Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När vinden hven genom hvalfven, tyckte hon att derute messades eller sjöngs psalmer, och bäfvande drog hon sig tillsammans vid tanken på den tid hon skulle tillbringa i denna öde boning, ett hem endast för obekanta makter. Men hastigt satte hon sig opp, kastade en klar blick omkring sig i månskenet, såg hur den åldriga slumrade på sin bädd, och sade vid sig sjelf: "fy Siri, skall du vara barnslig och pjåkig! Skulle jag väl vilja lemna den gamla att dö här, ensam och öfvergifven. Nej visst icke! Ah, det är detta myckna underliga prat om helgon och allahanda döda menniskor, som gör mig yr i hufvudet; aldrig hade jag kunnat tro, att jag skulle få så mycket att göra med detta påfviska kram. Månne det är synd att höra derpå? Till Gud måtte väl ändå äfven hennes väg föra, så from och troende hon är! Och hvad angår mig att bedömma henne? Vårda och sköta den gamla, bör jag, om hon än vore en hedning. God natt nu, underliga, gamla klosterbyggnad! Nu lägger jag mig ned, och läser än en gång mitt Fader vår, och så somnar jag visst. Och så gjorde ock den femtonåriga." Följande morgon infunno sig sjuka, från den kringliggande trakten, för att begära bot, och den gamla nunnan utdelade råd och läkemedel åt alla. Stundom en signelse, stundom en dryck, en bön, som skulle läsas öfver den sjuke, eller dylikt. Sigrid hjelpte troget den gamla, att, efter hennes anvisning, tillreda åtskilliga blandningar. Sedan hvar och en fått sin del och gått sin väg, stannade man dock utanför klostret och pratade en stund och öfverlade, hvem den unga flickan kunde vara. Mången menade att hon väl vore en ny nunna, och att nu, under den katholske kungens välde, klostret åter skulle komma i flor; men slutligen sade en gubbe, åt hvilken hon räckt en helsodryck:
645 N:o 320, angående dispositionen af de vid Riksdagens slut öfverblifvande exemplar af Bihangen till Riks-Ståndens Protocoll. Bifölls. N:o 322, i anledning af väckt motion om ersättning för åren 1839 oell 1840 till de dagsverks-skyldige under Marieholms och Cathrinaebergs Landsliöfdinge-bos tällén. Bifölls. N:o 323, i anledning af erhållen återremiss af Stats-Utskottets Utlåtan-< de N:o 254. Lades till handlingarne. S. D. Ånyo föredrogos hvart efter annat Constitutions-Utskottets följa»*' de två memorial, hvarvid Ståndet fattade nedannämnde beslut: N:o 42, rörande Stats-Utskottets anledning till anmärkning, i fråga om den Jemtland åren 1832 och 1833 meddelade undsättning af spanmål. Godkändes. N:o 43, med 2:ne förslag till ändring uti 9 §. Regerings-Formen. Utskottets begge förslag till ändring i 9 §. Regerings-Formen blefvo af Ståndet antagna till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, enligt 56 §. Regerings-Formen. S. D. Ånyo föredrogos hvart efter annat Lag-Utskottets följande fyra Betånkanden, Memorial och Utlåtande, nemligen: N:o 118, i enlighet af väckt motion, angående en närmare förklaring Öfver lagens stadganden, i fråga om skyldighet att serskildt lagfara med hvarje öfverlåtelse af inköpt fast egendom. Bifölls. N:o 119, i anledning af väckt fråga om förändring af stadgandet, angående fördelning af böter för försummad lagfart. Bi jolis. N:o 120, med förslag till sammanjemkning af de inom Riks-Stånden fattade skiljagtiga beslut, vid förehafvande af Utskottets, genom Betänkandet N:o 26 och Utlåtandet N:o 70, framställda förslag, rörande den uppenbara fcyrkopliktens afskaffande.
I Norrköping åter låter denna förening sig göra, och torde derföre komma å bane, när den, genom åtskillige svårigheters undanrödjande, hunnit beredas. På alla andra ställen kan denna åtgärd icke komma i fråga. Motionärens yrkande, att TullDomstolarne måtte afskafifas, är en fråga, som kommer att behandlas af de till Styrelseverkens reglerande nedsatte Committeer, och som jag är kallad till ledamot i den Committee, som blifvit organiserad, för att granska detta ämne, får jag, då ärendet der förekommer, tillfälle att utveckla min åsigt deraf. I afseende på frågan nu, får jag Den 3o December e. m. 447 emedlertid äran upplysa, att TullRätterne .beslå, ej allenast af Tulltjensteman, utan äfven af lika många Magistratspersoner, och ehuru de förre sällan äro så qvalificerade i juridisk väg, att de undergått juridisk examen, liar jag dock af trovärdige Ledamöter i Öfver Rätter, som pröfva t TullRätternes Utslag, erhållit den upplysning, alt de ingalunda funnit desse UnderRätters domar mindre lagenlige och välgrundade, än andre UnderRätters af lagfarne Domare beslutade och uppsatte Utslag. Det är emedlertid angeläget, att Tulltjensteman icke skiljas ifrån TullRätterne, ty deras sakkännedom och bekantskap med Tullförfattningarne och med de i beslag tagne varors beskaffenhet, hvarom strid är, utgör alltid en nödig vägledning förmålens rätta pröfning, angelägne i synnerhet i de orter, der scientifika besigtningsman ej finnas, det vill säga, der fabriker saknas.
Direktionen den 8 Maj samma år sitt beslut om förenämnde arfvodes-belopps fördelning på de särskilde fonderne, och som dervid befanns, att hela arfvodes-beloppet motsvarande ungefärligen en ^:dels procent af de ifrågavarande fondernas behållning, blef, med de undantag och jemnkningar, som föranleddes af i en del testamenten och donationsbref intagne, bestämda föreskrifter, fördelningen utförd på det sätt, att hvarje fond påfördes omkring -g-:dels procent af dess behållning, såsom bidrag till berörde af Ridderskapet och Adeln bestämda arfvodes-belopp; men då sedermera, på sätt i förestående § 1 blifvit omförmäldt, åtskilliga till ganska betydliga belopp uppgående testamentsoch donations-medel, dels redan i Riddarhusets kassor influtit, dels äro att för dem påräkna, utan att uti mer' än ett testamente, nemligen det af Presidenten von Hartmansdorff upprättade, bestämd föreskrift om arfvode för Kamererarens derigenom förökade besvär blifvit meddelad, samt Direktionen, som anser det icke billigtvis kunna fordras, att Kamereraren skall öfvertaga betydligen förökade göromål, utan någon förhöjning af den aflöning, som ansetts motsvarande de göromål, hvartill hans tjenste-åligganden förut varit inskränkte, funnit tvifvelaktigt, om icke Ridderskapets och Adelns förenämnde beslut, på grund af dess ordalydelse, borde uppfattas så, att Direktionen vore oberättigad att, i öfverensstämmelse med hvad förut varit medgifvet, då nya testamentsoch donations-medel blifvit ställde under Direktionens förvaltning, åt Kamereraren anvisa ett derefter lämpadt ytterligare arfvode, tror Direktionen sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade förklara och medgifva, att
Då nu lån för dylika odlingsföretag jemväl blifvit, vanligen mot borgen, men aldrig mot inteckningseller annan realsäkerhet, meddelade åt enskilde personer3 samt, efter all sannolikhet, flere af desse enskilde låntagare och deras kautionister komme att allida före den aflägsna tidpunkt, då lånen böra vara till fullo inbetaide, eller ock kunde dessförinnan råka i obestånd, har motionären, till förebyggande af förlust för det allmänna genom dylika åt enskilde gifna försträckningar och på det att, äfven då fråga är om sådana lån, staten finge sig tillerkänd rätt att för de årliga inbelalningarne hålla sig till det eller de hemman, sorn genom vattenaftappuingen erhållit odlingsbar mark, hemställt, att hvad genom högstberörde Kongl, kungörelse blifvit stadgadt, rörande sältet för återbetalningen af lån utaf allmänna medel till korporationer eller menigheter för beredande af odlingsföretag, måtte utsträckas icke allenast till alla sådana från Riksgäldskontoret redan utbetalda lån, som utgått af de för ofvanbeiörde ändamål vid de tvenne sistförflutua riksdagarne anslagne medel, ehvad dessa lån meddelats enskilde personer eller korporationer och menigheter 3 ulan ock till de lika beskaffade lån, som hädanefter kunna varda af allmänna medel utgifna. Utskottet får i anledning häraf erinra, att, efter hvad förhandlingarne vid sistlidne riksdag antyda, med vidtagandet af det beslut, som genom 1845 års ofvanåberopade Kongl, kungörelse blifvit lill efterrättelse meddeladt, sannolikt hufvudsakligen afsågs, dels att för menigheterne bereda förenkling och lättnad vid lånens liqviderande, dels att förekomma de svårigheter och olägenheter , sorn fcr Riksgälds-kontorets styrelse uppslodo, i följd af åliggandet att bevaka och indrifva de på en mängd låntagare fördelade, ofta hvar för sig till ett högst iinga belopp uppgående, låne-bidragen.
Slfgift fptr Cforacterg^uUmrtffer. §. 37. $ör Sullmafter, öppna SSref eller fKefolntioner, b^ilfa från od) meD år 1842 meDDelatg eller l)äDanefter meDDelag på caracter eller namn, br&er 48 märDigbet af ämbete ellet ^jenft, ellet å fåDan beftäUning, meD broaté inne» bafrcanDe ej åtföljet lön på flat ellet arfrooDe ellet tjenfTgöringö|Tt)lDigbet, (Tall i Söeroillning årligen erlägga* £io procent af beloppet utaf allt Det ftämplaDe papper, broatmeD Dplifa §uUmafter, öppna 33tef ellet fKefolutioner, efter Den i $ong(. SDTajtté ‘iftåDiga ^ungörelfe, angåenDe flämplaDe papperö»afgiften, ftaD» gaDc grunD, blifva belagDe. ©och må Denna afgift ej unDerftiga £re 9v:Dt Q3anco. göt §ullmafter, öppna QSref ellet Svefolutionet, af broilTa, enligt Q3ewill? ning5-@taDgan Den 14 $ftaj 1835, i årlig fSemiDning erläggeö @ejc procent af beloppet af Det ftämplaDe papper, broarmeD Defamma äro belagDe, (Tall enaljanDa afgift fortfaranDe utgöraé. ©en, forn erhållit högre caracter, än font åtföljet inneljafroanbe tjenfte^ graD, och, efter behörigt förorDnanDe, minft en månaD förrättar Den tjenfr, forn motfmarar Den högre caracteren, famt fåDant roeDerbörligen ftptTer, erlägger icfe unDer löpanDe året någon €aracteté*33emillning.
Men emellertid smögo åren fram, och hans enda nöje och sysselsättning var att pyssla med den lilla stadsjorden, vi den tiden egde. Han nedlade der både svett och möda, tid och penningar. En dag, jag erinrar mig det så väl, som det händt i går, hade vi tagit vår middag med oss, och tidigt begifvit oss ut till vår lilla enkla, men lugna fristad, för att njuta anblicken af Guds sköna natur, och fröjda våra ögon med åsynen af den lofvande skörden. Nästintill vår lilla jordlapp låg en äng, som tillhörde professorn, och Gud vet genom hvilket underverk det fogade sig så, att din farbror, hvilken under hela året nästan aldrig lemnade sin boning, just i dag låtit sin hushållerska och sin gamle betjent inpacka alla de förnödenheter, han räknade till njutning och beqvämlighet, och föra dessa till ängen, dit professorn sjelf, i sällskap med Ferdinand, då en tolfårig gosse, begaf sig, för att äfven njuta en vacker sommardag i fria luften. Under tiden fick madamen hemma hos honom vädra rummen samt företaga en general-rengöring af hela huset, hvilket, så vidt det rörde professorns enskilda rum, kunde ske blott en, högst två gånger om året. Vid denna tid var du, min lilla Hilda, en femårs fjäril, som glad och smekande fladdrade omkring de sköna blommorna, och under bemödandet att fånga dina namnar, hade du allt mera aflägsnat dig från mitt vaksamma öga. Först sedan jag slutat bestyret med mitt kaffekök, saknade jag dig, och i yttersta ångest sprang jag omkring, för att söka upp min älskling. Slutligen, då jag icke på något ställe blef dig varse, vågade jag närma mig gärdsgården, som skiljde vår täppa från professorns. Den var omgifven af en lummig björkhäck på båda sidor; jag blickade försigtigt igenom, och var nära att uppgifva ett högt glädjerop, då jag såg dig sitta på professorns knä, leka med hans långa, grå lockar, och tappert ruska i dem, medan han med ett ganska förnöjdt utseende smuttade på ett glas saft och vatten, och emellanåt betraktade dig med en blick, hvaruti jag tydligt läste ett uttryck af innerlig välvilja.
Anledningen till min framställning är just den, att mig blifvit sagdt, att vid ett föregående tillfälle en Landtmarskalk ganska gerna velat tilldela ett för honom kändt, ogift adeligt fruntimmer någon del af det samlade bötesbeloppet, men ansett sig icke kunna göra det på grund af ordalydelsen, i afs. å medlens disponerande, i den hittillsvarande ordningsstadgan. Gr. Mörner har anmärkt, att Adelsmötena sannolikt skola blifva så korta, att skörden af böter icke kan blifva stor; men jag antager, att R. o. Ad. äfven hädanefter kommer att lifligt intressera sig för sina angelägenheter och talrikt infinna sig på Adelsmötena. Det skulle ju då kunna hända, att hela den öppna gången en och annan gång oförvarandes blir uppfylld af personer; vipps kominer deti nitiske Fiskalen, sin skyldighet likmätigt, fram till dessa herrar och inskördar penningar, att till damernas gagn och bästa inlägga i messingslådan. Om man medelst ett penndrag kan sätta Ordföranden i tillfälle att mera oinskränkt utdela beloppet till dem, som han vet vara i största behof af understöd, inser jag icke, hvarföre man icke må göra det nu. En värd ledamot har enskildt fästat min uppmärksamhet derå, att jag uttryckt mig tautologiskt, då jag föreslog, att bötesmedlen måtte jemväl kunna tilldelas »Adeliga Fröknar». Jag erkänner tacksamt rigtigheten Den 14 Juni. af denna anmärkning, och ändrar derföre min framställning sålunda, att R. o. Ad. måtte besluta att i ifrågav:de mom. efter ordet: »Enkor», insättas orden: »och Jungfrur»; hvarpå jag hos Hr Gr. o. Landtm, får anhålla om propos.
Man har, för att finna något skäl till den begärda löneförhöjningen, måst taga sin tillflykt till en sådan omständighet, som att Under-Ståthållaren, på grund af sin ställning såsom deltagande i styrelsen för hufvudstadens välgörenhets-inrättningar, måste gifva almosor åt de hjelpbehöfvande, som i sådant hänseende vända sig till honom. Jag hemställer emedlertid, huruvida det kan vara ett skäl till löneförhöjning, att en person af sin enskildta egendom ger almosor åt de fattige. Då skulle litet hvar af oss behöfva anlita Statens medel, för att få en ersättning för det, som vårt goda hjerta kan mana oss att gifva åt våra mindre lyckligt lottade likar. Hvad slutligen beträffar den ökade tjenstgöring, sorn för Under-ståthållaren skulle blifva en följd deraf, att han i Ofver-ståthållarens ställe för ordet i,.en del styrelser och inrättningar, så tager jag för afgjordt, att Ofver-ståthållaren i dessa fall, i likhet med hvarje annan embetsman, som uti sitt embete företrädes af en annan, gifver Under-ståthållaren kontant ersättning. Af dessa skäl yrkar jag bifall till Utskffs hemställan. Hr Nordenfalk, Carl: Af Betänlct synes, att Utsk:t ej ingått i någon synnerligen grundlig pröfning af de af Ofver-ståthållare-embetet anförda skäl. Utslct har såsom motiv för sitt afstyrkande anfört endast, att då flere af de göromål, hvilka blifvit Under-ståthållaren på sednare tiden uppdragne, vore af en öfvervägande kommunal beskaffenhet och företrädesvis komme Stockholms stad till godo, så borde Statens medel ickeo tagas anspråk till vedergällning för så beskaffade göromål. A andra sidan inhemtas emedlertid af Betänk:t, att Stockholms stad med 2,250 K:dr bidrager till ifrågav:de embetsmans lön, samt att någon representationsskyldighet ej åligger honom. Alltså skulle med tillämpning af ofvannämnde grundsats staden kunna anföra att då nämnda bidrag från staden utgår under namn af taffelpenningar, men någon representationsskyldighet ej åligger Under-ståthållaren, så skulle hela det nämnda bidraget kunna indragas.
Det var en inbjudning till middag några dagar derefter, brefskrifverskan sade: ”jag ber er ensam, emedan jag icke vet om er hustru skulle vilja taga emot en inbjudning från mig, ty hon vill icke helsa då jag möter henne på gatan. – Det var en fru, som han sätter mycket värde på. Han begärde förklaring. Ja, frun ville inte helsa på henne, påstod hon. Och så en vredesparoxysm. Hon kan hålla på med sitt ursinne ibland till klockan fyra på morgnarne. – En stund efter brefaffären hörde han Astrid gråta inne i de andra rummen; hon hade fått stryk, derför att modern påstod att hon ljugit. Fru B. hade alldeles icke sprungit efter henne för att taga brefvet. – Brandes säger att han tror hon till sist inbillar sig sjelf att hon talar sanning när hon ljuger. Det fins ingen egenskap hon med sådan säkerhet skulle påstå sig vara i besittning af som just sanningskärlek. Hon isolerar honom. Han får för hennes skull mista den ene efter den andre af sina vänner. Fru Hauch (höjskolebestyrerens mor)225 hade hon proppat så full af historier, att denna icke mer ville besöka dem, emedan hon efter allt hvad hon hört om B. icke visste hur hon skulle uppföra sig emot honom. Hon har ett märkvärdigt öga för stilar. Hon kände fröken Knudtzons handstil innan han kände den eller visste att den kunde vara henne bekant. Efteråt kunde han nog gissa hur hon fått se den. De hade nämligen varit borta tillsamman och i sällskapet hade fröken Knudtzon kommit på tal. Någon hade yttrat att hon var så ”meget Dame”; en af husets damer hade sagt att hon har en så ovanligt vacker stil. B. fäste sig ej så mycket vid detta, men naturligtvis hade den misstänksamma hustrun fått en osökt anledning att säga: ”får jag då se denna vackra stil.” Hon (hustrun) håller gränslöst af honom, men på sitt eget underliga hårda, bittra, svartsjuka sätt. Hon lider så förfärligt sjelf, och hur mycket hon plågar honom känner han dock det djupaste medlidande med henne.
N:o 26, i anledn. af 3:ne Stånds återremisser å mern. N:o 17, ang:de motionsrätten, behagade R. o. Ad. låta bero vid hvad Utsk. ronde mundtliga motioner anfört samt godkändes Utskrs ifrågavar. förändrade redactionsförslag till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; hvarjemte Utsk:s till de öfriga RiksShn gjorde hemställanden, såsom icke erfordrande någon R. o. Adts åtgärd, lades till handlingarne. Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtsk:s d. 12 och 13 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 67, i anledn. af Hof-kirurgen G. Dea 14 Juli. 77 Herberts ansökning om eftergift af öfverränta å ett af källarmästaren A. 0. Nicodemi i Banko-diskonten upptaget lån. Vid förnyad föredragning af BankoUlsk:s berättelse N:o G8, ang:de förrättad revision af Banko-diskontverkets räkenskaper och förvaltning för år 1847, biföll R. o. Ad. de af Utsk. tillstyrkta afskrifningar, samt ansågs Gtsk:s, i afseende å styrelsen och förvaltningen af diskontverket på det hela gjorda tillkännagifvande icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 12 och 13 dennes bordlagda meni. N:o 69, med hemställan att en gratifikation mätte få utanordnas till vaktmästarne vid Banko-diskont-verket. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jag är naturligtvis icke i tillfälle att bedöma huruvida ifrågavar. vaktmästare gjort sig förtjente af den ifrågakomne gratifikationen. Likväl finner jag af det förevar. betänk, att de under revisorernes sammanträde ej haft annat särskildt besvär än det alt inbära och åter afhemta böcker och verifikationer. Mig synes som dessa vore vanliga vaktmästaregöromål. Jag har visserligen för min del icke något emot att man tilldelar dessa vaktmästare den sökta gratifikationen; men jag anhåller dock att få fästa Ståndets uppmärksamhet på följderne af en sådan frikostighet.
Thamiske föreläs ni ngarne i Technologien, angående. Aug. Nov. P. 588. Tibell, Gustaf Wilhelm af. Febr. P. 643. B. 727. Mars P. 302. B. 666. Julii P. 4o8. B. 213. Tidningar, angående Portofrihet för, och deras förseende med Charta-Sigillata. Oct. 2 A. P. 564. Tidningsredacteurer, om rättighet för dem att uti RiddarhusCantzliet hafva tillgång till Ridderskapets och Adelns justerade otryckte Protocoller. Febr. Julli 116, 210. 616 Tjenstelijons-löner, om medel till förekommande af stegring deruti. Tjenster, angående indragning af öfverflödige. Se Embeten. Tigersköld, Carl Wikman, yttranden. Febr. P. 638. B. 643, 644» Mars P. 514- April 379. B. 284* Tingberg, Kamererare, om afsked för. Tiondeoch Räntegifvares samt agares ömsesidiga skyldigheter, om ändring i Författningen derom. Junii P. 601. Aug. P. 474* Sept. P. 3o8. Sept. 2 A. P. 3o2, 344* TiondeLada, om Församlingars befrielse i vissa fall från skyldigheten att bygga eller underhålla. Nov. P. 3q5. Tiondesättningar, angående ständiga, för de Räntegifvare och Räntetagare, emellan hvilka öfverenskommelse ej kunnat träffas. April P. 44o, 514> 523. Tjära, om befrielse för Gottlands Hemmansägare att in natura lefverera. Aug. P. 542. Sept. P. 10, xor. Tjära och Beck, om nedsättning i Tullen å utgående. Julii P. 1240. Tjörn, öen, om dess befrielse från Kronoskjutsning. Toll, Florus, yttranden. Maji P. 875. B. 215. Aug. P. 188. B, 83.
Ad. målte, äfven i delta afseende, vidblifva sitt förra beslut och gilla omröstningsförslaget. R. o. Ad. beslöt, att, med vidblifvande af silt förut fattade beslut, godkänna den i ämnet föreslagna voter:s-propos. 9:de punkten, med alternativa förslag till redaktion af Banko-Regi:tets 36: te §. Hr von Hartmansdorff: Till följe af det beslut om lön och tjenstgöringspengar, hvilket R. o. Ad. nyss fattat, torde Slån - Den 3 November f. m. 265 det finna, att del förra alternativet förfaller, och att det sednare bör godkännas. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att det syntes nödigt, att R. o. Ad. fattade sitt beslut äfven i afseende på första alternativet, som afsåg den händelse, alt vid voteringen R. o. Ad:s beslut om löneinkomsternes beräknande endast såsom lön icke blefve segrande, emedan en sådan, icke ensamt af R. o. Ad. beroende utgång påkallade en annan redaktion, än den, sorn, i händelse R. o. Adis mening blefve segrande, borde antagas. Gr. Gyldenstolpe: Efter den utredning af frågan, som Hr Gr. o. Landtm, nu gjort, bar jag ingenting att tillägga, utan anhåller vördsamt om bifall till Utskis hemställan. R. o. Ad. biföll Utskis i förevaride punkt alternativt framställda förslag. 1 Orde punkten, ang:de Utsk.-s öfriga, redan af R. St. godkända förslag i ämnet, och den slutliga regleringen af tjenstemanna-personalen och dess lönevilkor. Lades till handlingarne. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Serskildta Utskis den 27 och 31 sistl. Okt. på bordet lagde Mera.
Eller ock: att denna summa beräknas till ett kapital hvars ränta, å 5 för 100:det utgör värdet — efter medium af 5 års markegångspris — af 42j famnar ved, tall och gran, det högsta arrendebelopp som, efter nu gällande kontrakt af skogen erhälles under de sista 10 åren 1851 —1860. Efter sistnämnde beräkning skulle lösesumman upgå till nära 4000 r:dr b:co, en summa som visserligen öfverstiger värdet af denna obetydliga, till största delen, uthuggna skogspark, och som, under andra förhållanden än de nu anförda, icke skulle kunna bekommas. Genom erhållande af en sådan lösesumma skulle kungsgårdarnes nu egande inkomst af skogen vara för alla tider betryggad, hvaremot om n. v. arrende måste fortfara, skogen vid dettas slut skall vara helt och hållet nedhuggen och den återstående stenbundna och bergiga marken vara utan synnerligt värde och icke gifva någon afkastning, förr än i en aflägsen framtid. ■lag anhåller om remiss af denna min motion till Statsoch Ekon.Utsk:n, förbehållande mig att till dessa Utsk. få afgifva de autentika handlingar som till målets pröfning och fullständiga utredning kunna erfordras. Begärdes bå bordet. FIr Königsfeldt, Wilh. Dan. Salomon, hade inlemnat en motion af följande innehåll: Att visa det menniskokärleken i allmänhet och närvar, tidsförhållanden isynnerhet högligast påkalla alla uptänkliga åtgärder, för alt söka inskränka brottslingarnes antal, vore visserligen ett rikt ämne för en intressant afhandling, hvilken jag likväl anser öfverflödig inom denna församling, hvars uplysta medlemmar icke kunna undgå att redan hafva insett det högst trängande behofvet af all den mellankomst i berörde afseende, som är i samhällets förmåga. Men deremot finner jag mig upmanad att önska upmärksamhetens rik 20* - 308 Den 30 December f. rn. lande på ett till närande ändamål bidragande medel, som, foster af den nyare liden, torde vara mindre kändt, skärskådadt och värderadt, än det verkligen förtjenar. Jag menar s. k.