Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-kontoret förskottsvis utbetaldt till räntefria låneunderstöd åt de invånare i staden Gustavia på ön S:t Barthelemy, hvilka hemsökts af den nämnde stad år 1852 öfvergångna eldsvåda, enligt Rikets åren 1853 och 1854 församlade Ständers beslut, blifvit Kongl. Stats-kontoret, under sistberörde år, af Riksgälds-kontoret ersatt med Fyra tusen femhundra tjugonio R:dr; så böra de å sagde lån föreskrifna och till en tiondedel af lånebeloppet bestämda årliga afbetalningar, hvilka inflyta till Kongl. Stats-kontoret, i de vanliga liqviderna mellan Statsoch Riksgäl ds-verken Riksgälds-kontoret godtgöras. § 46. Å det staden Christianstad, för verkställigheten af ny tomtreglering derstädes, vid 1850 och 1851 års riksdag beviljade och sistnämnde år från Riksgäldskontoret utbekomna lån å Tjugo tusen R:dr böra, intilldess samma lån är till fullo godtgjordt, Sju procent af det ursprungliga lånebeloppet vid slutet af hvarje år, genom stadens Drätsel-kommission, till Riksgälds-kontoret inbetalas; skolande Stats-Utskottets Memorial N:o 183. 21 deraf ränta, efter Fyra för hundra, å den oguldna lånesumman först beräknas och afgå samt öfverskottet utgöra kapital-afbetalning. § 47. lie, under sednast förflutna 3:ne riksdagar, nedannämde, af större eldsvådor hemsökta, städer, för verkställande af nya tomtregleringar, beviljade och under åren 1854, 1855 och 1857 från Riksgälds-kontoret utbekomna låneunderstöd, nemligen: staden Lidköping ett lån å Tjugo tusen R:dr, staden Örebro ett lån å Tretiosju tusen femhundra R:dr, staden Jönköping ett lån å Femton tusen R:dr och staden Eksjö ett lån å Tretio tusen R:dr, skola återbetalas genom erläggande till Riksgälds-kontoret af Sex procent årligen utaf hvarje Iåns ursprungliga belopp, dervid ränta efter
Och då de betänkligheter, hvilka blifvit af Herr von Hartmansdorff anförde emot Secreta Utskottsrummens upplåtande till föreläsningssal, särdeles i afseende på befarad svårighet, att under leptionerne kunna vårda den i samma rum förvarade dyrbara samling af framfarne LandtMarskalkars portraitter, synas vara af den beskaffenhet, att de icke böra lemnäs Utan uppmärksamhet, och det onekligen är mäst lämpligt, att då de särskildta vetenskapsgrenar, sorn nu är i fråga, hafva en gemensam Lärare, de samma jemväl varda å en gemensam Lärosal afhandlade, anser Utskottet sig böra för närvarande afstyrka den af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie gjorda motion, samt deremot vördsamt hemställa om icke de Thanffske lectionerne, enligt Kgl. VeteuskapsAcademiens benägna medgifvande må hädanefter hållas uti Bygl. Academiens hus, dock med leornad öppen rätt för RiddarhusDirectionen, att vid något särskildt tillfälle, under iakttagande af det vilkor Kongl. Academien sjelf föreslagit, bevilja dessa föreläsningars hållande å Riddarhuset uti något dertill tjenligt rum, då anmälan derom i behörig ordning göres; och torde, derest Höglofl. Ridderskapet och Adeln, skulle behaga gilla denna Utskottets hemställan , Riddarhus-Utskqttet få Kongl. YYetenskaps-Academien härom underrätta. Den 12 No remb er e. m, Beträffande åter den af Herr Cederschjöld särskildt gjorde framställning; så får Utskottet ■upplysa, att fra.mledne CommerceRådet
3:o 2 kvrkoförsamlingar eller kyrkliga kommuner: A + B och C. 4:o 2 fattigvårds-komniuner: A och B + C. 5:o 2 skolkommuner: A 4-C och B samt slutligen 6:o föreningen A + B + C+D+E om det gemensamma arbetshuset. Ingen lärer neka, att de föremål, till hvilka dessa olika formationer ansluta sig, äro af rent kommunal natur och att de angelägenheter som der framträda, fordra sin lösning i en kommunalförfattning. Exemplen på de skiljaktiga sammansättningarne äro ej heller gripna ur luften; de hafva sina motsvarigheter på en mängd ställen, ja, i än större inveckling, derigenom, att socknarne icke ingå liela utan delvis i dessa sammansättningar, men i allt fall gör det tillfyllest att de äro möjliga och lofliga och att författningarne till och med gifva anvisning på huru de skola bildas. Jag vill nu undersöka i hvad mån de anlägenheter, som utmärkas genom de framställda sex olika exemplen, kunna handläggas och bringas till slut med tillämpning af de organisations-former, som ligga i de dels af Komiténs pluralitet, dels af mig föreslagna lagar, och hvilka af dessa former, i berörda afseende villigast lämpa sig efter faktiska förhållanden. Exemplet N:o 1 är det enklaste och det normala, hvarföre det i båda förslagen måstevara sörjdt för dess behandling. Exemplet N:o 2 kan icke bcd)and!as af pluralitetens kyrkostämma, emedan förordningen derom icke förutsätter två eller flera kyrkoförsamlingars gemensamma handläggning af gemensamt ärende, men väl med tillämpning af 85 och 86 §§ i mitt särskilda förslag. Problemet AxR uti exemplet N:o 3 linner sin lösning i § 6 af pluralitetens förslag tillkyrkostämmo-förordning och i 86 § af mitt förslag. Huruvida problemet BxC i exemplet Nio 4 är af pluraliteten löst, kan anses tvifvelaktigt. Väl tala §§ 2 och 3 om gemensam kommunalförvaltning i sin helhet, men icke om en sådan för valtning för en eller vissa angelägenheter.
En vinterkväll i början af 80-talet var det, och på de ojämna prärievägarne arbetade vagnarne sig mödosamt fram genom fotstjock gyttja, hvadan hjulen sjönko ned än åt höger, än åt vänster. Åkar Smiths stora, täckta droska kom från Morton by och körde genom den lilla mörka lunden i utkanten — fram på prärien i riktning mot anhaltstationen strax bakom. Icke ett ljud hördes, icke en människa syntes till, då en stor svart hund plötsligt reste sig utanför dörren till väntrummet och gaf till ett doft skall, som genljöd ute på slätten. Månen öfvergöt spåret och det splitternya trähuset med en skarp glans, mot hvilken appelskogen tog sig nästan svart ut. – Hallå! ropade kusken och stannade — hvad är det på färde? – Du är för tidigt ute, Jack, svarade inspektorn som syntes i dörren, tåget kommer inte på tjugu minuter. – Här ser inte vidare affärslikt ut, menade Jack, hvilken hoppat ned och klappade hunden, som nosade på honom. – Åh well — hvad kan man begära? Inspektoren tog tillfället i akt att byta ord med en genuin amerikan. — Hvardagarna är det väl inte så galet, men söndagarna fick ju kyrkfolket sin vilja fram — de nekade bolaget att lägga spår här, om inte söndagstrafiken afskaffades. Det går inte två reela tåg på hela då’n. Jack skrattade. – Det var väl syndarne i Blue Point, de ville åt — eller deras ölbuteljer — i alla fall fiffigt gjordt, di ä utländingar di ena som di andra, och vi ä lika nöjda om att få Morton till en sommarsöndags-eftermiddags-suphåla. Mörka skuggor rörde sig borta vid brynet och kommo långsamt fram — en och en eller flere i klunga — i månljuset, där de uppenbarade sig som starkt byggda ynglingar med händerna i öfverrocksfickorna. Klumpiga, hemstickade ylledukar voro knutna om halsen och uppdragna öfver öronen. Ynglingarne gingo stilla ned mot stationen och fyllde snart perrongen, äldre män kommo till och det blef ett mummel af säfliga röster.
En motsatt mening, enligt hvilken jemväl denna skjuts skulle öfvertagas af Staten, har likväl blifvit framställd å en del orter, såsom inom Westerbottens läns första fögderi, inom Medelpads och Södra Ångermanlands fögderier af Wester-Norrlands län, inom Ofvanoch Nedan-Siljans fögderier af Kopparbergs län, inom Mellan-Sysslets fögderi af Wermlands län, inom Långhundra fögderi af Stockholms län, inom Lösings, Björkekinds och Östkinds fögderi af Östergötlands län, inom Wädtlc härad samt i Wedbo och Tossbo häraders fögderi af Elfsborgs län, i Sunnervikens fögderi samt i mindre delar af Inlands och Norrvikens fögderier af Göteborgs och Bohus län, inom Norra och Södra Wedbo häraders fögderi samt i en del af Tveta, Wista och Mo häraders fögderi af Jönköpings län, i Tunaläns, Sefvedes och Apelands härader af Calmar län, i Östra och Medelstads härader af Blekinge län samt i Oxie, Skytts och Wemmenhögs härader af Malmöhus län; hvarjemte inom en del af Hallands län blifvit yrkad t, att Kronoskjutsen skulle för fredstid öfvertagas af Staten och blott under krig af de skjutsningsskyldige utgöras; och hafva, i fråga om sättet för Kronotransporters besörjande, de flesta inom nu uppräknade orter varit af den åsigt, att sådane transporter borde, i förening med befordringen af resande, utaf entreprenörer verkställas; varande tillika ifrågastäldt, att fortskafländet af trupper till och från möten skulle för hvarje tillfälle utbjudas på auction vid upphandling af förnödenheter för truppen.
Hvad serskildt angar de remissen åtföljande bristfällige smärre Riksgälds-Sedlarne, sa Kafva Fullmägtige yttrat, rörande i ;o De af Herr Rydin företedde: att Sedeln , som benämnes för ;En Riksdaler, består af anie stycken af serskilda Sedlar, hvaraf de från hvardera skiljda stycken, om de sammanhängande företes, äro inlösningshara, och på hvilken grund denne Sedel rätteligen blifvit casserad; alt å den ena Sedeln på 16 sk. saknas venstra sidan och någon del af fina trycket, och om denna vänstra del af Sedeln, med det felande fina trycket företes, måste den äfven inlösas ; alt å den andra -Sedeln på tö sk. saknas ock sådane delar , hvilka, derest de företes sammanhängande, skola inlösas. ->:o De af Herr Halling företedde: att den ena Sedeln på 2 R:dr, (.enligt de före sistlidne Riksdag gällande approbations-grunder, blifvit, efter hvad påskriften visar, godkänd för En R:dr, men, att med tillämpning af de vid sistlidne Riksdag stadgade grunder för granskningen af smärre Riksgäidssedlar, densamma inlöses med Två R:dr; den andra Sedeln, som benämnes för En Kalr, och hvilken förut hke varit till granskning i Riksgälds-Contoret företedd, är sam.man flickad af arne serskilda valeurer, li viltet '.tydligen skonjes deraf, att fina trycket hörer till en Sextonskillings-sedej, och med hvilken sistnämnde valeur Sedeln alltså kommer att inlösas 3;o De af Riksdags-FuUraägtigen Harberg företedde: att-desse Sedlar befinnas samtlige endast bestå af sammanflickade sedelbitar, och hvilka förut blifvit af Eullmägtige casserade. Utskottet, .sorn noga granskat de bär ofvan omnämnde Sediarne, instämmer till alla delar uti Fullmägtiges härutinnan afgifne yttranden, och vid hvilka, såsom väl grundade, Utskottet alitsa tillstyrker mätte få bero.
S. D. Vid förnyad föredragning, biföllos Banco-Utskottets, sedan den 25 i denna månad, på bordet hvilande följande Betänkanden, nemligen: N:o 27, i anledning af Peter Perssons från Calmar Län motion, om utsättande, i Bankens qvittencer öfver räntebetalningar, af det primitiva lånets återstående capital-belopp; och N:o 28, i anledning af Grefve Pipers motion, om ersättning till Öfverste-Lieutenant Adlerstam} för förluster i en rättegång med Banken. S. D. Föredrogs åter Högloflige Ridderskapets oell Adelns ProtocollsUtdrag af den i5 i denna månad, innefattande inbjudning till BondcStåndet, att förena sig uti det af Ridderskapet och Adeln fattade beslut, oift beviljande af ett anslag utaf 54,000 Rdr, för att användas till Beväringsmanskapens beklädnad;1 Berörde inbjudning blef icke af Ståndet antagen.
Preste-Ståndet antog Constitutions-Utskoltets, i detta memorial framställda, förslag till grundlags-förändringar, att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, med erinran tillika till Utskottet att, i enlighet med den redaction af 56 § Regerings-Formen, som vid denna Riksdag blifvit antagen i slutet af sagde § införa orden: ”på sätt i Riksdags-Ordningen löreskrifves." Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos å nyo Bevillnings-Utskottels memorial, N:o 30, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, angående Tullbevillningen. Härvid förekommo: l:o, tillstyrkandet, pag. 3, första framställningarne, pag. 4 och 5, en lättelse, i afseende på art. Alun, pag; 8; hemställan, pag. 9, i afseende på artikeln: Apotheksvaror; Utskottets yttranden, pag. 49, 50 och 52, i afseende på artikeln: Jern, gjutet: tackoch barlast-, bomber och kulor, m.m., hällar, och allt annat gjutet jern, ej speciliceradt; och utlåtandet, pag. 60, i afseende på artikeln Kopparnickel: memorialet, N-o 5o, gillades; 2:o, inbjudningarne, i afseende på artiklarne: Conserver, hermetiskt slutna, och Filklofvar, Urmakare-, äfvensom 28, 29, 32 och 33 voteringspropositionerna:
Ett sådant förhållande, bygdt på ömsesidig aktning och förtroende emellan Landsh:n och hans embetsbiträden, är förden förre så mycket angelägnare att söka åstadkomma, som utan tvifvel både en LandsSekret. och Kärner., utan att öfverskrida sin lagliga skyldighet, ulan att gifva tillräcklig apledn. till suspension, skulle kunna för det fall, akt Landsh:n emot dem förhåller sig på ett dem alla ovärdigt sätt, göra Landsh:ns tjenst för honom så obehaglig, att han snart skulle finna för sig bäst att begära afsked, medan de andre sute qvar vid sina tjenster. Om, t, ex., i följd af ett ovänligt förhållande emellan Landshin och LandsSekretrn, det fölle denne in att tidigt hvarje morgon infinna sig hos Landsten, medförande alla de mål som under dagens lopp skulle handläggas, samt för Landsten föredrog dem och begärde hans decision i hvarje särskildt mål, så skulle Landsten, äfven om han ägde för beslutens meddelande tillräckliga kunskaper, häraf uppehållas hela dagen; och jag hemställer, om icke blott en dylik omständighet voro tillräcklig att göra Landshms tjenst obehaglig. Hr Dalman har vidare sagt, för att ådagalägga vigten af dessa embetsmäns ställning, att det vore på dem som arbetets hela tunga hvilade. Detta kan i viss mån vara sannt och riktigt, såvida desse embetsman, såsom vanligen torde vara förhållandet, upfylla sina åligganden. Men äfven i detta fall kan jag med exempel visa att undanlag finnas. Jag hade vid början af min embetstid som Landsh. en LandsSekret-, som gjorde rakt ingenting, om jag undantager upsättning af ett och annat utlåtande, ty för öfrigt inskränkte sig bans verksamhet till att kontrasignera de bref och expeditioner som författades af tillfälliga extra biträden vid Kansliet. Jag kunde således icke teckna mitt namn under ett enda utslag, utan att först underkasta det en sorgfällig granskning. Motionären, och äfven J, mine Hrr! kunnen således vara öfvertvgade, att det icke alltid är hvarken så lätt eller så angenämt att vara Landsh., som man synes föreställa sig.
Men då af en sådan principens stränga tillämpning skulle följa, att alla skriftliga handlingar och bevis, som röra transactioner emellan enskilda personer, såsom contract, afhandlingar, reverser, anvisningar, qvittenser, räkningar, handelsoch andra böcker m. fl. borde skrifvas på stämpladt papper, antingen de företeddes vid domstolar och embetsverk, eller icke, och detta, efter min tanka, ej ännu låter verkställa sig i vårt vidsträckta och till största delen af allmoge bebodda land, anser jag , att man nödgas härutinnan hålla sig vid en medelväg, sådan ungefärligen, som den hittills följda. Annars är det obestridligt, att icke de stora chartorna, utan de små, hufvudsakligen bereda staten inkomst, och att man således bör göra, hvad möjligt är, till befrämjande af dessa sednares användbarhet och åtgång, under det man i grunden följer, men söker efter hand utvidga det hittills gällande systemet. För öfrigt anhåller jag, att. dessa anmärkningar måtte bifogas återremissen tdl Utskottet. Hr Cederschjöld: Jag begärde ordet i anledn. afGr. Horns yttrade mening, att brännvinet vöre oumbärligt. Jag anser mig böra ex officio yttra mig i detta ämne och förklara, att brännvin icke innehåller ringaste födoämne eller kan anses annorlunda, än som en medicin. Det är nemi. blott 7 H. 6 Den 12 Maj f. m. ett retmedel, i sin verkan närmast likt Hoffmans droppar eller i visst afseende opium. Men likasom ingen medicin kan vara nyttig utom vid sjukdom eller rubbning i kroppens functioner, likaså kan ej heller brännvin anses såsom en nödvändighetsvara till dagligt bruk för menniskan. Jag medgifver, att för den, som är van att dagligen förtära brännvin till någon större myckenhet, skulle ett plötsligt upphörande tilläfventyrs kunna medföra olägenheter, likväl helt visst mindre, än man vanligen tror. Jag delar likväl Gr. Horns åsigt, alt det vore olämpligt att ålägga en personel skatt för rättigheten att begagna brännvin.
Då han hunnit till detta afgörande, utgjorde målet för nästa fråga hvilkendera af de tre dagarne skulle väljas. Torsdagen var en Tycho-Brahe-dag, ej egnad att afsluta vigtiga handlingar. Fredagen kunde än mindre duga för kärlekssaker: den hade sin hemskhet efter afskedet från Kræmer ... en dag, som sjömän dessutom aldrig riktigt godkänna att vara lik de öfriga i veckan. Återstod endast lördagen, hvarom ej var annat att iakttaga än att den var torgdag och postdag – så mycket bättre: det var då dubbelt göromål på apoteket, så att man kunde bli mera ostörd deruppe ... Alltså lördagen. Väl betänkt, gjorde dock kaptenen, hos hvilken vidskepelsen utvecklat sig till ett verkligt karaktersdrag, följande förord med sig sjelf. Om första möte han fick, då han kom ut, vore en gammal käring, skulle han uppskjuta sitt förehafvande till nästa höst. Om han deremot mötte en hund, då ville han oförskräckt gå fram och uträtta ärendet. Utstyrd såsom sig vederborde för en man stadd på giljarefärd, öppnade han vid 11-tiden sin dörr och tittade försigtigt och med stark hjertklappning utåt gatan, men ingenting syntes till, utom några fredligt sinnade höns och en liten gosse, hvilken sträfvade sin verld fram med en vattenkruka i ena handen och en bundt stickor från grannens byggnadsvirke i den andra. En irrande gris spatserade väl också härs och tvärs öfver rännstenen, men detta allt var föremål utan betydelse i dagens tilltänkta drama. Med en viss dristighet steg kaptenen öfver tröskeln, börjande sin vigtiga gång – och hvad mötte honom vid första hörnet, då han närmade sig målet, om icke borgmästaren Grundells stora hund, som alldeles rusade på den af glädje strålande friaren och gaf honom alla de karesser, denne för närvarande kunde göra sig hopp om. Visserligen träffade han sedan i sin väg tre à fyra ganska skarpa gamla qvinnor, men nu kunde han ha mött hela tjoget utan att det oroade honom: deras makt var bruten. Då han ankommit till apoteket, låtsade vännen Falk ingalunda se att vännen Rutger efter några minuters samspråk styrde kosan till de öfre regionerna.
Barnhus anslagne tionde fått sig ålagd en lösen utöfver markegången af 1 r:dr b:ko tunnan, anhållit, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, alt Skånska allmogen måtte befrias från berörde förhöjda lösen af deras till Stockholms allmänna Barnhus anvisade tiondespanmål. Utskottet, som inhemlat, att Rikets vid senaste Riksdag församlade Ständer, i anledning at då väckt motion uti samma ämne, till Kongl. Maj:t aflåtit underdånig skrifvelse n:o 5r, med begäran, att, med upphäfvande af hvad i Kongl. Brefvet den 19 November 1799 blifvit föreskrifvet i afseende på levereringen af den lill allmänna Barnhuset anslagna tionde-spanmål, stadgandet i sista mom. af 12 § uti ofvanomförmälde Kongl, instruktion, angående rättighet för Skånska allmogen alt efter markegångs - 8 Siats-U tsk:s Utlåtande, N:o 22-5. pris och vanlig förhöjning få lösa den Barnhusen tillagda tiondespanmå äfven malte för tiondegifvare till Stockholms allmänna Barnhus blifva gäl lande, hemställer vid sådant förhållande, att motionärens berörde framställning icke mätte till nå gon Rikets Sländers åtgärd föranleda. Stockholm den sp Juni 1848. * STOCKHOLM, Lundli er g & conni. *848. Stats-UlsTcottets Utlåtande, N:o 226. 1 N:o 226 Ank. till Exp. Utsk. d. 1 Juli, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående afskrifning utaf arrendeskilnads-ersättning, ådömd sterbhusdelegarne efter bonden Mats Andersson i egenskap af arrendator af indragne bataljons-predikants-bostallet Forssa. '(J. A ) Till Stats-Utskottels behandling har högvördiga Presteståndet remitterat en af herr kontraktsprosten Schram väckt motion, deruti han föreslagit, att den arrendeskilnadsersättning som, jemlikt Kongl. Svea Hofrätts den 26
Jag kan vid detta tillfälle icke underlåta att anmärka den tvetydighet, som lärer vidlåda våra Grund - Dtn 17 Jpril e, m-i lagar i afseende på en motionairs rättighet att få ett inlemnadt Memorial remitteradt till Utskott eller ej; och jag hör ej försumma att söka upplysning om hvad i detta afseende är en Riksdagsmans rått, då en Ledamot så utmärkt för kännedom af våra Grundlagar som Friherre Cederström, kan i detta ämne hafva rså olika åsigter. Enär jag den 18 sistlidne Februarii yrkade, att Grefve von Plåtens motion om TalemänsTafflarnes återställande borde förfalla, påstod Friherre Cederström, att den enligt Grundlagen först skulle remitteras. Då åter samma fråga förevar den ig Mars rörande min motion om ett sparsammare utdelande af Adeliga vårdigheter samt Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde den till mitt eget begifvande, yrkade Friherre Cederström att det icke till målets nedläggande behöfdes. Antingen måtte nu Friherre Cederström hafva orätt emot Grefve von Platen eller emot mig; det vore således angeläget, att för framtiden veta hvilket som år det råtta. Friherre Cedertröm\ Den enkla skillnaden är den, att i afseende på Grefve von Plåtens motion, var frågan om att afslå densamma, men vid den andra motionen var åter fråga om att låta den förfalla. I afseende på afslaget, åberopade jag 56 §. Regerings-Formen, och i afseende på det andra målels förfallande 56 §. Riksdagsordningen. Herr'*>g# Hartmansdorff; Jag skulle önska - Dtn 17 Jpril e. m. *33 ska att Protocollet för ilen 18 Februari måtte företes. Deraf kan synas om jag påstod att Grefve von Flåtens motion skulle afslds. lag tror mig hafva yrkat att den borde förfalla. Herr von Ifohenhaufen , Michael:
Maj:ts och Rikets Stats-kontor fått, genom Kongl. Brefvet den 19 Oktober 1S50, för sig bestämdt en ny organisation med dertill hörande lönestat, ämnad att, när tillgångar dertill hunne beredas, träda i full verkställighet, men med föreskrift, att, intill dess nya lönestatens tillämpning i dess helhet kunde varda påbjuden, skulle för hvarje tjenslegrad, såsom lön, Icke utgå mer, än hvad förut gällande stat under sådan rubrik upptog, samt återstoden, enligt nya staten, utbetalas i egenskap af arfvode; i enlighet med hvilken föreskrift en interims-stat, att tjena till efterrättelse under år 1855 och tills vidare, blifvit, under den 21 Februari samma år, för Slats-kontoret fastställd, med en betydlig del af den tillämnade aflöningen upptagen under benämning af arfvoden; har Stats-kontoret, med afseende dels å behofvet af en definitiv löningsstat med fasta löner, dels å den inträffade stegringen i lefnadskostnader och dels å den tillökning i göromål, som uppkommer genom Statsverkets vid hvarje ny stats-reglering förhöjda inkomster och utgifter, genom en mängd beslutade förändringar i uppbördsoch redogörelse-verket samt genom den af dessa och andra omständigheter påkallade vidlyftiga skriftvexling och räkenskapsföring, under den 9 sistlidne April inkommit till Eders Kongl. Maj.t med underdåniga alternativ-förslag till ny stat för kontoret, upprättade det ena under förutsättning, att vissa procent lönförhöjning skulle beviljas samtlige embetsoch tjenstemän för den tid, dyrheten å lifsmedel varat och varar, räknadt från och med år 1855, det andra alternativet åter i ändamål att, derest en sådan förhöjning icke komme i fråga, fastställas och gälla från början af blifvande nya Stats-reglering.“ “Då Eders Kongl. Slaj:t redan under den 23 November 1855, i anledning afen utaf åtskillige embetsoch tjenstemän i Eders Maj:ts kansli gjord underdånig ansökning, bland annat, om en löneförbättring att, i anseende till stegrade lefnadskostnader, utgå från samma års början intill dess nästa statsreglering komme alt gälla, förklarat sig, vid betraktande deraf, att några statsmedel ej vore för detta ändamål tillgängliga, icke finna skäl att å samma ansökning fästa nådigt afseende, kan jag, i öfverensstämmelse härmed, ej heller till nådigt bifall förorda Stats-kontorets framställning om beviljande af en så kallad dyrtidsförhöjning å lönerna eller det, för den händelse, att en sådan förhöjning beviljades,