Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Författningar noggrannt efterlefvas och inga missbruk med Kronobrefbäringsrätligheten föröfvas till tunga och besvär för allmänheten; att, sedan Rikets Ständer vid sisla Riksdag (kind. skrifvelse N:o 161), i anledning af flere anförde ”klagomål emot den ojemnt fördelade och, till utsträckning, af godtycket synbarligen beroende Kronobrefbäringsskyldigheten, ” i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder stadga, att denna skyldighet icke måtte oftare, än tvänne gånger i veckan, utgöras, dervid dock undantag i vissa uppgifne fall finge ega rum, samt att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvar inom sitt Län, borde, i enlighet med berörde grunder och efter socknarnes hörande i ämnet, uppgöra reglering om Kronobrefbäringen; så har Kongl. Maj:t, genom ofvanberörde Nådiga Bref af den 4 December i83o, förordnat, att Kronobrefbäringen inom de Län, der den, enligt Författningarne, åligger hemmansegarne, skulle ega rum högst tvänne gånger i veckan, på de dagar Kongl. Maj:ls Befallningshafvande, efter vederbörandes hörande, derföre boide utsätta, så vida icke ärendets vigt och angelägenhet gjorde undantag derföre oundgängligen nödigt, såsom vid durchmarcher, Kungseller Kronoskjutsningar, skallgångar, skogseldar och mera dylikt, i hvilka fall likväl innehållet af brefven borde af vederbörande Tjensteman, som desamma afla tit, vid ansvar, såsom för tjenstefel, i korthet utanpå desamma antecknas. Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, få Utskotten anföra, att, då skyldigheten att å Landet fortskaffa Kronobref, som ej kunna med ordinarie post afgå, icke utan menlig inverkan på allmänna ärendenas gång i Landsorterne skulle kunna borttagas, och detta besvär dessutom sedan längre tider tillbaka varit vid visse hemman fästadt; hem - Statssamt Allm.
Ropades starka J a och Nej. Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade , det han, vid åhörandet af Ridderskapets och Adelns svar på den nyss gjorde propositionen , icke kunnat med säkerhet utröna Ridderskapets och Adelös Pluralitet. Herr von Hartmansdorff: Om Herr Grefven och Landt-Marskalken täcktes förnya denna Proposition , torde pluralifeten kunna bestämdare utrönas, och om ingen då yrkar votering, kunde den undvikas, Herr Grefven och Landt-Marskalken förnyade den af honom sist framställda proposition. Den i5 December /. m. 781 Ropades åter starka Ja och Nej. Herr Grefven och Landt-Marskalken yttra* de, det han icke eller denna gången kunnat tillföl i iteiigen utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet. Grefve Posse: Jag för min del är visserligen af den tanka, att Betänkandet borde i bela dess vidd bifallas; men det oaktadt skall jag , till tidens vinnande , och på det hela målet må genom en votering kunna afgöras, gerna medge , att Herr Lagerhjelms tanka må blifva Ja-proposition , icke för det den är rätt, men emedan Utskottens Lag-förslag, såsom antaget af 3 Stånd, i alla fall kommer att expedieras till Kongl. Maj:t. Herr Munck af Rosenskjöld: Då ingen, utom Utskottens här närvarande Ledamöter, yttrat sig för Utskottens Betänkande oföiändradt , är jag öfvertygad , att nästan alla äro af dep mening, att antingen icke afstyrka hufvudfrågan, och gilla Lagförslaget, eller också afstyrka fast Egendoms bortspelande å Lotteri, samt derjemte förkasta Lag-förslaget. Dessa äro de begge hufvudmeningarne. Den 3:dje har ganska få anhängare.
M. framställt förslaget såsom nyttigt, det nekar ingen lämpligheten af; men jag hemställer lill den värde talaren, huruvida han, pä grund af den erfarenhet han inliemtat under sin länga riksdagsmannabana, verkligen tror att sådant är verkställ bart. På denna af mig nu anförda grund anhåller äfven jag att fä tillstyrka bifall till förslaget. Hr Lagerhjelm: Jag kan icke, lika med den första värde talaren, ingå i något bedömmande för närvar, deraf, huruvida det nu ifrågakomna förslaget till ny criminaloch civillag är af beskaffenhet att kunna antagas. Delta hörer, på sätt som en värd talare sedan anmärkt, icke till närvar, öfverläggning. Jag ber derföre att få öfverflytta frågan pä den grund, som här af en värd talare är lagd och som är den naturliga. Han tillstyrkte förslaget af två skäl. Det första skälet var, att förslaget är ändamålsenligt. Det är naturligt, att om det vore af denna beskaffenhet och om det tillika, såsom det andra skälet hette, vore nödvändigt, då hade man icke vidare att befatta sig med någon närmare pröfning deraf. Frågan huruvida delta förslag är ändamålsenligt har likväl en dubbel betydelse. Det kan nemi. vara ganska sant, att det leder till det dermed afsedda ändamål; men månne det äfven är ändamålsenligt att införas uti en grundlag? Detta är en annan fråga. Det andra skälet deremot vore möjligen gilltigt, i fall man vore viss på, att förslagets antagande vore nära nog nödvändigt, och således beror denna frågas afgörande först på, huruvida för - 420 Pen 23 September. slaget Sr nära nog nödvändigt eller icke. Deruti ingär äfven frågan, om det gifves något annat sålt att komma till lätta med öfverläggningarne är föreslaget. Jag medgifver, lika med hvad en värd talare redan anmärkt, alt ett så vidlyftigt måls pröfning på 4 rum, af de 4 Stånden, pä det sätt som vanliga riksdagsmal afgöras, vore ornöjlig att komma till rätta med; men jag kommer härvid tillbaka på en tanka, som, när delta förslag utgick ifrån Const.Utsk., var med detsamma förenad, nemi. tili en reservation. Denna reservation var undertecknad äf Gr.
Det tyckes, som om den » framstående finansmannens » hotelse, att åtal skulle drabba den, som derom framstälde något i tryck, under några dagar afhållit K. R. från att meddela hvad han och andra berättat under iakttagande af sådana försigtighetsmått, att ett åtal icke vore att befara. De första underhandlingar, som fördes lbratt undersöka och reda den intrasslade aflarshärfvan, förmådde de närmast intresserade att hemlighålla. Det var från bankerna som ryktet först utgick. Den 28 mars var en större aftonbjudning hos en af konungens tromän, der några ledamöter af riksdagens bägge kamrar och många som tillhörde den högre societeten voro gäster. Der hviskades det. till en början man och man emellan om den bedröfliga nyheten för dagen och talades sedan gruppvis om, att en anmälan derom, jemte begäran om åtal i behörig ordning framstälts, men blifvit återkallad och att grefve Hamiltons afsägelse af riksdagsmandatet • skulle, inkomma i Första kammarens nä ta plenum m. m. Detta spred sig som ett rykte följande dagen, ehuru då ännu i mindre kretsar, men likväl så, att de ledamöter i kammaren nog voro fa, för hvilka afsägelsen den 30 mars kom som en öfverraskning. Och då kammarens talman, en förtrogen vän med Hamilton, både före och efter » Junker-tiden », efter uppläsandet af afsägelsen, icke hade ett ord att yttra » till beklagande att kammaren förlorade den högt värderade ledamotens verksamhet, » ett yttrande som under jemförliga förhållanden förut varit vanligt, så kunde detta betraktas som en fullt beräknad föregångare till de i af-skedet utelemnade orden. Marcellus har velat uppenbara för den » förvillade allmänheten » huru det blifvit möjligt, att de vanliga orden » i nåder » kunnat bli utelemnade i afskedet då icke något annat förekommit, » än. dunkla rykten, att grefve Hamilton, då allt var förloradt, begagnat sig af den brorsons namn, för hvilken han varit förmyndare, för att skaffa sig penningar. » Denna uppenbarelse lyder så: » Denna sorgliga katastrof inträffade under den tidpunkt, då konung Oscar var hindrad att sjelf föra regeringen.
Såsom jag förut nämnt, är den af mig omfattade åsigten temligen allmänt antagen vid domstolarne under Svea Hofrätt, och jag vet att många domare, som följt den motsatta principen, d. v. s. förelagt svaranden personlig inställelse vid äfventyr af vite, utan att föreskrifva att svaranden derom skulle underrättas, slutligen, då detta vite stigit alltför högt, insett det orimliga i detta förfaringssätt och ålagt käranden att kommunicera svaranden beslutet om hans inställelse. Utsk:t har nu försökt att gå medelvägen mellan de båda olika systemerna. Det bar nemi. velat erinra domaren om det origtiga i alt alltid ålägga svaranden inställelse. Kommer käranden och har _ fullständiga bevis, är rätten skyldig att döma på dessa bevis. Askar han uppskof för att styrka sitt käromål, behöfver ej heller svaranden åläggas inställelse, ty käranden kan möjligen i ingen mån fullgöra sitt erbjudande att anskaffa bevisning, och då vore det orättvist och utan ändamål att nödga svaranden infinna sig. 1 den nu föredragna 3 § har man derföre föreslagit det stadgande, att, i händelse uppskof behöfves för att käranden må styrka sitt käromål, sådant skall beviljas, utan att svaranden kallas. Pröfvar återigen rätten, att svaranden skall höras, vare sig käranden begärt sådant eller ej, inträder ett nytt förhållande, ty rätten fattar då ett beslut om svarandens inställelse, hvarpå denna icke på grund af stämningen var beredd, och då bör käranden vara skyldig att meddela svaranden detta beslut. Härom stadgas i sista punkten af den föreslagna §. Enligt min åsigt har Utsk:t på detta sätt gått den rätta medelvägen mellan de båda olika principerna. Den siste värde talaren har förebrått Utsk:t en viss benägenhet för tredskodomar. Detta kan jag dock ej finna. Med tredskodom förstås i allmänhet, att en sak afgöres, vid svarandens uteblifvande, redan å första tinget, men Utsk:t har sagt, att en sak kan fullföljas vid två, tre ting, fastän svaranden ej inställer sig. För min de! tror jag för öfrigt, att tredskodomar ej äro stridande mot svarandens intresse.
Och 0111 jag ej vore adelsman och ägde den största bildning, den största jordegendom i Sverige, så ägde jag likväl ej rätt att inträda i BondeSt.; det skulle förskjuta mig, och jag vore utesluten. Det är i min tanke ett stort fel uti vår nuvar. Reg.Form, alt så uteslutande hafva gifvit Ståndet representationsrätt och nekat hvar och en, som förut tillhört annat Stånd, men ingått i bondens yrke, att der äga representationsrätt. Deruti ligger, enligt min lanke, den egentliga roten till det missförhållande, som finnes inom vårt representationssätt. Jag antager således, att desse individer måste inympas på de nuvar. Stånden, eller ock utgöra ett särskildt Stånd för sig, Jag öfverlåter åt ett blifvande Const.Utsk. att utreda della ämne. Jag tillåter mig ej att försöka det. Om således dessa individer skulle få representationsrätt, d. v. s. rättighet att välja och kunna väljas; så stöde ändock fyra Stånd med dessa individer inblandade inom sig eller också derjemte ett femte Stånd, såsom grund för vår blifvande representation. Om då R. o. Ad. väljer inom sig, så återstår att utreda huru stort deras antal borde blifva. Jag har föresatt mig här att ej antaga någon siffra, utan blott tala om grundsatsen. Jag tror således att härvid bör betraktas, att antalet af detta Stånds ledamöter borde stå i jemnvigt med de öfriga Ståndens. Skälet dertill skall jag längre fram närmare angifva. Sedan dessa fyra eller fem Stånd stöde i lika antal emot hvarandra, så återstår det att undersöka, huru dessa skola verka lill det allmännas bästa. Vi äga nu fyra Stånd på fyra särskildta rum, d. v. s. ungefärligen detsamma, som en kammare. Det är åtminstone, efter mitt begrepp, ej något annat, fastän vi äro skiljde på fyra rum. Jag skulle kunna föreställa mig dessa fyra Stånd i ett rum, i hvar sitt hörn, och detta skulle vara ungefärligen detsamma, som om de vore tillsammans. Delta har likväl det emot sig, att uti vissa frågor kan ett intresse öfverflygla trenne, hvilket i min i6 Den 21 October f. m. öfvertygelse är orättvist; ty det allmännaste intresset borde väl gälla.
Tuominen kastade en ilsken blick ur sina sura ögon på den unga mannen, i det han buttert anmärkte att han aldrig gjort något ondt, men i Lenas minne dök som en blixt upp en af de varningar hon fått med på vägen af klokt och erfaret folk. Är det är det ett sådant där dåligt ställe? frågade hon med en sådan min af förskräckelse att kontoristen inte kunde låta bli att draga på munnen. Nej, nej, sade han lugnande. Det är det inte, men karlar komma dit i mängd af alla möjliga slag och de dricka och Det är jag inte rädd för, afbröt Lena med en säker knyck på nacken. Karlar hade hon nog sett förut, både fulla och nyktra. Var det inte något värre, sade hon, så skulle hon nog taga tjänsten. Därvid blef det. Kontoristen hade annat göra än att hålla tal om världens falskhet för obstinata bondjäntor, som ändå till slut gjorde ackurat såsom de själfva ville. Han höjde på axlarna och vände sig till en annan kund, som frågat besked om något, medan Lena anhöll om upplysning af sin blifvande husbonde om, när hon skulle komma i tjänst, huru hon skulle få upp sin kista från Castle Garden o.s.v. Det åtog han sig alt att uträtta. Hon skulle bara följa med och vänta, medan han bestyrde om en expressman, så kunde de sedan genast begifva sig till hotellet. Men hade hon inte någon i följe med sig, som hon ville taga afsked af? Nej, ingen annan än de reskamrater hon träffat på ångbåten, hon var helt ensam. Och orlofsedel hade hon inte häller, hon hade aldrig tjänat förut, men prästbetyg och pass hade hon i kistan. Sådant frågas här inte efter, upplyste Tuominen öfverlägset. Det är ett fritt land, där man är sin egen herre. Det föreföll Lena underligt. Alldeles som lösdrifvare allihop. Men hon för sin del var ju dokumenterad i alla fall och hvad andra voro rörde henne inte. Hon tog afsked af några reskamrater, som också kommit upp till kontoret, och tågade därefter i väg med sin nya husbonde, tillbaka ned till Castle Garden. Där blef alt klart i en handvändning, och därifrån gingo de till pelarbanans närmaste station.
Herr Lnelkjölö, Lar! kreäric, begärde at hans i Lconomie Utskottet afgifne särskilte yttrande rötande flyttningstiden för tjenstehjon mätte upläsas; hwitket skedde. Derefter tilläde Herr LneLjölst: kiconomil. UrskottetS förcmäl har warit landctS omsorg och »välfärd. -Pä sädan grund har Utskottet sökt häfwa all lystnad til sjelfswäld och oanständig lefnad, och öka de närande lemmar til Landets upodling och dymedelst ukwidga brödet för det allmänna och enskilta, som hämtas af Landets odling. Om wi härutinnan misstagit oss, sä har det skedt af wälmcning. Wi hafwa äfwen lågt pä wigtskälcn, bäve för husbönder och tjenstehjon, pä bägge sidor plikt. Ock finnes ingen H i piojeLet, där husbondes plikt är sparad, fär tillägga, at sjelfswäld hoS tjenstehjon mycket til - zr tagit och kk-.u^»-dageligcn; och om hu-botidc kj har rätk t!l lydnad, sä har han cj mycket skäl för dct han lönar sit tjenstefolk. Hivad rörande Tjenstehjon är stadgat, är säledeS billigt, mcn dct är ock billigt at Husbonde har plikt, hwilkct torde wara dct första exempel j ernsrierads författningar detta tidchwarf. Äter hwad Föräl» drar och Varn angär, sä är wäl ingen tsng med natur och billighet mera öfwercn-stämmandc, än at de qwarblif» wa i sina Föräldrartjenst framför nägon annan hus, bonde, dä de lätta sina Föräldrars swctt och med dem samla dct arf hwaraf de sjclfwe L framtiden sig begagna.
Vidare har mot Utskottets förslag blifvit anmärkt, att den betydliga inkomst, Staten eldigt nu gällande Bevillnings-stadga kunde påräkna af de enskilda bankerna, sannolikt koinme att, efter Utskottets förslag, betydligen minskas samt slutligen, att §:ns ordställning kunde gifva anledning till tvekan, huruvida med yttrandet »nästföregående året» menades kalender-år eller det år, som hvarje särskild banks räkenskap omfattade. Till bemötande af dessa anmärkningar har, å andra sidan, blifvit anfördt, alt de för de enskilda bankernas beskattande uti nu gällande
Hvad Marmontel yttrar om Creutz, att han ”med snillets passion förenade dygdens”, gäller lika om dem båda. Men Creutz lät ingenting störa sig i den harmoniska drömfägringen af en själsverld, der han alltid förmådde insmälta och rena hela det vanliga alldagslifvet; så att han förvandlade äfven sin minister-befattning, och slutligen andra höga ämbeten, samtligen till poesi, utan att derför sköta dem mindre skickligt. Gyllenborg ägde ej denna fantasiens böjlighet att lämpa sig efter hvardags-verklighetens fordringar; och var fördenskull, så ofta han ej fick ifrån dem aflägsnad lefva i en litterär och huslig ro, benägen att möta dem med förtrutna ögonkast af en godmodig vrede. Denna olikhet, under all den öfriga likheten, förklarar tillräckligt, hvarför ej han, liksom Creutz, under Gustaf III:s spira uppsteg till rikets högsta värdigheter. Såsom det synes, fjermades han ock från den vittre Konungen, oaktadt all ömsesidig vänskap, af någon icke alldeles öfvervunnen politisk skiljaktighet. Utan tvifvel var det Dalins upprigtiga afsigt, att i allmänhet ställa sig de fransyska klassiska mönstren till efterrättelse. Dock tillät han sig dervid många och ansenliga friheter: ofta väl blott af beqvämlighet och brådska; men äfven i följd af sitt aldrig slitna samband med en viss gammaldags-svenskhet, som var honom kär, och som ypperligt förliktes med Engelsmännens föredömen af ett mindre granntsigtadt sätt att skämta. Creutz och Gyllenborg voro de förste, som i Sveriges skaldekonst gjorde fullständigt allvar af den fransyskt-romerska smaken och smakläran. Men till deras hjertan och snillen kunde blott det ädlaste, blott det upphöjdaste, blott det manligaste och dygdigaste af det tänkesätt, hvarmed denna smaklära sammanhängde, finna väg.
(Vexelbanco-skulden utgörande den Zi December 1809 L:dr 22,69^,5,1 Kar till den Zl vee. 1828 stigit till k:dr 82,691,642, skulden i klingande m^nt beräknad a 128 sk., samt inbegripen bonden för Liksgäldssedlarnes inlösen men med afdrag af Lopparpolletterne.) venna period kan, med ledning af 8ländernes vid olika Liksdagar pä Länkens förkällande ock rörelse verkande beslut, indelas i 4 tidskiften, det sörsta omfattande aren 1810—1814, den andra ären >8i5—1817, det tredje arén 1818 —1822 , ock det fjerde arén 1828—1828. kinder det första fortgingo oafbrutet, ä ena sidan, Länkens utbetalningar till liqvid af förra Lrigets skulder ock, a den andra, 8talsVerkets anslagne (lapitaloek Länte-betalningar till Lanken. 1809 ärs Legeringsform bade anvist till L. äs:ts disposition för utomordentliga bekof rine sä kallade Lreditiver. vet lilla Lreditivet liftades Zr j Lanken med L:dr 5oo,ooo, till bvars successiva inbetalning, med ränta, 1810 ärs ständer anvist Lond, en åtgärd, som sedermera icke blifvit vidtagen, utan kar vanligen, bvarken för lilla (lreditivet eller andra tilllälliga Oreditiver, annan tillgäng blifvit anvisad än Lanken; eller LiksgäldsLonloirets 32 8tatsoell Lanco-kltskottens lätt att utgifva n^a selliar. IVlen lietta tilliste eger anlira meia pä 8veriges väl intlvtelserika bänrlelser att uppvisa. Liket inkom i ett n^tt Krig, till Utgång oell verkningar af alldeles motsatt art mell llet sa olyckliga körutgäenlle.
2g3. A. 2g5. — N:o 176. angående upphörande af mötespassevolance-afgiften för manskapets underhåll vid indelta cavalleriet och infanteriet. XVIII. 323. — N:o 177. angående aflöning åt en lärare vid ifrågaställd skolinrättning på Öland. XVIII. 323. — N:o 178. angående den tullafgift, som af Kongl. Danska Regeringen uppbäres för Svenska fartyg, hvilka passera Öresund. XVIII. 323. — N:o 17g. angående armeens förseende med byxor af blått med hvitt meleradt kläde. XVIII. 323. — N:o 180. angående nedsättning i försäljningspriset å Svensk Författningssamling. XVIII. 323. •— N:o 181. angående lindring i roteringsoch rustningsskyldigheten i Jemtlands Län. XVIII. 323. A. 331. — N:o 182. angående dagsverksskyldigheters utgörande till kungsgårdar och boställen. XVIII. 332. — N:o i83. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående sökt creditivrätt i Rikets Ständers Bank för Stockholms stads Drätselcommission. XVIIh 332. — N:o 184. i fråga om ändring af 8 cap. Handels-bnlken och uppinifvande af Kongl. Förordningen d. 1 October 1702: angående straffets skärpande för mätare, sorn med oriktigt mätande beträdes. XVIII. 332. — N:o iS5. angående rättighet för åtskilliga städer att återbekomma af dem erlagd rotefrihetsbevillning. XVIII. 332. ( 100 ) Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: — N:o 186. i fråga om näringsfriheten. XVIII. 332. XIX. A. 26. XX. B. A. 249.
General-ordres N:o 842 af d. 31 Dec. 1849, hvilken slutar med dessa ord: ”egande vederbör, att på grund af den under nästkommande års möstringar och möten vunnen erfarenhet till K. M. i underd:liet inkomma med hem - Den 7 Maj e. m. 327 ställanden om de förändringar uti den här angifne fördelningen, som af lokala omständigheter eller andra skäl möjligen kunna vara påkallade'". Då åtgärdens bedömande i sin helhet fordrar en serskild granskning så väl af de områden, som anslagits till Infanteriet, som af dem utur hvilka Kavalleriets och Artilleriets Beväringsmanskap skulle utväljas, samt slutligen af skälen för valrättens utöfning af Landshöfd:n, så anhåller jag att för detta bedömande få lemna följande upgifter: a) Såvida K. M:s afsigt med Dess nåd. propos. att mellan Stam och Beväring bilda den personliga bekantskap, den gemensamhet i minnen och intressen, som utgör det starkaste bandet emellan män, ämnade att samfäldt verka för fosterlandets väl och ära, skulle vinnas, så måste samtlige Infanteri-reg:ten och korpser erhålla sitt Beväringsmanskap från samma delar af landet så i fred som krig. I den händelse Stamoch Beväringsmanskap hade varit fördelade öfver hela landet i ett jemnl förhållande till befolkningen, hade saken varit ganska lätt alt utföra.
Folkmassans ringare tillväxt i Länet åren 1848, 1849 och 1850 synes åter hafva sin grund deri, att 1846 och de följande åren, med undantag af 1850, den såkallade torr-rötan förstört större eller mindre del af potatisgrödorna, och att odlingen af denna växt derföre icke kunnat under de sednare åren drifvas i lika utsträckning som förut, ulan efterhand aftagit, hvilka menliga omständigheter försvårat de mindre bemedlade landtmännens samt arbetsklassens utkomst och bergning, och sannolikt verkat till flera utflyttningar ur Länet och färre äktenskaps ingående, än eljest kunde hafva varit fallet. I verkligheten är dock folkmängden större än som manlals-längderne, efter hvad här ofvan är upptaget, visar; ty sällan äro allmogens uppgifter lill mantulsskrifningarne fullständiga hvad angår minderåriga barn och andra skattfria personer, hvilket har lili följd att många af dessa barn och personer ej blifva i längderne antecknade; och af de talrika hushåll bland arbetsfolket, som vid ilen tid skattskrifniugen hålles flytta från en församling till annan, blifva icke få, åtminstone för det kommande året, ur mantalslängden^ uteslutne, dels i anseende till försummad anmälan och dels till följd af protester mot inflyttningarne. De uppgifter å folkmängden, som presterskapet efter kyrkoböckerna lemnar till grund för Tabellkommissionens arbeten, upptaga ock högre samt mera tillförlitliga siffertal i detta afseende än mautals-längderne. Om allmogens i Länet lynne och egenskaper är ej annat att säga än hvad de förra underdåniga berättelserna innehålla; dryckenskapslasten har väl, när man jemför närvarande tillståndet med det, som agde rum för 15 till 20 år sedan, betydligen aftagit, men vidlåder ännu mycket arbetsklassen och vissa orters invånare, samt utgör en väsendtlig orsak lill fattigdomen inom mången hydda.