Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I dessa besparingar vill jag icke beräkna livad som kan vara anslaget till löneinkomster för Krigs-coll:ii egna ledamöter och betjening, det får jag bekänna; ty de måste i alla fall vara nödvändiga, utan jag har tänkt mig alt de i alla fall skulle utgå af allmänna Statsanslag, men då någon motion derom icke nu är väckt, sä vill jag icke göra något förslag i detta hänseende utan blott tillstyrka bifall till hvad Utsk. har föreslagit. Nu anhåller jag att fä nämna något ronde det speciella angrde säterifriheten. Jag bekänner att jag icke är porterad för att göra onödiga eftergifter af gamla Statsinkomster och rättigheter. Jag tror alt man i forntiden gjort det för mycket och att man har olägenheter deraf; men att eftergifva dessa 26 r:dr, deruti finnér jag ingen olägenhet, ty för det första kommer den de små boställsinnehafvarne tillgodo, och att med de små beloppen befrämja en liten förbättring på deras löner, det tror jag fullt motsvara förlusten af 26 r:dr, som Kronan skulle göra; och dessutom motsvaras denna förlust genom den förenkling i räkenskaper, som upkommer derigenom att man slipper bokföra kanske 60 poster eller något sådant, för alt få ihop dessa 26 r:dr. Hvad nu forsellönerna beträffar, så, för den Kronan behållna spånlinden i allmänhet, kan man hafva många betänkligheter att afskaffa dem. Det var kanske orätt, dä det var fråga härom vid 1830 års riksdag, att man icke tog steget fullt ut i afseende på upsägningsrättens uphörande å begge sidor, som under namn af skalleförenkling då var ifrågasatt. Denna fråga var då kanske föranledd af låga spanmålspriser i början på 20-talet, och emedan man då fruktade att Kronans magaziner kunde fyllas och alt det skulle kosta för myckel alt underhålla dessa magaziner och emedan man ej ville att Kronan skulle hafva några spanmälsförråder.
St:r gillade de grunder, som äro uttryckta uti något af förev:de förslag till arméens organisation, öfverlemna ett sådant förslag till K. M., med lind. anhållan, att komitén måtte anbefallas granska detsamma och utlåta sig deröfver, derom vill jag icke yttra mig; men hvad man kan antaga som ganska säkert är, att ett dylikt förfaringssätt i väsendtlig mån skulle försena komiterades arbete. Men nu äro dessa grunder långt ifrån godkända af R. St:r. Hvad skulle, vid sådant förhållande, följden blifva deraf, att de i ämnet under riksdagens lopp väckta förslag till komitén öfverlemnades? Jo, att komitén måste granska och utlåta sig öfver förslag, hvilka kanske hvarken komiténs ledamöter eller någon annan menniska gillade. Man har talat om kostnadsbesparing, såsom en följd af motionens tillämpning. Att en slik åtgärd skulle lända till någon besparing för staten, kan man väl icke rimligen föreställa sig; ty, på sätt jag redan förut sökt ådagalägga, skulle antagligen den enda följden häraf blifva ett försenande af komiténs arbeten. Min öfvertygelse är således, att Utsk:t haft all skälig anledning att tillvägagå på sätt nu skett; och tillstyrker jag alltså bifall till den uti l:sta punkten gjorda hemställan. Annn mer skäl synes mig lörefinnas till afstyrkande af den andra delen utaf Hr Stjernsvärds nu omhandlade motion. Ett bifall till densamma skulle nemi. vara ett åsidosättande eller förnekande af all militärisk ordning. Jag vill derföre icke bestrida, att tillfällen gifvas, då statens intressen få gå framför den enskildes. Statens tjenare böra underkasta sig uppoffringar, då ett högre mål, — det allmännas bästa, — sådant fordrar; detta är en sanning, som jag för ingen del vill bestrida; men hvad jag ovilkorligen mäste bestrida, är att man, utan att vinna detta högre mål, åsidosätter de billiga fordringar hvar och en statens tjenare bar på framtida bergning af staten, isynnerhet som ett rättvist aktgifvande på dessa fordringar står uti den fullkomligaste öfverensstämmelse med statens eget intresse. Huru skulle det tillgå att tillsvidare förordna chefsplatser genom uppfattning gradvis?
Enkel redskap med mäskvärmare och enkel rectificator. 6:te Classen. Enkel redskap med mäskvärmare och dubbel rectificator. y:de Classen. Den så kallade dubbla pistoriska apparaten _, hvarmed förstås tvänne pannor, så förenade, att ånga går ur den ena i den andra, och till hvilka äro applicerade dubbel eller enkel rectificator och mäskvärmare. Då bränvins-redskap förfärdigas på Bruk eller i Stad, vare den, som redskapen tillverkat, vid Trettiotre Riksdalers 16 skillingars vite skyldig, innan han bränvins-redskapen ifrån sig lemnar, ej mindre att förse panna och hatt, äfvensom då löst bröst, rectificator eller mäskvärmare tillhöra redskapen, dessa sistnämnde apparater med stämpel af sitt namn, hemvist och årtalet, då den förfärdigats, än ock att besörja, det de varda uppmätte och stämplade af dertill förordnade Landtmätare eller Justerare. 8 Bea.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Ulsk:s Betänkande JSf:o 6. Förfärdigas bränvins-redskap på landet, åligge det egaren, vid enahanda vite, aLt, innan han sig af densamma begagnar, ombesörja ofvannäinnde uppmätning af dertill förordnad Landtmätare eller Justerare. Då förändring af bränvins-redskap, genom nya bottnars eller aftappningsrörs insättande, hattens ändring till form eller rymd, anbringande af mäskvärmare eller rectificator, eller annorledes vidtages, skall redskapen å nyo af Justeraren mätas och, om rymden undergått förändring, ånyo stämplas, oell den förra stämpeln utplanas samt nytt matningsoch slämplingsbevis uttagas. Verkställes ändringen på Bruk eller i Stad, vare den, sorn redskapen ändrat, vid ofvan utsatte vite skyldig alt uppmätningen och slämplin^en föranstalta innan redskapen till egaren ullemnas. Sker ändringen på landet, åligge egaren vid enahanda vite, som ofvan nämndt är, att, innan redskapen begagnas, låta fullgöra nyssberörde föreskrifter.
I sjelfva saken utlät sig Kongl. Hofrätten, genom utslag den 15 Juli 1 863, och emedan, enligt 18 § i Kongl. Kungörelsen den 5 Juni 1822, gårdfarihandlande, derest han anträffas med sådant gods, som enligt 17 § ej får af honom medföras, skall vid närmaste Tullrätt till ansvar ställas, och omförmälde öfverenskommelse rörande kostnaderna för beslaget å de af Roth och Enander medförda varor blifvit inför domstolen träffad, fann Kongl. Hofrätten, jemlikt nyssberörda stadgande och 20 kap. 2 § Rättegångsbalken, Rådstufvurätten icke kunna anses hafva oriktigt förfarit, vare sig derutinnan, att Rådstufvurätten till pröfning upptagit det af Stadsfiskalen väckta åtal emot Enander, eller derutinnan att Rådstufvurätten faststält förrberörda öfverenskommelse; men emedan Rådstufvurätten, oaktadt den förseelse, för hvilken Roth är vorden tilltalad, icke blifvit begången inom Rådstufvurättens domvärjo, eller Rådstufvurätten eljest varit behörig att derom ransaka och döma, likväl till pröfning upptagit det emot Roth väckta åtal, och Rådstufvurätten, vid bestämmande af ansvar för den olaga handel, hvartill Enander och Roth gjort sig skyldige, och hvarför, enligt 30 § 1 mom. i Kongl. Handelsordningen den 22 December 1846, 6 kap. 1 § Handelsbaden och Kongl. Kungörelsen den 19 Januari 1847, de tilltalade varit förfallne endast till påföljd, att hafva förbrutit de varor, med hvilka de idkat handel, i stället tillämpat det i 13 § af Kongl. Kungörelsen den 5 Juni 1822 jemte förlust af det medförda godset stadgade bötesansvar och sålunda orätt dömt, ty pröfvade Kongl. Hofrätten, som ansåg
Proposition M 123. landshöghet, har sedan nämnda tid, är '1792, varit fullkomligt fri, allt intill år 1839, då, oaktadt de protester, Belgien under de långvariga underhandlingar, som i London egde rum, rörande detta lands och Nederländernas skiljande från hvarandra, inlade emot Nederländernas anspråk på fastställandet af en afgift utaf sjöfarten på Schelden, till förmån för sistnämnda land, det uti Art. 9 § 3 af den emellan de båda rikena under de fem Stormagternas inflytande den 19 April 1839 afslutade traktat bestämdes, att Nederländska Regeringen skulle ega att af de å Scheldefloden och dess mynningar trafikerande fartyg uppbara en afgift af 1 Fl. 50 cent. per tonneau sålunda, att 1 Fl. 12 cent. skulle erläggas för fartyg, som, kommande från öppen sjö, ginge uppföre den gren af Scheldefloden, som benämnes vestra Schelde, för att begifva sig till Belgien, antingen på Scheldefloden eller T ernenserkanalen, samt 38 cent. per tonneau för fartyg, som på samma väg afgå från Belgien till öppen sjö. Samma dag afslöts emellan Nederländerna, å ena sidan, samt Österrike, Frank - rike, Storbrittamen, Preussen och Ryssland, å den andra, en traktat, hvarigenom de uti omförmälda traktat intagna bestämmelser blefvo ställda under Regeringarnes i de fem sistnämnda länderna garanti.
Hr Montgommerie har visserligen anvisat en utväg, att nemligen afskeda tjenstemannen, men jag tror icke att en myndighet i allmänhet vidtager en sådan åtgärd, blott derför att en person är sjuk, och jag behöfver icke anmärka att med en tjensteman, försedd med K. fullmakt och icke innehafvande förtroendeembete, skulle detta icke ens vara utförbart. Jag förenar mig derför i Frih. Alströmers framställning och anhåller om bifall till K. M:ts Propos. Frih. Alströmer: I afseende på länsmäns afsätt lighet vill jag upplysa, att deras konstitutorialer innehålla att de äro försäkrade om tjensten, så länge de den till belåtenhet fullgöra; och jag tror att det näppeligen skulle låta sig göra att endast för sjukdom afskeda en länsman, om han förhållit sig oförvitligt. För öfrigt äro länsmännens löner sår små, att, äfven om de i full verksamhet och under utöfning af tjensten deraf kunna hafva sin utkomst, de dock icke på blotta lönen kunna lefva. Ifrågavrde länsman Peterson har visserligen endast under 14 års tid varit i Statens tjenst, men deraf kan icke uppkomma något farligt prejudikat, då mannen är obotligt sjuk. Jagfortfar i min anhållan om bifall till K. M:ts Propos. Gr. Mörner: Jag får säga, att icke har den förman stora pretentioner, som anser en person hafva till belåtenhet fullgjort sin tjenst, då lian icke alls gjort tjenst. Det .synes mig uppenbart, att den, som i 14 år innehaft en tjenst, som han icke kunnat sköta, borde vara belåten med v:delar af lönen såsom pension. Förhållandet att vissa länsmän åtnjuta hyresersättning grundar sig derpå, att de icke, såsom andra, hafva boställen. Dessa sednare kunna aldrig, enligt hittills följda grunder, vid afskedstagande tilläggas ersättning på indragningsstat för lemnande af den bostad, som de å bostället begagnat, och, enligt min tanke, vore det ett vådligt prejudikat att gifva de andra äfven hyresersättning på indragningsstat. Jagfortfar i mitt yrkande om bifall till Utsk:ts förslag.
N:o gi skaffad Broanläggning kan verkställas, än om kostnadsförslags upprättande dertill, då, i händelse förslaget finnes verkställbar^ Herr Grefven anser den dervid ifrågakommande utgift kunna af anslaget till Strdinrensningar bestridas. I anledning af denna Motion, hade Hers. Friherre Ridderstolpe, Fredric, till Höglofl. Ridderskapet och Adelns Protocoll för den 3 nästförflutna December anmält, att en Brobyggnad öfver det så kallade Borgås sund i Westmanland blifvit föreslagen att tillvägabringas genom Actier, och att underdånig anmälan derom till Kongl. Majit från Läne-Styrelsen redan ingått; hvadan Herr Friherren ansåge, att dylika Corn* municationer till vägfarandes beqvämlighet, då uppmärksamhet och omsorg af Läne-Styrelserne deråt egnas, lämpligast kunna genom enskildes försorg och utan Statens betungande åstadkommas. Hvad sålunda framstäldt och erinradt blifvit hafva Utskotten tagit i behörigt öfvervägande; och som till Utskottens kännedom kommit, att, till beredande af en mera lättad Vattencom* munication och segelfart på Mälaren, båtleden vid Qvicksund skall! utvidgas, och att, för sådant ändamål, medel af Strömrensnings-Fonden redan blifvit använde och än ytterligare torde komma att användas; alltså och då detta för angeläget befunna större och gagneligare företag skulle Stafssamt Mlm> Besv o, Oec.-Utsk. Uti. N:o g. 3 3 Skulle till sin påräknade nytta förfelas, i den händelse Bro anlades vid Qvicksund, i stället för den derstädes nu befintliga färjan, samt all anledning är att förmoda, det Strömmens våldsamhet, som hittills orsakat hinder och svårighet vid öfverfärjningen, kommer att aftaga i samma mon Sundet värdet utvidgadt, anse Utskotten sig icke böra tillstyrka Rikets Höglofl. Ständers bifall till Herr‘ Grefve Gyllenborgs Motion. Tvånne Ledamöters i ämnet afgifna skiljaktiga yttrande varder härjemte vördsamt bifogadt. Stockholm den 15 April 1809. Reservation Af Herr Prosten Hwasser:
Grefwe kols-, ^rviä klric. Enar jag af steres anförda meningar inhämtar, der Högloflige Ridderstapels och Adeinö enda hinder ril bifallande af LagUrstoiletS Betänkairde i fragan om Lagfartstidens sörkorrtande, ar at insättningen af Bördestillingen wid Tredje och Stämning wid det Fjerde Tinget icke är lampelig, men jag Mika för min del anser för högst nödwändigt, ac en witz korrrare lid an förr warit marce utsattas, inom hwilken oklandrade köp böra anses Lag. standne; sa får jag ödmjukeligen hemställa, om icke Eders Lxeellknce och Höglofllge Ridderstaper och Adeln stalie behaga bifalla Lag-Utskottets Betänkande med den ändring, ak i de orter der Trenne Ting hallas om äret, ma Lagfartsriden anses andad och Fasta meddelas pa alla köp wid fjerde Tinget; wid hwars börja» Bördestillingen bör wara infart pä sätt föresteifwit är samt stamning ester Lagens stadgande detzförinnan urtagen och lagligen forrställd, sä framt något klander stal! äga rum och Fastebref icke meddelas. Jag får .ifwe» tillägga, ar wid förra Riksdagar, om jag icke felar, wid början af 1750,-kalek; ar, i anledning as Allmogens gjorde ansökningar om Sommar-Tingens indragande i stera orter, as Kongl. Mast i Räder beslutar och af Riksens Ständer i underdånighet tilstyrkt, ak i de orter, der sadant astundaö mä denna indragning bifallas.
Under 1862 och 1863 års riksdag för jernvägsbyggnader beviljade, ännu innestående anslag och lån. § 134. Återstoden af de vid sistförflutna riksdag till utförande af jernvåg »arbeten för Statens räkning beviljade anslag å tillhopa 27,896,000 R:dr, hvilken återstod vid sistlidne Maj månads slut uppgick till Två millioner niohundrasjutiosjutusen R:dr, jemte hvad som ytterligare kan till Riksgälds-kontoret inflyta af statslånefondens vinstmedel, skall fortfarande på vederbörliga reqvisitioner från Riksgälds-kontoret utbetalas för att, i enlighet med de i § 168 af det vid slutet af sistförflutna riksdag utfärdade reglemente meddelade föreskrifter, användas. 8 Stata-Utskottets Memorial JtS 134. § 135. Likaledes skall den från Riksgälds-koutoret ännu icke utbetalda delen af det vid samma riksdag för byggandet af en jernväg från Herrljunga öfver V enersborg till Uddevalla beviljade lån å 3,240,000 R:dr, uppgående vid sistförflutne Maj månads slut till Sexhundrafyratiosextusen tvåhundrafyratioåtta R:dr, under iakttagande af de för detta låns utbekommande meddelade och i §§ 169 och 170 i 1863 års reglemente intagna stadganden, i föreskrifven ordning till vederbörande utbetalas. Stockolm, E. Westrell, 1866. Stak-Utskottets Memorial N:o 134. 1 Under föregående riksdagar på Riksgälds-kontoret anvisade och före den 1 Juni 1866 icke utbetalda anslagsoch lånesummor, efter afdrag af hvad, enligt Rikets Ständers beslut, deraf icke kommer att utbetalas. OQ H R:mt. Summa 1 B 5 B cs g* 00 3 o R:mt. p ST P° * 03 f 1° A) Anslag. a) Beviljadt under 1840—1841 års riksdag: 87,2 96
Min mening har ingalunda varit att förklara den af mig uppgifne redactian för att vara KammarCollegii tanka, men jag hemställer, när ett föregående Rikets Ständers beslut innehöll att införsel skulle beviljas enligt Förfaltningarne, och saken ändå icke kunnat afslutas, om det icke nu kan vara skäl att mera specielt yttra sig i ämnet; derföre anhåller jag om proposition på det af mig uppgifne förslag» Herr Printzensköld * Axel: Oaktadt KammarCollegium här synes äga 2:ne representanter, hemställer jag, om det icke vöre bäst att icke genom något specielt ba - i68 Den 7 J a n u a r i i e. m, slut binda händerne på samma Collegium. I händelse Ridderskapet och Adeln, med förtroende till den Ledamot af KamtnarCollegium, hvilken påstås hafva uppgjort Herr Bråkenhjelms redaction, skulle fatta ett beslut, som af Collegiutn i någon omständighet befunnes mindre tydligt, skulle saken blott derigenom skadas. Jag tror det således vara bäst att, enligt Herr Danekwardts mening, bestämma, det införseln bör ske efter Lag och Författningar, hvilken föreskrift Collegium säkerligen lättast kan tillämpa. Jag anhåller sålunda om proposition på den af Herr Danckwardt föreslagne redaction, eller, som är detsamma, om bifall till Utlåtandet med uteslutande af orden: ej ter Jordeboksvärde. Undertecknad Riddarhus-Secreterare,' Sedan Borgareoch BondeStåndens ProlocollsUtdrag numera blifvit framskaffade, får jag vördsammast upplysa, att BorgareStåndet bifallit Utskottets Utlåtande, och att BondeStåndet antagit detsamma med uteslutande af orden, efter Jordeboksvärde. Från PresteStåndet har annu icke något ProtocollsUtdrag i ämnet ankommit. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, likväl med den förändring, att or - De fi 7 J a n n a v i i e. m, 169 den: efter Jordeboksvärde måtte utur Utskottets tillstyrkande utgå. Ropades
Cederström sagt; men jag tror ej, att vi behöfva frukta en sådan misstydning. Jag kan ej tro, att »biträda» kommer att tagas i annan bemärkelse än »öfvervara» eller »närvara vid» och jag yrkar derföre stadgandets bibehållande. Deremot skulle jag vilja föreslå, att de biträdande ledamöternas antal nedsättas från sex till tre, hvilket antal jag föreställer mig hädanefter blifva alldeles tillräckligt; och jag anhåller derföre hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. på detta mitt förslag. Frih. Klinckowström: Ehuru jag instämmer i de al Frih. Cederström anförda premisserna, kan jag icke dela det slut, hvartill han kommit, och jag tror och hoppas, att han skall öfvergå till min åsigt. Jag anser, att ordet »öppnande» bör utgå, men att till »granskande» bör läggas »räknande» af sedlarne, deruti ledamöterne väl böra deltaga; och jag anhåller om propos. på en sådan förändring. Frih. Leuhusen: Att de ledamöter, som biträda vid val och voteringar, skola räkna sedlarne, innefattas tydligen i bestämmelsen, att de skola föra prot. deröfver, och jag anser derföre ett särskildt tillägg derom öfverflödigt. Ledamöterne skola dessutom icke blott biträda med räkningen, utan ensamma verkställa denna, då Ordföranden, som bekant, deri icke deltager. Jag kan derföre ej instämma med Hr Frih. Klinckowström, utan yrkar afslag å det af honom framställda förslag. Frih. Cederström: Jag hade föreställt mig att protokolls förandet kunde med skäl anses omfatta rösträkningen; men då jag i hufvudsaken är af samma åsigt som Frih. Klinckowström, förenar jag mig äfven gerna häri med honom, så att vi måtte framträda med ett gemensamt yrkande. Den 11 April e. m. 187 Hr Ramsay: På sätt Frill. Lenhusen anfört, anser äfven jag något tillägg om sedlarnes räknande icke behöfligt, då detta innefattas i bestämmelsen om protokollsförandet; liksom jag icke anser någon misstydning af stadgandet om sedlarnes öppnande vara att befara.
IV.027.23 Junii 1822 stadgar, bland annat, ”att Gårdfa”rihandels-resor ej få företagas af mera än en ”person från hvarje skattlagd eller besuten ”hemmansdel; att en sådan person skall va”ra försedd med pass på bestämd korrt tid, ”för erhållande hvaraf fordras frejdoch ”sundhets-bevis; att vid passet skall vara bi”fogad fullständig förteckning på de varor ”af ortens alster och tillverkningar, som till ”försäljning få medföras; att dessa varor sko”la, före utvandringen, vid närmaste Tullkammare uppvisas, stämplas och med Förteckningen jemföras; att nytt pass icke må ”utfärdas förr, än det gamla blifvit åter”ställdt; att passet bör innehålla uppgift om ”de orter som få besökas, och liden inom ”hvilken innehafvaren bör till hemorten återkomma ; ” hvarjemte stadgas förbud för Gårdfari-handlande, att, vid strängt ansvar och handels-rättighetens förlust, medföra både inhemska varor, som icke blifvit af Allmogen inom orten tillverkade, och utländska, antingen till införsel tillåtne och förtullade, eller förbudne varor, äfvensom Arsenik. De sedermera i ämnet utkomne, ofvan åberopade författningar ådagalägga äfven verkställande magtens omsorg, att, så vidt ske kan, förekomma missbruk vid Gårdfarihandelns utöfning. Om än dessa författningar måhända icke varit nog verksamme, att på en gång fullkomligt hämma alla de a4 Bil. t. Lags. Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N.-o 27. öfverklagade missbruken och oordningarne, så torde likväl grundade skäl icke saknas för den öfvertygelse, att detta önskvärda ändamål så småningom skall vinnas, serdeles om, genom antagande af ett mera liberalt system för den yttre handeln, lurendrägeri-brottet kan komma att försvinna och vinsten af Tullförsnillning i möjligaste måtto minskas.
Från Justitie-kanslerens eller Justitie-ombudsinannens tillsyn voro de ecklesiastika ärendena icke undantagna, inen desse högste åklagare, hvilka väl vändt sin talan mot irrlärige församlings-medlémmar, äfvensom mot en eller annan kyrkoherde samt något domkapitel, hade deremot lika sällan väckt åtal mot någon biskop eller kontrakts-prost, som dylika åtal voro vanliga mot landshöfdingar och deras biträden, ehuru en större felfrihet hos de förre icke torde vara orsaken dertill. Ingen departeinents-chef hade befattat sig med visitationer i konsistorierna. Vissa kringresande inspektörer funnos ej för kyrkans såsom för andra angelägenheter. Formliga berättelser om hvad som föreföll i vården om kyrkan och hennes medel, ora folk-skolorna och deras eftersyn, afgåfvos ej eller till vederbörande departements-chef såsom om andra allmänna angelägenheter. Det vore följaktligen tillfälligt om den ecklesiastike departements-chefen egde nödig kunskap om hvad i stiftens angelägenheter sig tilldroge, hvilka ecklesiastika tillgångar der funnos och huru de användes. Endast från de eröfrade landskapen Skåne, Halland, Blekinge och Bo - Alhn. Best.- och Ekon.-Ulskottett Betänkande, N:o 117. 3 hus län insändas kyrko-räkenskaperna till Kammar-rätten, men omedelbart från kontrakts-prostarne till landshöfdingarne, och gingo således konsistorierna förbi. Af dessa erfores tillståndet icke oftare, än vid pastors-ombyten, hvilka sällan förekommo, eller vid biskops-visitationer, hvilka voro ännu sällsyntare, eller då kassa-brist uppstode och vållade rättegång mot vederbörande. Huruvida en företagen byggnad varit onödig eller olämplig, eller medel blifvit otillbörligen dragna från sitt rätta ändamål o. s. v., vore af ingen så nära kändt, och blefve än mindre åtaladt, om ej utaf någon bland socken-boerne, hvilka dock för obehagets skull merendels derifrån afhöllo sig.