Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För oinfattade arbeten af Perlemor, hvilka i 1863 års taxa draga en tull af 1 rdr 50 öre pr skålpund, har afgiften, i likhet med hvad som skett i Traktaten med Frankrike, nedsatts till 35 öre, eller samma belopp, som blifvit föreslaget för Bijouterivaror, med hvilka dessa arbeten ansetts närmast jemnförliga. Sedan för oäkta Perlor, som i 1863 års taxa äro belagda med en afgift, de af glas af 40 öre, samt »andra slag» af 2 rdr pr skålpund, tullsatserna blifvit bestämda till respektive 15 och 50 öre, hafva de med dessa belopp här utförts; hvarjemnte för rubrikens förfullständigande efter bestämningen »oäkta» tillagts »oinfattade», enär »infattade» äro upptagna till särskild tullbehandling. I den under rubriken förekommande Anmärkning har ock efter »armband» tilllagts »halsband», hvilken senare artikel, såsom med den förra jemnförlig, bort lika med den tullbehandlas. PersilcoJcärnor äro för närvarande hänförda under Apoteksvaror, Då depna artikel icke hvarken uteslutande eller ens företrädesvis användes för medicinska behof, har densamma blifvit hänförd under Mandel, med hvilken artikel den ansetts närmast jemnförlig. Å Perukmakarearbeten, hvaraf år 1862 förtullats endast 16 skålpund, har afgiften genom Traktaten med Frankrike blifvit nedsatt från 6 rdr till 50 öre pr skålpund; hvilken senare tullsats äfven här utförts. För Piphufvuden, »andra slag», som funnits närmast jemnförliga med Svarfvarearbeten, ej specificerade, har med anledning deraf föreslagits en tull af enahanda belopp med den för dessa arbeten afsedda slutliga tullsats, eller 25 öre, dervid dock vigten af närmaste omslaget ansetts böra, till lättnad vid tullbehandlingen, i varuvigten inberäknas. Då denna grund för vigtbestämmelsen funnits böra tillämpas äfven i afseende på Piphufvuden af Sjöskum, har i en under rubriken tillsatt Anmärkning föreskrift derom meddelats.
St. beslutat, anser jag vära högst olämpligt, och dä jag på det sätt uppfattar meningen af mellanstrophen, önskar jag följaktligen, alt denna stroph måtte borttagas, hvarföre jag yrkar återremiss. Kommer betänk, åter utan denna mellanmening, anser jag skrifvelsen oskyldig. Man har sagt, att sedan iS3o års banklag stiftades, vore det nödvändigt, att Ständerna sjelfva inginge med b:coieglementet. Hvarföre valda ej detta nödvändigt före i83o års lag? Ägde icke Konungen då samma rätt som nu, att neka promulgation åt hvad som strider emot allmän lag? Jag ser således icke något skäl, hvarföre öfverlemnandet af R. St. skulle vara mera nödvändigt nu än förr; men då öfverlemnandet skall ske, anser jag det vara likgiltigt, om det sker genom en skrifvelse från R. St. eller deras lullmägtige. Jag skulle visserligen ännu haf - Den 4 Maj f. ra. 53 va åtskilligt att anföra i anledn. af det lunga anförande, Gr. Frölich här afgifvit; men jag bekänner uppriktigt, att jag haft svårt fatta håns argumentation, emedan denna nog mycket boVlskymrnes af underliga poetiska bilder och ordspråk. Jag skulle visserligen äfven kunna citera ett annat af det sednare slaget, som skulle kunna lämpas på den ädle Grefven; dock jag vill ej belasta prot. med hvad ej till saken hörer. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid BancoUtsk:s memor. N:o i3a gjorda anmärkn:r hindra dess antagande samt memor. således böra återremitteras. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Cederschjöld begärde votering. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller få veta, hvad som blir contrapropostn. Hr Dalman: Jag yrkar afslag såsom contrapropos., föreställande mig, att återremiss blott skulle tjena till att fördröja ärendets afgörande.
Detta är också grundorsaken hvarför jag icke anser mig nu kunna i allmänhet bifalla förenklingsåtgärden. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har, af ömhet för räntegifvarne och för den möjliga händelse all någon af dem Den 9 September f. m. 187 skulle kunna lida skada i händelse förenklingen vidtages, afstyrkt Frih. Pal mst jernäs förslag. Det är likväl svårt att kunna inse huru någon skulle kunna skadas deraf att lian, i st. f. att utgöra sin säd sammanblandad, finge utgöra den med t. ex. A;del korn och -|:delar bafra, kornet för sig och hafran för sig. Derigenom skulle undvikas stridigheter hvilka nu rätt ofta uppstå, då det är svårt, ja omöjligt, så vida man icke räknar kornen, att kontrollera om deu sammanblandade säden innehåller behöriga procent af hvardera deruti ingående sädessorten. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, framställde II r Gr. o. Landtm., att den del af ifråga vande punkt, hvarå serskild propos. af Hr von Hartmansdorff blifvit yrkad, innefattade: ”1 afseende på kronooch kyrkotionden hafva väl komiterade ansett någon förenkling vara af behofvet påkallad, enär denna utskyld på de flesta ställen vore bestämd uti spanmål af sådane slag, som utgjorde ortens hufvudproduktion; men som uti några län förekomme, att tionden vore utsatt jemväl uti andra persedlar såsom smör, arter och bönor, hafva komiterade föreställt sig att det i flere afseenden skulle lända till lättnad både i jordebok och räkenskaper om i de fall, då tionden vore utsatt antingen i andra persedlar än spanmål, eller uti andra sädesslag än hvaraf densamma i allmänhet inom orten utgjordes, sådant kunde förändras, i hvilket afseende komiterade föreslagit, som K.
För detta ändamål hade han anstält betydande detaljforskningar öfver den engelska arbetsklassens historia från Medeltiden ända till våra dagar. Sedan ingången af 1860-talet började han åter praktiskt, såsom agitator, ingripa i arbetarerörelsen. Planen till ett internationelt förbund mellan * alla länders arbetare, hvil-kens förverkligande fördröjts genom den revolutionära rörelsen 1848 och de nationalitetsstrider, den hade i sitt följe, samt genom den derefter inträdande reaktionen, upptogs nu åter. Den 28 September 1864 konstituerades i London den Internationella arbetareföreningen, vanligen blott kallad In-ternationalen. Karl Marx var medlem (för Tyskland) af dess generalråd och tillika dess sekreterare. Han blef nästanfrån början den ledande själen i detta samfund, som genom den del det hade i en mängd arbetsinställningar i stor skala i olika länder, och genom den del det misstänktes hafva i det parisiska kommunupproret, det spanska kantonalsistuppro-ret m. fl. omstörtningsförsök ådrog sig ett så våldsamt hat å de egendomshafvande klassernas och en så ihärdig förföljelse å regeringarnas sida. Men under år 1872 visade sig en splittring, och förbundet delade sig i tvänne skilda partier, centralisterna (Marx ’ anhängare) och federatistema. * Sedan dess kan Internationalen såsom samfund faktiskt anses upplöst. Marx ’ personlighet var icke heller särdeles egnad att blidka och återförena söndrade sinnen. I motsats till Louis Blancs blida och vänliga väsende var Marx sluten, sträf och befallande, hans uppträdande och ton bittert polemiska. Under de senaste åren hörde man ej-mycket talas om Marx. Han afled i Mars detta år. Nationalekonomerna af den liberala skolan sökte länge tiga ihjäl Marx ’ “ Das Kapital “. Men skriftställare sådana som A. Schäffle och E. Laveleye * hafva erkänt denna bok som ett vigtigt inlägg i den sociala frågan.
4 Bil. till K. M. Nadina Propos. IV.-o 3. Stats-Råden: fl. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Mörner. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Schwan. Grefve af Ugglas. Hof-Caneelleren <von Schulzenheim. Stats-Secreteraren Nordenfalk. Stats-Secreteraren uppläste till justering ett på Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning författadt förslag till Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer angående Vacance-afgifts erläggande af Rustoch Rotehållare vid Båtsmanshållet, då Båtsmän under krig afgå. På Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande af bifall till detta förslag, såsom öfverensstämmande med Kongl. Majrts förut fattade beslut, täcktes Kongl. Maj:t samma förslag, sådant det vid detta Protocoll finnes bilagdt, i Nåder gilla, och befalla att Proposition skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständer afgå. Ex Protocollo C. R. Kökeritz. Kongl. KONGL. MALTS Nådiga Proposition till Rikets Ständer om fortfarande af det vid senaste Riksdag beviljade anslag till anläggande af en Vatten-ledning till Carlskrona ; Gifven Stockholms Slott den stg Oetober 1828. Sedan Kongl. Maj:t vid senast hällne Riksmöte, genom afla ten Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskott, framställt angelägenheten och fördelarne af en Vattenlednings anläggande till Carlskrona, för att! bereda denna Stad, jemte dervarande Flotta erforderlig tillgång å friskt vatten, hafva Rikets Ständer efter tagen kännedom af de för denna anläggning uppgjorde förslag jemte alla öfrige till ärendet hörande handlingar, enligt underdånig Skrifvelse af den 1 December i8a3, icke allenast till Kongl. Maj:t öfverlemnat att efter den plan, som tjenligast kunde finnas, låta ifrågavarande vattenledning fullborda, utan ock för ändamålet anslagit 16,666 R:dr 3a sk.
Att de unge ej skulle hafva någon skuld, är osannt, men det är lika osannt, att samhället icke också har sin dryga skuld. Har man genom sin verksamhet blifvit stäld vid de ungas sida, dagligen sett deras lif på nära håll, delvis fått deras förtroenden, och blickar man i denna belysning tillbaka på sin egen uppväxt och ungdom, då måste man erkänna, att så är. Och derför kan man hysa en verklig kärlekens medkänsla för de missriktade och förfelade existenser, hvilkas skriftställeri och offentliga uppträdande man för samhällets och isynnerhet för den uppväxande ungdomens skull måste, med sedlig harm, på det oförsonligaste sätt angripa och bekämpa. Och derför åter, – räckes åt ungdomen ingen hjelpande hand, utan stannar man vid ett undertryckande af denna litteratur, då är hjelpen blott half – och knappast det – och half hjelp är ingen hjelp. Dessa cyniska utgjutelser, som böra nedtystas, äro förvridna ekon af ett skri efter hjelp, som ohördt förklingat. Nedtysta vi endast, utan att akta på detta skri och utan att hjelpa, då göra vi oss skyldiga icke blott till en obarmhertighet, utan också till ett skrymteri, för hvilket vi skola tvingas, kanske förr än vi ana, att aflägga en räkenskap, som blir vår dom. Det är samhällets pligt att undertrycka och bestraffa brotten, men om samhället, på samma gång det utöfvar den pligten, uppammar brottslingar, är samhället sjelf den största brottslingen. Samhället har ingen moralisk rättighet, och ännu mindre någon pligt, att bestraffa brott, till hvilka det sjelf genom öfverträdelse och underlåtenhet är skulden. Må ingen göra sig skyldig till den ytligheten, att han i detta »erkännande» ser ett försvagande af den förkastelsedom, som förut blifvit fäld öfver det sedeslösa skriftställeri, hvilket grasserar ibland oss, eller ett försvagande af vår bestämda fordran att få skydd enligt gällande lag mot denna hydra. Ett sådant erkännande kan mycket väl stå tillsammans med både denna dom och denna fordran.
Oen deri bestyrkta grundsattS: att det i alla tider warit Swensta ZqstketS urgamla rättighet, att sjelf förädla de producter det med filt och moda ur egen jord framalstrar, blifwer grund - Den 14 September. 43 r grundwalen kill mitt > särskilta Betänkande, och i anledning deraf pästär jag cn sä fri Bränwins-bränning som nedan anförande Reglor och flutföljder kunna medgifwa, utan nägon afgift derföre; kunnandes hwad Kronan derigenom misier genom en särffildt Koppskatt ersättas, eller ock ä annat sätt som hälst WewrllmngsUkffottet äger att fbresiä. itfta Regeln. Nyttjandet och förädlandet af Jordens och arbetarens första product pä hwad sätt som hälst, bör ej förmenas eller pä rrägot sätt inskränkas för den producerande. Ma som Hafwa egit Jordbruk, Landtmannen lika sä wäl som Jnnewänaren i alla de Städer som idka äkerbruk/ äro säledcs berättigade att bränna Brännan. Undantag. Soldater, Ryttare, Bäksmän, Inhyseshjon, Strandsittare, med siere dylika , äga ej egen Jord, och fä ej bränna. Torpare icke eller utan tilständ af Jord ägaren, som i denna händelse fär för mänga Skogwaktare. 2:0 Uti denna rättighet bör intet ingrepp skr, sch friheten att bränna icke lida minsta inskränkning, hwarkrn i afseende pä tid eller knapp ärswäxk, eller Pannans figur, eller wahrans afsalu eller Inrikes Transport. Pä detta sätt och e) annars befrias allmogen frän Krono-Betjeningens blytunga wälwilja och handräckning. Un 4Zr Den 14 September. Undantag. Lill ordnings minnande bbr Jordägare ej sälja mindre än halfstop kanske minst kanna. Han bör wara fbrädlare af stn egen wahra, ej Krögare. Z:o Bränwin mä införas frän Landel till alla Städer, samt emot lindrig Tull utföras till Utrikes orter.
Z. Tag under några veckor tre gånger dagligen tre stycken Filida ferratm cum chinina. Tag kväll och morgon en afrifuing med lakan öfver hela kroppen m e d vatten af rumstemperatur. Förtär kraftig föda, isynnerhet mjölk och ägg, och drick dagligen en halfbutelj porter. Vistas så mycket som möjligt ute. Håll humöret uppe, ty så vidt N i ej vidare utsätter E r för orsaken till Ert onda, kan ni säkert hoppas förbättring. » Lämpliga; böcker bör N i ej skaffa Eder. FÖrlofvad. Sannolikt finnas flere. I alla händelser bör N i använda följande medel. Tag två dagar å rad tre gånger dagligen fyra stycken Santouinkakor (Trochisci Santonini). Tre timmar efter det N i tagit de sista fyra kakorna, tages två matskedar ricinolja. — A t t orsaken till E r t diarrhé kan vara närvaron af mask, är ej omöjligt. D; r — d. Frågor. l i v a r köpas snörmakerier bäst och billigast? Fattig sömmerska. Hvilket är bästa saltet att k o n - servera s. k. konservärter för vintern, och hur Jagas de smakligast? Magdalena. Huru användes aseptin för köttkonservering, och livad är bäst, aseptinpulver eller aseptin på flaskor? Magdalena. Vill någon af Iduns läsarinnor upplysa mig, pä hvad sätt man kan erhålla medel att vistas vid en folkhögskola? H u r mycket man erbillnr? Om någon sådan på- går under vintermånaderna, t. ex. vid Tärna i Vestergötland? O m man kan erhålla statsmedel äfven till Hästbergs i Dalarne? Snart svar emotses tacksamt af Martina. Skulle någon af Iduns läsarinNOR, som genomgått folkskollärarinneseminarium, vilja säga mig, om det är möjligt att på egen hand studera till inträde i tredje klass. Hvilka läroböcker som begagnas? Har Lundenska lärarinneseminariet börjat? Ä r undervisningen fri? Martina. Hvilken bland de många undervisningsböckerna angående skötsel och vård af växter i boningsrum kan rekommenderas såsom mest praktisk och tillförlitlig? F ö r svar blefve Olga mer än tacksam.
Skulle <7onm!tutionmttsr0ttet anmärka, at Stats Rådets Ledamöter samfält eller en eller flere af dem, uti deras rädsiag om allmänna mätt och steg, icke iakttagit Rikets sanffoldiga nytta, eller at nägon Stats-^ccrewriire icke med vwäld/ nit, sticklighet och drift sit Förtroende Ämbets - 423 Den 2 Iunn. Ämbete utöfwat, äge dä Utffottet at sädant tilkännagifwa för Riksens Ständer, hwilka, om Le finna Rikets wäl det kräfwa, kunna hos Konungen ffrifteligen anmäla deras önskan at han wille ur Stats-Rädet och ifrän Ämbetet ffilja den eller dym emot hwilka anmärkning blifwit gjord Frågor uti detta ämne kunna i Riksens Ständers klena wäckas och af andre Riksens Ständers Utskotts än Lon8timtionsUtskottet, hos Ständen andragas, men icke af Riksens Ständer afgöras förr än sistnämndeUtskott deröfwer blifwit hördf. Under Riksens Ständers öfwerläggningar derom, ffola icke Konungens beslut uti mäl, som röra enskilde Personers och eorporationei'8 rättigheter och angelägenheter kunna ens nämnas, ännu mindre nägon Riksens Ständers pröfning underställas. 108, Til Tryckfrihetens wärd skola Riksens Ständer wid hwarje Riksdag förordna sex för kunskaper och Lärdom kände Män jemte lustUiseOmbudsmannen, som bland dom före ordet, Deste Lommitteracle, af hwilka Twä, utom kust, UkL Ombudsmannen skola wara Lagfarne, äge sädan befattning at, i händelse nägon Författare eller Boktryckare innan tryckningen, sjelf öfwerlemnar dem en skrift och begär deras yttran. de, huruwida ätal derä, efter Tryckfrihets-Lagen, kan äga rum, ffola.susUti»; Ombudsmannen och mindst Trenne LommltterLUe, hwaraf en Lagfaren, et sädant yttrande ffrifteligen afgifwa.
Tarfvas för gemensamt gagn hägnad emellan egor, som i tegskifte eller samfällighet ligga, eller skall för sådana egor hägnadsskyldighet utgöras i rågång mot andra egor; tagen då alla grannarne i bylaget eller samfälligheten del i stängseln efter thy, som de hafva i egorna del;» har Jan Andersson från Stora Kopparbergs län ansett böra förtydligas, synnerligast i afseende pä hvad med »rågång mot andra egor» menas; Men då Utskottet, för sin del, anser denna § fullkomligt tydlig och att någon tvekan icke kan uppstå om hvad som menas med »rågång mot andra egor»; kan Utskottet icke till något afseende förorda denna motion. Till 12 §, som har till föremål att bestämma, huruledes hägnadsskyldighet skall fullgöras i de särskilda händelser att egoskillnad framgår i eif, å eller annat vattendrag, som ej utan stängsel fred gör, eller uti allmän farväg, eller öfver berg eller annorstädes, der hägnad svårligen kan uppföras, hafva åtskilliga motionärer, nemligen förrbemälde Hullman samt Mäns Månsson från Calmar län, Nils Swensson från Blekinge och Nils Jansson från Östergötland ansett ett tillägg böra göras, innefattande föreskrift, att hägnad vid allmänna vägar skall fördelas efter skatt på samtlige skiftesdelegare; hvarjemte Olof Lagergren från Gottlands län hemställt, att uttryckligen stadgas måtte, det hägnad skall npprättas mot allmän väg. Utskottet erinrar till en början, att dylika föreskrifter, om de böra i författningen inflyta, icke hafva sin plats i 12 §, enär denna, såsom nyss är nämndt, handlar om huru hägnad skall vid vägar och på andra sådana ställen, som i § uppräknas, anbringas, men de föreslagna tilläggen åsyfta dels statuerande af hägnadsskyldighet, dels en särskild delningsgrund för sådan skyldighet invid allmänna farvägar. Hvad sjelfva saken beträffar, kan Utskottet ej heller biträda motionärernas åsigt.
Om en och annan ledamot inom Exped.Utsk. skulle anse sin befattning inom Utsk. vara mindre nöjsam, allt för enformig, hvilket man måste medgifva alt den är, emedan der icke gifves tillfälle, sä som inom andra Utsk., att hålla vackra tal, det må man icke förtänka honom, emedan Exped.Utsk:s ledamöters befattning är af beskaffenhet att icke föranleda till vidlyftiga diskussioner. Hvad 564 Den 23 } uli. denna fråga serskildt beträffar, anser jag den vara ganska enkel. Exped.Utsk:s åliggande är enl. min tanke det, att upfatta Ständernas sammanstämmande beslut och alt deröfver npsälta en underd. skrifvelse. En underd. skrifvelse till K. M. kan naturligtvis icke innehålla ensamt nakna beslut, den måste äfven motiveras. Då är det naturligt, att samma motiver som föranledt Ständernas beslut, äfven böra af Exped.Ulsk. begagnas för alt införas i den underd. skrifvelsen. Den saken förefaller mig så klar, att det verkligen på det högsta förvånar mig, att det funnits ledamöter inom Exped. Utsk., som trott att de kunde införa andra eller utesluta något af dessa motiver, eller corrigera Ständernas beslut. Jag påmnner mig för icke längesedan här hafva hört Utsk:s Ordfule Hr Frih. Cederström sjelf begära af R. o. Ad. verba formalia för ett beslut, derföre att han ansåg de föreslagna verba formalia icke fullt uttrycka Ständernas tanke elter vara tvetydiga. Ilan begärde derföre all R. o. Ad. skulle bestämt förklara sin tanke i en viss fråga, på det att Exped.Utsk., såsom jag vill påminna mig han då uttryckte sig, ”sora icke egde rätt alt ändra något af hvad Ständerna beslölo,” utan endast egde att upfatta det i den underd. skrifvelsen, skulle hafva en bestämd ledning för den ifrågavar:de skrifvelsen. Men jag finner nu, då jag ser Frih. Cederström bland reservanterna inom Utsk., att Hr Frihm önskar endast sådana verba formalia, som han sjelf tycker om.
Jag vill icke upptaga tiden med att närmare utveckla dessa skäl, då de dels redan finnas framställda i reservationerna vid Utskts betänk., dels Utsk. såväl deraf som af anmärknma i de öfriga tre RiksSttn bör äga tillräcklig anledn. att i ett blifvande betänk, komma till ett förändradt resultat. Särskildt får jag dock hänvisa till debatten i PresteSt., derifrån åtskilliga exempel, äro att hemta uppå den vanliga beskaffenheten af angifvelser för lasteligt tal å Konungen, och hvaraf inhemtas, huru de mest lumpna anledntr ofta blifvit begagnade, för att anklaga och ofta häkta enfaldiga och okunniga personer, utan att K. M. sedermera tillåtit åtal. Derförutan vill jag afven fästa Utsk:s uppmärksamhet på ett stadgande i Sveriges grundlag, nemi. Reg.Fts 16 §, der det heter, att Konungen ”icke må någon ”förderfva eller förderfva låta till lif, ära, personlig f r i”liet och välfärd, utan alt han lagligen förvunnen och dömd ”är.” Då nu alla Konungens embetsman, i sina embeten, måste anses sortera under samma allm. lag som Konungen sjelf, så frågar jag, om det väl öfverensslämmer med denna lag, alt en medborgare kan till personlig frihet förderfvas, Utan att hvarken vara om brott förvunnen eller, i händelse af åtalets nedläggande, ens någonsin kunna blifva det, än mindre dömd derför. Det synes likväl, som Utsk. i sin juridiska disquisition icke bort alldeles förbise detta grundlagens stadgande och icke ensamt stödja sig på en urgammal lag (1 cap. 2 § Straffbtn), som i Öfrigt alldeles icke passar till den förevar, frågan.
Kanske hade han med en instinktiv skarpsynthet, hvilken är egendomlig för kvinnor och vissa nervösa män, upptäckt eller anat sig till den kritik mot hans person, hvilken hos mig intagit sympatiens plats. Han såg osäker ut på sig själf, och hans tal var nästan pinsamt undfallande. Men på samma gång låg det i hans blick ett misstänksamt aktgifvande på hvarje min minsta rörelse, och när jag talade, såg han ut som en musikkritiker, hvilken sitter och väntar, att få höra en primadonna sjunga falskt. Han började med att fråga, om jag hade tid med honom ett ögonblick. Han talade kort och sökte anslå en lätt ton. Men jag märkte snart, att han i grund och botten var allt annat än säker på sig själf, och med en plötslig nyfikenhet, hvilken dock icke hindrade, att jag på förhand satte mig i harnesk, mot hvad som komma skulle, som om jag väntat en attack, föll det mig in, att han kanske kom för att frambringa en uppgörelse oss emellan. Jag svarade därför, att jag naturligtvis hade tid, när han önskade det, men jag såg på hans min, att min ton misshagade honom. »Tror du icke,» började han, »att man understundom kan ha rätt att undanskjuta liksom något af, hvad man vill uträtta i lifvet, om man samtidigt ... ja, om man samtidigt på andra håll får tillfälle att liksom uträtta något mera samladt, något mera helt och framför allt ingripande? »Jag förstår inte, hvad du menar.» »Hvad skulle du säga, om jag till exempel ginge in som fast medarbetare i en tidning?» Hans sista fråga kom hastigt, tvärt, liksom utslungad med ansträngning, och hans ögon voro häftade vid mitt ansikte som om lif och död berodde på mitt svar. Så fort jag märkte, att samtalet tog en vändning, som icke hade något med vårt ömsesidiga förhållande att skaffa, erfor jag först den lättnad, som kommer, när man undslipper ett obehagligt uppträde. Men på samma gång kände jag mig besviken, som om därigenom något slags ringaktning blifvit visad mot min person, och jag kände mig irriterad öfver, att han först nu vände sig till mig, när han liksom behöfde mig. Jag frågade därför, kanske med någon ironi: »Hvad är det för ett slags tidning?»