Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan dispacheuren fått emottaga fullständiga haverihandlingar, vare han skyldig att sist två månader derefter å dag, som genom anslag å stadens rådstufva af honom kungöras bör, hafva denna upprättad och tvefaldt utskrifven med derå 93 tecknad underrättelse, inom hvad tid den missnöjde bör, till sin talans bevakande, målet vid domstol anhängigt göra; utgifve ock det ena exemplaret till den, handlingarne aflemnat, och hålle det andra öfrige delegare i haveriet tillhanda. § 172. För haveribidrag, som af gods bör utgå, ege befälhafvare till godset samma rätt, som för fraktfordran (§ 117). För godsegares fordran på haveribidrag af fartyg och frakt häfta dessa. Fartyget må ej lemna den hamn, der haveriet blifvit uppgjordt, förr än bidragen af fartyg och frakt blifvit guldna eller säkerhet derför ställd. § 175. Till enskildt haveri räknas all skada och kostnad, hvilken ej till gemensamt haveri kan räknas, såsom: 1. tillfällig skada å fartyg eller gods af eld, isgång, storm eller sjöstörtning, af fartygets segling eller drifvande på annat, af dess stötning på klippa, grund eller strand, af uppkommen läcka, genom bristande, skamfilande, bortblåsande, eller förlust af mast, stång, rå, segel eller annan fartygets tillbehör, så ock af skeppsbrott, kondemnation, sjöröfvares borttagande af fartyg eller last eller plundring af skeppsredskap eller af gods, när det sker, utan att befälhafvare något deraf utgifver till befrielse från ytterligare våld; 2. kostnad för sådan omlastning af gods, som i § 116 sägs, så ock den förhöjning af frakt, som dervid måste erläggas; 3. reklamationskostnad, när fartyg och last, efter skedd uppbringning, hvar för sig reklameras; 4. kostnad för protest och sjöförklaring i anledning af de i denna § omförmälda olyckshändelser, då gemensamt haveri tillika icke egt rum, så ock kostnad för besigtning och värdering af sådan skada, som i mom.
Dea sorn bifaller Bevilln.Utsk:s förslag angtde tull bestå moieIserna för hvitt bomullsgarn under l\:o 26, voterar ja; dea det ej vill, voterar »ej; Vinner nej, antages samina förslag med dea förändring, att införselstullen A livin bomullsgarn under N:o 26 bestämmes till 5 skillingnr. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer: Garn, Bomulls-: dvitt: N: o 26 och deröfver; Färgad); Ca m el-; och Gordereller Sejler. Emot Utskottets förslag yrkades nedsättning i införselstullen till 5 sk. Efter förnyade propos:r, dels lill bifall å Utsk:s förslag, dels till den förändring deruti, att införselstullen måste bestämmas till 5 sk., blef sistnämnda mening af R. o. Ad. bifallen. Garn, K a m u 11 seller Redgarn: färgad!, t v i n II a d t eller dubblerad t. Utskottets förslag bifölls. Garn, Kard ulls-: o färgad t, otvinnadt och od u b b I e r a d t. Atskillige yrkade, att det i 1835 års taxa stadgade förbud emot införsel af denna vara måtte bibehållas; och af en ledamot yrkades införselstullens bestämmande till 33^ proc. af tullvärdet; hvaremot många ledamöter talade lör bifall till Utsk:s förslag. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i denna punkt. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Landtm, förklarade, det han funnit ja hafva öfverröstat nej, i anledn. hvaraf votering begärdes. llr Den ii December e. m. 225 Hr Frih. o. L a n d t m. föreslog, att ja-propos:n skulle komma att innehålla bifall till Utsk:s förslag, och nej-propos:n förbud emot införsel af ofårgadt, otvinnadt och odubbleradt kardullsgarn.
Rädet Jser hjelm yttrade sig r underdänighet, att dä uti sjelfwa hufwudfrägan, den Justltiä-Rädet förra gängen uti Högsta Domstolen ickeöfwerwarit, hmuwida begärd Jntekning uti fast egendom, mä, enär Gäldenär sökt Afträdesförmon, irman Gäldenär öfwer Len i6F Den 17 Julii. den sökte Jntckningen blifwit hörd och Domaren fig deröfwer ulläiit, anses Mande, sä iyjd§ den i anora afseenden är laglig, Justitiä-Rädet instämde med de fyra Högsta Domstolens Ledamöter, hwilka dä tillstyrkt den af Riksens Ständer t underdänighet föreflagne förklaring öfwer? Cap. i. Z. Rätte, gängs Balken, att fastän efter sökt Jntekning och sedan Domaren utsatt dag till Galdenärs hörandr deröfwer, denne skulle, innan samma dag u-träffat, söka Afträdesförmon, sädant icke mä betaga en i alla andra afseenden fullgiltig Jntekning den werkan. att medföra förmons. rätt, sä trodde Justitiä-Rädet, till förekomman. de af de brister och olägenheter, som af ett sädant Lagens stadgande mojligtwis kunde uppkomma, och af be öfrige Högste Domstolens Ledamöter, de der härifrän warit skiljaktige, blifwit uppgifne, fig böra i underdänighet till. styrka bifall af hwad Stats. Rädet Friherre Rosenblad förestagit uti första pmicten^ angäende Jnteknings-ansöknings communicerande inom 90 dagar, och uti z:dje momentet, rörån, de wid Cesiionstiden oafgjord fragaS, om In. teknings beständ, pröfwande af Concours.Do. maren, dock med den uti 1. Momentet af Justitiä-Rädet
Bref af 1685 synes, att salpeterhjelpens utgörande efter markegång inom dessa län icke varit att anse såsom ett undantag eller en tillfällighet. Men sjelfva rättsgrunden för denna skatts utgörande synes ännu icke vara bestämd, och rättast hade väl alltså varit, att frågan härom genom i laga ordning anställd rättegång blifvit afgjord. Dä emedlertid den K. proposm icke omnämner eller uptager dem, hvilka å lön fått denna skatt sig anslagen och beloppet deraf, ansåg Utsk. frågan outredd och sig förhindradl att tillstyrka bifall till den K. proposm. Jag anhåller derföre om bifall till Utsk:s förslag, Hr Lagerheim, Lars Magnus: Uti en fråga af så ingripande vigt, den der angår en origtig beskattning på en hel provins, anser jag icke vara skäl, att längre fördröja afhjelpandet deraf. StatsUtsk. hade således enl. min åsigt bordt vara oförhindradt, att sedan Konungen, efter vederböra hörande, ansett de väckta anspråken öfverensstämmande med billighet och rättvisa, och derföre begärt ett förslagsanslag af 10 eller 11,000 r:dr, tillstyrka R. St. upförandet af ett sådant anslag, för alt såsom ersättning utgå till dem, som efter skedd närmare utredning af ämnet kunna anses dertill berättigade. Jag anhåller således om återremiss af betänk., på det Utsk. må försättas i tillfälle, att taga saken i närmare öfvervägande. Hr von Hartmansdorff, Äng: I detta ämne likasom i andra är första frågan, huruvida man har rätt i sak. Den andra är, Den 13 Mars. 400 huruledes verkställigheten må tillämpas. Om Småländningarne hafva rätt i sak, eller icke, är ännu oafgjord!. Konungen har väl förklarat, det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att de efter kronovärdi, och ej efter markegång, betalade den s. k. salpe terhjelpen, men denna ränta hörer till de ordinarie, i fråga om hvilka R. St. hafva sitt ord likasåväl som Konungen.
På de skäl, som i fråga om 12 §:s 2 mom. blifvit anförda, torde äfven de i denna § förekommande orden: “och bafve tredje gången dessutom sin handolsrättighct förverkat*', böra ur författningen utgå. § 58. Vid det förhållande, att icke uti alla städer stadsfullmägtige finnas, har Utskottet ansett detta uttryck böra utbytas mot “vederbörande kommunalmyndighet hvilket torde af Rikets Ständer godkännas. § 60. Med oinförmälande hurusom det understundom skall inträffat, att personer, hvilka blifvit ställda under tilltal för oloflig försäljning af bränvin, vid flera rättogångstillfällen saklöst uteblifvit och emellertid fortfarit med krogrörelsen, hvaraf blifvit en följd, att den olofliga försäljningen kunnat under längre tid fortsättas, innan den som idkat densamma blifvit derför sakfälld, har Riksdagsfullmägtigen Jöns Andersson från Malmöhus län, i ofvan omförmälda motion, yrkat, “att den, som är stämd för oloflig försäljning af bränvin, men utan laga förfall uteblifver vid domstolen, må kunna fällas till böter samt, vid verkande vite eller vid äfventyr att ohörd blifva dömd, åläggas att iakttaga inställelse å tid, som domstolen bestämmer. Då det torde vara vederbörande domstolar obetaget att för uteblifvande i mål af ifrågavarande beskaffenhet förelägga vite, samt hvad motionären i öfrigt föreslagit derom att tredskande part skulle kunna dömas, utan att vara i målet hörd, strider emot de allmänna grunderna för gällande rättegångsordning och således icke synes böra uti en specialförfattning ifrågakomma, hemställer Utskottet, att berörda yrkande må lemnäs utan afseende. Stockholm don 31 Maj 1866. Reservationer: Sammans. Bevilln.-, Lags. Allni. Besv.- o. Ekon-Utskott.
Uppå derefter framställd propos. blef Utsk:s första förslag, på 4;de sidan i betänk. N:o i i, af R. o. Ad. bifallet. Utskottets sednare förslug på 4 t ^ e sidan i betänk. Frih. Sprengtporten: Jag vill vissei ligen icke bestrida, att R. St. må kunna ingå till K. M. med en und. hemställan i detta fall, men jag vill upplysa, att denna omständighet ingalunda undgått lieger:ns uppmärksamhet, och att föreskrifter vid flera tillfällen blifvit vederbör, meddelade att i detta afseende vidtaga de administrativa mått och steg, som kunde leda lill ändamålet. Men sjelfva åtgärden möter ett hinder, ithy, att det icke är en usance inom andra Europeiska hamnar att utöfva en sådan controll, sorn den ifrågavar. Således tror jag icke, att om också Ständerne nu till K. M, aflåta en underd. skrifvelse i delta afseende, den kan lända till annat resultat än det nuvar. förhållandet. Frih. Cederström: Jag instämmer så mycket hellre med Frih. Sprengtporten, som efter gällande författningar, då rapport inkommer till läns-styreisen, att smitta finnes i den eller den trakten, staden eller socknen, det är landshöfdingen skyldighet att ditsända provincial-läkaren för att hålla besigtning och derefter bestämma öfver sjukanstalterna, och hvilka som böra insändas till kurhuset. Att bestämma något ronde främmande skeppsbesättningar som hitkornma, lärer svårligen låta sig göra, och jag afstyrker således den föreslagna skrifvelsen till K. M. Hr von Hartmansdorff: Den åberopade K. befallningen till Cornmerce-colhm af år t83g tillstår jag mig icke känna. Jag kan således ej yttra huruvida den må vara ofullständig eller icke. Men det vet jag, att de författningar, som i detta fall voro gällande den lid jag var stals-secrete - 312 Den 19 Augusti e. m> lilie, voro ofullständiga. För Stock holm gällde i detta afseende en författning, som icke sträckte sig till de öfriga städerna, emedan lion ingick i hamn-ordningen för Stockholm.
Län, och äfven ägare till ett af de så förhatliga Pistoriska Apparaterna, skulle jag, såsom organ af det enskilta interesset, kunna beklaga mig öfver det förderf, som ådrages alla näringar, och den deraf följande minskning i det allmänna välståndet, härledande sig ifrån osäkerhet och beständiga förändringar i de lagar, efter hvilka näringarna utvecklas och fortgå. Jag skulle kunna förelägga Ständerna den, måhända icke mindre betydeliga än oförutsedda, capitalförlust, som tillskyndas Landtbruket, genom förstörandet af redan anlagda Brännerier och Redskap; framställa den bedröfyeliga taflan af Den 4 Jun i i f. m. en mängd förstörda familjer, som, i förlitande på författningarnas bestånd, köpt egendomar, hvilka de nu måste, tillika med hela sin förmögenhet, frånträda; och sluteligen visa, huru väsendtlig den lilla contantia inkomst är för Landtmannen, som genom ifrågavarande binäring honom tillskyndas. Jag skulle dervid kunna påminna, 'att allt det förderf, som ådrages den enskilte medborgaren, äfven drabbar det allmänna, emedan icke annat allmänt väl gifves, än summan af det enskilta; men när en skräckbild hänfört opinionen, äger man sällan lugn nog att behjerta enskilta interessen, huru stora, och med det allmänna nära sammanhängande, de än må vara. Jag vill derföre inskränka mig till sjelfva saken allena. Hafva, lika med den lastade tillgången af Bränvin, missbruken af dess njutande dessa sednare åren verkeligen tilltagit?
Men läser man med uppmärksamhet Herr Bomans ifrågavarande motion, skall man ulan svårighet inse, att den så mycket mindre, hvad Herr Wallenberg beträffar, handlar om något annat, än det af Högsta Domstolen redan undanröjda hindret för Wallenbergs riksdagsmannabehörighet, som motionären sjelf uttryckligen anhåller, alt, för den händelse hans om Wallenberg väckta förslag icke skulle kunna godkännas, på den grund att denna sak redan varit underkastad Högsta Domstolens pröfning, Borgare-Ståndet åtminstone matte gilla hans framställning rörande Herr Lallerstedt. Och vore raan än aldrig så benägen att med Utskottets majoritet instämma deruti, alt en fullmagt pä riksdagsmannaskap icke i och för sig innebär behörighet för fullmagtens innehafvare att vara ledamot af ett Riks-Stånd, så kunde man, enligt mitt förmenande, dock icke deraf följdriktigt komma lill den slutsats, att den fullmagt, som nu är i fråga, skulle kunna göras betydelselös i afseende på just de omständigheter, som af vederbörande embetsmyndigheter varit tagna under ompröfning vid det om fullrnagtens utfärdande lagligen lättade beslutet. För min del erkänner jag villigt Riks-Ståndens rätt icke blott att, efter deri af Herr Ju~ stitie-Stalsministern enligt lil § Riksdags ordningen fullbordade fullmaktsgranskning, från sig utesluta sådana personer, mot hvilka, »till följe af 14 och 18 i samma Grundlag, någon anmärkning eger ruin,» ulan äfven den vida mera betydande, alt, sedan jemväl domaremagten varit i tillfälle att i afseende på någon inför densamma anhängiggjord fråga yttrande afgifva, pröfva och afgöra åtskilliga andra anledningar till anmärkningar, som emot befullmiigtigad
Reglementet för fån gar ne i Smedjegårdshäktet och Kongl. Brefvet den 12 November 1807, äfven utsätter ansvar för Vaktkarl, utom militairen, som på enahanda sätt förgår sig; och någre bestämdare stadganden härom synas Utskottat icke vara af nöden. Till den förändrade Rcdaclion af, Gap. 2 §. StrafEBalken som Motionairen föreslagit, anser Utskottet sig ej böra tillstyrka bifall. Utom sista Momentet deraf, är allt det öfriga endast ett sammanförande af hvad nu gällande Författningar, angående brottsliges häktande förmå och detta är redan så kändt, att någon Lagförklaring till ytterligare kungörande deraf nu icke synes Utskottet af nöden. Det ovilkorliga stadgande uter, som sista Momentet innefattar, skulle betaga dem, hvars anklagelse vid första Domstolen blefve ogillad, en betydlig del af den förmån han genom ändringssökanden hos högre Rätt kunde vinna, nemligen säkerhet å den anklagades person; men lika så origtigt det stadgande sålunda å ena sidan vöre, att en anklagad ovillkorligen bör lösgifvas då han af första Domstolen blifver frikänd, lika så orättvist vore det åter å den andra, 0111 aldrig en af förste Domstol frikänd, skulle få frigifvas förr än de besvär blifvit af högre Rätt pröfvade, som öfver befrielse-utslaget kunnagblifvit anförde.^ Ut - § 3 3.
St:r vid nästkommande sammankomst meddelas. c) att, i följd deraf, någon annan förändring i Lagmansoch Häradshöfdingc-xänta» för närvarande icke bör ske, än att å de ställen, såsom uti Carlskoga Harad i Nerike samt flere trakter af IVermlandj hvarest den nu betalas med mindre än sammanlaggdt 12 sk., den bör till detta belopp fullt för hvarje Matlag på Landet förhöjas, och beräknas å alla Orter lika, nemligen den StatsVerket förbehåilne Lagmansoch Häradshöfdinge räntan, £ af afgiften med 9 sk. och ZiKgsgiwtwhgj-penningarne £ med 3 sk.; hvarjemte 58 StatsUtskottets Wermlands innevånare böra befrias ifrån utgifter för Fångföringen, och kostnaden derföre i detta Län, såsom i allmänhet, till följd af K. Brefvet den 2 Frebruarii 181g, äger rum, af Statsmedlen utgå. cl) att Lagmansoch Häradshöfdinge-Räntan till bela beloppet, 12 sk., hädanefter bör till StatsVerket ingå och ett emot |delen deraf belöpande anslag i RiksStaten uppföras till godtgörande af Domares och Nämndens Tingsgästningspenningar. De vederbörande, sorn i Tingsgästning nu åtnjuta mera an ndel, likväl under deras tjenstetid dervid bibehållne. — Dock bör, hvad Dalarne angår, det så väl i afseende på hagmansoch Häradshöf dinge-räntans utgörande, sorn Tingsgästningspenningarne, hvilka i denna Ort allena uppbäras directe af Nämnden, som för Häradshöfdingens lott redovisar, det derstädes tills vidare vid hittills följda grunder och ordningar förblifva.
När nu under dylika omständigheter Regeringen icke fästat ringaste afseende vid någon omorganisation af Arméen, oaktadt en sådan icke allenast är af behofvet påkallad, utan äfven begäres af de 2:ne RiksSt:n som representera de mest skattdragande delarne af Svenska folket, så bestrider jag högeligen, att jag gör mig skyldig till inkonseqvens, 476 Den 6 December e. m. derigenom att jag under för handen var:de förhållanden yrkar afslag på de af Regeringen föreslagna löneförhöjningarne. Skulle denna min åtgärd vinna bifall af R. St:rs majoritet, och lönerne komma att utfalla till oförändradt belopp allt intill dess den begärda omorganisation af vårt landlförsvar kommer att inträffa, är det dock icke Ständerna, som härtill äro vållande, utan Regeringen, som detta förhållande bör drabba. Har denna derjemte vidtaget hvad inom andra Arméer redan länge egnats en skyldig upmärksamhet och omtanka, nemi., att genom kloka och ändamålsenliga åtgärder bereda möjligheten, i synnerhet för de mindre löntagarne, att kunna begränsa utgifterne med inkomsterne? Jag tror detta icke; men vill dock vid detta tillfälle förbigå de förhållanden, som gifva stöd åt denna åsigt. De äro dessutom ganska väl kända af oss alla. Det är ingalunda, sorn Hr Björnstjerna velat påstå, i följd af jordens högre värde, som min beräkning af landtförsvarets kostnader nu upgår till högre belopp än tillförne; utan föranledes detta förhållande, uteslutande från .de allt mer och mer förökade anslag, som vid hvarje Riksdag beviljats 4:de HufvudTiteln. Hvad aflöningen medelst boställen angår, har jag uti mina förslager fullständigt ådagalagt olämpligheten häraf. Jag anser detta sätt för Armée-befälets aflöning vara det minst ändamålsenliga af alla. Detta aflöningssätt är derjemte ett förstucket spel, då det i räkenskaperna upgifves helt annorlunda än det i verkligheten utfaller. Sjelfva löntagaren är till och med oftast sjelf i okunnighet om det belopp han kommer att tillgodonjuta. Vida bättre är om lönerna utfalla i kontanta anslag, och till samma belopp de på papperet förekomma.
B:ko R:dr 10,000: som uppå Finansoch Ecklesiastik-Departementens gemensamma föredragning blifvit föreslagen, att, oberoende af läroverkens förändrade organisation, tilldelas Stockholms stads undervisningsverk, i stället för motsvarande belopp, som af tolagsmedlen utgått, icke af Rikets Ständer vid denna riksdag äska större tillökning i nuvarande anslag för elementar-läroverken än 3o,ooo: att utgå såsom reservationsanslag, för att, jemte nuvarande tillgångar och den afgift af lärjungarne, som blifvit föreslagen, användas till löner för lärare vid de elementar-läroverk, som blifva inrättade efter de nu godkända grunderna, med rättighet för Kongl. Maj:t dels att använda besparingarna på anslaget så väl till duplikanters aflönande, som till oundvikliga byggnader för läroverkens behof, der andra medel icke finnas att tillgå, dels att till hvarje skolas disposition för dess materiella behof öfverlemna hälften af det Öfverskott å afgiften af lärjungarne, som vid skolan uppkommer, sedan den summa utgått, hvilken minst bör erläggas; och ville Kongl. Maj:t derjemte, då de åtgärder, hvilka för skolväsendets ordnande komma att vidtagas, blefve af det omfång, att de icke kunde inom Eckesiastik-Departementet medhin - 3o nas utan särskildt biträde jemväl af personer, som i ämnet egde speciell kännedom och erfarenhet, föreslå Rikets Ständer att tillika å stat uppföra ett årligt anslag af R:dr 3,ooo: att i nämnde afseenden användas. Härjemte behagade Kongl. Majrt i nåder förordna, att, intilldess annorlunda stadgas, de, som till lärareplatser vid elementarläroverken befordras, endast må erhålla förordnanden å sina tjenster, med rättighet att tills vidare komma i åtnjutande af tjensten åtföljande förmåner; men att med prof och tillsättning i öfrigt skall tillgå, på sätt redan finnes föreskrifvet; och skulle härom Cirkulär afgå till rikets samtelige konsistorier samt till direktionen öfver Stockholms stads undervisningsverk. 15:o En väsendtlig brist i våra undervisningsverk är saknaden af anstalter för fruntimmer s-under visningen.
Vid föredragningen af flöglotlige Riddcrskapets och Adelns, genom ProloeolIs-Utdrag den i7f dennes, meddelade inbjudning att delaga i dess beslut, i anledning af -Siats-Utskottets Utlåtande N:o 3j, angående it Iska lian de af Borgholms Garnisons Servicemeddl samt Djeknepenningar ne, och samma Utskotts ytterligare Utlåtande JX:o iSj i samma ämne, balin Presle-Siåndet för godt att vidblifva sitt redan fattade beslut. Till följd häraf blef Stats-Utskottets nu ånyo föredragne Utlåtande, N:o 187, lagdt till handlingarne. S. D. Foredrogs LagUtskottets Memorial N:o roj, i anledning af Preste-Ståndets den i/j. dennes lättade beslut, ätt Utskottets Betänkande:» Unis /[{, 45, 46. 4;. 46, 4t>,- 5or 5i, 5a, .53, 55, 62, 65 och 68 skulle -hvila, lill dess Utskottet inkommit med Utlåtande öfver Ri-ksdägsfuIIolagligen Peter Perssons den 5 Maji till Hedervärda Bonde-Ståndet i gifue, Ben 10 i samma månad Lill Lag-Utskottet remitterade och deri ar Maji de öfrige Stånden meddelade anförande, äfvensom öfver Hedervärda Bonde-Ståndets alerremiss af förstnämnde elfva Betänkande»; hemställande Lag-Utskottet, 0111 icke, på anförda skäl, P reste-S tå lide t skulle, tinna för godt att Utskottets ofvan uppräknade fjorton Betänkande» tili afgörand företaga.
DepositionsBanken egentligen tili förvaringsställe, så skulle med afseende å de förekommande orden »med flere,» den slutsatts kunna dragas, att sådane Stiftelser, Bolagsföreningar och enskilde böra tillhöra 4:de klassen och följaktligen från folii-afgift befrias; men då meningen sannolikt varit, att ej mindre alla enskilde, utan ock alla Stiftelser och Bolagsföreningar, uppkomna i beräkning på enskild vinst, skola underkastas dylik afgift, ehvad de begagna Depositions-Banken blott såsom förvaringsställe, eller utställa invisningar med beräkning på omloppstid, torde, till undvikande af oriktig tydning för framtiden af ifrågavarande föreskrift i olvanberörde § och morn., densamma böra erhålla en förändrad uppställning. 44:o. Uti 148 § stadgas, jemte annat: »Banken må, så vidt lägligt är och utrymme dertill inom Banken gifves, under försegling af inlemnaren, till förvar emottaga paketer eller annan flyttbar egendom, utan att om innehållet undfå uppgift och utan ansvarighet å Bankens sida för oförvållad skada eller tillfällig olycka;» skolande vid det nedsatta godsets återtagande till Banken erläggas den genom berörde § bestämda afgift. De bevis, hvilka, på grund häraf, från Banken till vederbörande inlemnare utfärdas, gälla uti innehafvarens hand, och vid utgifvandet af bevisen tillses en 4 - 26 Berättelse af Banko-Fullmäktige. dast, att inlemnaren erhåller desamma, utan att dervid någon kontroll utöfvas, huruvida en inlemnare verkligen är den person, han uppgifver sig vara. Emot detta förfaringssätt har blifvit anmärkt, dels att en inlemnare lätteligen kan gå i mistning af det nedsatta godset, derigenom att beviset deröfver honom beröfvas, samt dels att Banken kan komma att förvara stulet gods och hindra stöldens upptäckt på det sätt, att det stulna, hvilket i Banken nedsättes, först en längre tid efter brottets föröfvande och sedan detsamma möjligen blifvit förgätet, från Banken uttages.