Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet alla de säkerhetsoch försigtighetsmått vara vidtagne, som skäligen kunna fordras i anseende till utmätningars behöriga säkerhet och behandling; och som all den noggranhet, hvartill Kronofogdarne i ofvanberörde måtto äro förpligtade, ingalunda står i allmänhet att påräkna hos en enskild person , heldst följderna af ett lagstridigt förfarande å hans sida icke kunna blifva för honom så äfventyrlige, sorn, i thy fall, för Tjenstemannen; äfvensom mycken oreda skulle uppkomma, der flere Utmätningsman, af hvarandra oberoende, finge särskildte upp. drag mot en och samma person, hvilken händelse ofta kunde inträffa, om Utmätningssökande finge sjelfve välja UtmätnicgsmänJ alltså har Utskottet icke ansett sig kunna motionen till bifall understödja; hvilket dock till Riksens II glofl, Ständers vida - • 558 lagö t skottets Betfak/indetu re profning vördsammeligen öfverlemnas, Stockholm dea 24. Ankom dea n Junii 1823. Betänkande, i anledning af RiksdagsFullniågtigen Herr C. F« Lundmans Memorial, om skyldighet för Konungens Befallningshafvande, ge 7207/2 Promotorialer befordra enskildes Lags öknings är enden, då. Gäldenär er71 e vistas i andra Län. Vällofl. BorgareStåndet har till Lagutskottet remitterat ett Memorial af BiksdagsFullmägugea från Linköping, Herr C. F. Lundman, deruti anföres, hurusom från äldre tider det varit brukligt, att Ansökningar om handräckning till utbekommande af fordringar hos personer, boende i andra Lån , inlem näts till Land sköfd in gen i det Lin, hvaruti den fordrande haft sitt hemvist, hvarpå de med Promotorial afskickats till den Landshöfding, inom hvars
Mörner utbad sig att, då sistnämnde punkt förekomme, få fortsätta sin framställning, samt R. o. Ad., på Hr Gr. o. Landtm:s propos., biföll hvad Utsk. i 2:dra punkten hemställt. 3:dje punkten, innehallande af styrkande af bifall till ifrågasatt afskrifning af vederbör, menigheters skulder för de låneunderstöd, sam innevånarne inom Trögds och Asunda härader samt 3:ne socknar i Sunnerbo härad, efter dem öfvergångna hagelskador erhållit. Gr. Mörner: Under åberopande af hvad jag nyss förut yttrat i afseende på nndsältnings-frågor i allmänhet, ber jag nu att få tillägga något, till styrka för hvad motionärerna begärt, om afskrifning för de hagelskadade. Utsk. har visserligen i afseende på Upsala län sagt att, ”i betraktande af de särdeles gynnande tillfällen till afsättning, arbetsförtjenst och andra binäringar, i förening med de naturliga förmåner som dessa härader åtnjuta,” samt med afseende på hvad den enskilda välgörenheten lemnade, vore det föga svårt för innevånarne uti Trögds och Asunda härader att återbetala de undsättningslån, som de för hagelskadorna erhållit. Detta förmånliga förhållande inträffar dock ingalunda inom Sunnerbo härad, ett af de fattigaste och minst bemedlade inom riket. Detta härad har icke allenast under flera års lid stridt med nöd och bekymmer för sin bergning, utan förhållandet är äfven att just dessa samma socknar inom häradet, hvilka blifvit skadade af hagel, äro de minst bemedlade derinom och de som äro minst i tillfälle att genom andra näringar förskaffa sig förtjenst; ett förhållande som torde vara mången äfven här på Riddarhuset bekant.
Jag bör då upplysa, hvad hos ÖfverStåtliållareEmbetet dessutom kan vittsordas, att en stor del af dem äro dels fattige, dels utfattige, och att några få äro förmögne. Är nu afgiften obillig för den största eller fattigaste delen, så måste denna afgift äfven vara obillig för de få förmögna. Jag bör sluta med att anhålla hos Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln om tillgift för det att jag så länge upptagit tiden, äfvensom jag bör upplysa, att mine motioner ej varit föranledde af enskilte motiver, samt att jag ej varit commitlent för någre medborgare. Jag har helt enkelt ansett mig böra anmäla, då jag funnit stadganden, som det är angeläget att ändra. Då jag sett bristerne, hade det ej varit mig tiilständigt att förtiga dem, enär möjligen en nyttig ändring kunde till mine medbor - Den 5 J a n u a r i i. toi gares gagn genom mine motioner åstadkommas. Herr Printzensköld: I anledning af Friherre Ridderstolpes yttrande, att jag skulle vara okunnig om Författningarne, då jag sagt, alt i ett visst Län Häradsskrifvarne blifvit anbefallde att låta beskatta landtman för handelsrörelse, enär en sådan beskattning icke kunde genom desse tjenstemän åläggas, får jag hemställa till den ädle Friherren, om han icke vid ett tillfälle förklarat, det han, af den orsak, att åtskilliga landtman i Westmanlands Län år 1826 låto försälja spannemål på 6 månaders credit och mot, i jemförelse med de gångbara, ganska höga priser, anbefallt Länets Häradsskrifvare att fästa TaxeringsComiteernes uppmärksamhet på ett sådant förhållande, och om icke, genom den taxering, som i följd deraf verkställdes, personer blifvit beskattade för en rörelse, hvilken de i sjelfva verket aldrig idkat.
M. gillad plan och ritning, till 30,000 R:dr Banco, någon annan tillgång ej skall finnas, än det af Riksens Ständer, år 1818, beviljade BancoXan af 35,000 R:dr, enär den nu varande Byggnads-Cassan, såsom utgörande blott 5102 R.dr 26 sk. 10 rst., skulle behöfva till andra föremål användas; äfvensom att för räntornes betalning å förenämnde Banco-Lån inga säkra utvägar kunde uppgifvas, då Byggnads-Cassans inkomster nästan alla äro tillfällige och, om de på sådant sätt medtogos, hvarken för detta eller andra nödvändiga behof skulle blifva tillräck lige J af hvilken orsak Consistorium icke eller skolat kunna förbinda sig, att, enligt Banco-Fullmägtiges fordran, såsom för proprie skuld, ansvara för nämnde räntas ordentliga betalande; Hvarjemte Consistorium i underdånighet anhållit, det E. K. M. täcktes i Nåder afhjelpa hindren för verkställigheten af ifrågavarande byggnad, som icke på lång tid skulle kunna företagas, derest icke ett ytterligare Låne-understöd, stort 5000 R:dr, beviljades, samt hela Låne-Summan finge läntefritt begagnas för åtminstone 5 å 6 år. Detta hafva Riksens Ständer i öfvervägande tagit; Och enär någon särskild tillgång, såsom säkerhet för det begärda tillökade Låne-anslaget, icke blifvit uppgifven, samt de till ByggnadsCassan för Läro-husen i Stiften , enligt så väl Allmänna Författningar, som E. K. M:ts sär - Underdåniga Skrifvelser. 739 file ilda Nådiga tillåtelser, inflytande inkomster, liv i 1 ka vid sistl, Riksdag anmäldes till pantförskrifning för det då, såsom tillräckligt antagne, Lånets återbetalning, nu mera, efter meddelad upplysning, icke ens lemna tillgång till räntebetalning de första åren, hafva alltså Riksens Ständer icke funnit skäl, att bifalla förökandet af det Calmar Consistorium beviljade Låne-anslag.
Då jag, såsom jag förut yttrat, anser det föreslagna tillägget onyttigt och olämpligt, får jag fortfarande yrka bifall till morn:t i dess oförändrade lydelse. Frih. Klinckowström: Jag har endast begärt ordet för att frånträda den särskilda hemställan jag gjort om redaktionsförändring af detta morn., och i stället förena mig i Frih. Cederströms förslag, hvilket jag anser särdeles lämpligt. Frih. Leuhusen: Till bemötande af det exempel, Frih. Cederström anfört såsom grund för sitt förslag, får jag erinra derom, att, om R. o. Ad. skulle vilja uppsätta ett adelsfaneregemente, så kan, enligt min åsigt, å adelsmötet icke fattas något beslut derom, som vore bindande för andra än de der närvarande ledamöter. För öfrigt tillåter jag mig ännu en gång fästa uppmärksamheten på nödvändigheten af att i Riddarh.-Ordmn intaga ett stadgande, som sammanknyter den med grundlagen. Sedan genom R. o. Ad:s redan lättade beslut det stadgande i 6:te §:n, som innehöll bestämmelse om föremålen för Adelsmötenas handläggning, blifvit uteslutet, är detta mom. det enda ställe i förslaget till Riddarh.-Ordn., der ett sådant stadgande återfinnes. Derjemte kan jag icke underlåta att ännu en gång uppmana R. o. Ad. att icke, genom antagande af Hr Frih. Cederströms förslag, tillvälla sig en rätt, som Grundlagen icke medgifver, ty jag tror, att sådant kommer att för R. o. Ad. medföra större olägenhet, än man nu tycks föreställa sig. Gr. Oxenstjerna: Jag är till större delen förekommen af Frih. Leuhusen och vill endast upprepa, att jag icke kan fatta, huru någon kan föreställa sig, att R. o. Ad. såsom kår icke skulle ega petitionsrätt i frågor, som röra dess gemen - Den 11 April e. m. 107 samma angelägenheter. Men, att genom ett tillägg till detta morn. gifva R. o. Ad. rätt att ingå till K. M:t med framställningar äfven i andra ämnen, får jag på det högsta motsätta mig, och anser det vara — förutsatt att ett sådant tillägg skulle vibna K.
VÄNNEN 2 (till Per). gar af dig. Du skall få se, att han kommer att låna pen VÄNNEN 1 (till Per). du säga nej, för han betalar aldrig. PER. Om han begär att få låna pengar af dig, så skall VÄNNEN 2 (till Per). det är en förträfflig anrättning? Jag smickrar aldrig! Jaså, jaså! Nå god' vänner, tycker ni inte att VÄNNEN 2. VÄNNEN l. heller, men jag kan väl icke derför fördölja sanningen, utan måste erkänna, att något dylikt har jag aldrig varit med om, och det skall vara Christofer, PER (häpen, för sig). Nej, ni bara äter, min vän! Jag smickrar aldrig som skall bjuda på något sådant! Skål, bror Christofer! Christofer! kan säga sådana der grannlåter, dem jag föraktar Jag är en enkel hvardagsmenniska, jag, som icke och hvilkas uttalande från ett sådant håll jag endast kan tillskrifva ett hemligt begär att komma åt pengar. Det är min enkla hvardagsmening. Hvilken oförskämdhet! PER. bryta denna njutningsrika samvaro, som skulle kunna vara ändå gladare om den förljufvades af någon älskvärd representant af det andra könet. Jag anhåller, att inga allvarsamma samtal af VÄNINNAN. DE FÖRRE. Se der! PER. oartigt, men jag förlåter dig, efter du är min vän! Se der har du min hand! PER (kysser den). Jaså, du kunde inte vänta på mig! Det var högst VÄNINNAN. visst tagit fel på dag! Emellertid sitt ner! Vilja mina vänner här gifva en plats vid min sida. PER. (vännerna tränga sig närmare.) Jag ber om förlåtelse, min sköna, men jag har göra det! Det kanske ni inte vet! Ingen! Nå, den som är min yngsta vän skall Nå, den, som är min bäste vän, lemnar platsen godvilligt, ty han är alltid mitt hjerta lika nära ändå! (Vännerna lemna båda sina platser.) PER. Jag ser, att I båda ären mina bästa vänner. Och jag din bästa väninna! Alonzo, icke sant! Alldeles rätt! Och nu, då jag höjer pokalen, PER. VÄNINNAN.
Uppå dessa skäl, och som Kongl. Maj:t genom Dess nådiga Bref af den 12 Mars 1823 ingått i pröfning och stadfästelse af den öfverenskommelse, hvarigenom utöfver de 500 tunneland af Sickla-öns samfälliga skog och mark, som hemmanen Stora Sickla, Jerla, Dufnäs och Skurö fått sig tillskiftade, ett öfverskott af 350 tunneland blifvit everldligen ifrån Hospi ta - Konstilutions-Utskottels Memorial , N\o 18. 17 talet afsöndradt och till berörde hemman öfverlåtet mot en årlig afgift af 5 kappar spannmål för hvarje tunneland; så emedan Danviks Hospitalsdirektion yttrat sig vara villig och beredd att upplåta skatlerättigheten till hemmanet Jerla på erbjudna vilkor, som Direktionen ansett vara till Hospitalets nytta och förmån ländande, tillstyrkte Statsrådet i underdånighet, att Kongl. Maj:t måtte i nåder förklara Sig icke finna något hinder, att bemälde Direktion finge åt Friherre Stael von Holstein, såsom innehafvare af stadgeoch besittningsrätten å frälsehemmanet Jerla, sälja detta hemman lill skatte, för den köpeskilling, med bibehållande af stadgade hemmansräntor, samt under iagttagande af sådana vilkor och förbehåll, hvarom säljare och köpare, enligt handlingarne i målet, öfverenskommit.” Dessa handlingar, hvaraf Konstitutions-Utskottet förskaffat sig del, utvisa äfven, bland annat, hurusom
PresteStåndets den 11 och 14 dennespå bordet lagda Prot.Utdrag N:o 391, innehållande inbjudning tilt MedStånden att förena sig i det af PresteStåndet fattade beslut, det skulle LagUtsk. anmodas, att, så snart de till återremissen af nämnde Utskis Betänk. N:o 46, rörande väckte frågor om en utvidgad religionsfrihet, hörande handlingar till Utsk. inkommit, med fästadt alside på de anmärkmr, som blifvit gjorde såväl emot K. Propos. i ämnet, som emot LagUtskis afgifna förslag, utarbeta förnyadt förslag till en författning så tidigt, att det må kunna vid innevide Riksdag komma under R. Stirs vederbörliga pröfning 490 Den 16 November. Gr. Sparre, Erik: Till en början anhåller jag att få tillkännagifva. att PresteSt:t så mycket mindre haft anledning till sin här gjorda framställning om en upmaning åt LagUtsk. att snart företaga religionsfrihetsfrågan, som Utsk. flere gånger hos detta Stånd gjort påminnelser om att utbekomma det derstädes förda diseussions-protokoll, i saknad hvaraf Utsk. ieke ansett sig kunna företaga saken till förnyad pröfning. Sedan PresteSt:ts ledamöter inom Utsk., på min begäran, underrättat Ståndets Kansli derom, att frågan i dag skulle förekomma, ehvad discussions-protokollet blefve inssindt eller icke, har Utsk. i dagens sammanträde börjat frågans behandling, vid hvilket förhållande en upmaning till Utsk. att företaga frågan ieke torde vara behöflig. Afven R. o, Ad:ns diseussions-protokoll har ännu icke kommit Utsk. tillhanda, och R. o. Ad:n torde således finna, att det icke vore lämpligt, att Ståndet upmanade Utsk. till att skyndsamt företaga frågan, då Ståndet ännu icke insändt dithörande handlingar.
Herr Grefven och LandtMarJkalken framställde derefter följande Voterings-proposilion t j Den som bifaller Statsoch BevillningsUtskottens Utlåtande, om alla Tull-u-mgälders liqviderande i Svenskt mynt; äfvensom Tullmedlens ingående till RiksgäldsGontoiret, voterar Ja; Dea det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses nämnde Utlåtande hafva blifvit af Ridderekapet och Adelö afslagit, 54 Den 17 OcColcr f. m, Hvilken Voterings-proposition af Ridderskåpet och Adeln godkändes, sanet anslogs. Sedan 43, 44, 43 och 46 §. §, i RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan' treqvart till 2 eftermiddagen; och befunnos, vid voteringens slut, sedan en Voterings-Sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige VoteringsSedlarne öppnade, rö~ sterne hafva utfallit sorn föijer; Ja __ 74. Nej — 53. I följe hvaraf, och sedan det Öfver voteringen särskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och LandtMarekaiken förklarade, det Statsoch RevillningsUtskottens förevarande Utlåtande således blifvit af Ridderskapet och Adein bifallit. Höglofl. Ridderskapet och Adela åtskiljdes ilockan 3 qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim» i17 Ortober e, m. Fredagen den 17 Oetober. Plenum kl. half lil! 6 e. m. Upplästes till justering och godkändes följande ExpeditionsUtskottets insände förslag till Kiksens Ständer underdånige skrifvelser till Kongh Maj;t: N:o 256. I anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition, angående StatsVerkets tillstånd och behof i hvad deri rörer Riks-Staten* 2:dra HufvudTitel.
I afseende på de vid 6:te Punkten gjorda anmärkningar, får Utskottet vördsamt upplysa, att med uttrycket Protluctiva Näringar, Utskottet egenteligen åsyftat Jordbruk och Slöjder: och får i öfrigt vördsamt tillstyrka, att denna Punkt xnti, p?i sätt Utskottet föreslagit, förblifva ofor» ändrad. Vid y.de Punkten, som fastställer högsta tillåtna Lånesumman för en Person, [nied undantag af Lån ,p;i Verkets egna Actier) till 18,000 B:d, anser Utskottet sig ej böta tillstyrka 6!. fe lidet Air) 31. 3 Deri 4 Augusti ka, att någon större beläning till en person skulle genom sjelfva Författningen blifva autoriserad. Att blött medgifva belåning på Exportabla EjTecter eller Metaller, enligt hvad afven blifvit föreslaget, skulle till äfventyrs al' för mycket inskränka den prclfningsratt i afseende på Verkets säkerhet vid utlåningarne, sorn synes böra vara Styrelsen förbehållen. I afseende på gjorda anmärkningar vid $:de Punkten, att de af Utskottet anförda skäl för Låns ut gifvande äfven vid Coll loire t i Stockholm, ej befunnits nog upplysande;, bör Utskottet ej underlåta att de samma närmare detaillera; Utskottet har nemligen på goda grunder trott sig kunna antaga, att de betydliga summor, som på afskrifnings-räkmng i Stockholm, till mindskning för Rörelsen uti och om-> kring Stockholm, blifvit upptagne, hafva, i stället för att dit återgå, blifvit nästan helt och hållet begagnade för de Vestra Orternas Lånebehof, och till äfventyrs i en väg som ej varit för inhemska rörelsen förmonlig: att RiksDiscont-Verkets Låne-Fond deremot blifvit i motsvarande män starkare anlitad af Stockholms och kringliggande Orters Lånebehöfvand. e; hvilka likväl, i likhet .med flera Rikets Provinser, ej af dess inskränkta Fond kunnat blifva hulpne.
Enligt hvad Utskottet, i dess Utlåtande J\i 5 öfver RiddarhusDirektionens Riksdags-berättelse, sig förbehållit/får Utskottet nu meddela sitt särskilda yttrande beträffande den i 11 g af Direktionens Berättelse afhandlade frågan om åtgärder för ordnandet af Riddarhusets gårdsplan och de deromkring varande byggnader. Redan vid 1847—1848 årens Riksdag uppdrog Ridd. o. Adeln åt Riddarhus-Direktionen att gå i författning om upprättandet af plan och kostnadsförslag till ombyggnad af de omkring Riddarhusets bakgård befintliga byggnader på ett sätt, som i möjligaste måtto afsåge såväl Riddarhusets fördel som yttre prydlighet. Till följd deraf lät Direktionen upprätta för ändamålet nödiga ritningar och kostnadsförslag, slutande sig med en summa af 99,000 Kdr Rmt samt öfverlemnade dessa vid påföljande 1850 års riksdag till Ridd. o. Adeln, dock utan att, i afseende på lämpligheten och nyttan af det ifrågavarande byggnadsföretaget, yttra sig med hvarken afeller tillstyrkande. Vid inom Riddarhus-Utskottet förehafd pröfning af detta ärende, stannade Utskottet bland annat vid den mening, att den dåvarande tidpunkten icke vore rätt väl vald för att på Riddarhusgården uppföra dyrbara hus, enär fråga vore väckt om byggnad af en ny bro öfver Norrström från Tegelbacken förbi Strömsborg till södra stranden af strömmen, men definitivt beslut angående landfästena derför då ännu icke blifvit fattadt, utan syntes böra afvaktas innan Ridd. o. Adeln ginge i författning om nya byggnader å denna plats; uppå hvilket med flera skäl och då dessutom, derest i en framtid de å Riddarhusgården nu uppförda byggnader skulle komma att helt och hållet borttagas, både Riddarhuset och hufvudstaden, i följd af den derigenom beredda särdeles vackra öppna plats, skulle vinna en betydlig försköning, Utskottet i Memorial den 27 Januari 1851 tillstyrkte, att någon ombyggnad af oftanämnde byggnader icke borde ega rum. Detta Utsk:s betänkande blef af Ridd. o. Adeln bifallet.
I öfrigt förefaller det mig till en viss grad löjligt, att börja vår öfverläggning med en §, hvars första ord lyda: »vid nämnde sammankomster.» Detta är ett sätt att kasta sig »in medias res», som icke underlättar, icke förmedlar; som tvertom förer oss genast in i det mest omtvistade ämnet för heta strider. Det synes mera förmånligt, att. såsom ock yrkadt blifvit, få »borja med början», fortgå och sluta i den ordning stadgandernas naturliga uppställning gifvet ▼id handen och som Riddarh.-Utsk:t sjelft visligen följt; och får jag derför förena mig i de ledamöters önskan, som begärt iakttagande af §§:nes nummerföljd, utan ali omflyttning. Gr. Oxenstjerna: Jag kan icke annat än vidhålla mitt yrkande, att den 7 § måtte först föredragas, ty det är naturligt, att man först bör bestämma sjelfva grunden och derefter öfvergå till detaljbestämmelserna. Då jag framställde mitt förslag, motiverade jag detsamma i korta ordalag och, om Frih. Klinckowström behagat deråt lemna sin uppmärksamhet, hade han icke behöft sväfva i okunnighet om skälen derför, hvilka dessutom Hr Ramsay, efter det jag hade ordet, närmare utvecklat. Gr. Posse har såsom skäl mot mitt förslag i afseende å föredragningsordningen anfört, att det icke voro lämpligt at1 till afgörande företaga den vigtigaste frågan, medan ännu Huset vore glest besatt, men jag tror mig kunna vara så mycket profet angående denna fråga, att jag kan förutsäga, att diskussionen öfver densamma visst icke hinner afslutas, innan Huset är samladt, och att möjligen hela förmiddagens plenum kommer att dermed upptagas. Hr Anrep, Gabriel: Jag instämmer med Gr. Oxenstjerna deri, att 7 §, som är den vigtigaste i hela det föreliggande förslaget, bör föredragas först, ty, om den ordning följes, hvari §§:ne förekomma i förslaget, skulle deraf olägenheter uppstå. Så skulle det t. ex. kunna inträffa, att, om Ståndet bifaller 5 §, som bestämmer hvad som förstås med stamfader, hufvudman och ättemän, skulle någon förändring af den 7 § icke blifva möjlig. Frih.
Efter AbiMelech kom upp en annan frälsare i Israel, Thola, en man af Isaschar, Puahs son, Dodo sons; och han bodde i Samir på Ephraims berg. Och han dömde Israel i tre och tjugu år, och blef död, och vardt begrafven i Samir. Efter honom kom upp Jair, en Gileadit, och han dömde Israel i tu och tjugu år. Och han hade tretio söner, ridande på tretio åsnafålar, och hade tretio städer, de kallades HavothJair allt intill denna dag, och ligga i Gilead. Och Jair blef död, och vardt begrafven i Kamon. Men Israels barn gjorde åter det ondt var för Herranom; och tjente Baalim och Astaroth, och de gudar i Syria, och de gudar i Zidon, och Moabs gudar, och Ammons barnas gudar, och de Philisteers gudar, och öfvergåfvo Herran, och tjente honom intet. Då förgrymmade sig Herrans vrede öfver Israel, och sålde dem under de Philisteers och Ammons barnas hand. Och de tvingade och förtryckte Israels barn, ifrå det året, i aderton år; alla Israels barn på hinsidon Jordan, uti de Amoreers lande, som i Gilead ligger. Dertill drogo Ammons barn öfver Jordan, och stridde emot Juda, BenJamin, och emot Ephraims hus, så att Israel vardt ganska svårliga förtryckt. Då ropade Israels barn till Herran, och sade: Vi hafve syndat emot dig; ty vi hafve öfvergifvit vår Gud, och tjent Baalim. Men Herren sade till Israels barn: Betvingade ock icke eder de Egyptier, de Amoreer, Ammons barn, de Philisteer, De Zidonier, de Amalekiter och Maoniter? Och jag halp eder utu deras händer, då I ropaden till mig. Så hafven I dock likaväl öfvergifvit mig, och tjent andra gudar; derföre vill jag intet mer hjelpa eder.
Man fick fara så varliga fram, ty hon var verkligen slugare än man kunde tro henne om. Han trummade i fönsterkarmen med likgiltig min. Det såg ut som ämnade han låta ämnet falla. Denna gång var det hon som upptog det. »Och så är jag så ung, jag kunde ju komma att tycka om någon annan», sade hon. »Tycka om sedan man är gift det kunde väl aldrig komma i frågan», sade han långsamt och ogillande. Så vände han sig hastigt emot henne, som om han kommit att tänka på något nytt. »Det var sant ... jag har sett dig och unga Möller promenera tillsamman ett par gånger – hur hänger det tillhopa med den saken? Inte har du gått och blifvit förtjust i honom? Hon blef blossande röd. »Jag! Förtjust ...? Nej, inte ett dugg.» »Ja, jag bara tänkte så, efter du inte alls ville höra på det andra. Men i så fall skall jag säga dig, att det inte är värdt att bygga på det, ty med tiden blir det nog ett par af Jöns Ols’ Marie och honom. Du skall veta att Möllers äro folk som se efter penningar.» »Asch! – han kan gifta sig med hvem han vill, så för den skull kunde jag gerna ta patronen.» Hon menade hvad hon sade, men likväl sjöd harmen inom henne, och hon undrade om han tänkt på Jöns Ols’ Marie, när han tillbakavisade hennes fattiga hundra kronor. Rodnaden steg allt högre och högre, till hennes obeskrifliga förargelse, men kyrkoherden låtsade icke se det. »I höst ämnar Kristerson flytta till den der herrgården han köpt; der skall vara mycket vackert», sade han. »Det är rysligt så stiliga hästar han har», anmärkte hon. Kyrkoherden teg. Det började verka, och nu ville han gifva henne tid. »När man är så rik som han, kan man ha hvad man vill», yttrade han efter en stund. »Är han verkligen så rik?» »För den saken går jag i borgen», svarade kyrkoherden. Det blef en tystnad. Hon tänkte på en stor grå häst ... eller kanske en alldeles svart.