Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om an jag skulle anses höra till ett Stånd, hvars rike, såsom en värd talare här behagat uttrycka sig, icke är af denna verlden, så torde det dock vara mig tillåtit, att så godt som jag förmår, söka medverka derhän, att de hvilka inom denna verldens rike åtagit sig mer eller mindre lysande roler, måtte utföra dem på ett sätt, som bereder glädje åt de ädle och trefnad at Nationerna. Må dock den värde talaren förlåta, om ännu jag anser mig höra till denna verld, om ännu jag trifs, och med hvarje dag bättre trifs i detta urgamla Svea Rike. Äfven jag äger minnen inom detta hus som fästa mitt sinn® vid Fäderneslandets ära; äfven jag har söner som jag önskar måtte gå i mina Fäders spår; äfven jag interesserar mig, och torde aldrig upphöra att interessera mig för mitt fosterlands Öden. Jag ar vän al publiciteten. Jag är född vän af publiciteten. Jag säger född vän af publiciteten. Ju äldre jag blir dessmera älskar jag att tro att det finnes medfödda idéer och böjelser och att den ena meniskan födes med sympathie för saker, för hvilka en annan har en medfödd antipathiej Denna tro har gjort mig tolerant mot andra, för hvilkas förstånd och earaeter jag hyser agtning, men hvilkas åsigter annars skulle förblifva oförklarliga för mig. 4y4 Den 17 Martii, Jag är van af publiciteten icke på grund af theoretiska raisonnementer, utan på grund af min erfarenhet såsom Svensk man, af min erfarenhet såsom medlem af detta Hus. Jag beklagade publicitetens öde i mitt Fädernesland under de tider som föregingo 180g års Regenients-förändring; jag har funnit många anledningar till glädje öfver dess tillväxt efter denna epok. Med hvarje dag utvecklar sjelfva Folket sig mera; pied hvarje Riksdag synes Ridderskapet ocn Adeln Folket agtningsvärdare. Ingen publicist, ingen författare, som icke med agtning talar om Svenska Riddarhuset; det fordna agget har försvunnit; man skiljer ej mer emellan Frälse och Ofrälse Stånden.
Direktionen öfver hvad Revisorerne i berörde berättelse framställt, angående åtskilliga äldre fordringsoch skuldbelopp, hvilka finnas i hospitalets räkenskaper balanserade, i underdånighet anföra: att, sedan den betydligaste delen af samma poster redan blifvit från Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms, Södermanlands och Westmanlands län redovisad med Ett tusen elfva riksdaler 41 sk. 3 rst. banko, utredandet af det återstående fordringsbeloppet, utgörande omkring Nio hundra tjuge R:dr, hvaraf det hufvudsakligaste består af aflidne Hospitals-inspektoren Tranas gjorda missföringar i räkenskapen och underlätet iakttagande af gifna föreskrifter och beslut, hvarigenom betydligare summor redan bordt ur räkenskapen hafva utgått, ännu fortfarande är under handläggning, beroende på verkställande noggrann undersökning af såväl räkenskaperna för tjugetvå år, eller från och med 1817 till och med år 1838, som af de till grund för deras upprättande befintliga handlingar och skriftvexlingar med Eders Kongl. Maj:ts ofvanbemälte Befall ningshafvande; samt att denna utredning, så fort tiden sådant medgifver för hospitalets fåtaliga, med de dagliga göromålen ständigt sysselsatte, tjenstemän, skall af Direktionen till Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt ingifvas. Direktionen framhärdar med djupaste vördnad trohet och nit Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, S. DE MARÉ S. J. SCHÖNMEYR. L. AHLSELL. FR. THOLANDER. C. Z. TITZ. L. BORN. Stockholm den 10 Mars 1856. Carl Telander. Linköpings stifts Konsistor» underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper för åren 1852 neli 1853. Stormäktigste Allernådigste Konung! Sedan Eders Kongl. Majit, under den 5 i denna månad, behagat i nåder infordra
Jag saltar ned det senare i kväll. » Hon drog ned sina klädningsärmar, slätade till håret, tog af sig sitt stora förkläde och gick. Systern stod helt förvånad kvar och utropade: » Jag kunde knappt tro, att hon så lätt skulle gå in! Förra gången han var här, var hon så stram å ohöflig som helst. » » Hvem är kyrkvärden i Järfva? » frågade Nils med något osäker röst. » Det är en ung, rik, barnlös änkling, som jag bestämdt skulle ta ', om nan bara ville fria lill mig. » svarade flickan och sprang skrattande sin väg. Nils stod kvar och högg sönder köttet, så att hela boden skakade därvid. * * Ett par dagar därefter voro drängarne tillika med statkarlen till skogen efter ved, medan husbonden själf rest tiil sockenstugan på kommunalstämma. På morgonen snöade det visserligen nå- got, men under förmiddagens lopp ökades det mer och mer till full snöstorm. Karlarne hade slutligen riktigt svårt att k o m m a fram med sina vedlass, men Nils skyndade dock på af alla krafter, ty han tänkte på, huru svårt gårdens kvinnor skulle hafva att reda sig, om de behöfde ved, vatten och dylikt, då vägarne nog voro alldeles igendrifna. Så fort de därför kommit hem, bad han de andra sköta om hästarne och veden, så att han fick göra vägarne fria. Han tog ur redskapslidret en skofvel och skyndade in på gården. Där fick han då se, huru Ingeborg i snöyran sökte arbeta sig fram till matboden, och huru snön i väldiga drifvor låg hopad just på vägen dit. Men hon var ej rådlös, det såg han ock. Äfven hon hade en skofvel i handen, hvarmed hon kraftigt och hurtigt banade sig en liten väg. Glömmande kyrkvärden i Järfva och sin föresals att aldrig mer närma sig Ingeborg, stod han dock nu bre dvid henne. » Får jag hjälpa Ingeborg? » frågade han, ehuru han ögonblickligt ångrade sin fråga: naturligtvis skulle hon gifva ett trotsigt, afvisande svar. Men hon såg hastigt upp. Och den unge mannen bländades nästan af det friska, strålande ansiktet och den glada, vänliga blick och ton, hvar. Idun Stockholm.
L:ör 4o8i sk. 27, af öe till uppbanöling ak Lpannemäl fran ^KIIw. klagarinsOirectionen ankomne Neöel, livilka Lanösbököingen af KVingarö lemnat ät Lsaös8ecreteraren Xleman, för att reöovisas; samt 8 t a ts - oell banco-bltskottens M:o M). bij minöre i3o b:ör, innebällne till gälöanös sk Lapitainen 8. brisman; skulder till bixpeöilionsXronofogöen bi. linnqvist vell Oölbeborgs 5. ö. DiscontVerk, an voll, 10 b:ör körskjutne till bans besättning, elisi' tillsammans r/jo b:ör, allt banco. Äfvensom X. N:t, i kragan om anmärkningspunkten M:o /j8, angäenöe 200 b:ör 22 sk., bvilka till betalning ak Inspeetoren bars M^grens bos LancoLiscontVerket upptagne b-Zn blifvit ak Xronokogöen boman till banösLancelliet lekvereraöe, funnit skäl icke bakva förekommit till annan änöring i blokbättens ökverklagaöe beslut, Än rättelse af en i lbokbättens bitslag befintlig missskrikning, bvarigenom beröröesumma blifvit orätt upptagen till 272 b:ör 22 sk. Hvaremot K. N:t i afseende pä anmärkningrpunkterne M:s n, l3, »7, 65 oclr 75, upptagande niebel till ett sammanräknsöt belopp, af ^027 b:ör t6 sk., sf anföras skäl, prökvaöt, meö änöring i öesse öelar sk llokbättens Utslag, l Mäller rättvist frikänna banösbäköingen af Wingård krän ansvarigbet i beröröe kem anmärkningspunkter. Veträlkanöe clerckler köljanöe i Z -knmärknings-punkter nemi.:
Nu deremot skola fjerdingsmännen på eget ansvar verkställa sådan upbörd, och jag hemställer, om sådant kan vara tillräckligt betryggande för Staten. Hvad ansvaret beträffar, så stadgar 10 § i den åberopade nåd. stadgan, att det skall vara lika med ansvaret för dem, som domstolarnes eller Konungens embetsmäns ärender gå; men kronans säkerhet skulle alltför mycket äfventyras, om åt fjerdingsman anförtroddes kronoupbörd emot ett så ringa ansvar, som det för vaktmästare eller stadstjenare. Vi känna något hvar beskaffenheten af det nuvande ansvaret för kronans upbördsmän. Brista de i upbörd eller redovisning, så beröfvas dem friheten, innan de ens blifvit hörde; deras förklaringar måste afgifvas från häktet, och deras brott, om de dertill blifva förvunne, försonas icke med mindre än årslånga fästningsstraff. Detta ansvar må synas hardt; del har likväl visat sig nödvändigt, och jag tillstyrker deri ingen förändring. Hvad åter angår fjerdingsmännens skyldighet att hafva tillsyn öfver vägars, broars och färgors underhållande, och att meddela vederbör, föreskrifter om bristers afhjel pande derå, så är detta egentligen icke något verkställighets-bestyr, som förut ålegat fjerdingsmännen, utan fastheldre en slags pröfning af dessa kommunikations-anstalters beskaffenhet, den fjerdingsmännen nu skulle af egen maktfullkomlighet få företaga och derefter meddela vederbör, föreskrifter om befintliga bristers afhjelpande. Detta anser jag mindre lämpligt, ty all pröfning i dylika fall bör tillkomma Statens tjenstemän nteslu - Den 15 Mars f. m. 333 tande. Möjligen liar jag förbigått andra omständigheter uti den nåd. Stadgan, hvilka torde tarfva rättelse, men då jag hoppas, attR. o. Ad. beviljar den af mig begärda äterremiss af betänk., lärer Uisk. komma alt närmare granska författningen och dess brister, samt till R. St. ingå med ett fullständigt förslag till förändring deri, såvidt motionerne dertill föranleda, och dervid uptaga hvad de innehålla nyttigt och användbart. Gr.
Jag nämner blott det bekanta kopparfärgade utslaget i ansigtet, en häftig klåda i hela kroppen, envisa sår och andra utslag i huden 7) Men det, som isynnerhet tillhör detta gift och i hög grad måste afskräcka hvarje menniska med känsla och samvete, är det alldeles egna sätt, hvarpå bränvinet förslöar och dödar den ädlaste delen af vårt väsende, vår själ. Hon förlorar slutligen all kraft och spänstighet, allt sinne för det. stora, ädla och sköna, all skarpsinnighet och omdömesförmåga. Det enda i verlden, sorn ännu, ehuru blott för en tid, kan lifva och väcka henne ur sitt slummer och försätta henne i verksamhet, är bränvin. Fattas detta, så är en sådan menniska blott en växt, eller på sin höjd ett djur, som ej förmår att sammanbringa ett enda förnuftig tanke. Jag känner ingenting, som så påtrycker menniskati en stämpel af råhet och känslolöshet, med ett ord, af djuriskhet, som denna förgiftning. Hvilken synd, hvilken förbannelse hvilar icke öfver en sådan menniska, som på detta sätt. förstör sin naturs skönaste blomma, den gudomliga gnistan i sitt väsende! — En sjelfmördare är hon; ty hon har mördat det, som allena gjorde henne till menniska. Här förutser jag ett inkast, som man skall göra mig, och hvilket jag måste besvara. Att man icke alltid, åtminstone icke till sådan grad, ser dessa bedröfliga verkningar följa af brån vinet g bruk. Jag medgifver, att, då man sällan och med måtta brukar bränvin, dessa verkningar icke straxt blifva märkbara, och att en stark natur, i kraft af sin styrka, kan längre emotstå detta gift, än en svagare. Men just. detta gör saken så mycket farligare. Man kommer så mycket lättare oförmärkt in i denna osed, bedrager sig sjelf ett par år med tron på dess oskadlighet, och märker först, när det är för sent, på hvilken villoväg matt råkat.
Det är isynnerhet till julen frestelsen att köpa öfverflödsartiklar gör sig kännbar. Hvarje butikfönster strålar och prålar och liksom ropar till den vandrande: kom och k ö p! Och af de vallfärdande skaror, som komma och se, synes det, att ropet icke ljuder förgäfves. Buktikägarne kan man ej klandra för deras ansträngningar att få sälja, det är deras rättighet att få skylta och annonsera. Det är allmänheten, som är oförståndig, då den själfvilligt gör sig till träl under sina svaga sidor. Att butiksägaren radar upp sina varor kan ju vara till nytta för spekulanter: de kunna få se och välja. Men huru ofta förvandlas ej åskådaren ögonblickligen till spekulant. En dam har gått ut af nyfikenhet, hon får se nå- gon lysande modeartikel, och strax uppstår där ett behof, som hon förut icke visste af. Från beundran är icke steget långt till önskan att äga. Där höjes kanske en röst af förståndet, att hon inte har råd, men ofta är det en ropandes röst i öknen. » Jag kan spara på något annat », är en vanlig advokatyr, och så ett tu tre är hon den lyckliga ägarinnan. Skulle förståndets röst vara mäktigare, så uppstår nödvändigtvis i själen en nedstämmande tanke på fattigdom och försakelse, tillräckligt mäktig att förjaga glädjen och lyckan ur hennes bröst och kanske ur hennes hem. Antingen hon nu köpte en sak, som hon inte behöfde, eller afstod därifrån, sedan begäret väckts, har ett ondt åstadkommits. Vore det då ej bäst att gå ur vägen för en frestelse, som man ej mäktar besegra, d. v. s. låta bli att beundra lyxartiklarna i bodfönstren. Man säger, att det är så svårt att hitta på någon passande julklapp, och därför går man och » tittan. Men är det månne ett viktigt skäl? Kan man ej fundera ut, hvad man skall ge, så tyckes det bevisa en brist på antingen uppfinningsförmåga eller verkligt behof. — Jag tror mest det senare. Men kan det finnas något oförståndigare än att ge bort pengar endast för utgiftens skull?
Fullmäglig ieke låta höra af sig inom Irenne veckor efter upphörandet af hans ei hållna tjenstledighet, anmäles ett sådant förhållande i Fullmägtiges protocoll; och skulle samma Fullmäglig, utan anmäldt laga förfall, uteblifva mer än två månader, att räkna från den dag, tjenstledigheten tiIländagått, bör anmälan, enligt 2 §, härom göras hos vederborande Riks-Stånds GanzR-Derection. r7 §• Är Fullmäglig, som icke, på sätt näst förestående föreskrifver, till erhållande af ledighet sig anmält, genom opasslighet eller enskilda angelägenheter, hindrad att sammankomst bevista, bör han sitt förfall hvarje gång tillkännagifva. -8 §. Då, v.id sammankomst, samtlige Fullmägtige för någotdera af RiksStånden saknas, må, derest uppskof kan ega rum, icke något ärende till afgörande företagas eller beslut fattas. Frågor angående tjenst ers tillsättande eller pensioners meddelande samt ärenden af synnerlig vigt för Verket, såsom Iåns upptagande eller de i Regerings-Formen omförmälde Creditivs utbetalning, med mera, få icke afgöras, såvida ej minst åtta Fullmägtige äro tillstädes. 8 Ståts-Utskottets Memorial} N:o 5o 7. »9 §• Konungens Ombud må ej bevista Fullmägtiges sammankomster oftare, än då Fullmägtige åstunda att med honom öfverlägga. (6j §. RegeringsF ormen.^ 20 §. Yppas vid Fullmägliges öfverläggningar skiljagtighet i meningarne, böra samtlige närvarande Fullmägtige till protocollet afgifva sina röster, hvilka sedermera räknas per capita; skulle i sådant fall rösterne blifva lika för hvardera meningen, anses Ordförandens röst afgörande (66 §. Riksdags-Ordningen). Dock böra, derest flere skiljagtiga meningar yttras, de med hvarannan närmast Öfverensstämmande, såvidt möjligt är, sammanjemkas. Endast vid val till sådane befattningar, dertill någon bland Fullmägtige kan blifva utsedd, må sluten omröstning företagas. 2 1 §.
Gratifikationer åt Stats-kommissarien Kock . ... 253. » » åtskilliga af Stats-utskottets tjenstemän 292. Grenna, angående hamnbyggnad vid 158: 20. Griesbach, Math., Geschworner, angående ersättning. 167: 113. Grundal, Salomon, angående pension till 167: 50. Grundén, E., angående pension till . 166. Grundräntor, angående afskrifning för nedlagda qvarnar 89. » angående sågoch tullmjölqvarnars befrielse från 262- » angående friköpande af skattskyldig jord från 161. Gråda kanal, angående ersättning för jordförlust vid 104. Gunnarskogs socken, angående medelmarkegångspris å rotefrihetsafgift i 87. Gyllenhammar, G. W., angående pension till 167: 52. Gymnastiska Central-institutet, angående anslag till 148: 38,39. Gärdemantal inom Bodums socken, angående areal för 190. Götha elfs norra utlopp, angående uppmuddring af 158: 34. Götheborg, angående anslag för skoloch gymnastikhus i 148: 104. Götheborgs hospital, angående anslag till 148: 93. Götheborg och Mölndal, angående jernbana mellan 235: 11. H. Haasum, James Harlef. Guvernör, angående pension till 167: 71. Hafreda Ågården, angående rotering för Kapellansbostället 130. Hagelskada, angående ersättning för förlust genom 106. Hahr, C. E. Löjtnant, angående pension till 167: 70. Hahr, Kapiten, angående ersättning för en Generalkartas upprättande af 127. Hallbosjöri, angående sänkning af . 158: 42. Utlåtandets Nummer och Moment. Halleoch Hunneberg, angående skogsutsyning å . 47. Halländska Kyrkohemmanen, angående disposition och besittningsrätten till . ... 206. Hamnbyggnader och mindre årensningar, angående statsbidrag till 158: 15. Handlingar, angående utdelning af tryckta Riksdags38, 297.
Jag kan ej undgå att göra ännu den anmärkning i anseende till sjelfwa summan, att den betydligen lär mindskas derföre, alt mänga löner för z, Z L i? är redan indragas, och hwarigenom ben päräk. nade summan torde, wid en närmare granskning bör» nedsättas lill ^ eller hälften af dest uppgift. Men denna minskning, den ma ock blifwa huru stor som häldst, ökar, enligt min tanka, hwarken rättwisan eller billigheten af sättet att erhälla summan. Dcn lättar endast skyldighetens uppfyllande för chwar och en annan medlem af Staten, att löna Le Ämbelewoch tjenster som erfordras för styrelsens t 74 Den 4 November. vafbrutna gäng till det helas och hwarje individs nytta; och jag tror att ehuru hög an bewillningcu mä bli, dock den tillökning som uppkommer häraf skall mindre kannas dä dcn fördelas pä 2 millioner menniskor, än endast pä den löntagande Classen, hwars willkor man medgifwer i allmänhet fordra tillökning, och således ej kan pasta tala förminskning. Slutligen utbeder jag mig den äran, att fa underställa Högloft. Utskottets upplysta pröfning, huruwida detta förslag egentligen kan af Utskottet afgöras eller icke; emedan, ehuru jag sinner att lUskot, tet kan tillstyrka förhöjning eller bibehållande eller mindftning af lönerna för Statens nödige Ämbeten och tjenster, jag dock icke tydligen kan inse om dst tillhör Utskottet att bedömma, hurumida de bibehällna och med bestämda löner försedde Ämbeten och tjenster kunna och böra stä lediga, eller bestridas genom vikarier. Jag. för min del sinner ännu detta ämne af den beskaffenhet, att det antingen af Hans Maj:t Konungen, i hwars hand den styrande Magica hwilar. eller ock af Honom och Ständer gemensamt bör afgöras, samt att i sädant fall det bör önskningswis till Konungen i undecdänighet framställas. Att detta mitt yttrande mä till de respektive Ständen fä åtfölja det Högloft.
Att bereda en inkomst åt denna inrättning utgjorde ett hufvudsyfte i motionen, ty inrättningen har, som man vet, tillkommit genom subscription af enskilda personer, hvilka lemnat ärliga bidrag, men en stor del af detn hafva dels flyttat från liufvudstaden dels aflidit, hvarigenom bidragen betydligt minskats. Då antalet af de barn, som behöfva inträda i inrättningen icke minskas, utan dagligen ökas, isynnerhet efter kolera-farsoten, så hade jag trott att en förökad inkomst skulle för inrättningen vara serdeles välgörande. Ehuru de öfriga St:n bifallit Betänk., så vore likväl önskligt om R. o. Ad. fattade ett annat beslut. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv,: Ändamålet med Frih. Alströmers motion, hvilken han i sitt mundtliga föredrag fullständigare utvecklat än uti sitt skriftliga anförande, är tvåfaldigt. Det ena är att förminska det stora antal af hundar, hvilka Frihm förmenar icke utan skäl finnas; det andra är att genom en skatt på dem bereda medel i främsta rummet till Prins Carls inrättning i Stockholm och sedermera till dylika inrättningar i länen. Hvad beträffar den första frågan, nemi. minsknin - 160 Den 17 Maj e. m. gen af hundarnes antal, så torde, såsom Frih:n omnämnt, denna åtgärd böra tillhöra polismyndigheten; den andra deremot sönderfaller i 2:ne delar, nemi. att genom den föreslagna skatten bereda medel åt Prins Carls inrättning i Stockholm samt åt dylika inrättningar i länen. Beträffande dessa sednare, så, enär sådane inrättningar ännu icke förefinnas, ansåg Utsk. sig icke ega skäl att föreslå en skatt i och för ett ändamål, som möjligen skulle kunna upstå; hvad åter angår Prins Carls inrättning i Stockholm om hvilken inrättning Utsk. tagit kännedom samt dervid inhemtat, att densamma torde behöfva de af Frihin föreslagna bidrag, så byste Utsk. den tanken, alt ett tillstyrkande skulle leda till ett farligt prejudikat; att R.
Majit och Kronan under full egandeiätt upplåta ej mindre nuvarande länsresidenshuset i staden än äfven så väl det norr om residenset å särskild tomt belägna, till vedbod och stall m. m. inredda uthus, som ock den för uppförande af nytt landtstats-embetshus afsedda tomt med all derå varande åbyggnad. Vid bedömandet af förevarande fråga, hafva Rikets Ständer icke förbisett att, genom erläggande af omförmäida ej särdeles betydliga hyresbidrag till staden Hernösand, Statsverket för uppbyggandet och underhållet af Wester-Norrlands läns residens haft vida mindre kostnad än i de (lesia andra län, der ifrågavarande utgifter helt och hållet blifvit bestridda af Slaten. I betiaklande häraf och dä, enligt hvad E. K. Majlis Befallningshafvande i Wester-Norrlands län uti eli i ämnet afgilvet underdånigt utlåtande förklarat, residenset har ett värde af minst 50,000 Ridr, hafva Rikets Ständer funnit det å staden Hernösands sida nu framställda anspråk, att för samma byggnad med uthus jemte den för embetshusets uppförande afsedda särdeles välbelägna tomt med åbyggnad erhålla tillhopa 40,000 Ridr, icke vara obilligt, eller böra omintetgöra planen för de ifrågaställa, af behofvet påkallade, byggnadsföretagens verkställande. Genom anställande af rättegång emot staden i syftning att få densamma ålagdt att på egen bekostnad undanrödja de olägenheter, som för Läns-styrelsen med afseende å euibelslokal nu förefinnas, skulle måhända det åsyftade ändamålet i någon mån kunna vinnas, men då genom en sådan åtgärd, ehvad utgång densamma äu må erhålla, de afsedda förändringarnes verkställande skulle, till icke ringa olägenhet för så väl Länsstyrelsen, som staden Hernösand och länets invånare för en längre tid fördröjas, hafva Rikets Ständer ansett ändamålet med det redan beviljade anslaget bäst befrämjas derigenom, att Statsverket får vidkännas den tillfälliga uppoffring, som ytterligare erfordras, såvida det länge erkända behofvet af en ändamålsenligare embelslokal för nämnde O t C
En af flickorna, gemenligen » halta Ida » kallad för ett lyte, som gjorde hennes gång vaggande och ojemn, och hvilken till och med af alla de andra ansågs för den personifierade sqvalleraktigheten, hade blifvit underkunnig om en stor och intressant nyhet, den hon ej var sen att meddela de andra. Hon hade varit så ifrig, när hon kom, så der riktigt nervöst laddad, som hon plägade blifva, när något märkeligt tryckte henne på tungan, att de andra genast sågo, att något var på färde. Mycket riktigt — hon hann knappast få kappan och hatten af och komma ned på sin plats, förr än det brast lös. » Kan ni tänka er » — det blef en andlös tystnad, alla hufvuden böjde sig fram, alla öron spetsades — » vackra Elon kommer hem i dag! » Det gick en susning af förbluffad öfverraskning öfver salen. » Åh, är det möjligt? — Och vi ha rakt inte hört någonting. — Nej, det är inte sant! — • Halta Ida har drömt, gudbevars, hon drömmer jemt om honom, hon, och inbillar sig, att han drömmer igen. » Denna sista anmärkning helsades af en Ijudlig skrattsalfva. Ida endast knep ihop läpparne och knyckte på hufvudet. » Ja, gerna för mig — ni slipper väl tro mig då, efter ni har reda på er så bra. Annars tänkte jag verkligen, att Elin uppe hos Linders hade bättre ordning på den saken. » Detta var ovilkorligen ett dräpande argument, och nyfikenheten steg på nytt till högsta spänning. (Forts.) under arbetet. Korfven stoppas som ning af silfver, koppar m. m., till sist Sockerpepparkakor. 4 ägg vispas väl vanligt i rena, vackra blåtarmar och och alltid till sist två dagar skurning tillsammans med / ® pudersocker och lägges i ej för stark saltlake. Urvattoch städning. Först när arbetena så- / 18 strösocker, / thesked stötta nas innan den kokas. Mor Sara. lunda blifvit indelade och fördelade på nejlikor, en half thesked hjorthornssalt; För 10 kr. julklappar åt 6 personer.