Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sköld-Borgar, Halfdans fader, var dock i somligas ögon bättre än han; ty fadern älskade friden och sträfvade, mer än till något annat, till befästande af endrägtens band. Halfdan älskade krig och äfventyr. Men han var rätte mannen för den tid, som kom. Friden var för alltid flyktad från Midgard. Den världsålder, som kallas »stormtid och ulftid, yxtid och kniftid», hade inbrutit, och den skall fortgå till Bagnarök. Halfdan förde med skicklighet alla slags vapen. Men hans älsklingsvapen var klubban. Svärdet hade under fridsåldern varit obekant. De första svärden smiddes i Valands smedja, och de började nu komma i bruk. Äfven Halfdan hade sådana. Dock misstänktes och skyddes svärdet af de fleste stridsmännen, alltsedan Valand vardt gudafiende och förvandlad till den värste af Jotunheims bebyggare. Man trodde fördenskull att förbannelse hvilade på det. När Egil flydde med sina bröder till Ulfdalarne, efterlämnade han sin hustru Groa och bad henne begifva sig till hennes fader Sigtrygg, som var en höfding bland alferna och vän till Ivaldes söner. Sigtrygg hade sin borg i Svitiod det stora i närheten af Svarinshög och ej långt från svearnes landamären. Groa väntade att få en son; hon hade annars följt sin man till det frostkalla land, dit han gjort sig landsflyktig. Det är redan omtaladt, att sedan Ivaldesönerna upphört att vakta Elivågor, begåfvo sig många jättar öfver till det nordligaste Midgard och bosatte sig där. Tor gjorde en färd dit upp för att bortdrifva eller döda dessa farliga nybyggare, och Halfdan fick följa sin Asgardsfader på färden. Det hände då, att medan Halfdan och Hamal redo genom en skog, mötte de en trupp af fagra kvinnor, likaledes till häst. Det var Groa och de ungmör, som tjenade henne. De ämnade sig till en skogssjö, för att bada. Halfdan vardt betagen af växtlighetsdisens skönhet och bad henne följa honom till Aurvangalandet och stanna där.
Sedan Skriftvexlingen i detta mål löregått, parterne dessutom blifvit munteligen hörde och Herr HofRättsRådet Trägårdh inför HofRätten bekräftat det af honom h-är o'van omförmäldte Embetsbetyg, hvars besannande med ed, oaktadt Ola Jonsson sådant yrkat, HofRätten likväl genom serskildt Utslag den 16 Julii 1823 ej ansett nödigt, har högbemälte Rätt uti Dom den 26 April 1825 sig yttrat: att då HofRättsRådet Trägdrdhs intygande, emot Ola Jonssons enständiga förnekande, icke kunde lagligen anses utgöra lullt bevis, att den sistnämnde skrifvit sitt namn å de ifrågaställa förbindelserna, eller åtminstone erkänt rigtigheten af sin deri befintliga namnteckning, helst de upplysning 54 RSt. Just. Omb. Emb. Ber, d. 4 Nov. X 8 28. gar, som i öfrigt blifvit i målet förebragta och deribland den omständigheten, att Nils Jeppsson och Jon Pehrsson i Hosaby, hvilkas namn funnos såsom vittnen på. Jöns Jonssons i Januarii månad 1817 utgifne reversal för ifrågavarande odlingslåri, undertecknade, alldeles bestridt, att de derå sjelfve skrifvit sina namn, eller dertill gifvit bifall, i stället för att undanrödja alla tvifvelsmål om skuldbrefvens rigtiga beskaffenhet, fastmera gåfve stöd åt det af Ola Jonsson anförda förhållande, att äfven hans namn blifvit emot hana vilja och vetskap å berörde förbindelse undertecknad t, fann Kongl. HofRatten, under åberopande af 17 Cap. 29, 30 och 31 §. §, Rättegångs
Här hafva vi för ögonen improviserade arméer, på samma sätt som Stats-Utsk:t nu föreställer sig lämpligen kunde ske med våra ingeniör-trupper. Ingen kan frånkänna Nord-Amerikanaren hvarken slöjdfärdighet, då han oftast börjat såsom nybyggare, fyndighet eller fallenhet för allahanda, — och likväl huru hafva väl dessa arméer betett sig? Utan esprit och utan disciplin, spanar man förgäfves inom dessa härar efter denna högre patriotiska anda, som gör kriget till något annat än ett blindt offrande af menniskolif. Af de mångfaldiga exemplen tillåter jag mig blott anföra ett enda, på huru djupt krigskonsten hos detta folk sjunkit, helst detsamma särdeles val lämpar sig för den närv:de frågan. När General M’Glellan i förliden November månad satte sig i rörelse för att utföra en af honom uppgjord operationsplan emot Richmond, fråntogs honom befälet af det motsatta partiet (M’Clellan tillhör sjelf det demokratiska) af fruktan för att han skulle lyckas, och gafs i stället åt Burnside. Tidsförlusten härvid vållade att den förra planen måste modifieras, och Fredriksburg, beläget på högra stranden af Rapahannock-floden, blef operationens första föremål. På motsatta sidan af denna flods strand anlände omsider den 100,000 man starka unionsarméen, men fann bryggan rifven. Hade nu pontontrainen varit till hands, så hade det varit förknippadt med ringa möda att kasta en brygga öfver den i sig sjelf obetydliga floden, som har en bredd af endast 2 å 300 alnar. Fredriksburg var dessutom då helt svagt besatt. Men se, ponton-trainen stod vid Harpers-Ferry och behöfde öfver 8 dagar för att stöta till arméen vid Rapahannock, som bäst visar i hvad skick den var. Under tiden samlades Jacksons, Lees och Langstreets korpser vid Fredriksburg, och unionisterna fingo under väntningstiden tillfälle att se på, huru fienden på andra sidan floden förskansade sig på de staden omgifvande höjderna och försåg dem med starka batterier, alla koncentrerade mot Fredriksburg.
Då till Rikets Ständers pröfning förekommit, huruvida icke parter må berättigas att, vid domars och utslags utgifvande återfå protokoll och handlingar, som de till öfverrätt eller Konungens högsta domstol ingifvit, hafva Rikets Ständer dervid inhemtat, att den i detta ämne nu gällande lagstiftning, innefattad i 30 Kap. Rättegångs-balken och åtskilliga serskilda författningar, i sjelfva verket ej föranleder till någon annan inskränkning i parts rätt att återfå till Hofrätten ingifna handlingar, än så vidt missnöje emot Hofrätts dom eller utslag blifvit anmäldt och tillstånd till fullföljd deraf utaf Hofrätten gifvet, i hvilket fall det åligger Hofrätten att originalhandlingarne till Kongl. Maj:t insända; att, hvad angår till K. M:t inlemnade handlingar, all bestämd föreskrift i förevarande hänseende saknas; att i de mål, som genom besvär dragas under K. M:ts pröfning, qvarstadna handlingarne i Hofrätten, derifrån de infordras genom Justitiaerevisionen, derest underdåniga besvär blifvit anförda, då de komma att förvaras först i nämnda verks archiv och sist i riksarkivet; att Hofrätterne vanligen icke neka parter, då de sådant äska, att emot qvitto få återtaga de af dem ingifna protokoll och beslut, åtminstone sedan de mål, till hvilka samma handlingar höra, blifvit afgjorda och besluten vunnit laga kraft; samt att deremot andra företedda handlingar - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 114. 217 gar i allmänhet ej återfås utan emot afskrift, som jemväl fordras för rätt att återbekomma handlingar i mål, hvilka fullföljts hos Kongl. Maj:t.
Å r den som uteblef dermed missnöjd och menar sig vara får när skedtj staude honom fritt} sedan den som vunnit honom Utslaget kungjordt j att visa sina skäl i HofRätten inom den tid„ som i 9 Cap. 1 sägs j och der Saken återvinna; dock gånge utmätningen ej\ dess mindre får sig* 6~o Lagutskottet! Betänkanden, och varde godset i taka hander satt , det denfordrande mot full borgen lyfta må. Detta hemställes dock värdsamligen Riksens Högloft, Ständers vidare pröfning* Stockholm den 8:de Julii 1825. Ankom d. 29 Julli 182g? Betänkande ofver Herr Grefve J. H. Gyllenborgs Memorial, angående yrkad företrädes rätt för Jordegare till betalning af Brukares lösa egendom. Uti ett till Högloft. Ridderskapet och Adeln ingifvet, derifrån till Lagutskottet remitteradt Memorial, har Herr Grefve Joh. H. Gyllenborg framställt nedvändighen af någon Författnings vidtagande, som betryggar Jordegare för förlusten i afseende på de oundvikliga förskotter de ofta mäste lemna sina LandtBönder, till förekommande af Hemmanens ödesmål; och har Herr Grefven i sådant afseende föreslagit, att Kreatur, nemligen Oxar, Kor och Hästar, samt Åkeroch Körredskap som höra till bedrifvande af ett Hemmans bruk, må anses vara från Hemmanet så oskiljagtige, att de icke få utmätas och försäljas utan Jordegaren s bifall, och i saknad deraf, utmät - Lagutskottet? Betänkande. 631 ningen vara ogild, samt att Jordegaren, då Hemmanet af åbo innehafves, må till godtgörande af sine förskotter till åboen, uti denna egendom njuta förmånsrätt; mea alt om detta förslag icke gillas, åtminstone så beskaffade öfverenskommelse!' Husbönder och Landtbönder emellan kunde lagligen träffas, som meddelade husbönder en sådan företrädesrätt, och betryggade för andre utmatningar hvad till hemmanets skjötsel hörde, enär öfverenkommelsen blifvit i BäradsRåttens Protocoll intagen och behörigen kungjord.
Hans nådeansökan blef afslagen, och då han ändtligen slapp ur fängelset, hade han ingen annan tillflykt än hos ett af samhällets kvinliga olycksbarn. Snart gifte han sig med henne och dog i fattigdom och elände. Ami kunde j u vädja till » hela världens » rättskänsla, om hon ej gjort fullkomligt rätt uti att skilja sig från en så usel karaktär och undandraga barnen faderns fördärfliga inflytande. Huru hennes lif slutade hör j u egentligen ej hit, men för dem, hvilka tanklöst förfäkta satsen, att egennytta och själfviskhet stå sig bäst och längst här i världen, vill jag blott nämna, att hennes andra äktenskap blef hennes straff. Mannen, som under sinnesruset varit Amis slaf, blef hennes tyrann, när han vaknade ur detta rus. D å han gifte sig med Ami, hade han framför sig en lofvande bana, men snart slappades hos honom det andliga intresse, hvilket hittills varit drifijädern i hans sträfvan, och han blef en hård egoist med en oböjlig järnvilja, som dock numera samlades kring uppgiften att kufva Amis dolska hersklystnad. Man beklagade henne, att hon blifvit af ödet tilldömd två män, hvilka båda, hvar på sitt sätt, gjort och gjorde henne så olycklig. Iduns Modeoch Mönstertidning har slagit så an och blifvit så väl mottagen, att första kvartalets alla nummer af den mer än 10,000 exemplar starlca upplagan äro totalt utgångna och ej vidare kunna anskaffas. För att tillmötesgå från många håll uttalade önskningar vilja vi beträffande Modeoch Mönstertidningen göra följande medgifvande: De af Iduns prenumeranter, som for längre tid än årets första kvartal prenumererat på Idun ensam (utan Modetidningen), men hvilka från och med aprilkvartalet äfven önska få Iduns Modeoch Mönstertidning, utan att behöfva för densamma erlägga den högre afgiften (kr. 3: 75 till årets slut), böra gå till väga på följande sätt för att erhålla Modetidningen för den lägre ( år 2: 50, / år 1: 25) samt insänden prenumerationskvittot till Iduns Redaktion, så återsända vi med omgående till Eder halfva afgiflen (med af drag af postportot).
Frihrn fått tid alt besinna sig, tror jag det af Frihtn varit högst olämpligt (det tror jag vara min rättighet att yttra, men jag påkallar ej Ståndets yttrande emot Frih:n) alt gifva anleda, tili denna långa dismission hos Ståndet, huruvida det skulle vara något hinder för Hr Ribbing att låta sin reservation medfölja Ståndets inbjudningsbeslut. Hr Bråkenhjelm: Det kan väl icke gerna nekas, att ett memorial eller anförande till Ståndets prot. af enskild ledamot kan varu af både olaglig och grundlagsstridig beskaffenhet, så att hvarken Ståndet eller en Landtm, kan anse sig befogad att promovera det till de öfriga Stånden, ulan ser sig nödsakad att genast qväsa det, eller låta det falla. Det kan innehålla sådana anmärkn:r emot vår statsförfattning, att ingen ledamot dermed får uppträda. Det kan hända och har nu handt, samm den siste talaren förklarat, att man icke af hört anförandet. Mine herrar! J kännen icke hvad detta anförande innehåller. Jag har suttit något närmare talaren, men de öfrige ledamöter, som nu här yttrat sig, hafva icke hört det, Ståndet i allmänhet vet icke hvad det kan innehålla, och det torde således vara billigt, att man får tillfälle afhöra del innan det afgår. Jag förenar mig i Frih. Cederströms begäran, att det må få hvila och, om så nödvändigt skall vara, ofvanpå bordet till nästa plenum. Hr Ribbing: Jag skulle visserligen icke, då jag i allmänhet anser långa discussioner om ord vara fåfänga, här vidare hafva uppträdt, om det icke varit i hopp att något kunna förkorta en sådan discussion, som den, hvilken nu är å bane. De herrar, sorn här åberopat hvad mitt anförande skall innehålla, hafva försigtigt vis, ehuru de sedermera sagt sig noga hört det, först förklarat, alt de icke egentligen hafva så noga uppfattat detsammas innehåll. Jag skulle också så tro. De hafva hållit sig vid utanverken, men icke vid dess kärna.
St. hafva beviljat betydligare anslag till elementarläroverken, än K. M. äskat; så böra Ständerna desto häldre medgifva ifrågavande anslag, som det ej utgör mera än 3.000 r:dr, och sålunda icke kan betydligt inverka på den allmänna bevillningen. Hr von Troil: Instämmande med Hr von Hartmansdorff, ber jag att endast få fästa uppmärksamheten derpå, att för hela den hö - 330 Den 29 Juni. gre bildningen vid universiteten och följaktligen inom hela riket, anser jag det vara af högsta vigt, att detta anslag beviljas. Det är för riket af outsägligt mycket större vigt, än det R. o. Ad. nyss beviljat till consistorii-amanuenserne. Till följd häraf förnyar jag min nyligen gjorda anhållan om bifall till K. M:s nådiga propos. Frih. Palmstjerna: Det anslag, som R. o. Ad. nyss beviljat, för consistorii-amanuenserne var en nödtvungen följd af det beslut som R. St. dels förut fattat dels äro pä väg att lätta vid denna riksdag, efter hvad man bestämdt kan förutse; så att i min tanke dessa båda frågor ej äro med hvarandra jemförliga. Att ett anslag af till och med så ringa summa som 1,500 r:dr för hvardera akademien skulle vara gagnelig!, derpå tviflar jag ej; men att det är nödvändigt för att vid universiteten qvarhålla de mest lofvande af den studerande ungdomen, och att 1500 r:dr vid hvardera universitet kan i betydlig mån bidraga till den högre bildningens utveckling vid dessa lärosäten, derpå tviflar jag betydligt. Det vore visserligen för professorerne beqvämare, om docenterne kunde vid universiteten qvarhållas till större antal, än som nu är fallet; men delta är ej för mig något tillräckligt skäl att öka rikets utgifter, när det ej kan ske på annat sätt än genom att öka bevillningen. Om den utmärktare skickligheten bland den studerande ungdomen, genom ökade löneanslag till de öfriga undervisningsverken inom riket, finner sig föranledd att söka lärarebefattning vid elementarläroverken och gymnasierna; så kan jag ej se, att undervisningsverket i det hela derpå förlorar något.
Vinner Nej, får, på sätt Presteoch Bonde-Stånden beslutat, sådan pröfning, vid nämnde Låne-kontor, icke fördröjas utöfver Sju dagar. Sedan 1 Sedel kasserats, har omröstningen utfallit med 68 Ja och 50 Nej, och enär Ja således vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. I Hvilket Förstärkta Utskottet skolat för Rikets Ständer tillkännagifva. Stockholm den 30 November 1854. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1834. Banko-Utskottets Memorial, JK 97. M 97. Ank. till Eip.-Utsk. d. i Dec. 1834, kl. l e. m. Memorial, angående instruktion för Rikets Ständers Bankoutskott vid nasta Riksdag. Enligt 9 § i den för Banko-Utskottet nu gällande Instruktion, åligger det Utskottet att, före Riksdagens slut, med fristadt afseende å de angående Banko-verket vidtagna författningar, bos Rikets Stander föreslå Instruktionen för Banko-Utskottet vid nästföljande Riksdag, hvilken Instruktion, sedan den af Rikets Ständer blifvit pröfvad och fastställd, kommer att tjena till efterrättelse, intilldess Rikets Ständer, efter Utskottets hörande, någon förändring deruti besluta. Då, vid den, i följd häraf, verkställda granskning af gällande Instruktion, Utskottet funnit annan ändring icke påkallas, än att uti det i 2 § för Utskottet upptagna åliggande att, »så fort sig göra låter, till Rikets Ständer ingå med uppgift om och huruvida någon def af den sedan 1851 års lör jan upplupna Banko-vinst erfordras för Bankens konsoliderande», de här förekommande orden: sedan 1851 års början utbytas mot orden: sedan 1854 års början, hemställer Utskottet, att ifrågavarande Instruktion, med iakttagande af nyssberörde förändring, må för nästkommande Banko-Utskott få tjena till efterrättelse. Stockholm den 1 December 1834. Bih. lill R. St.
/ Med afseende derpå, att det upplupna räntebeloppet var högst obetydligt äfvensom att räkenskapen granskades af Läroverks-kollegiet, vågade jag anse en specifik låneräkning, för det ifrågavarande året, icke vara oundgängligen af behofvet påkallad. Sala den 5 December 1861. J. G. Westman, Rektor-skolie. 44 — 346 — ili) HAiid »i.l Wexiö stifts Konsistorii underdåniga utlåtande, i anledning at Rikets Ständers Rcviserers anmärk, ning vid Konsistsrii räkenskaper för år 1859, Storm ii k t i g s te, Aller nådigste Konung! , • - . »• Med återställande af Eders Kongl. Majrts nådiga remiss af Rikets Ständers Revisorers vid granskningen af Konsistorii räkenskaper för år 1859 gjorda erinran, att vid räkenskapen icke, på sätt Kongl, cirkulärbrefvet den 17 September 1856 föreskrifver, finnas sammandrag öfver hufvudredogörelserna för stiftets Konsistorium och elementarläroverk samt hufvudredogörelse för Konsistorii kassor och fonder, får Konsistorium, sedan dåvarande redogöraren blifvit i anledning af samina erinran hörd, underdånigst upplysa, att ibland Kongl. Kammar-rättens till Konsistorium remitterade anmärkningar rörande ifrågavarande räkenskaper, hvilka, tillika med deröfver afgifne förklaringar, under den 18 nästlldne September till Kongl. Kammar-rätten återsändes, äfven funnits en likartad anmärkning med den, hvartill Rikets Ständers Revisorer vid sin granskning funnit sig föranlåtne, hvarjemte Konsistorium får afgifva det underdåniga utlåtande, att hvad som uti 1859 års räkenskaper kommit att förgätas blifvit uti de för år 1860 aflenmade räkenskaper iakttaget och skall för framtiden iakttagas.
Man kan måhända invända, att det blefve besvärligt, att låta de civila tjenstemännen inom hela Riket välja io representanter; men då man sett, att det har med någon besvärlighet dock låtit sig göra, att fördela Rikets samtlige brukspatroner i fem valdistrieter, så tror jag äfven det låter sig göra att fördela tjenstemännen i to sådana. Någon våda för R. o. Ad:s privilegier förefinnes icke i ringaste mån. Det är en särskild fråga, huru dermed skall förhållas, men gifvet måtte det vara för en hvar, att om Ståndet icke finner för godt att amalgamera sig med de ofrälse, utan desse komma att särskildt välja sina 10 ledamöter och likaså R. o. Ad. sina 4°> så blir det just desse 4°; SOfn komma att äga veto i frågor om adliga privilegierna. Hr von Hartmansdorff sade, att det just var den omständigheten, som förmådde honom att yrka afslag på Frih. Hamiltons förslag; men jag vågar hoppas, att om Hr von Hartmansdorff vill fästa uppmärksamhet på hvad jag nu sednast anfört, skall denna betänklighet förfalla; ty om de adliga privilegierna skola skyddas af R. o. Ad., så finnes väl ingen slags aniedn., hvarför icke veto i dessa frågor skall tillkomma särskildt de ledamöter, sora äro utsedde af Adeln, och icke dem, som representera de ofrälse tjenstemännen, såvida icke R. o. Ad. framdeles funne för godt att amalgamera sig med denna dass; men det blir den tidens omsorg. Således skulle jag tro, att intet slags våda vore alt antaga Frih. Hamiltons förslag. Huruvida nu prester och borgare vilja med sig förena de öfriga eller icke, derom kan man visserligen icke nu komma till någon visshet; men det torde vara tillåtet alt erinra R. o. Ad. derom, att hvad som vi redigera i alla fall icke lärer blifva den gemensamma grundlagen.
StatsContoirat hädanefter, såsipai hittills, fortfara med. bestridandet af Stäts-Utgifterne efffes de JMio Hufvud - Titlsrne i Iliks-Staten och dertill erhålla medel från Riksgaids-Contcfret» Elter det ®tats-Utskottat ofver detta Förslag inhämtat Riksens Ständers Fullrnägtiges i Riksgälds Contoiret yttrande, samt derefter under öfvervägande tagit hvad både med och emot Herr Linstriims Motion blifvit anfördt, har Stats.Utskottet funnit, huruledes, då RjksgäldsContoiret är inrättade endast till låqviderande a£ Rikets gäld och således med tiden må kunna upphöra och försvinna, det icke skall vara lämpeligt att derstädes införa befattningen Jned Hufvud-Uppbörden af Statens ständige intrader, hvarförutan deremot förekomma åtskilH-ge betänkligheter, i afseende på den rubbning sådant skulle medföra teti nu faststälde ordningen för Statsrbestyrelsen på det hela, och den saruman>- blandning af Lagstkftaade och Verkställande Mag-; tens åtgärder, som derigenom uppkomme, och hvilken med grundlsgen ej står att förena; hvar-: Stats-Utsiottets Bellini anden. **35 före Stats Uiskoitet, som ej eller kan inse nyttan eller behofvet af den ifrSgastälde förändring,' roen för öfrigt finner att densamma skulle åtminstone till en början förorsaka större StatsUtgifter, ansett sig böra omförmäldte Förslag, såsom oanvändbart, vördsammeligen afstyrka. Stockholm den 4 Junii 1818. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande öfver % jorde Anmärkningar vid dess yttrande, angående Gott länd' ska NationalBevar i ngens aflöning. I anseende till gjorde Anmärkningar vid Stats■Utskottets den 7 nästledne Maji afgifne yttrande, angående Gottländske Matioaal-Beväringens aflöning, har Högjofl. itioderskäpet och Adela återremitterat detta ämna till Utsk«ttets åtgärd.
Plof-Rätten, efter fulländad Ransakning, angående den Balance sorn deti 2 1 April 1800 blifvit inom Riksgälds - Contoiret ypparl uti deri derunder lydande Crssa Nio 5. hvilken Gasseuren M. Tavelin i lifstiden förestått, förklarat, att, som Lanell icke kunnat frångå, det han hos Tavelin låntagit penningar, derå Lanells flere Skuldsedlar till ett belopp af 3,090 JRidr varit i Tavelins hand då han häcklades, ehuru Lanell förmält sig för desamma icke hafva af Tavelin erhållit större valuta, än gooo R:dr; Alltså, och då Lanell, hvilken såsom Commissarie varit att anse för Tave.lins Förman, i sådan egenslap af en underhafvande Uppbördsman upptagit penninge-lån (ill en så betydlig Summa, den han icke gälda kunnat, pröfvade Kong'. Hof-Rättert fättvist, jemlikt Kongl. Förordningen den 21 Mars 1735, förklara, ait Lanell, hvilken redan vöre skiljd frän den Commissa. rie-tjenst, han vid Riksgälds Contoiret innehaft, genom en slik oloflig penninge-afliandling, gjort sig. ovärdig, att vidare tjena Kongl. Maj t och Kronan; Och borde Lanell de läntagpe penningarne, jemte Ränta efter Sex för Hurid/ade till .Riksgälds-Contoiret inbetala. Dock hade Kongl. Majit, i anseende till förekommande synnerligen bevekande skal och omständigheter , af Gunst och Nåde täckts tillåta, att Lanell må, såsom Sökande, få sig anmäla till någon för honom lamp - i 7 5 2 Stats-TJtsiöttets Betänkandenl lig Kongl. Maj:ts och Kronans Tjenst, hvarifrån likväl undantagas Tjenster vid UppfaördsVerk eller sådana Sysslor, hvarmed Upphörd l en eller annan matto är förenad eller dermed har gemenskap.