Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial, angående beslutna åtgärder vid Memorialet N:o 58, i anledning af åt er remisserna på Förslagen i Memorialet N:o 40. Via pröfningen af Constitutions-Utskottets Memorial N:o 58, rörande återremisserna på Memorialet N:o 4°» med förslag, som åsyfta TryckfrihetsFörordningens återbringande till dess ursprungliga skick, hafva, enligt ankomna Protocolls-utdrag af den 8, 16 och 18 nästlidne December, Ridderskapet och Adeln anmodat Utskottet att, till följd af 2 morn. i 56 §. Regeringsformen, inlemna förslag till sammanjemkning af de anmärkningar, hvilka Riks-Slånden, hvart för sig, förklarat utgöra deras gemensamma tankar, — Preste-Ståndet, med ogillande af Utskottets åsigt, att dess förslag i Memorialet N:o 4° skulle hvila till afgörande vid nästa Riksdag, aflåtit till Utskottet enahanda anmodan, — samt Borgareoch Bonde-Stånden, med undanrödjande af all kraft och verkan utaf Memorialet JNf:o 58, anmodat Utskottet att, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Memorialet N:o 4°> raed skilda Betänkanden angående förslag till grundlagsändringar, dels att Indragningsmagten må upphöra, dels att Juryn må med modificationer bibehållas, till Riks-Stånden inkomma och, så vidt möjligt är, Ståndens meningar sammanjemka, då Borgareoch Bonde-Stånden derefter vilie yttra sig, om förslagen kunna, till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, antagas eller icke; hvarförutan Bonde-Ståndet förelagt Utskottet, att, inom i4 dagar från erhållen del af samtliga Riks-Ståndens beslut, afgifva de nu infordrade serskilda betänkanden. Med anmälan att Constitutions-Ulskottet af ofvannämnda Protocollsutdrag först den 3o sistlidne
Men nu stod hon där färdig i den luftiga skyn med den hängande, ljusa hårflätan, den hvita halsen och de vackra armarne med sina smala guldarmband. De blå ögonen formligen lyste af glädje. Elly såg riktigt söt ut, tyckte modren, visst ingen fullkomlig skönhet, men så ung, så frisk, så glad. — Nå Gudskelof, nu är det eländet öfver, utbrast Beate, ja, jag säger då, att jag mycket hällre vill skura stora salongen på Vikstad alldeles ensam än att kläda Elly. — Nej, men Beate, har jag varit så svår? Mamma, tycker du, att jag varit mycket svår, du har ju suttit inne hela tiden? — Ja, du kunde naturligtvis bråka mindre. Du kan väl tänka, att hvarken jag eller Beate vilja, att du skall vara opassande klädd och att jag förstår, om en ung flicka är för mycket urringad eller ej, och inte far klädningen bättre af att den måste tagas af för att påtråcklas spetsar kring hals och ärmar! Men nu är du ju färdig, så det är ingenting att tala om. Tacka Beate! — Tack, tack Beate. Var inte ond på mig för att jag var häftig, jag kunde inte hjälpa det. Hon slog armarne om hennes hals. Mamma är ju inte ledsen. — Nej. Jag är glad att du är färdig. Pappa och gossarne kommo nu in för att beskåda och beundra. Ernst låtsade som blef han så slagen af häpnad, att han ej kunde hålla sig upprätt och Arvid ville genast svinga Elly rundt, så att man kunde se, »om hon vore i stånd att sväfva. Beate föll in med ett ängsligt, »nej Arvid, det betackar jag mig för». Pappa hade satt sig bredvid mamma, och när Elly kom fram för att skärskådas af hans närsynta ögon, yttrade han ett gillande: »mycket snygg». Han tog så fram ur ett hvitt papper några ljusröda kamelior och bad sin hustru »sätta dem i håret på tösungen. Just där bakom vänstra örat». — Men Karl, en sådan romantik — »Dåligt sällskap —» Tjugo års depravation du!
På de skäl, som flera värde talare här upprepat och som jag framställde i Bevilln.Utsk:s afdelning, hade jag till och med önskat, att denna beskattning, sådan den är stadgad i nu gällande bevilln.förorda. fått blifva oförändrad. Jag erkänner, att jag icke är så hjertnjupen, att jag anser denna arbelsclass vara i så beklagansvärd ställning, sorn man här vill förespegla. Man bör ihågkomma, att arbetsclassen af det svagare könet är alldeles befriad från denna bevillning. Man bör jemväl ihågkomma, att enklingar eller gifta med liera minderåriga barn derifrån njuta befrielse, och alt gifta eller enklingar med ett minderårigt barn endast betala 12 sk. Således är del endast ogifta och enklingar utan barn, som få erlägga 24 sk. i arbetsbevillning, och jag frågar, om det kan anses vara en obillig beskattning. Jag skulle tro, att Staten hör draga någon fördel af den rättighet, som den ger åt denna class, att sätta sig ned och arbeta på egen hand, för att derigenom förtjena sin utkomst. Den skatt hail erlägger, är så ringa, att den knappast motsvarar ett vinterdagsverke, ännu mindre ett sommardagsverke. Om han erlägger tvä tredjedelar af det förra, eller hälften af det sednare, såsom skatt till Staten, sä är det sannerligen icke för mycket. Måhända är det snarare en välgerning, alt Staten tager den penningen af honom, i st. f. alt den eljest skulle förtäras på krogen. Jag anhåller om bifall lill Ulsk:s betänk. Då nu öfverläggningen, rör:de förevar, punkt, förklarades vara slutad, hemställde II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om It. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i fråga om bevillning för arbetsfolk i städerne och pä landet. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarjemte Frih. Palmstjerna begärde votering. Den 30 November e. m. 575 Upplästes till justering och godkändes följande förslag till volcr.propos.: Den som bifaller hvad Bevilln.Utsk., i dess betänk.
Om aftonen, då jag visste att Sultaninnan kommit tillbaka, förfogade jag mig enligt Fatmes befallning, öfver sjön och tog vägen till min egen boning, der jag enligt aftal skulle finna Fatme, och ur hvars yttre rum en mängd slafvar, nyss slutat att bortskaffa de sista tillredelserna till en liten fest, som der blifvit gifven. Denna holme, sade Fatme, sedan vi blifvit ensamma, behagar mig oändligt, och det har fallit mig in, att du låter mig här qvarblifva, så länge vi äro i Kaschmir. – Och du vill ej tillåta mig att besöka dig, sköna furstinna? frågade jag. – Visserligen; vi äro ju i verldens ögon ett nygift par, och du får ej så alldeles straxt låta din kärlek afsvalna. Du tillbringar till en början hvarje natt och det mesta af dagen på ön; efter en vecka kommer du hvarannan natt och vänder om dagen tidigare igen till staden, sedermera blifva dina besök allt mer och mer sällsynta; – alldeles som du skulle göra, om jag verkligen vore din hustru. – Du är grym, Fatme! – Ah, jag känner er, J Muhammeds barn. I början hvilken eld, hvilken häftighet, och efter få månader bortgråter makan sitt ensliga, glömda lif i en vrå af seraljen. Er prophet må hafva varit en klok och förslagen man, men kärleken har han aldrig kännt. – Du bedrager dig, Fatme; Muhammed var tvertom en stor älskare af qvinnor. – Ja, på det sättet, som J älsken dem. Men kom, låtom oss nu resa tillbaka till staden. Ännu måste vi tillbringa denna natt i samma rum, sade hon då jag denna afton besökte henne. På holmen kunna vi inrätta oss mera beqvämt, det vill säga, hafva ett par väggar emellan oss utan att det blifver kunnigt. Ty jag medtager endast ett par slafvinnor, på hvilkas tystnad jag litar. I alla händelser hvad skulle jag dessutom befara af en man, hvars hjerta redan längese’n är bortgifvet? Morgonen derpå afflyttade Fatme till ön, och jag uppsökte henne på eftermiddagen. Hon satt midt ibland mina hjortar, hvilka redan gjort sig så bekanta med henne, som om de länge känt henne.
Det häraf gifna beroendet kan icke, efter mitt förmenande anses såsom någonting tryckande, alldenstund det är fullkomligen konstitutionelt. Dessutom lärer det väl icke, åtminstone hos oss, vara en familj som regerar, utan en person, och föremålet för denna persons styrelsemakt torde väl i främsta rummet få anses vära hans eget hus. StatsUtsk. har på sätt en annan talare redan nämnt, egentligen icke anfört mer än ett skål, nemligen att om någon förändring inom Kungafamiljen skulle inträffa, vore det obehagligt att minska det redan gifna anslaget. Jag kan icke finna detta skäl vara öfvertyga nde. Det ligger i sakens natur att anslag måste vara föränderliga, likasom behofven äro det, och i fall en förändring af den art, som Utsk. åsyftat, skulle inom Konungens hus inträffa, är jag 222 Den 21 Mars f. m. fullt förvissad om att högstdensamme skall i den Propos., som han hvart tredje år till R. St:r aflåter, derpå fästa deras uppmärksamhet. Hvad som i 1809 års konstitution synes mig vara det bästa och det egentligen konstituerande, är just det att man bibehållit den rena, den sanna demokratien i förening med en stark och dock lagbunden Konungamakt, utan tillsättning af några korporativa, vare, sig aristokratiska eller andra inflytelser.
Jag skall vid hvarje sådan fråga alltid vidhålla min derutinnan framställda tanke, men så länge grundlagen bibehåller det nuvar. stadgandet, och fastän jag inom mig är fullt öfvertygad, att lill följe af så väl den ordin., som extra-ordin. statsreglerm, hvilken nu blifvit gjord, en ny riksdag snart blir af nöden, och ehuru jag antager, att den verkligen kommer att inträffa; så vill jag likväl, för principens skull, ej medgifva den skilnad i påföljd, som man här påstått äga rom emellan den ordin, och den extra-ordin. statsreglertn. Jag förenar mig med Frih. Cederström och begär propos. på anslagets beviljande för fem år. Gr. Frölich: Till den sista värda talaren får jag i korthet yttra, att han misstagit sig, då han ställt sin replik till mig, ty jag har ej allenast icke talat om att tvinga Regeringen att bestämma riksdagen tidigare än grundlagen föreskrifter, utan icke ens på något sätt inlåtit ung i frågan >34 Dan 20 Mars f. m. otn tidsbestämmelsen af 4 eller 5 år. Orsaken, hvarföre jag ej har gjort det, är den, att jag har lärt mig att låta Frih» Cederströms grundlag vara för honom sjelf, utan att särdeles befatta mig med att med honom försöka alt komma till lika mening. Han läser, såsom bekant är, grundlagen på sitt sätt, och jag på ett annat, och om möjligheten af likstämmighet i våra åsigter derom, har jag längesedan uppgifvit allt hopp. Till följe deraf hade jag ej ämnat yttra mig rörande denna punkt; men efter jag nu händelsevis blifvit uppmanad att göra det, får jag för mia del förklara, att jag ej anser det vara hvarken förbjudet eller föreskrifvet, alt R. St. skola sälta den exlra-statsreglertn på 4 eller 5 år, utan tror, att R. St. kunna i det fallet belt och hållet följa sin öfvertygelse.
Hvad härvid angår sådane mål, som röra försvarslöse personers försändande till allmänna arbetsinrättningar eller Pionnier-Corpsen, torde likväl en dylik ändring ej vara lämplig eiler medföra någon egentlig fördel, ty dels fordra dessa mål företrädesvis en skyndsam handläggning, enär de för det mesta röra häktade personer, dels gå besvären i dem merendels ut på vinnande af Nåd, hvadan följden skulle blifva, att, äfven om klagan i dessa mål komme alt i Hof-Rått fullföljas, Kongl. Majit i allt fall Liefve med dem i Nådevåg besvärad. Utskottet kari således i denna del ej biträda motionen. Beträffande åter mål, angående brott emot Polis-författningar, såsom fylleri-förseelser, brånvius-rninutering, missbruk eller Öfvertrådelser i öfrigt af nå rings-rättigheter, olofligt spel, m. m , hvilka mål till icke obetydligt antal hos Kongl. Maj:t fullföljas, serdeles från Gfver-Stålhållare-Embelet i Polis-ärenden; så enär något giltigt skål ej synes vara för handen, hvarför, i afseende på dessa mål, en sådan afvikelse från ordningen för brottmåls fullföljande i allmänhet från första instantien skall vara tillåten, att parten nied sin klagan eger förbigå vederbörande Öfver-Domstol, hvilket, på sått förut år anmärkt, utan att medföra någon nytta, endast år hinderligt för Högsta Domstolens vigtigare göromål samt leder tili ökade kostnader för den klagande; hemställer Utskottet vördsamt,. Lag-Utskollcts BetänkandelY:o 161, 19 att Rikets Stander matie, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj.t, dels uttrycka den önskan, att berörde afvikelse mätte upphora, dels till Kongl. Maj:t öfverlemna att vidtaga de Jör detta ändamål nödige åtgärder. Slockholm den 16 November 1840. Auli. till Exp. Utsi;, d. 17 IVov., lil. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af 9 och 10 Cap. Kyrko lagen.
Ifrån det ögonblick elden fattat takresningen, skall den antända de närmast belägne persedlar af uppstapplade sängar, linne etc. som upptaga de Öfversta våningarne och det med en ogemen hastighet, enär till förekommande af måttoch mal-skador å der äfven i myckenhet liggande ylletyger, säiskilte inrättningar finnas , bestående af skåp, hvilkas sidor utgöras af på trädkarmar spänd buldan, öfverstruken med 6i2 Den 21 Februarii, beck-olja , hvars bränbara egenskap således skall mycket fortare sprida elden åt alla håll. Hvad som äfven mycket kommer att försvåra bergoingen är, att en enda gemensam uppgång blott finnes till dessa förråder, och denne belägen vid den ändan af byggnaden , som ligger närmast det ställe hvarest jag' antagit elden utbrista. Trängseln för de i dessa många trappor trafiquerande kan lägga ett stort hinder lör ändamålet om förmycket folk får befattning att på denna väg urdanföra hvad räddas kan. Det är val sannt, att man genom beiintelige fönster och luckor har till lalle utkasta en stor del, tor att sedermera borttransporteras i säkerhet, af utanföre i sådant ändamål placeradt manskap; men härvid bör komma i öfvervägande, att Sjukhus Och Utredningspersedlarne äro af egenskap, att de genom eldgnistorne som då genast öfverhölja dem, antändas, åtminstone betydligen skadas} och, att gevären sönderslås och blifva till större delen oreparable genom ett så ovarsamt behandlande, hvartill kommer faran för det nedanföre med borttransportering sysselsatta folket då bajonetter och muskötkolfvar hagla iirän höjden. ]ag vill äfven förutse, att allt efter sorn taket å förrådet nedbrinner, tillkommer möjligheten af en vidsträcktare brand, emedan, vid ett redan förutsatt tillfälle af storm alla de i öfversta etagerna liggande sjukoch utreduings-eflecter, trädbråte, linne och ylletyger, Den j i Februdrii, 813 deraf upprifva* från sine ställen och föras hvirfvelvis itände och antändande vidt och rundt omkring hela nejden.
Frän rent kristlig synpunkt innebär icke någondera af dessa skil - 8 Lag-ZJtskottets Utlåtande j\i‘ 48. nadsorsaker fullgiltig! skäl, ännu mindre rättighet till äktenskapets upplösning, hvarföre ock det är rätt och tillbörligt, att pröfningen är lemnad icke ät domstol utan åt Konungen, som ensam eger att gifva nåd, hvilken alltid måste betraktas icke såsom regel, utan såsom undantag. Nu har Utskottet upptagit det gamla förslaget, att den sistnämnda af dessa skilnadsorsaker, eller när hat och bitterhet mellan makarne uppkommit, icke längre skulle komma under Konungens pröfning, utan skulle mål derom kunna anhängiggöras vid ortens domstol och der afdömas. Elter min uppfattning skulle en fråga, huruvida den ena makan blifvit genom laga kraftvunnen dom till lifvets eller ärans förlust skyldig känd, eller om den blifvit förvunnen till annat groft eller verkligt vanfrejdande brott, eller dömd till fästningsstraff, eller beträdd med slöseri, dryckenskap och våldsamt sinnelag, ojemförligt lättare kunna ransakas, pröfvas och afgöras vid en laga domstol; men i dessa fall, der dock bevisningen oftast kunde vara påtaglig, har Utskottet bibehållit pröfningsrätten hos Konungen, och deremot när det är fråga om stridighet i lynne och tänkesätt, om afsky och hat, då det ofta nog gäller icke sä mycket yttre våldsamhet, grofva tillvitelser och skällsord makarna emellan, som mera eller åtminstone lika mycket sjelfva sinnesarten, — i dessa ömtåliga och slippriga förhållanden vill Utskottet, att ransakning skall ske vid laga domstol, och der allt grundas på laga bevisning, som svårligen torde kunna förebringas, derest icke båda makarne i den punkten äro eniga, att de båda önska skilnad. Att mål om oenighet i äktenskapet skulle handläggas vid verldslig domstol, synes mig i allmänhet vara högst olämpligt, der icke fråga är om sådana fall, då äktenskapet redan är de facto upplöst samt återgång knappt tänkbar. Att inför tingsbordet och en nyfiken tingsallmoge blotta familjelifvets hemligheter för att ådagalägga, att hat och bitterhet mellan makarne förefinnes, är påtagligen genaste vägen att göra all försoning omöjlig.
Ändtligen öfvervinnande denna förstelning, sprang jag upp, tände ljuset, som stod på bordet, och skyndade till dörren, hvilken jag påminde mig att jag reglat om aftonen. Regeln var frånskjuten och dörren oläst; det hade således åtminstone icke varit någon vålnad som passerat den, ty jag hade aldrig hört att andar behöfva öppna lås och reglar för att komma ut eller in; jag skyndade genom yttre rummet, hvars dörr till salen också var öppen, – ehuru jag med säkerhet visste mig hafva stängt äfven den, – och stod nu med mitt flämtande ljus i den stora mörka salen, der allt var tyst, och intet tecken att någon varit der; jag gick till dörren, öfvertygad att den kuriösa vandraren gått ut, men den var ännu stängd i dubbelt lås, som jag sjelf hade stängt den. Han måste då vara qvar härinne, tänkte jag, eller också skall här finnas någon annan utgång, som jag icke sett; men förgäfves gick jag flere hvarf omkring rummet, lyste under alla stolar och bord för att upptäcka om han skulle vara gömd någonstädes, och på alla väggar för att finna någon dörr, men utan att kunna upptäcka det minsta, – han var försvunnen utan det ringaste spår. Förundrad och villrådig hvad jag skulle tänka, vände jag om till min kammmare – der det andra ljuset, som jag äfven tändt, stod qvar på bordet – för att åtminstone upptäcka hur han kommit in; jag undersökte väggen vid sänggafveln med den yttersta noggrannhet, lyste öfver allt i båda rummen i hopp att finna någon dörr i tapeten, men ingenstädes kunde jag finna det ringaste som gjorde det troligt att någon kunnat komma in eller ut i dessa rum, som icke egde någon annan utgång än till salen, och denna i sin ordning hade endast en dörr åt förstugan och denna dörr var ju läst innanför. Det återstod mig att söka förklara detta så godt jag förmådde, eller också anse alltsammans som ett spel af min inbillning. Jag såg på klockan: den var tu, – och kastade mig på sängen i fullt beslut att hålla mig vaken, det återstående af natten; men sedan jag legat och funderat en stund, måtte sömnen likväl öfverväldigat mig, ty jag vaknade först den andra morgonen då klockan var nio, utan att hafva blifvit det ringaste oroad.
Transport R:dr 4,457,696: 32. för år 1843 till R:dr 18,134. 1844 24,363. 1845 15,089. eller i medeltal 17,929 R:dr; men då denna förhöjning hufvudsakligen tillkommit genom anmärkningar vid oriktig tillämpning af föreskrifterna angående 1833 års lönereglering för indelda arméen, och således varit af mera tillfällig beskaffenhet, torde det icke vara skäl att derföre öfverskrida förra beräkningen eller 10,000: — 24:o Då beräkningen af denna inkomst-titel ej kan blifva annat .än högst osäker och då den utfallit ett år ovanligt hög och ett år ovanligt låg, torde lämpligast vara att åter utföra den förra summan 12,000: — 25:o Intresse-medel_, vid sednaste stals-reglering upptagne till 3,300 R:dr, hafva utgjort: för år 1841 R:dr 3,400. 1842 3,359. 1843 3,359. 1844 3,359. 1844 3,359. och torde kunna förblifva vid 3,000: — Säger R:dr 4,482,996: 32. Extra ordinarie inkomster, hvilka, enligt 60 § Regeringsformen, såsom bevillning utgå: Transport R:dr 4,482,996: 32. — Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. till R. Bruttoinkomsten af dessa medel beräknades vid sista stats-regleringen till 3,700,000 R:dr. 1845 3,663,013. eller i medeltalet endast 3,718,006 R:dr. För år 1846 åter, under hvilket år nu gällande tulltaxa varit tillämpad, hafva, enligt från General-tullstyrelsen särskildt meddelad uppgift, tullmedel blifvit lefvererade med nära .
Då jag sväljde det in, Jag sad’: Ryk för tusen med brännaren din! Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Jag satt ibland Fröknar: dess mer blef jag tänd; På nådig befallning blef halsen uppbränd; Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Jag satt hos en engel i kjortel så fin: I stället för hjelpa, hon log åt mitt grin; Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Så kom då med sprutor, och klämta, jag ber! Hos mig brinner sot intill hjertroten ner! Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Nej! tacka vill jag eld uti hjertat att få: Två ögon må bränna, så mycket de förmå; Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Visa om Stolts Agnes och Herr Carl86. Stolts Agnes, hon satt uti höga lofts bur: Den älskog vele vi berömma; Hon var af så mild och så menlös natur. Allerkärestan min, jag kan eder aldrig förglömma. Hon sydde på båge, och trodde på Gud; Hon mente, att giftas var bara stå brud. Hon mente, stå brud var att bära en krans; Och brudgumar skaffades bara för dans. Och det var Herr Carl, den Riddare båld; Han tänkte: hur får jag det hjertat i våld? Herr Carl, han tog med sig en engel så qvick; Med honom han sig för Skön Agnes framgick. ”Och hören J, Skön Agnes, hvad jag säger Er! Er hand och ert hjerta är, hvad jag omber”. Skön Agnes, hon lekte med röda gullband: ”Jag kan ej umbära mitt hjerta och min hand”. Det var den lilla engel, han lyddes deruppå; Han hviskade: ”Skön Agnes, J sägen icke så!” Skön Agnes, hon hällde på hufvud och teg; Hon såg på Herr Carl; hennes hjerta det neg. Och engelen verkade i den fromma själ; Hon sade: ”Kanske – låt så vara – farväl”. Herr Carl, han axlade kappan blå; Han månde så glad inför Konungen gå. ”J, Nådige Konung, Gud göre Eder säll! Men gifven mig också Skön Agnes i qväll”.
Då denna fråga vore af den betydenhet, att tillfället tili densammas dragande under den församlade folkrepresentationens pröfning icke borde lemnäs obegagnadt, ehuru tiden, vid den redan långt framskridna riksdagen, icke medgifvit vidtagandet af de åtgärder, som för ärendets fullständiga utredning skulle varit önskliga och under vanliga förhållanden bort föregå framställningen till Rikets Ständer, har Kongl. Majit, vid nuvarande omständigheter och enär, äfven utan särskild undersökning, det visade sig sannolikt, att Nya Varfvets åbyggnader, bestående till stor del af lång sträckta, till verkstäder särdeles lämpliga stenhus, skulle företrädesvis vara eller lätt kunna göras användbara för en industrelanläggning i stor skala, samt att följaktligen vid öppen täflan om egendomens förvärfvande, högre anbud äro att påräkna vid ett tillfälle, då densamma är begärlig för ett sådant kändt ändamål, än en annan gång, då något dylikt tilläfventyrs icke vore å bane, nu i nåder tili Rikets Ständers pröfning öfverlemnat, huruvida de, med hänseende till hvad ofvan blifvit anfördt, sam-*' tycka att, sedan värdet af ifrågavarande egendom och de derå befintliga, Staten tillhörande byggnader blifvit med största möjliga noggrannhet utrönt samt vederbörande em bets - Stats-Vtskottets Utlåtande N:o 215. 9 embetsmyndigheter lemnats tillfälle att i ämnet sig yttra, Kongl. Maj:t må bestämma om fastigheten är för Kronan umbärlig och i sådant fall med fastställande af de försäljningsvilkor, som pröfvas med det allmännas fördel bäst förenliga, låta’ offentligen infordra köpeanbud å Nya Varfvet jemte åbyggnaden, samt, ibland de anbud, som dervid göras, antaga det, hvilket, med afseende på summans storlek och möjligen sig företeende andra omständigheter, befinnes för Kronan förmånligast; och skulle den blifvande köpeskillingen komma att till Riksgälds-kontoret ingå, för att Rikets näst sammanträdande Ständer tillhandahållas.