Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r både vid 1823 och de föregående Riksdagarne delat K. M:ts Nådiga åsigter om vigten och angelägenheten af Fångväsendets och Correctionsanstalternes förbättring och, äfven i afseende på den nya criminella lagstiftningen, ansett en förändring nödvändig, och R. St:r redan år i8i5 yttrat deras anderd, önskan, att K. M:t ville låta företaga verkställigheten af en Gorrectionslnrättning, och, om möjligt vore, bringa den till fullbordan, hvarvid, äfvensom vid påföljande Riksdagarne R. St:r hufvudsakligen öfverlemnat frågan om sjelfva verkställigheten till K. Mits Eget Höga bedömande, under erkännande af ett nästan i jemn tillökning fortgående behof af en bättre sakernas ordning i denna del, för att vinna det för menskligheten och allmänna säkerheten så vigtiga ändamålet, att med brottslingarnes säkra förvarande kunna förena ett kraftigt bemödande för deras moraliska förbättring; alltså och då den efter dessa grundprinciper uppgjorde och väl öfvertänkta plan för Fångväsendets förbättrade, skick, (hvartill äf - Betänkande n. 3g r ▼en må , ibland allt annat, räknas FångStyrelsens åtgärder i afseende på Malmö Citadells inredning till ett Correctionelt Arbets-fängelse,) uti verkställigheten med en ovanlig framgång och skyndsamhet närmat sig till det stora ändamålet, och efter hvad Utskottet, som vid besök å Inrättningarne i Hufvudstaden erhållit en närmare kännedom om desammas beskaffenhet och den der rådande goda ordning, har full anledning att antaga, gifver en säker förhoppning att under sin fortgång tillfredsställa hvad mensklighet och en upplyst Samhällsordning måste anse såsom en af deras mäst nödvändiga fordringar och hvilka icke böra lemnäs ouppfyllde, enär medel kunna vara att tillgå att dem företaga och att fortgå till deras fullbordan, tvekar Utskottet så mycket mindre att underställa R. H. St;r att afskrifva de af Öfverskotten å StatsVerkets Inkomster tilländamålet disponerade io4,563 R:dr, som R.
Af Friherre Oxenstjerna, C; med åberopande af den mening, som uti Friiierrens vid Betänkandet N:o 38 afgifne reservation innefattas; af Friherrarne Åkerhjelm, Tersmeden och Stjernstedt; af Herr Lagerborg: ”Om jag reserverat mig emot Utskottens beslut i 36 Statssamt Bevillnings-Ut skottens Utlåtande, N.o p?. denna fråga, så är det icke derföre, alt jag mindre än någon annan erkänner den höga vigten af det ändamål, hvilket Utskotten genom den föreslagna åtgärden trott sig ändamålsenligist kunna befrämja. Det är fastmera min innerliga öfvertygelse, att en rätt ordnad och vårdad folk-undervisning, grundad framför allt på religiös och moralisk bildning, är det vackraste, sannaste och varaktigaste a rf, som det ena tidevarfvet kan lemna åt det andra. Folk-undervisningen är derföre äfven ett af de värdigaste ämnen bör representationens omsorger, samt i och med detsamma ett af de vigtiste föremål, som påkalla anslag af nödiga medel. Men ju vigtigare ända> målet är, desto angelägnare är det äfven, alt de medel, som dertill anslås, anordnas på ett sådant sätt, att det lemnar den sörsta möjliga säkerhet för medlens ändamålsenliga användande till verkliggörande af sjelfva hufvudändamålet. Det i betänkandet föreslagna sättet synes mig icke lemna den i detta afseende nödiga säkerheten, och det är hufvudsakligen af detta skäl, som jag icke kunnat instämma uti Utskottens beslut. Jag utbeder mig att få i korthet redogöra för de grunder, som härvid bestämt mig. Uti folk-undervisningen inom en Stat bör det vara enhet, af samma skäl, som man anser, att det bör finnas en Stats-religion. Det nya förslaget synes visserligen icke vid första påseendet rubba folkundervisningens enhet; men det nedlägger likväl ett frö till en sådan möjlig rubbning derigenom, alt det. oundgängliga, verksamma och mägtiga medlet, penningen, lägges i communernas händer, utan redovisnings-skyldighet inför Staten, hvarigenom ledningen af denna vigtiga angelägenhet småningom kommer att förflyttas ifrån Staten eller dess styrande organer till communerna.
Raab har uttryckt den grundsats, att Riksg:s-kont. skulle bli förläggare för fastighets-belåningen, såväl den sora Banken, som ock den, hvilken Hypotheks-föreningarne och PrivatBankerne bedrifva: i delta hänseende kan jag icke på något villkor med honom instämma, ty den mest omfattande rörelsen är den, som af Hypotheks-föreningarne bedrifves och afsigten med denna rörelse, denna uplåning, går ut på att dels höja fastighetsvärdet, dels utrikes ifrån genom lån anskaffa ökade tillgångar för dera, som skuldsätta sig mera än som, med hänseende till den i riket gångbara rän tan, är med deras bestånd förenligt, och derigenom bereda sig enskilda förmåner, eller också att, medelst dessa lån skaffa sig tillgångar för att öka sina utgifter utöfver inkomsterne. Det är dessa tre ändamål, som jag funnit att man söker, och med mina grundsatser är icke den tanken förenlig, alt Staten skall för sådana ändamål ingå i någon ansvarighet och uptaga utrikes lån, eller utgifva Statsobligationer, när, som man vet, man minst i 20 år sökt, men icke lyckats att få Statsobligationer utgifna för sådane ändamål, som åsyfta hela rikets väl, — näringarnes lyftning och utveckling. När man ej kan få en sådan utväg vidtagen för att befordra allmänt nyttiga och högst vigliga företag, så vore det, i min tanka, rågan på ali obetänksamhet att ingå på 21 * 324 Den 12 April f. m. ett sådant förslag, som att utgifva Statsobligationer, eller göra Riksg:s-kont. till förläggare för sådane operationer, som endast afse enskildas fördelar.
Afven vill jag anmärka, att det heter: »dock vare han förlustig den i nästföreg:de § (23) omförmälda rättighet att, på grund af ringare tillverkning än hvarför afgift blifvit erlagd, någon del af denna återlyfta.» Detta är, enligt min tanka, ett af dessa chikanösa stadganden, som icke böra inflyta, och jag vet icke hvarföre den omstän dighet, att det stått i den gamla förordningen, bör vålla att det fortfarande bibehålies. Jag åtminstone kan icke anse att underlåtenhet att inom 8 dagar efter terminens ingång erlägga afgifter för anmäld bränvinstillverkning bör beröfva någon rättigheten att, på grund af ringare tillverkning, än hvarför afgift blifvit erlagd, återfå £:del af beloppet. Jag yrkar derföre att orden: »på sätt i §:n 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad», äfvensom »dock vare han förlustig den i nästföregående § omlörmälda rättighet att, på grund af ringare tillverkning, än hvarför afgift blifvit erlagd, någon del af denna återlyfta», måtte ur förordningen utgå. Gr. Liljencrants: Jag anser icke denna § kunna antagas med mindre den förut blifvit omredigerad. Det heter nemi.: »styrker han efter terminens början inför kontrollör och vittne 122 Den 8 Maj. att afgiften blifvit i Inndtränteriet insatt eller, på sätt i §:o 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad» etc. R. o. Ad. har icke godkänt Utsk:ts hemställan att bränvinsafgiftens insändande från postkontor i bref under öppen rekommendation skulle medföra samma verkan som afgiltens erläggande i landtränteriet, och denna § bör således till Utsk:t återremitteras för att omredigeras. Huruvida detta bör ske i den af siste värde talaren föreslagna syftning, är en fråga, som då kommer att afgöras, enär hans anförande, i händelse punkten återremitteras, åtföljer till Utsk:t. Frih. Alströmer:
Den, som med qvinnans vilja, söker döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 26 § sägs, straffes såsom i samma § stadgadt är. 28 Har någon, utan qvinnans vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 26 § sägs; dömes, om fostret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med sex till och med tio år, och, i annat fall, till sådant arbete från och med sex månader till och med två år. Fick qvinnan of gerningen svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid eller i tio år: fick hon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet eller dömes till straffarbete pd lifstid. 29 t§. Föröfvar någon å qvinna, den han vet hafvande vara, sådan misshandel, att fostret förgås eller kommer ofullgånget fram, och hade han ej uppsåt att fostret skada; dömes, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med två till och med fyra år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med sex månader till och med två år; dock må, der brottet är med synnerligen mildrande omständigheter förenadt, straffet nedsättas i förra fallet till straffarbete i sex månader och i sednare fallet till fängelse. 30 §. Har någon i annat fall, än i 23 § sägs, uppsåtligen satt ut barn, det han pligtig var att vårda och som sig sjelf ej hjelpa kunde, eller det eljest uppsåtligen från sig skilt och såmedelst i lijelplöst tillstånd försatt, och skedde det å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att gerningsmannen ej med sannolikhet kunde vänta barnets räddning; dömes tili straffarbete från och med två till och med sex år. Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och Lag-Utskottets Betänkande J\s 35. 29 med sex till och med tio år: Ijiit det döden; dömes till straffarbete på lifstid eller i tio dr. 51 §. Blef barnet utsatt å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för dess lif eller helsa väl var för handen, men gcmingsmannen dock med sannolikhet kunde vänta dess räddning; då skall till straffarbete i högst två år dömas.
S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets följande hetänkanden; N:o 37, i anledning af väckt motion, rörande mäklare-slut, i afseende på den så kallade leverance-handeln; Nro 38, i anledning af väckt motion orri upphörandet af stadgandet, rörande cavalleri-hästars förseende med squadronsmärken; Nro 39, i anledning af väckta frågor om upphörande af indelade cavalleriets folmöten, samt om förändring i föreskrifterna, rörande remonteringen vid Dragon-regementena m. m.; N:o 40, i anledning af väckt motion, att Myntoch Controll-verken måtte ställas under Kongl. Bergs-Collegii öfverinseende; N:o 41, i anledning af väckt fråga om ändrad beskaffenhet af så val gästgifveriet som dervarande åkdon för resandes förskaffande; Nro 43, i anledning af väckt motion om rättighet för fabrikanter att genom utbjudande i husen afyttra deras tillverkningar; Nro 44, i anledning af ingifven motion om förbättring af lots-slalens lönevillkor; Nro 45, i anledning af väckta motioner, dels om nedsättning i, dels ock om upphörande af den afgift, som, under namn af ”brooch quai-afgift,” uppbäres för till Stockholm sjöledes inkommande målbara våta varor; Nro 46, i anledning af väckt motion om undersökning, rörande Technologiska Institutets förvaltning m. m. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets betänkande, N St.
Dessa sidor egnas helt och hållet åt mitt Alter Ego och innehålla endast slarf sedan jag af försigtighet måst förstöra det ordentligt utförda. Slarf och ofullkomlighet skall göra det skrifna till största delen obegripligt för andra än mig sjelf. Önskar derföre helst få ha det ”privatim!” Hörby d 7 april 1882. Victoria Benedictsson. Original. Hörsägen. Trycksak. Verklighet. Det går icke att alldeles troget teckna efter naturen SÅ som man sett den för sina egna ögon. Hvad i verkligheten endast blicken sagt måste i novellen ofta uttryckas med ord om ej skildringen skall förefalla långtrådig och intetsägande. Om personerna med ord uttrycka just det som jag måhända läst i ett menniskoöga, då är teckningen sann oaktadt förändringen af form. Första vilkoret för att blifva en sann konstnär är att se, det andra att minnas, först i tredje rummet kommer den så att säga teckniska färdigheten, som förstår att framställa och gruppera bilderna; – färgen, det vill säga snillets gudagåfva, kan af ingen eröfras, den måste finnas från begynnelsen, den kommer fri och obunden som en himmelens solstråle. Man kan skymma bort, men aldrig framkalla den. O. Man vore icke hälften så lycklig i sin barndom om man då kände vuxna personers vanmagt och alltings ovaraktighet. Antingen man tryggar sig till dem som stöd eller blickar upp till dem med bäfvan är man öfvertygad om deras stora magt. Hvem har ej som vuxen lett åt detta likt en trollformel begagnade uttryck: ”Jag skall säga åt far” eller ”jag skall säga åt mor”? I barndomen bekymrar man sig föga om religionen och Gud; man behöfver honom icke, allt är hjelpt när man bara ”säger till far”.
Förre Grenadieren Emanuel Gren hade vid Östra HäradsRätt undergått ransakning för stöld , hvarvid emot honom tillika blifvit anmäldt, att lian, under marknad i Eksjö den g Februarii 1827, stulit en plånbok och Aderton eller Tjugu R:dr Riksgäldssedlar i penningar, i anledning hvaraf HäradsRätten, genom Utslag den 19 i nämnde månad, förvist Gren till ransaknings undergående vid vederbörlig Domstol i Eksjö , och emedlertid införpassat Gren till Kronohäktet i Jönköping, samt förordnat, att Utslaget skulle öfversändas till Konungens Jlefallningshafvande med FångGewaldigern Lindqvist, som införde Gren till häktet i Jönköping, men ehvad Lindqvist, som genast efter Utslagets afkunnande emottagit ett exemplar deraf, aflemnat detsamma till Konungens Be? R. St. Just. Omb.Emb. Ber.d. 4 Nov. t8,s8> 5 fallningshafvande eller icke, hade Gren blifvit qvarsiltande i häktet, utan att befordras till den öfver honora beslutade ransakning, ifrån den 21 Februarii till den 30 påföljande April besagde år. Uppå min förfrågan om orsaken till sådant dröjsmål, hafva ej mindre HäradsRäitens Ordförande, Häradshöfdingen , KammarJunkaren Frikerre von Lieven, än ock Konungens Befallningshafvande förklarat, den förre, eller Friherre von Lieven, att han icke brustit i sitt åliggande, enär han, genast efter FörvisningsUtslagefs afkunnande, expedierat ett exemplar deraf till Konungens Befallningshafvande, dit detsamma skyndsammare, än som skett , icke skall kunnat ankomma ; och Konungens Befallningshafvande , att om Friherre von Lieven, som sig bordt , i försegladt bref til!
Och om du söker glädjen, om ditt bröst, älskande det muntra, önskar att njuta det fria, menlösa skämtet; blanda dig då i dessa lekar som lätta arbetarens möda, dela de nöjen som göra hans vederqveckelse, icke hans tidsfördrif. Det är sant att du icke skall finna veklighetens förfinade seder: hos ditt egit kön skall du icke höra stötande uttryck dolde under en tvungen qvickhet; hos det andra skall du icke lockas af behag som halfgömmas blott för att starkare röra dina sinnen. Men du skall icke eller vämjas vid tomhetens och behagsjukans joller, din glädje skall icke qväfvas af nyckfullas stridigheter eller afundsjukas harm. Afkläd dig likväl först den yta, som i hufvudstaden knapt gör dig känd, som på landet är nog för at skaffa dig ett anseende; Om du synes uphöjd öfver dine likar skola de undandraga dig sine gemensamme nöjen, utan att beröfva dig gemensamme begär; men den belägenhet som förbrödrar dig med dine gagnande Medborgare, den ger dig rätt till deras förtroende och öpnar deras hjertan likasom deras armar. Jag hade nyss ett besök af Herr Haller, under en resa som han gjorde till staden; i afton kommer han tilbaka, och jag har låfvat att i morgon följa honom hem för några dagar; saledes, om jag skall hålla mitt löfte att lika ofta skrifva dig till, bör du vänta nästa bref ifrån Elfskog. FEMTE BREFVET. Jag är för mycket lycklig att kunna såfva Solen är ännu icke upstigen; öfver hela skapelsen råder denna flyende halfskymning som sagta utvicklar landskapets aflägsna föremål, tystnaden ökar dess högtidlighet. Alt är så lugnt, och likväl svalla mina känslor så häftigt: kanske deras våldsamhet mildras om jag får uptäcka dem för dig. Hvilka nejder! aldrig har jag sett så intagande; snart vore jag frestad att tro hela Naturen mera skön på denna trackt än på alla andra. Du lärer säga att det är Lotta Hallers behag som bländat mina ögon, att det är hon som förskönar fältet, eller att mina blickar, endast fästade på henne, låna där den trollkraft de skåda i belägenheterne.
Maj:t ega rum, det i allmänhet vore stridande emot rigtiga grunder, att lill afgörande företaga serskilda löne-förhöjningsoch organisations-frågor, samt dem till Rikets Ständer framställa, men att likväl dels en eller annan fråga vore af de öfrige alldeles oberoende, dels vissa förbättringar kunde finnas vara af den art, att deras uppskjutande skulle icke allenast förnärma de billigaste anspråk, utan ock verka skadligt lör framtiden; hvadan Kongl. Majrt endast för sådane serskilda fall ansett Sig böra af Rikets Ständer begära anslag. Då nu Carlskrona läroverk ej finnes bland dem, för hvilka Kongl. Majrt i den Nådiga Propositionen sådant anslag begärt, i följd hvaraf förevarande fråga måste anses ännu vara på Kongl. Majrts Nådiga pröfning beroende, samt då dertill kommer, att fråga serskildt blifvit bos Rikets Ständer väckt om en allmän reorganisation af Läroverken ; få Utskotten, i betraktande af dessa omständigheter, tillstyrka att någon åtgärd i anledning af Herr Rå felis motion icke måtte af Rikets Ständer för närvarande vidtagas. Stockholm den 3o December 1844* Reservation af Hr Rafel t, A. .Vo 34. Ant. till Exp. Utlåtande, i anledning af dels Kongl, Majlis Nådiga Proposition, rörande anslag till inköp af boställe åt en Capell-Predikant i Undenäs församling inom Skaraborgs län,_ och dels en i ämnet väckt motion. Från Riks-Stånden har Stats-Utskottet erhållit remiss å högstberörde Nådiga Proposition, innehållande, alt, sedan vid år 1839 hållen Biskopsvisitalion i Undenäs församling, öfverläggningar egt rum, i fråga örn uppförande af ett capell i norra delen utaf denna församling, och derefter åtskillige ortens invånare i ämnet afgifyit underd. ansökning, hvaröfver vederbö - 16 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlät., N:o 34. rande blifvit hörde., Kongl.
Riksens StSnder, som tagit noga kännedom om detta ämne, hafva med erkännande, att, på sätt E. K. M. i Nåder förklarat, I.otsoch BakInrättningen icke bör stå under enskild förvaltning, utan bör tillhöra Staten, funnit för' godt bifalla, att Landsorts och Korsö Fyrbåkar, hvilka äro de ende, som af private egare innehafva», må för Stats-Verkets räkning inlösas, såvida köpeskillingen varder lämpad efter de fördelar , Staten af dessa Fyrbåkar kan med säkerhet påräkna; i hvilket afseende Riksens Ständer få i underdånighet anmäla, det anledning förekommit, att uti den för Landsorts Fyrbåk begärde köpesumma torde kunna vinnas en nedsättning af minst 5000 R:dr; äfvensom en betydligare minskning i den för Korsö Fyrbåk fordrade löseskilling, hvilken, i jemförelse till inkomsten af Fyrbåken, är alltför öfverdrifven, synes böra blifva ett nödvändigt villkor för afslutandet. af köpet derom; men emedan Stats-Verket» tillgångar icke för närvarande lemna utväg till dessa 8S Underdåniga Skrif velger. köps afslutande , anse Riksens Ständer dermed böra anslå intill nästa Riksdag, till hvilken tid egarne kunna blifva ytterligare hörde, för att uppgifva de lindrigaste villkor, på hvilka de vilja dessa Råk-inrättningar afstå. 3'.o Vidare har E. K. M. i Nåder tillkännagifva, att de, till arbete i Ankarsmedjan vid Örlogs-Flottan för lifstiden dömde, fångar hittills directe från Stats-Contoiret erhållit sin aflöning, hvaremot kostnaden till anskaffandet af deras beklädnad, sängkläder samt eldningsoch lysnings-persedlar utgått från nämnde Flottas Nybyggnadsoch Underhålls-Fond, varandes dessa fångars ordinarie contante aflöning för år 1823 beräknad till 5)387
För det andra har förmyndaren, på det att inteckningshafvaren ej må blifva lidande, sig ålagdt såsom en skyldighet, alt sjelf besörja oui inteckning af myndlingens rätt i den förres fasta egendomen, om lian har sådan. Uraktlåter lian det, Den 24 Augusti f. m. och låter inteckna fastigheten för annan skuld, utan alt tillkännagifva ilen förmånsrätt, soto tnyndlingarne äga, så behandlas han nästan såsom bedragare (”stellionataire”') oeh dervid följer ett ganska strängt straff, nlom förlusten af medborgerligt rykte. För det tredje är en extra förmyndare eller curator förbunden att tillse, alt myndlingens rätt varder iakttagen, vid äfventyr att sjelf ansvara för all skada, som kan deraf härflyta, oeh slutligen är en K. proeuralor skyldig, samt myndlingarnes släglingar, till oeh med vänner, berättigade att bevaka deras rätt. Hela detta system, vid hvars vidare genomgående jag icke längre bör uppehålla H. o. Ad., är således vida skildt frän det, sorn funnits i Sverige, och kan tillföljd deraf ingalunda åberopas i annat hänseende än det, alt man der, vida mer än i Svenska lagen, sörjt för längifvarens trygghet, enär en pupills förmånsrätt ej kan kallas tyst, såvida den alltid skall finnas jemte inteckningen inregistrerad. För öfrigt är att anmärka, alt delta system, som först infördes genom Code Napoleon, har redan länge och nästan alltsedan dess början af flera bland Frankrikes jurister befunnits oriktigt och falskt, oeh man söker nu en öfvergång derifrån. Afven i åtskilliga Tyska länder, der man antagit lagstiftningar efter Code Napoleon, har man i denna del börjat göra förändringar deruti; oeh eftersom man börjat åberopa utländska auctoriteter, sä finnes delen man, som visserligen förljenar all åberopas nemi. Professor Mittermaver, som, uti sin recension öfver flera Europeiska lagstiftningar, i delta fall ogillar detta system.
Dock följa snart derefter ett par sånger, i hvilkas pris efterverlden desto mera odeladt instämmer: nämligen (N:o 36) den ypperliga ”Cantaten den 1 Januari 1789”164, och (N:o 86) den ej mindre förträffliga oden ”Dälden”; den förra, ett lågande utbrott af en den varmaste och klangrikaste ingifvelse, just genom fosterlandets nyssnämnda belägenhet föranledd; den andra, en i orimmade, men lika melodiska rhythmer diktad allegori, der – med särskildt afseende på Svenska Adelns rol vid detta års riksdag – i allmänhet Adelns idee blifvit af den sannaste Poesi lika djupt uppfattad, som skönt förherrligad165. Fortsättande vår bläddring, möta vi, vid begynnelsen af årgången 1790 (N:o 4), den gudasköna ”Nya Skapelsen”, och, med detsamma, den af ingen sednare skald uppnådda höjdpunkten af Kellgrens lyrik. Kort derpå underrättas vi (N:o 22), att han vid den offentliga sammankomst, hvarmed Svenska Akademien plägade fira den 24 Januari (Konungens födelsedag), hade uppläst sin komiska saga ”Jordens Skapelse”; en sannolikt för Kung och Allmänhet behöflig muntring, efter det vid samma tillfälle också upplästa Skaldebref, i hvilket ”Hr Adlerbeth visade, att Religion mera består i utöfning, än i forskning af troshemligheter och lärosatser”. – Vid Kellgrens sida täflade Leopold, i allvar och skämt. Bland hans roligheter torde, såsom en af de roligaste, böra nämnas hans fortsättning (1787, N:o 33) af Regnérs (i N:o 30 s. å.) meddelade ”Början af Iliaden. Försök att öfversätta Homerus”.