Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 2 Januarii. 1:0 Hvad Stöp Munderingens årliga bestående beträffar, har detta vid Södermanlands Regemente ägt rum alltsedan Konung Carl Xbtes tid, är således ej en ny börda, och grundar sig för härvarande pä frivilligt ingångna öfverenskqmmelser med fria Svenska Medborgare, som endast med dessa vilkor blifvit Soldater , och hvilkas Contracter således ej utan uppenbar orättvisa kunna brytas eller rubbas. 2:0 Hvad Släp Munderingens för högt uppsatta värde beträffar, har Herr Grefve Gyllenborg redan i underdånighet anmält förhållandet hos Kongl. Majit , och lärer Nådig Resolution derå med snaraste kunna förväntas. 3:0 Hvad slutligen SläpMimderingens färg eller snitt vidkommer, så är grått Conimisskiäde eller Vadmal, i afseende å dertill erforderlig jemn blandning af endast svart och hvit ull , vanligen lika dyr sorn blått Kläde eller Vadmal , hvartill Ull af alla färgskiften kan begagnas; och hvad åter snitten angår, så har åtgången af Rudimaterier, genom dennas förändring, ej blifvit större, än hvad den förr varit, då de i KnekteContracten upptagne Payråckar nyttjades, så att Rotehållare, i detta afseende, hvarken förlorat på det ena eller det andra. Äfven får jag upplysningsvis tillägga, att Rotehållarne vid Södermanlands Regemente ej årligen bestå en , mot LifMundertngen svarande SläpMundering, hvilket lättligen af Herr 90 Den 2 %annani. Grefve Gyllenborgs Dictamen skulle kunna slutas, utan bestå Rotehållarne årligen en LifMnndering, som Markegång upptages till endast i del af en LifMunderings värde, så att Rotehållarne de jacto ej bestå mera än En Mundering på 3 år. Om Herr Grefve Gyllenborgs
Uti England finnes en tidning, London Gazette, som innehåller Regeringsntnämningar och vissa parlamentsakter, men inga politiska, half-officiela eller ledande artiklar, såle des en riktig officiel tidning. Den är obetydligt spridd och utkommer blott en gång i veckan. Hvad Monitören i Frankrike beträffar, är det ganska väl bekant, att det är ett stort blad, och del största af alla dervartde; men det cirkulerar uti ett ringa antal exemplar och åtnjuter, ehuru utgifvet på Statens bekostnad, icke något serskildt privilegium att kunna fritt spridas till hvarje församling. Det är visserligen sannt, att under den förra regimen begärde man alt ett anslag skulle lemnäs, på det man måtte kunna tilldela hvarje kommun ett exemplar, men detta afslogs af Depute - Den 27 September f. m. 361 rade Kammaren, emedan det ansågs förorsaka för stora kostnader. Om raan uti en officiel tidning vill intaga ledande artiklar, för hvilken någon ansvarade, så att man visste att de voro från Regeringen, och om man ville sprida dem (ill den större allmänheten, skulle utrymme för dem uti tidningen på det sätt kunna beredas, att åtskilliga uti densamma nu förekommande annonser förkortas till hälften emot deras nuvar:de längd. Vi vela t. ex. att mycket tryck och papper onödigt uptages blott för införandet af patenter, då dessa 3:ne serskilda gånger fullständigt publiceras med en hop föreskrifter, som äro precist lika för alla. Man skulle likväl kunna införa dem blott en gång fullständigt, och de andra gångerna helt kort åberopa dem. Jag önskar åtminstone, att om Staten gifver anslag till en officiel tidning, man må vara förvissad derom, att de uti densamma intagne artiklar — de må nu hafva mer eller mindre form af Förordning — verkligen äro officiela, samt af Regeringen följaktligen erkännas; men så länge sådant icke är förhållandet, tror jag det vara bäst alt tillstyrka bifall till Ulskms förslag.
Jag satt hos dem tills det började mörkna, då jag gick, följd af gubben, som steg upp för att visa mig vägen kantänka, ehuru den var stor och öppen, men egentligen för att få en drickspenning, den han ock fick af 10 fadda. Men någon charim, sade han, hade ej kommit hit, utan måste jag i det afseendet gå åt hamnen till. På hemvägen mötte jag en pojke, som gick och blåste sin nai, en högst simpel rörpipa. Jag stannade honom och försökte blåsa på hans pipa, men kunde omöjligen få något ljud i den. Han lofvade i morgon komma till mig med sin pipa och sin qanon och lära mig. Var på morgonen hos Spitznagel och tog några böcker ur hans skrala och alltid i oordning varande bibliotek. Gick derefter till Mohammed, som jemte sin gamle vän satt i moskén och åt. Genast när de sågo mig, kommo de ut med sin mat och bjödo mig deltaga i sin måltid, som bestod af ost och bröd och en sorts stelnad mjölk eller vassla, i hvilken de doppade brödet. Jag tog en bit bröd och ost och drack vatten på ur cisternen, hvilken finnes här, liksom alltid vid de flesta moskéer. Derefter blefvo vi sittande på bänken i skuggan, för den i dag särdeles heta solen, och pratade om ett och annat. Snart infann sig äfven den Turkiska chafiz och så börjades åter det gamla themat om verldens försämring, hvarvid uttrycket mest var addunja zailatun kulluhu zailun (verlden är förgänglig, allt är förgängligt) och annat dylikt, stärkt isynnerhet af Turken med handoch fingersvängningar och betydelsefulla blickar. Medan vi så suto, kommo 2 ärevördiga Arabiska damer och gjorde en zijareh i moskén, hvarvid Turk-effendin och jag blefvo sittande på tu man hand. Härvid föll det sig så att jag kom att recitera något ur Koran, hvilket han genast fortsatte, börjande der jag stannat, och så åter jag Suran ända till slut. Härvid blef han högst förvånad och mente på fullt allvar att jag skulle bli moslim.
Jag anhåller att få till min motion göra några tillägg; och att såsom stöd för min vördsamma anhållan om dels ökade löneförmåner åt Kanslistgraden och Vaktbetjente inom de 4 Hof-rätterne, dels årliga arfvoden åt e. o. tjenslemännen inom samtlige embelsverken, få aflemna en tablå öfver begge förhållandena för del närvar, och efter hvad jag haft äran föreslå. Inom K. Svea Hof-rätt är lönen 315 r:dr för kanslisterne, 195 r:dr för förste vaktmästaren och för Hof-rälls-poslerne 152 r:dr t. o. m. endast 141 r:dr (Staten för de öfrgia 3:ne Hofrälterna är ungefärligen densamma); hvartill komma ljuspenningarna, 13 r:dr 16 sk. b:ko, hvilken sistnämnde löneförmån, derest densamma, pä sätt nådigsl blifvit föreslaget, kornme att på stat upföras och tilläggas lönen, blefve för innehafvaren en förlust, i st. f. en löneförmån för närvar., emedan bevillning derför, såsom för den öfriga lönen, skall årligen erläggas, och troligen äfven, såsom för en lönelillökning, beläggas med Ch. Sigill.-fullmagts tillskott. Att dessa löner äro alltför små behöfver jag knappast påpeka. Den i Januari. 53 Enl. mitt förslag skulle lönen förden förstnämnde eller Kanslistgraden, höjas lill 400 r:dr b:ko i enlighet med lägsta gradens lön inom samtliga administrativa embetsverken efter nuvar. stat. Uti de reorganiserade är lönen för lägsta graden förhöjd till 600 r:dr tuko. Meningen tyckes visserligen vara att, i mån af nuvar. innehafvarnes afgång, indraga Kanslist-tjensterna; men innan detta sker, om det någon gång gör det, är väl icke billigt att desse tjenstemän skola mindre lönas än deras jemlikar och deras små löner bibehållas, emedan de erhållit tjensten med dessa ringa löneförmåner.
Maj.ts befallningshafvande i Stockholms län till Kongl. Majit insänd och förordad skrift, i underdånighet anhållit alt, då enkan Brita Helena Sandelin, som varit i nämnde stad bosatt, den 16 November 1846 utan kände arfvingar aflidit, samt oaktadt i Postoch Inrikes Tidningarue införd behörig kallelse någon arfvinge icke låtit sig afhöra, hvarföre all anledning vore, att af qvarlåtenskapen, som, enligt förrättad bouppteckning utgjorde en behållen summa i fast och löst af 5,574 ridr 21 sk. 10 rst. banko, den del deraf, som efter fullgörandet af åtskilige, utaf enkan Sandelin i lifstiden gjorda testameutariska dispositioner, tillsammans uppgående till 1,615 ridr banko eller, om några bland dispositionerna, på sätt ifrågaställdt blifvit, i riksgäldsmynt beräknades, till 1,448 ridr 16 sk., kunde blifva öfrig, komme att till följd af stadganderne i Ärfdabalkens 15 kapitel, såsom dana-arf anses, Kongl. Majit måtte täckas, med behjertande af de svåra bekymmer, hvaruti Norrtelje stad i afseende på dess fattigvård sig befunne, härledande sig från den betydliga tunga, staden måste vidkännas genom underhållandet af fattiga enkor och barn efter arbetarne vid det numera nedlagda gevärs-faktoriet, äfvensom från det större behof af fattighjelp, hvartill den af faktoriets upphörande vållade minskning i arbetsförtjenst för stadens innevånare föranledt, i nåder medgifva att kronans rätt till omförmälda dana-arf, med derå upplupen eller upplöpande ränta, blefve efterskänkt och till Norrtelje stads församlings fattigvård öfverlåten; så har Kongl. Majit i betraktande af de omständigheter, som, rörande staden Norrteljes fattigvård blifvit upplyste, behagat, uti till Rikets Staude! 12 Stais-Viskottets Utlåtande, l\’:o 47. aflåten och från samtlige Riks-ståuden till Utskottet remitterad proposition föreslå, att kronans rätt till ofvanomförmälda dana-arf må på Norrtelje stad till förmån för dess fattigvård öfverlåtas, under förbehåll att det sålunda erhållande kapitalet orubbadt bevaras och endast dess afkastning till det afsedda ändamålet användes.
Ankom d. 3o Nov. 1823, Ytterligare Utlåtande i frågan om föreslagen ändring i 24 §. af Kongl. Förordningen den 13 Juiii 1818, angående Inteckning i fast Egendom, Då LagUtskottets den 26 sistledne September, under. N:o 18G Lit. C, afgifne Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets förut afgifne Betänkande, angående föreslaget tillägg till 24 §. af Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, angående Inteckning i fast Egendom , hos Resp. RiksStånden till pröfning förekommit, hafva, enligt Utskottet meddeldte ProtocollsUtdrag, Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högv. Preståndet samma Utlåtande gillat, likväl med antagande af den redactionsforändring Herr Bibbingdrvid, uti dess Utlåtandet bifogade reservation föreslagit, i enlighet hvarmed ifrågavarande §. skulle erhålla följande lydelse: "”Den som å offentlig Auction inropat utmätt elier för ConcoursMassas räkning såld fastighet och bevisligen i Ränteriet eiler Bänken nedsatt fulla köpeskillingen, samt jemväl inför Rätten styrker, att Auctionsfön ättniogen vunnit laga kraft, el - LngUtskottets Bctånkanden. 63 ler, klandrad, genom kraftvunnet Utslag fastställd blifvit, vare berättigad att erhålla alla i Egendomen befintlige Inteckningar dödade. Varder Inteckning sålunda dödad, utan att Inteckningshandling i hufvudskrift företes, låte Domaren, på Sökandens bekostnad, så fort ske kan, sådant i allmänna Tidningarne trenne gånger kungöra, en månad emellan hvarje gång.
En sådan påföljd anser Ulskottet icke kunna uppstå af den rättighet, som, enligt Utskottets förslag, skulle Revisorerne lemnäs, att genom erforderliga föreskrifter söka till rättelse befordra hvad de vid granskning af Bankens förvaltning finna vara försummadt eller eljest kräfva rättelse, dervid dock, enligt den i Udskottels Memorial N:o 88 punkten 2 gjorde hem - BancoUtskottets Utlåtande IV:o tog. hemställan, skyldigheten att tillse, huruvida de erhållne föreskrifterne äro med Rikets Ständers egne heslut öfverensstämmande, skulle tillhöra Fulbmägtige, hvilka salunda alltid sjelfva måste blifva för deras åtgärder aiir svarige. Men lika vigtigt, som det, efter Utskottets omdöme, varit att förekomma, det Rikets Ständers egne beslut icke genom några föreskrifter af Rikets Ständers Revisorer måtte upphäfvas, lika angeläget har Utskottet ansett det vara, alt de å Banco-Fullmägtiges sida möjligen inträffande misstag eller afvikelser från Rikets Ständers beslut ej må under en längre följd af år fortgå, hvilket åter, efter Utskottets tanka, säkrast skulle före-, lommas medelst öfverlåtandet till Rikets Ständers Revisorer af den rättighet, Utskottet uti ifrågavarande morn af §. 3 föreslagit. Om och när föreskrifter skulle kunna Banco-Fullmägtige af Rikets Ständers Revisorer meddelas, finner Utskottet för öfrigt redan så uttryck-, ligen uppgifvet, att någon ytterligare förklaring af Utskottets förslag i den delen icke erfordras, Den vid morn. d. 3 af någre Ledamöter framställda åsigt, det Re-, visorernes rättighet, att i vigtigare frågor meddela Fullmägtige råd, kunde leda till betänkliga följder, kan Utskottet ej dela, då det ligger i sjelfva begreppet af råd, att de, som dem erhålla , sjelfve ega att bedöma, om och i hvad mon de gifne råden böra antagas eller ej, hvilken pröfningsrält
Cederströms förslag antages, så all PresleSUs beslut på förhand bestämmes 22 H. 7 5o Den 17 Mars e. m. till jn-propos. i slutliga voteringen, så blir det naturligtvis omöjligt att i hnfvudvoleringen få votera emellan 2:ne af de öfriga 3:ue Ståndens beslut; man kan således icke komma att votera emellan Bondeoch BorgareSltns beslut, elier emellan BondeStts och R. o. Ad:s, eller emellan R, o. Ad:s och BorgareStts. Efter Frill. Cederströms förslag gifves det således 3:ne sammansättningar, som icke kunna blifva föremål för den bufvudsakliga voteringen; enligt Utsk:ns förslag äro dessa omöjligheter icke mer än a:ne. Jag hemställer derföre, om icke Utskrns uppställning är rättsenligast, äfven derföre att alla fyra meningarna komma under votering, hvilket deremot möjligen icke skulle inträffa, i händelse ett Stånds beslut utom votering antogs till ja-propos. i slutliga voteringen; ty om uti första voteringen ang:de contra-proposm, genom hvilken votering naturligtvis skulle afgöras, huruvida till contra-propos. antogs eller icke antogs ett af de öfriga Ståndens, t. ex. BondeStis beslut, den mening segrade, som vill hafva nämnda Stånds beslut till contrapropos. i hnfvudvoleringen, så Lomme de öfriga 3:ne Ståndens beslut icke under votering, ehuru de icke varit från votering uteslutna. Det kan likväl på det hela vara likgiltigt om voter:s-propos:na uppställas elter Frih. Ced enströms såsigt, eller på sätt Ulskm föreslagit, emedan i hegge fällen det Stånds beslut, som har majoriteten för sig, får tillfälle alt göra sig gällande. Hr af Harmens: Då jag läser detta betänk., kan jag ej undgå finna, att man haft en viss förkärlek för PresteSt:s beslut i denna fråga. Mig synes rättast vara, att först votera om principen, emedan derigenom ingens mening utestänges.
Beslöt Beredningen, att Passevolanceafgiften för manskapets underhåll skulle utgöras endast i penningar, reen få bero på öfverenskommelse, att till hästens underhåll praestera fouragepersedlar in natura eller ersättning derföre i contant efter fastställde priser. g:o Huruvida Passevolance-afgiften må bland tillgångarne å RiksStaten upptagas och en motsvarande summa uppå samma Stat anvisas till möteskostnadernes bestridande? Beredningen ansåg denna afgift, hädanefter som hittills, serskildt böra uppbäras och redovisas under det beslutade förbehållet, att redogörelsen varder Rikets Ständer och deras Revisorer till granskning förelagd. 10:0 Huruvida Trossens Transporterande till och från Regementsmöten vid indelta Infanteriet bör af Mölespassevolance-fonden jemväl bekostas? Hvilket Beredningen icke kunde tillstyrka, utan ansåg Rotehållare!), enligt Den 26 Octo ber f. na. aS härom gällande författningar, pligtig att serskildt fullgöra detta åliggande. 11:0 Huruvida närvarande fråga kan föranleda till undersökning af Båtsmansliållets skyldigheter och uppfordringsbesvär uti skjuts och matsäck för Båtsmännen vid inträffande kommenderingar, samt Båtsmansliållet må komma i åtnjutande af enahanda lindring, genom dessa prestationers öfverflyttande på Allmänna Bevillningen? I anledning af hvilken hemställan, såsom icke ägande ringaste sammanhang med förevarande ämne, Beredningen trodde sig icke kunna tillstyrka någon åtgärd. 12:0 & i3:o. Huruvida Rikets Ständer kunna begära eller ingå i någon undersökning af hushållningen med den nuvarande PassevolanceCassan, eller den deruti tilläfventyrs befintlige behållning? Hvarom slutliga behandlingen uppskjöts till nästblifvande sammankomst. Deri 28 Augusti. I anseende till Sekretérarens fortfarande sjukdom, fördes Protokollet, jemväl denna dag, af Notarien Roos. §.
N:o 144» angående yrkad skyldighet för Konungens Befallningshafvande, att genom Promatorialer befordra enskildes Lagsöknings ärender, då Gäldenärerne vistas t 728 Prof. Vt dr. d. ao Äng. 1823'. i andra Län, fann PresteStåndet för godt att lägga till handlingarne. S. D. f. m. Åferremitterades, i anledning cf gjorde anmärkningar, Stats och Banco Utskottens betänkande: N:o 385, Angående Låneunderstöd för Städerne Norrköping och Borås. S. D. f. m. Upplästes Wällofl. Borgare Ståndets ProtocollsUtdrag, för d. 18 innevarande månad, innefattande Ståndets beslu% angående författningen om Mått, Mål och Wigt; och fann PresteStåndet skäligt instämma med Wällofl. BorgareStåndet deruti, att tiden, då det nya Förslaget nu sättes i verket, bör förlängas till den 1 Januarii 1826, med underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att i nyssnämnde ändamål, de Tabeller och underrättelser, som, enligt Utskottens förslag, skulle meddelas i de små Almanackorna för år 1825, jemväl måtte nu genast befordras till trycket, och för instundande år 1824 dessa Almanackor bifogas. S. D. Fröt. Utdr. d. 2o Äug. 1O23. 729 S. D. e. m. StatsUtskottets utlåtande : N:o 4io, I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, om Pension vid afskedstagandet för JustitiaeRådet Blom, blef, efter för» nyadt föredragande, af PresteStåndet bifallet. Från Vållofl. BorgareStåndet. S. D. Wid förnyad föredragning biföllos nedannämnde betänkanden : Statsoch BancoUtskottens: N:o 383) t fråga om Låne-understöd för Hamnbyggnaden i Ystad.
Af dessa skäl förenar jag mig med dem, hvilka yrkat afslag pu betänkandet. Frih. Ridderstolpe: Den värde talaren, som yttrade sig näst efter mig, har ansett mig vederlagd af hans opposition, att större vinst vore förenad med smideshandeln än jag kunde föreställa mig. Jag öfverlemnar åt herrarne sjelfva, att bedomina hvad vinsten kan vara, då den handlande måste vara försedd med häst, och medför hustru samt två, tre och stundom flera barn. Samme talare har äfven trott sig kunna inverka på målets afgörande, derigenom att han trott att tillåtelsen att idka denna handel skulle minska correctionisternes antal. Om denna grundsats vunne tillämpning, skulle vi till slut utsläppa alla correctionister, på det de mätte få åtnjuta en sådan frihet. Jag säger, att desse smideshandlare finnas till ett öfverdrifvet antal, och skulle derföre, i händelse det inskränktes t. ex. till en eller två för hvart län, gerna medgifva , att denna handel blefve fri, särdeles sorn hederligt folk då kunde dertill antagas. Här är icke fråga om verlden , sådan den bör vara, utan sådan som hon är. Hur går det då till med dessa smideshandlare? Jo, personer, ofta af en ganska problematisk fräjd , förmå någon smideshandlare alt mot viss betalning anmäla sig hos vederbör, till erhållande af det erforderliga resepasset. Det är sålunda missbruken, hvaremot jag talar, ulan att hafva för afsigt alt på något sätt inskränka Svenska friheten. Jag förnyar min anhållan om återremiss på betänkandet. Frih. Leijonhufvud: Jag har tagit mig friheten att än en gång begära ordet, derföre att det varit mitt åliggande fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att discussionen afvikit ifrån motionernas och betänkis egentliga syftemål. Betänk, hvilar på gjorda framställningar om inskränkning i en s. k. handtering, hvilken icke i lag eller gällande författningar om landthandel af år i834 år medgifven, nemi. den sjelftagna tillåtelsen att uppköpa Eskilstuna smidesarbeten och försälja dem.
Sig anse en förändring i nu gällande utmynlningsgrunil för kopparn vara oundgängligen nödvändig, enär, om kopparens värde npptoges till förlidne års försäljningspris vid tionde-auetionerne, eller till omkring i4f) R-dr Banco skeppundet, samt dertill lades arbetslönerne efter hittills gällande Taxa för Avesta, kostnaderne uppgingo för ett Skeppund: Idelskillingar lill R:dr 16g: 24. Halfskillingar till — 174: 3a. Fjerdedelsskillingar till ... — 180: — Sjettedelsskillingar till ... — 1 r>4: — ehuru de alla till Banken atlemnas och der utgifvas efter 166: 32. per Skeppund, Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.o 166. i65 Skeppund, och hvarigenom således en förlust af a| till 27^ R:dr Banco på hvarje Skeppund för Staten uppkomme, utom den på tillverkningen Bestådda afbränning, utgörande 7^ proc. af kopparvärdet. Vid sådant förhållande, och då dessa i alla hänseenden ändamålslösa uppoffringar kunde fullkomligen undvikas, samt ett kopparmynt, utan Statens belastande, ändock erhållas, till utseendet motsvarande det nya Silfver myn tet, och jemförbart med i andra länder brukliga skiljemynt, har E. K. M. i Nåder föreslagit Rikets Ständer, att utmyntningsgrunden för kopparn måtte, efter nuvarande kopparvärdet, och med afseende å det vanliga förhållandet vid utmyntningen samt lättheten att handtera myntet, sålunda jemkas, att hädanefter af ett Skeppund koppar komma att präglas Två Hundrade Riksdaler Banco i sjeltedels eller fjerdedels skillingar, samt Två Hundrade Femtio Riksdaler i hela och halfva skillingar; och har E. K.
Slen ännu till en vida sednare tid bibehöllo sig dragen af den egna författningen för landskaperna; äfven det 15 och 16 århundradet hade för' gått innan landskaperna voro, i afseende på lagstiftningen, bestämdt underkastade den allmänna Riksdagen, och landskapsmöten med beskattande myndighet hafva egt rum ännu under Carl XI:s regering. I liera af de norra provinserna hafva de gamla landstingen, i form af socknevis valda deputerades sammanträden med landshöfdingarne, bibehållit sig fram emot våra dagar, och i en af dessa provinser fortlefver i sjelfva verket landstinget ännu i dag.» »En väldet i Carl Xl:s och Carl XILs hand utsläckte, med fulländandet af styrelsens centralisation, dessa provinciela inrättningars förra lif, och ifrån denna tid är det egentligen, som de starka kastningarne mellan motsatta ytterligheter inträdt, hvilka alltsedan karakteriserat Sveriges historia. Centralisationen förblef emellertid lika stark, äfven sedan magten öfvergått i Ständernas hand. Men det dröjde icke längre än till de första årtiondena af den s. k. frihetstiden, innan behofvet af en större frihet för de olika landskaperna att, åtminstone i ekonomiska mål, sörja för sina egna angelägenheter begynte att åter vakna. Redan år 1742 påbjöds till följe af Rikets Ständers beslut, att i hvarje socken skulle väljas »en eller flere bepröfvade landthushållare hvilka kunde årligen ombytas, och hvilka skulle, antingen sjelfva eller genom en eller flera deputerade af hvarje härad, på en viss dag hos landshöfdingen i orten sig inställa, och der vidare under sig utvälja fyra eller flera personer, som borde hos landshöfdingen gifva vid handen, hvad de förmente vara bäst, nyttigast och drägeligast för landtmannen». Likartade förslag framställdes 1795 af den dåvarande Hushållnings-Komitén, och slutligen på Riksdagen 1809, då underdånig framställning gjordes till , Kongl. Maj:t om inrättande af Länshushå lin i ngs-säll skaper».