Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer voro skyldige att betala summan, ty resultatet kan lika väl blifva motsatt, och Riksens Ständer äro i alla fall icke bundne af undersökningen. Det har blifvit nämndf, att saken skall Vara af StatsUtskottet behandlad alldeles lika med hvad som vid en dylik fråga under sistledne Riksdag egt rum. Jag vet dock icke, hvarföre man just skall citera den sista Riksdagens handlingssätt vid detta fall, och hvarföre man icke heldre kan åberopa sig 1766 års, då famillen fick sig 6 a T)en 16 September e, tn. tilldömd liqvid för dess fordran. Det har vida» re blifvit yttradt, att saken vöre 1 alla instantier afgjord och afslagen. Detta kan jag åtminstone icke finna, ty år 1766 godkändes fordrings-anspråken af Högsta makten. Jag har ej nog juridisk kunskap, men jag kan icke föreställa mig, att ny resning kunde komma i fråga, sedan Rik* sens Ständer en gång tillerkänt famillen dess fordran. Hvad sedan beträffar, att en sådan fråga blifvit af Kongl. Majit i Högsta Domstolen afgjord, så vet jag icke, huru den derstädes blifvit väckt, ty icke har mig vetterligen det skett å famillens sida, och någon kännedom derom har icke eller kommit famillen till godo, likasom icke någon expedition af beslutet följt, utan lärer man härvid endast åberopa sig ett Protocoll, sorn i Högsta Domstolens /^.rchiv ligger förvaradt. Här är emedlertid ej nu fråga om något bifall till fordrans betalande, och jag kan icke ellet finna, att en undersökning derom innefattar ett sådant bifall; men gör mig förvissad, att, då ämnet är grannlaga, och nu blifvit sedt på så olika sidor, samt det torde vara svårt, att här pröfva det, Ridderskapet och Adeln skall med nöje omfatta tillfället att genom en undersökning få frågan en gång utredd.
Sprengtporten: Jag skall utbe mig att förslaget ännu en gång må upläsas, och alt jag derefter må återfå ordet. Sedan den upläsning försiggått, yttrade Frih. Sprengtporten: Jag understödjer Gr. Björnstjernas förslag, ehuru jag anser den af Gr:n föreslagne census allt för hög, och jag beklagar, att någon förändring härutinnan numera icke kan ega rum, men jag kan icke inse något skäl, hvarföre icke ståndspersoner som ega betydlig jordegendom, skola få rättighet att välja och få inträde bland R. o. Ad. De slå i alla sina förhållanden så nära R. o. Ad:s jordegande ledamöter på landsbygden, att jag anser ötsk:s förslag skulle vinna ganska mycket derpå, om denna rättighet lemnades dem. Min afsigt är icke, att egare och lideikommiss-innehafvare af i mantal salt jord, hvilka lill ofrälse ständ höra och på grund af Kongl, fullmakt innehafva eller förut innehaft Ijenst å rikets stal, skulle uteslutas, ulan endast att desse egare af större fastigheter, hvilka icke äro eller varit embetsman, skulle jemte de i 2 mom. 12 § omnämnde bilda en gemensam valklass. Huruvida det med formen för öfverläggningen öfverensstämmer, att en sådan förändring göres, öfverlåter jag åt Hr Frih. o. Landtm, alt bedöma. Möter icke något hinder, yrkar jag bifall till Gr, Björnsijernas förslag sålunda, ali desse fastighetsegare, hvilka uti 12 § 2 mom. icke blifvit tillerkänd representalionsrätt, ingå såsom valmän med dem, som omtalas i samma § och mom. Jag föreställer mig, alt om Utsk. vore i tillfälle att göra en statistisk beräkning öfver de personer, som blifvit tillerkände rösträtt efter 12 § 2 morn., skulle deraf befinnas, att antalet icke är särdeles stort. Huruvida Gr. Björnstjernas förslag kan upfattas i den syftning, jag tagit mig friheten framställa, öfverlemnar jag åt Hr Frih. o. Landtm:s bepröfvande. Gr. Lagerbjelke: Att i enlighet med Gr.
Du talar så grammatikaliskt korrekt att det riktigt är rörande du näns aldrig ens säga inte, utan säger alltid icke men allt det der är inte nog. Det är något som heter stil...» »Hvad jag inte har kan jag arbeta mig till.» Han gjorde en axelryckning. »Ja, du har åtminstone energi», sade han, men i sjelfva tonen låg der ett undertryckt tvifvel. »Jag har också haft bruk för den i mitt lif», svarade hon. »Skada att du inte haft något af den varan till öfvers åt mig.» »Du har kanske aldrig behöft den. Så vet du inte om den kanske fins ändå.» »Jag behöfde den för att kunna göra något duktigt och slå igenom.» »Den kommer.» »Jag vet inte. Ibland tror jag det sjelf; ibland inte. Ibland tycker jag det käns som skulle den komma, ifall lifvet en gång satte mig knifven för strupen och tvang mig att spänna alla nerver an. Men ibland förefaller det mig som om det inte skulle nytta. Jag skulle inte anse det mödan värdt, jag skulle böja hufvudet tillbaka med ett smil och sjunka.» »Menar du att du icke kan arbeta?» Hennes ton var sträf och hård af bemödandet att maskera den ångest, som smög sig öfver henne vid hans ord. »Ja», sade han. »Vänta bara. Låt bara lifvet gripa riktigt hårdt tag i dig.» Han smålog åt den ifver med hvilken hon försökte öfvertyga honom och sig sjelf. »Jag fruktar att lifvet inte kan gripa tag i mig. Jag är lam invärtes. Jag känner aldrig någonting aldrig någonting.» Hon såg på honom med sina allvarliga ögon; och i dessa ögon med deras grundton af samlad lifsintensitet kom der nu också ett annat uttryck till. Den klang så ödslig och förtviflad, denna bekännelse framsagd i en lätt och skenbart sorglös ton. Det klämde henne för bröstet denna unga menniska, som sade sig vara förlamad invärtes, var blott 25 år och han var hennes son. »Jag ville hellre lida», fortfor han; »hellre hvad helst, bara jag verkligen kunde känna något.» Det blef ett ögonblicks tystnad.
Stadgan den 13 April 1808, angående jagt och djurfång, förekommande bestämmelser om böter för villebråds fällande, gifvit domare anledniug till tvekan, huruvida berörda böter böra utgå särskildt för hvarje dödadt djur eller endast för hvarje gång åtal sker, hvilken sistnämnda tolkning, som torde vara allmännast vederlagen, Rikets Ständer anse alltför lindrig att afskräcka ifrån lagens öfverträdaude; att de i Kongl. Kungörelsen den 24 Oktober 1851 ExpeditionsUtsko t tets Förslag till underd.
Supén hade serverats i en stor sal på nedra botten, med fenster och glasdörrar utåt trädgården och parken, der en mängd folk ifrån godset och trakten deromkring samlat sig, för att se bruden, och ehuru det var i slutet af September månad, spred månskenet tillräckligt ljus öfver den fria, gröna platsen – omgifven af gamla, höga popplar framför fensterna, – för att kunna urskilja föremålen med lätthet, men ljusen inuti rummet gjorde att endast de närmast stående af åskådarne kunde ses inifrån. I det ögonblick Edvard aflägsnade sig, befann Anna sig alldeles ensam nära glasdörrarne, och den sällsamma, ofrivilliga fruktan, som nyss vikit ett ögonblick vid ljudet af Edvards lugna och glädtiga röst, återkom med ens och öfverväldigade den unga flickans sinnen helt och hållet; med en panisk ångest såg hon sig omkring, hon tyckte att ljusen omkring henne brunno med ett hemskt och flämtande sken; de praktfulla blommorna, i höga vaser på borden, syntes henne blekna och sprida en liklukt som qväfde henne; hon lät sina blickar långsamt och med en pinande noggrannhet genomtåga det stora rummet; tant Lovisa stod längst bort vid förstugudörrn, ifrigt samtalande med fru Berg, i en soffa midt emot satt prostinnan, och öfversten, hofmarskalken och Konrad stodo framför, men, ehuru hon såg att deras läppar rörde sig, kunde hon icke fatta deras ord annat än som en låg, oredig susning, afståndet mellan henne och dem syntes henne oändligt, de sjelfva tycktes röra sig som automater, alltsammans förekom henne som en förtrollning, som om en spöklik förstening rådde öfver allt; hon vände hufvudet mot glasdörrn åt parken, en hastig väderil, vanlig om höstqvällarne, susade förbi fensterna och förde en hvirfvel af gula löf mot rutorna. Anna darrade, som om den vidrört henne sjelf, och ovilkorligt drogos hennes ögon åt glasdörrarne och de mystiska gestalter som närde sig fram och åter der utanför, då – midt bland dessa figurer en gestalt, djupt insvept, hvars ansigte och former hon icke kunde urskilja, – trädde framom de andra, den nalkades till rutan allt mer.
Ehuru jag under andra förhållanden visserligen icke skulle hafva motsatt mig den af siste talaren begärde återremiss, och utan alt nu ingå i sjelfva hufvudfrågan, tager jag mig friheten hemställa, huruvida, sedan Riddarh.- Sekretin uplyst, att Betänk, blifvit bifallet af 2:ne Stånd, det kan löna mödan, alt besluta en återremiss. Vi kunna ganska lätt föreställa oss det Betänk. Utsk. såsom svar på återremissen kommer att afgifva nemi. att, sedan nu förevaride Betänk, blifvit af 2 Stånd bifallet, den af R. o. Ad. beslutade återremiss icke kan till någon åtgärd föranleda. Mig synes åtminstone, att vi icke böra besvära Utsk. med att skrifva ett sådant Betänk. Hr Bergenstråle, Claes: På grund af de uplysningar Riddar!). -Sekret. meddelat och af hvad Gr. Liljencrantz anfört anhåller 134 Den 16 Februari. jag om bifall lill Betänk., emedan, sedan 2 Stånd bifallit detsamma, en återremiss tjenar till intet. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: I anledn. af Hr Adlerborgs framställning, att annan person än Pastor skall vara ordför:de i sockenstämma för behandling af mål utaf icke ecklesiastik natur, får jag förklara, att sådant är fullkomligt opraktiskt, emedan i sockenstämmor förekomma ärenden af sä blandad egenskap, att ingen kan afgöra om de äro ecklesiastike eller verldsliga. Hvad skulle följden häraf blifva? Jo! att de båda ordför:derne börja ali tvista om hvem som skall föra klubban. En sådan tvist inför sockenstämman bör naturligtvis undvikas, och en lag, som åstadkommer dylik tvist, bör väl kallas opraktisk. Jag anser Betänk, böra bifallas och anhåller derom. Hr Adelborg: Som jag icke tydligt hörde upläsningen af prot.utdr. frän de andra Stånden, auhäller jag om ursäkt för den discussion jag åstadkommit. Enl. min upfattning skulle Betänk, vara bifallet af ett Stånd och återremitteradl af ett annat.
Derefter gjordes proposition pä benna H med förändring af anialet af Expeditions, Utskottets Ledamöter i frän 12 tillj 16. Tiftlls. HanS Excellence Herr Grefwe st. u u t k anmärkte, att han i Riksdags» Ordningen wäl funne stadgadt huru förhällaS borde när det blekwe parm vata innom Utstött, men han saknade helt och bällit huru man borde förhärla sig när denna Eskus inträffade Inom ett Ständ. Derom ansäge bock Hans Excellcnce nödigt att nägoa ting stadgades och anhöll Den 19 October. 446Z anhöll att denna fräga n« mätte blifwa Lfwcrlägg» ningS - ämne. Grefwe klo rner och Friherre Legerström föreslogs att derom i Riddarehus - Ord, ningen mätte stadgas. Hans Cxcellence Herr Grefwe kuutk inwände akt flögan ejangingr Ridderflapet och Adeln allena utan alla fyra Ständrn. Herr k ä fi 1 m a n trodde att hos alla Stän» ten i detta afseende samma princip borde fblljas. Herr Silverstolpe, kreelric, ansäg naturliga följden wara ten att srägan fbrfölle. Hans Excellent? Herr Grefwe l^ u u t ir henistälde huruwida Höglofl. Ridderflapet och Adeln wille denna fräga till Constitutions - Utskottet hänwisa eller dell samma genast afgöra. I Utskott kunde paria vora afhjclpas om Ordföranden finge votum gecifivum, men detta kunde ej gälla i klena, 1p der hade Talemannen ingen röst. HerrkZKImsn tillstyrkte att Constiltl, tion Utskottets tanka mätte inhämtaS. Grefwe vela 6 ar 6 ie önskade att Ut« flottet dä äfwen mätte erindras, att fall kunna inträs, fa när det ej ginge an att srägan fbrföllt utan en de, riston wore nbdwändig.
Detta lärer väl icke vara lämpligt för någon, aldraminst för en Konung? När man talar om garanti; så måste man tala om den såsom borgen, eller att man vill ikläda sig ansvar för hvad en annan lånar. Jag kan således icke tänka mig någon annan mening än den, alt det äro Fullmäktige, som underhandla om länet, men som dertill begära K. M:s bemedling, genom flans beskickningar å främmande ort. Hvarför är sådant nödvändigt? Det hafva vi hört många gånger; nemi. derföre, att banker hafva såväl i Europa, som särdeles i Norra America icke kunnat fullgöra sina förbindelser. Della är hvad som vållat, att man vid dylika afhandlingar icke ansett någon tillräcklig säkerhet finnas, utom Regeringens borgen. Jag kan sålunda icke föreställa mig annat, än alt det beslut R. o. Ad. har fattat, öfverensstämmer både med Utsk:s mening och med språkets fordringar, hvarför jag anhåller, att det måtte få qvarstå. Påståeendet, att Bancofullm. icke hafva kunnat erhålla lån, vill jag icke un upptaga till besvarande. Den som läser Bancofullm:s protocoll, finner nogsamt hvad som i detta afseende varit för Fullmäktige möjligt, eller icke. Hr Rosenblad: Jag vill endast fästa uppmärksamheten på den stora seger, som genom tillägget: ”samt ä ett sådant län meddela Dess nåd. garanti” i denna fråga är vunnen. Ty om också ordet garanti icke skulle vara så väl valdt, så uttrycker det likväl uti ifrågavarande fall ett erkännande af Svenska Statens öfverhufvud, som mäste vara af största betydenhet. Deremot torde del vara tvetydigt huruvida, sålänge Den 26 April. f. m. 103 det blott är R. St. och icke Sveriges Rikes d. v. s. K. M:s och R. St:s Rank, det kan vara lämpligt alt dessas enskilda operationer skola bedrifvas af den styrelse, som de sielfve hafva tillsatt.
Huruvida sådant framdeles komme att ske, berodde af tidsomständigheter, som icke kunde förutses; och då Fullmäktige måste i första rummet'tillse, att Riksgälds-kontoret vore betryggadt i afseende på nödiga medel till ut' gifternas bestridande, skulle denna trygghet icke genom antagandet af Consortii förslag blifva nog tillgodosedd, enär Fullmäktige derigenom blefve bundna för ett helt år och, om någon ytterligare låneöfvertagning derunder ej skedde, då måste anskaffa medel till betäckande af hela den begagnade krediten. Genom upptagande af ett temporärt lån blefve Riksgälds-kontoret deremot både tillförsäkradt medel till sina utbetalningar och 9 — 66 — mera oberoende i underhandlingen om amorteringslånets fortsättande, hvilket i alla fall nog komme att erbjudas, ifall oms ändigheterna visade sig gynnsamma för obligationernas afsättning. En jemförelse mellan kostnaderna för krediten och det afSkandinaviska kreditaktiebolaget erbjudna lån vore mindre lätt, men till den för krediten fordrade ^-procents provision för hvarje vexeldragning samt räntan borde läggas de sannolika förlusterna vid vexlarnas omsättning från ett myntslag till ett annat. Invändningen att amorteringslåneobligationerna ej skulle, om amorteringslånet förtölle, kunna begagnas såsom hypotek hos kredit-aktiebolaget, innebure troligen ett missförstånd, helst kredit-aktiebolaget ingått på att mottaga desamma sådana de förefunnos, utan att vara försedda med stämpel eller långifvarnes påskrift; och förbehåll kunde för öfrigt göras att, ifall dessa obligationer måste makuleras, få lemna andra dermed jemförlig». För öfrigt yttrades från denna sida att, om ett tillfälligt lån antoges, förslag borde göras om rättighet för Riksgälds-kontoret att få efter första årets förlopp uppsäga detsamma eller delar deraf äfven före den bestämda lånetiden af 3 år, för den händelse att Riksgälds-kontoret blefve på ett eller annat sätt i tillfälle att derförinnan detsamma återgälda.
Men då med frivilligheten oskiljaktigt sammanhänger förpligtelse!: för hvarje medlem af skarpskytteförening att, så framt han dertill ej är alldeles oförmögen, meddelst egna uppoffringar förskaffa sig vapen och bestrida de med öfningarne förknippade kostnader, torde Statens mellankomst endast böra afse att undanrödja de största svårigheterna och i någon mån underlätta de enskildes för det allmänna gagneliga bemödanden. Rikets Ständer hafva ock ansett synnerligen välbetänkt den af E. K. Maj:t nådigst föreslagna åtgärd, att tillhandahålla skarpskytteföreningarna till begagnande målskjulningsgevär till tillräckligt antal. En del föreningsmedlemmars oförmåga all åtminstone för tillfället anskaffa dylika vapen komme då icke vidare att utgöra något hinder för dem att i öfningarne deltaga, hvarförutom deras håg att förskaffa sig ett egel vapen torde just genom deltagandet i öfningarne ej obetydligt lilvas. Då det för öfrigt är af vigt att de för målskjutning och krigsbruk afsedda skarpskyttegevären ej genom begagnande vid exercis förfäras och dä, enligt hvad upplyst blifvit, i Kronans förråd finnes för ändamålet tillräckligt antal till krigsbruk odugliga, men, med vidtagande af mindre förändringar, för exercis fullt brukbara gevär, hafva Rikets Ständer funnit förslaget om sådana vapens utdelande bland skarpskytte-löreningaine, då härigenom någon särskild kostnad för Statsverket icke förorsakas, böra med bifall omfattas. För vapenöfningarnes behöriga ledning erfordras vidare duglige instruktörer, men dessas aflöning påkallar af loreningarne utgifter, hvilka, tillsammans med öfriga af öfningarne föranledda kostnader, kunna blifva ganska betungande. De väckta förslagen, att Staten skulle derutinnan lemna föreningarne biträde, hafva Rikets Ständer jemväl ansett vara förtjenta af' synnerlig uppmärksamhet.
Bränvinstillverkaren skall inom tretio dagar efter tillverknings-/erw///ens utgång sig hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande lill återlyftningen anmäla, vid förlust af rättigheten dertill. § 24. Försummar någon att, i den ordning § SO föreskri/ver erlägga afgift för anmäld bränvinstillverkning, varde, ändock alt han handleringen ej utöfvar, den ogu/dna afgiften hos honom ofördröjligen utmätt. Styrker han efter terminens början inför Kontrollör och vittne, att afgiften blifvit i Landtränteriet insatt, må han derefter bränvinslillverkningen utöfva under den tid, för hvilken anmälan skett; dock vare han förlustig den i nästföregående § om/örmälda rättighet ali, på grund af ringare tillverkning än hvarför afgift blifvit erlagd, någon del af denna ålerlyfta. Den som, oaktadt sådan försummelse här ofvan nämnd är, handteringen utöfvar, vare förfallen till det ansvar, som i § 40 sägs. § 25. Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt, må i förhållande till tiden, hvarunder bränvinslillverkning måst till följd deraf inställas, afkortning eller återbäring af bränvinstillverknings algilten beviljas. Om sådan afkortning eller återbäring må ansökning, åtföljd af undersöknings-handlingar om olyckshändelsens tillkomst och förloppet dervid, ingifvas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, 240 Expeditions-U(skottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 406. hvilken ansökningen pröfva? och sitt beslut Kongl. Majts och Rikets Kaminar-rätt underställer. § 26. När bränvinstillverkning af Kongl. Maj:t inställes under tid, då den enligt denna författning eljest tilläten är, ege tillverkare att återfå den tillverknings-afgift, han för sådan lid förskottsvis erlagt. § 27.
Prot. 1850 (j 1851. 6 Sami. 1 Afd. 8 Röjt. 3 18 Banko-Utskottets Betänkande, N.o 24. m. måste dels helt och hållet utgå, dels andras om framställningen i 9:de punkten här ofvan af Rikets Ständer bifalles; hvadan Utskottet, som dessutom har att, i samband med af fullmäktige afgifvet förslag till Tjenstgörings-orduing för Bankens Fiskals-kontor, pröfva väckt fråga om ändring i sistberörde §, nödgats tills vidare uppskjuta granskningen af ofvanberörde 3:ne §§ uti reglementet. Belåning af intecknade, på Banken transporterade Skuldebref Stadgandet härom i 182 § af reglementet 19:o torde få bibehålla sin nuvarande lydelse, ehvad beslut än må fattas öfver föregående framställningar. Under benämning Skiftesoch Qdlings-lån,. tillhandahåller Banken en summa af 80,000 r:dr banko till hjelp och understöd, dels åt personer, hvilka, till följd af äldre skiftes-författningar, efter 1823 gjort, eller på grund af sedermera gällande skiftes-stadgar nödgats och än vidare nödsakas göra utflyttningar från byar och hemman samt i förening dermed inrätta nya bostäder; dels ock åt hemmansegare, hvilka, ehuru qvarboende, vid skiften fått emottaga ouppodlad mark, i stället för odlad jord. Då Banken till den mindre jordbrukaren, hvilken egentligen begagnar ofvanberörde låne-biträden, utlemnar lån både mot inteckning i fastighet och mot borgen, synes det Utskottet, sorn borde Banken skäligen kunna, befrias från en för dess verksamhet helt och hållet främmande låne-rörelse, hälst om det stadgas, att de till Skiftesoch Odlings-lån afsatta 80,000 r:dr till lånerörelsen mot pant af fast egendom på landet öfverflyttas, hvarigenom dessa medel, i alla fall, ehuru, under något, förändrad form, komma dea mindre jordbrukaren till godo. Utskottet tillstyrker alltså, att, i stället för 183 §, följande föreskrifter måttefå i blifvande reglemente inflyta:
N:o 38, ang:de väckt motion om återinförande af tullstämpling fi varor, som från utrikes ort inkomma. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f 3 e. m. In fidem, O. Brakel. Oimlageii ilen 28 Februari 1866. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.-utdrag för den 24 dennes samt protokollet för den 3 dennes f. m. Med förmälan att till Riddarh.-Kansliet blifvit för grundlagsenlig behandling öfverlemnadt original-exemplaret af R. St:rs sistlidet år församlade Revisosers berättelse angtde verkställd granskning af Statsverkets jemte andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för år 1&63, äfvensom de i ani. deraf till K. M:t afgifna underd. utlåtanden, hemställde Hr Gr. o. Landtm., att dessa handlingar skulle med Den 28 Februari f. m. 623 de öfriga Riks-Stånden kommuniceras och till Stats-Utsk:t remitteras; hvilket bifölls. Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts den 21 och 24 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 51, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-Statens Fjerde Hufvudtitel. Harvid anmälte sig och yttrade Frih. Kl inckowström, Rudolf: Innan R. o. Ad. börjar öfverläggningen och beslutar ang:de de af Stats-Utsk:t löreslagna anslag under Fjerde Hufvudliteln, tror jag mig vara skyldig att, såsom ledamot af Stats-Utsk:t, lemna en, såvidt de materialier, jag erhållit, tillåta det, utförlig exposé öfver Statsverkets ställning, för att dermed visa, öfver hvilka inkomster Statsverket eger att disponera för den statsregleringsperiod, öfver hvilken nnv:de R. St:r hafva alt besluta, samt till hvilka belopp anslag blifvit dels af K. M:t äskade, dels af enskilda motionärer begärda.
Nsjts l^sdlAS fulimsAter, u^^Iiurns löns-kurinoner, sä lisr IVonAl. Nsz:t, 80IN i följd klär.sk' oell ! ökverensstsnimelse med ldilieks 8tsnders viri liers d^lils tilllsllen kmut lsttsde lieslut. susett !'. cl. 8tsts-8eer6- tersine kor l^iiASoelr Itleelesisstil-Xrendens <7. 6. 6rr/r ocks M. rron //rrrknnrrrxr/o, -^' vsrs liersttiASlle stt, intill (loss ils till sndrs 6N)I)«t6N nied n>otsvsrsnde elleiIiciAre loner j)ä 8tst lunns vsrds i ljäder utnsinnde, liikieiiäils derus liittills inneliskde 8t3t8-8eer6t6rsr6-l6n6r, uteörsnde kor livsr ders 4,000 1s:dr, med derunder inbegri^ne 260 tnnnor spsninäl, lisrined velsk ons dekts forliällsnde Ililets Ständer underrätts, ns det stt erkorderIiAt snslsA lor ikräAsvsrsnde löne-erssttninAsr nis vid nu ssäAäende 8tstsreAlerinA vsrds s ^.llrnsnns IndrsAvinA8-8tsten u^^kordt. Ilinedlertid snlsetsller XonA>. Nsj:t 8tst8-6ontoret stt ofvsnlierörde tväune 8tsts-8eeretersre-ioner i vsnliA ordning fortksrsnde snordns veis utlietsls.