Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Dalman har, om jag icke misstager mig, sagt, att den indelta armeen ingifver högst litet förtroende, och att nationen ej, vid en inträffande fara, har mycket att vänta af densamma. Detta yttrande mäste förmodligen härleda sig från förhastande eller missförstånd; ty Hr Dalman torde alltför väl påminna sig, att ingen äger rätt att framställa sölande suppositioner emot någon enskild, och således ändå mindre emot en så allmänt och på goda skäl aktad corps som t indelta arme'en. Jag uppstiger ej här för alt uti ifrågavar. afseende försvara densamma, ej heller för att säga, hvad nationen i farans stund kan förvänta af armeen, eller att omtala det förtroende, den ingifver; ty allt detta är mer än tillräckligt bevisadt genom historiska facta och grundadt på samtidens öfvertygelse. Jag får endast yttra den önskan, att försynen måtte förskona oss från att öfverlefva den tid, då ställningen inom fäderneslandet blefve sådan, som Hr Dalman tyckes tro den vara; ty jag frukta]’, att'vi då skulle komma till den bedröfliga erfarenhet, att de, som mest tala om sin kärlek för frihet, sjelfständighet och fosterland, möjligen kunde blifva de sista att sätta i practik, hvad de så mycket framställa i theori, eller att, då det verkligen gällde, ådagalägga mod och uppoffringar för fosterlandet, och att detsamma således kunde blifva försvarslöst. Gr. Löwenhjelm: Jag känner obehaget utaf att nödgas sä ofta uppträda; men det är angeläget att i så vigtiga frågor blifva rätt förstådd, och jag har blifvit på det högsta missförstådd. Sådant är dock ofta bland oss följden af långa och vidt utgrenade discussioner, särdeles när dessa afhandla abstractioner. Öfv.ertygad om misstag har jag icke kunnat blifva, enär ingen talare upptagit hvad jag sagt, och således än mindre hvad jag menat. Jag vädjar i detta afseende till prot., hvars synnerliga uppmärksamhet jag nu utber mig. Aihafrämst förklarade jag mig likstämmig utan undantag med II. Ex. Ilr Gr.
Må Ridderskapet och Adeln för sin del förklara, att de anse Norrmannen för Landsman och Broder och vilja omfamna honom med lika värma, antingen de finna honom på andra sidan om bergen, eller ibland oss. 406 Den 12 Martu. Herr Hammarsköld, Lorenzoj förenade sig med Grefve von Schwerin. Herr Hauswolff, Carl Gustaf Reinhold: De flesta Ledamöter, hvilka talat uti förevarande ämne, hafva önskat bereda de Norrmän tillfälle till Sverige inflytta, som sådant åstunda; men skiljaktighet om antagande af den föreslagna nya Redactionen, eller rättare sagdt, nya tillägg i Grundlagen, har härvid egentligen förmärkts, och en aktningsvärd Ledamot, Herr Grefve Mörner, har äfven andragit de betänkligheter, hvilka borde föranleda till Förslagets ogillande och återremitterande till ny Redaction. Jag deremot, anser Redactionen vara tydelig, enär den läses i sitt sammanhang och med lästad uppmärksamhet på Svensk Medborgares lagliga rätt, utan tillämpning af händelser, dem sjelfsvåldet vid bristande tillsyn stundom kunnat tillskapa. Hvad är den Svenske Medborgarens rätt .och förbindelse vid fråga om flyttning från det ena Länet till det andra af Fäderneslandet? Ingalunda äger lian frihet, att efter godtycko, utan Pass och Betyg om ådagalagd redlighet i vandel, m. m. skoja af och an i Riket -— men enär lian försett sig med dessa Documenter från vederbörande Auctoriteter och Embetsman, tillkommer honom den rättighet, att under Svenska Lagar nes skydd få efter sin önskan bosätta sig *— Och då Redactionen innehåller, det Norrmän, som till Sverige inflytta, skola njuta lika, men ingalunda större rätt, än Svenska Medborgare ifrån den lid, de sig dertill hos Konungen anmäla; följer deraf tyd - Den 12 Martti. 407 ligt, att Norrmän vid tillämnad inflyttning måste iakttaga Svenska Medborgares pligter, om de skola kunna göra anspråk på dessas rättigheter.
Lilla, aldrig det förenande Stora, uppkomma dessa mot hvarandra sammansvurna och fiendtliga söndrings-flockar, dem man kallar Partier; hvilka, sedan de rigtigt kommit i fart, ej sluta annorlunda, än att ”frågan blir om Våld, hvaremot aldrig annat än Våld kan svara”; ty, liksom ”list är alla partiers vett”, så är ”våld alla partiers styrka”. De äro nämligen grundade i olikheter, som icke syfta till öfverensstämmelse (derigenom skulle Harmoni uppkomma), utan som vilja, en och hvar, enväldigt göra sig gällande medelst de andras underkufning157. – Efter dessa och andra dylika antydningar, ville han gifva, i skriften ”Rätt eller alla Samhällens eviga Lag”, sjelfva den fullständiga utredningen. En bättre summarisk exposition af detta oafslutade verk kan icke göras än den, som dess författare har sjelf gjort i en uppsats, hvilken ur Dagligt Allehanda (1794, N:o 199) blifvit införd i samlingen af hans skrifter158. Den må fördenskull meddelas här; med ett och annat tillägg ur boken, som öfver sin frammanföre ställda innehålls-förteckning har detta valspråk: ”Tänka fritt, är stort; men tänka rätt, är större”. – Boken skulle, enligt denna förteckning, innefatta tolf capitel; nämligen: 1. Bestånd och Säkerhet. 2. Vilje och Våld. 3. Rätt och Lag. 4. Lifvets Rätt; eller Friheten. 5. Förståndets Rätt; eller Sanningen. 6. Dygdens Rätt; eller Förtjensten. 7. Hvars mans rätt; eller Beslutet. Tyvärr! de fem sista saknas i den 1794 utgifna upplagan, och ha ej heller bland hans handskrifter kunnat uppspanas. I sin egen exposition talar han dock blott om de sex första; det sjunde var således då ännu ej tryckt. Den har följande lydelse: ”Den bok i allmänna sedeläran, som under denna titel börjat utgifvas, rörer alla de vigtiga ämnen, som interessera våra tider; och är äfven i sin tillämpning ställd emot alla de stora irringar, som göra dessa tider så märkliga.
Jordegarnes befrielse från skjulsnings-skyldigheten, kunde vinnas; och då det af enskild man, utan bidrag af Staten, gjorda försök, att inrätta forvagn, hvarmed resande och saker transporteras från Stockholm till Upsala, icke misslyckats, utan gåfve anledning till det hopp, att dylika anstalter äfven i Sverige, åtminstone på de större och mest befarne vägarne, skulle kunna ega bestånd, helst om Entrepreneurerne kunde påräkna, att mot säkerhet erhålla, af allmänna medel, lån till de första förlagen, trodde Herr Grefven, att de fleste af de åtgärder Utskottet föreslagit och hvilka snarare motarbeta, än befordra Forvagns-väsendels uppkomst, borde tills vidare uppskjutas; af hvilken anledning Herr Grefven, förenande sig med Utskottet i fråga om hållskjutsens upphörande å de stationer, der den, efter skedd undersökning, finnes umbärlig, afstyrkte alla öfriga förändringar , som af Utskottet, i afseende å Gästgifveri-skjutsen, blifvit föreslagne. Af Per Persson från Calmare Län, som yrkade allmän förhöjning af skjutslegan till 20 sk. Banco milen för hvarje häst, helst en sådan förhöjning, uti hans tanka, var 36 Besv. och Occon. Uuk. det enda rätta medlet, att befordra skjutsentreprenaderne. Härmed förenade sig Prosten Forslind _, samt Anders Andersson från Södermanlands och Auders Ericsson från Jemtlands Län. N:o i43. Ankom till Exped. Utskottet d. 13 Julii 1829. Utlåtande, i anledning af väckt Motion om belänings-rättighet, uti publika fonder, ä ritorr spannmål. Xiii Rikets Höglofl.
Det är en gifven sak att vid fiske, likasom vid hvarje upphemtande af naturens frivilliga alster, tillses bör, att icke desamma för framliden uttömmas och förödas, utan alt tvärtom, såvidt ske kan, tillvext och återalstring skyddas och befordras. Jag vill således erkänna den allmängiltiga grunden för förbudet i ofvannämnda lagstadgande, alt vid fångst af sill, begagnas redskap med maskör under en viss storlek; och då jag icke vidare har för afsigt att härutinnan söka utverka någon ändring, vill jag icke helier närmare undersöka, huruvida nämnda förbud i förevarande särskilda fall, elier hvad beträffar sillfisket, inom Bohusiär.dska skärgården uppfyllt eller kan komma att uppfylla sitt ändamål. En hastig öfverblick af fordna och närvarande förhållanden inom denna ort torde dock här vara på sitt ställe. Det är för hvar och en om orten erfaren person bekant, likasom i tideböckerna och flere afgifna skrifter åt minnet förvaradt, alt sedan århundraden tillhaka sillen vissa lider i förvånande ymnighet kommit lill Bohusländska skärgården, hvilket i flere eller färre år fortfarit, intill dess tillgången hastigt aftagit och alldeles försvunnit; alt 40 eller 50 eller flere år förflutit, innan fisken, åtminstone i någon mängd, åter företett sig; och att, sedan ofvanbeskriine rikare tillgång sednast förekom, densamma numera uteblifvit längre tid, än någonsin tillförene veterligen varit förhållandet. Ingen har med nöjaktig visshet kunnat förklara ymnigheten eller bristen, utan synas båda vara bland dessa naturens verkningar, som länge lära förblifva outredda. Lagstiftaren har således varit både pligtig och berättigad alt här mellankomma och, dels för den händelse en rikare fisktillgång åter skulle inträffa, söka förekomma missbruken, dels ock i allmänhet hindra fiskslagets utödande och befordra dess återvext. På sådan grund hafva ock flera föreskrifter i nu gällande Fiskeri-stadga tillkommit och deribland ofvannämnda §, som innehåller förbud, dels enligt hvad är anfört, emot nyttjande af fiskredskap med maskör under viss storlek, dels ock emot begagnande af not eller vad med större djup än fyra famnar och större längd än 40 famnar.
Jag bär velat nu anföra detta; vi få snart tillfälle att liandlågga målet från Cevilia. får då se, att det år en onödig jalousie att låta en Statsmagt agera, der den ej bör agera; det är bättre alt låta den verka med styrka, der den bör verka» Frih. Palmstjerna: Jag vill inskränka mig lill att försvara Utsk:s utlät., i män sorn det blir anfallet. Hr Stuart har sagt, alt med mathematisk visshet 400,°<-:° r:dr kunde påräknas. Det är ganska riktigt, 'att så vida dessa 4°o,ooo j-:dr kunde minska Riksg.cont:s upplåning, kunde vinsten med mathematisk visshet beräknas; men så vida det icke är fallet, att det kunnat ske, torde äfven hela uträkningen förfalla. Detta tror jag mig kunna ådagalägga. Handlingarna visa, att i den mån öfverskott uppstått, hafva ock mindre summor blifvit reqvirerade från Riksg.cont. Åren 1827, 18/8 och 1829, då stora öfverskott voro vid årets slut, requirerades af statsbristsumman intill denna tid endast 85o,ooo, g5o,ooo och 750,000 r:dr. Åren i83o, 1851 och i832, då det är allmänt bekant, att sådana öfverskott icke funno;, men att tvärtom statsbrister uppstodo, reqvirerades af statsbristsumman i83o, i,2Öo,ooo r:dr, i83i, 1,225,000 r:dr och i8j2, i,5o2,ooo r:dr. Detta bevis leinnar härå mathematisk visshet, och jag anser det kunna åberopas såsom fullt skäl. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Jag är i detta fall af samma tanka som motionären och Hr Stuart. Jag har ej kunnat finna mig upplyst af Hr Lefrens yttrande. Jag delar med honom öfvertygelse, alt R.
RättegångsBalken, rörande lottning af Mål i JustitiseRevisionsExpeditionen, förekommer, att, redan genom den för Nedra Revisionen den 3 Augusti 1809 utfärdade Instruction, det är bestämdt föreskrifvet, att, utom sådana brottmål, som angå häktade personer, de egentligen så kallade Cabinetls-ärenden och dem, sorn, utom Konungens Egen tillåtelse, ej få upptagas, alla till nämnde Expedition inkommande Mål skola emellan samtlige RevisionsSecreterare lottas. Edert ifrågava - 6 Den 8 September. rande förslag, hvilket således icke synes vara af behofvet påkalladt, skulle dessutom, genom de derutinnan nyttjade allmänna ordalag, kunna föranleda dertill, att äfven den tid af året, då, enligt Instruction och stadgad arbets-ordning, en RevisionsSecreterare i sender föredrager, flera veckor å rad, sådana Mål, hvilka fordra skyndsam handläggning, ofta kommo att, i följd af lottningen, blifva hvilande längre tiel, eller intilldess Referentens föredragningstour inträffar, hvaremot det synes lämpligast, att, på sätt hittills skett, dylika Mål utan lottning öfverlemnas till föredragning af den RevisionsSecreterare, hvilken, den tid dessa Mål inkomma, har i sin tour den ordinarie föredragningen sig ålagd. Slutligen, vidkommande Eder hemställan om ändring i i Mom. af 22 Cap. 1 §. RättegångsBalken, har Jag insett denna ändring blifva mindre lämplig för RådstufvuRätterne uti de af Rikets mindre städer, der vanligen ej någon af Ledamöterne, utom Ordföranden, är lagfaren, helst det med Berättelsers författande i lagvadde och instämde Mål åsyftade ändamål icke synes kunna vinnas, om ett sådant göromål, hvarmed jemväl är förenad skyldigheten att efter föredragningen sig först i Målet yttra, skulle, i följd af den föreslagna ovilkorliga lottningen, uppdragas åt en Ledamot, hvilken, såsom icke studerad man, dertill kan sakna skicklighet och förmåga. Den 8 September. Uppå dessa grunder har jag funnit mig föranlåten att vägra bifall åt Edert i detta ämne i underdånighet framställde förslag.
Hvad man velat påstå, att bolaget skulle kunna hindra Statens vagnar att gå öfver banan, eller kunde upställa orimliga fordringar, tror jag vara blott hjernspöken och tomma skräckbilder. Om Staten bygger sin väg färdig till Orebro, så har man tid till nästa Kiksdag att underhandla med bolaget, och kan ju i värsta fall gå detsamma förbi genom att bygga en ny jernväg, som icke skulle kosta mera än dess egen, och då har bolaget all anledn. att sjelft inkomma med antagligt anbud. Dock får jag bekänna att, för att det skall blifva riktigt rent spel, så borde bolaget taga ett verksammare initiativ till en öfverenskommelse. Man vet att rykten varit i omlopp, att bolaget skulle hafva för afsigt att icke göra banan fullt färdig; men jag kan så mycket mindre tro något sådant, som det är icke allenast bolagets pligt utan äfven öfverensstämmande med dess eget välförstådda intresse att i detta fall gå Staten till mötes. Det är naturligt att ett bolag, som varit utsatt för sådana missöden, först derigenom att det dröjde länge innan aktierne blefvo fulltecknade, och sedermera genom att blifva så bestulet, skall i totaliteten af sina affärer lemna ett mindre fördelaktigt resultat och att detta gör ett obehagligt intryck; men om man granskar det faktiska, skall man finna, att det är icke så farligt som det låter. Hvad beträffar det åsyftade ändamålet att så snart som möjligt få kommunikation med främmande länder, så skulle jag för min del icke vara obenägen att, ehuru Stockholmsbo, med upoffrande af dess intresse, bevilja något mera till den södra banan, då man kunde få något helt. Jag är i allmänhet icke någon vän af stambanor, men anser att, då man nu en gång har dem började, man måste underkasta sig några upoffringar för att få en ledning genom landet fullbordad. Egentliga orsaken, hvarföre jag anser, att man ej borde utan varsamhet inlåta sig på dylika företag, ligger i quatuor species. Ty om man beräknar hvad dessa banor efter sannolikhets kalkyl skola kosta, samt de belopp, hvartill driftsoch underhålls-kostnaderna skola upgå och i andra länder utgöra, så kommer man till det resultat, att de i sin helhet icke under en lång följd af år skola kunna bära sig.
Jag anhåller att vid detta tillfälle få tili besvarande upptaga en anmärkning, som en värd talare i ett föregtde plenum framställt, nemi. då han satte i fråga, huruvida ledamöter i detta Stånd, som representerade på fullmakt, skulle anse sig berättigade att biträda ett beslut, i följd hvaraf deras principalers representationsrätt komme att upphöra. Jag får i anledn. deraf fästa uppmärksamheten derpå, att hvad vi uti representationsfrågan vid innevar. riksdag kunnat tillgöra, endast är en förberedelse och att hufvudmännerne för ätterna sjelfva äga att bevaka sin rätt vid frågans slutliga afgörande. Jag utber mig slutligen att få erinra derom, hurusom denna fråga framför alla andra egnar sig att ådraga sig hela vår uppmärksamhet. Det är ju en erkänd sak af Konung, Ständer och folk, att en representationsförändring beliöfs, och att vår gamla samhällsbyggnad icke längre motsvarar tidens fordringar och fäderneslandets behof. Är denna sanning en gång, mine herrar! af oss erkänd, så böra vi också med nöje göra hvilken uppoffring som helst för att komma till en bättre. Derigenom erbjudes oss äfven det bästa tillfälle att på det mest -öfvertygande sätt bevisa våra landsmän och medborgare, att, om vi också högt skatta de Den 24 Oelober f. in. *55 rättigheter, som vi åtnjuta, det likväl för oss finnes ett företräde, som vi värdera högre än det att vara adelsmän, — det att vara Svenskar. Gr. Frölich: Jag har med största nöje afhört de 2:0c siste talarnes vackra framställningar.
1 R:dr 36 sk. af större rymd 100 st. 3 „ 24 sk. röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages för nämnde artikel följande indelning och tull-satser: Q till och med 6 jumfrurs rymd 100 st. — 32 sk. från 6 till och med 11 jumfrurs rymd 100 st. Glas: Buteljer m. m. För Fensterglas hafva Ridderskapet och Adeln samt Bortjare-Ståndel antagit den Fenster-, af Utskottet föreslagna införsels-tull, 1 sk. 6 rst., per skålpund; hvaremot Presteoch Bonde-Slånden bibehållit gällande taxas bestämmelse, 40 sk. per lispund. 14 Bevillnings-Ulskottets Memorial, N:o 16. Utskottet inbjuder Presteoch Bonde-Stånden att förena sig med de båda öfriga Stånden om godkännande af Utskottets förslag. För annan händelse föreslår Utskottet följande omröstning: , N:0 31. Den, som gillar Utskottets af två Stånd bifallna förslag att bestämma införselstullen å Fensterglas, alla slag, till 1 sk. 6 rst. skålpundet, röstar la j Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles denna tull vid dess nuvarande belopp, 40 sk. lispundet. Patent-. Vidare hade Utskottet föreslagit, att under hufvudrubriken Glas i Taxan upptaga artikeln Patentglas och Glas-takpannor med införsels-tull af 1 sk. 6 rst. skålpundet, och hafva Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgar c-Slån den bifallit detta förslag. Bonde-Sländel har, med godkännande af förslaget i öfrigt, förhöjt den föreslagna tullafgiften till 2 sk.’ pr skålpund. Såvida icke Bonde-Ståndet skulle i sistnämnde afseende vilja frånträda sitt skiljaktiga beslut, föranledes följande votering: N:o 32.
Lundblads, såsom arrendator af Strömholms kungsladugård, underdånigst gjorde ansökning om eftergift af halfva spanmåls-arrende-beloppet för år 1852; Prot.-Utdrag den 7 December 1853. 15 12:o angående upplåtelse på viss tid åt enskild man af en Kongl. Maj:t och Kronan tillhörig, intill Kongl. Operahuset i Stockholm gränsande tomt; 13:o angående framlidne förre Departements-chefen i Kongl. General-tullstyrelsen, Kansli-rådet J. D. Valerii enkas och barns befriande ifrån honom ådömdt ersättningsansvar i målet rörande den efter aflidne Uppbörds-tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans; 14:o angående statens medverkan för anläggande af jernvägar i landet, vid hvil ken remiss åtföljer ett af herr Waern lemnadt yttrande; och lä:o angående nedsättning i det årliga ackords-amorterings-bidraget förLands höfdingetjensten i Kalmar län. S. D. Till Stats-Utskoitet remitterades; l:o Kongl. Maj:ts nådiga proposition den 19 sisth November, angående understöd till Hospitals-fonden; och 2:o Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse samma dag, angående Foikskole-lärares pensionering. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 19 sistlidne November till Rikets Ständer, angående den så kallade Kurhus-afgiften. S. D. Föredrogos och bi föllos: l:o Expeditions-Utskottets Memorialer: N:o 1, angående ökadt Kansli-biträde, m.- m.; N:o 2, angående upplagan af Bihanget till Riks-ståndens Protokoll; och N:o 3, i fråga om prenumeration å Bihanget till Riks-ståndens Protokoll: och *2:o Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial: N:o 1, angående tillökning af Utskottets Kansli-personal. Från Hedera.
I maj 1791 stod bröllopet på torpet i all enkelhet eller, som det på den tiden hette, incognito: » Ingen var klädd en forme, iitom bruden, alla andra i habit de gout, själfva brudgummen en frac, ty allt skedde i djupaste incognito. » Och med okonstlad känsla skildrar fadren sin dotters afsked från det hem, där hon dittills gladt alla med sin barnsliga oskuld och sin ungdomliga grace, huru sorgen öfver att skiljas från ömma föräldrar blan da de sig m e d sällheten att få följa sitt hjärtas kung till eget hem, hur de alla följde henne genom staden till Liljeholmen, där man för sista gången omfamnade hvarandra, och där de kvarblifvande stodo viftande vid vägkanten, då vagnen förde bort den unga bruden. Samma år på själfva julafton stod lilla Louises bröllop m e d kommissarien C. G. Almqvist på Haga. Naivt och trohjärtadt skrifva de unga fruarna bref till söta far, bref, dem han besvarar lika omsorgsfullt som hans öfriga korrespondenters uttalanden i politiska eller vittra frågor. böjde fram hufvudet öfver hennes axel och Konsten » IX / Tamma ', hvad är det där för en bok, 1VX som du nu igen sitter och gör dina anteckningar i, och hvarför håller du alltid handen för, när j a g kommer nära skrifbordet, » sade Lilly Brun, i det hon med ett på samma gång komiskt hotande och skälmaktigt uttryck betraktade sin mor. » Ah, det är ingenting, som kan intressera dig för närvarande, » sade modern med en lätt rodnad. » Har du hemligheter för mig, m a m m a? » sade Lilly och lade mjukt armen o m moderns hals. » Och jag, som trodde att vi meddelade alla känslor och alla tankar åt h varandra. » Och med en skämtsamt trotsig, ehuru mild rörelse förde hon undan moderns hälft motsträfviga hand, som låg öfver bokens blad, att bli gammal. » Påminnelser till mig själf. Att bli gammal innebär, att lifskraften aftar, att synen försvagas, att hörseln blir klen, att lederna bli stela, att krämporna infinna sig.
Af Kongl. Maj:ts vid innevarande riksdag till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition angående Stats-verkets tillstånd och behof inhemtas, att sedan Stats-kontoret, med' anledning af inträffad betydlig tillvext i dess rörelse och på grund af sednaste tids erfarenhet i detta afseende, hos Kongl. Maj:t gjort underdånig framställning om behofvet att genom lämplig förstärkning af detta Verks förskotts-kapital eller kassatillgång bereda nödig säkerhet för penninge-rörelsens jemna och obehindrade gång samt i detta ändamål hemställt, att på Riksgälds-kontoret måtte till Kongl. Majrts disposition ställas ett kreditiv å 2,000,000 R:dr; så har Kongl. Maj:t förklarat, alt som Kongl. Maj:t funne rättelse böra ske i bränvinsbrännings-afgiftens bokföring, så att densamma hädanefter upptoges i räkenskaperna för det år, under hvilket den beskattade tillverkningen egde rum, och Stats-kontoret derigenom koinme för framtiden att disponera en del af den för året beräknade bränvins-skatt redan i början af samma år, ansåge Kongl. Maj:t någon annan åtgärd för omförmälda ändamål icke vara af behofvet påkallad. Då Banko-Vtskollels Betänkande JYs 25. 17 Dä frågan om anvisande åt Stats-kontoret af ett särskildt kreditiv alt användas vid möjligen inträffande brist i detta Verks kassabehållning sålunda utgjort föremål lör Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, och Kongl. Maj:t dervid, efter meddeladt förordnande om förändring i sättet för bränvinsbrännings-afgiftens bokföring, funnit något sådant kreditiv icke vara för Stats-kontoret behöfligt och följaktligen icke heller derom till Rikets Ständer gjort framställning, saknar Utskottet anledning att understödja det i motsatt syftning nu väckta förslag, och hemställer alltså 11:0 det Herr Wallenbergs ofvanbcrörde motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.