jag äfven i underdånighet anmäla Domkyrko-rådets i Calmar underdåniga ansökning, att det ersättningsbelopp 1.650 R:dr sorn årligen tillkommer Fortilikations-afdelningen i anledning af öfverlåtelsen ät Calmar Domkyrka af vissa f. d. fästningen i Calmar tillhöriga jordar och lägenheter, och hvilken ersättning, enligt Rikets Ständers beslut, blifvit af Statsmedel anvisad till 1860 års utgång, mätte såsom Transport 10,000: — 114,533T98- Bil. JVl 2 till Kongl. Maj:ta Nåd, Prop. M 1, om Statsverket 1859. 31 Transport 10,000: — 114,533: 98. ständigt anslag å Riks-statens 4:de Hufvudtitel varda uppfördt; och då, pä sätt Dorakyrko-rådet härvid anfört, Rikets Ständers afsigt nied fästnings-lägenheternas öfverlåtelse till Domkyrkan skulle helt och hållet förfelas, om denna utgift på Domkyrkan öfverflyttades, hemställer jag i underdånighet att
Pris l, 2 j och l, i, o. S6l; jes till förmån för Statsinissionens barnhem. En bok som i .3 1 år hvarje jul blif vit med glädje mottagen nf tusentals svenska barn, torde man ej vidare behöfva rekommendera. Vi vilja blott anmärka, att det förefaller oss, som om den allt mer väste till sig med &amp; en. För åldern 8-10 år. ' Stens och Annas sagor upptecknade af deras moder. Pris 3 kronor. ' Dessa sagor iiro berättade för barn från - 3 till 10 &amp; r. Förf. bar inledt dem med ett förord, till hvars innehåll vi i hufvudsak ansluta oss. Själfva sagorna, sager förf., äro » ett nnspr&amp;kslöst försök i tillämpningen af dessa grundsatser)). Enligt v %r mening har förf. ' på ett mycket lyckligt satt löst sin uppgift i alla sagorna utom i den sista. Sagan för de riktigt små barnen, den om flickan med katten, giimman med lammet och gubben med björnen är förträfflig både hvad test och illnstration.er angår. Likaså äro de 5 följande sagorna både roliga och val berättade. - Men hvarför skall förf. oinarbetri: och .modernisera den goda gamla nordiska sagan om Ragnar Lodbrok? Den har ju p&amp; detta sätt förlorat all lokalfarg och d 1 betydelse som nordisk saga med rilrn lrulturelementr Den ursprungliga enkelheten %r också borta. Om saken icke vore af betydelse för barnen, kunde maii ej annat än le åt det moderna satt, hvarpå förf. låtit Ragnar och Kråka sainspi: åka. Vi kiinnn ej förstå hvartill denna inodernisering skall tjiina; sagan är ju i sitt ursprungliga skick så enkel och lättfattlig, att den med ' några förkortningar kan njutas af 8-10-åringar. Ill~xstrationerna bidraga i sin inån att fördärfva sagan. Ragnai. i krona och mantel liknar mer en kortkung än en djarf vikkgaIronnng. Vidare pfipeka vi teckningen ' sid. 75, där den, amiile Ake ser iit s o p on halifull nutida bonde och gumman Grirna sitter i en länstol.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. pä bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades mångå nej jemte några ja, sedermera propos. på bifall till samma hemställan, med den af Hr Lagerstråle löreslagna förändring, då svaren utföllo med många ja jemte några nej, och vidare propos. på afslag å merberörde hemställan, hvilken propos. besvarades med många nej och några ja; hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, med den af Hr Lagerstråle föreslagna förändring, förnyades samt besvarades med mångå ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 5:te punkten. Frih. af Ugglas: Till följd af den åsigt, som vid den föregående punkten gjort sig gällande hos R. o. Ad., bör enligt min tanke en förändring äfven i denna punkt ega rum. Jag skulle helst hafva sett, att denna punkt blifvit antagen oförändrad, men då jag mera håller på konseqvensen i Ståndets beslut, tager jag mig friheten hemställa, att K. o. Ad. behagade besluta, det slutet af ifrågav:de morn., som börjar med orden »med tjugufem tusen riksdaler» etc., måtte utgå. Frih. Tersmeden: Det synes vara förgäfves att vilja här på detta rum söka åstadkomma någon besparing, då äfven en fördubbling af det ifrågavide anslaget, som mindre än något annat synes vara nödvändigt, har blifvit påyrkad. Jag anser deremot min pligt vara att motsätta mig alla sådana försök, så snart jag icke finner att det är fråga om ett företag, som ovedersägligen bör af R. St:r understödjas. Hvad nu särskildt denna väg beträffar, så är den afsedd att anläggas i en socken, som är ganska förmögen, och jag är fullkomligen öfvertygad om, att densamma kan finna tillgångar, utan att R. St:r behöfva bevilja medel dertill. Jag borde visserligen sjelf vara deraf intresserad, men jag kan icke ingå på, att R.
Då det icke kan förhindras, alt tillverkningen sker utöfver det verkliga behofvet, så lärer en hvar medgifva, att det är nyttigt, att hvad som tillverkas utöfver detta verkliga behof varder exporteradt, och dertill skulle en sådan drawback blifva ett betydligt medel. Ett sådant har blifvit vidtaget i alla länder, bland andia i Preussen, hvarifrån brännvin, i följd deraf, exporterats ända till Den 27 Juni f. ra. Ostindien. Sädana exportpraemier, hvilka knöde utsättas till -fjdelar af skatten, tror jag vöre nyttiga. Då vidare a Ila äro ense derom, att det vore viii, om Svenska folkel så mycket som möjligt afvätides från åtnjutandet af brännvin, och enär det är gifvet, att meuniskan väl behöfver något förfriskningsmedel, kunde oell bol de surrogat för brännvinet tillvägabringas, hvilket kan ske på arne sätt. Det eria vore, att, likasom i Bayern, uppmuntra till ölbryggeri, ty ölet stärker kroppen; och det andra, att, vid behandlingen af tull taxan, nedsätta tullen på lätta viner så mycket som möjligt. Det finnes nemi. Franska viner, hvilka, genom den dem nsatta tullen, äro här mer än dubbelt dyra än hvad de kosta på stället; men om tullen derå nedsntles, skulle en butelj sådant vin här kunna fås för 12 a 16 sk. b:c6. Vill man ändamålet eller ett förminskadt bruk af brännvin och dryckenskapslastens aflagnnde, bör man ock vilja, medlen; och vid sådant förhållande tror jag det vore väl, om vid ett gladt lag vinet ininge brännvinets ställe. Man må säga, att vin är en utländsk vara; jag ser ej derpå för det gotia ändamålet; det leder i tilla fall till handel och en utvecklad rörelse. Jag instämmer äfven i begäran om återremiss.1 Frih. Cederström: Den siste talaren har erkänt möjligheten af att kunna beräkna lillverkningsbeloppet, jemväl för de små pannorna.