Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Men nu, mina herrar, tror jag att vi gå och uppvakta den sköna Ophelia, se’n hon drunknat för den öfriga publiken; det är billigt att någon af oss bereder henne en ljufvare död i afton, det är i mitt tycke så mödosamt att ständigt spela dygdig på scenen, att man ej må förundra sig att aktriserna, de stackars små englarne, ta’ sin skada igen utom densamma. – Så mycket mer som ingenting tråkigare och afskyvärdare finns än dygdiga qvinnor, – sade vicomten och läste igen logedörren. – De äro också gudskelof endast en symbol, en fantasi i poetiska hjernor, ty en verklig dygd är en absurditet, en onaturlighet, som, i fall den kunde påträffas, vore värd millioner, ty den skulle framkalla ett motstånd, en strid och en seger. Ah, hvilken seger då man nu deremot endast gör ett litet blindt alarm, spelar en komedi och företer några preludier, som kallas dygdiga betänkligheter, men allt detta är utnött, tråkigt ända till vämjelse, och det uppfriskande uti att misslyckas i en kärleksaffär är en rekreation, som jag fåfängt i hela mitt lif hoppats på, – sade hofmarskalken med en så skrytsam djerfhet, att Albrekt skrattande utropade: – Men då man ser er, herr grefve, skulle man, ta mig fan, kunna svära på att denna uppfriskande sällhet mer än en gång varit er. Bullret af den igenslagna logedörren förtog emellertid Albrekts ord, hvilka hofmarskalken icke låtsade höra, eller också verkligen gick miste om. På Edvard hade emellertid detta samtal gjort den verkan det icke kunde undgå att göra; den slöja af blygsamhet som ynglingen – af en ännu icke helt och hållet utplånad finhet och grannlagenhet i känslan – vill kasta öfver sitt första fall, då han kallar det kärlek och tror sig älska, var nu obarmhertigt bortryckt; Edvard insåg både sin egen känslas rätta beskaffenhet och Agathas värde, och vinsten blef endast att han nu var en djerf och oblyg man, som handlade af öfverläggning, i stället för en berusad yngling, hänförd af passionen.
De förra, ANTON. Gabriella (förskräckt af Antons skri, fortfar). (bevekande till Anton.) Lilla, snälla Anton! se för Guds skull inte så vildt på mig. Kom in nu, och var inte längre ond, för det jag är Arnmans fäst Gud jag hade glömt den galna menniskan. mö Inte är det någon så förfaslig olycka, som be om hans samtycke, och sedan ska vi alla vara glada. du inbillar dig. Så snart pappa kommer in, ska vi så långt kommet! Du försmådde den stackars du måste nu ned i afgrunden med de andra Gabriella Gabriella Är det då redan Anton (med på en gång sorgligt och vildt uttryck.) Neckens kärlek; Nu kan jag inte rädda dig min far och min mor vinka och vänta mig: min tid här är snart förbi, min förlossning kommer! men har jag väl godt af den, när du lemnas allena Ah (han gömmer ansigtet i händerna och störtar ut.) Gabriella. komlig Nu blef den stackarn så förvirrad, att Ack, att då aldrig någon glädje får vara full han inte vet, hvarken hvad han säger eller gör, och kommer kanske inte igen mer på hela dagen. Arnman. söka och lugna honom. (går) Trösta dig, Gabriella jag vill genast uppGa 73 Gabriella. gick han också bort. Ah! der kommer pappa åtminstone. Ack min Gud, hvad jag är olycklig Nu FEMTE SCEN. HARALDSON, GABRIELLA. Gabriella (springande emot fadren). namn har pappa varit så länge Såg pappa något af Anton, eller Arnman Haraldson. ka... Jaktlöjtnanten menar du? han är ju i Götheborg. Gabriella. Nu var pappa snäll som kom! hvar i Guds Anton Arnman? hvad pratar du, flic förbifarten till, för en stund, vid Tistel-ön. Har då inte pappa observerat tulljakten heller Haraldson. Här ha kommit en Länsman och några stadstjenare hit från Marstrand, för att efterspana en de galningarna tro, skulle kommit till Tistel-ön Inte har jag sett hvarken jakten eller löjtnanten. Nej, pappa! han är återkommen, och låg i
ProtocollsTJtdrag, Piidderskapets och Adelns, om remiss till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om inrättandet af Allmänna Arbetsoch Correctionshus på Borgholms Slott och i Wadstena, 4°4- — om remitterande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående allmänna penninge-rörelsens och myntvärdets upprätthållande, till Statsoch BancoUtskotten, dito. — »om godkännande af ExpeditionsUtskoltets förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t angående Trycknings-kostnaden för Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer om StatsVerkcts tillstånd, 56o. — om gillande af BevillningsUtskottets Memorial om Postfrihet för Städernas Magistrater vid afsändande af KronoUppbördsmedel samt andre Städerne angående offenteliga ärender, 56 r. — om en förbättrad Redaction af Bihanget i RiksStåndens Protocoll, dito. •— om Remiss till StatsUtskottet af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Lands - 166 höftlingen Echstedts Enkas för Sterbhuset sökte befrielse från en ersättning till Kronan , 563. ProtocollsUtdrag, Ridderskapels och Adelns, om Remiss till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten, af, 1:0 Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående angelägenheten af särskildte anstalter till förekommande af stegring i priset af det grofva brödet, och 2:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om BåtsmansRoterings införande i Färentuna Härad af Stockholms Län, 502. — om Remiss till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten, af Kongl. Maj :ts Nådiga Proposition om BåtsmansRoteringen i Hallands Län, dito. — 0111 remitterande till Statsoch BancoUtskotten af Kongl.
För Talaren , så vidt han , i egenskap af Ledamot i Lag-Comitén, deltagit i Comiténs förslag till en förändrad Domstolsorganisation, hvari Lagmansrätternes uteslutande ingår, vöre det visserligen tillfredsställande, att detta förslag blifvit af LagUtskottet, genom dess Betänkande i denna LagUtskottels UtlåtandeN:o 154. $ fråga giliadt. — Men Lag-Comiténs förslag hvilade i detta afseende på förutsättningen af en annan institution , hvarigenom svårigheten af ändringssökande vid de nu varande Hofrätterne, såsom Appelationsdomstolar, skulle undanrödjas inom de från Hofrätterne aflägsna landskap. Denna förutsättning, antydd i Comiténs motiver till IV Cap. Rättegångs-Balken , funnes likväl ej i Utskottets Betänkande antagen; och det vöre saknaden af en dylik inrättning, som skulle göra Lagmansrätternas plötsliga indragning till en stor olägenhet för rättsökande bland Sveriges allmoge. — Vår rättegångsordning hade, framför andra nationers, ett stort företräde i de få, men väl beräknade formaliteter, som äro nödvändiga för parters säkerhet mot öfverilning och Domares egenmägtiga åtgärder, men i öfrigt göra processen så enkel, att invecklade tvistemål kunna af parter sjelfva, utan lagkunskap, utföras, hvilket ock vid Underdomstolar i allmänhet och med få undantag eger rum. Deraf uppkom1- me likväl den följd, att mången ^rättsökande, som i sjelfva verket har rätt, men icke söker i laglig ordning densamma bevisa och försvara , rättvisligen tappar hos Underdomaren, som ej eger, att för sannt och rätt antaga annat än »let , som på ett af Dagen föreskrifva! sätt är bevisadt vara sådant.
S.delstocken, som hlifwer en följd deraf, att Banken nödgas upp. fylla sine ätagne förbindelser, att än ytterligare försträcka hwad till krigsstulldens flut ina liqvi. derande erfordras, sä enär Banco-Utstlter bestämdt förklarat, att följderne af Annuitets Läne-systemets werkställandeäro ännu menUga. re, och fördenskull detsamma alldeles alflyckt, har Stats.Utskottet bordt himla derwid och an. se Banken utan fara kunna meddela de benni, jade Läne. biträden. Destutom har Stats-Utskottet icke ästdosatt des nnsterligen nyttiga ändan,älet att minska Bankens förskott, emedan Stats-Utskottet just i det afseendet tillstnrkt, att Riksgälds. Contoi. ret mä upptaga Län pä korrt witz betalnings, tid, hwaraf Stats. Utskottet förmodar mycken framgäng kunna wärnäs till berörde ändamäls befrämjande Beträffande sedan Herr Profestoren Doctor AlmqwistS tanka, att Utländ,ungar icke stola i Annuitets. Länen, deltaga för andre Fonder, än deras hos inhemste ägande fgrdringar, och att de säledes icke komma att genom Annuitets. Länen utdraga större belopp af räntor, än de, af 8 Den n October. af enskillte i allt fall ssulle uppbära, sä kan Stats Utskottet icke frängä sin farhäga, att Utländningen icke blott för nämde slags Fonder utan äfwen genom ivida större, dem han ge. nom Wexlar läter indraga pä sig, finner sin räkning wid, att hellre här placera sine pennin, gar mot 7 procent, än att ätnöja sig med Z ända till endast Li procent, som pä främmande orter i synnerhet i Holland utgör wänlig ränta; och i denna händelse blefwe ju följden, att inländsk skuld, till Rikets stora förderf, blefwe förwandlad till Utländsk, i stället att afsigten borde »vara iwert om.
Dessa anföranden, Tor hvilkas behandling Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet med Lag-Utskottet sammanträdt, hafva Utskotten gemensamt i öfvervägande tagit; och få Utskotten härmed utlåtande öfver desamma afgifva. På sätt af det ofvan anförda inhemtas, har, genom de i Kongl. Brefven den 9 Februari 1802 och den 17 Augusti 1804 meddelade föreskrifter angående Lagsami Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, M 38. 7 storskiftesverket och besutenhetsindelningen i Stora Kopparbergs län, varit afsedt att, genom hämmande af den vidt utsträckta klyfning och styckning, som jorden i nämnde län undergått, och de söndrade jordstyckenas sammanläggande uti så kallade besutenheter, eller egostycken af den vidd och godhet, att deras innehafvare kunna af desamma hemta sin bergning, befordra jordbrukets förkofran och dymedelst upphjelpa länets jordbrukande invånare ur deras vid nämnde tid i allmänhet nödställda belägenhet. Enligt hvad allmänt kändt är, och motionärerne jemväl vitsordat, har berörde ändamål genom omförmälde åtgärder redan i betydlig mån vunnits; men ofvanberörde af motionärerne klandrade stadganden anse Utskotten likväl icke lämplige. Skälen för denna Utskottens åsigt äro hufvudsakligen följande. Föreskrifterne derom, att obesutenhet icke får säljas till annan än den, som förut eger jord, och, sedan storskifte blifvit verkstäldt, icke till annan än den, som eger jord i samma nummer, hafva otvifvelaktigt tillkommit i den afsigt, att jorden icke skulle kunna, innan storskifte hunnit verkställas, ytterligare styckas, och att, sedan storskifte blifvit anstäldt, de dervid sammanlagde besutenheterne icke måtte ånyo sönderdelas. Men denna afsigt kan dock icke genom samma föreskrifter fullkomligt uppnås.
Nej, det fanns ingen annan kvinna i världen, som skulle burit sitt öde och sin kärleks sorg med ett sådant jämnmod, som gränsade till det heroiska. Och likafullt ... likafullt ... hvarför var det ej nog? Hvarför var det ej nog? Hvarför fordrade han yttermera att hon skulle vara ung och vacker och glad, alldeles som för åtta år sedan, då de gifte sig? Fordrade? Nej, han fordrade ingenting omöjligt – men han önskade det ändå. Han önskade att än en gång få lägga hufvudet i hennes knä som Simson lade sitt i Delilas, äfven om han skulle mista sin gudakraft därvid. Simson! Sådana liknelser han fann på! Han Simson, han, som just öfverraskat sig med att ha blifvit ett blödsint barn på nytt! Hvarifrån kom den tanken på Simson och Delila? Nu hade han fatt i knuten, där svaret på alla hans frågor låg. Med en ärlighet, som han var stolt öfver, erkände han nu för sig själf, att han skulle känt sig stark som Simson endast han fått lägga sitt hufvud i fru d’Ottange’s knä och anförtro henne alla sina bekymmer. Att han icke upptäckt det förut! En hycklare och själfbedragare var han! Huru var det möjligt att han varit så kortsynt och att han verkligen gått här i flera dagar och dragit sig själf vid näsan? Simson och Delila! Det var förklaringen på fru d’Ottange’s hela oförklarliga inflytande på honom! Så enkelt och klart och psykologiskt nedrigt och följdriktigt och förkrossande sant! Han skulle skämmas en smula för sig själf, som jonglerat med öfvernaturligheter och allehanda mystiska hjärnspöken för att urskulda sin alldeles naturliga böjelse för den vackra fransyskan. Han var en så inbiten moralisk äkta man, att han kallade sin nya kärlek för ett paktum med döden i stället för ett spratt af lifvet. Han ville inbilla sig han gjort upp räkningen med lifvet, för att han under ett tillstånd af nervspändhet fantiserat om ett samtal med döden. Han var en narr, en själfbedragare, som satte bedrägeriet i system för att göra det sublimt, i stället för att det i själfva verket var löjligt.
ifrån hvilken sistnämnde kannerymd till och med go kannor, då vid produclionen någon förmon af ökad bräktvins-qvantitet på pundet icke vinnes, afgiften tillökas med 2 sk. på kannerummet, hvilket förhållande af bilagde tariff N:& % närmare utvisas. §. i5. Då Utskotten föreslagit, alt pannerymden, om mäsk värmare begagnas, skall med en tredjedel förminskas, anse Utskotten någon serskild afgift för mäskvärmare icke böra ega rurn i annan händelse, än då den nyttjas till den för egendom öfver tS.ooo R:dr värde ti 1 i ät ne pannerymd, hvarvid bör iakttagas, att, efter förhöjning å pannerymden af 5o procent, afgiften beräkna* med tillökning af 2 sk. på kannerummet utöfver hvad för en Bevilln.- och Oecon.-Ulsk. Betänkande N.o 3. 9 en 90 kannors panna belöper, på sätt tariffen närmare utvisar. §. 16.
Ridderskapet och Adeln har till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma behandling öfverlemnat en af Herr Grefve Ankarsvärd, C. tL, väckt motion, deruti anföres, att då den inrikes Seglationen vore belagd med båkafgifter, så snart fartygen komma från saltsjön, men flere vid saltsjön belägna orter och deribland hela Södertörn inom Stockholms Län, hvilka hade sin trafik på Stockholm eller Mälaren, med sina farkoster aldrig passerade eller hade den ringaste nytta af någon Båk, motionären ansåge billigheten fordra, att fartyg, så framt de komma från orter, hvilka bevisligen ligga innanför alla bakar eller fyringsanstaller, blefve från båk-afgifls erläggande befriade. Enligt Kongl. Förordningen och Reglementet angående Lotsoch Båkinvätlningen i Riket af den 16 Maj 1827, erlägges af inhemska sjöfarten fyroch båk-afgift för inkommande och utgående, såsom för en resa, då fartygen äro däckade och lastade med 3 sk:r per läst, men af öppna skutor och båtar med allenast 1 sk. per läst, hvilka afgifter endast utgå till hälften, då fartygen äro barlastade. Deremot äro från fyroch båk-afgifts erläggande befriade, bland andra, däckade fartyg, skutor och båtar under 1 o lästers drägtighet, svenska fartyg, som innehafva jernmalm eller sandsten till hufvudJast eller afgå barlastade, för att sådan last afhemta, öppna fartyg, skutor och båtar, som icke öfverstiga i5 lästers drägtighet, samt däckade och odäckacle fartyg, som afgå lill orter inom samma tullkammare-district att lossa eller lasta.
Såsom en af Svenska folkets representanter anser jag för min pligt att uttala dessa mina betänkligheter och att på grund af dern rösta emot antagandet af ifrågav:de förslag. Om, såsom jag hoppas, vår författning motstår nu mot densamma pågående sprängningsförsök, så torde ock dermed vara bevisadt, att åtminstone icke hela dess grund är vittrad. Då tiden nu var långt framskriden och 30 ledamöter anmält sig att afgifva ytterligare anföranden i ämnet, hemställde Hr Gr. o. Landtm., att öfverläggningen måtte uppskjutas till morgondagens plenum; hvilket bifölls. Hr Stuart, Fredrik: Inför Riddarh.-Utsk:t har Hr Ingelotz, Berndt Ludvig Reinhold, för uttagande af pollett företett en fullmagt utgifven af Hr Cedercrantz, Hjalmar Otto, som dock, enligt Riddarhusets genealogiska tabeller, icke vore ättens hufvudman, utan närmaste ättemän, hvadan fullmagten icke kunde godkännas. Nu har från den såsom hufvudman antecknade Wilhelm Cedercrantz’s i Oscarshamn boende moder ankommit ett så lydande telegram: »På begäran meddelas, att min äldste son Wilhelm Cedercrantz enligt uppgift från England aflidit i Bombay. Constance Cedercrantz, född Hultenheim.» Med anledning häraf får jag till R. o. Ad. hemställa, huruvida icke ofvannämnde af Hr Hjalmar Otto Cedercrantz utgifne full - Dea 4 December. 245 magt mä anses giltig och Hr Ingelotz alltså vara berättigad att utfå pollett. Sedan denna framställning af flere ledamöter blifvit begärd på bordet, anmälde sig och yttrade Hr Mannerskantz, Carl Axel: Då Hr Stiiarts framställning blifvit begärd på bordet, är jag måhända icke nu berättigad att vidare yttra mig i ämnet, hvarom jag anhåller att Hr Gr. och Landtm, täcktes upplysa mig. I anledning häraf förklarade Hr Gr. o. Landtm., att det väl stöde Hr Mannerskantz öppet att nu afgifva det yttrande i ämnet, som han kunde finna lämpligt, men att Hr Stuarts framställning, detta oaktadt, komme att hvila på bordet.
Jag får i anledning deraf förklara, att jag väl någon gång funnit mål, som icke undergått Beredningens granskning, men alt jag i allmänhet erfarit, att Besvärsmål, de som efter min tanke egentligen böra till Beredningens prasliminära behandling, blifvit i detta Verk föredragne. Sistledne Riksdags ConstitutionsUlskott framställde en anmärkning i anledning af 10 §:ns föreskrift, med anmälan att Riksens Ständer genom en underdånig önskan måtte begära denna §:s nogare efterlefnad; men denna framställning föranleddes af ett enda mål, der Utskottet, emellan * anmärkning eller anmälan till önskan, valde den sednare. Sedan KrigsExpeditionens Protocollers granskning i ConstitutionsUtskottet under denna Riksdag företogs, har jag funnit ett nästan allmänt hörande af Beredningen i alla ämnen som, efter min tanka, dithora. I alla fall lärer det vara svårt, att rätt bestämma och classificera, hvilka mål som böra i Beredningen granskas, då man icke kan säga, 444 Den 27 Maji. att alla i StatsRådet förekommande ämnen dithora. Då jag således icke funnit på dessa skäl anledning, att inom Utskottet härvid göra anmärkning, och Utskottets pluralitet äfven varit af samma tanka, kan jag för min del icke finna, att ConstitutionsUtskottet försummat sin pligt, då det icke gjort och framstält anmärkningar vid ett förhållande, som ej limligen påkallade en dylik åtgärd. Hvad åter beträffar den af Herr Rosensköld gjorde reservation emot Utskottets besvarande och upptagande af Herr Hertzenhjelms framställde anmärkning, så får jag å nyo upplysa, hvad jag en gång förut i detta ämne, och på detta rum, haft den äran anföra, att ConstitutionsUtskottet redan förlidet år, efter slutad granskning af Handelsoch Financeärendernas protocoller, fästade sin uppmärksamhet och gjorde sin anmärkning vid alla de åtgärder, som med Malmö Discont ägde gemenskap, räknade ifrån och med den 18 Nov. i8i5, till och med den 1 October 1817. Uti dessa åtgärder ingick äfven den af Herr Hertzcnlijelm åklagade.
Dessutom hemställer jag vördsamt, att då, enligt hvad den nådiga Propositionen upplyser, skiljaktiga meningar i afseende pä nordvestra stambanans lämpligaste sträckning från Kristinehamn förefinnas och undersökningar om denna bansträckning till följd deraf komma att anbefallas, Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att på lämpligt sätt valde delegerade från provinsen Wermland matte i dessa undersökningar få deltaga. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhåller jag vördsamt. Stockholm den 29 November 1862. ( Hultman. Af Herr HiiitllUUU Angående kreditivrält i Riket. Ständers Bank för en tillämnad Filialbank i Carlstad. För den händelse att Rikets Ständer vid innevarande riksdag icke skulle, såsom vid föregående riksdagar skett, bevilja anslag till försträckningar åt nya Filialbanker får jag med tillkännagifvande att inom Wermlands län ett bolag bildadt sig för bedrif vande af Filialbankrörelse i Carlstad och då provinsen Wermland för ett fortsatt kraftigt bedrifvande af sin i alla industriens grenar vidt utsträckta verksamhet, är i stort behof af ett förökadt rörelsekapital — härmed vördsamt föreslå: att Rikets Ständer ville åt denna Filialbank, hvars aktieteckning, redan uppstigande till 1,0(10,000 R:dr, blifvit afslutad ock hvars reglemente blifvit till Kongl. Majit för erhållande af nådig fastställelse ingifvet, bevilja ett. kreditiv för Riksbanken till belopp at 500,000 Ridr, på de vilkor, som i nu gällande Banko-reglemente äro föreskrifne. Om remiss till Banko-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 29 November 1862. Vf Herr Ridderstad: Ali. utöfver det a/ kongl.
Lx Urotocollo O. Utdrag af Protocollet, hältet hos Hög. wördige Preste-Ständet tvid Urtima Riksdagen uti Arebro den iz Sept. i8lv. S. D (§tats-Utskottets uti Meinorial af den 5 dennes afgifna tillstyrkande, att Fröken Mariana Carolina Gripensljerna »nä pä Riks. gälds Contoirets Stat behälla den Pension af 166: R:dr. Z2. si. Specie ärligen, som hennes framledne Moder i lifstiden innehaft, klef af Preste. Ständet bifallit. Ot ruxrr. Lx krotocollo ^ O. ^lingvist. Utdrag 5VL Den iz September. Utdrag af Protokollet, hället hos Högwördige Preste. Ständet wid Urtima Riksdagen uti Orebro den iz Sept. i8lv. S D, O^kdrogS ä nyo och bifölls BewillmngsUtssottets nästledne gärdag pä hordet lagda Memorial, i anledning af KonglMajttS Nädiga Proposition, om förekomne hinder och swärig. heter wid w rkställigheten af den förnyade Char, tä Sigillatä Förordningen^ Vt supra. Lix protocollo I. Utdrag af Protokollet, Mit hos Hög. wördige Preste-Ständet wid U tima Riksdagen t Orebro den iz Sept. itzro. S. D. c^leflöt Preste.Ständet, att med bifall till hel Särssildta-Utssottets den 8 dennes afgifne utlätande, rörande utwägar till Riksdagens ssyndsamma afflutande, anmoda Riksens Högloft.
Jag erkänner, att jag efter min öfvertygelse föredrager en Öppen votering framför en sluten; men jag finner intet skäl hvarföre införandet häraf skulle stå i omedelbart samband med publicitets-frågan Jjg tror således att, fastän våra Grundlagar hindra oss att annorlunda ån genom deras ändrande vinna det förra, vi derföre ej böra underlåta att bereda oss det goda vi kunna åstadkomma. Man har jemväl yttrat, att det tillkomme folket att ovillkorligen vörda och lyda lagstifningens bud och beslut. Detta år ock efter min tanka folkets obestridliga pligt; men jag tror det äfven äga lika ovedersäglig rätt, att få kunskap om de motiver, som ligga till grund för dessa bud och beslut; och att ju närmare och starkare representationen verkar på nationens öjvertygeise, desto mera kraft vinner den sjelf för sina beslut. Man har omtalt huru ringa tystlåtenheten varit i fordna tiders Hemliga Utskott, och deraf velat bevisa, att äfven våra handlingar skul» le tillräckligt hastigt komma till allmänhetens kån - Den 17 Hart/i. Detta år visserligen sannt, men de tomma dit styckade och stympade, på sätt vi dagligen se, och just derföre har den afsigten ingått i Utskottets Betänkande, att nemligen kunna lägga en större controll på TidningsSkrifvarne att tala och att tala sanning, ^Jivad år då nu den egentliga frågan? Icke att låta en rå pöbelmassa intränga i vårt samlingsrum för att imponera på våra öfverlåggningar, utan att der lemna tillfälle för en inskränkt del af den bildade medborgs-klassen, att under iakttagande af den strängaste tystnad afhöra våra debatter, samt att derigenom göra dem mera kände för nationen. Behöfva vi väl sky denna offentlighet? Våra handlingar hafva alltid bevisat, att Sveriges Ridderskap och Adel endast lifvats af den mesta kärlek för Konung och Fädernesland, och att vi, då det allmänna varit i fråga, aldrig tvekat att åsidosätta hvarje enskildt intresse. Jag tror då, att ett Stånd, som sålunda under århundraden bevisat sig vara folkets och thronens stöd, ej behöfver dölja sina handlingar bakom slöjan af sent tryckta, sällan låsta Protocoller.