Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— N:o 39, i anledning af väckta motioner rörande utvidgandet af qvinnans medborgerliga rättigheter: B. II. 204, 260, 276, 299, A. 324; B. IV. 3, 191, 322, A. 333, B. 477; V. 43, 67, A. 67, B. 464, 537, A. 537, E. 609. — N:o 40, i anledning af väckt motion om särskilda föreskrifter i fråga om tång-tägt å hafsstränderna i Halland: B. II. 365, 533, 546, A. 552 B. III. 516, 518, 536, A. 541; E. IV. 192. — N:o 41, i anledning af väckt motion om rätt för fartyg att verkställa lossning vid kanal-station eller annan hamn, der tullkammare saknas: B, II, 365, 533, 552, A. 552. 8 — A — Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 42, i anledning af väckt motion om en lag-samlings utarbetande på allmän bekostnad: B. II. 365, 533, 552, A. 553, B. 658; lil. 129, 475, A. 475.
Sparre: På sätt jag förut nämnt, har jag ansett mig icke böra göra någon framställning beträdande de särskilda §§:na. I den nu föredragna §:n förekommer dock ett stadgande, som icke torde böra lemnäs oanmärkt. Det heter nemi., att om någon af besättningen, efter undergången bestraffning, icke bättrar sig, må befälhalvaren till honom utbetala hans förtjena hyra och honom ur tjensten entlediga. I Ijenstehjonsstadgan hr för detta läll föreskrifvet mistning af halfva lönen, och jag måste bekänna alt jag icke kan inse, hvarföre en olika bestämmelse bör ega rum, eller hvarföre en felande sjöman skall slå i bättre vilkor, än ett felande tjenstehjon. Detla stadgande synes mig äfven vara ganska oklokt. Såsom bekant är, förledas nemi. besättningarne, under vistandet på utländsk botten, ofta att rymma, och om någon af besättningen icke vågar detta, enär iian befarar alt blifva återlörd och straffad, är det naturligt att det öfverensstämmer med hans fördel att visa sig försumlig, låta sig varnas och slutligen genom sin fortfarande tredska så godt som tvinga skepparen att afskeda honom. Detta Stadgande synes mig derföre äfven ur denna synpunkt olämpligt, och jag anhåller om återromiss, på det alt det måtte bringas i öfverensstämmelse med tjenstehjonsstadga!!. Hr B abenius: IIvad först beträffar yrkandet att ordet »skälig» måtte utgå, har jag visserligen icke något emot, om ordet borttages, enär det lär följa af sig sjelft att nedsättnineen skall vara skälig, äfven om det icke uttryckligen finnes föreskrifvet. Jag tror likväl icke alt det är vådligt alt intaga sådana modifierande bestämmelser, och, som bekant, finnas sådana på flera ställen i 1734 års lag, så t. ex. i 14:de kap. Handels* balken, der det lalas om »måttlig» husaga. Emellertid må ordet gerna utgå. Jag har blott velat anföra skälet, hvarföre det blifvit i §:n inlördt. Hvad sedan angår den af Gr.
Man har slutligen anfört 75 §:n Riksd.ordn., men man har dervid förbisett att denna 75 § just gör undantag för de frågor, som förekomma uti 69 § Reg.F. och således har man med citationer af 75 § ingenting bevisat förr än man också bevisat alt frågan icke hör under 69 § Reg.F. Nu hafva desse värda ledamöter, hvilka ansett frågan icke böra behandlas i förstärkt StatsUtsk. ingalunda bevisat, att icke frågan hör under 69 § Reg.F., hvilket dock i första hand skulle bevisas; hvaremot StatsUtsk. och de som tänka lika med StatsUtsk. ådagalagt, att stadganderna om Statsregleringsfrågorna just kunna inpassas på dessa frågor, som nu äro för handen, och att således undantaget i 75 § bör gälla dervid. Det är således enligt mitt förmenande grundlagens tydliga ordalydelse att dessa frågor skola afgöras i förstärkt StatsUtsk. likasom grundlagen endast genom detta tolkningssäll är tydlig. Man kan visserligen anföra att R. o. Ad. vid vissa föregående tillfällen på annat sätt tolkat grundlagen, men ora man gör något afseende på prejudikater, så kunna prejudikater äfven anföras derför att R. o. Ad. sä tolkat 69 § som StatsUtsk. gjort. Uti StatsUtstcs memorial N:o 302 vid 1840 och 1841 årens riksdag yttras, ”att Utsk:s hemställan, alt lagmansoch häradshöfdinge-räntan mätte upphöra, har blifvit afslagen af R. o. Ad., men bifallen af de öfriga 3:ne Stånden, hvarvid likväl Presteoch BorgareShn fästat det vilkor, att äfven Sterbhnsafgiften skall försvinna. Hvad angår denna sednare afgift, hvars upphörande Utsk. jemväl tillstyrkt så är detta på nyssnämnde sätt bifallet af Presteoch BorgareSt:n, men deremot icke af R. o. Ad. samt BondeSt.
Jag bekänner, att den besynnerliga brådska, sorn framstår hos BorgareSt., synes mig icke vara 318 Den 18 Al a i' a o. m. fri fran p a s s i o n , och opinionsnämdrns ändamål i Reg.F:n var visserligen icke sådant. Jag anhåller således, att Ur Frih. o. Landtm, läcktes upplysa oss, huruvida i Tahnans-conclaven någon öfverenskommelse angtde dags bestämmande för valet blifvit träffad, hvarpå jag dock tror mig hafva anleda, att tvifla, emedan jag förmodar, alt om en sådan öfverenskommelse ägt rum, hade Hr Frih. o. Landtm, gifvit oss del deraf. Skulle en sådan öfverenskommelse icke blifvit träffad, anhåller jag, att Ståndet ville uppskjula med valet till en annan dag, och icke förrän Just.ombudsmannens berättelse här varit under öfvervägande. Hi' Frih. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af Frih. Boyes till honom ställda fråga, huruvida någon öfverenskommelse i Talmans-öfvei läggningen vore gjord om sammanträde af den nämnd, hvarom io3 §:n Reg.Ftn talar, ansåg sig böra lemna R. o. Ad. ilen upplysning, att sedan, för flera veckor tillbaka, under en eller flera Tahnans-öfverläggningar, fråga redan uppstått om sammanträde af denna nämnd, utan att likväl af någon utaf Talmannen då tillstyrkas, haele, vid gårdagens sammanträde, öfverläggning uppstått om Val af densamma. Så väl Talmannen för BondeSt. som Talmannen för BorgareSt. tillkännagåfvo, ali i deras Stånd motioner voro väckta om dags bestämmande för detta val; och hemställde båda, att dagen måtte utsättas i denna vecka. HiFrih. o. Landtm, för sin del hade ej ansett sig böra föreslå R. o. Ad. någon dag i denna vecka, emedan tiden vore för kort från den första dag, då R. o. Ad. derom kunde underrättas.
Ifrån denna stund har jag börjat tröttna vid ett lefnadssätt, som icke är utan faror och besvärligheter, och mitt fädernesland, hvarpå jag förut sällan tänkt, har åter fallit mig i hågen. Länge har jag stridt mellan egennytta och kärlek. Icke blott Fanny’s lösen, utan äfven hoppet om en betydligare lycka drager mig till Kandahar; ty man har berättat mig så många underliga saker om den der regerande konungen, att man måste vara ett dumhufvud, för att ej hos honom kunna förtjena något. Mellertid har kärleken segrat: jag har redan i tjuge år flackat kring verlden, och, som sagt, börjar äntligen att ledsna. Jag tillbjuder Fanny min hand; ni öfvergifver er handel och vi bosätta oss på min fäderne-ö. Jag ser verkligen icke hvad ni kan hafva emot denna förbindelse. Omöjligt kan ni annat än finna er hedrad genom en förbindelse med en gammal adelsman: jag har förslösat mycket; men jag har dock under de senare åren, sedan jag börjat blifva klokare, samlat en vacker tärepenning, och då ni sjelf ej är utan förmögenhet, så kunna vi fullkomligt lefva efter vårt stånd. Besinna allt detta, min hederlige Willmot, och framför allt, att ni är i mitt våld och att jag egentligen blott af höflighet begär ert samtycke. Oförskämde bedragare! ropade jag med hetta, huru vågar ni begära en ärlig mans frivilliga bifall till en förening med hans dotter? – Hvartill tjenar denna ifver, denna grofhet, gubbe, då jag i det hela handlat ädelmodigt mot er? Inser ni ej, att jag, när jag behagar, kan låta slå ihjäl er och er betjent, och sedan göra hvad jag finner för godt med Fanny? Hvem skulle väl bekymra sig derom i ett land, der hvar och en gör hvad honom täckes, så vida han är den starkaste, utan att på minsta sätt låta störa sig i sina handlingar. Min förbittring var så stor, att jag, långt ifrån att hejda mig, öfverhopade bedragaren med smädelser och förbannelser, men ju mera uppretad jag blef, ju mera kall visade sig han.
Våra större Handelshus, som hafva betydliga cassör i Banken, skulle, säger man, hellre i sina cassa-kistor förvara silfver, än Bankens depositions-attester. Detta må vara; men när de bure silfverpåsarna t. ex. till Tullen, gingo dessa åter in i Banken; när de skulle sända remisser på längre afstånd (och detta sker ju nästan dagligen), måste de ju ändock anlita Banken , om de ej vilja bekosta särskild skjuts för hvar post. Misstroendet skulle tilläfventyrs i början föranleda uttagningar; men, som ofvan är visadt, den corrigerade sig snart sjelf. De allmänna Pensionsocb Välgörenhetsanstalterna skulle uttaga sina i Banken innestående medel, äf det andra påståendet. För min del har jag många anledningar att tvifla härpå. De flesta, ja, snart sagdt, alla dessa Cassör hafva i sina reglementen föreskrifvet, att de oullånta behållningarna skola vara insatta i Banken, och troligen komma dessa reglementen ej i fråga att ändras, innan den egentliga förskräckelse-paroxysmen vore öfverståuden. Capitalisterna skola, förmenar man, skynda att uppsäga, sina fordringar för att uttaga silfver ur Banken. Låt vara! roen huru länge skola de vä! finna sig vid att rufva på detta silfver, innan de u t J å n a Den 17 Fe bni ar ii f. m. detsamma, och då går det åter in i Banken, enär man ej lärer kunna antaga, att någon lånar silfver, för att lägga det på kistbotten, Men, fortfar man, om silfver ej till betydligt belopp uttages inom landet, kommer det dock att utströmma till utländningen för att betacka en ganska lätt möjlig underbalance i vår handel. Med detta spöke skrämmer man oss isynnerhet. Låtom oss då se stindt derpå; det torde då snart nog upplösa sig. Ett land, som saknar metalliskt mynt, kan icke på annat sätt aga underbalance i handel, an genom skuldsättning hos utländningen för skillnaden emellan export och import. Denna skuld måsfe likväl betalas; ty ingen lärer gifva en obegränsad och evig credit.
M:t göra underdånigt förslag i ämnet, hvilket återigen haft till löijd deri Nåd. framställning till R. St:r, som jag så gerna hade önskat måtte vinna framgång. Utsk:t har helt och hållet förbisett att det var afsedt att i sammanhang med sjukhusbyggnaden låta inreda de för LifRegdets Dragon-Corps erforderliga arrest-lokaler. Det kan dock icke för någon vara obekant den lifliga önskan, som inom arméens befäl är så allmänt rådande, att det förhatliga prygelstrsffet måtte kunna, så vidt möjligt vöre, helt och hållet undvikas; men för att detta skall kunna ske, erfordras ovilkorligen lämpliga arrestrum fl sjelfva mötesplatsen; ty strafflöshet får väl icke ega rum der trupp är församlad. Det är väl möjligt att 72 Den 3 Mars i. m. Lif-Reg:tets Dragon-Corps, äfven hvad arrestrum beträffar, hänvisas till hufvudstaden, der dylika kunde törhända upplåtas; men jag får fästa uppmärksamheten på, att då mötestiden är så kort och hvarje minut till följd deraf så dyrbar, kan det, åtminstone i de flesta fall, icke medgifvas de arresterade att vara befriade från exercis. De måste deltaga i alla öfningar och skola således för hvarje särskild exercis ur arresten uttagas. Detta skäl torde tillräckligt tala för nödvändigheten af att arrestlokalerna äro att tillgå på sjelfva lägerplatsen. Utsk:t talar slutligen om den stora och betungande kostnaden för sjukhuseis uppförande. Ja, visserligen är kostnaden rätt betydligl Jag skulle dock önska att samma sparsamhet måtte göra sig gällande, då millioners anslag ifrågakomma för jernvägs-anläggningar. Det fordras i sanning icke så särdeles många alnars jernvägslängd, innan kostnaden för densamma skall uppgå tili det anslag, som är ifrågasatt för den sjukhusbyggnad, som både af rättvisa och behof ar i så hög grad påkallad.
Vid öfverläggning om åtskillige till afhjelpande af dessa olägenheter framstälda förslag, hafva Piiksens' Ständer väl funnit, att stadgandet om skuldsedels uppvisande i hufvudskrift vid fråga om dödandet af Inteckning, bör i allmänhet bibehållas, såsom nödigt till förekommande af underslef; Men, med afseende a de serskilte omständigheter, sorn uti nu uppgifna fall förekomma, hafva Riksens Ständer trott sig kunna, med afvikande från denna allmänna grundsats, antaga, att sadane Inteckningar, som köparen med behörigt Etnbetsmanna-betyg kan styrka hafva förfallit derigenom, att auctions-summan understigit beloppet af Inteckningarne, ma ,utan uppvisande i hufvudskrift dödas, dock att, såsom ett ytterligare försigtighetsmått emot bedrägeri, kungörelse om hvad köparen yrkat måtte i tidningarne varda införd; lärande pa detta sätt den stora olägenheten for en köpare, att i vissa fall ej kunna få bevis, att hans egendom är Gravations-fri, ehuru den icke är med någon laglig rätt medförande Inteckning besvärad, kunna afhjelpas, utan att tredje man derigenom förnärmas. På grund häraf, få Riksens Stä’nder i underdånighet föreslå, att 84 §. af InteckningsLagen må erhålla följande tillägg: Un de:danilla Skrif reiser. 34 t ”Köpare till Fastighet, hvilken, antingen å Utmätnings-auction eller under Concours, af Borgenärer, genom offentligt utrop, sald är, och hvaruti Inteckningar finnas, till hvilkas gäldande köpesumman icke förslår, ega att, så snart Aactionsförrättningen vunnit laga kraft, eller, i händelse af klander, faststäld blifvit, samt köpesumman är inbetald, att derom af vederbörande Exsecutor eller Sysloman erhålla bevis.
Har den icke Den 23 September e. m. 273 icke vid 2:ne Riksdagar varit förelagd SlatsUlsk.? Ilar icke K. M. anbefallt Cheferne för Jngeniör-korpsen, saint Vägoch Vattenbyggnads-korpsen att taga den saken i skärskådande, och hafva icke dessa utlåtit sig i ämnet? Nog mätte väl denna väg vara undersökt, och hvad som deri må fattas, lärer icke K. 51. underlåta att fullborda, innan arbetet begynnes, sä att R. St. nu kunna bifalla K. M:s Propos. i denna del. Frågan är icke, såsom vid sista Riksdag, alt besluta, utan endast all lill besvarande uptaga K. M:s på vederbörliga undersökningar grundade Propos. Jag yrkar således ålerremiss på denna punkt. Hr Hjerta, Lars: Sedan majoriteten af delta hus, genom sitt beslut öfver första punkten, åtagit sig ansvaret derför, att Staten medelst sin omedelbara försorg skall utföra och förvalta jernvägarne i landel, är jag icke den, som vidare vill motsätta mig, utan tvertom önskade medverka dertill, att beslutet, en gång faltadt, mätte på ett så skyndsamt och fördelaktigt sätt som möjligt komma till utförande. Jag skulle således önska, alt, om det later sig göra, något hinder icke mätte upstå genom den serskilda praeliminära undersökning, SlatsUlsk. föreslagit, och jag hemställer till de Hrr, som tillhört majoriteten, om det icke ligger i intresset af den princip, som de förfäkta, alt frånträda dessa undersökningar, till undvikande af en eljest möjligen inträffande reaktion, innan man kommer till utförandet. Då nu fråga är om en föreg-.de undersökning, ber jag få fästa upmärksamhelen derpå, att denna undersökning sönderfaller i 2:ne serskilda afdelu:r, nemi. den ena, den tekniska och topografiska undersökningen, eller den, som afser möjligheten att utfinna, ljvilken sträckning af en viss linea emellan 2:ne ändpunkter är fördelaktigast; den andra åter, att bestämma sjelfva valet af den eller de jernvägar, med hvilka början företrädesvis bör göras.
Sedan dess ha d e gamla murarne ej haft att trotsa några fientliga anfall, o c h fästningsverken hafva därför efter hand blifvit till stor del ut. OCH THOLEGATAN. Annyssnämnda P å d e n fjärde ILLUSTRATIONER. Det Stockholm s o m går är, s o m hvarje genuin stockholmare n o g har sig bekant, d e aflägsna malmarnes pittoreska ruckel, hvilka numera, det ena efter det andra, hastigt skatta åt förgängelsen. Det för ett snart svunnet Stockholm karaktä- ristiska hus, hvilket v i meddela i vårt dagsnummer, är ännu till finnandes på bergsknallarne vid den gamla Pärlstickaregränden, där den n y a Thulegatan, luftig, rak o c h banal s o m d e flesta nya gator, stryker fram. O m några månader skall den lilla gården m e d sin gröna täppa b a k o m planket vara försvunnen — o c h hufvudstaden har en pittoresk plats m i n d r e o c h en hyreskasern mer. AKERSHUS FÄSTNING ENLIGT ARKITEKTEN BLIX ' S RESTAURATIONSFÖRSLAG. nedrifna på den m o t land liggande det de, som vette åt sjösidan, utgöra sergångar. För att anskaffa medel till slagna restaureringen af fästet, har sidan, under vackra spatden nu föreden norska — hufvudstaden i dessa dagar afhållit en ståtlig historisk fest m e d praktfulla processioner, turneringar, basar, idrottslekar o. s. v. o c h hvari den norska hufvudstadsbefolkningen m e d verklig hänförelse deltagit. Det tilltalande restaureringsförslaget, s o m finnes återgifvet i vårt dagsnummer, är utarbetadt af arkitekten Blix, o c h m e d k ä n n e d o m o m n o r r m ä n n e n s entusiasm o c h handlingskraft i nationella angelä- genheter kan man antaga, att förslagets realiserande ej särdeles länge skall låta vänta på sig. oförstående Han skratt — och besyn» Hade nerligt jag och Hon ryckte frågan. kan och sedan du segrat.
Derjemte Hr Tottie tillkännagifvit sin öfvertygelse, att, då utaf de arne operationerne, sedel-indragning och utlåningens inställande, den senare vore mest effecliv och våldsam, Fullmäktige visserligen genast och i första rummet skulle blifva nödgade att tillgripa denna utväg, emedan detta berodde helt och hållet på Capitalisterne sjelfva, hvilka icke kunde förutsättas handla så oklokt eller oegennyttigt, .att de skulle köpa Bankens fastighets-inleckningar eller åt Fullmäglige gifva lån, i en tidpunkt, då de blott genom att afhålla sig från sådana köp och neka Banken lån, kunde tvinga Fullmäktige att afbryta hela utlåningen, hvarmed just ratta skördetiden för Capitalisterne vöre inne. Men under det Herr Tottie ogillat de af Utskottet uppgifne grunder, har han dock erkännt, att realisationen ovilkorligen bör göras, samt den närvarande osäkerheten få ett slut, och jemte del han förklarat, att man måste se sig om efter några andra grunder, mindre uppoffrande näringarnes och Rikets väl för Banken, ansett sådana grunder redan vara funna och kända, samt ganska lätt kunna utföras, blott man ej vara för ömtålig och rädd att vidröra Bankens nuvarande organisation, under tillägg, att det syntes honom, sorn man med något skäl skulle kunna fordra, att, i en så utomordentligt vigtig oell omfattande fråga, "Baneo-iu ter esset” borde vika för det allmännas och hela Rikets.
Derigenom är det för mig klart, att denna fråga jemväl är en fattigvårdsfråga, lika mycket som en sjukvårdsfråga. Att nu obotliga sjuklingars ställning är högst beklagansvärd, deruti instämmer jag med motionären. Men att göra deras vård till ett statsbestyr, derom kan jag icke vara med. Sådant tillhör kommunen, som borde indela sina fattighus i 2 delar, den ena för dem, som äro blott fattiga, och den andra för dem, som tillika äro obotligt sjuka. Men att nu börja med att gifva statsanslag för att sedan möjligen få gifva dylika åt Göteborg, Carlskrona etc., samt sålunda befria kommunerna från deras skyldigheter, det anser jag vara en ganska oriktig väg; hvadan jag anhåller att R. o. Ad. icke måtte återremittera punkten, utan bifalla den och således afstå motionen. Hr Ca r 1 h ei m-Gy 11 en skjö I d : Det skulle smärta mig ganska djupt, om R. o. Ad. skulle afslå denna motion, på sätt Hr Nordenfelt yrkat. Det skulle nemligen antyda, att R. o. Ad. ansåge staten aldrig böra göra något för de obotlige sjuka. Vore det, såsom Hr Nordenfelt yttrat, blott fråga om de fattige, så vore det redan då mycket behjertansvärdt; men förhållandet är icke så. Motionären säger, och jag tror att ingen kan bestrida det, att det finnes säkert »ingen läkare, som icke många gånger varit försatt uti den sorgliga ställningen, att nödgas bevittna dessa olyckliges qval, utan att kunna hjelpa och lindra dem.» För dem är läkemedlet mindre att söka hos drogisten, än i den kristliga kärleken och det ömma deltagandet. Det är derpå det beror, M. Hrr, och jag är glad, att Hr Nordenfelt gifvit mig tillfälle att komma in på denna fråga. Det är derföre, att dessa olycklige, allenast genom medvetandet att vara obotliga, äro så djupt 330 Den 25 Juli e. m. lidande, sorn det behöfves all den trost, som-är möjlig att åstadkomma för att göra deras smärta dräglig. Inom deras familjer kan ofta ingen fås, som kan sköta dem.
Konungamakten kan väl, såsom under gårdagen yttrades af en utaf II. Mits Rådgifvare, besitta styrka utan en representation, och man kunde möjligen försvara ett sådant samhällsskick, ehuru jag ej tror att detta rum hyser mången riddare lör detsamma; men är man väl öfverens om nödvändigheten af annan makt i staten, än Konungens, så måste man äfven gifva den förra den sammanhållning och styrka, utan hvilka den icke kan fylla sin ärofulla pligt att bevaka landets väl eller att med framgång stödja en till samma mål sträfvande Regering. Den ena, som den andra af dessa makter ha för starka rötter hos vårt folk, för att de skulle med varaktig framgång kunna inkräkta på hvarandras mark, och det från ett öfverdrifvet inflytande af en utaf dem framkallade ensidiga åskådningssätt, såsom skulle representationen hafva någon bättre och heligare rätt till nationens förtroende, eller på förhand antagas mer än Regeringen tillgodose dess intressen, skall vika för den orsak, som framkallat det, och gi|va rum för den riktigare uppfattningen, att begges makt är lika berättigad och lika nödvändig för det helas säkerhet och lugna utveckling. Man har äfven framkallat farhågorna för demokratien, för att med dessas tillhjelp eröfra den mark förslaget vunnit. Det är naturligt att en förändring af så genomgripande art, som den ifrågavarande, skall väcka hvarjehanda betänkligheter hos dem, som, i vanor och tänkesätt införlifvade med iet som är, gifva detsamma företräde framför allt ännu 598 Den 7 December. oförsökt. Af samhällenas utveckling i demokratisk rigtning kan mycket vara att både hoppas och frukta. Här har man starkt framhållit demokratiens dåliga sidor. Het gifves dock emot desamma ett praktiskt medel, ett medel, som, att jag så må säga, rycker huggtänderna ur dess mun. Och detta preservativ har lyckligtvis vårt land vetat i tid förskaffa sig.
Lagmannen Aspelins efterlemnade Enkas, född Hjortberga hos Hrr Fullmäktige i RiksgäldsContoiret gjorda Ansökning om förnyelse af 2.*ne så kallade Trollhätte Slussverks Lottsedlar, (Rgs-A) Uti en, år 1826, till Hrr Fullmäktige ingifven Skrift, hade förbemälde Sökande anfört, huruledes af de Skriften bilagde Handlingar skulle upplysas, att 2:ne så kallade Trollhätte-Slussverks Lottsedlar N:o 181 på 1000 D:r S:mt och N:o 248 på 5oo D:r samma mynt, hvilka varit nedsatte hos nu mera afledne BruksPatronen Carl Bagge, skola, vid den, år 1804, Götheborgs Stad Öfvergångna eldsvåda, uppbrunnit, och att Sökanderne, dels genom arf, och dels genom testamente, af nämude Lottsedlar blifvit egare. Och då 54 Stats-Utskottcts RiksgäldsContoirets Räkenskaper skola utvisa, att dessa Lottsedlar sedan ar i8o4 icke blifvit, till Inleresses utbekommande, företedde, så anhöllo de, att Hrr Fullmäktige ville låta dem förnya. Utaf RiksgäldsContoirets Handlingar hade inhemtats, dels, att berörde Lottsedlar, på sätt Sökanderne uppgifvit, sedan år i8o4 icke varit uti RiksgäldsContoiret företedde till utbekommande af den årligen förfallne räntan, och dels att BruksPatronen Bagge i lifstiden redan år i8i3, efter att hafva fullgjort allt hvad, i afseende på efterlysning af förkomna LäneBanco-Åttester och V.-B;co*Tr:p:tSedlar, uti K.