Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande frågan, huruvida Kefvinge hemman och utjord må kunna användas till ersättning för de ska t terättsford ringar Sökanden anmält sig cga; så enär desse lägenheter, sedan Kronan skatteriittigheten dertill inlöst, icke blifvit under Ulricsdals Kungsgård häfdade, ulan såsom för Kungsgårdens bruk och skötsel umbärliga, serskildt för sig utarrenderade, har Kongl. Kammar-Collegium ansett berörde lägenheter icke kunna hänföras till Kronans omistliga gods, eller till desse lägenheter, som äro af pur Krononatur, kunna lämpas det förbud emot Kungsoch Kungsladugårdars afhändande, Kongl. Brefvet den 21 Maji 1810* innefattar, utan höra till de öfriga i 77 §. Regeringsformen omnämnde Statens lägenheter, hvilka icke få af Konungen, utan Rikets Ständers bifall, genom försäljning, förpantning eller på annat sätt Kronan afhändas. Kongl. Kammar-Collegium har, med instämmande uti den åsigt Kongl. Majrts Befallningshafvande tillkännagifvit, rörande skallläggningsmännens yttrade omdöme, att arrendet, på anförde skäl, kunde uppdrifvas till 70 tunnor spanmål, trott det tillika kunna inträffa, att, huru lindrig den löseskilling än må anses, efter beräkning af de företedde skatterättsfordringarnes gällande penningevärde, hvarför skallerättigheten till ifrågavarande lägenheter af Sökanden vill förvärfvas, ett vägrad t bifall till hans anhållan derom möjligen inleder Stats-Verket i större eller mindre förlust; och har Kongl. Kammar-Collegium i öfrigt upplyst, alt då det alltid varit och ävskatterätlsfordringsegares ovilkorliga rättighet att i jord få ersättning för sådane äfven utöfver deras gångbara penningevärde, så hafva, med stöd af Kongl. Brefvet den 6 November 1772, vid flere tillfällen de, som egt inuestående, från Tuilgnrnsgodset sig härledande skatlerättsfordringar, er» Bih. till R.
Ad., skulle jag icke nu ytterligare uptaga Ståndets tid, sä vida jag ej funnit mig föranlåten att besvara några, som det vill synas af missförstånd, emot mig gjorda anmärkn:r, samt först och främst bemöta eli här fälldt yttrande, att mitt anförande skulle innefatta en ny motion. Jag får med afseende härå blott hänvisa till början af Utsk:s Utlåt., deraf det synes att tvä motioner inom behörig tid blifvit väckta om mantalspenningarnes borttagande i hela sin vidd och tillika fästa upmärksamheten derpå, att Utsk. i första punkten yttrat sig öfver denna fråga, men sedermera, af samma motioner hemtat anledn. i 2:dra punkten, tillstyrka borttagande af mantalspenningarne för vissa personer. Det af mig gjorda förslag kan, i full öfverensstämmelse med Utsk» och med vanligt förfarande, uptagas och behandlas. Det innefattar endast, att de väckta motionerna skola till en del bifallas. Bland öfriga anmärkn:r, sorn här blifvit emot mitt anförande gjorda är äfven den, att jag skulle hafva sagt, det skatt borde utgå efter för mö g enheter, dä den deremot rätteligen endast borde bestämmas efter förmågan att bära den. Jag vill med anledn. häraf blott erinra om att de ord jag yttrat innehålla just 432 Den 23 Mars f. ni. denna sednare sals. Jag liar nemi. sagl, att vära mantalspenningar tillhöra en klass af skatter, som till sin grund icke kunna försvaras, dä vid deras åläggande i allmänhet icke fästes billigt afseende ä de beskattades olika förmåga att utgöra skallen. Hr von Hartmansdorff tyckes tro att jag ämnade föreslå alla skatters borttagande. Ehuru jag ej tillhör deras antal, som älska skatter och anse dem, i och för sig sjelfva, för ett godt, har jag dock ej några sä sanguiniska förhoppningar, att någonting i nämnde syftning blifvit af mig vltradt. Jag har endast sagt, det jag hyser den öfvertygelsen, att vi ingalunda äro i den ställning att vi icke kunna när som helst borttaga både den nu ifrägavaride och alla andra på oriktiga grunder hvilande skatter. Till sådana räknar jag dem, sora trycka de fattiga.
Domprost-Embetena måtte upphöra och de för dem fastställde löner anslås till Biskops-Embetena; hvilka senares inkomster åter motionären föreslagit att användas till folkbildnings-anstalter; af Ephraim Larsson från Elfsborgs Län äfvenledes, att BiskopsEmbetena måtte indragas, helst erfarenheten skall hafva visat, att dessa Embeten äro mindre behöflige, enär desamma blifvit förvaltade lika ordentligt, då Biskoparne stundom flere år varit frånvarande från sina Stift; af Nils Magnusson från Calmar Län, att, då de åligganden, som nu tillhöra Biskops-Embetena, torde utan svårighet kunna fullgöras af Domprostarne, emot erhållande af Praebende-Pastorat, men Erke-Biskopen vore nödvändig såsom Preste-Ståndets Talman vid Riksdagarne, det måtte alltså Biskops-Embetena i Linköping, Skara, Strengnäs, Westerås, Wexiö, Lund, Götheborg, Calmar, Carlstad, Hernösand och Wisby, med de dertill hörande inkomster af alla slag, med nuvarande innehafvarnes afgång indragas; Biskoparnes göromål öfverlemnas till Domprostarne att förrättas, emot erhållande af Praebende-Pastorat; Domprostarne hugnas med Biskops-titel, på det att icke 114 §• Regeringsformen mätte lägga hinder i vägen för förslagets framgång; de återstående Praebenden, i mon af blifvande ledighet, med ordinarie Kyrkoherdar tillsättas; de nu till aflöning för Biskoparne, med undantag af Erke-Biskopen, anslagne hemman, som motioBilt. till & St.
Rör man sig i riktning från fienden, blir marschordningen alldeles - motsatt den nyss nämnda; bevakningstruppen antager här benämningen arriergarde. Vid en här utsändas de själfständiga stora kavallerienheterna, kavallerifördelningarna, åt fienden till. De bilda en säkerhetsslöja en eller ett par dagsmarscher framför hären och söka genom att samla hufvuddelen af sin kraft på en eller annan punkt bryta genom fiendens slöja för att taga reda på förhållandena hos honom. Då fiendens kavalleri härvid naturligtvis sätter sig till motvärn, komma i framtiden säkerligen stora kavalleristrider att blifva krigshändelsernas inledning. Ve den, som härvid ligger under; han måste finna sig i, att motspelaren ser i hans kort. •Ii Huru väl anordnade marscherna än må vara, ligger det dock alltid något tröstlöst i detta eviga marscherande, för att icke tala om de stora förluster, som äro oskiljaktiga från långa marscher. För att hastigt förflytta truppstyrkor längre vägar måste man därför finna på ett meraMARSCHER OCH ANDRA TRUPPFÖRFLYTTNINGAR. verksamt medel, och fore järnvägarnas anläggning fans förutom sjötransport intet annat sådant än transport på vagnar. Visserligen lät Napoleon I åren 1805 och 1806 förflytta hela gardet på detta sätt från Paris till Tyskland, och 1814 fingo en del trupper åka från Spanien till det inre af Frankrike, vid hvilka tillfällen 75 km. tillryggalades om dagen och fullständig skjutsinrättning var anordnad, men åtgärden kan dock sällan tillgripas på grund af det stora antal hästar och fordon, den tager i anspråk. Sedan järnvägarna spunnit sitt täta nät öfver världens nästan alla delar, ligger det ju nära till hands att använda dessa i krigföringens tjänst, och utan järnvägar hade nutidens masskrig aldrig blifvit möjliga. Napoleons » grande armée » gick under i Ryssland, emedan lifsmedlen icke kunde tillföras den samma trots den ofantliga träng, som bildats enkom för ändamålet. Med järnvägar hade fälttåget sannolikt lyckats och hären ganska helskinnad återvändt från Ryssland. Järnvägarna hafva sin största betydelse vid härens samling på krigsskådeplatsen, såsom redan blifvit visadt i föregående uppsåts.
Bag-, och B e s v ä r s-U t s k o 11 e 11 s V t 1 a* tande i anledning af ater remiss af Betänkandet om fri Segla-, tion för Allmogen emellan Skane och Blekinge, J5nå'r Bagsamt Allmänna Besvärsoch Oeco» rtomie-Utskottens, den i6:de nästvekne Martii afgifne Betänkande uti frågan, rörande rättighet för Allmogen i Blekinge och Skåne, att emellan alla hamnar derstädes få sjöledes obehindradt föra deras producter, blifvit hos Vällofl, Borgare-Ståndet föredraget, hafva väl af flere Ledamöter i bemäldte Riks-Stånd anmärkningar deremot blifvit gjorde, förnämligast åsyftande att visa, det en så beskaffad fri utförsel af trävaror från Blekinge skulle vara skadlig och föranledande till den inom berörde Province befintlige Skogstillgångs förödande, } anledning hvaraf Vällofl. Ståndet beslutat, att till Utskottet återremittera berörde Betänkande; men som, utom det att sam« £ag-och Besvärs-Utskottens Betänkanden 631 nia Betänkande blott innefattar tillstyrkande, det Riksens Höglofl. Ständer må hos Kongl. Majit, i Underdånighet anhålla, att Kongl. Majit i Nåder täcktes befordra, det den, af Riksens Ständer vid sistförflutne
Biskoparnes stora lönefirmoner, på hvilka man har sina ögon fästade, så mäste man vid granskningen af uppgi (terne derå erinra sig, att beräkningen är uppgjord för år 1842, då spanmålen, hvaraf de största inkomsterne utgöras, uppgick till så högt pris, att 861 tunnor 5| kappar i Erkestiftet äro beräknade till 7,607 R:dr 2 sk. 7 r:st., eller 8 R:dr 40 sk. per tunna, samt i Linköpings Stift 377i tunnor till 3,130 R:dr 37 sk. 10 r:st., eller 8 R:dr 14 sk. per tunna. Så äfven uti öfriga Stiften. Erkebiskopens fria bostad i Upsala är i löneinkomst upptagen till 500 R:dr B:co; hvaraf synes, att verkliga behållningarne icke blifva så stora som de uti sammandraget visas. Jag förmodar, att intet Riks-Stånd vill vid sina fot handlingar under denna Riksdag fästa ett sådant minne, som bifallet till Utskottens utlåtande skulle lemna åt efterverlden.” Af Herr Friherre Tersmeden Wilh.: ”Hvad först beträffar frågan om indragning af Biskops-embetena, så förekommer emot förslaget härom dels att uti 13 § af Riksdags-Ordningen finnes följande Stadgande:” jemte Erke - 9 4 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, If.o 83. Biskopen. Biskoparne och Pastor-Primarius i Stockholm, hvilke af Konungen till Riksdagen kallas, välje hvarje Stift” &c.; hvadan ock frågan om upphäfvandet af Biskops-embetena förutsätter en Grundlagsförändring, derom det ej tillhörer Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten att sig utlåta; och dels att Biskoparne hafva sig ålagde en mängd göromål, för hvilkas handhafvande fordras personer med öfverlägsna kunskaper och utmärkt lärdom.
Dess samtlige Befallningshafvande att till allmänhetens efterrättelse kungöra, det livar och en, som ansåge sig ega skäliga anspråk på en dylik eftergift eller afkortning, hade att ansökning derom, beledsagad af ■vederbörlige undersökniugshandlingar om olyckshändelsens tillkomst och förloppet dervid, till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länet ingifva, hvilken det ålåge att med handlingarne i ämnet, jemte eget underdånigt yttrande, till Kongl. Majit inkomma, då; Kongl. Maj:t ville tillse, huruvida någon afkortning eller restitution af de påförde eller erlagde afgifterne skäligen kunde sökanden ^behörig ordning beredas; så och efter det, i följd häraf, underdåniga framställningar om restitution eller afkortning af bränvins-brännings-bevillJiiug för åtskillige personer egt rum, bar E. K. M., genom Nådig remiss af den 2 September sistlidet år, till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnat berörde ansökningar jemte vederbörande Läns-Styrelsers deröfver afgifne utlåtanden, på det Rikets Ständer måtte blifva i tillfälle besluta, om och till livad belopp den ifrågaställde eftergiften må sökanderne beviljas. Vid tagen kännedom af berörde i emisshandlingaf hafva Rikets Ständer inhemtat, att, för vinnande af ifrågavarande eftergift elier restitution, nedanuämnde sökande sig anmält: l:o Grosshandlanden i Norrköping Jacob Philipson, som anhållit, att, sedan bränneri-bvggnaden på dess egendom Marieberg i östra Eneby socken af Östergöthlands
Maj:ts Nåd. Proposition N:o 79. hvaremot, i händelse det af Kongl. Maj:t redan framställda förslag, att den på Carolinska institutets stat upptagna lön åt läraren för barnmorske-elevernn i Stockholm varder uppförd under rubriken: barnmorske-undervisningen och barnbördshusen, ett afdrag å institutets stat kommer att med 3,000 R:dr pga rum. Handlingarne i detta mål skola vederbörande Utskott tillhandahållas, och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse väl bevågen. År och dag som ofvan. CARL. C. J. Thyselius, Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans May.t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 13 Februari 1863. Närvarande: Hans Excellens Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström. Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld, A_U Härefter yttrade Departements-chefen, Statsrådet Thyselius: Sedan till Ecklesiastik-departementet numera inkommit ej mindre de upplysning gar, som blifvit infordrade i afseende på ifrågaställd förhöjning i det Carolinska Medico-kirurgiska institutets årliga anslag, än ock Ofver-Intendents-embetets utlåtande beträffande Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 79. 17 beträffande den för detta institut föreslagna nya byggnad, anhåller jag att få inför Eders Kongl. Maj:t anmäla den underdåniga framställning, som till innevarande riksmöte blifvit gjord om institutets penningebehof.
Om jag icke bedragit mig rörande förhållandet i detta ämne, så understödde Grefve Brahe den af Kongl. Maj:t föreslagne tillökningen, första gången Utskottets Betänkande förevar. Jag motsatte mig då denna tillökning på hvarje annat vilkor, än att de af mig förutsatta besparingar skulle blifva använde på Garnisonens hälsovård. Då Grefve Brahe nu sjelf afstår från yrkande af den i Konungens Proposition föreslagna tillökning, kan jag, å min sida, icke eller vidare yrka afslag å den samma. Grefve von Schwerin , Fredrik Bogislaus: Redan i sitt första Betänkande afstyrkte Utskottet all tillökning i det år i8a3 beviljade anslag för detta ändamål, och bland andra skäl anförde Utskottet jemväl den förmodan, uppkommen genom en noggrann undersökning af förhållanderna, att en sparsammare hushållning vid Garnisonssjukhuset skulle kunna införas. I sitt senare Utlåtande har Utskottet qvarblifvit vid denna åsigt, och anmält att BondeStåndet bifallit det första Betänkandet. Någon förändring i hvad vid sista Riksdag tillgjordes, har ej ägt ruin, Den 5 O c t o b e r f. m, 99 och förenar jag mig alltså med elem, hvillia yrka bifall å Utlåtandet. Grefve Cronhjelm, Otto August: I anledning af Herr Munck af Rosenschölds yttrande om Cassernernes dåliga läge, och deraf följande större sjuklighet inom Garnizonen, än hland Stockholms öfriga inbyggare, anhåller jag få lemna en upplysning i afseende på förhållandet emellan mortaliteten vid Garnisonssjukhuset, SeraphimerLazarettet och Flottans Sjukhus. Detta förhållande är sådant, att mortaliteten vid Garnisonssjukhuset är i medeltal, årligen räknadt, 2 procent mindre än vid SeraphimerLazarettet, och vid Lazarettet 3 procent mindre än vid Flottans Sjukhus, oaktadt Flottans Cassern ligger vid saltsjön, på ett, efter Herr Munck af Rosenschölds utsago, vida sundare ställe. Herr Munck af Rose?ischöhl: Jag ber om ursägt att jag återigen tagit till ordet, för att yttra mig i ett egentligen medicinskt ämne.
Det öfriga tror jag icke kan afgöras förr än vid protis justering, då först sjelfva factum blifver säkert bestämdt, som skall grundlägga hvad man i ett eller annat afseende kan hafva alt säga. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m. Hr Gunther, Claes Ephraim: Lika med Hr von Hartmansdorff kan jag icke annat än beklaga, att anledning blifvit gifven till en sådan strid inom RiksSt:n, som denna discussion synes utvisa; men jag hemställer lill hvar och en af 11. o. Ad:s ledamöter att afgöra, på hvem skulden faller derför, och är öfvertygad att ingen opartisk kan vara tveksam i omdömet derom. För öfrigt anhåller jag blott att i korthet få tillägga, alt då, i anledn. af en här framställd enskild protest emot PresteSUs förfarande, åtskillige ledamöter å motsatta sidan gått så långt, att de å sin sida öppet ansett sig böra taga PresleSt:s försvar, så kan jag för min del icke instämma i en sådan åsigt, utan instämmer tvertom i den afgifna protesten, emedan jag för min del finner PresteSt:s förfarande lagstridigt till sin form, obehörigt lill sitt innehåll och vådligt till sina följder. Jag tillägger vidare, att jag icke anser mig, hvarken af 48 eller 50 eller någon annan § i Riksd.Ordn. vara förhindrad alt yttra delta lill R. o. Ad:s prot. Åtskilliga ledamöter yttrade härtill bifall. Hr Dalman, Wilh. Foredr.: Jag anmälde mig i anledn. af Gr. Mörners sista yttrande. Åtskilliga talare och bland dem Ridd.- seeret. hafva sedermera förekommit mig i hvad jag ämnade yttra. Det försök Gr. Mörner gjort alt inskränka R. o. Ad:s yttranderätt, är, efter min tanka, af en nästan ännu vådligare beskaffenhet, än det försök alt aga R. o. Ad:s ledamöter, som PresteSt. vidtagit. Gr.
Beträffande detta anslagsbehof hafva Rikets Ständer inhemtat, hurusom medicinska fakulteten vid nämnda universitet uti skrifvelse till Kanslers-embetet anfört att öfverenskommelse väl vore träffad med Upsala län och stad om sjukes mottagande, men att en klinisk anstalt, för att kunna erbjuda nödig omvexling och rikedom af sjukdomsfall, ej borde vara inskränkt till en kommunaleller provincial-sjukvårdsanstalt, der blott de inom orten vanliga sjukdomar förekomme, utan måste vära ett allmänt och för alla, utan afseende på deras hemvist, öppet stående sjukhus, hvarföre framställning gjorts om behofvet af ett årligt anslag, för att kunna utsträcka möjligheten att från andra delar af landet emottaga sjuka och för att kunna bestrida de större kostnader, som med en klinisk sjukvård vore förenade. Rikets Ständer, som af berörda framställning funnit det begärda anslaget hufvudsakligen vara afsedt att användas för beredande af tillfälle till intagande å Upsala akademiska lasarett af sjuka från andra delar af riket, hafva på det sätt bifallit E. K. Majlis förevarande nådiga framställning att, till underhåll å Upsala akademiska lasarett af fattiga sjuka från orter utom Upsala län, anvisas, emot särskild redovisning, ett årligt anslag af 2,500 R:dr. 17:o. Uti anslaget till Fysiologiska institutionen vid Upsala universitet har E. K. Majit äskat förhöjning med 500 R:dr; och då det hittills varande anslaget, Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 81. 7 500 Ridr, icke torde kunna anses vara tillräckligt för denna vigtiga institutions förseende med nödig materiel, hafva Rikets Ständer beviljat den begärda anslagsförhöjningen, 500 R:dr. 18:o. Sedan Consistorium Academicum Majus i Lund bos E. K. Maj:t gjort framställning om anvisande af ett årligt anslag af 2,000
Vid uppgörande af det förslag till reglering af Bankens låneoch kreditivrörelse, som det åligger Utskottet att afgifva, skall Utskottet taga denna Fullmägtiges framställning i öfvervägande och derom till Rikets Ständer meddela yttrande. § 18. (1859 års Rev.-ber. g fil.) Uppå Banko-diskorit-direktionens framställning, huruvida efter den förändring afJWäkning af grunderna för belåning af vågförda effekter, som vid sednaste riksdag egde rum. de iränta för l3!' o o root pant ai 67 punkten af Banko-ordningen den 22 Sept. 1668 och 6 punkten af Kongl. Förvågiörda ordningen den 18 Fehr. 1755 meddelade föreskrifter, på grund hvaraf låntagare mot '“(Tckiei-. dylik pant alltid affordrals ränta för minst en månad, oaktadt han derförinnan å länet gjort afbetalning eller detsamma slutligen liqviderat, kunde anses fortfarande tjena lill efterrättelse, hafva Fullmägtige förklarat att berörde föreskrifter icke blifvit upphäfda eller ändrade genom de beslut, Rikets sednast församlade Ständer beträffande utlåningen mot pant af vågförda effekter vidtagit, utan att Bankodiskont-direktionen hade i afseende å ränte-beräkning för lån mot så beskaffad pant att enligt samma föreskrifter förfara, likväl med det undantag, att för omsatta lån ränta ej må påföras för längre tid, än till afoch slutbetalnings-dagarne, äfven om dessa inom en månad efter lånens omsättning inträffa. Denna fråga vill Utskottet jemväl taga under pröfning vid uppgörande af förslag till reglering af Bankens låneoch krediti v-rörelse. § 19 (1859 års Rev.-ber. g 65 och Fullm. förkl. sidd. 118—120) Berörde § i 1859 års Revisions-berättelse upplyser alt sedan, vid föredrag-A nvändande ning hos Fullmägtige den 12 Maj samma år af Direktionernas öfver Filial-banal Banker\s . T .. ••
Sparre instämmer jag deruti alt LagUtsk., som icke äger motionsrätt, ej heller kunnat i sitt förslag sträcka sig utöfver hvad motionen innehåller. Detta Utsk. mäste hålla sig ensamt till motionen, och får deruti ej göra något tillägg, äfven om motionen endast derigenom skulle blifva användbar. Men just häraf synes mig LagUtsk. hafva haft tillräcklig anledn. att afstyrka hela motionen, och således icke hafva bordt tillstyrka någon partiell förändring uti 27 kap. B.B. ronde de syner, som af tvenne nämndemän ensamt förrättas, och hvilka äro de odugligaste som kunna finnas, emedan, om de båda värde ledamölerne stadna i olika tankar, intet resultat uppstår, och deremot, om de äro af lika tankar, likväl ingen garanti finnes för att de hafva rätt. Jag skulle derföre tro alt man kan afslå betänk. Gr. Sparre: Alt betänk, skulle helt och hållet afslås, får jag för min del afstyrka. Det är nogsamt bekant för hvar och en, som tjenst gjort såsom domare, huruledes ganska ofta de i fråga var:de syneförrättningarne läggas till grund för antingen fordringsanspråk eller utmätningsanspråk, och huruledes domaren då ofta sladnar i förlägenhet med afseende å hvad kraft han skall tdlägga del ansökningen åtföljande syneinstruinentet. Han tvekar alt frånkänna det allt vitsord, då synen skett på sätt lagen stadgar, men han tvekar också att tillägga detsamma fullt vitsord, emedan lagen ej utsatt uågon preskriptionstid, inom hvilken klander deremot skall anmälas. Vid sådant förhållande syntes det Utsk. ovedersägligt att det är af nöden att stadga en dylik preskriptionstid, oclt då Utsk. föreslagit densamma lill irenne månader efter den dag, dä den missnöjde erhållit del af syneförrätlningen, synes visserligen vederbörtdes rätt på allt möjligt sätt vara iakttagen.
Och hon talar om sin lycka, Om hur deras unga kärlek Länge bott i deras hjärtan, Fastän de ej klart förstått det, Men nu först de båda fatta Lifvets fulla, stora lycka. Som uti en dröm jag lyssnar, IDUN 1898 Smeker hennes ljusa lockar, Men min tanke vandrar vida, Långt från kärleks ljusa nejder. Hopplöst ser jag för mig hägra Långa år af trånfull längtan, Långa år af kamp och sträfvan, Förr ' n sitt bo de kunna bygga. Och den kärlek, som nu lågar Tarm och klar i deras hjärtan, Skall den icke snart förkolna, Skall ej någon af dem svika? Och jag ser dem såsom gifta — Ser hur lumpna små bekymmer, Ser hur hvardagslifvets omsorg Gnaga kan på kärlekstråden, Tills de båda, lugnt och liknöjdt, Känna endast kylig vänskap. Jag vill tala, jag vill varna, Säga: Barn, tro ej på lyckan! Den är blott ett fagert irrbloss, Som kanske ditt hjärta fröjdar Några korta sommardagar, Och hvad nu du kallar kärlek, Kanske blott en flyktig känsla, Som ej mäktar att dig bära Genom pröfningar, som stunda. Tyst hon sitter vid min sida Uti ljufva drömmar fången. Hennes unga anlet ' strålar Liksom i förklaradt skimmer, Och hon hviskar tyst och sakta: » Manma, ack, jag är så lycklig. ' » Och de ord jag ville säga, Ord af iskall, världslig klokhet, Kväfvas alla i en snyftning, Bli ett brutet: Gud välsigne! Tant Barbro. * - " Laga fardag ". * i i östen är kommen, hör stormarne gny » f • — så börjar den kända sången: » De sista septemberdagarna ». Kanske måste vi dock medgifva det vara mera sällsynt att speciellt under de dagarna höra tjutande och hvinande vindar, men det äro vi säkra om, att nu är höstmörkret öfver oss med regn och rusk. Och just i detta mörker, duggregn, störtregn, dagsregn med däraf följande blöta, smuts och obehag af mångfaldig art infaller flyttningsdagen par pré- férence, den första oktober, som följer de sista septemberdagarna t ä t t i spåren.