Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har också under Riksdagens lopp genom någre af sine Ledamöter låtit taga en närmare kännedom af desse Machiner och Fabriksredskap, å de ställen h är i Staden der desamma äro uppställde och begagnade. Och Utskottet har derigenom vunnit den upplysning, att desamma äro af en här i Riket hittills okänd beskaffenhet; att de både i afseende på 220 Stats-Utskottets en betydlig vinst i tid och besparing af arbetskrafter fullkomligen uppfylla det med dem åsyftade ändamål, och således med verklig framgång användas af de Fabriksidkare, af hvilka de innehafvas. Då således dea penningeuppoffring ManufacturDiscontFonden fått vidkännas genom ifrågavarande Machiners och Fabriksredskaps införskrifning , sy.nes till större delen motsvarad af den nytta desamma redan hafva tillskyndat och genom ett allmännare spridande af kännedomen om deras företräde, troligen kommer att i framtiden ännu ytterligare tillskynda inhemska Näringarne, anser sig Utskottet vid ett sådant förhållande, icke äga skäl att vid nämnde införskrifningar och deraf uppkomne förlust för ManufacturDiscontFonden, göra någon anmärkning. §• 3. Fonden till Jorlagstån. Hvad angår den af ManufactarDiscontFondenS medel till förlagslån för nya, här i Riket förut okända uppfinningar och inrättningar i Slöjdeväg afsatta summa, 200,000 R:dr R:co, utgjorde vid 182.7 års ingång, beloppet af dylike beviljade lån i34,553: 12. 5. Af desse lån har under loppet af samma år endast influtit den å Handlanden A. R. Lorents lån inträffade första afbetalning i3,333: 16. - Betänkanden, N:o 20r.
Den här ofvan medgifna tullrestitutionen eger icke rum vid utförsel till Norrige. § io. Skeppare, inhemsk eller främmande, som, för trängande orsaker eller till inhemtande af ordres för sin vidare resa, inlöper i Svensk hamn, der Sjötullkammare finnes, må derstädes, utan skeppsumgälders erläggande, intaga förfriskningar oell anställa nödiga reparationer, äfvensom, under iakttagande af hvad lista Kapitlet af Tull-stadgan af den 7 December 1860 föreskrifver och efter behörig märkrullas afgifvande, lossa större eller mindre del af sin last och intaga fyllnad deri, utan att erlägga tull för mera, än som lossas; men för fartyget belöpande skeppsumgälder skola, med iakttagande af hvad ofvanstående 4 § föreskrifver, betalas, då lossning eller lastning egor rum. Dock må, under fart från en till annan utländsk ort, fartyg, utan sådana umgälders erläggande Bilt. lill It. St. Pren. 1862—1863, 10 Sami. 1 Ajd. 12 Haft. 9 66 Förslag till Tulltaxa. kunna lossa så stor del af innekafvande laddning, som icke öfverstiger fjerdedelen af fartygets lastdrägtigket, för utrönande hvaraf fartygets skeppshandlingar må tjena till grund. Fartyg, inhemskt eller främmande, som i Svensk hamn intagit en del af sin laddning, må i annan Svensk hamn der, enligt l:sta Kapitlet af Tull-stadgan, lastning får ega rum, intaga fyllnad deri.
maftgöritigett mib därmaranbe Station, ocd meb rättighet att mib benfantmaé 2snformationémerf njuta um bermiétting. SÖaranbe bejjutom bet mib ftjfnämnbe ©tation för* lagba ©feppgo(je*€ompagnie öfabt till en förbubblab jfprfa. 3 öfmerené|?äntntelfe meb dmab Rifeté ©tanber mib ftffa Rifsbag bejjutit, dae tillfälle blifmit berebt för ägare af $ro* noffattedemman, beruftabe ©äterier oed fTabéjorb af ^ronofFatte* natur, att, genom erläggatibe af ben utaf Rifeté ©tanber ftab* gabe löfen, förmärfma ftg fri bifpofttionérätt, ej minbre öfmcr c-H å beraé jörb frambeleé märattbe Sf|?og, än ocf öfmer afta berfläbeé reban befintliga, men för gottan icfe anmänbbara Sfar. derjemte d<m $ongl. 5D?aj:t, pä bet att meberbörattbe jorbäga* re, fä fnart forn möjligt, må fomma i ätnjutanbe af oinjfränft bifpofttionérätt öfmer Sf (logen, beflämt en mift tib, inom fytoiU fen alfa ä berörbe jörb mäpattbe ocd för glottané räfning ffämp* fabe Sfar böra mara fäffba ocd apterabe; äfmenfom jfongl.
BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet anmodat ConstitutionsUtskottet, att i 14 §• af Instructionen för Riksens Ständers Justitieombudsman föreslå det tillägg att han måtte, dels vid Bihang till R. S. Brot. $:djc Sami. 30 *34 ConstikuiionsUtskottets bet^nhnndem hvarje Riksdags början tili ConstitutionsUtskottet inlemna jemte de öfver hans Embetsförvaltning sedan förra Riksdagen hållna Diarier, äfven sin Embets-berättelse, för att af Utskottet granskas i hvad som icke ttllhör LagUtskottets befattning, och dels för RiksensStänder, då han uppgifver hvilka af Deras vid sednast förflutna Riksdag fattade beslut och framförda hemställningar af Konungen gillats, utfärdats och till verkställighet befordrats, tillika anmäla dem, som icke blifvit i underdäninhet föredragna eller i Nåder afgjorda. Då, jemlikt 96 §. Regeringsformen, JustittiaeOmbudsmannei» hufvudsakligen åligger att vaka öfver Lagarnas efterlefnad och åtala Domares Embetsfel, samt då, enligt 100 <§., hans allmänna redogörelse äger till väsenteligt föremål att utreda Lagstiftningens tillsånd, — ämnen, hvilka synbart närmare ingå i Lag-Utskottets befatning än i Constitutions-Utskottets, som egenteligen fått sig uppdraget, att granska Grundlagarna och Stats-Rådets Protocoll, tror, för sin del, Utskottet det vara tjenligast att, ej mindre JustitiasOmbudsmannens Embetsberättelse i det hela, än ock hans Diarier och Registratur, hvilka sednare handlingar, ehuru af juridisk egen - Constitutlons-Vstkottets bctänkandcn. 235 skap, hittils, i följd af 1815 års Riksdagsbeslut, omedelbarligen aflemnats till ConstitutiosUtskottet, må hädanefter ingifvas till RiksensStänder, för att derifrån hänvisas till LagUtskottets granskning och utlåtande.
Dock anser jag mig skyldig alt för alla dem , som anse utlåning , på sätt Utsk. tillstyrkt, nyttig, tillkännagifva, att jag icke yrkar någon återremiss för min del, om ej Ståndet anser det nödigt, emedan det skulle leda till tidsutdrägt , hvilken just man sökt förekomma derigenom, att man öfverlemnat Utsk:s betänk, i skrifven form och icke i tryck. Sedan jag så förklarat mig, öfverlemna!' jag åt Ståndet att sjelft besluta i frågan. Frih. Den 17 Octo ber f. ra. Boye, Ludv.: Jag begär icke återremiss; jag begär propos. till bifall å betänkandet. Disconternes bestämmelse är att understödja allmänna rörelsen. Allmänna rörelsens behof visar sig tillräckligen, likasom otillräckligheten af hittills anslagna fonder visar sig i det förhållande, som är af Discont-direct:n anmäldt. Gr. florns anmärkn. lemnar jag min aktning, ty den är ganska grundad ; men betänkligheten kan lätt afhjelpas utan återremiss. Gr. Horn har rätt deruti, att genom ett obestämdt beslut angide tiden för detta anslag skulle den olyckliga påföljd kunna inträffa, alten indragning skulle kunna vålla ett vida sämre tillstånd än nu; men denna betänklighet förfaller genom borttagande af ordet ”tills vidare," då det blir en verklig tillökning i fonden. Det är en gifven sanning, att ur rörelsen 3 millioner blifvit indragna, som äro accumulerade i bankens hvalf. Denna indragning — är den riktig? Må det tillåtas mig att som bevis på obehörigheten deraf nämna, att Stiinderne anslagit 400.000 r:dr till belåning af adier å publika papper; deraf hafva icke mera än 200,000 r:dr kunnat användas. Hvad ondt ligger deruti, att återstoden användes på denna väg, då den icke kunnat användas på den väg, hvartill hela summan varit ämnad att begagnas?
Men i afseende å den föreg:de delen af §:n, förefinnes den skillnad emellan det nu föreslagna och hittills gällande stadgandet, att, beträffande de medel, som mäste uplånas för utbetalningar af det s. k. mindre kreditivet, hittills varit stadgadt förbud emot kapital-rabatts medgifvande, hvilket förhud nu deremot blifvit borttaget, hvarjemte föreskrifvits, att obligationerne ej finge utfärdas på längre tid än 5 år. Sedan den föreg:de delen af §:n undergått nu omnämnde förändring, men slutorden oförändrade qvarstå, kunna dessa slutord möjligen tydas pä ett emot meningen med stadgandet stridande sätt, ity att man utaf deras bokstafliga lydelse kunde taga sig anledn. till det påstående, att Riksg:sKont:s Fullm:ge ovilkorligen vore förbundne att söka erhålla medlen för den möjligen lägsta ränta, äfven om för sådant ändamål de måste medgifva kapital-rabatt. Det är likväl naturligt, att, då lånet uptages på så kort tid som högst fem år, kapital-rabatt ej bör annat än i högsta nödfall beviljas och att en sådan rabatt således ej får anses såsom ett ät Pullunge anvisadt medel att erhålla den möjligen lägsta ränta. Jag skulle derföre tro, att dessa 3:ne ord borde utbytas emot orden: ”möjligen billigaste vilkor”, eller ock hela slutmeningen ur §:n utgå. Denna mening, om den icke, på sätt jag ofvan omförmält, missförstås, innehåller ingenting annat än en förmaning till Fullnnge att väl hushålla, och denna förmaning finnes redan i en föreg:de § nedlagd. Som någon förändring af §:n emedlertid icke genast Den 25 November. 203 kan af Ståndet beslutas, nödgas jag vördsamt anhålla, att den malte blifva till StatsUtsk. återremitterad. Efter först till bifall å 16S:de §:n framställd propos., som besvarades med Nej, blef densamma, på grund af de deremot gjorde anmärkn:r, af R. o. Ad. återremitterad. I alla öfriga delar blef Utsk:s förevande Mern. af R. o. Ad. bifallet.
VJlay.tv $3efallning#l)afvanbe utgåenbe allmänna ^åbub och $un; -görelfer, m. nu; 25-10. angåenbe £anb#jrfcal#?t/en|Feme# inbragning leib nu varanDe innehafvare# afgång; 26:0. ben 30 3ulii, angåenbe foranbring i ffabganbet om låfre?afgift får fartyg, forn forfe# meb ^ur-FifTa ‘fkf; (l3) 93 27:0. ben 30 3nfti, angåenbe Cftåbig ttUåtelfe for Svuflpållare mib fornt# lige inbelte Caoalleri Regementena A att fotfårbiga Dvpttarneé beffåbnab af mabmnl; 28:0. angåenbe roacft fråga om åtgarberS mibtaganbe till fpribba rote#anbelarS fammanbraganbe; 29:0. örn bemil/anbe af optionsrätt får räntegifvare att utgöra råntepo ocp palm för “Sxongl.. åpcfftalletS Bepof; 30:0. angåenbe' Bepofmet af ett fämmanbrag utaf alla gållanbe forfattningar om fimer å folbatetorp ocp om torp^unberpållningS flFplbigpeten;. 31 0. ben 19 2lugu[H/ angåenbe vågning af po, i ftållet för parmmatning; 32:0. angåenbe (JfquabronS^peferneS vib be inbelte€a* oatleriRegementena åligganbe, att till £fquabronerne, mot Betalning, of* verlemna ett ejremplar af mobeller till lipa monberingSperfeblar; 33:0. ben 10 (September, meb anpållan om frabganbe, att fånnebonr af ©runblagarne
Jag medgifver, att de i Stockholm boende kunna vinna en ögonblicklig fördel genom nedsättning af tullen på talgljus, ehuru den går blott till 2 sk. på hvarje skålpund; men jag hemställer om det icke för allmänt och enskilt interesse, ja äfven för Stockholms, är af vigt att jordbrukaren inom Landet uppmuntras till producerande af den rudimaterie, hvaraf ljus tillverkas, och jag hemställer till de Herrar, som intressera sig för realisationen, om ej genom en fortfarande jemn undervigt i handeln med Finland, som nu mera ej är någon Svpnsk pro - Den 4 Januari'! e. fn* St provins, det blir oundgängligt» att vid ut* vexlingen undervigten liqvideras med silf* ver, så att en betydlig del af Silfverfonden småningom af Finnarne utplockas. Då jaganser realisationen i allmänhet såsom den väsendtligast nyttiga af alla finance-operationer, emedan den stadgar myntvärdet och medförer möjligheten af rörclsecapitalets lill* ökning i en naturlig ordning, så önskade jag att den skulle byggas på sådane grunder, att ej Kursen innan dess verkställande betydligen stiger, och att silfret sedan ej vandrar till en betydlig del utomlands, hvil*»' ket nödvändigt skall inträffa, om vi ej förebygga den undervigt i bandel vi i synnerhet med Finland haft. Jag känner visser* ligen värdet af de nyare Stats-ekonomiska principer, i följe af hvilka undervigt i han* del skulle vara en chimer, och att den icke i allmänhet, åtminstone längre tid, existerar-, samt att slutligen alla utländska varor må* ste liqvideras antingen med egna producter eller med Cotlcurs; men jag känner ock, ätt en sådan undervigt kan partielt i mänga åi* existera. I följd häraf tillstyrker jag att Rid* derskapet och Adeln instämmer i Preste* Ståndets beslut, att Tullbevillningen på Talg* ljus må höjas till 2 R:dr 24 sk.
Premier till Skånska Stenkols-Grufvan, V. 4 Afd. 475. ang. Postfrihet för Tidningar, V. 4 Afd. 478» _ ang. Inskränkning af Finlands handel, V. 4 Afd. 479. — ang. Riksdags Relationers infordrande, V. 4 Afd. 480. Skrif. 36 Register.' Skrifvelse, Riksens Ständers und■ till Kongl Majit, angående medel till Fabrikernas upphjelpande, VI. 37.* _ ang. en skyndsammare Postgång inom Riket, VI. 37- ang. fårbättring i Lands-Stats-betjeningens lé ne vilkor, VI. 39. _ _ ang. Lotsoch Båkafgifterna, VI. 40. ang. Löne-anslag åt Götha Hofrätt, VI. 42. — äng.» utgörande af Krono Hjelpe-dagsverken, VI. 4?. ang. Qvarntullen eller Mantals-penningar i Stockholms Stad, VI. 46. ang. Mantalsskrifvare provisionen i Örebro Län, VI. 49. — ang. Rikets utländska Skuld, VI. 5:0. ang. lösen för Protocolls Utdrag vid Härads Rätterna, VI. 74. — ang. Redovisning för Stats Verkets medel och en ny Kiks-Hufvudbok, VI. 56. — ang restantier å Riksgälds Contoirets medel v i Götheborgs och Bohus Län, VI. 61. _ ang Landf.Kentmästarnes Remiss-lage, VI. 64. — _ ang Magazins-inrättningen i Riket, VI. 113. ang. Landttulls-ersättningen i Riket, VI. 116. ang. förbud mot Judars inflyttande i Riket, VI. 119. _ ang. vissa öfverklagade omständigheter vid Hålloch Gästgifvare-skjuts, VI. 120. ang. Chartors upprättande öfver Hemmanen i Riket, VI. 122. _ ang utgifvandet af en Stats - Oeconomisk Journal, VI. 123. ang.
Uppå sedermera framstäld propos. blef Utsk:s förslag lill utförsels-tariff godkändt i de delar, som icke serskildt utgjort föremål för R. o. Ad:s beslut. Fortsättningen af förevande ärendes pröfning upskjöts till nästa plenum; och H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. $06 Den 17 Maj f. ni. Onsdagen den 17 Maj 1854. Plenum kl. 10 f. m. Hr Bogeman, Carl Adolf: Hindrad att vid Riksdagen längre qvarblifva, anhåller jag att få afsäga mig min plats dels som ledamot i BankoUtsk., dels som Bänkman i 15:de Bänkimsafdelnm, hvarjemte jag anhåller att vid min Riksdagsmanna-rätt varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Hr Åkerman, Fredr.: Jag har sedan sisth Januari månad varit utsedd att vara Suppleant uti Serskilda Utsk.; men sora andra göromål hindra mig att, vid möjligen inträffande ledighet inom Utsk., derstädes infinna mig, får jag vördsamt afsäga mig nämnde förtroende. Afven denna anhållan bifölls. Uplästes ett af Hr Gyllenhaal, Herman, inlemnadt sålydande Mern.: Då jag innan kort måste för enskilda angelägenheter afresa från liufvudsladen, nödgas jag afsäga mig det mig lemnade hedrande updraget alt vara ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk., men får tillika vördsamt anhålla att vid min Riksdagsmanna-rätt varda bibehållen. Sedan R. o. Ad. äfven härtill lemnat sill bifall, blefvo Hrr Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodade, att utse en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Bogeman, en ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. efter Hr Gyllenhaal, samt en Suppleant i Serskilda Utsk. efter Hr Åkerman.
Det synes vara likgiltigt, om man företager denna fråga i nästa plenum eller sedermera, men för alla dem, sorn vilja följa ärendena med någon uppmärksamhet, för deras skull har jag ansett det vara min skyldighet att fusta deras uppmärksamhet på de motiver, som möjligen kunna ligga till grund för den motsatta sidans yrkande. Medan jag har ordet, måste jag först och främst förklara, i anledn. af hvad jag hört en ledamot här midt emot yttra, att jag ej vill förmoda, att de andie Stånden skulle vilja byta röle med R. o. Ad. och PresleSt. i denna fråga. Hvad Hr Lcfre'n framställt skall jag deremot söka upptaga lill närmare pröfning. Först ber jag få förklara, alt jag alldeles icke, till följe af hvad Hr Lefre'n förklarat vara sin afsigt, har kunnat på förband pestera emot hvad han tili yttrat. Det har blifvit sagdl, alt det finnes personer, som beställsamt velat göra denna fråga till någonting oroväckande. Det må vara, men jag tror mig likvisst i det följande kunna visa, alt ulin beställsamhet — om det var jag, sorn menades — skall gå så långt, att jag skall söka gifva Hr Lefre'11 och deni, som länka lika med honom, ett ganska godt råd. Hr Le fre'n har sagdt, att det skulle vara verkligen förnärmande, om man ej rättade sig efter hvad de andra Stånden i detta fall komma att besluta. Det synes således, att man nu liar för afsigt, att foga sig efter de andra Stånden; men jag hemställer till den värde talaren, om det är någon anleda., åtminstone för mig, att förmoda att herrarues mening på andra sidan verkligen är sådan. Jag har ej kunnat förmoda detta, men väl finnes det för detta Stånd ett sätt alt gå till väga i denna fråga, hvarigenom vi gifva tillkänna alt vår mening, då frågan förra gången förevar, ej var att förnärma de andra Stånden.
På ena sidan gick äng och åkerland i en långsträckt, bukig sluttning ända ned till vattnet, och där tog sjögräset vid och växte tätt och frodigt ut i halfva ån. Den andra stranden återigen stupade tvär och sandig, och längst nere vid vattnet växte en tät kant af albuskar liksom ett långt grönt band upp efter älfven. Vid Nils Ersas gård hade de arbetat sig uppför backen med som väl var ty annars hade det varit lätt göra för vårfloden att gräfva sig in och draga hela gården ut i selet. Och en lycka var det då, att den stod där den skulle, då så mycket annat där började gå åt galet håll. De första åren hemmanet var i Nils händer, hade allt gått sin gilla gång, och i början af tredje året tog han matmor i huset. Det var en bonddotter från nedre byn Erik Lars’ Erika och hon förde ej så litet med sig i boet. Inte hade de sett så värst glada ut, när prästen läste välsignelsen öfver dem, men det är inte sed här uppåt, att en visar så mycket i den vägen. I alla fall kunde ingen se annat än de lefde bra med hvarann’, och efter tre år hade de två pojkar, som kröpo omkring där i gårdssanden och gjorde hvad de kunde för att komma sig utför åbacken och ner i älfven. Erika var en stilla och arbetsam kvinna med någonting beherrskadt, nästan inbundet i sitt väsen, och det var inte utan, att mannen ibland kände sig liksom tafatt och osäker inför henne isynnerhet om han någon gång tagit sig för mycket ur flaskan och bråkat och pratat tok. Den känslan hade det då blifvit drägligare med, när han slog om och blef Guds barn. Då tyckte han just som om han fått ett slags öfvertag öfver hustrun, och med detsamma blef han lite vänligare mot henne också. Ty, hur det var, någon riktig kärlek hade det aldrig varit ändå från hans sida. Men hade Nils Ersa sett och begripet att rätt tyda det, som låg och tiggde och bad djupast i hustruns ögon, när hon ibland såg efter honom genom stugufönstret eller inifrån föjseskymningen, då hade han också vetat, hur han lättast skulle kunna riktigt få öfvertaget. När arbetet för någon stund släppte henne, kunde hon stå vid fönstret och se bort till logeporten, där mannen höll på med sitt.
Taxeringsmannen kan gerna taga taxeringsvärdet på sin ed, blott värdena äro proportionerade efter hvarandra, och icke större tunga drabbar den ena än den andra. I denna punkt motsätter jag mig Hr von Hartmansdorff. Deremot förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff i en annan punkt, roen ur andra motiver, nemi. i fråga om karaktersfiillmakler. Han har ansett, alt denna bevillning borde bortgå, men önskade deremot en mycket hög fullmakts-lösen. Jag har hört en annan ledamot, Frih. Ridderstolpe, motsätta sig den saken, och förenar mig mycket gerna med honom. Jag skulle 7 H. 54 De n a9 M a j. anse det sorn en nccnrdssumma, för alt fa karaklersfullmakten, och i följd deraf en uppmuntran för den rika alt sälta si» öfver den fal liga, om man skulle betala en hög fullmaktslösen. Är meningen af Utsk. endast att skaffa Stalén eri större beskattning på dårskapen så väl som på det kloka, så kan dess åsigt vara riklig; men är det för att förekomma dårskapen, så måste jag säga, att både TJtskrs förslag och det, att gifva en hög lösen för sådana fullmakter, aro högst olämpliga; ty det skulle snarare agassera än minska hågen för dessa fullmakter — helst man veikligen gifver dem ett högre värde, örn man läster något särdeles afseende dervid, om de gifvas och emottagas, eller sökas. Mig synes, att nationen börjar allt mer och mer se förbi härden så i ett som annat, och jag tror, alt det bästa correetivet vore att låta dessa fullmakter fortfara att utgifvas och mottagas, så länge det är någon, som tycker, att det är värdi alt emottaga dem. Jag vill nästan tro, att (ien liden icke är långt aflägsen, då kanske ingen vill hafva en sådan fullmakt. Hr Lagerhjelm: Jag uther mig alt ännu med några ord få fästa Ulsk:s uppmärksamhet påen sak, som jag förra gången anmälde. Bevillniugen af löner stiger och blir högst 3 proc. Jag tror, att detta är för mycket; jag tror att den kunde stanna vid 2 proc.
Att ernå en allt mer och mer vidsträckt frihet i afseende å idkandet af handel och handtverk, med iakttagande endast af en viss ordning för näringarnas utöfvande, har varit det mål, till hvilket man sträfvat och förnuftigtvis bör sträfva. Men om lagstiftaren än sett målet klart för sig, har han dock ofta, vid sina bemödanden att uppnå det, blifvit mött af bestående förhållandens antingen verkliga eller skenbart vigtiga intressen, hvilka äfven i viss mån äro berättigade lill afseende. I betraktande häraf, har lagstiftningen endast gradvis lossat de gamla banden samt steg för steg infört friheten, af farhåga att den eljest, missbrukad, möjligen kunde alstra missnöje eller oordning. Det är ur denna synpunkt, Handelsoch Handtverks-ordningarne den 22 December 1846 böra betraktas. Ehuru genom dem näringsfriheten må anses införd, kan den dermed påbörjade byggnaden ej betraktas såsom fullbordad. Den bör i den mån opinionen om fördelarne deraf vinner stadga, alltmera utvidgas och fullkomnas; och ett icke ovigtigt steg dertill innefattas i Kongl. Majus ofvanberörde nådiga proposition. Kongl. Majit har deri tilikännagifvit, att Kongl. Kommers-kollegium gjort underdånig framställning om vidtagande af en så beskaffad ändring i Ilandels-ordningen, att Bih. till 11. St. Prot. 1856 # 1857. 7 Sami. 2 Afd. 2 Haft. 1 2 Sammansatta Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-Ulsk.s Betänkande N:o 2. för den, som i någon stad, efter derstädes vunnet burskap, idkar handel, tillfälle måtte beredas till vinnande af rättighet att samtidigt utöfva enahanda näring i en eller flera rikets städer.
Med fortsatt iakttagande af samma enkla bruk, som nu i depositions-afdelningen följes, att nemligen, der flera utgående dokumenter tillhöra en och samma expedition, dessa sammanföstas, lärer någon oreda lika litet vara alt befara, derest dessa dokumenter utlemnas genom en kassör, som någon oreda nu förspörjes, då de ulgifvas genom bokhållaren vid luckan i nämnde afdelning, hvilken tjensteman icke eller har någon förbindelse att kontrollera och ej heller utöfvar någon kontroll derå, att de af honom hos afdelningens kommissarier afbemtade expeditioner äro fullständiga, när de till allmänheten utlemnas. I händelse hvarje expeditions-kassör erhåller förteckning öfver räkningarne i depositions-afdelningen, torde i de flesta fall insättning för räkning, som ännu icke blifvit öppnad, kunua förekommas, hvadan Utskottet anser dessa Under-styrelsens anmärkningar böra förfalla. Med anledning af Kommitterades förslag, att alla emellan special-kassan och mindre general-kassan skeende levereringar i silfvermynt skola bokföras å myntförvexlings-räkningen och derifrån öfvergå till låne-afdelningens konto, anmärker Understyrelsen, att expeditionssättet i kassorna, i afseende på silfvermyntet, härigenom skulle komma att återgå till samma omvägar, som före år 1836, så alt hvarje gång en eller flere kassörer, i och för kassa-rörelsen, behöfde förstärkning af silfvermynt, hvilket under sjöfarten ganska ofta skall inträffa flera gånger på dagen, kunde detsamma icke, såsom för närvarande, af kassören ulbekommas utan skriftlig reqvisition och deraf följande annotation i allmänna kassaboken; och således en ganska lämplig befunnen vighetsanstalt uppoffras, till uppehåll för allmänheten.