Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Bjuhrs Memorial, om understöd tili Odlingar och Nybyggen i Norra Orterne; hvaruti Herr Lindström, Mich., instämt. Banco-Utskottet: 1:0 Herr J. Cronii Memorial, om ändring i 6 §. af Kongl. Förordningen, om Sockne-Stämmor och Kyrko-Råd, den 26 Fehruarii 1817, jemte Herr Bagges yttrande i ämnet: 2:0 Herr M. Bagges Memörial, om Sjöoch Grärise-TulhRättens upphäfvande. Allm. Besvärsoch EkonomiUtskotten. * 1:0' E. W. Montans Memorial, om upphörande af skyldigheten till Lumpors levererande; jemte flere Ledamöters yttrande i ämnet. 2:0 Herr M. L. Ekelunds Memorial, om ändring i flyttningstiden för Tjenstehjon ; jemte flere Ledamöters yttranden. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Remitterades till C o risti tu tio n s-Utskottet: Kongl. Maj:ts deii 18 dennes, på hordet lagde Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer, ?5 * Piiks-St ändens af elen i3 förutgångne, angående rättighet för Kongl. Maj:t, att i de fall 43 §. af Rcgerings-Formen innehåller, och under Kongl. Majrts resor till Konunga-Riket Norrige, utnämna Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen till Ordförande i Regeringen. Stats -Utskottet: Kongl. Majrts den 18 dennes, på hordet lagde Nådiga Proposition tili Riksens Ständer , örn fortfarande af det Convoy-Commissariatet beviljande Creditiv. Majrts den 18 dennes, på hordet lagde Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer, angående föreslaget upphörande af den så kallade extra Grufvehjelpen. Statsoch Lag-Utskotten: Kongl. Majrts
Utom det att något fullkomligt afgörande icke kan sägas hafva skedf, så lange något Riksstånd i hufvudsaken sig icke yttradt, har BondeStåndet trott sig finna en märklig skillnad mellan nyssnämde bägge åtgärder, och det är just genom förklarandet att BondeStåndets återremiss ej kunde till åtgärd upptaga*, som Utskottet åsidosatt hvad Riksdagsordningen bjuder; nemi. att inkomma med ytterligare utlåtande, om det å ena sidan icke får bestridas, att öfrige RiksStändens beslut i förevarande ämne när som heldst kan till Expedition befordras, måste det dock å den andra vara utan motsägelse: att Grundlagens föreskrift, om skyldighet för Utskottet att utlåta sig öfver de anmärkningar, som inom ett eller mnat RiksStänd kunna göras och till återremiss föranleda, egentligen haft till föremål, att samma RiksStänd skulle uti berörde utlåtande finna en ytterligare ledning för sitt hufvudsakliga beslut, och möjligen ett undanrödjande af betänkligheter, som förut hindradt Ståndet att instämma med dess respective MedStänder. Rättigheten för ett EiksStånd att till Utskottet återremittera ett 678 Prat. XJcdr. d. 6 Äng. 1523. betänkande, sorn de öfrige jjne Stånden bi« fallit, är i 56 §. Regeringsformen tydligen b-stämd; men skulle påföljden deraf icke blifva annan än blott en sådan anmälan, sorn StatsUtskottet liar gjort, hvartill tjenar dä utöfning af denna rättighet ? Då vore det i BondeStåndets tanka, bättre, om GrundLagen stadgade, att när betankande, som första gången från Utskottet inkommer, blifvit af 3:ne RiksStånd bifallet eller afslaget, må frän 4tde Ståndet återremiss icke ske, utan detta Stånd vöre pligtigt, att ärendet likaledes hufvudsakligen pröfva och afgöra. Detta fordrar dock en GrundLagsförändring, som ännu icke j vederbörlig ordning tillkommit.
Så förmörkas det åter, och han lyfter sin hand mot pannan, liksom för att jaga bort en ond tanke; då handen åter sjunker, ha ögonen återfått sin fanatiska glöd, och hans röst darrar af återhållen vrede: – Ja, älskade kristne, den sanna vetenskapen blommar alltid på religionens mark! Men det finns en klokskap, som falskeligen bär vetenskapens skylt – han är en bedragare, om han än har diplom! Jag tänker med kristligt medlidande, men också med kristlig harm, på en annan läkare, som genom sitt gudlösa och osedliga lif väcker allmän förargelse i vår församling. Jag vill icke besudla mina läppar genom att nämna hans namn. Det namnet är oss för öfrigt dyrbart och kärt genom vår broder i Kristo, Adam Struensee, min företrädare som denna församlings herde. Innan den gudsmannen kallades bort härifrån till ännu större plikter och ett ännu rikare verksamhetsfält, såg han sig, som bekant, nödsakad, att offentligen från predikstolen nedkalla himmelns straff öfver sonens gudlösa lefverne; men det hjälpte icke, ty sonens hjärta är visserligen förhärdadt och ännu alltjämt vandrar han med stora steg på den breda vägen, som leder till evig fördömelse En ung man reser sig plötsligt i den kristliga församlingen och ropar med gäll halsröst: – Amen! Amen! Alla se på honom med fasa; några af de yngre damerna också med nyfikenhet. Hans drag förråda en häftig, uppbrusande vrede, och de små, svarta ögonen gnistra i det koppärriga ansiktet, som prydes af en nyckfullt danad näsa och en liten, impertinent mun. Hans mörkblå rock sluter sig elegant till figuren, och kråset pöser som fjädrarna på en stridslysten tupp, då han spänner ut sitt bröst. Peruken sitter käckt på hans lilla hufvud, med ett par konstnärligt ordnade kruslockar ofvan öronen och en liten utmanande piska nedåt ryggen. Det hviskas och tisslas: hvem är han? Kammarjunkare Enevold Brandt. Assessor auscultans vid högsta domstolen i Köpenhamn. För tillfället hemma på besök hos sin mor och sin styffar, administratorn i grefskapet Rantzau, friherre Söhlenthal. Nej då, nej då! Konsistorialrådet
Af dessa fullmägtige utträder elter lottning § vid lörsta ordinarie sammankomstens slut, och likaledes Jj efter andra ordinarie sammankomsten. Sedermera utträder städse den J, som längst tjenstgjort. Sådant utträdande kommer endast i fråga vid de ordinarie sammankomsterna. ti:o. De platser, som enligt närstlöregående punkt blifva lediga, älvensom de ledigheter, hvilka eljest genom afgång ibland Fullmägtige uppstått, fyllas genast vid den ordinarie sammankomsten genom val. deruti ej blott fullmägtige hafva rätt att deltaga, utan hvarje enligt 8:de och 9:de §§ behörigen qvalificerad ledamot af R. o. Ad„ sorn vid det af Riddarh.-Direktionen med afseende häruppå utsatte upprop sig inställer och vid valtillfället är närvarande. Den, som Olifver invald till fyllande af tillfällig ledighet ibland fullmägtige, tjenstgör endast så lång tid, som återstår af den, för hvilken den afgångne fullmägtigen varit vald. 8:o Fullmägtige utse vid hvarje ordinarie sammankomst sig emellan ordförande, hvilken med denna befattning fortfar till nästa ordinarie sammankomst. Till dess val af ordförande försiggått, äfvensom då han är hindrad eller frånvarande, föres ordet af den främsta närvarande ledamoten af R. o. Ad. 9:o. Fullmägtige utse äfven sig emellan revisorer, hvilka för granskning af Riddarhusets räkenskaper sammanträda så tidigt före fullmägtiges sammankomst, att icke allenast revisions-berättelsen kan vara färdig, utan äfven Riddarh.-Direktionens utlåtande deröfver vara för fullmägtige att tillgå. 10:o. Motion må af hvarje valberättigad ledamot al R. o. Ad kunna väckas, men bör vara till Riddarh.-Direktionen insänd sednast en månad före fullmägtiges sammanträde, dertill Direktionen äfven bör hafva utlåtande deröfver afgifvit.
Det var elea oro, som häraf föddes, som föranledde tiil det åt ett serskilt Utskott lemrade uppdrag, att uppsöka örsakerne till. den öf verklagade forlägenheten i Allmänna Pepninge-rörelsenoch att föreslå botemedlen deremot. Enligt Utskottets undersökningar skulle hufvadorsaken till forlagenheten, som mäst kändes i det inre af Landet, ligga i den rigtning, som den yttre Handeln erhållit; och borde, enligt Utskottets tanka, ingen så kallad Myntförbättring företagas, fort än den födorade jemnvigten emellan Export och Import, eller emellan Nationens Production för utländsk räkning och dess consumtion af utländska Produeter vore återstäld. * Då tillvarelsen af dessa förhållanden, åtminstone icke offentligen bestriddes och således sannolikt medgåfvos, följde utaf sig sjelf att åtgärderne till Myntförbättringen mäste uppskjutas. Dessa förhall anden äro nu förändrade. Verkningarne af det Systeme i Myntväsendet och Penningerörelsen , som man sedan år igot? följ dt, ligga nu för hvars mans ögon. Flere af de Byggnader som uppå denna sviksamma grund blifvit uppförde hafva ramlat, och det sker deras fordna innehafvare sjelfve en tjenst dermed, att man hjelper dem undanrödja ruinerne. Jemväl det ytterliga i I8r2 års Handels-Systeme har, säsoin senare vidtagne åtgärder intyga, blifvit insett, och dess menliga följder åtminstone till en del afhulpne. Den 15 April, Det synes således sorn vore tiden nu inne, då man med hopp om framgång skulla kunna grundlägga ett säkrare financielt eller rättare, åtminstone efter mitt sätt att bemgta saken — ett rigtigare oecomiskt Systeme, helst som nu ock den oro försvunnit, som deraf föddes, att då å ena sidan Riksdagskallelsen och de första åtgärderne innom Stänleo blott tycktes påkalla hjelp ät de, sorn genom Filial. Disconternas fall blifvit lidande; så hördes tydeligen å den andra sidan, att Nationens röst påkallade hjelp åt sig sjelf , osli jemväl i Konungens
Denna öfvergång har man dock, på goda skäl, aldrig bort göra brådstörtad, och således har man antagit skyddstull i stället för förbud, intill dess man kunnat nedgå till de lägre tullafgifler, som kunna billigas såsom källa till en statsinkomst genom indirect beskattning. Att allt mer och mer närma sig härtill bör vara tull—lagstiftningens syftemål. Lika olyckligt det vöre att i allo nödgas stifta eller vidblifva proli i bil i va tullagar, lika omöjligt skall det dock blifva att i nilo göra dem fullt liberala, ty inhemsk flit och hus-slöjd måste underhjelpas och skyddas. Således anser jag förbudssyslemet såsom ett ondt, hvilket bör undanrödjas, men hvaraf dock något alltid måste stå qvar. Detta onda bör likväl göras så lindrigt som möjligt, och hvad man deraf tvingas att bibehålla måste vara verkställbar och ändamålsenligt. Förbud är i Sverige ingendera delen. För verkställigheten fordras en vida starkare tullbevakning, än den vi äga eller äga medel att organisera, och ändamålet, som måste vara att utestänga den förbjudna varan från all concurrens med den, som genom förbudet skall skyddas, är i grund förfeladt, så länge man ej kan förbjuda den förras begagnande sedan den olofligen inkommit, utan tvei tom offentligen å confiscations-auctioner försäljer densamma till köparens fria disposition. Att controllerna för föi buds-förfaltningarnes eller tullförfaltningarnes utan undantag handhafvaode, genom en ökad och bättre lönad bevaknings-personal, kunna och böra förbättras, är sannt och nödvändigt, men till directa förbuds osvikliga verkliggörande fordras på våra vidsträckta kuster och gränser en starkare bevakningscorps, än att tullintraderna, ehuru de årligen stigit och hvartill den redan existerande, såsom oduglig, lättsinnigt och ofta emot bättre öfvertygelse, fördömda bevakningspersonaien väsendtligen bidragit, skulle lemna tillgångar dertill.
Län, sorn, till förekommande af eller lindring uti de olägenheter och svårigheter, hvilka härröra från antingen felagtiga eller ock vid verkställigheten missförstådda grunder och föreskrifter för mjölqvarnars skattläggning, föreslagit följande förändringar uti och förklaringar till de i dessa hänseenden gällande stadgar och författningar, nemligen: a) att de hittills påbjudna och i Kammar-Collegii Cireulaire den 7 December 1804 förordnade undersökningarne, som skola föregå mjölqvarnars anläggning eller förändring med rättighet att derå mala för tull, till utrönande af det spanmålsbelopp, som till afverkning vid samma qvarnlägenhet årligen kan vara att påräkna, hädanefter må upphöra, så att hvar och en, som dertill har vilja och lägenhet, må ega rätt att mjölqvarnar anlägga och derå för tull mala, endast med det vilkor, att han, förr än sådant sker, hos Landshöfdinge-Embetet anmäler sitt företag, hvarefter det, på sätt med taxering i öfrigt tillgår, må af de årliga Berednings-, Taxeringsoch Pröfnings-Comitéerna bero att, på för handen varande skäl och grunder, årligen bestämma den skatte-afgift, som qvarnegaren bör i och för sin tulltägt erlägga. Kommandes den i Kongl. Brefvet den 20 Juni 1805, Bih. till R.
Skulle ett Utskott genom Skulle ett Utskott genom Deputerade. — Deputerade, utan att likväl två eller flera Utskott må gemensamt ärendet afgöra. F) §. 44- irsta Momentet. i;o Konungens Propositioner, äf1:0 Hvarje Konungens Proposition, äfvensom allmänna frågor, hvarmed vensom hvarje inom Stånden väckt frå förstås sådana, som kunna eller ga om sådana allmänna ärenden, som afgörande upptagas, utan skola kunna eller — afgörande upp* öfverlemnas till utredande af behö- tagas, utan skall öfverlennäs till ut* riga Utskott, hvilkas yttranden, hvarredande åt behörigt Utskott, hvars af alltid ett exemplar må hvarje Stånd yttrande, deraf alltid ett exemplar må tilldelas, böra, enligt hvad här ofhvarje Stånd meddelas, bör, enligt vanföre förelägga Utskothvad här ofvanföre — före. ten tid till deras Betänkandens aflägga Utskottet viss tid till Betängifvande. kandets afgifvande. G) §. 44. lista Momentet. (Tillägg vid slutet). Skulle Riksens Ständer anse något ärende, hvaröfver ett Utskott sig yttrat, erfordra, i vissa delar, behandling af annat Utskott, må frågan, efter beskaffenheten, dit remitteras. H) §. 48- Föredragningsämnen närFöredragningsämnen — närvarande Ståndets Ledamot. varande Ståndets Ledamot, innehål - 8 ConstitutionsVt skot tets Memorial No i. lande fullständigt, eller åtminstone i hufvudpunkterna bestämdt förslag till det beslut, hvars fattande åsyftas. I) §• 49- Nytt moment. l:o Hvar och en allmän fråga ovägerligen fattas. 2.'0 Då saken från Utskott Acter och Handlingar. 3:0 Återförviser något till expeditionen betagas. 1:0 Hvar och en allmän fråga — > ovägerligen fattas. 2:o Då saken från Utskott Acter och Handlingar. 5:0 Vid prof ningen, i Ståndens Plena, af Utskotts afgifna förslag, skall detsamma först framställas till antagande eller förkastande, utan förändring.
Det må icke nekas alt undandragandet från föriildravård, med det tidiga medvetandet af att upprostras till ett stånd som åtnjuter åtskilliga till fåfänga i unga år lockande samliallsförddar, samt det tidiga bärandet af uniform med militäriska fälttecken — det må icke nekas att detta är verksamt alt skapa ett falskt begrepp hos kadetten att vara officers vederlike, i strid med hans verkliga militäriska ställning, samt att den tidiga ankomsten lill krigsskolan bidrager till de ofvannämude folén. Men rättvisan bjuder erkänna, att dessa fel är lidens, äro lyten i tidon. Den stränghet i seder, den tarflighet i lefnadssätt, som förr i hemmen herrskade, råder icke mera; föriildravördnaden, aktningen för all befallande myndighet, hvaruti gossen förr uppväxte, är ej mera lika stark. Med intryck af sin omgifning af hvad han dagligen hört, sett och lärt, af hela den luft, hvaruti han lefvat, med nära exempel för ögonen af ett lefnadssätt ofta utöfver kända tillgångar, oftast utöfver behofvet, kommer gossen tili krigsakademien. Det kan ej begäras att här med ens en reform i känslor och tänkesätt skall inträda. Kadetten är sin lids barn, och krigsakademiens styrelse, lärare och upplöstringssätt kunna icke göras ansvarige för tidsandans lyten; de kunna icke hafva den omöjliga uppgiften att reformera tiden! Klandret mot krigsakademien, både det grundade och det ogrundade, är mer än 40:årigt, har föranledt riksdagsmotioner, hvilka blifvit i offentliggjorda skrifter understödda, samt Rikets Ständers flere gånger allåtne underdåniga skrifvelser, med anhållan om inrättningens förändring. Vid senaste riksdag onhöllo ständerna om: »sådane åtgärders vidtagande, i afseende på organisationen af krigsakademien, att inträdet derstädes icke mätte ske vid så tidig ålder, sorn hitintills, samt läroverket blifval en allmän tillämpningsskola för bildande af officerare vid armén, så att behofvet af enskilda läroans alter för detta ändamål må kunna upphöra.»
H59 & i 860. i Sami. 2 Afd. 6 Haft. 1 2 Sammansatta Slalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utslcts Betänkande N:o i 3. i samma by och äro af lika godhet, 2 till 3 hela mantal och derutöfver kunnat slippa med blott en soldat, för hvars hela underhåll kostnaden, under nuvarande förhållanden, i ett för allt uppginge på sin höjd till 100 R:dr R:mt årligen, och deremot ett enda mantal, så kalladt rusthåll, måste underhålla både häst och karl med tillhörande sadelmundering, beklädnad och utrednings-persedlar, uppgående i medeltal till icke mindre än 300 R:dr årligen, hvartill ytterligare komme de mångfaldiga särskilda besvär och den tidspillan, som rusthållaren måste vidkännas för bevistande af hästbesigtningar och möten, medels sammanskjutande och insättande i långt aflägsna Landt-ränterier, långa resor för anskaffande af utfodring för hästen, läkarevård under inträffad hästsjukdom m. m. samt slutligen drickspenningar åt karlen, snart sagdt efter dennes eget godtfinnande, så vida ej persedlarne skulle under mötestiden blifva till betydlig del förderfvade, — allt olägenheter från hvilka rotehållarne voro alldeles befriade. Visserligen ansåge motionären grundskatternas aflösning genom kapitalisering vara rätta sättet att upphäfva det onda; men då sannolikt ej vore, att den motion, som härom blifvit väckt, kunde föranleda till kapitaliserings-åtgärdens genomförande vid detta riksmöte, hemställde motionären att, såsom lättare verkställbart och mindre hinderligt för den andra frågans lösning, men dock ländande till lindring i rustningskostnaderna och besväret, måtte bestämmas att, när rusthållaren anskaffar och underhåller häst och karl, Staten måtte, med fästadt afseende på omständigheterna, åtaga sig anskaffandet och underhållandet af alla öfriga till utrustningen hörande persedlar mot vilkor, att rusthållarne aflemna allt i nu befintligt skick.
Det blef kväfvande varmt därinne. Dörren slogs upp, och med ens såg Jofrid, att natten var kommen och månen uppstigen. Då gick hon ut i stugdörren och såg ut i månskenets hvita värld. Det hade fallit stark dagg. Hela ljungfältet var hvitt af att månljuset speglade sig i de täta droppar, som samlat sig på alla kvistar. Den korta mossan, som växte rundt om på hällar och stenar, var redan frusen och rimbeklädd. Jofrid steg ned på den, behagligt sviktande var den att träda på. Hon gick ett par steg på gångstigen, som ledde nedåt bygden, liksom ville hon pröfva hur det kunde kännas att gå där. Tönne och hon skulle nästa dag vandra där hand i hand för att gå den tyngsta vanära till mötes. Ty hur än mötet med bonden skulle aflöpa, hvad han toge och hvad han läte dem behålla, för visso skulle vanäran bli deras lott. De, som denna kväll ägde en god stuga och många vänner, skulle nästa dag afskys af alla, kanske skulle de äfven vara plundrade på allt hvad de förvärfvat, kanske till och med vara ärelösa trälar. Hon sade till sig själf: »Detta är dödens väg.» Och nu kunde hon ej fatta huru hon skulle få kraft att vandra den. Det förekom henne, som om hon vore af sten, ett tungt stenbeläte liksom gamle kung Atle. Fastän hon lefde, kände hon, som om hon ej skulle mäkta lyfta sina tunga stenlemmar för att gå denna väg. Hon vände sina ögon mot kungahögen och såg tydligt den gamle kämpen sitta där. Men i denna natt var han smyckad som till fest. Han bar ej mer den gråa mossgrodda stenskruden, utan hvitt, speglande silfver. Nu bar han åter en krona af strålar, som då hon första gången såg honom, men denna var hvit. Och hvita lyste bröstplåt och armring, glittrande hvita voro svärdfäste och sköld. Han satt och betraktade henne med tyst likgiltighet. Det sällsamt outgrundliga, som finnes hos stora stenansikten, hade nu sänkt sig öfver honom.
SSitt konungen åt Sftiföbagcit öfmerlemna — angåenbe Sagfrågor är i 87 § 1 mom. ftabgabt. § 90. Unber ftiföbagenö, befi Äamrarö eller Ittffottö öfmerläggnittgar — annat fått, än ©runblagante Bofftafligen föreffrifma, fomma frågor — Snrättning. § 91. 3 ben Jfänbeffe — famutanfalle Söegenten eller @tatö®9tåbet, bå bet Stiföftprelfen förmaltar, genom öppet påBub IRiföbagen, od) tåte •— 8til«bag*-8eflut 1866. 11 återfommit, tage IRiföbagen ben författning om SRifetö ftimetfe, 1;»ilten SRiföbagen npttigaft finner. § 92. 2ag famma ide befattat. § 93. Då Jtonung — fattetfc å 9tif0bagcn, bmttfen faltelfe — fungöraö. fRifebagen åge, förorbna en, tre elter fem görmtynbate, må utöfma. § 94. ©tutte ben olpcfliga — utginge, fammanfatte @tat§*9tåbet, _ bob, fRiföbagen, forn bå ftalt ett nptt jvonungaljuö utföra, Stegeringö^orm. § 95. Dm, emot förntoban, SRegenten etter ®tat§ Snträffar något af bejja fall emellan SRiföbagarna, flätt fRiföbagenö rått härutinnan genom beff Sutt* måttige i Santén och fRifggåtbö*©ontoret utöfmaö. § 99. 3uftitie Seflutar bettna sRåmnb efter omröftning, i ben orbning, forn i £Riföbagö @j må fRiföbagett ingå — förefalla. § 105.
M. destomindre lärer finna för godt att med ifrågavar. mål sig omedelbarligen befatta, som det i allt fall lärer bero af den domstol, der Ridd.direcUn testamentet bevakar, med tillkännagifvande af de villkor, hvarunder directtn detsamma emottager, att, i händelse af behörigt klander, uti denna sak lag och beskaffenheten likmätigt meddela utlåtande, samt, derest ett sådant klander inom fataljetiden uteblifver, testamentet med den deråt af R. o. Ad. gifna tillämpning måste anses gälla med laga kraft, anser Utsk. sig sakna skäl att Hr Frih. Cederströms åsigt i denna del understödja. Hvilket dock allt till H. R. o. Ad:s egen ompiöfning vördsamt hemställes. Stockholm den 5 Juni 1841. På RiddarhusUtskottets vägnar G. J. Taube. W. F. Dalman. Upplästes ankomna prot.utdr. från PresteSt. af den 4 och 5 deones och från BorgareSt. af den 7 dennes. Lades till handlingarna. Den 8 Juni. 11 g II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 9 Juni iS/fi. Plenum kl. till 12 f. m. Justerades 6 prot.utdr. för förliden gårdag. Justerades pleni-prot. för den 21 sistl. April f. m. Vid förnyad föredragning af Const.Utsk:s den 7 oell 8 dennes på hordet lagda mein. N:o 121, i anledn. af 2:ne af Hr Munck af Rosenschöld anmälda anledntr till anmäikn., den ena emot Statsministern för utrikes ärendena, den andra emot Statsrådet och föredraganden i Civil-departementet, hlef nämnda mera. af R. o. Ad. godkändt. Till pröfning företogs StalsUtskts den 7 och 8 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 578, i anledn. af K.
Gr. Lagerbjelke: I händelse Hr Frih. o. Landtm, utsätter plenum lill nästa Måndag, och beslut nu icke fattas derom att delta betänk, då upföres först på föredragn:slistan, så befarar jag att samma betänk, måste komma att stå sist till följd af grundlagens stadgande. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., hemställde om icke Gr. Lagerbjelke funne, att då pröfningen af Ridd.Utsk:s mern. redan blifvit börjad, fortsättningen af denna pröfning kunde företagas först i nästa plenum, utan hinder af Riksd.Ordms stadgande, att de för RiksStänden gemensamma ärender böra föredragas för hvarje Stånds enskildta; hvarjemte H. Ex. lillkäunagaf del lian ämnade utsätta plenum till nästa måndag e. m., på det att pröfningen af ifrågavande mern. må kunna afslutas före Tisdagens plenum, hvarunder Const.Utsk:s förslag lill förändringar i grundlagen torde först förekomma. Gr. Lagerbjelke: Om Ridd.Utsk:s betänk, kan i Måndagens plenum vara det första som förekommer, utan att Ståndet sådant nu beslutar, har jag intet vidare alt invända. Frih. Stjernstedt: Jag anhåller vördsamt att Hr Frih. o. Landtm, behagade framställa propos. derom alt Ridd.Utsk:s nu »* 132 Den 24 Maj. ifrågavar:de mern. må sättas främst på föredragmslistan, så att den fortsatta pröfningen deraf bestämdt må ega rum i förstkommande plenum. Hr Printzensköld: Gr. Lagerbjelkes första och af Frih. Stjernstedt uu understödda framställning synes innefatta ett sådant misstroende till vår Landtm., att jag nödgas taga honom i försvar.