Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fortsattes pröfningen af BancoUtskottets den 22 sistlidne October under N:o 82 afgifne, och den 2 derpåföljde November e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anled - Den 3o November e. m. 207 ning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:is 48, 4.9» 5o, 5i, 52 och 53 förut meddeldte Betänkanden, hvaruti grunder för Bankens Lånerörelse, efter dess särskilda utgreningar, för tidrymden intill nästa Riksdag blifvit af Utskottet föreslagne. Angående en på upplåningar grundad Discontering för Handeln och den större Rörelsen. o) Rörande Upplåningen m. m. 1:0 Att Banken må tillåtas upptaga lån mot Obligationer till högst 3 procents ränta, under ömsesidigt förbehåll af fyra månaders uppsägning j och med vilkor att räntans beräknande på uppsagt lån genast efter förfällodagén upphör. Friherre Cederström, Jacob: Frågan om Bankens upplåning, för att understödja handeln och näringarne, är af mycken vigt; och det är nödvändigt att fastställa ändamålsenliga controller, på det icke denna rörelse må inleda Banken i äfvehtyrliga företag. Skulle denna upplåning verkställas enligt det förslag, som Herr Grefve Björnstjerna i förmiddags uppläste, befarar jag, att Banken icke mera hade någon säkerhet för realisationens bestånd. Jag för min del skulle icke vilja uppdraga åt BancoFullmägtige en så vidsträckt rätt, som uti samma förslag innefattas. Grunderne för denna min •?.o8 Den 3o November e. m. mening äro så enkla, att allt hvad som å andra sidan blifvit anfördt, icke ett ögonblick kunnat rubba min öfvertygelse. Jag instämmer visserligen uti grundsattsen af upplåning, men anser anstalten då böra vara så ordnad, att Banken aldrig upplånar mera, än som åter kan utlånas den påföljande månaden, emedan den i annat fall naturligtvis skulle belastas med ett allt för högt räntebelopp. I öfrigt (inner jag utlåningen från Banken böra kunna ske emot fullgod säkerhet, å hvilken vara som heldst; dock att till
Ingen kan wara listigare öfwerrygad än jag är det, om skadligheten af legningsfrihek uti conscription, men jag ar lika öswcrtygad, att fnllkomligr förhud emot denna frihet nn skulle warit allt för wäldsamr. händel igen manga medborgare, i synnerhet af de mindre clasierne, som tidigare wälja näringsfång och ingä giftermål, äro genom okunnoghet att delta öde förestod dem, inrrädde i husliga förhållanden, smara all slim De» i Confcrip tionsaren inwäxande ungdomen däremor skall rätta sin medborgerliga merksamhel, ester lidens skick, tued glädje inga deruti belour af anförwanternes agl - 188 Den '5 Maji. agkning och cn god Regnus npmärksamhet om de legandes antal skall dageliqcn förminskas. Lät ost i underdånighet, mc» pä dck kraftigaste önska , att, U'.i d".; rcglcnienraruka förfallning. som sakeus wcrkställande kräfwer Kongl. Majit wille j näder gifwa alla möjeliga upmumringar, ät de käcke Fäderneslandets söner som, med känsla af personligt wärde fullgöra personlig försmarcpligl, förswgra de legandes friheter, ach således underlätta uiwägarne för dem, som n» kunna wara i werkligt behof att genom lega fullgöra sitt förjwars bidrag. Pä ciz sädan önskan, hwilken sa tydcligen leder till Fäderneslandets sanna wal skall en uplyst och om sitt folks wal öm Regering wisterligeg göra dck största afseende, Jag sinner således intet skal att äterförwi-sa särskilta Utskottets betänkande öfwer Kongl. Maj:tS nädiga proposition om ett förbältradt salt akt utgöra ^örstarkningsmauskapet Belänkandet är eller blir, inom nagra ögnablick bifallit af de öfrige Respeckive Riks-Standen, e n ätcrwisninq ifrän ost skulle blifwa högst wadelig, och fort åstadkomma kanske oberäkneliga följder.
*4. motion, alt den make eller Tar, sein saknar andra medel lill hustrus och harns försörjande, än sin arbetsförmåga och icke densamma härtill använder, måtte kunna lii! arbete hos enskild person dömas, bifölls; och 3N";o 154 5 öfver motion, om stiftande af en Lag till betryggande deraf, att de al Staten lill Götha Canal-Bolag donerade skogar, jordegendomar och stenbrott skola fortfarande förblifva en Canalverkets tillhörighet, bifölls. S. D. Föredrogos å nyo Stats-Utskottet.i Memorial och Utlåtanden: N:o 2f)5, angående förhöjd beräkning at Chartae-Sigillalasmedlen, bifölls; ]NT:o spö, i fråga om Jemtlands Läns invånares befriande från erläggande af Öfverskolts-Rökeoch Piovincirri-Läkaie löns tillskottsmedel, bifölls; W;o 298, i anledning at väckte motioner, rörande förändring uti de vid sisth Riksdag stadgade grunder for granskningen och approbalionen af förslitne smärre RiksgäIds-Se ilar, bifölls; och N;o 200, i anledning åf motion, rörande utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoll för föregående och innevarande Riksdagar, bifölls. S. D. Föredrogos å nyo Statssamt Allmänna Besvärs och Occonömie-Vitskottens Utlåtanden: N:o 32, i anledning af väckt motion, om förändrad uppsägningstid för leverering af räntehö id natura inom Södermanlands Län, bifölls; och Wto 33, i anledning af väckt motion, om rättighet för vissa hemmansegare i Jemtland att få till skatte inlösa Kronojord, söm med så kallad fyllnadsjord blifvit inblandad, m, m., återremitterades. S. D. Föredrogos å nyo Banco-V Iskottets Belänkanden och Memorial: N:o 58, i anledning af vackt motion, om präglande af en skåde penning lill minne af den nu verkställda realisationen, bifölls; N:o 5g, i anledning af åtskilliga ifrån Högl.
Kommissionen förmenar derföre, att ingen afgörande vigt bör fästas vid denna invändning, och detta så mycket mindre, sorn den anförda lagen endast är ett tillägg till den äldre angående bränvinsbränningen, hvilket i förening med sednare tids oaflätliga sträfvande att lä bränvinsbränningen att endast bedrifvas i stort, bör hafva förberedt bränvinsbrännarne på, att man ej får vänta sig nuvarande bränvinslagstiftning bibehållen, utan snarare mera skärpt. Kommissionen anför derjemte, att i allmänhet kommer ändock alltid den utväg att stå öppen, att der förhållanderna ej medgifva att en enskild drifver denna handtering, flera kunna slå sig tillsammans, hvilket också på sednare tid blifvit ganska vanligt. Sedan kommissionen sålunda afhandlat saken med hänseende till brännerirörelsens storlek, öfvergår hon till frågan om skattens storlek, och anför i anledning deraf följande: »Hvad afgiftens storlek angår, erkänner kommissionen, att bränvinshandteringen före»trädesvis är passande att beläggas med en afgift så hög som möjligt, icke som skulle kommis»sionen tro sig deruti finna något verksamt medel emot den i.sina följder ofta så högst »förderfligt framträdand.- konsumtionen (emedan bränvin har ett allt för litet pen»ningevärdc, för att man genom beskat nrngen skulle kunna i någon märkligare mån för»svåra anskaffandet af varan), utan emedan denna näring till sitt väsende eller på grund »af sina följder förträffligt passar att bära en betydligare skattebörda. »Högre än till 5 sk. pr pott färdigt bränvin (hvilket, såsom väl bör märkas, utgör »50 ä 40% af varans värdej', vågar man emellertid ej gå i sitt förslag, emedan det är 38 Norska Regeringens under d.
Han har emellertid räknat på detta lån, och oro det slutligen, då det förekommer, varder afslaget, så stannar han i största förlägenhet. Man har här till - f»'8B 70 Juni e. ma. torene i §§:»« åberopat D:r Snndliergs reservation; jng skulle äfven kunna stödja mig på densamma:; men jag föreställer mig att B. o. Ad. icke är trakterad af långa tal oell reservationer och vill derföre ej upläsa dem Han tiar yrkat vidbliframte vid gamla föreskrifter. dag erkänner att, om lånehandlingar, liksom det handt vid Götheborgs lånekontor, hopat, sig under 4 4 5 månader, så är det oformligt att på förhand bevilja lånen, men vi veta litet hvar att i handelsoch uäringadiskonten är förfcdet, att då penningar icke finnas inne, så mottagas icke dylika låneansökuingar på en viss tid. Hvarföre kunde icke detta ske äfven i allmänna diskonten? Då ölefve det ingen oreda, ingen missleddes eller narrades. Man yrkade å ena sidan precision och bör äfven yrka den; men å andra sidan skall man för tå ansöka uden underlätta möjligheten att vara preeis i sina utbetalningar. Detta motverkar man dock genom den anordning, som här blifvit föreslagen. Den kan vara riktig ur bankens synpunkt, men banken är icke till allenast för sin egen fördels skull, utan äfven för det allmänna och ur sådan synpunkt kan jag icke afstå från det yrkande, jag gjort, samt har en särdeles tillfredsställelse af att denna gång få instämma med Hr Printzensköld. Hr Printzensköld: Det ligger «n särdeles motsägelse i Utsk.-ts uti den. Den ena gången tillstyrkas lagar i ändamål att lindra de trafikerandes besvär, den andra tvekar man icke att föreslå lagar, sorn för trafikanten äro i högsta måtto icke blott tryckande, utan dertill försätta honom i en .pinsam, att icke säga ännu värre belägenhet.
Hon har nu vid 19 ars aliler fullstSndigt genomg9tt sina niedicinska studier samt tagit flera pris. Tyskland. Qnirrlip rrpp / i~inarc. En fni Suchland har erhallit patent p9 en bromsinrättniiig. förenad nied ett ringverk och afsedd för sl&amp;v %gartie, samt SS beskaffad, att kusken samtidigt kan både bromsa uch gifva rariiiiigssignal vid olyckstillbud. Japan. @ nid@ ndaktur. Ett för Österländska förh8llandeii högst ovanligt framsteg har qrinnofrilgan i Japan tagit derigenom att en infödd (pinna nyligen blifvit anstald i redaktionen för en a f g e vigti. gaste politiska tidningarne i Tokio. N. Amerika. M r s fjranic S&lt;ir~thrvort har aflagt den erforderliga eden G r tilltrSdandet d sin plats som inspektris vid tullhuset i Hostoii. Hiidanefter halva alltsa de qrii~nor, som föredraga visitationens verkställande af qvinliga tjenstemän, tillfälle att f8 denna sin önskan uppfyltl. Fdrmta sfafrr,ias tucrrru rikaste qviirnor iiro .Mrs A. ' 1 '. Stewri och Mrs Mark Hopkins, som hvardera ega omkring trettio millioner dollars. Ett fruktbiir&lt;rnde ritsude sfiddes af ganila general Spinner, huilken var den förste, som för statens riikning sysselsatte qrinnor, d3 han iippdrog i t driii att Iijelp till att r.ïkna ~ienningar rid registreringsbyraii. Nu Bro omkring 4,000 qrinnor anstiiIda i regeringens tjenst i \ Vashington, deraf 1,349 i Skattkaiiiiiiar&lt;lel&gt;nrte11ie11tet. Arriarirn-Rnwn / - ko~rrl&gt;a~~ict.
Jag anser det icke vara qvanliteten utan qualiteten, hvarå afseende bör fästas, och tror att förslaget skulle hafva lill följd, alt målen kunde bättre beredas och hastigare afgöras än hvad nu är fallet. Jag anhåller om ålerremiss af betänk. Hr Cederschiöld: Hr Gr. Mörner har anmärkt, alt det icke bör vara färre ledamöter i Ofver-rält än i Under-rätt och deruti har han visserligen rätt, men följden skulle icke heller blifva sådan af mitt förslag, ty antalet af ledamöter i Hofrätt skulle enl. detsamma blifva tre, och det är icke färre än hvad ledamöternes antal utgör i Rådslufvu-rätt. Hr Gr:n har förklarat, att man vill lia rättvisan för allt för godt pris: lill svar derpå, får jag äran tillkännagifva, att den beräkningen aldeles icke ingått i mina motiver, helst jag tvärtom anser rättvisan snart sagdt icke kunna köpas för dyrt, så vida man kan vara säker ej allenast alt få rättvisa, utan ock att få henne i tid, så att när hon erhålles, det ej må vara för sent att deraf njuta frukterna. Kunde detta ändamål vinnas, om de dömandes antal bestämmes till 5 ledamöter, så skulle jag visst icke hafva något deremot, men jag har i min reservation antydt, att jag ej anser det vara tänkbart, med den erfarenhet jag har af riksdagarne, alt få det anslag till ett så stort antal ledamöter, sora motsvarade ändamålet.
Huru stor befolkningen är, vet jag icke, men att köpingen ser täck och småtreflig ut, det kan jag försäkra dig. Ibland folket, som samlats vid hamnen, voro ett par bekanta till mamma och Carl, jemte ett stort antal unga flickor, väl klädda i små koketta hattar. Men, min kära Ninni du, hattarne slogo mera an på mig, än de ansigten hvilka de skulle pryda. Öfverallt runda kinder, runda ögon, rund mun, och jag hade varit färdig att påstå det näsan äfven var rund, om jag icke erinrat mig i hvilket bedröfligt skick min egen befann sig. Vid Motala gingo professor Fryxell och hans dotter i land. Det var med en blick af saknad jag följde den utmärkte mannen, hvilken i sin dotter tycktes ega en huld och omtänksam engel, på en gång hans sällskap, handsekreterare och finansminister. Hon var ständigt vid hans sida och följde fadren med blickar som uttryckte den högsta grad af beundran och kärlek. Hvem skulle icke hafva gjort detsamma, som varit lycklig nog att få nämna Fryxell fader! Vi sågo vagnen rulla bort med den stora historikern och hans dotter. Ångfartyget lade i detsamma från land och gled ut på Vetterns kristallklara yta. Det underbara vattnet såg ut som en spegel, icke den minsta krusning rörde sig derpå. Oaktadt min näsa hettade och dunkade, kunde jag icke förmås att gå ner i hytten för att fortsätta med vattenomslagen. Det fick gå huru det ville, jag måste vara uppe medan vi voro på Vettern. Carl visade mig en ständigt tilltagande uppmärksamhet. Alltsedan hans knäfall der borta på vägen vid Motala, föreföll det som om vi blifvit riktigt goda vänner och känt hvarandra sedan långt, långt tillbaka. Jag hade varit fullkomligt lycklig, blott icke medvetandet att vara vanstäld stört mig. Men nu, att se så ut, när man har en ung man vid sin sida, inför hvilken man skulle vilja hafva åtminstone sitt ursprungliga utseende, hvilket icke är så illa, efter hvad man sagt mig. »Huru kan Maria sysselsätta sina tankar med dylika lättsinnigheter,» skulle fröken R. utropa, om hon läste detta; »en väl uppfostrad flicka bör aldrig tillåta sig sådana önskningar, som att en karl skall fästa sig vid hennes yttre.
Skulle nu derjemte sä olyckligt inträda, all den sak, hvars rättvisa beskaffenhet af 3 domstolar utan någon skiljaktighet ansetts vara ostridig och klar, blefve, icke af Högsta Domstolen enhälligt, ulan med en rösts pluralitet förklarad vara af motsatt natur, eller om, hvad än värre vore, den högsta instansens beslut, hvarigenom de underordnade domslolarnes sammanstämmande utslag casserades, vare sig i afseende på resultatet, eller grunderne derför, stöde i rak strid emot ett annat af samma lingsta instans tili lika beskaffad sak mcddeladl domslut, sä torde det icke med skäl kunna väntas, att hvarken den vinnande eller tappande parten pä detta sätt skola blifva öfvertygade om det crhäline beslutets öfverensstämmelse med rättvisa, utan hvilken öfvertygelse den aktning, som utgör ett sä väsendtligt villkor för högsta domaremakleiis helgd och anseende, dock icke kan vara att påräkna. De af mig nu uppgiliie missförhållanden med Mere af lika beskaffenhet skola således, der de inträffa, efter mia öfvertygelse, utgöra de säkraste och mesL ovedersägliga bevis derpå, att brister eller olyd I ig* hel er förefinnas uti de laghud, hvilka åberopats såsom stöd för besluten. Bestridandet af denna slutföljds riktighet skulle emot de Högsta Domstolens ledamöter, som till de af mig nu antydde menliga resultat kunde kontina all medverka, innefatta en af de mest förnärmande tillvitelser, Den 25 Augusti. 523 antingen om bristande förmåga att rikligt uppfatta innehållet af tydlig och klar lag, eller ock om bristande vilja att densamma riktigt tillämpa. Enligt 15 § uti den för 11. Sl:s Just.ombudsm. fastställde instruetion, åligger det honom att i sin berättelse till II. St. yrka en till enhet och sammanhang i lagskipningen verkande förklaring af sådan lag, som, antingen genom sin otydlighet, eller till följd af domares skiljaktiga begrepp om dess ändamål. föranledt lill olika eller oriktiga tillämpningar deraf. Pä de skäl jag nu haft äran anföra, får jag vördsamligen föreslå, att nämnde § mätte, i enlighet med den af LagUlsk. vid sisla riksdagen uti betänk.
Instinktmässigt känner hvar och en, att tron på en helig, rättfärdig Gud, på ett lif efter detta och på en sista räkenskapsdag — att allt detta ställer höga kraf på personligheten. Då idealet ej är oss kärt, kännas dessa kraf hårda, tunga. Man vill varda dem kvitt och insveper sig därför i tviflets mantel, släcker hvarje gnista af tro och är snart inne i förnekelsens hopplösa mörker. Mot lifvets pröfningar finnes då ingen tröst, och innerst i själen är man ej ens viss på sitt tvifvel — på förintelsen. Ett fruktansvärdt kanske ljuder alltid där inne — kanske finnes dock en. Gud, en vedergällningens dag. Allt tvifvel är dock ej så hopplöst. Nittonde seklets barn äro allmänhet obenägna att endast på auktoritet antaga någon sanning. Kristendomens höga, heliga lära vinner ej genklang hos dem, då den blott mottages så att säga i andra hand. Sanningen måste numera vinna sina segrar på den inre öfvertygelsens väg. En sådan seger är vida mera sällsynt och dyrköpt, men den är också mycket mera värd. Kristendomens kraf: » Älska Gud öfverallt och din nästa som dig själf », gör en fullständig omhvälfning i vår inre människa, där det egna jaget alltid är benäget att intaga högsätet. En sann, djup karaktär, som ej nöjer sig med att göra något till hälften, kan ej lätt besluta sig för en sådan öfvergång. Man känner att här gäller: allt eller intet. Gifver man sig åt Gud, måste man vara beredd att, om så kräfves, för honom offra ära, samhällsställning, lycka, ja själfva lifvet. Icke underligt att mången står tvekande, frågande. I unga kvinnor, I som liden under detta tvifvel, I som uppriktigt viljen tro, men ej kunnen, söken icke sanningen endast på spekulationens, utan framför allt på lydnadens väg. Huru tvifvelssjuka I än aren, masten I dock medgifva, att Jesus af Nazaret är det oss af Gud gifna idealet, och att den kristna moralen är den högsta, vi känna.
Detta stadgande, hvilket, enligt motionärens åsigt, innefattade en återgång till allmänna lagens ofvannämnde föreskrift i 10 kap. 8 § Byggninga-balken, vore del enda, som för närvarande funnes i afseende å den enskildes pligt alt vårda sin skog; det betiöfde dock förtydligas och närmare bestämmas; och nödvändigheten syntes fordra, att statens målsmansskap i fråga om den enskilda skogshushållningen gjordes gällande öfver ej blott skattemännens, utan äfven fiälsemännens skogar. I anledning häraf har motionären yrkat, att ål de förenade Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten måtte uppdragas att uppgöra lämpligt förslag till ny Skogsordning samt till anstalter för undervisning i skogshushållningen och uppsigt öfver skogar - S Lagsaint Allm. Besvärsoch Eleon.-U/s/c.
57. § 65. — föränbrabe ftabganben i affcenbe yå §anbctSbofS mitSorb 58. § 66. — änbringar i ©tiftcS*ftabgan . 58. § 67. — en SJicttanrifStag titcb Sottunga* rifet ®anntart 58. § 68. — nya iJJrebifotejrter 58. § 69. — tiben för 3?attmarbenS utbe* tanbe 59. § 70. — tprefterftayets aflöning 59. § 71. — uyyhäfmattbe af förbubet för ge* mcitffayeit mib Strmécn od) glot* $ag. tan att gifta fig utan Neber* böraube bcfälö famtyde ... 59. § 72. Stug. lodebert af ©traff *fäitgcö egen* born 60. § 73. — ©tucrigeä od; SJorrigcS öntfefi* biga förljällattbcit 60. § 74. — utarbetaube af förflag titt ut) ©jötag 61. § 75. — uyyhäfmanbe af rättigheten att ibfa f. t. ©årbfarit)anbct 61. § 76. — Stttmänna 93ett)äringen 61. § 77. — ntmibgabe rättigheter för SRo* faiffe troSbefämtare 62. § 78. -— änbring i ipajifövfattningarne . 62. § 79. — utluibgab rättighet för tfenfte* män att utan £ongt. SJiajdS titlftdnb refa utrifeS 62. § 80. — ®ygguabS Unbcrb. ffrifmclfcr i frågor röranbe Siifcts Minanna £uS[)ålIitiitg 63. § 84. Sing.
Majit i Nåder täcktes till och med slutet af år 184,0 förlänga Privat-Bankernes Octrojer på enahanda vilkor, som för närvarande äro gällande; dock under förbehåll, att total-summan af samtlige Privat-Bankernes sedelutgifning icke må öfverstiga 7,000,000 R:dr Banco, hvilken summa på de särskilde Bankerne fördelas i förhållande till både teckningsbeloppet och rörelse-eapitalet; och b) att Kongl. Majit täcktes i Nåder utse en Comité, som får sig uppdraget, att undersöka och utreda den allmänna penningesläliningen och credit-förhållanderne inom Riket samt huru nu befintliga allmänna Låne-inrättningar derpå verka; börande Comiten, på grund af en sådan undersökning och utredning, före Rikets Ständers nästa sammankomst hafva upprättat förslag ej mindre till de förbättringar härutinnan i allmänhet, hvilka anses lämplige och ändamålsenlige samt kunna åstadkommas; än äfven särskildt till organisation af sådane inrättningar, som, i eller utan förening med Rikets Ständers Bank, och utan rättighet till egen sedel-emission, skulle kunna supleera de Privat-Banker, hvilka före utgången Banco-Utskoltels UtlåtandeJV:o 44- af den här ofvan föreslagna prolongationen af Privat-Bankernes Octrojer, skulle komma att upphöra, eller icke hos Kongl. Majrt i underdånighet begära ny Octroj, på grund af den Privat-Bank Lag, som af Kongl. Maj:l och Rikets Ständer varder gillad och antagen; samt att Rikets Ständer måtte besluta: §. 57. aj att för den händelse, innan nästa Riksdag, en eller flere Privat-Banker skulle upphöra, Banco-Fullmägtige berättigas, att antingen på den ort, der sådan Privat-Bank funnits, inrätta en Afdelning af Rikets Ständers Bank, för att, under den förvaltning, Fullmägtige finna godt förordna, och enligt af dem meddelad Instruction , hufvudsakligen bedrifva creditv-rörelse samt hålla uppoch afskrifningsräkning på ungefärligen enahanda vilkor, som den upphörda Privat-Banken; eller ock, om sådant anses mera lämpligt, för berörde ändamål anvisa nödige medel åt Bankens Låne-Contor; b) aLt sammanräknade summan, som Banken i sådant afseende har att anvisa, icke får öfverstiga 4.000,000 R:dr, hvilka fördelas på vederbörande Låne-Contor eller Afdelningar, i förhållande lill medeltalet under sednast förflutna 3:ne åren af den eller de Privat-Bankers sedelutgifning, som skall ersättas; samt c) att Afdelningen eller Låne-Contoret inom det anvisade beloppet afgifver Assignationer på Banken, ställde å 20 R:dr hvardera, och, efter föregången avis, i Banken vid anfordran betalbara;
Nu, älskade, ser jag dig åter och har dig i mina salar. Där skola vi lefva evigt tillsammans.» Svipdag och Fröja firade sitt laggilla bröllopp i Asgard. I brudköp och som bot för Valands svikna fosterfadersplikt skänkte Svipdag hans svärd till Fröj. Svipdag önskade, att Ull, hans halfbroder, måtte få dela hans ära och upptagas i Asgard, likasom han förut delat hans faror i Jotunheim. Denna önskan villfors af Oden så mycket hällre som Tor tillkännagaf, att Sif och han beslutat att vara makar. Sif, den guldlockiga, kom till Asgard och medförde Ull och Valands dotter Skade. Tor och Sif firade sitt bröllopp kort efter Svipdags och Fröjas. Ett tredje och fjärde bröllopp firades därefter. Idun vardt gift med Brage. Njord hade före Valands flykt till Ulfdalarne friat till Skade. Denna kraftiga och stolta ungmö kom vapenklädd till Asgard och kräfde böter för slagen fader. Hon fick i böter asynjans värdighet och rang bredvid Frigg och Fröja. Tor visade henne två glänsande stjärnor på himmelen och berättade, att strax efter det hennes fader Valand stupat, samlade sig gudarne kring den fallne och beklagade hans död och prisade hans forna gärningar, då han var gudarnes vän och smyckegifvare. Och då hade Tor med sin faders bifall tagit Valands ögon och kastat dem till himmelen, för att de skulle varda stjärnor. Detta bevisade för Skade, att Valands minne var i Asgard äradt, och då Njord förnyade sitt friareanbud till henne, vardt hon rikedomsgudens maka. Sålunda var nu försoning stiftad mällan asar och vaner å ena sidan och Ivaldeättlingarne, alfernas yppersta slägt, å den andra. Försoningen var bekräftad med ett fyrfaldigt äktenskapsband. Om Slagfinn, Valands och Egils broder, och de öden han rönte skall i en annan saga än denna förtäljas. Under alla de fäster, som vid denna tid firades i Asgard, bar Frigg på en sorg, som vardt tyngre genom glädjen hon hade gemensam med de andra. Hon saknade Balder, sin älsklingsson.