Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har icke varit Försynens vilja att Jag skulle smaka välgörandets sällhet: den enda hvarom jag anropat honom; ofta då mitt ämbete kallat mig att vara vittne til uslingars lidande, då jag sett behofvets smärta omgifva den halmbädd där en redlig man kämpade med döden, längtande efter det ögnablick, som skulle bortskymma eländet för hans halfbrustna öga, O min Vän! huru ofta har jag icke varit tvungen att upmuntra honom med en lånad tröst? huru ofta sökt att rättfärdiga en styrelse öfver hvilken mitt lättrörda hjerta knotade i tysthet. Ack! jag mödade mig, icke sällan förgäfves, att lyfta hans tankar åt evigheten: från den ljusaste utsigt af det tilkommande återfördes han af den uselhet som hotade hans barn. Minnet af hans egna öden utsläckte äfven dessa irrbloss hvarmed hoppet förskönar vår framtid: då kände han sig, med fasa, vara uphof till dessa varelser som syntes bestämde till plågan; hvarje suck som han hörde, eller trodde sig höra, blef en bödel som förgiftade hans sista förtröstan, och i sin förtviflan frugtar jag att han velat bortbyta himmelens salighet, emot vissheten af en lycklig framtid för dem han gifvit lifvet. Fredrik! kan ni tro att denna tafla är möjlig? Ack! det har gifvits en ålder, då jag sjelf, kan hända, skulle tviflat derpå, Erfarenhetens tunga hand har undervisat mig, jag har sett detta elände, jag – är nära att dela det. Gud! du vet huru ofta mitt hopp om din vård, understött ett mod som motgången pröfvat; förlåt om min styrka svigtar under en börda som öfverstiger den. – Fredrik! ni skall rysa vid denna bekännelse; det är ock endast åt en vän jag kan lämna honom; men äfven Han skulle aldrig höra mig sucka, om den gräns som visar sig för mitt lidande, kunde döfva mina känslor som make och far.
R;dr i3 sk. 4 r:st* oc^ alt densamma år 1834 med omkring 20,000 R:<lr understigit nämnde belopp; alt tullinkomsten blifvit vid denna Riksdag i Riks-Staten upptagen till R:dr 2,950,000: och om tullmedel innevarande år 1835 inflyta till omkring lika belopp som år i833, och delta belopp afdrages ifrån ofvanstående i Riks-Staten upptagne summa med — 2,786,342: i3. 4* så uppkommer en brist af . — 163,657: 34- 8- eller, när till denna brist, i rundt tal beräknad till — i63,ooo: — lägges hvad 1834 års tullinkomst understigit nästföregångne årets eller omkring — 20,000: — en brist af — 183,000: men hvilken, till förebyggande af all våda och 0- säkerhet vid beräkningen, autages uppgå i rundt tal till — 25o,ooo: och då härtill kommer skilnaden emellan hvad bränvinsbeskaltningen , efter ännu gällande Författning, af så väl Rikets Ständer som af E. K. M. i dess högstberörde Nådiga Skrifvelse ansetts böra inbringa, eller 43o,ooo R:dr, och hvad Rikets Ständer, på grund af den vid innevarande Riksdag åtagne beskattning, ansett densamma framdeles böra uppgå till, eller 750,000 ... — 320,000: — *— så utgör den genom förhöjda beräkningar af tulloch bränvins-bevillningen uppkommande brist i Stats-Verkets tillgångar för år i835 — 570,000: men hviken brist likväl kommer att minskas i den mon i835 års Tullinkomst skulle öfverstiga det af Rikets Ständer beräknade belopp.
Bjerkander från Skaraborgs lån, alt ek d kronoskattehemman, berustade säterier och stadsjord af kronoskatte natur må tillhöra ega ren med samma rätt, som tillkommer egare af frälsehemman. Enligt gällande författningar, tillhör ek å frälsegrund egaren, men å skatte, kronooch stadsjord, Kronan; i följd hvaraf egaren af sådana hemman, är underkastad samma ansvar om han fäller eller skadar ett sådant träd å egen jord, som om det skedde å andras egor. Visserligen är genom Kongl. Brefvet den 6 Juli 1835 och Krigs—kollegii Kungörelse den \ Oktober samma år, rättighet lemnad att genom lösen förvärfva egandeoch dispositionsrätt till ekskogen, dock, och ehuru denna lösen i de flesta fall icke är särdeles stor, år dock dermed förenad så många besvär och trakasserier, att den som icke är rigtigt bevandrad i förfaltningarne, finner det vida beqvämarc att ulan tillstånd taga sitt behof på eget område, älven med risk att blifva angifven, än att iakttaga de föreskrifna formaliteterna. —• Någon gång har det visserligen händt, att den sålunda lilllagsne fåll dyrt betala sin lagöf vertrådelse, men man kan tryggt påstå att icke en ibland hundrade blir erlappad, och jag vet då icke hvartill det tjenar att bibehålla en lag, som blott frestar lill öfverträdelse, och så sällan kan tillämpas. — En orimlighet ligger också deruti alt man, sedan eli hemman är köpt och betaldt, samt fastebref erhållet, ändå icke skall vara egare af detsamma, utan nödgas ånyo af Kronan köpa, icke blott hvad som för tillfället å jorden vexer, ulan äfven hvad som ännu icke böijat vexa.
Lånen i omlopp satte Ränte-Coupons, så, ehuru det, enligt Converitionen af den 31 December 1813» i sadan del förbiifvit vid Riksens Ständers, år 1812 fatiade beslut, att alla å Rikets Utländska iskuld beräknade, men då ohetalde eller sedermera npplöpande Räntor alldeles borde försvinna, är dock uti samma Convention Kongl. Majit förbehållet, att återbekomma de för dylika Räntor utevarande Coupon», under loppet af Tio åi-, eller förr, om sig göra låter. Emedlertid beror på Liqvidations • Commitréens ansvarighet att dein indraga; Och, soto de på Holländske Creditorerne öfverlätne Sveriges fordringar hos Frankrike blifvit, genom Committéen, artslagne till inlösen af ifrågavarande Ränte-Coupons, så förmodar Kongl. Majit, att desse Coupons, hvilka redan, till större delen, lära vara hos Committéen deponerade, skola återbekomma?, när en gang nyssnämnde fordringar hunnit realiseras och Coupons-ägarne kunnat förnöjas af dymedelst inflytande medel. Emedlertid har, genom de i Conventionen intag-ne uttryckelig! förbehåll, all garantie blifvit Svenska Staten beredd, om än, emot all sannolikhet, de å förra Statsskulden i Holland lydande ofvannämnde Rhnte-Coupons aldrig skulle komma att återlemna*. Stats-Utskottets Betänkanden. 1931 Efter salunda meddelad öfversigt af den verkställda X/iqy idationen af Rikets förra Skuld i Holland, låter Kongl, Maja nu till Riksens Stånders Stats - Utskott öfverlemna, jemte Conventionen derom af den 31 December 1813, alla de Handlingar och bevis, sorn, tillika med de inlöste och öfvetkorssade Partial-'Tiliarne, Utmärka och bestyrka, att Skulden blifvit, på otverenskommit sätt, och till behörig man, betald och till fullo liqviderad, samt att alla'anspråk emot Svenska Staten, i och för denna Skuld, såmedelst äro lagligen och för everdeliga' tider dödade.
Ständers antagande vördsamt föreslå dessa grunder, nemligen: i:q att, med erkännande af Konungens rätt i afseende på förbuds utfärdande emot inoch utförsel af varor, så väl som af de rättigheter Konungen tillkomma i afseende på Tractaters afslutande med främmande magter, en allmän frihet må förunnas alt, emot en i afseende på skydd för inländska näringar samt consumtionen afpassad tull , ej mindre i Riket införa alla utländska varor, än ock till främmande Stater utföra och afyttra alla inhemska produeter och tillverkningar, och att sådana varuartiklar, hvarmed i Sverige handel kan drifvas, må, i den Tullbevillnings-Taxa, som af Rikets Ständer nu fastställes, med derföre utsatt tull intagas; 2:0 att Införsels-tull för alla sådana va - Bevillnings-XJtskoltcts Utlåtande N;0 44- ror, som äro vårt lands egna och inhemska producter, och hvilka icke behöfva utifrån införas, utan kunna i tillräcklig mängd och godhet här i landet alstras och frambringas, så väl som sådana Producter, Manufactur-varor och Tillverkningar , hvilka väl inom landet linnas, tillverkas och kunna till erforderlig godhet, men ännu icke till erforderlig mängd, lemnäs, beläggas med sådan tull, som försvarar och uppmuntrar den inhemska Producenten och Tillverkaren till täflan med den utländska, och derjemte, å ena sidan, skyddar honom för ett sådant varornas fall, som skulle sätta honom utur stånd att med skälig förmon drifva sitt yrke, men, å den andra, ej eller alldeles utestänger utländska medtäflare, såsom nyttiga att förmå härvarande Producenter och Manufacturister till ansträngning samt till förvärfvande af kunskaper och de för deras yrken nödvändiga machinerierj 3:o att de artiklar, som i Sverige kunna produceras och tillverkas, men hvarken i erforderlig mängd eller Be v illn /ngs-Utskol tels Utlåtande N.-o 44■ 3”> till den godhet, som andra länders industri dem framkallat, beläggas med en mindre tull, men dock icke så låg, att den förhindrar möjligheten af inländsk täflan med utländningen; 4:o att alla utländska Producter, Coloniäl-varor och Fabricat, sorn inom landet hvarken produceras eller tillverkas, beläggas med en så afpassad Tull-afgift, att den kan förenas med Statens fördel å ena sidan och med den skattdragande Medborgarens bästa å andra sidan, samt med behörigt afseende å nödvändigheten att icke föranleda till tullförsnillning och underslef;
Då derföre icke med någon visshet kan antagas, att nuvarande varupris och peuningelörhållanden komma att blifva beståndande, synes det icke heller lämpligt, att Staten för längre tid ikläder sig förbindelser, hvilka kunna hafva till följd, att den skattdragande finge äfven framdeles när värden på egendom, produkter och arbete tilläfventyrs falla fortfarande till Statens embetsoch tjenstemän utgifva hvad desse under tillfällige behof fått sig anvisadt. Då härtill kominer, att en definitiv löne-reglering skulle i väsentlig mån lägga hinder i vägen för de förändrade organisationer af åtskillige embetsverk, som framdeles kunna ifrågakomma, anser Utskottet, att ifrågavarande löneförhöjningar icke böra beviljas i den form, Kongl. Majit äskat, utan, på sätt motionärerne föreslagit, anvisas blott för nästa statsregleringsperiod, dock med de inskränkningar häruti, som för serskilte fall må finnas lämplige. Hvad åter angår frågan om en sådan bestämmelse äfven i afseende å öfrige tillökta eller nya anslag, som vid denna riksdag kunna beviljas, torde något beslut härutinnan icke på förhand böra fattas, utan synes lämpligast, att Rikets Ständer uti hvarje sådan anslagsfråga, efter omständigheterne, pröfva, om anslaget endast under nästa statsregleringsperiod skalf utgå. Vid sådant förhållande lärer icke heller det af en motionär, för vinnande afen, efter dennes förmenande, mera bestämd begränsning af de permanente och endast tillfällige stats-utgifterne, väckta förslag om en förändrad uppställning af budgeten höra till någon serskild åtgärd föranleda. Och har slutligen Utskottet, beträffande den af en annan motionär gjorda framställning, att lönetillökning icke måtte medgifvas den embetseller tjensteman, hvilkens löneinkomst öfverstiger 1,200 R:dr Runt, ansett densamma kunna lemnäs utan afseende, enär Rikets Ständer vid prutningen af hvarje dylik fråga bäst blifva i tillfälle att bedöma, om och till hvad belopp någon förhöjning må beviljas.
Jag går än längre: jag tror att spöstraffet för första inbrottsstölld, oftast förvandlar en mindre brottsling till grof brottsling 5 ty hvilken vill taga 1 enskilt tjenst den, äfven från Krigstjenst lagligen utestängde, soni Jidit spöstraff, och hvad annan utväg skäll han taga att försörja sig, än den, att med tilltagande dristighet fortfara i den redlige medborgarens plundrande, och nattens mörker blir dervid hans enda värn; men denna lagförändring är icke föremålet för denna min mation. Hvar och en lärer lätt kunna insejvådan; kostnaden och felaktigheten af det sätt, hvarpå mats nu i vårt land i fästningar för helä deras lifstid vårdar och bevarar eri stor samling af grofva brottslingar, sysslolöse och, till eh börda för Staten, och der lifvet för demi sjelfve borde vara en börda, så vida icke etBil, till Rid. o. Ad. Pr, 1 Band, ix 162 Den 6 Fcbntarii, farenheten beklagligen nog ofta bevittnade att tillfällen till rymmande, är det som upplifvar deras hopp, och lemnar den* tillfällen att, fle re gånger på nytt få ofreda och plundra de värnlöse medborgare, som likväl hvar i sin mohn, under en sådan missdådares, ofta långa brottfulla lefnad, bidragit till kostnaden för hans underhåll i Länsoch Häradshäkten, en dyr fångtransport och fästningslifvet, med dervid, till bevakning nödige Garnizoner och, under hvilken långvarig utöfning af våldsgerningar, en sådan grof brottsling blir lärmästare för yngre, i detta tillgrepp mindre erfarne nybörjare.
Dagligen inträffar att personer, som hafva insättningar eller vexlingar, ulan alt deras tid medgifver att afvakta ulfående af behörigt qvitto eller motsvarande valuta, aflägsna sig, för att sedermera uttaga beggedera. Som öfver sådana förhållanden allmänheten och kassören emellan icke någon kontroll kan finnas, så måste man anse delta såsom ett enskildt förtroende å begge sidor dem emellan, och för att freda banken för all tvist i dylika fall, stadgar en K. förordning af d. 4 Febr. 1824, att en bankens kassör, vid tjenstens förlust, icke må utfärda interims qvitto eller ett så beskaffadt bevis, som icke blifver i böckerna infördt. Häraf synes det som banken vore tillräckligt skyddad för alla efterräkningar, men som fråga ändock uppstått om bankens ansvarighet för dylika under ingen kontroll varande medel, och om en sådan åsigt skulle göra sig gällande, banken kunde komma alt vidkännas oberäkneliga förluster, så, för att ännu mer tydliggöra 22* 341) Den 22 December f. m. nämnde K. förordn., får jag föreslå, det R. St. afgåfve ett förtydligande af denna förordn. genom en förklaring, det R. St:s bank under intet villkor erkänner någon ansvarighet för andra penningar, som inkomma till verkets kassörer, än dem för hvilka qvillö på bankens blanketter blifvit ntgifvet. Ett för laga ordning betänkligt förhållande har uti 17 år opåtalt inom R. Sus bank fortfarit, och hvarpå jag heder att fä fästa R. Sl:s uppmärksamhet.
Jag medger, att jag i allo delar önskan med Hr Cederschjöld, att motionen kunde grundlagsenlig! bifallas. Man sluppe då den olägenhet, att Ståndet syntes vanvårda sin rätt lill deltagande i ärendernas beredande, då ledamöter, som emottagit förtroendet, likväl afhålla sig från deltagande i Utsk:ns arbeten. Jag finner altså häri ett giltigt skäl för bifall till motionen. Men det torde ursägtas mig, om jag tror, att det icke går an. Ridd.- Ordn. är väl icke grundlag; men Riksd.-Ordn. är det, och denna uppgifver i 79 §., huru tillgå skall, då en ledamot, utan erhållen permission, öfver 3:ne gånger uteblifver från Utsk. JNytt val skall nemi. då ske; och det tillhör Utsk:ns ordförander att tillse, det ledamöterna uppfylla, hvad grundlagen föreskrifter. Att nu, på sidan om det befintliga stadgandet, förordna andra utvägar att vinna ändamålet anser jag icke vara rätt, och jag tillstyrker sålunda bifall till betänkandet. Gr. Horn, Claes Fredr.: Den siste talaren har uppgifvit, att R. o. Ad. illa vårdar sin rätt till delaktighet i ärendernas behandling. Jag vågar utsträcka detta påstende derhän, alt R. o. Ad. illa vårdar fäderneslandets göromål; ly X)«n 4 Juli. ty elfi E. o. Ad:s ledamöter afhålla sig från Utskrn, förhise de fäderneslandets lätt. Men jag må uppriktigt bekänna, att denna anmärkning icke faller blott på dem af Ståndet, som bevista riksdagen, utan lika mycket på dem, sorn alldeles icke deltaga i densamma. Det visar bäst, huru litet interesse de hafva för denna rättighet, och af huru litet interesse det altså mäste vara för fäderneslandet, att den finnes. Då emedlertid principalerna af vårt Stånd visa sådan likgiltighet för deras representationsrätt, torde det finnas mindre underligt, om äfven de närvarande icke äro så särdeles nitiska. Att det så visar sig i Utskrn kan jag med exemplet frän Oecon.-Utsk. vitsorda.
Dessutom borde i betraktande komma, alt de utflyttande erhålla af de qvarboende ersättning för deras kostnader, och att dessa i alla händelser böra i en sådan kostnad deltaga, så att skillnaden mellan deras utgifter härföre icke vore serdeles betydlig; och om, såsom med skäl kunde påräknas, Staten, på sätt i många år för vissa provincer skett, och Kongl. Maj:t vid denna Riksdag 86 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N:o 4.1, för de öfrige proponerat, genom understöd af Allmänna medel underlättar utflyttningskostnaderne, torde de icke tilfva så kännbare, att hemmansegarnes otestånd deraf vore att tefara. På dessa, med flere vidlyftigt framställde skäl, har Skiftes-Stadgans föreskrift ansetts böra bibehållas, dervid likväl en Ledamot ansett sådan jemkning skäligen kunna ega rum, att, när lottning om utflyttnings-skyldigheten komme i fråga, borde skiftes-sökanden, utan att få deltaga i sådan lottning, ovilkorligen utflytta. Utskotten, som tagit detta allt i öfvervägande, hafva deraf likväl icke kunnat hemta gällande skäl att frånträda deras i förra Betänkandet om behofvet af ändring i Stadgandet, angående utflyttnings-skyldigheten, yttrade öfvert3'gelse, hvilken stödjer sig på den för skiftes-rättigheten i allmänhet antagna regel, att hvar och en jordegare bör beredas utväg att fritt och oberoende af andra, men utan annan rubbning i deras läge än oundvikligen nödig är, bruka och begagna dess innehafvande jord. Under åberopande af de derföre anförde skäl, anse Utskotten sig alltså böra förnya deras i förra Betänkandet afgifne Förslag lill ändring i i3 Cap. 2 § af Skiftes-Stadgan. i3 Cap. 3 §. Af Herr Friherre LVrangelj Henning, har blifvit anfördt, alt i all / - Zagsamt Allm. Besv. o. Oee. Utsh. Uti.
Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet i Häggenås sockenstuga den 11:te november 1855. § 1 S.D. Med anledning af herr häradshöfding Hasselbergs kungörelse, af den 11:te sistl. october, valdes med enhällig röst, krono fjärdingsmannen Jonas Jonsson i Österåsen, att, såsom Häggenås sockens ombud, thorsdagen d. 29:de uti innevarande månad kl. 10 f.m. infinna sig å Grytans tingsställe, i Brunflo socken, för att med fögderiets öfriga deputerade, dels öfverenskomma om sättet för kronobrefbäringens besörjande inom fögderiet för framtiden, dels ock yttra sig rörande väckt anspråk på ersättning för sådan brefbäring under näst förflutna tiden. 164 § 2 Emedan flere af församlingens ledamöter funnit, att sockenjämnads-afgiften årligen blifvit nog dryg och betungande derigenom att socknens ombud, vid åtskilliga tillfällen, utom socken, erhållet full skjutslega både fram och åter, samt 32 sk. b:co per dag, såsom traktamente, så fattade socknemännen nu, på derom framställd fråga, efter någon kort öfverläggning, det enhälliga beslut, att ifrån närvarande stund och allt framgent, den som blifver utsedd till socknens ombud eller deputerad, vid förrättningar utom socknen, får åtnöja sig med full skjuts, efter[?] en häst, á 24 sk. b:co milen, till förrättningsstället, men intet för återresan, samt dessutom tjufyra /24/ sk b:co såsom dagtraktamente. Skulle likväl någon blifva besvärad med dylikt ombudsskap under stridaste andetiden, borde dagsarfvodet, efter hvad billigt ansåges jämkas och höjas. In fidem N. S. Edlund Sjussterat intyga Jonas Jonsson i Österåsen Lars Larsson Kougsta. År 1855 d. 18 november upplästes § 2 af förestående protocoll, från predikostolen i Häggenås kyrka, tillika med besvärsanvisning till Konungens befallningshafvande inom 30 dagar. Betygar N. S. Edlund
Deremot anser Kammar-rätten, på grund af erfarenheten, att aktuarieoch registratorsbefattningarne, hvilka jemlikt instruktionen borde bestridas af samma person, vore, i anseende till göromålens väsendtligen olika beskaffenhet, ej lämplige att förena, och att derföre registrators-göromålen, hvilka alltifrån år 1837 varit öfverlemnade åt en af de nu till indragning föreslagne kanslisterne, fordrade en särskild på stat uppförd registrator, som i stället borde tillsättas.” “Då emellertid dessa båda Ijensters förening icke allenast varit i Kammar-rätten enligt instruktionen antagen, utan äfven, såsom nyss blifvit omförmäldl, är föreslagen att hädanefter ega rum i Kammar-kollegium, och då någon betydligare svårighet vid förrättandet af begge (jensternas göromål på samma sätt som hittills af en aktuarie och registrator med biträde af en kanslist icke torde möta, anser jag mig böra hemställa, att den ifrågavarande tillsättningen af en särskild registrator icke måtte i nåder bifallas, men deremot en af de kanslister, sorn Kammar-rätten ansett umbärliga, bibehållas till biträde i Aktuarieoch Registralors-kontoret och förses, utom lönen, med ett arfvode af 300 R:dr riksmynt, såsom godtgörelse för trägnare tjenstgöring på embetsrummet och på det denna befattning icke måtte blifva, i motsats till andra, sämre lönad hädanefter än hittills. Med detta undantag och med den af Kammar-rättens President föreslagna förändring af benämningen “Proto-notarie®, soffi är olämplig der inga andra notarier finnas, till blott “Notarie®, tillstyrker jag i underdånighet bifall lill Kammar-rättens förslag angående kansli-personalen.® “Den i Advokat-Fiskals-kontoret anställde vice Advokat-Fiskals göromål, som enligt instruktionen bestå i granskning af Revisions-kontorens aktorats-räkningar, deras sammanfattning, jemte
«att enkedrottningen först fallit i en flera timmars dvala, derefter haft mycken oro, som slutats dermed, att en böld i bröstet brustit, hvilket förorsakat en ymnig upphostning af blod och var, hvarpå följt mycken mattighet: så nya och rysligt häftiga plågor, då hon läst böner och begärt, att de närvarande också måtte bedja Gud för henne, hvarmed både hon och de fortfarit tills hon drog de sista andetagen. Prinsessan höll enkedrottningen i sin famn en lång stund sedan modren redan var död, utan att dottern visste att det var förbi. Lovisa Ulrika hade ej tagit nattvarden, men försäkrat öfverhofpredikanten Wingård, att hennes samvete var fullkomligen lugnt, efter försoningen med sin äldste son – «Den gick således från hennes hjerta!« föll Gustaf lifligt och hänryckt i talet. – «Ja, majestät. Hoffolket bedyra, att både försoningen med majestätet och förtjusningen öfver kronprinsen voro uppriktiga å enkedrottningens sida. Hon har de sista dygnen ofta talt om «sin Gustaf« och «sin lilla Gustaf Adolf« och det med all upptänklig ömhet.« – «O, min dyra, min outsägligen saknade mor! jag tackar dig och välsignar ditt stoft,« – utropade konungen och brast i gråt. När han återhemtat sig; tillade han: «hvad sporde du vidare?« – «Man talade hit och dit i anledning af enkedrottningens testamente. Högheterna vilja, att majestätet skall betala all skulden, eller åtminstone trefjerdedelar deraf, utan afseende på förfoganderna om arfvet.« – «Hvad skall det heta, mina kära syskon? Det skola vi, foi de gentilhomme, komma att talas vid om! – Nå, och ingenting vidare?« – «Ingenting annat, än att hoffolket i själ och hjerta äro rätt belåtne, att vår Herre kallat högstsaliga majestätet till sina högre boningar, så att de en gång för alla må slippa från Svartsjö, hvilket de anse som en arrest, för att i ett gladare och otvungnare lefnadssätt kunna njuta sina lifstidsunderhåll till godo.« 72