Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det visste hon minsann också, när hon lyfte dem mot himlen, strålande af inspiration. Men för mig kunde inte deras skönhet öfverskyla hennes koketteri. Inte sådant där oskyldigt koketteri som ditt och mitt, utan ett riktigt underfundigt. Efter att ha spridt förödelse i konstnärers och litteratörers led — en skilde sig från sin hustru och en sköt sig för hennes skull — har hon nu öfvat sin konst på präster, läkare och samariter, och nu förmodar jag, att Hillberg skall bli sista offret; medgif också, att han är ett ovanligt intressant exemplar att ha fått tag i för en flicka som Dagmar, som inte lämnar några tillfällen obegagnade. Min bror Erik, som i går besökte Hillberg, på- stod åtminstone, att han knappt hade tid att tänka på sin afbrutna tjänstgöring och sin brutna arm bara för Dagmars skull. Erik sade också, att det såg vackert ut, när Dagmar kom in, lång, smärt och gratiös, i sin allvarliga dräkt och hvita mössa, ordnade frukostbrickan och bjöd sin patient kaffe med den mest bedårande ' blick. » O, detta bref, detta förskräckliga bref! Märta hade läst och omläst det, till dess hon kunde hvarje rad utantill. Det hade kommit som en hagelby öfver den vårliga värld, där hon dvaldes i den första kärlekens blida drömmar. Det hade varit så dystert, när löjtnant Hillberg reste, men ändå låg på djupet af hennes hjärta en leende förtröstan, att han icke skulle glömma henne! Inte kunde han väl det, sedan han sett på henne så, som han gjorde den där sommaraftonen, då han lyfte henne ur sadeln. Och medan hon drömde om, hvad som skulle hända, då han kom åter, blef hennes gång allt lättare och hennes öga djupare, och det ljufva, inåtvända leende, som lekte kring hennes läppar, då hon satt ensam vid sin sömnad, kom ofta modern att tänka: » Martha är ändå bra vacker, » och kom lilla syster att fråga: » Hvad skrattar du åt, Märta? Säg? » H varpå Märta tog den lilla ungen i famn och kramade henne, så att hon började gråta.
Timar skada å lastningseller lossningsort, eller under resa, eller föranlåtes fartygs befälhafvare, för inträffad olycka, att anlöpa nödhamn, och sker det inom riket; af gifve han, sist tjugufyra timmar efter det skadan timat, eller fartyget till hamn ankommit, protest, åtföljd af en kort uppgift om olyckshändelsen, hos närmaste notarius publicus eller magistrats - sekreterare, tullkammare eller kronobetjent, så ock, sist inom åtta dagar efter protestens af gifvande, till domstol fullständig sjöförklaring; och vare då jemväl skyldig alt, der dagbok blifvit förd och finnes i behåll, densamma uppvisa. Inträffar olycka å utrikes ort, skall protest och sjöförklaring afgifvas i öfverensstämmelse med hvad i det landet stadgadt och brukligt är, hvarvid om skeppsdagboks uppvisande hos konsul och hans intyg derom gälle hvad i § 36 sägs. Har befälhafvaren laga förfall för afgifvande af protest och sjöförklaring inom nu stadgad tid, åligge honom att det förfall styrka. Befälhafvare, som icke fört dagbok, eller hvars dagbok gått förlorad, gore derom anmärkning i sjöförklaringen och uppgifve fartygets hela besättning samt de personer, äfvensom andra omständigheter, hvarmed han vill sina uppgifter i sjöförklaringen styrka. § 38. Sjöförklaring, som inom riket afgifves, bör skriftligen affattas, af fartygets befälhafvare undertecknas och, sedan den vid domstolen blifvit uppläst, af honom till rigligheten med ed bekräftas; och vare befälhafvaren pligtig att, vid sjöförklaringens afgifvande, till domstolen medhafva så mänga af besätlningen, som från fartyget undvaras kunna. Dessa skola i ämnet afgifva berättelser och desamma bekräfta med vittnesed, der domstolen pröfvar sådan ed kunna dem anförtros. 11 Domstolen eger ock, i händelse så skäligt pröfvas, till hörande inkalla öfriga besättningen och andra personer, som må kunna i saken meddela upplysning. Sålunda afgifven sjöförklaring utgör icke hinder för motbevisnings åstadkommande. § 39.
Lagerbjelke, men de kunna icke pröfvas vare sig af socknenämnden eller socknestämman eller pastorn, utan de måste ovilkorligen pröfvas af K:s Befh:de. Jag är således ense med de Hrr, som yrka, att K:s Befhide skall ega rätt att pröfva och afgöra dessa angelägenheter, oberoende af socknestämmans eller socknenämndens lilleller afstyrkande. För att få §:n ändrad i denna syftning, hade jag ämnat förena mig i begäran om återremiss, men sedan jag fått höra Hr von Hartmansdorffs förslag, som upfyller det af mig afsedda ändamål, instämmer jag deruti och anhåller, att R. o. Ad. måtte dertill lemna sill bifall. 74 D e n 5 Augusti e. m. Hr Pria tzensköl d: Jag vill icke förlänga discussionen med att till besvarande uptaga allt hvad Hr Adelborg yttrat till försvar för sockneboernas rättighet att säga veto i fråga om krogars inrättande. Jag vill blott hemställa till Hr Adelborgs eget bedömande, huruvida det är lämpligt, alt, på sätt hans ord föllo sig, Landshöfdm skall upmana sockneboerne att emottaga en krog ä något ställe inom socknen. Jag för min del har icke upfattat en Landhöfdts ställning sålunda, att han bör upmana till något dylikt, utan tror tvertom, alt K:s Befh:de just är den myndighet, som bör förhindra krogars upkomst och endast i yttersta nödfall dertill lemna samtycke, dervid hans beslut ej bör bindas af sockneboernas eller deras delegerades åsigter. Afven jag vitsordar nödvändigheten af att åt K:s Befh:de öfverlemna en fullständig makt i berörde hänseende. Genom egen erfarenhet har jag mig bekant, att sådana förhållanden, som de af Hr von Troil omförmäldta, icke så sällan inträffa, nemi. att det finnes ställen vid allmänna farvägar, hvilka af ålder begagnats såsom hviloställen af allmogen, och detta till en sådan grad, att ofta flera hundrade personer derstädes tillbringa natten.
Ifrån ett nära fullständigt medicinskt läroverk, det fullständigaste i norden, har Institutet blifvit i afseende på sin Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 231 verksamhet reducerad t till ett halft och detta, såsom allmänneligen kändt är, icke till följd af någon försummelse å detta läroverks sida, hvilket högeligen lofordas af Konung, llikets Ständer och Kongl. Sundhets-Kollegium. Denna stympning kan icke heller föranledas af bristande lärareantal, ty detta antal är äfven för undervisningen, specielt till Medicine Kandidatexamen, större än vid fakulteterna. Någon vinst för fakulteterna kan icke ligga deruti, ty lärarne vid dessa måste genom denna examens uteslutande förläggande till låkulleterne få ökadt arbete och ökadt ansvar i motsats till Institutets ofvannämnde lärare, hvilka få sin verksamhet in skränkt. Någon vinst för medicinska undervisningen erhålles icke heller, tvärtom vållas deraf en positiv skada, ty ju mera ämnena hopas på få händer, desto ofullständigare måste undervisningen blifva i bvarldera ämnet. Vid granskning af denna åtgärd framgår således ganska tydligt, att densamma långt ifrån alt medföra något godt för undervisning, lärjungar eiler lärare, tvärtom mäste inverka hämmande på den medicinska undervisningen inom landet då densamma beröfvar det fullständigaste medicinska läroverk, vi ega, möjligheten alt, såsom det eljest kunnat, gagna det allmänna med samtlige sina af staten aflönade lärare. En sådan åtgärd som den af Regeringen vidtagna har icke heller blifvit af någon enda auktoritet föreslagen, såsom ofvan blifvit anmärkt, och står i strid med Rikets Ständers förut uttalade åsigter om Carolinska Institutets verksamhet och bestämmelse. Hvad Regeringen i Brefvet till Kongl. Sundhets-Kollegium af den 26 April 1861 yttrar om ”de tre nuvarande medicinska läroverkens förening lili enig och ordnad samverkan,” synes' mig ieke heller genom Kongl, beslutet af samma dag, hafva blifvit verkliggjordt, ty någon bättre samverkan kan det väl icke kallas, alt medicine kandidat-examen blott får afläggas vid universiteterna och licentiat-examen afläggas vid hvart och ett läroverk, oberoende af det andra.
Ridder skapet och Adeln blef föredragit, var jag icke beredd att något yttrande derom afgifva, hellst jag förmodade att detta Betänkande, i anseende till dess större vigt, skulle någon längre tid blifva hvilande; men sedan detsamma nu mera blifvit till Utskottet med anmärkningar återremitteradt, anhåller jag vördsammeligen att äfven dervid få göra åtskilliga anmärkningar, som till Lftskottets pröfning och besva - Den 24 Februarii. rande forde få öfverlemnas. Dervid förekom, mer först, att, sedan Utskottet förkfarat sig, jemlikt 31 §. Riksdags ordningen, meddela ett förslag för Bevillnings-grunderne, yttrar sig Utskottet def jemte, i slutet af Betänkandet, om de öfrige Beviliningarne, nemligen Stora SjöTulls-, BränVins-, Postoch Charta Sigillatae-afgifterne; att Utskottet i anseende till dem icke anser sig kunna föreslå andra, än nuvarande grunder, och ehuru jag icke förmodar det halya varit Utskottets mening, att i sammanhang med allmänna Bevillningen inhämta Riksens Ständers ytirande, om grunderne för de sednare, hvilka åter komma att stå i sammanhang med framdeles vidtagande Oeconojniska Stadganden, hvaruppå dessa Bevillningars bestämmande beror, har jag likväl trodt mig böra fästa uppmärksamhet på angelägenheten, att förekomma misstag i detta, afseende, och får derföre af Bevilinings-Utskottet begära, att, m.ed anledning af 31 §. Riksdagsordningen, i ett förändrat Betänkande, grun. derne för den allmänna Bevillningen allena maga föreslås, men allt yttrande hvad de öfrige partielle Bevijlningame angår, må uteslutas, o?h j anseende till hvilka, jag, i anledning af Utskottets meddelte förklarande, anhåller att serskildt yttrande fä afgifva.
Nlädig framställning till ltiliets 8tänder om uppkörande pä stat ak serskildt förslagsanslag till legda /^rtilleri-liästars underliäll ä 5,000 lt:dr, livillien ätgärd jag, kör min del, i underdänigliet tillst^rlier, pä det sätt liliväl, att, i stället kör sersliildt anslag, ak ltiliets 8tänder mä i ljäder äslias en körliöjning ak 5,000: uti det L fjerde ldukvud-ddteln redan uppkörda förslagsanslag till kourageriiig ak värkvade Lavalleriets oelr Artilleriets liästar." "Vn as de aNAelgALnKeter, 80IN söreträde8vi8 päkalla allvarlig U^nnärk8ainket, 8r, ulan tvikvel, LevärinA6N8 tillkörliAa ösning, e inedan säd6rn68landet8 8äkerliet kufvud8akliFen derjla lieror, ali landet8 vajien^liAti^e ruan erkalla den utkildninA i vapen^rket, 8oin sordr»8, kör alt de i saran8 8tund inä kunna, lill 8törre ellei' rnindre dek iliträda i 8täende arnreen oek, i köreninA nied denaa innia, kilda en lullt användbar kiloin azt.
Maj:ts förslag, medgifvit, att det kontanta anslaget till indelta kavallerioch infanteri-regementena må höjas med omförmälda belopp, eller från 402,703 R:dr 69 öre till 408,991 R:dr 13 öre; Äfvensom indelta kavallerioch infanteri-regementenas anslag af indelta räntor kommer att minskas med ett belopp af 10,500 R:dr eller från 2,121,897 R:dr till 2,111,397 R:dr. 7:o. Löneförbättringar vid indelta arméen. E. K. Maj:t har föreslagit att det till löneförbättringar vid indelta arméen utgående årliga anslag, 100,000 R:dr, hvilket enligt Rikets Ständers skrifvelse den 17 Oktober 1863 blifvit beviljadt endast för innevarande statsregleringsperiod, måtte äfven efter densammas slut tills vidare få utgå med oförändradt belopp och enligt förut meddelade föreskrifter; Och hafva Rikets Ständer äfven för år 1867 anvisat ett belopp af 100,000 R:dr att för nämnda ändamål användas, i enlighet med de för detta anslags fördelning hittills följda grunder. Eajp ed il i o n slits k o t te Is Förslag lill underd. Lifgardet till häst. Sedan, på sätt af Statsråds-protokollet inhemtas, större eller mindre brister i anslagen till Garnisons-regementenas kokinrättning nr årligen uppstått och blifvit bos E. K. Maj:t till ersättande anmälda, samt E. K. Maj:t genom nådigt Bref den 30 Augusti 1864 anbefallt
145 å 4 år, till dess de nu tjenande hunnit förvärfva så betydlig vinst ä utgiftfen accördsumma, att de med beqvämlighet kunna lemna tjemten; men dessa missbruk kunna undanrödjas, antingen genom ett nytt accordreglementes stadgande lör militairert, lämpadt efter lönerna , och hvars noga och stränga efterlefnad vid ansvar ålades Chelerna för hvarje corps, hvaremot, och då förbrytelser härutinnan timade, den brottslige derföre borde kunna lagligen tilltalas, eller också, vare sig militaire eller civile personer, som be alt sina platser, de förre utöfver det nu stadgade accordreglem ntet, och de sednare utan laglig tillåtelse, måtte vid sin afgång åtnöjas med ett jemkadt pris af hvad de sjelfve gifvit, och icke någon vinningslystnad äga rum för beställningar, hvilka icke äro annat än Statens tillhörighet; härigenom lider ej den afskedstagande; de tjenande, försedde med sina nödvändiga behof, blifva i och för sina befattningar Statens skuldenärer, och ej Disconters och Privatas, samt sättas derigenom i tillfälle att med noggrannhet fullgöra sina pligter; och de sorn äro pensionsmässige innan de lemna tjensten, hvilket är de mesta obemedlade militairers synpunkt, till kyndas dessutom nu mera en betydlig fördel g norn pensionernas förhöjning i de mesta classer, hvilken fordom var utsigten för de uti tjensten grånade Embetsmäns framtida bergning , och ej 1 å 200 procents förhöjning å en i tjensten utgifven accordsumma Med anledning af hvad Ridd. 0. Ad. Prot. N:o 19. 20. 146 Den 20 Mars. jag nu haft äran anföra, får jag ödmjukast föreslå, att Riksens Högloft.
M. skulle fortfarande vidhålla den grundsats, att hvarje Reg:te skulle bibehålla sina nu anslagna indelta räntor, så kan visserligen inträffa, att ett eller annat Regite får tillgångar, sorn, ehuru obetydligt, öfverskjuta bebofvet enl. den nya staten; men det vore då icke stridande emot grundsatsen, om ett dylikt öfverskott, i stället att fördelas emellan löntagarne vid ett sådant Regite, användes till ökande af befälets personal, hvilket i alla fall blir en nödvändig följd af den årliga tillvexten i Beväringens antal. Om de möjligen blifvande öfverskotta» blefve på detta sätt använda, skulle principen af alla löntagares likställighet i lönevilkor icke behöfva frånträdas, och det ökade Statsanslag utöfver det ofvan beräknade, som möjligen erfordrades för öfriga Regiter (som icke egde öfverskott), skulle således endast komma att fylla ett behof, som förr eller sednare i alla fall blir oafvisligt, i samma mån man fäster större vigt vid Beväringsidéens praktiska tillämpning. Jag har ansett det vara af vigt, att genom en sådan sifferntredning, jag här framlagt, en gång för alla söka bevisa grundlösheten af det riksdag från riksdag återkommande påståendet, att en af bebofvet högeligen påkallad lönereglering för indelta arméens befäl kan åstadkommas med redan befintliga tillgångar, utan vidare bidrag från Statens sida. Det kan ej nekas, att på det sätt, den nu gällande boställsupskattningeu verkställdes, den nödvändigt skulle föranleda utbildandet af den allmänna mening, som StatsUtsktt uttryckt och lagt till grund för sitt afstyrkande i den nu föredragna punkten, i synnerhet som de officiel» räkenskaperne från Reg:ternes lönings-direkttr, i den mån hvarje Reg:te kunnat fullständigt tilllämpa 1833 års lönings-stat, utvisa icke obetydliga öfverskott, hufvudsakligen till följe af den alltför låga boställsvärderingen vid de flesta Regiter.
Öfver denna min motion torde bankens commissariat samt enkeoch pupillcassans nuvar. delägare böra höras. Bilaga. Afskrift af afskrift. Fredrich etc. etc. WÅR ynnest etc. etc. Genom und. skrifvelse af den 20 Octobris nästl. år, häfver Oss Riksens tå församlade Ständers Utskott vid handen gifvit, thet J, så väl som Commissarierne i Riksens Ständers Bank till SecreteUtskottet afgifvit et förslag, huru banco-betjenternes enkor och omyndiga 33a Dea -j Mars e. m. barn, hvilka merendels varda i medellöst tilstånd efterlemnade, kunde årligen få någon hjelp och undsättning, såsom thet vid åtskilliga andra verk sker, jemväl at SecreteUtsk. funnit et så christel ig l ändamål utan någon känbar gravation för banquen kunde vinnas. Och på thet thenna nyttiga inrättning måtte så mycket mer äga bestånd och för framtiden vara försäkrad, anhåller SecreteUtsk. i lind., at Oss må täckas authorisera och bestyrkia förbemälda af SecreteUtsk. faststijlte enkeoch pupilicassa samt the theröfver författade regler, så lydande sorn följer: 1:0 Försäkres hvar och en banquens betjente, såvida han erlägger then beviljade ytterligare centonals-afgiften, at hans enka, eller om then ej är till, hans efterlemnade omyndiga barn, skola njuta ofvanförmälla pension, utan afseende på tilståndet, i hvilket the kunna lemnäs, thet vare sig bättre eller sämre. 2:0 Vill någor icke betala then afgift, stände thet i hans frihet; men njute theremot hans enka eller barn ej någon pension: och vare honom sedan icke tillåtet, at, genom s3mrma afgifts erläggande, framdeles blifva delaktig af then förmån, the öfrige betjente för then af them betalte afgiften häfver at fägna sig utaf, för the sine. 3:o Enkan njuter pension, så länge hon lefver ogift, och barn till thess thet fyllt tjuguett år.
Sålunda förekommer: ringarna Handeln och J ulluppöorden Be villa ingsUIsko Hets Betänkande No 27. 1:0 Allmän frihet, att, emot afpassad Tull, i Riket införa alla Utländska samt åter utföra alla inhemska varor; alt undantag häruti berodde på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, och att alla varor, hvarmed handel i Sverige kunde drifvas, skulle i Tull-Taxan intagas och Tull derå föreslås. 3:0 Att Rikets Ständer hos Kongl. Majrt, till Hvilken rättighet lemnades, att, efter förekommande omständigheter, sänka den af dem fastställda Tullen, uti underdånig Skrifvelse anhöllo, det Kongl. Maj:t, i afseende på Utländska Magter, Lehagade vidtaga alla de mått och steg, som Kongl. Maj:t kunde med Landets hästa finna förenliga; och 3:o Att Tull-Bevillningen bestämdes till vissa procent af varans värde, och att Tullen i Svenska Banco-Sedlar skulle utgå; hvarjemte Rikets Ständer fastställde, ej mindre sättet för värderingarna, än äfven att Credit-upplag skulle införas i alla Stapelstäder, der TullUppbörden, med Lotsoch Båk-afgifter, uppginge till minst i4<ooo R:dr B:o. Så väl den derefter år 1824 utkomna Tull-Taxa, hvilken likväl först år Bevitlnings-Utskottets Betänkande ff.-o 27, 1825 tillämpades, som 1826 års Tull» Taxa, medgaf en vidsträcktare införsels-* rätt af förut förbjudna varor, sorn upp
Så utfärdade ministé-ren en provisorisk finanslag, ett steg som, enligt hvad till och med de flesta högermän medgifva, icke har hemul i grundlagen, men som man försvarade med nödvändigheten. Det är vensterns ofantliga fel, att detta kom som en öfverraskning. Partiet hade under sin kamp begagnat finanslagen som hufvudvapen. Den skulle antagas, den samma förutan kunde landet icke bestå, och hvad som icke kunde vinnas på annat sätt skref venstern upp på finanslagen och genomdref mycket på denna tvångsväg. Så framkom en dag från en juridisk professor en, mot alla föregående juristers uppfattning stridande, mycket tvifvel underkastad grundlags-tolkning, som under vissa omständigheter medgaf provisoriska, d. v. s. af regeringen, utan riksdagens medverkan, utfärdade finanslagar. Venstern log och hånade tolkningen, oaktadt det låg nära att tro, att en beslutsam energisk karakter som Estrups skulle gripa denna utväg och sålunda slå venstern dess bästa, egentligen dess enda skydd ur händerna. Yenstern var den sommaren 1877 den absoluta rådlös-heten; några talade dunkelt om uppror, andra anöågo alltförloradt; ett par personer nekade att betala skatt. Så trädde riksdagen tillsammans på hösten 1877, Berg stod fast vid att åter afslå finanslagen, för att tvinga regeringen att utfärda nya provisorier, till dess folk och regering blefvo lika trötta af att stå utanför lagen; Holstein-Ledreborg förklarade, att då Berg, som på ett möte under sommaren hade uttalat sig mot skattevägran, icke vågade draga ut konse-qvenserna, så skulle man icke heller afslå finanslagen; slutet blef, att Holsteins vensterafdelning — de moderate — tillsammans med högern den 8 November 1877 beviljade en finanslag, medan Bergs grupp — de radikale — röstade emot en sådan. Från den dagen började oenigheten, hvilken snart blef så stor, att den förenade venstern gick i två stycken, af hvilka det ena bekämpar det andra nästan med fanatism. Denna ställning fortfar ännu; för ögonblicket hafva vi. alltså tre partier: högern, radikalismen och moderationen.
— GeneralAssistancen skulle härigenom kunna blifva en hjelp för de Fattige, i stället det hittills mera stjelpit den, och procentat på de fattige. Jag anhåller att detta Memorial måtte med de öfrige Respective Stånden communiceras, och till vederbörligt Utskott remitteras. 2:0 Vid Organisation af nuvarande KrigsRevision, som utgör ett Departement under Kgl. KammarRättens Styrelse, tillädes Betjeningen samma Löneförmåner , som Kongl. KammarRättens Ordinarie Tjenstemän innehade; men enär, till följe af Riksens Höglofl. Ständers Beslut år i8i3, Rikets Collegier , med flere, erhöllo halfva Lönen i Spannemäl, hlef KrigsRevision deraf i mistning, förmodligen såsom en temporair eller på extra Aflöning ställd Inrättning. Ingen lärer nu mera hysa tvifvelsmål om nyttan och nödvändigheten af denna KrigsRevision, som, i enlighet med Riksens Höglofl. Ständers, under 1809 års Riksdag, yttrade önskan, af Kongl. Maj:t blifvit anbefalld; man må nu bedöm tua denna Revision efter de betydliga Anmärkningsmedel, som till StatsCassan redan influtit eller komma att inflyta — eller den derigenom grundlagde farhåga för en kommande sträng granskning, som alltid hör påminna Redogörare för Krigsutgifterne, att med redlighet och hushållning förvalta ombetrodde medel; men deraf synes ock följa, alt de med 426 Den 5 Januarii. en sådan ofta invecklad och svår Revision sysselsatte Personen icke böra sakna den uppmuntran deras betydande uppdrag påkallar, än mindre uteslutas från de Lönevillkor, deras med en mindre mödosam och trägen Tjenstförrättning sysselsatta Vederlikar åtnjuta; hvilket förhållande nogsamt lärer bevittnas af de efter Uppskattnings-principen, KrigsRe visionen ålagde vidlyftigare göremål framför KammarRättens Ordinarie Betjening.
Utsk. B et.-de. N.-o 26. 3g samhet, dels å svSrigheterne för så vidt kringspridde Rotehållare, att ovilkorligen personligen bivista Mönstringen, dels på tillräckligheten, i afseende å nödiga upplysningars eller svaromåls afgifvande, af vederbörligt Ombud, som på principalens vägnar och på dess äfventyr hans ställe företräder, tror sig ega fullt skäl vördsamligen tillstyrka, att, på sätt Bengtsson föreslagit, och i öfverensstämmelse med hvad Allmänna Lagen i fråga om talans utförande i alia civila mål medgifver, det må öfverlemnas till Rotehållarens eget fria val, antingen han vill personligen eller genom laglig Fullmägtig sig vid ifrågavarande General-Mönstringar inställa; lärande Rikets Ständer, i händelse denna åsigt gillas, genom underdånig skrifvelse, hos Kgl. Maj:t anhålla om Nådig åtgärd till ändrings vinnande i den anmärkta författningen; varan des således förslaget, om Rotehållares och Båtsmäns sammankallande till Socknestämmor, afstyrkt, men deremot det om Rotehållarens rättighet, att till Genera]-Mönstring sända Fullmägtig, af Utskottet understödt; hvilket dock öfverlemnas vördsamt till Rikets Höglofl. Ständers närmare bepröfvande. Stockholm den 17 Januarii 1829, STOCKHOLM, P. A. No n stedt & Söner. Betänkande , rörande vackt fråga om åtgärders vidtagande till spridda Roteandelars sammandragande i möjligaste raotr Krån Hedervärda Bonde Ståndet liar Utskottet till handläggning emottagit följande Irenne, med hvarannan gemenskap egande Memorial, nemligen i i.‘o Af Riksdags Fullmägtigen från Flfsborgs