Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under läsningen af Fullmäktiges protokoll, har det fästat Utskottets uppmärksamhet, att, oaktadt Kongl. Maj:t, med bifall till Rikets sednast församlade Ständers derom i underdånighet gjorda anhållan, under den 29 Maj 1848, förständigat vederbörande embetsverk, att endast i mån af behof reqvirera och lyfta de medel, hvilka för erforderliga uppgifter skola de serskilda embetsverken tillhandahållas, Stats-Kontoret likväl, till följd af Förvaltningens af Sjöärendena och Krigs-Kollegii reqvisitioner, dels under Februari månad nästlidet år, på en gång, lyftat alla i Riksgälds-Kontoret då innestående medel, tillsammans utgörande 276,260 R:dr utaf de vid sednaste riksdag för sjöförsvarets ordnande beviljade och till utgående från sistnämnde verk anvisade anslagssummor, och dels under nästlidne Bih. till R. S. Prof. 1830 & 1850. September och November månader uttagit hela återstoden, 429,530 R:dr utaf de, vid samma riksdag beviljade, tillfälliga anslag för försvarsverket till lands; hvarföre Utskottet, i öfverensstämmelse med Riksdagsordningens 42 §, begärt upplysning, huruvida dessa betydliga anslagssummor, då de hos Riksgälds-Kontoret reqvirerades och lyftades, för dermed afsedda ändamål erfordrades; skolande Utskottet, efter den sålunda begärda upplysningens erhållande, derest Utskottet då finner sig dertill ega anledning, göra serskild framställning hos Rikets Ständer rörande detta ämne. 21:o. Angående det, prosten P. Wallgren, för utdikningen af Mellinge Myr på Gottland, beviljade lån. (Sid. 21, 22 i Fullmäktiges Berättelse.)
Med gillande af den åtgärd, Fullmäktige sålunda vidtagit, och enär dylika inventeringar årligen anställas i Götheborg å det uti jernvägen derstädes liggande jern och Öfrige exportable effeeter, hvilka blifvit å Låne'. Contoret i Götheborg belånade, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att det må åt Banco-Fullmäktige öfverlemnas, att, så ofta och på det sätt Fullmäktige finna lämpligast och för Bankens säkerhet nödigt, låta anställa inventeringar i härvarande jernvåg å det derstädes förvarade, för Bankens räkning pantsatta jern, samt öfrige exportable effeeter.
Det drog ut på tiden, innan kyrkoherden hann skrifva till konsistorium om hans sak och utverka tillåtelse åt honom att få ingå nytt äktenskap. Så länge väntetiden varade, kom gamle Mattsson in till staden hvarje expeditionsdag. Han satte sig nere vid dörren i pastorsexpeditionen och dröjde där i tyst förbidan till dess alla talat ut. Då reste han sig och frågade, om kyrkoherden hade någonting till honom. Nej, det hade han inte. Kyrkoherden förvånade sig öfver den makt, som den allt betvingande kärleken fått öfver denne gamle man. Där satt han i tjock, stickad ylletröja, höga sjöstöflar och vindfaren sydväst med ett skarpt, klokt ansikte och långt, grått hår och väntade på att få lof att gifta sig. Kyrkoherden tyckte, att det var eget, att den där fiskargubben kunnat fattas af en så ifrig längtan. »Mattsson har brådtom med det här giftermålet,» sade kyrkoherden. »Åja, det är bäst, att det blir gjordt snart.» »Kunde inte Mattsson lika så gärna afstå från hela saken? Mattsson är inte ung längre.» Kyrkoherden skulle icke förundra sig alltför mycket. Han visste nog, att han var för gammal, men han var tvungen att gifta sig. Det var ingen hjälp för det. Och så kom han igen vecka efter vecka under ett halft år, till dess ändtligen tillåtelsen kom. Under hela denna tid var gamle Mattsson en jagad man. Rundt om den gröna torkplatsen, där de bruna fiskgarnen voro uthängda, längs de cementklädda murarna kring hamnen, vid fiskborden på torget, där torsken och krabborna såldes, och långt ute på sundet, där sillstimmen förföljdes, brusade en storm af undran och åtlöje. »Jaså, han skulle gifta sig, han, Mattsson, som löpte bort från sitt eget bröllop!» Och man skonade hvarken brud eller brudgum. Men värst för honom var, att ingen kunde skratta mer åt hela saken, än han själf. Ingen kunde finna den löjligare. Mors porträtt höll på att drifva honom till förtviflan. Det var första lysningsdagens eftermiddag. Gamle Mattsson, som alltjämt var en af tal och undran jagad man, gick längs hamnarmen ända ut till den hvitmenade fyren för att få vara ensam.
Af ofvan uppräknade byggnadsföretag har först omförmälda, till tvätt med flera behof afsedda, inrättning fästat Revisorernes synnerliga uppmärksamhet. Beträffande denna inrättning, hafva Revisorerne inhemtat: att, sedan hos barnhusets Direktion fråga blifvit väckt om anläggandet af en ny tvätt-, torkoch bad-inrättning, i stället för de förut befintliga, å särskilda ställen belägna, enahanda anstalter, samt Direktionen funnit lämpligast, så väl att en å barnhusgården belägen stalloch vagnshus-byggnad till berörde ändamål förändrades och användes, som ock att det för inrättningen erforderliga vatten, genom tackjernsrör och pumpstockar, leddes från den närbelägna Rörstrandssjön, äfvensom att, dels för vattnets uppfordrande, dels för tork-inrättningen, en ångmachin i nämnde lokal anbringades, för hvilket allt, jemlikt upprättade förslag, kostnaden blifvit beräknad till omkring 16,000 Rdr; har Direktionen hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att, med afseende å angelägenheten deraf, att ifrågavarande byggnadsarbete med yttersta noggrannhet "verkställdes, Kongl. Maj:t täcktes i nåder tillåta, att detsamma finge, utan föregången entrepenad-auktion, åt sakkunnige män, enligt kontrakter, upplåtas; och har Kongl. Majit, uti nådigt bref den 24 Juli 1846, bifallit Direktionens ofvanherörde underdåniga anhållan, med förklarande tillika, att Kongl. Maj:t förväntade, det Direktionen vid omförmälda byggnadsföretag iakttoge en sorgfällig sparsamhet och derjemte tillsåge, att den uppgifna kostnadssumman, så vidt sig göra lät, icke blefve öfverskriden. Det oaktadt, hade, såsom ofvan är nämndt, kostnaden för ifrågavarande byggnadsarbete, vid 1847 års utgång, uppgått till 31,933 Rdr 31 sk. 2 rst., eller nära dubbla beloppet af den i kostnadslorslaget beräknade utgift.
Det är i anledning af de flere anmärkningar, hvilka här blifvit gjorde mot ConstitutionsUtskottets förevarande Betänkande, som jag utbeder mig att annu få yttra några ordFriherre Boije har ej rätt fattat Den i S Junii f ml 159 Utskottets mening, rörande organisationen af ■BorgareStåndet, då han trott, att Bergsmän och BruksPatroner, borde resa till Stockholm, föc att inför Bergscollegium välja sina Represen, tanter. Redactionen af Betänkandet innehåller, att de kunna äfven genom Ombud afgifva sina röster. I afseende på den princip Utskottet framlagt till förminskning af Ridderskapets och Adelns Representanter, har jag endast yttrat mig om de fördelar tillämpningen af erå sådan princip skulle medföra, utan att ingå uti något försvar af det Förslag, som blifvit uppgifvit för att närma sig till detta mål, nem-j ligen att anställa val inom familjerna. Det är ock med erkännande af principen, som jag förenat mig med Friherre Boije om nyttan af det förslag, hvilket äfven föranledt Betänkandets återremitterande, att icke någon Adelsman finge i grund af Fullmagt intaga Säte å Riddarhuset, emedan detta ostridigt skulle hafva den följd, att Ridderskapet och Adeln icke blefve så talrika. Jag instämmer jemväl uti den af Friherre Cederström yttrade tanka, att det ej är antalet af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, som afgör representationens godhet, utan den intellectuella dugligheten hos hvar och en Representant, och jag har ock. alldeles icke på sådan grund yrkat förminska ningen, utan har det egentliga skälet derföre varit att, genom antalets nedsättande, ärenderne kunde vinna en mera skyndsam behandling. För öfrigt anhåller jag, att den delen af ConstitutionsUtskottets Betänkande, som angår Ridderskapets och Adelns representation, måtte l6o Ben 18 Junit f. m. varda uppläst, för att rätta de irriga begrepp, som om meningen deraf synes hafva upp* stått. Härefter upplästes den del af ConstitutionsUtskottets den 12 sistlidne
Två eller flere skulle säkerligen lämpligen kunna på många ställen sammanslås till ett pastorat, hvartill äfven den öfverklagade prestbristen ger anledning; om så sker, blir den från församlingarne utgående aflöning mera tillräcklig till presterskapets aflöning, och öfverskottet af kronobonden kunde, såsom väl behöfligt är, få användas till afbjelpande af andra behof. Rörande presternas aflöning tror jag, lör öfrigt, att det vore väl, om vid densammas bestämmande något af Gustaf Wasas anda ännu gjorde sig gällande hos dem, som dermed hafva befattning. Jag anhåller att Utsk:t ville vid sakens behandling taga dessa anmärkningar i öfvervägande. Hr Gyllenram, Henrik Gustaf Wilhelm: Med anledning af Gr. Mörners yttrande, anhåller jag att få upplysa, att redan på 1820-talet var fråga om att sammanslå församlingar på Gotland. J)å emellertid detta icke skett och presterna i de små församlingarne äro otillräckligt aflönade, anser jag det vara af vigt att, såsom Kammar-Coll. tillstyrkt, kronobonden dertill användes; och jag kommer att yrka bifall till den K. Proposm. Gr. Mörner: Jag är öfvertygad derom att det är lämpligast att regleringen af presternas aflöning sker genom konsistorium och sockenboerna, hvilka nog skola se till, att de få hvad som är skäligt och billigt. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. remitterades den K. Proposm jemte yttranderne till StatsUtsk:t. H. II, 36 562 Den 17 Februari. Föredrogos och remitterades till Slats-Utsk:t K. M:ts den 14 dennes bordlagde Nåd. Propos:r till R. Sl:r: an°:de anslag till ny skolhusbyggnad och nytt gymnastikhus i Carlstad; samt ang:de anslag af prostetunna från Borås pastorat till prosten uti Åhs kontrakt inom Skara stift och Elfsborgs län. Föredrogs och remitterades till Banko-Utsk:t K. M:ts den 14 dennes bordlagda Nåd. Skrifvelse till B.
Stånd blifvit yrtndt, lärer hafva utrönt att större^delen af dess eget Stånds Ledamöter, lika med de trenne -Öfrige Riks - Stånden, finna dess till TacksägelseAdressen proponerade Tillägg oamageligt, uppmanar jag Friherre Stael von Holstein aitt såsom ett prof af dess patriotjsme och önskan af återförande till samdrägt och enighet, att han sjelf gör Proposition om en så beskaffad ändring i dess Tillägg, att titan ändring i ett redan fattadt Ridderskapets och Adelns Beslut^ det? samma må bhfva antagligt. Friherre Cederström, Jaeob.- Jag begär den? pa gången endast ordet för att besvara, ett H:f Friherre Staels eqskildta anfall emot mig , såsom Landshöfdinge , derigenom , att han påstått det Landshöfdingame, lör det de äro beroende Embetsman , icke våga att inför Thronen framföra sanningen, Jag får råda Herr Friherre Stael, att innan han så strängt bedömmer Embetsman i niassa, borde han göra deras bekantskap och skaffa sig säkra underrätselser att de uraktlåtit uppfyllandet af deras skyldigheter. Den ä December. lai Grefye Anckarsvärd, Michael: Ehuru jag ej vidare vill borttaga Höglofl. Ridderskapets och Adelns tid, torde jag likväl få förklara, att jag anser Friherre Scael von Holsteins ifrågavarande Tillagg alldeles icke hafv3 något utseende af förebråelse rnot Regeringen och således ej eller böra kunna onådigt upptagas. Då jag tjenat fyra Konungar, och derunder efter bästa förmåga sökt uppfylla mina pligter, hoppas jag vid slutet af min lefnad blifva befriad från tillmålen , att hafva tillstyrkt och beredt ep förebråelse mot Regeringen, Herr af Brinkman , Gustaf.
Jag lunnar åt andra, mer vay# iin jag, att utveckla uti detaljerna det orättvisa uti att betunga hela Svenska Adeln med skattebördor för utgörande af ltiksdagskontingeut åt de 70 adeliga representanterne, hvilken oriittvisa ligger deruti, att ingen enda adelsman har någon löneinkomst eller annan afkastning af sitt adelskap, sfi måtte det då vara klart, att der intet är att få, kan ock intet derifrån utgå i skatt. Vidare måste för sjelfva de föreslagna valens tillvägabringande icke ringa svårigheter upstå till följd af lokala förhållanden, som icke låta sig lätteligen beräkna, och af hvilka det torde bli temligen gifvet, att icke många af de verkligen valda kunde vara i tillfälle att åtaga sig det erbjudna förtroendet. Och det blefve i sanning ingen lätt sak för adelsmännen, som vanligen lefva rätt spridda, ja stundom alldeles från hvarandra isolerade i landet, att på sina fem fingrar sa väl hafva reda på sina Ståndsbröder, att de kunna utan betänkande afgifva sinn valsedlar. Det troligaste blefve väl, att, om Utsk:s förslag skulle antagas, hvar och en samvetsgrann valberättigad adelsman holle sig på afstånd från valet, hvilket endast komme att dirigeras af några lycksökare och deras partimän. För min del fruktar jag att få se en under sådana omina bildad adels-representation. Måtte jag aldrig uplefva eyi sådan förnedrande degradering för Sveriges Rikes Adel! Uppå de grunder jag här anfört, får jag ödmjukt föreslå afslag uppå Konst.Utsk:s förslag, samt, i förening dermed propos. derå, att R. o. Ad. för sin del beslutar, det samma förslag af Konst.Utsx. icke måtte blifva hvilande tili ytterligare grundlagsenlig handläggning vid nästa Riksdag. Frih. Paykull, Joli. Gust.: Det gamla tvistefröt, förändringen af Adelns representationssätt, som, ehuru flere gånger utsadt, dock hittills icke velat upspira, har åter blifvit utkastadt, men som jag hoppas och förmodar, icke med ökad groningskraft. För att så småningom undergräfva Ståndets anseende och betydenhet Den 16 Jannari.
Af det uttryck i 38 §, att bägge meningarne såsom alternativer skola i förslaget intagas, har jag hört någon yttra, att, som ej förslag vore för den ena meningen, så skulle ej någon expedition kunna till Ständerne härom afgå. Propositionen var stäld på Ja eller Nej. Med Ja afslogs all förändring af 37 § Regerings-Formen. Med Nej antogs de af Herrar Hadenstjerna och Rothlieb föreslagne förändringar i denna §. Derföre att Utskottet icke sjelf formerat något förslag eller propositionen ej innehöll detta ord, har förmodeligen den tanka uppstått, att här ej var något förslag. Men rådfrågar man Grundlagens bokstaf, var här just sådant förslag, som desse föreskrifter gifva detta namn. Både 84 § Regerings-Formen och 29 § Riksdagsordningen nämna Författares skrifter i dessa ämnen: förslag till förändring eller förklaring af Grundlagarne, sorn Utskottet af en Riksdagsman emottagit. Så hade nu skett: Utskottet hade emottagit af Herrar Hadenstjerna och Rothlieb sådane förslag. De af dem föreslagne förändringar upptogos gemensamt i contra-propositionen, och de som gillade dem svarade Nej; det vid säga, att 2 Stånd ansågo dem som förslag tid Grundlagens förändring af 37 § Regerings-Formen. Då voteringen utföll sådan som denna, vore min tanka, att Utskottets Betänkande innehöllo å ena sidan skälen för bibehållandet af §:n och å den andra för de uppgifne förändringar, på lika sätt som Utskottet förhöll sig i frågan om Jury. Utskottet kan väl icke vara sig olikt! Skulle nu åter antagas för Grundsats i Utskottet, att, när 2 Stånd stadna mot 2, Constitutions-frågor förfalla, kunde följden blifva, att sällan eder aldrig någon förändring i Grundlagarne vore verkställbar. Dylik votering kan alltid, åtminstone ofta, inträffa, och med detsamma upphörde ali ventilation om Grundlagarnes både förtydligande och förändrande, som dock vid denna Riksdag varit en högst vigtig nödvändighet.
Jag skulle likväl tro det vara orättvist, att icke sålunda fästa Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på billigheten och rättvisan af att företrädesvis inom Postverket befordra de personer, som länge derstädes tjenstgjort, ofta med obetydliga löner, eller innehaft Postmästaretjenster vid de smärre PostContoiren, och äro till befordran förtjente. Desse hafva redan länge nog lidit af främmande personers intrång till Postmästaretjensterne, och det är hög tid att vidtaga någon åtgärd till förekommande af ett sådant missförhållande i framtiden. Då sålunda den föreslagna Skrifvelsen icke skulle medföra Militairepersoners eller andre Tjenstemäns uteslutande från befordringar till tjenster vid PostVerket, utan endast dels föranleda till en undersökning om deras duglighet dertill, innan de på stat uppföras, dels fästa Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på Postverkets äldre Tjenstemäns lidande genom bristande befordran; så kan jag icke annat än anse denna skrifvelse ganska nyttig, och förnyar derföre min anhållan om bifall till Utskottets förslag. Grefve Brahe^ Magnus: Jag instämmer till alla delar i hvad Grefve Posse, så väl härstädes munteligen, som i dess reservation emot Ekonomie-Utskottels ifrågavarande Utlåtande anfört. Då Rikets Ständer icke anse sig kunna anslå tillräcklige medel till pensioner åt förtjente Militairer, som, genom Den i Junii, 5r blessyrer, sjuklighet och ålderdom, blifvit satte ur stånd att i krigstjenst fortfara, skulle det vara en besynnerlig åtgärd af Rikets Ständer, att, genom en sådan underdånig hemställan, som den af Utskottet nu föreslagna i afseende på befordringar till tjenster vid PostVerket, försvåra för Kongl. Majit, derest afseende fastades å ifrågavarande underdåniga önskan, den enda utvägen att understödja desse behöfvande krigare, hälst då i andra Länder, der Miiitairen åtnjuter icke obetydliga Pensioner af Staten, Posttjensterne äro nästan exclusift förbehållne krigsmän. Jag förenar mig derföre i anhållan om afslag å Utlåtandet.
— Ett allmänt bud utgår till de våra att hvar i sin stad göra hvad han kan, medan tid är.“ Makedonios hade icke undertecknat brefvet, ty det var högmålsbrott att skrifva om kejsarens helsa, om man skildrade henne som klen. Medan prokonsuln beklagade sig öfver bristen på trupper, hvilken hindrade honom att med tillbörlig kraft upprätthålla ordningen i Akaja, frågade honom Petros, huru stor besättningen för ögonblicket vore uti Athen. – Sjuhundra man legionärer och femtio man af Jovianska gardet, upplyste Annæus Domitius. – En obetydlig styrka för en sådan stad, anmärkte biskopen. – Legionärernas befälhafvare, Pylades, är ju rättrogen Kristian? – Ja. – Och trupperna för öfrigt pålitliga? – Ja, min biskop. – Anföraren för Jovianerna är emellertid en hedning, eller huru? – Ja. Ammianus Marcellinus är ohjelplig hedning, men präktig soldat. – Godt. Det betyder mindre, att han är hedning. Finnas bland trupperna några Athanasianer? – Åtminstone icke inom befälet. De Homousianer, som tillhörde detta, äro aflägsnade. För öfrigt, min Petros, hafva väldisciplinerade trupper, sådana som dessa, ingen annan religion än sin befälhafvares. Beklagansvärdt eller icke, är det dock en sanning. – Omständigheterna nödga mig måhända att kräfva den verldsliga magtens bistånd. Jag önskar, att samtliga trupperna ställas till mitt förfogande. – Du har rättighet att fordra det. Skall det ske ännu i afton? – Nej. Det är tids nog till i morgon. – Vågar jag fråga dig om orsaken? – Du skall i god tid få veta den. – Jag önskar då blott ett skriftligt intyg, att du begärt förfogande öfver kejserliga trupperna i Athen. Petros skref detta intyg genast, och Annæus Domitius stoppade det i sin gördel. Prokonsulns anlete uttryckte hemlig glädje.
Men för den händelse, att den vid 5:te och 6:te §§. föreslagna contrapropositionen skulle vinna vid voteringen, få Utskotten fästa Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets uppmärksamhet derå, Ett all bestämmelse saknas om grunden för fördelningen af de ifrågavarande afgifter ne, då icke derom är genom serskildta Författningar stadgadt; och som en sådan bestämmelse synes vara högst nödvändig för fullständigheten af den för handen varande Lag-stiftningen, få Utskotten hemställa till Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet att, i omförmälde fall, instämma i hvad de öfrige Stånden härom beslutat, och skulle denna hemställan Bihl till R. St• Prot> 1840 och 1841, 7 SamU, 2 AJd. 20 Häjttt, 2 lo l^agsamt Allm. Besa.- och Ehon.-Utskottens - Förslag, JY:o yo. icke af någotdera Ståndet bifallas, föreslås votering i Förstärkt ÉkonomiUtskott om följande proposition: Den, som anser, att alla afgifter, hvarom Socknestämma beslutar, skola utgå efter den bestämda grunden för rösträtt i Socknestämma, så vida ej serskildt derom blifvit stadgadt, eller serskild öfverenskommelse derom träffad, voterar Ja; Den, det icke vill, voterar Nej, Tinner Nej, kommer stadgandet härom alt förfalla. §. ii. Den af Ridderskapet och Adeln samt Dorgare-Ståndet antagne förändrade redactionen af denna §. innehåller ingen annan förändring af Utskottens förslag, än den, som är en följd af den nästföreslående §:ns förändrade lydelse. Således, då jemväl Bonde-Ståndet antagit förändringen af rords §., lärer detta Stånds gillande af Utskottets förslag lill ii §. vara att anse såsom ett instämmande i Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, i enlighet hvarmed denna §. föreslås att lyda sålunda:
Men äfven om vi ville förutsätta möjligheten af sådana orimligheter, hur är det tänkbart att denna sjufaldt märkvärdiga städerska skulle vara så outgrundligt enfaldig, att hon hölle till godo med odågan Rolf och läte honom under ett par års tid föra henne bakom ljuset på det allra gröfsta sätt? Vi vilja icke förneka, att någonting sådant kan passera mellan man och qvinna, men förutsättningarna äro då andra än här, ty förhållandet är här icke motiveradt: man får om Rolf egentligen ingenting veta, icke ens den förfärliga hemligheten med hans föregående giftermål ställes i en något så när intressant dager. Vi göra bekantskap med hans hustru och finna henne så genomledsam, att viskulle blifvit frestade att göra på samma sätt som Rolf. Men nog är det fult att göra så, invänder förf. i sin oändliga naivitet. Ja, det är det visst, det är mycket fult till och med, det är “ löslig moral “, som fru Sara vid flera tillfällen så riktigt uttrycker sig — men det kan nu dock icke hjelpas att inom skönliteraturen äro allasätt bra utom det tråkiga. vVidare spörja vi i alla helgons namn; hvarför få vi veta allt om städerskan, men ingenting om pigan, den vältaliga pigan? Hon håller sitt tal och så försvinner hon. ” Du profefc och Leviatan, Kanske fogel, kanske satan ” hvart tog du vägen? Du har begått någon missgerning, för hvilken du blifvit dömd och nödsakad att emigrera, men hvad har du gjort? Ur dagens krönika. 8En fullt “ klar “ bifigur är prosten, klarare till och med än den afsigkomne. grosshandlaren, hvilken förf. med omedveten sjelfironi benämner en “ hjelphustru “ som, i förbigående ' sagdt, blir bättre honorerad än hvad fallet brukar vara i verkligheten — men när man, såsom fru Sara, händelsevis har kronor i hundratal liggande i en oläst sybordslåda, är det ingen konst att vara frikostig. Man vet att de gamle hade en maskin från hvilken de i rätta ögonblicket ned-släppte en gud till att lösa förvecklingarne. Förf.
Och Gustaf IV Adolf, hvilken under sitt bedröf Matt mossgrönt siden, på hvilken sys en kvist liga pommerska fälttåg också hade varit på Rugen, liljekonvalje, mörkt smultronfärgadt med en resesett det stolta slottet Putbus och lärt känna dess unge ägare, upphöjde honom, då den 24 årige da, Ijnsgult med violblomma, matt ljusblått med Wilhelm Malte, år 1807 till svensk furste. Det mörkröd ros och skärt med heliotrop. Sedan på- var hans gemål, den unga furstinnan Putbus, hvilsarne på framsidan blifvit försedda med sina blomken synnerligen vänligt mottog de svenska officemor, sydda med silke i klump, och stjälkstyng, rarne på utmarschen till kriget mot Napoleon år 1813. Dottern, den nu bortgångna Clotilde, var anbringas en centimeter från öfrc kanten en dragdå 4 är gammal. Hon gifte sig år 1828 med sko, som tillknytes kring flaskhalsen med en smal preussiske ministern i Bern, geheimerädet grefve silkessnodd i samma färg som sidenet. Af 1 meF. von Wylich und Lottum, och sedan hennes ter långa och 3 centimeter breda band i samma ende broder år 1854 aflidit ogift, förklarade konung Wilhelm I af Preussen är 1861 att hennes äldste färger som sidenpåsarna göres en rosett med yglor son skulle ärfva det gamla namnet Putbus jämte och 5 nedhängande olika lånea ändar, på hvilka Hess furstliga värdighet. Säljes i alla Jérn&amp; Bosättningsaffärer. de respektive påsarne fastsys. När de vid rosetten upphängas på en vägg, bilda påsarna sålunda en klase, i det de hänga delvis bredvid och delvis öfver hvarandra. Puella. (Forts.), Varnas för värdelösa » 1 efterapningar. B. A. K y r k o g a t a. Stockholm.