Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som bifaller Utskottets förslag, att Lacca, Gummiuteslutes ur sjelfva kontexten och i noten hänvisas lill lika tull-behandling med Gummi, röstar J(i; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, förblifver gällande taxa i detta hänseende oförändrad. 122:o Den, som godkänner Utskottets förslag, att artikeln Mastix, i stället att qvarstå i taxan, upptages i noten till lika tullbehandiing med Gummi, röstar Ja, flen, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bibehålies rubriken Mastix, sådan den i gällande taxa lin nes upptagen. Enär Borgareoch Bonde-stånden godkänt, men Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet ogillat Utskottets förslag, att gällande införsels-tull å Coliander skulle nedsättas från 2 till 1 sk. skålpundet, lärer, derest sistbemälda 2 Stånd icke vilja i de öfriga Ståndens beslut sig förena, följande omröstning böra ega rum: 123:o Den, som bifaller Utskottets förslag, att nedsätta införsels-tullen å Coliander till 1 sk. skålpundet, röstar Coliander. Fartyg. 70 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 23. Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bibehålles gällande införsels-afgift 2 sk. skålpundet. Utskottet bade föreslagit, att nu gällande införselstull af 25 procent å värdet för utländska fartyg med tillbehör måtte nedsättas: för rubriken ”när, i följd af serskildta omständigheter, helfrihet för sådane beviljas, eller när de af utländning till svensk hamn inbringas, samt der prisdömas och försäljas,” till 15 procent, och för de under rubriken ”andra slag” inbegripna till 20 procent af värdet. Detta förslag har endast af Bondeståndet blifvit bifallit; hvaremot öfriga Stånden vidblifvit gällande taxa i denna del. I följd häraf måste, derest Bondeståndet icke vill frånträda sina från öfriga Ståndens skiljaktiga beslut, följande omröstningar anställas: 124:o
Domare-befattningar bill va pensionsplatser för ålderstigne Skeppare, hvilka med all den kännedom, de kunna ega uti det praktiska i sjömansyrket, likväl icke kunna antagas äga de kunskaper, som äro erforderliga för en Ledamot i en Domstol, samt städerne, hvilka sjelfva välja och aflöna Ledamöterne i Rådstufvu-Rätterne, icke skäligen böra eller kunna förvägras att vid detta val utse den ibland de till befattningen behörigen qvalificerade sökande, till hvilken de hafva mesta förtroende, utan afseende deruppå, om denne förut varit Skeppare eller icke; lärer det af motionären i detta hänseende väckta förslag icke kunna anses hvarken af behofvet påkalladt eller ändamålsenligt; äfvensom Utskotten, i afseende å motionärens yrkande om företrädesrätt för bemälde personer till Fyrmästare-, LotsAldermansoch Lots-Löjtnants-tjenster, finna jemväl dessa tjenster vara af den beskaffenhet, att för deras behöriga skötande nödigt är, att vederbörande vid deras tillsättande icke må vara bundne af föreskrifter, som skulle tvinga dem att fästa afseende å annat, än de sökandes skicklighet och duglighet; hvadan Utskotten anse sig all anledning tillstyrka, 00 ' att ifrågavarande motion måtte lemnas utan afseende. Stockholm den 4 October 1844. Ank. till Exp.Utsk. d. 5 Oct. 1844, kl. 11 f. ml Betänkande, i anledning af väckt motion, angående förtydligande af För fattning ar ne om snöplogning. Uti ett till Hederv. Bonde-Ståndet ingifvet Memorial, har Riksdagsfullmäktigen Anders Ericsson från Elfsborgs Län, med hvilken Riksdagsfullmäktigen Fredrik von Zweigbergk sig förenat, anmärkt, att Kongl. Förordningen d. 13 September 1790, som föreskrifter, att inom hvarje socken eller härad ploglag skola inrättas, hvilka hvartdera tilldelas ett stycke af de allmänna ragar, som derinom finnas, hvilket de medelst plägning och skottning skola lagtamt AUm.
St., pä de anförda skiilen, skola bifalla min, ä baruhusinrällningens vägnar, gjorda anlin Ilan att härefter utbekomma 4 proc. ärlig raula efter primitiva capitalets myntsort, dä detta capital, säsom ouppsägbart, pä intet sätt kunnat räddas för barnhuset. Jag anhåller om remiss till Allm. Besv.- och Ekon.litsk. af detta mitt anförande. Hr Sandelhjelm, Paul: Dä K. M. åt mig i nåder uppdragit styrelsen af Elfsborgs län, kan och bör jag icke vara okunnig om de förhållanden, som den siste motionären i sitt anförande upptagit. Det förhäller sig hufvudsakligen sä, som lian sagt. Jag anser motionärens yrkande, att den ifrägavar. inrättningen mätte få dea i banken inuestäende summan förvandlad efter den myntfot, som gällde dä penningarna uti banken insattes, vara stödt på rättvisa eller åtminstone pä billighet, och tillstyrker derföre för min del oinskränkt framgång ät motionärens förslag, synnerligen som jag känner, att del ifrägavar. barnhusets förvaltning, särdeles under sednare tider, varit berömlig och fiir inrättningen gagnelig. Jag önskar likväl alt, om R. St. skulle bifalla den förökning af barnhusets i banken insatte silfverfond, som påyrkas, detta mätte ske med förbehåll, att barnhuset hädanefter ställes under vederb. allmänna myndighets tillsyn och coiitroll, pä lika sätt som andra uppfostringsanstalter i riket, hvarom det testamente, som af motionären blifvit åbcropadt, icke innehåller så tydliga föreskrifter, som vederbort. Gr. Lewenhaupt, Patrik Adolph: Då jag en längre tid varit bosatt inom den ort, hvarest det ifrägavar. barnhuset är beläget, kan jag icke underlåta att vitsorda hvad motionären anfört, nemi. icke allenast den stora nytta, som detta barnhus åstadkommer, utan äfven de förluster, som detsamma utan eget förvållande fått vidkännas. Det vore således önskligt, om R.
N:o 2, e. iParig am 10 Stpril 1864. ■Sberrtt 9ieid)8*2lrd)ibar.;D:r fHorbftrbm, 33eoo£lmäd)tigter beg ÄBnigl. ®d)»ebifd)en 3teid)g»@d)ulben*©omptoir8 ju ©tod* bolm, etc. etc. (Paris. Da, roie bereitg in bent beutfd)en ©jemplare bes SSertragS erroäbnt ift, bie Um* ftänbe eS bern 33anH)aufe fftapfyael ©rlanger nidjt geftatten mitfemern fanten in biefen SSertrag einjutreten, fo ubernimmt ber Uiiterjeicfynete bennod) fo»ol){ fur fid) al8 aud) fur bie perren ©ebriiber S3ett)mann in granlfurt ant SOtain, bie perren §. 3. DJlerd & ©:i in jamburg unb bie perren ©mil ©rlanger & ©:i in Spatig atle unb febe 35erpflic6tun Dejte ju bel)änbigen. 3n oollfter £>od)ad)tung unb ©rgebenbeit: SBapIjöel (Manger. Bilagan N:o 3 till 1864 års revisionsberättelse, angående Riksgälds-kontoret. SWEDISH GOVERNMENT LOAN 1864 FOR pounds 2,223,000 sterling CONTRA C TED FOU TIIS EXTENSION AND GONSTRDGT ION OF THE SWEDISH RAILWAYS. Ser. I).
En värd talare har här yttrat , att Indelta Arméen, som af Konung Carl XI skulle blifvit organiserad såsom en melis, nu är en af de bäst hållna Arméer i Europa. Utan att medgifva det förra erkänner jag det senare och finner deri anledning till beröm, i synnerhet då denna Armée kostar vida mindre än motsvarande Utländska (se de derom utgifna officiella kalkyler). Detta det nyttigaste minne af Konung Carl XLs verksamma Rgering, anser jag för min del såsom en af våra dyrbaraste institutioner, ehuru den såsom allt kan behöfva lämpas efter tiden, i synnerhet hvad rustningen beträffar. Det är denna institution, som skänker oss en Armée af på en gång verklige medborgare och öfvade Soldater, och som i farans stund, upptagande i sina leder det unga Beväringsmanskapet, bildar en oigenomträngelig förmur för Skan* diens sjelfständighet och Skandiens Lagar. Bland Konungens Constitutioneila rättigheter är deltagandet med Riksens Ständer i den stora Lagstiftningen. Man har yttrat, att Stan. derne vid denna Riksdag blifvit handlöst öfverlemnade åt sig sjelfva att urarbeta alla mål. Oberäknade en mängd mindre Förslager (se esta Samlingen af Bihangen till RiksStåndens Protocoller) hafva från Regeringen till Ständerne blifvit inlemnade Förslager, till en Närings - Den ro Julii f. m. 189 Lag, med afseende att på en gång afgöra den omtvistade frågan rörande en efter tidens ställning afpassad Näringsfrihet; till ordningens återställande i penningerörelsen , och till ett ändradt Administrationssätt, 3:ne af de vigtigaste ämnen, sorn vid detta Riksmöte blifvit föremål för våra öfverläggningar. Så vidt be-* sluten bero af Riksens Ständer, år det deras obestridliga rätt, att förkasta eller antaga ofvannämnda Förslager. Men i förra händelsen är det ej Ministérens fel, som hvarken äger eller bör äga rätt föreskrifva Ständernes beslut, då vore ju Lagstiftningens frihet endast ett tomt ord.
Herr Landt-MarfkaLkm Yttrade, stt Ridderflapet och Aoeln, ^ i anledning af Slaks-Ukffok» ters betänkande, torde finna detta mai wara förfallit. Ropades Ja. Föredrogs ä nyo Lagsamt Allmänna Be, s^ärssch Oeconomiä-Utskottets den rz sistledne pa bordet lagde memorial i anledning af vice Talemansn ^fon ^dnslons motion angnsnde beständet af Arrende Contraeler, ZrLH erT Den 16 Jul». 24! friherre 8tael von bkollllein, Lorntz I.uävi§ med all aktning för Utskottets häröfwer afgifne utlätande, kan jag dock ej annat än conformera mig med jon jonssons upgifter, såsom werkcligen pä crfarenhuen grundade. Del har kommit mycket i bruk alk i flere smärre delar stycka Rusthålls hemman. Fär det tilltaga såsom hirtils stekt att stycka dem, och genast pä den afstilda andelen bygga hus mot erläggande af en obetydelig afgift af ett pär Riksdaler, sä mäste fluteligen stammen fä ingenting, hemmanet faller i Skattewrak, och det är kronan som mäste »vidkännas förlusten. Ett sädant förfarande är werkcligen stridande emot lagarnc. Men olägenheten, är att de ej handhafwas som sig borde. Däraf födas en mängd twister och rättegångar. Jag har sjelf haft en sadan: jag mäste gä alla instantierna igenom, och tappade pä alla ställen, men wann hos Konungen. Emedlertid kostade rätregängen mer än hela saken war wärd: och selet läg likwäl ej i Lagen, utan i desi utöfning. Grefwe vL la Laräie, jacob: Jag menar att en författning gifwes emot allt stingrande H Rusthålls jord och anser för öfrigt vice Taleman, nen jon jonssons yttrande i högsta matto stridan* de emot ägande rätt, lag och billighet, ländande till den största osäkerhet.
Borgenär, sorn ej A utsatte dagen sin fordran hos Rätten angifver, eller den ej förut angifvit, håfve sin rätt förlorat, der ej den fordran varit af sökanden känd. Jr fast egendom för borgenärs fordran intecknad, eller häfver han pant. eller eljest rätt i viss lösegendom, efter 3 och 5 Handels-Balken samt 2ulra punkten i 3o $. denna Lag; njute borgenären betalning ur den egendom, ändå att han sin fordran ej angifver. Antages detta förslag, skulle förmodligen, i följd deraf och då någon kallelse å velerlige borgenärer således icke erfordrades, följande redaclionsförändringar böra iakttagas, nemligen: att i 133 §. a momentet, näst efter ordet sdmtelige, tillägges: okände; att sista punkten i i34 § förändras, i hvad angår inteckningsegares och veterlige borgenärers kallande; och att den del af 138 som stadgar, alt Rätten, sedan egendomen blifvit afträdd, skulle Tagga de borgenärer, som deras fordringar bevakat, viss dag före, att dem med ed fästa och ytterligare styrka, alldeles utgår. Dessa §§. komma då att lyda sålunda: 133 $. Nu veta icke efterlefvande maka eller arfvingar annat, sedan laga bouppteckning skett, än att boet till gäldens fulla betalning forslar, men vilja säkre vara, att icke okände fordringar sig yppa.; egen då att hös Rätten, hvarunder boet hörer, begära kallelse å dess samtlige okände borgenärer; och gifven inn förteckning, med edsförpligtelse under skrifven, på alla dem, som veterlige äro. 134 $. Enär kallelse på borgenärer sä sökt är, som i i33 «$*. säges, utfär de Rätten å dem offentlig stämning, att på viss dag, näst efter natt och år, gifva sine fordringar skriftligen eller muntligen ann; och läte den stämning å dess dörr anslås och i allmänna tidningarne tre gånger kungöras, tredje gången sist fyra månader före ins tälletse - Lag-Utskottets Betänkande N;o 61. dagen. Kronans ombudsman skall om stämningen serskildt underrättas, som i 68 föreskrifvet är. och i38 §.
Finns det en själ, som ropar i denne gamle laban, skall han få sin svåra stund i denna dag! Nu åter professorn: »Var icke bärgningen svår och lifvet torftigt i obygden? Hörde hon aldrig af främlingen i fråga?» »Pengar, menar ni? Jo, hon fick ett penningbref. Tänk, att han sände henne pengar ... var det icke styggt? Var det icke? Fy fan ... Den dagen hon fick det brefvet sjönk hon ihop på brosteget och hennes runda skuldror skälfde och skakade. Jag vill säga, att därmed var hennes sommarsaga riktigt slut. Hon gick i förstone och ordnade ifrigt med sitt hus för vintern. Det var svagår det året. På hennes hemman hade frosten stigit hvitklädd ur kärret och bitit stridkornet så att det dog. Hon var rastlös några dagar, men mumlade hvart hon gick: ’Måste tänka på det här — måste tänka på det här. Det går öfver mitt förstånd hvad det nu skall bli af mig.’ Men efter den tiden satt hon ofta hopkrupen, med det storrandiga förklädet kastadt öfver sitt hufvud, och försökte att bara icke tänka på det där — icke tänka på det där — icke tänka på det där ... Den fattiga jordremsan vid det mörka rinnande vatt,netsågdennahöstenförtvifladkvinnavankaomkring se och lyssna. Hade nordan blåst länge och gingo små hvita molntappar i linie från norr till söder, blef detta henne en väg för flyttfåglarna — och hon hälsade till sagokungen från juni. Hösten hade kommit för henne och vek sedan aldrig från henne, trots mig hennes son, som hon födde några månader därefter under större jämmer från själen än från kroppen. Jag är ändock glad att jag fått göra henne glädje — åh, min härliga mor! Jag gjorde henne glädje. Hon sade mig det innan ögonen brusto i det hufvud, som blef silfverhvitt innan det nådde sitt trettiofemte år, dödsåret ... Hvad tycker herrn om historien? Men långt fram i mars kommo varma vindar från golfströmmen. Skogen svartnade och det droppade från tallen. En sådan dag snörde hon sina skidor. Hon kände, att hon skulle få sin pröfvande dag, och den kunde hon icke vänta i stillhet.
Tiljander, hvarken Gustaf Julius von Schantz eller Juliana Maria Schiirich finnas för åren 1820—1825 antecknade i församlingens husförhörslängd eller i vigselboken; att, enligt ett af Kyrkoherden i Carlshamn, Cervin Stenhof, utgifv.-t intyg, ingen person med namnet Gustaf Julius von Schantz eller Juliaua Maria Schiirich finnes under åren 1821 — 1828 i Församlingens kyrkoböcker antecknad; att, enligt ett bref från Kyrkoherden i Näshult, ingen med namnet Carl Julius Ferdinand von Schantz finnes under åren 1818—1829 upptagen i dopboken, ej heller hans uppgifna föräldrar i lysningseller vigselboken; att, enligt ett den 15 Juli 1865 af vice Pastorn i Backaryd J. M.
Men dermed vederlägges dock icke det i så friskt minne lefvande profvet af katholicismens folkgunst, och undanrödjes alltså icke vådan af en lära, som kunnat sådant åstadkomma. Jag it. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1852. 10 ser knappast någon anledning att tvifla, det denna lära skall i Sverige erhålla ett ganska betydligt tillopp från evangeliska kyrkan, om och när åt en hvar lemnäs full frihet att derifrån öfvergå. Hvad är det, som förskaffar papismen en sådan folkgunst? Ar det denna läras verkliga värde? Ar hon genom sina dogmers innehåll upplysande och öfvertygande — eller för folkets frihet gynnsam? Ar det ingen våda att underkasta sig dess prestvälde? Kan man, i den borgerliga ordningens interesse, med öppna ögon önska, att Påfvens lära och hans makt må i vårt land blifva rådande? Katholska religionens popularitet är dock ingen nyhet; och farhågan för hennes framgång borde icke väcka så mycken förvåning. Prestvälde och blind tro behaga det enfaldiga folket. Katholska kyraan pålägger sina medlemmar ej ens besväret att lära läsa. Den okunniges vidskepliga fantasi sysselsättes med legender och en jemnt lefvande tro på underverk. Bigten åtföljes af stränghet endast för olydnad mot de andliga; all annan synd försonas utan stor svårighet. Med en måttlig penning friköpes samvetet från alla sina qval; det är aldrig belastadt. Ej alltid, men mestadels undantagas grofva missgerningar och sådana brott, som angripa statens lugn. I allt öfrigt, så vidt syndaren endast lyckas att undslippa lagen, visar man honom vägen öppen till en lätt räddning — alltid utan sedlig omvändelse. — Skulle en sådan lära icke vara angenäm för en hvar, som dertill kan sätta tro? Och kan det väl väntas, att dess prester, med full frihet att på folket använda sina öfvertalningsmedel, skulle misslyckas att göra folket till sina anhängare? Men dessa grunder till lärans popularitet blefvo ock bevekelsegrunder till hennes afskaffande*). Pitt sådant prestvälde är mörkrets och sedelöshetens välde. Och det är jemväl träldomens.
Fre dricsskants 300: 8: 208: i Grisslehamn 35o: - . 15: - 365: i Waxholm 45o: 20: 470: - 358: i Dalarö 35o: 8: - i Kongsholmen 35o: — 8: 358: i Drottningskär 260: 8: 258: i Carlshamn 25o: 8: - ■* a58: i Ystad 35o: 20: 370: i Christianstad» hvaraf hushyra 5oR:dr 500: - ■* 20: ** - 520: i Landscrona d:o did 100 R:dr 55o: - i5: - » 565: i Helsingborg 35o: 20: « - 370: i Warberg 35o: i5: 365: i Götheborg 600: /$5: 16. - 645: 16. - i Elfsborg 5oo: i5: 515: i Marstrand 600: - « 20: 620: Place-Majoreil i Malmö 25o: i5: ^65: d:o i Götheborg 25o: 25o: j Summa R:dr 685o: 280: 16. - yi3o: 16, • Exp, Utsk, Förslag till und. Skrifa. 187 samt förut utgående och ännu fortfarande Indelning 36 R:dr 5 sk. 4 rsf-* tillsammans R:dr 7,166; 21. 4* Den till förra Commendantslönerne hörande Spannmålsberäkning, 33o Tunnor, hafva R. St., enär nämnde
hr Hedenblad), Stockholms Par Brikol-kör och Bellmanskören, båda under anförande af hr E. Åkerberg; vidare Göta Par Brikol, anf. af hr A. Löf gren, » Septemberkören 1897 » i Stockholm, anf. af d:r A. Kull, Kvartettsångarförbundet i Stockholm, anf. af hr J. Ullstedt, Norrlandskören under anförande af hr G. Hultquist samt Luleå musiksällskaps manskör, anf. af hr S. V. Vesterlund. Hvardera konserten afslutades med en särskildt för denna sångarfest skrifven och komponerad hymn af prof. C. R. Nyblom, hvilken var ganska anslående och vann på att höras om. Allra sist sjöngs å båda konserterna unisont » Du gamla, du friska », hvarefter hr Hedenblad utbragte ett lefve för h. m:t konungen, som med sina furstliga gäster bevistade dem båda Och detta lefve framkallade från såväl kören som den till sista plats fullsatta salongen den mest stormande ovation för konungen-jubilaren. Heder därjämte åt alla dem, som bidragit » till förverkligandet af denna sångarfest! Det var ett betydelsefullt uppslag för framtiden, hvaraf man kan vänta mycket godt. • Gamla Skiss af Malin. Sirius. IW amla Malin måste komma till sjukhuset. — Doktorn sade, att det var alldeles nödvändigt, ifall hon någonsin skulle blifva bra i sin onda fot, och fastän ingenting kunde falla sig mera olägligt för kammarherms än denna order just nu under påskhelgen måste man finna sig i det oundvikliga. Hennes nåd var ytterst altererad. De skulle hafva släktbjudning dagen därpå och hon kunde rakt inte tänka sig, huru det skulle gå för sig, utan att Malin höll sitt vaksamma öga på tjänarna, men hon behärskade sig likväl och gick in till gamla Malin för att lugna och förbereda henne. Det var j u ingenting farligt, bara hon kom i stillhet och blef ordentligt omskött, hon skulle framför allt hålla sig lugn och inte vara ledsen. Gamla Malin sade inte ett ord, hon knep ihop de tunna läpparna och darrade konvulsiviskt. När hennes nåd gått, vände hon hufvudet emot väggen och grät sakta.
Holpainen var så nöjd, då han hörde Mari tala, att han skulle kunnat lofva att taga månen ner från himmelen, om det skulle galt. Och hon får inte läggas i gemensam graf, utan skildt för sig, alldeles skildt. Nej, nej, var lugn för det. Och af myrtenqvistar skall det lagas en krans på hennes hufvud och en blomma i handen, en sådan der, som kostar en mark, och shertingsskjorta. Ja, hör du, shertingsskjorta och blomma i hand och krans... Tiina Katri och Holpainen sågo på hvarandra. Det plötsliga ordflödet gjorde mannen åter orolig. Men Tiina Katri sade lugnt: Lägg dig der på sängkläderna, Mari, och försök att somna. Du är ju alldeles genomtrött. Vänta, skall jag lägga dyna under ditt hufvud. Se så der, lägg dig dit nu. Går du inte redan, Holpainen, och gör den der kistan, den der kistan... Tala inte mer nu, det tröttar dig. Nog gör Holpainen kistan, och vi skola bestyra om allt, skjortan och täcket och blomman ... var nu bara lugn. Slut ögonen, så får du bättre sömn. Mari slöt ögonen, men läpparna rörde sig ständigt. De andra kunde emellertid inte urskilja orden. Man försökte vara helt tyst. Tiina Katri tvättade liket och gick in till sig efter en ren skjorta åt det. Mari hade blifvit stilla, men de visste inte säkert, om hon hade somnat. När Tiina Katri och Holpainen efter en stund buro liket ut på ett bräde, såg Tiina Katri bakom sig och såg då Maris ögon vidöppna följa dem. I dem brann en dunkel, hotfull glöd. Tiina Katri skyndade genast tillbaka, så snart de fått liket ut i lidret. Holpainen hade tänkt stanna der i sina tankar, men hon knyckte i honom. Kom bort nu, hviskade hon. De hade ännu inte hunnit upp på trappan, då de inifrån hörde ett hemskt ljud, och i det samma kommo barnen alla tre rusande ut från dörren emot dem. Mamma, mamma... Mera kunde Hellu inte säga. Holpainens hår reste sig på ända och han gick förbi dem in.
Men denna öfverenskommelse tillvägabringes icke, genom ett enständigt fortfarande i sådane fordringar, som å den andra sidan bestridas, och som, långt ifrån att af begifvandcn hemta efterdömen, snarare tillväxa i mån af dem. Det äro dessa allmänna grundsatser, som Kongl. Majit hade önskat finna tillämpade vid pröfningen af den vigtiga frågan, om gränsorna och utöfningen af Rikets Ständers och Deras Revisorers rätt till granskning af StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, se - l6o Äng. Granskning af Allm. Cassör m, m. dan en sådan särskild pröfning blifvit påkallad af senaste Revisorers åtgärder och K:gl. Majas deraf föranledda Nådiga skrifvelse under den 28 sistl. Februarii. Regerings Formens 5., samt 30 och 68 §§• Riksdags-Ordningen innehålla föreskrifter i denna del. Stats-Utskottets befattning, gränsorna för dess anmärkningsrätt och sättet att göra den gällande, finnas i nämnde 30 §. till stora, men bestämdt uttryckta förhållanden, uppdragne, och längre än dessa Rikets Ständers vid Riksdagarna granskande Ombud, kunna icke heller de, emellan Riksdagarne granskande ombuden, sträcka sina åtgärder. Grundlagen anvisar tydligen den, för Samhällets bestånd, så nödige skillnaden, emellan sjelfskattande Ständer, som, på sätt Grundlagen bjuder, ega att granska de medel de gifva, samt en, inom bestämda Utgifts-Tittlar, till bestämda stora ändamål fritt veikande Konungamagt. Denna upphör att vara nyttig, om dess verksamhet förlamas af sönderstyckade anmärkningar, ingående pä Statsförvaltningens område, i stället för att rigtas emot det hela af åtgärderne, för hvilka en constitutionel ansvarighet åligger Dess Ämbetsmän. I detta sednare fall sicall pröfningen af hvad sorn kunde anmärkas, uppstäld jemförelsevis emot det, sorn bör gillas, gifva en nyttig och rättvis ledning ät besluten. Vid 1809 och 1810 årens Riksdag, då desse Grundlags - stadgande» upprättades och antogos, lörorunadcs tillika af Kigl. Majit och Rikets Äng. Granskning af Allm.