Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom värd är man förpligtad att mottaga sina gäster. En person af betydande rang går man tillmötes ned på trappan; mindre höga personer mottager man i förmaket; gäster af lägre rang vid dörren till rummet. Har man en för sällskapet obekant gäst, så bör man presentera honom. Man uppgifver hans rang och namn, och är han slägting, så nämnes äfven detta. Man vare såsom värd fryntlig och förekommande samt uppföre sig så, att man ser, det sällskapet är oss angenämt. Hvilka de första platserna äro vid bordet, derom råda i olika länder skiljaktiga meningar. I förnäma hus äro de ostridigt der, hvarest värden och värdinnan sitta. Enligt andra plägseder anses de medlersta mot hvarann befintliga platserna vid bordet såsom de förnämsta. Stundom intager värden, stundom värdinnan den förnämare platsen; stundom måste denna inrymmas åt den förnämsta gästen. Här afgör vanan på stället. Kunna gästerna placeras vid ett rundt bord, så uppkomma mindre betänkligheter härvid. Dock gälla i en matsal temligen allmänt de platser såsom de första, der man sitter midt emot ingångsdörren, äfvensom i salongen de, hvilka äro soffan närmast. Hela bordservisen bör vara fin och efter ny smak. Värden åligger det att sörja för sällskapets förströelser, dels i det han vet att bringa å bane allmänt interessanta ämnen och samtal; dels då han placerar personer nära hvarann, som kunna bidraga till konversationsnöjet. Det är mot all anständighet att truga gästerna till att äta och dricka. Att en enda gång i allmänhet uppmuntra dertill, är det högsta som får ske, och äfven detta sker i fina sällskaper aldrig; det går blott an i förtroligare samqväm. Deremot böra gästerne aldrig märka, att man gerna ser, om mycket af maten blir öfrigt. För värden sjelf är uppmärksamhet i dubbelt hänseende nödig. Han måste hafva ögonen öfverallt, sörja för hvarje gäst, om nödigt är, och aldrig låta samtalet afstadna; dock bör han äfven akta sig, att ensam vilja föra ordet. Förseelser af domestikerne under måltiden rättas af värdfolket lugnt och utan uppseende.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående sättet för bestämmande af medelmarkegångs-priset å räntebräder i Jönköpings län. (I. A.) Uti en hos“Bonde-Ständet af Riksdags-fullmägtigen A. J. Sandstedt från Jönköpings län väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har anförts, hurusom i Jönköpings län räntepersedeln ”en tolft bräder”, hvarå dimensionerne före år 184! icke varit i markegängs-taxorne för länet uppgifne, blifvit i nämnde års taxa upptagne till 7 och en tredjedels alnars längd, 13 och tvåtredjedels tums bredd och 2 och en sjettedel* tums tjocklek, eller lika med plank, men att Landshöfdinge-embetet genom Utslag ^ den 15 Februari 1856 bestämt, att ett räntegildt bräde i nämnde län skulle innehålla 7 alnar i längd, 9 tum i bredd och 1 och en fjerdedels tum i tjocklek, hvarvid Kongl. Kammar-kollegium genom beslut den 18 Januari 1858 låtit bero samt att i följd deraf en tolft bräder blifvit i 1858 års markegängs-taxa införd med sistberörde dimensioner; men enär, efter införandet i 1841 och följande arens markegångs-taxor af större dimensioner ä ifrågavarande räntepersedel, än sorn rätteligen bort de skattskyldige affordras, markegångs-priset år 1846 och sedermera uppgått till allt högre belopp, ehuru gängse prisen å vanliga bräder till är 1853 icke höjt sig; och enär räntepersedeln en tolft bräder numera, jemlikt Kongl. Kungörelsen den II Maj 1855, borde, förvandlad i penningar, betaias efter medelina]kegången åren 1834—1853, utgörande 2 R:dr 44 sk. Banko, och således efter ett pä de större dimensionerne grundad t värde, samt följaktligen den genom Landshöfdinge-embetets och Kongl.
Antager man nu, att en fjerdedel af dessa 5ooo förtjena i dagspenning 1 r:dr b:co om dagen, en fjerdedel t r:dr r:gd, en fjerdedel 24 sk. b:co, och en fjerdedel, sorn består af barn, 16 sk. b:co, hvilket lärer medgifvas vara öfver, men icke under verkliga förhållandet, så uppgår kostnaden för deras arbetslöner per dag till 3,124 r:dr 32 sk b:co, eller, med antagande af 3oo arbetsdagar på året, som är vida mer nn det verkliga, när man afräknar sjukdomsfall, tillfälligt bristande sysselsättning eller andra anledntr till afbrott i arbetet, 936,800 rtdr på året. Häraf finnes således, att R. St. skulle, för en mindre summa än den för lullbevakningen begärda, kunna ifrån årets början till dess slut gratis aflöna aila de fabriksarbetare i Riket, hvilka sysselsätta sig med tillverkning af nu förbjudna varor, med en lika hög dagspenning, som de för närvar, åtnjuta för sitt arbete, och ändock hafva en icke så obetydlig penning öfrig. Och likväl vill man nu utvidga tullbevakningen till en ordentlig armée, som det sedermera skulle kosta nya uppoffringar att indraga, ifall en del deraf genom ett annat tullbeskattnings-systeme gjordes öfverflödig, och hvars moraliska gagnelighet i det hela jag lemnar derhän, anhållande endast, att H. StatsUtsk. åtminstone täcktes fästa sin uppmärksamhet på, huruvida vårt land har mera skäl att önska eller befara en ytterligare tillökning af tärande medlemmar i samhället, hvilket här blefve en ovillkorlig följd af de begärda medlens beviljande.
Sunnerbo Härad, än de betydliga inkomster Staten häraf skulle draga, enär ju flere anfartsvägar och bibanor slöta til stambanorna, ju lifligare blir trafiken på och följaktligen äfven afkastningen af desamma, får jag hemställa: det måtte Rikets Sländer till anläggandet af en anfartsväg i Sunnerbo Härad mellan sjön Bolmens östra strand och Wieslanda station vid Statens södra stambana för sin del bevilja ett anslag, antingen på en gång eller fördeladt i Irenne delar, i öfverensstämmelse med den uppgjorda arbetsplanen, att lyftas i mån af bebof, till ett belopp motsvarande två tredjedelar af den beräknade anläggningskostnaden, eller 151,500 Riksdaler Riksmynt, hvaremot häradsboarne förbinda sig alt med den återstående tredjedelen, 75,679 R:dr Runt, till arbetets utförande bidraga. Herr Majoren och Riddaren Remmers betänkande, plan och förslag medfölja motionen, om hvars remitterande till Stats-Utskottet jag vågar anhålla. Stockholm den 30 November 1862. S. Heurlin, från Kronobergs län. 816 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Sven Henrlin irån Kronobergs län, angående beviljande af statsanslag till belopp af 160,000 R:dr lill hamnanläggning vid sladen Laholm. Öfverlygad, som jag är, alt ingenting kan så kraftigt medverka till lyftning och framgång af jordbruk, 1.andel och industri, som lättade kommunikationer, lager jag mig friheten, alt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af en hamn vid Lagaåns utlopp i hafvet. Staden Laholm, belägen vid Lagaån, ett af de större vattendragen i södra Sverige, år den enda stad vid vår vestra kust, som saknar hamn, ehuru berörda å är segelbar från sitt utlopp ända upp lill staden. För sekler sedan hafva skogarne vid Lagans utlopp blifvit förstörda; sanden flugit från stränderna i ån, som fört den till åmynningen, der uppgrundningar hopat sig.
Anhörige i rätt uppoch nedstigande led åligga att i mon af behof å ena och förmåga ä andra sidan, bidraga till hvarandras försörjning till det belopp och efter de grunder, som i samhällets fattigvårds-reglemente i allmänhet äro bestämda. 7, 8, 9, 10, 14, 15 och 16 §§. af Utskottens förslag godkändes. 17 §. godkändes med ändring allena af redaktionen i Usta momentet till följande lydelse: för iakttagande af hvad i nästföregående är föreskrifva, skall fattigvårdsstyrelsen hafva noga uppsigt öfver skeende inflyttningar, och det åligge hvarje samhällets medlem att om de personer, han från annat samhälle mottager i sitt hus eller i sina egor, göra anmälan, i stad inom 3:ne dagar hos ordförande för fattigvårdsstyrelsen, och ä landet inom dagar, antingen hos fattigvårdsstyrelsens ordförande eller hos rotens fattigvårds-föreståndare, sorn det till ordföranden skyndsamligen inberätta/'. Den som åsidosätter sådan anmälan, plikte 1 R:dr 32 sk. b:ko, som lika fördelas mellan åklagaren och fattig-kassan. 20 §. af förslaget godkändes. Slutligen och efter derom väckt fråga beslöt Ståndet för sin del, att Rikets ständer borde i underdånig skrifvelse anhålla, att för den händelse Rikets Ständer besluta förändringar i Kongl, förordningen om fattigvården af år 1847 och Kongl. Maj:t dem gillar, Kongl. Maj:t måtte täckas i nåder utfärda en ny fullständig författning i ämnet, innefattande ej mindre de förändrade, än de oförändrade §§. deraf. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens betänkande och memorial: Prot-utdrag den 42 Augusti 484-8. 637 N:o 35, i anledning af väckta frågor om upphäfvande af eller ändringar och tillägg uti de angående fattig vården i riket gällande bestämmelser.
kand. fröken Ada Nilsson, 400 kr. till m e d. kand. fröken Signe af Klintberg; från allmänna stipendiifonden: 300 kr. till fil. kand. fröken Maj Lagerheim, 300 kr. till eleven vid högre mejeriskolan å Alnarp fröken Alida Negel, 360 kr. (Stockholms stads stipendium) till eleven vid folkskollärarinneseminariet i Stockh o l m fröken E m m a Magdalena Bredberg, 360 kronor (Malmöhus stipendium) till fröken Gerda Vallengren för sjukvårdskurs vid Sofiahemmet, 360 kr. (Östergötlands stipendium) till fröken Maria Hertzman för utbildning till lärarinna i slöjd, 240 kr. (Västerbottens stipendium) till fröken A n n a Mångberg för sjukvårdskurs vid Sabbatsberg, 240 kr. (Västerbottens stipendium) till fröken Vendela R ö h s e för utbildning till lärarinna i huslig ekonomi, 270 kr. (Södermanlands stipendium) till fröken Elisabeth Lundvall för kurs i mönsterritning, 180 kr. (Värmlands stipendium) till fröken Signe W e n n e r g r e n för sjukvårdskurs vid Sabbatsberg, 180 kr. (Örebro stipendium) till småskolelärarinnan Augusta A n d e r s s o n för utbildning till lärarinna i huslig ekonomi. Föreningen för välgörenhetens ordnande har på senaste tiden, på förslag af centralbyråns föreståndarinna, professorskan A g d a Montelius, efter engelsk idé b e g y n t anordna en s. k. vandrande sparkassa. Den består däri, att en del af föreningens damer på en bestämd dag i veckan gå omkring till de fattiga o c h förmå dem att af sin förtjänst spara i h o p åtminstone 10 öre i veckan. F ö r denna 10 öring köper damen ett sparmärke å postsparbanken för skyddslingens räkning o c h därigenom uppammas så s m å n i n g o m sparsamhetskänslan hos de fattiga.
JuniJuni Vördsamt Memorial! Jemte nådig proposition af den igale nästlidne April, angående förändring uti nu antagna bestraffningssätt och inrättande af allmänna Arbetsoch Corrections-hus, har Kongl. Maj:t, efter inhämtade underdåniga yttranden af dess Högsta I) omstol och Stats Rådet, förklarat sig hafva i nåder funnit godt meddela Riksens Höglofl. Ständer det af den, till lagarnas öfverseende, förordnade Comité i underdånighet afgifna Betänkande och förslag till förändring af Under-Domstolarnas och Hof-Rätternas antal och organisation, j ändamål att Riksens Ständer ej md sakna tillfälle, att öfver berörde ämne sig utlåta. Sedan Uppläst hos Höglofli Ridd. och Ad. d 28 — Högvörd. Prest-Ståndet d. 2 — Vällbfl. Borgare-Ståndet d. 28 __ — Hederv. Bonde-Ståndet d. 28 Den 28 Juni' s; 14 4 3 m Sedan ile handlingar, som i följd häraf Kongl, Majit låtit till Riksens Ständer öfverlemna, blifvit af samteliga Respectiva Riks - Stånden till Dag-Utskottet remitterade, har Utskottet af DagCornitéens omförmäldta betänkande inhämtat, att Comitéen förmält sig hafva, i de redan utarbe-] tade förslag till en del I, a g-Balkar, varit nödsakad lämpa åtskilliga föreskrifter efter Domstolarnas beskaffenhet för närvarande, men att dervid svårigheter sig yppat, som gjort, att
Då Utskottet uti detta och Utskottets förut afgifna memorialer, Nås 3ia, 3i3, 3i4, 3i5, 317, 326, 327 och 328 föreslagit och till Rikets Ständers fastställeise öfverlemnat alla de reglementarisk» föreskrifter, hvilka Utskottet ansett erforderliga till ledning och iagttagande vid Riksgälds-Contorets förvaltning under tiden intill nästa Riksdag, så får Utskottet slutligen tillstyrka, att följande med den 2o5 § i i84* års Reglemente lika lydande § måtte i slutet af det nya Reglementet införas, nemligen * § 208. Några tillförene meddelade och emot detta Reglemente stridande Stali-Utskottett Memorial, N:o 332. 3 stadganden, angående Riksgälds-Contorets förvaltning och dermed gemenskap egande ämnen få icke vidare åberopas och tillämpas. Stockholm den 22 Maj 1845, Få Ridderskap»! och Adelns Ledamöters vagnar: C. O. PALMSTJERNA. På Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar? GUSTAFSSON. Få Freste-Ständets Ledamöters vägnar: J. J. HEDRÉN. Få Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar! SVEN HEURLIN, C. G. Stuart. STOCKHOLM morr hos ▼. r. dalum 1845 1 Register till Ståts-Utskottets Bétänkanden, m. m. wider 1844 och 1845 årens Riksdag. Nummer. Academie, Vitterhets-» anslagets förhöjande afstyrkes ... 41. — Musikaliska, dito dito ibid. Accord, ersättning till Landt-Stats-Tjenstemän för utgifne . 124. Adlersparre, Grefvinna; Pension för henne afstyrkes ... 42. Afradsgild-Spanmål, förändringar i stadgande angående beskaffenheten af lil, 237.
Della mom. kan äfven försvinna. Slutligen har Konungen föreslagit, att 2 morn. i 88 §:n måtte utgå; dess lydelse är följande: "De förklaringar, som, till svar på insomna förfrågningar om lagens rälta mening, Konungen ge"nom dess Högsta Domstol emellan riksdagarna gifver, kunna "af R. St. ogillas, hvarefter de icke längre vare gällande "eller af domstolarna iakttagas eller åberopas må.” Hvar och en finner tydligen, att Konungen i sin propos. i afseen17 U. 22 ijo Den 18 November e; m. de på lagförhlaringars upphörande icke föreslagit ett enda ord, som står i strid nied pvopos:n om rösträtlighetens försvinnande i Högsta Domstolen, .äfven om denna propos. skulle afslås. Jag tillstyrker således, att Konungens propos. i detta ämne oförändrad måtte förblifva hvilande lill nästa riksdag för alt då af R. St. antagas. Frih. Sprengtporten: Jag vill visserligen medgifva Hr von Hartmansdorff, att det må anses Öfverflödigt, att Const.- TJtsk:s förslag i den sednare grundlagsförändrings-frågan hvilar, eftersom Konungens propos. i alla fall, om den antages, bestämdt uttrycker, alt a mom. i 21 §:n skall försvinna; men den skilnad uppstår dock, att i sådant fall finnes icke någon redaction, sorn hvilar, hvilket dock är nödigt, för att veta huru §:n skall lyda sedan förändringen ägt rum. Hr Printzensköld: I anledn. af hvad som blifvit yttradt om nödvändigheten att äga ett hvilande redactionsförslag, får )ag erinra derom, att 21 §:n är afdelad i 2:ne punkter, som äro så skiljda, alt den ena kan försvinna utan att detta inverkar på den andra punktens ordalydelse.
Hvad trettonde och fyrationdetredje punkterna beträffade, lade Ståndet, med godkännande af Utskottets uttalade åsigter, dessa punkter till handlingarne, och 656 Prot.-Uldrag den 18 November 1857. de af Utskottet föreslagna voterings-propositioner gillades, med undantag af de i den 2 7:de punkten framställda, hvilka Ståndet fann förfalla, enär beloppet af här förekommande anslag är genom trenne Riks-Stånds beslut bestämdt, samt, angående de olika meningarne om anslagets natur, Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet, hvar för sig, äro ensamme om sin mening, och förevarande anslagsfråga alltså bör antagas vara, i öfverensstämmelse med Presteoch Bonde-Ståndens beslut, afgjord. S. D. Sedan Borgare-Ståndet denna dag pröfvat Stats-Utskottets Memorial N:o 149, och dervid godkänt ej mindre den i 15:de punkten uttalade åsigt, än äfven de voterings-propositioner, hvilka Hedervärda Bonde-Ståndet, enligt denna dag meddeladt Protokolls-utdrag N:o 452, återremitterat, med inbjudning till de öfriga Riks-Stånden, att i besluten härom instämma, lade BorgareStåndet berörda Protokolls-utdrag til! handlingarne. O O Frän Heden. Bonde-Ståndet. S. 1).
Erkiebispen ähr här före, Wist wil han effter ehr köre, Trytusende til foot har han, Fämhundrade til häst försan. Gustavus. Från Ubsala wil iagh medh hast, Inthet skal han nu få migh fast, Til Rynningen wil iagh dragha” m. m. I allmänhet har väl författaren låtit sig angeläget vara, att, som det heter i titlen till Messenii ”Gustaf I,” införa ”hvar person med sådana tal och svar, som han hafver haft, medan han lefde.” Men stundom gör han dock deri ändringar eller tillägg, hvilka föga öfverensstämma med den historiska personens karakter. Så t. ex. känner man af historien, att då Gustaf disputerade med kapitelherrarna i Upsala och Peder Galle invände, att presterna fått sina privilegier af kejsare, konungar och furstar samt sina gods och gårdar af fromma själar, hvilkas gåfvor af konungar blifvit bekräftade, så svarade Gustaf, att då ega konungar också att återkalla privilegierna, så mycket mera som de ej hafva någon grund i skriften, utan äro framlockade genom munkars och presters predikande om skärselden och mera dylikt, hvilket icke af den heliga skrift kan bevisas. Men till det slående i detta svar tyckes icke Prytz hafva lagt märke, ty han låter sin Gustaf endast säga: ”Thet kan wara sådant är skänckt, Men orätt är doch Cronan händt Genom Munckars bedrägerij, Påfwens stemplan och tyrannij.” Biskop Brasks bekanta uttryck till djeknen, att ”det vore bättre att Paulus vore bränder, än att han skulle blifva af hvar man känder,” får nästan en anstrykning af löjlighet genom det derpå följande tillägg: — ”iagh har thet sagdt Men ingen har på sinnet lagdt, Nu få the thet wäl sielfwa see.” Bondscenerna äro med lika skicklighet anbragta som i ”Olof Skottkonung.” Sedan Gustaf i första aktens första scen omtalat, att han vill uppvigla smålänningarna, uppträda i andra scenen smålandsbönderna Judde och Gumme och förklara, att de ej vilja lyssna till hans uppmaning.
Deri omständighet att det exempelvis anförda lytl-dels mantalet förut varit deladt i mindre lotter upphäfver således ej författningens tillämplighet å detsamma, enär det utgjorde en enhet vid förlatlningens utfärdande, och exemplet ådagalägger således hvad man dermed velat visa. Jag vill dessutom anföra ett annat exempel. En gäldbunden person eger iJ8 mantal, som förvt ej varit klofvet, men fordringsegaren, som finner säkerhet nog i halfva fastigheten, söker med gäldenärens begifvande inteckning endast i den, eller i \J16 mantal. Skall domaren då, i strid mot intecknings-förordningen, neka inteckningen? Meddelas den, blir väl deraf en följd att panten kan lagligen utmätas och försäljas, ehvad den medför besutenhet eller ej; men härigenom uppkommer likväl en klyfning i rak strid mot 1855 års förordning. Flera andra exempel kunde anföras, men jag vill dermed icke trötta. ' Att vid gällande kraft längre bibehålla en författning, som uppenbarligen utgör ett misstag, som icke uträttar hvad man dermed åsyftat, som står i strid mot eivil-lagen och som utan allt gagn åstadkommer oreda, bekymmer och kostnader för den mindre bemedlade allmogen, kan väl ej vara rätt eller klokt, utan må man vidkännas misstaget och till rättesnöre för hemmansklyfningen återställa 1827 års förordning, som ej visat några menliga följder; och vågar jag alltså vördsamt föreslå Rikets Höglofliga Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853, angående tillägg till nu gällande föreskrifter i afseende på hemmansklyfning och jordafsöndring samt Kongl. Kungörelsen den 20 Juli 1855, som i nämnde Förordning gör ändringar, mätte, i de delar, som afse hemmansktyfningen, till all kraft och verkan varda upphäfna. I denna reservation instämde Herrar Kistner och Ödmansson samt Peller Jönsson från Jönköpings län, Per Eric Andersson från Westmanlands län och Eric Ersson, från Gefleborgs län.
En vard ledamot har tyckt sig finna framställningssättet uti denna skrifvelse så anstötligt, som oui den konime från en förman till en underlydande. För ruin del kan jag icke finna något anstötligt eller opassande deruti att R. St. bos K. M. i lind. anhålla om utredning och slutlig handläggning af ett ämne, hvilket förgäfves väntat denna slutliga handläggning under en tiderymd af 3o år. Samme värde ledamot har uti Exped.Utskis skrifvelse velat se en långtrådig krigshistoria. Framställningssättets större eller mindre långtrådighet beror naturligtvis på hvars och ens eget tycke, smak eller omdöme; men att ämnet utgör en krigshistoria kan icke räknas Exped.Utsk. till last. Det är i sanning en krigshistoria, och den är af en högst bedröflig art; ty striden har förgäfves fortgått i 3o år, och det är hög lid att den når ett alltför länge önskadt slut. Stånd den ena gången efter den andra uttalat sina önskningar i en så maktpåliggande fråga , men förgäfves väntat på ett önskadt resultat; så målte det derföre väl icke vara för mycket, att i und. tillkännagifva att man numera icke kan och icke vill i en rättvis sak låta förhindra sig af det 4;de Ståndets scrupler; hvarföre man i und. anhåller alt Konungen täcktes begagna den ekonomiska lagstiftningsrätt, som är till honom öfverlemnad, för alt göra slut på denna stridsfråga. Man synes vara öfverdrifvet rädd , att Regeringen skall få liÖra ett öppet sanningens språk, då man till och med i denna skrifvelse velat finna någon förebråelse emot Konungen. Den innefattar ingenting, som icke är landets temmeligen allmänna tanke, och att i höfliga och passande ordalag till thronen framföra allmänna tänkesättet i landet är Representationens icke blott rättighet utan äfven ovillkorliga skyldighet. Man måste vara mer än vanligt ömtålig och finkänslig, för att uti denna skrifvelse, om den läses i sitt sammanhang, finna något opassande mot Sveriges Konung. Om likväl så skulle vara, så är skrifvelsen sammanfattad uti en särdeles olycklig stund; ty den skulle då uttrycka annat an hvad Utsk. velat uttrycka.
Konungens rådgifvare hafva derefter icke haft väsendtligen annat att göra, än tillse om förslaget i lmfvudsaken öfverensstämde med deras mening och med författms allmänna syfte, ty i afseende på detaljerna kunde de vara tämligen förvissade om förslagets tillämplighet. Ett sådant förfarande kan, enligt min öfvertygelse, icke heller hädanefter umbäras. Om det begagnas, hvartill tjenar då Reg.-Rådens sittande i Stats-Rådet? Så vidt jag förstår, lill intet, om Konungens vanliga ordinarie Rådgifvare äro utrustade med erforderligt omdöme i afseende på författms-grundsatsernas rigtighet. Hvad Stats-Råden beträffar, så är det väl säkert att de, om Reg.-R:n stiftas, skola få mindre att göra än förut, i synnerhet Dep.-Cheferne. Desse hade då mera tid än tillförene att sys - 202 DeD 12 Juli f. m. selsätta sig med lagstiftningsoch organisations-ärenden. Men både Dep.-Chefer och kousullativa Stats-Råd blefve mindre skicklige än förut att handlägga dem; ty en rätt kännedom derom får man egentligen derigenom att man föredrager besvärsmål och ser sakerna i deras tillämpning. Derigenom erhålla ej mindre Konungens samtl. Rådgifvare än ock Han sjelf, såsom jag redan sagt, kännedom om förfatln:nes brister och emhetsmännens fel. Om Stals-Rådets ledamöter förlora i sak-kännedom och författms-kunskap hvad de vinna i tid, hvartill har då Reg.-R:n tjenat dem eller Riket? Endast till skada. Det skulle äfven hända, att Stads-Råds-Kandidater ansåge det blifva mindre svårt än förr att vara Konungens Rådgifvare, emedan författms-kunskapen mindre behöfdes; ty om någon besvärade sig, så finge han gå till Reg.-R:n, och Departem.-Chefen hade intet annat att göra, än föredraga befordringar, afsked och s. k. kuranta mål samt att föreslå nya författn:r.