Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o 208. 661 Beträffande dessutom sjelfva den i det nådiga förslaget bestämda grunden för Statens rätt att afskeda en tjensteman utan hans egen ansökning, eller att han skulle, i följd af vansinne, blindhet eller lamhet, under tre på hvarandra följande år oafbrutet varit urståndsatt att sin tjenst förrätta, utan att anledning vidare vöre för handen, att han kunde återvinna tjenstbarhet, och att detta förhållande blifvit genom föregående ransakning utredt och styrkt, förekommer att, då ett sådant styrkande icke kan bestå i annat än ett af läkare utfärdadt embetsbetyg, men erfarenheten gifver vid handen, alt äfven läkare understundom äro blottställda för misstag i sina omdömen om en sjukdoms utgång, häraf sannolikt ofta skulle blifva en följd, antingen att en samvetsgrann läkare högst sällan meddelade intyg om obotlighet, i hvilket fall det föreslagna stadgandet icke medförde den dermed åsyftade verkan, eller ock att, om en tjensteman, som blifvit afskedad såsom obotlig, likväl återvunne helsa och tjenstbarhet, han det oaktadt funne sig beröfvad både tjenst och tillfälle att egna Staten sin verksamhet. För sådan händelse är väl i nåder föreslaget, att den åter tjenstbar blifne tjenstemannen skulle, uppå skeende ansökning, tillgodonjuta den tur och befordringsrätt han före afskedet innehaft; men då tillfälle måhända icke alltid skulle yppa ,sig för honom till erhållande af annan plats, torde genom nämnda stadgande oförskyldt lidande'för en sådan tjensteman icke vara förebygdt. På grund häraf och då, enligt Rikets Ständers tanke, sådana fall, som i deu nådiga Propositionen omförmälas, icke torde inträffa så ofta, att något allmänt stadgande derför erfordras, och Rikets Ständer äro öfvertygade, att den tjensteman, som ser sig för någon slags sjuklighet urståndsatt att sin tjenst bestrida, skall finnas beredvillig att sjelf begära sitt entledigande, om han eger att sedermera påräkna tillräckligt understöd, äfvensom att, derest É. K. M:t vid sådant tillfälle skulle i nåder finna skäl att till Rikets
SebiteringS/åtgärb. XayeringS/Sommittéeng antetfnittgar. !3 3 —: s o S cr 2- g® 2- « ra to »t 'C?' ♦ ra s s o aSntomfl nf 35oj (lalle od) Xjeiift. ta o & ra . r <a 3 ST o H. |f O 3 rs Os ra to g »-t or ro O j-—6 £& ro O < Slfgifts berat/ nittg. 35ettt Hitting efter atbra Slrt. o —n H o -«3 o o» £< Cl CS' ra o £> ts ts so rt åfmerjlen St9t. roth Si. St. Regimente. Äprfoberben Si. Si. Ärono4!ägenf?eter fotiit jernmon niet) mera, forn trfpotteraö of &fai>emie Saracter, 53 Sitngggårbar, Sem man od> Cägenfjeter. Xa.teringgjGfommittéenS förrättttitfg. hemmans od? 1?agenf)eter5 roärben. © ■ö» © <0 Oo * Sa rtji r ris. S ?* s §- o St; o _ ra S or ra rä ra ra or tX0120 å- O nJ rs ra • or r? ra r& or o _ ♦ or ra ^ S O O rg OÄO -CJ 2 ra _ 2kor «“S r-t ra e*a' 03213 P*8<» o * Sa 5 ra or r9 ra r» ra B' CO Cä^ ra £j. O: ~*rol ** 3 ra *-J ra »; ö & CT* ■>2 ■ä Xarerirtg$.-£ommitte'ens anterfningat. Samat&erren 9?. 9?.
N:o 166, angide föreslagen pension för t. f. Kamereraren vid f. d. GeneralAssistansKont. G. Grundén. Föredrogs ånyo Konst.Utskis nedannämnde den 2 och 3 dennes på bordet lagde Mern.; N:o 55, med voter:s-propos:r, rörde det af Konst.Utsk., uti Mern. N:o 35, föreslagna tillägg vid 1 § 9 mom. TryckfrihetsFörordnin, angide förbud mot eftertryck af utländsk skrift; och N:o 56, med voter:s-propos:r, rörde del af Konsl.Utsk. uti Mern. N:o 37, föreslagna tillägg vid 1 § 4 mom. TryckfrihetsFörordin, angide borgens ställande af Dagblads och Periodiska skrifters utgifvare. De i dessa Mern. föreslagne voter:s-propos:r blefvo af R. o. Ad. godkände. Föredrogs ett från Vallöf]. BorgareSt. ankommet prot.-utdrag N:o 454, innehållande inbjudning till de öfriga RiksStin att förena 13 i Den 9 December f. m. sig i det, vid föredragningen af StatsUtskrs Utlät. N:o 158, angrde föreslagna stats-bidrag för vägars anläggning och förbättring, hamnbyggnader och kanaler samt sjösänkningar och andra valten-aftappnings-företag m. fl. dylika föremål, af BorgareSt. i afs:de på 25:te punkten fattade beslut, att med afslag å L'tsk:s yttrande i denna punkt, bevilja ett lån till staden Wenersborg af 30,000 Rdr Rmt, med vilkor, som för återbetalning af sådane stats-bidrag vid denna Riksdag i allmänhet fastställas, och i ändamål att användas till bekostande af en, till seglationens underlättande, invid nämnde stad erforderlig kajbyggnad jemte andra dermed sammanhang egande arbeten. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Scats-Utstottet remittei-38, är det öfwerflödigt at upgifwa den obetydliga Summa, som urgör skilnaden emellan den förut bewiljade och den af mig föreflagne tilökning i Under-Ollicerares och deras wederlikars Löner wid de wärfwade Negementerne. Deha bägge DiÄamma. remitterag til StatsUtstottel, jemte de öfrige i förmiddags gjorda anmärk - Den 8 Mars. 319 märkningar ivid Utskottets Betänkande rörande Löneförbättringar. Föredrogs ä nyo Stats Utskottets den 29 Februarii pa border lagda klemo, ial, rörande tilstandet och beffaffenheten af den under Kongl. Lommeree LolleAii cHsposition stående klanulEur-l^on6en, jemte Förflag at denfamma af Riksens Ständers Revisorer öfwer Stats-Werket framdeles matte komma at reviäeras. Bifölls. Föredrogs a nyo Allmänna Beswärsoch Osconomie-Utffottets den 28 Februarii pä bordet lagda ?rotocoll8-Utdrag, innehällande Utffottets utlåtande öfwer den genom atstillige remisser ifrån NiksStänden hos Utskottet wäckta fraga om mätt, mål och wigt. Herr U-euterskölcl, Larl Lusta k, upläste till krotocollet följande: Det är oförmodadt, at Högloft. OeconomieUtffottet uti sitt utlåtande öfwer den af mig iväckte fraga om Spannemälens beräknande uti wigt, yttrar, at gamla beräknandet uti matt ej medför sä betydande olägenheter. Jag aberopar en hwar, som dels gifwer Rante-Spannemal, dels försäljer Spannemäl, om den tunna Säd, han sjelf med krönte mäl-karil hossig laggill upman, någonsin tvid aflefwerering och ätermätning räckt ril; och jag ZLS Den 8 Mars. frägar om et berakningssätt, som medförer venna osäkerhet, ej är mycket och högst betydande ofördelaktigt.
På grund af hvad jag nu anfört, anser jag att Hr Tersmedens förslag, ehuru välmenande, likväl är i hög grad opraktiskt. Jag öfvergår nu lill Hr Stolpes förslag. Ehuru detsamma har sina förtjenster, tror jag likväl att, i hvad det hänsyftar på likhet med medeltidens kommunal-institutioner, motionärens jemförelse i väsendtlig mån haltar. Ty det lärer utan svårighet inses, att dessa institutioner kunde vara förträffliga under en tid, då rättsförhållandena voro så enkla och så litet utbildade, men icke passa för vår lid, som företer ett helt annat utseende i detta fall. Att, på sätt Hr Stolpe föreslagit, organisera ett Landsting, der Landshöfdingen och hela hans underlydande tjenstepersonal väl skulle fä deltaga i förhandlingarne men icke i besluten, ehuru de mest maktpåliggande ärenden der skulle förekomma till afgörande, torde vara högst olämpligt. Jag kommer nu slutligen till ett af en ledamot inom Hederv. BondeSl:t afgifvet förslag, hvilket är ganska digert och i många hänseenden betydelsefullt, om man så vill. Det är möjligt att från den ståndpunkt motionären intager, han kan se landets angelägenheter från en annan synpunkt än jag och många med mig, men i ett visst hänseende är hans upfattning, som mig synes, i högsta måtto skef, nemi. då han vill låta kommunalmyndigheterna ingripa i rena rättsförhållanden. Jag behöfver i detta afseende endast åberopa några punkter i hans lagförslag för att .ådagalägga dess olämplighet. Han har t. ex., bland annat, föreslagit, att om en hemmansegare nedhugger sin skog, så skulle han derför först förmanas inför det s. k. Förv:sUlsk:t och, om detta icke hjelpte, anmälas hos vederbörlig domstol för att ställas under förmyndare. En annan bestämmelse i förslaget innehåller, att om en person under ett missvextår har mera spannmål, än han behöfver, men vägrar att föryttra den eller endast gör det mot oskäliga priser, skulle Utsk. kunna ålägga honom spannmålens försäljning efter i orten gångbara priser. Behöfver jag väl anföra flera än dessa exempel; för att bevisa förslagets oantaglighet?
Om än jag skulle instämma med Constitutions-Ulskottet deruti, att dessa frågor skulle tillböra allmänna hushållningen, blir ändå följden, att de först böra till Allmänna Sesvärsoch Ekonomiutskottet hänvisas, och det är derom jag, bestridande återremiss, anhåller, så vida Ridderskapct och Adeln ej finner, att de böra läggas till Handlingarne, hvilket jag skulle önska. Herr von Quanterij Carl: Sedan alla fem punkterna i Betänkandet blifvit behö - Den 24 Julii e. m. i73 rigen afgjorde genom voteringar, och vi si Litel iger» kommit till sista punkten, önskar jag att härvid få anföra några ord såsom reservation. Här har af flere Talare blifvit, yttradt, att 107 §. RegeringsFormen utstakar, att när Rikets väl det klafver, då böra de ansvarige Embetsmännen fällas, men icke förr. Jag medgifver, att en sådan §. med ett så strängt stadgande ej nu bör kunna användas. Och jag påstår derjemte att §:s ordalydelse är sådan, att den aldrig kan komma att användas på någon Svensk rådgifvare. Jag uppmanar derföre de Herrar, hvilka sagt, att den kan användas, att uppgifva, huru Svenske Rådgifvare skulle handla eller råda, på det att den efter ordalydelsen skulle kunna användas. Om de skulle fråntaga enskild man dess förmögenhet, ian man ej säga, att Rikets väl fordrar, att de derföre skola endtledigas; äfven om de fråndömde en menniska lif och egendom, kan man ej säga, att det är sådant, hvarpå Rikets väl beror; ja om till och med flere tusende Svenskar genom deras rådslag skulle förlora lifvet, hvartill skeppshandeln möjligen kunnat gifva anledning, så skulle sådant ingenting bevisa, ty ofta kan en farsot borttaga så många, utan att Rikets väl lider.
Ekou.Utskolten: N:o 5, i anledn. af väckte frågor, om förändring eller förklaring af gällande stadganden, ang:de skyldighet, alt bygga och underhålla prestgård, tingshus och häradsfängelse. Äfvenledes föredrogs, men bordlädes ånyo, på flere ledamöters begäran, Serskildta Utsk:s d. 22 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 10, i anledn. af väckt motion, om inställande af pressjästberedning, i sammanhang med bränvins-tillverkningen under innevar:de år - Hr von Hartmansdorff, Au g., upläsle en så lydande motion: En af Sveriges förnämsta konstnärer, Profess:n vid de fria konsternas akademi, Johan Gustaf Sandberg, har i dessa dagar aflidet, och, i torftiga omständigheter, efterlemnadt Enka, samt 3:ne oförsörjda döttrar. Bland den aflidnes arbeten, vill jag blott nämna ett, som de fleste af Eder, Mine Hrr, förmodligen hafva sett, nemi. frescomålningarne, som pryda Gustaf Wasas grafchor i Upsala domkyrka, och som utgöra ej mindre en tillfredsställelse för national-känslan, än en heder för vårt land. Derföre funno ock R. St. för godt, att vid sisth Riksdag, tillerkänna Prof. Sandberg, vid sitt afskedstagande från Akademien, en årlig pension af 750 R:dr, hvilken han nu, vid sitt frånfälle fått, icke fullt 3:ne år, tillgodonjuta. Öfvertygad, att samma tänkesätt, som föranledde R. St., alt åt den förtjenle konstnären bevilja förenämnde pension, äfven skola 'beveka dem, att icke lemna hans Enka hjelplös, tager jag mig, på grund af 56:te §:n Riksd.-Ordn., friheten föreslå, att åt Professorskan Sandberg måtle beviljas en årlig pension af 400 R:dr b:ko å Allmänna Indragnings-staten, hvilken derigenom icke behöfver ökas, utan i alla händelser skulle komma, att, förmedelst ifrågavar:de dödsfall, årligen bespara 350 R:dr.
Ått Bankens belastande med utrikes skuld kan, genom räntor och kapitalafbetalningar derå, förminska Bankens behållningar och rörelsekapitalet inom landet, måste vara otvifvelaktigt, och följderna deraf kunna blifva en verklig rubbning i grunderna för Myntbestämnings och Bankolagarne. För den, som garanterat sistnämnde Lagar, får och kan det således icke vara likgiltigt, huru en sådan låntransaktion till belopp, tid och villkor uppgöres. Konungens medverkan härtill åstadkommer deremot ingen rubbning i Rikets Stan I . ® ders rätt alt ensamme lemna deras Bankoförvaltning de förordnanden och stadgar, som uti 72 § Regeringsformen äro omnämnde, enär dessa föreskrifter, för att vara gällande, ingalunda få ligga i strid med Grundlagarne eller de på dem grundade serskilda Lagar, och denna egenskap lärer ej kunna förnekas 1830 års Myntbestämnings och Bankolagar. På enahanda sätt, som detta, måste äfven Rikets Ständer vid 1834 års Riksdag hafva betraktat saken, enär de, efter erhållandet af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse af den 25 Maj 1835, hvars 289 innehåll Konstitutionsutskottet 1840 tagit till grund för delta tilltal inför RiksRätt såsom grundlagsbrott, icke dervid gjorde den ringaste erinran. Om således äfven en blott yttrad åsigt öfver sättet för uppfyllandet af en gjord begäran skall antaga naturen af beslut och handling, som afslår denna begäranj såsom de anklagande synas vilja uppställa saken, så erfordras ändock en alldeles egen tolkning af Grundlagarne, för att finna detta handlingssätt emot dem stridande, än mindre utgörande en uppenbarlig öfverträdelse af deras tydliga föreskrift. Både i förvandlingen af tanka till handling, och i bedömmandet af denna sednares beskaffenhet inför Regeringsformens 106 §, förekommer derföre KonstitutionsUtskottets och Hr JustitieOmbudsmannens öfverensstämmande förfarande i denna sak blottadt på alla grunder.
Jag vågar således hemställa, huru Den ii November f. m. 3o5 huru med denna sak nu vidare hör tillgå, om något annat medel gifves, än att, på grund af nu upplästa prot.utdr. från de öfriga Stånden, gå dessa Stånd till mötes och medgifva alla möjliga utvägar, som hunna deraf blifva en följd, för att komma till det slutliga afgörande!, som ovillkorligen åligger förstärkta StatsUtsk., och som jag vet att mången yrkar, alt det förstärkta StatsUtsk. oberoende af Ståndens beslut måtte vidtaga. Jag har en särskild anledn. att vid delta tillfälle utbedja mig R. o. Ad:s noga bepröfvande; ty saken är en af de kinkigaste, som någonsin kunnat inträffa. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: I anledn. af Frih. Boyes i dag gjorda framställning, så har jag trott mig äfven böra nämna några ord. Jag tror, lika med andre talare, att Friherrens framställning icke kan föranleda något beslut af Ståndet, hvarförutan Hr Frih. o. Landtm, till yttermera visso redan uttalat denna öfvertygelse; men detta hindrar icke alt kasta ett granskande öga på de grundsatser, som StatsUtsk. framställt till ledning för sin sednast gjorda framställning. Det hade visserligen varit Önskligt, om dessa grundsatser icke blifvit framställda som allmänna, utan helt enkelt tillämpade på hvarje särskild punkt; men som detta berott af StatsUtsk., så är ingenting deremot alt anmärka. StatsUtsk. lärer deremot tillåta, att man yttrar sig öfver befogenheten och beskaffenheten af dessa grundsatser. Jag delar icke med Frih.
Ty onekligen qvarstår en mängd straff och påföljder inom kyrkolagen, som innebära ett tvång och icke stå i full öfverensstämmelse med nämnda § i R. F. Då kunna t. ex. dessa personer sättas i bann; de få icke tilldelas Nattvarden, icke gifta sig; med ett ord, det finnes onekligen åtskilliga tvångslagar, och jag har trott att man borde stifta en lag, som öfverensstämde med andan i 16:de §:n R. F. Gr. Hamilton, Henning: Tvenne talare, som i sjelfva verket icke lagt särdeles vigt vid denna §, hafva dock, för att ådagalägga att Dtsk:ts förslag vore i någon mån bättre än K. H:ts Propos., framställt den frågan, hvad vinst kyrkan kunde hafva deraf, att personer, som icke längre ville omfatta dess bekännelse, blefve tvungna att inom densamma qvarstå. Det torde för dessa talare sjelfve icke vara främmande, att de ofta ansett sig böra göra saker, af hvilka de vetat sig icke skola skörda någon vinst, eller att de af sitt samvete och pligt ansett sig manade till en handling, som för dem personligen varit likgiltig. Så är nu också förhållandet. Det är icke fråga' om hvad som är vinst för kyrkan, utan hvad som är hennes pligt, och jag anser verkligen att om någon är så olycklig, att han affaller ifrån kyrkans troslära, utan att med full öfvertygelse omfatta en bekännelse, som blifvit erkänd af annat kristligt samhälle, så bör han ändock få inom kyrkan qvarstå, på det att dess tjenare matte kunna, så vidt möjligt är, återföra honom till den tro, han från sin barndom omfattat. Denna pligt erkänner jag just derföre, att jag, i motsats till en annan talare, anser kyrkan och stalén stå i ett nödvändigt inbördes sammanhang med hvarandra, om också ej ur theoretislc synpunkt, likväl i verkligheten. Likasom man kan säga att en sten utgör grunden för ett hus, oaktadt det finnes hus, som icke hafva stengrund, likaså kan man säga att kristendomen är samhällets grundval, oaktadt det funnits och finnas samhällen, som icke hvila på denna grund.
Med Hr von Troil instäm mer jag deruti, att det är lämpligast att för närvar, lemna denna fråga åsido samt afvakta Gonst.Utskts förslag, hvilket sannolikt icke kommer alt uteblifva; men om R. o. Ad. genom dess pluralitet annorlunda skulle besluta, så får jag framställa den önskan, alt icke den redaction måtte antagas, sorn Gr. Spens föreslagit, på det icke må blifva afgjordt alt det fordras fem stånds pluralitet till grundlagsförändringar. Jag uther mig att få fästa uppmärksamheten derpå, att sedan en ny representations-stadga blifvit antagen oell grundlagen i öfverensstämmelse dermed undergått förändringar, sedan Riksd.Ordn. måhända nästan blifvit utesluten från vår grundlag ; så återstå ganska få grundlagsförän - Den a November e. m. dringar, sorn icke röra representations-stadgan. Då elt stånds representationsrätt förändras, så verkar det på aliade andra stånden. Följaktligen är ett sådant villkor, sorn Gr. Spens föreslagit, effeclivt icke annat, än ett stadgande att i den förändrade representationen åtminstone de flesta och väsendtligaste grundlagsfrågor skola afgöras genom fem stånds beslut. Af denna arrledn. hemställer jag, att om någon tanke i detta hänseende skall uttryckas, den endast må innehålla en anmodan till Coust.Ulsk. att föreslå någon bestämmelse, hvarigenom de nu befintliga fyra stånden uti det nya representationssättet betryggas mot framtida förändring uti hvarje stånds representationssätt, utan hvarje stånds särskildta begifvande. Frih. Cederström: Man har anfört såsom skäl hvarföre i förevar, hänseende såsom gemensam tanke borde uttryckas, att ståndet förbehåller sig veto i fråga om förändring af ståndets representationsrätt uti den blifvande representationen, att i annan händelse skulle ståndets representationsrätt kunna undertryckas af de öfriga stånden. Hr von Hartmansdorff och Hr Lefren hafva talat för denna åsigt och sålunda framställt ett förslag till grundlagsförändring på sidin om Const.Utskts betänkande.
Ad. ifråga om artikeln Talg, fattat sitt beslut, yrkades dels bifall till Utsk:s förslag, dels att införsels-tullen måtte nedsättas till 4 sk. pr Propos. å bifall lill Utsk:s förslag blef först framställd och besvarad med starka Nej, blandade med Ja; hvarefter Ilr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge införsels-tullen ä Stearin böra nedsättas till 4 sk. pr fi, samt efter denna propos:s besvarande med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade att han härvid funnit Ja öfvervägande. Ljus. I fråga om denna artikel, hvarom beslutet blifvit upskjutet, tills R. o. Ad. pröfvat Ulsk:s förslag rörande artiklarne Stearin och Talg, yrkades dels bifall till Ulsk:s förslag, och dels att införsels-tullen mätte nedsättas å Talg-ljus till 3 sk. och å Stearinoch Margarin-ljus till 6 sk. pr äfvensom en talare ansåg införsels-tullen å Stearinoch Margarin-ljus böra nedsättas tilf4 sk. pr %. Till afgörande företogs först frågan om införsels-tullen å Talg-ljus, och dä, efter med blandade Ja och Nej besvarade propos:r till bifall å de derom gjorde olika yttranden, förnyad propos. till bifall å Utsk:s förslag i denna del, hemställdes, ropades åter Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt han nu ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Efter härvid framställd begäran om votering uplästes till justering samt godkändes följande votens-propos.: Den som bifaller Bevilln.Utsk:s förslag ifråga om införselstullen å Talg-ljus, röstar 88 Den 10 Maj e. ro. <J il: den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. införsels-tullen å nämnde artikel böra nedsättas till 3 sk. pr Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sorn följer Ja — 34. Nej — 38.
Fattigvården i Stockholm och landsorterna Fattigvården i allmänhet, För slags-anslag Serafimerordens-Lasarettets underhåll Hospitalers och Lasaretters underhåll Stora Barnhuset i Stockholm Frimurare-barnhuset Barnhusen i landsorterna Kyrkors underhåll: Penningar såsom i 1861 års Riks-stat 6,528: Indelta räntor dito dito 14,542: 25. Indelt spanmål dito dito 270,859: Oindelt spanmål: nuvarande qvantum, med värde 1,436: 40. Tillkommer: Resestipendier samt läroböckers och lärda verks utgifvande, Eeservations-anslag : Nuvarande beloppet 15,600: — Tillkommer: Förhöjning • 4,400: Reseoch traktaments-penningar, Förslags-anslag Skrifmaterialier och Expenser, ved m. m., Förslags-anslag: Tillägges: För jemnande af Hufvud-titelns slutsumma JT: 62. Extra utgiiter, Eeservations-anslag Summa Tillhör Etep c di tio n si! /.skol/a ts Förslag lill linderö. Skrifvelse, iV;o 109. 17 Indelta räntor, Spanmål Indelt på förslag. Oindelt. Summa Penningar. enligt markegång på förslag. Mått. Värde å 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kubikfoten. Riksmynt. R:dr Ö. R;dr Ö. Kub.-f. k. R:dr ö. Kub.-f. k. St. Skrifvelse, J\;o Kitt Tali. Biitt. 0. Extr» Statsrcgleriugs-anslng i sammanhang med Åttonde Hufviid-Titcln. A) Anslag för åren 1864, 1866 och 4866, att utgå, med 1/z ärligen. För Folkundervisningen följande årliga anslag, nemligen: l:o Till understöd för högre folkskolor
Sedan discussionen i sak numera tyckes vara afslutad, anhåller jag att få tillägga några ord ang:de det formella af frågan, samt dervid protestera mot ett yttrande af en talare, som förklarat, del han helst velat draga en slöja öfver hvad som tilldragit sig inom RiksgrsKont., och att han derföre icke. då DéchargeBetänk. förevar, framställt några anmärkn:r emot Fullmäktiges förvaltning. Detta hade likväl varit hans skyldighet, emedan de anklagade då hade varit i tillfälle att försvara sig, och B. o. Ad. att fälla sin dom. Den välvilja, som den värde talaren således säger sig velat, genom detta sitt sätt att gå tillväga, ådagalägga, anser jag kränkande både för Ståndet och för de anklagade, samt får på det högsta deremot protestera. Hr von Troil: Med anledn. af Gr. Lagerbjelkes sednaste yttrande ber jag endast att få erinra derom, att jag vid början af mitt anförande förklarade, att jag helst skulle önskat att liela saken blifvit öfverlemnad åt glömskan, emedan jag icke trodde det vara gagneligt att det sätt, hvarpå låne-transaktionerna blifvit bedrifna, komme till utlandets kännedom. Då likväl denna sak icke blott inom de andra Stånden, utan äfven i tidningarne, blifvit föremål för upmärksamhet, äfvensom anmärkn:r här, på detta rum, blifvit mot Fullmäktige framställda, tror jag att något hvar skall finna, att det varit både min rättighet och pligt att tillkännagifva mina tankar öfver det sätt, hvarpå Fullmäktige handhaft ifrågav:de angelägenhet, särdeles som detta just är orsaken till den förlägenhet, hvaruti Riksg:sKont. nu befinner sig. Hr Gripenstedt: För att icke längre trötta R. o. Ad., som synes längta till ett slut af frågah, skall jag inskränka mig till besvarande af blott den anmärkn., som Gr. Lagerbjelke, med iakttagande af en väl beräknad klimax, ställt i slutet af sitt förra anförande. Hr Gr:n har nemi., för att kunna gifva 1844 års