Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huruvida dessa hästgardister skulle vara beridna på nummerhästen eller gå till fots, vet jag icke. Man har sagt att vid Artilleriet tillgår så som här föreslås. Jag har den största aktning för Artilleriet, för dess utmärkta kunskaper och duglighet, men jag betviflar att artilleristen har eller ens kan hafva samma kärlek till sin häst, som Kavalleri-officeren. Denna kärlek kan icke upkomma på annat sätt, än genom att ständigt hafva hästen under ögonen. Huru ofta skulle en officer, boende i staden, komma att begagna en häst. som stod vid Fredrikshof? troligen aldrig, utom i tjensten. Den kavallerianda, sorn ännu lyckligtvis finnes qvar hos oss, tror jag hufvudsakligen komma deraf, att officeren, då han icke har annat att göra, nu rider ut, för sitt nöje, och derigenom öfvar både sig och sin häst. Det är denna fältridning, som bildar den djerfve ryttaren, der inläres hinderridning, der öfvas fyrsprånget, saker af så öfvervägande vigt i striden, men som aldrig kunna inläras inom ridhusets väggar. Tag bort hästen från officeren och allt detta försvinner af sig sjelf. Jag hoppas således att Hr Stjernsvärds förslag lika lifligt mätte ogillas af R. o. Ad., som af hvarje sann ryttare. Slutligen kan jag icke annat än vara tacksam, om R. o. Ad. bi - Den 4 Juli f. ra. 41 faller K. M:s Propos., men förklarar mig, med betraktande af ställningen och förhållandet inom MedSt:n, ratt belåten om StatsUtsk:s förslag antages. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag begärde ordet, då jag hörde en värd talare yttra, att en återremiss skulle innebära uttalandet deraf, att antalet tjenstehästar borde nedsättas. Jag delar icke Hr Stjernsvärds åsigt, att antalet af officerarnes tjenstehästar bör förminskas. Men det är nu icke fråga om den saken, utan om att få en rationel grund för utgående af Statens bidrag för tjenstehästars underhåll. Det är af detta skäl jag understödt Hr Stjernsvärds förslag. I afseende å Gr.
Härtill kommer, att det förhållande, som föranledt den nu öfverldagade orättvisan, nemligen de sednare årens höga pris å jordens produkter, i och för sig måste hafva utgjort en väsentlig fördel för den jordbrukande befolkningen, hvadan med säkerhet det kan antagas, att, om ett motsatt förhållande inträffat, så att årliga markegångs-prisen för åren <1855 och '1856 varit betydligt lägre än den tioåriga medel-markegången, de nu ifrågavarande ränte-gifvarne, ehuru deras räntor då hade uppgått till lägre belopp, likväl på det hela skulle hafva befunnit sig i en vida ofördelaktigare ställning Utskottet befarar, att Rikets Ständer, i sådant fall, från andra räntegifvare fått emot taga framställningar af en alldeles motsatt syftning, innefattande klagomål deröfver att skatte-förenklingen under dessa år tillfälligt is blifvit en skatteförhöjning för alla dem, som måst betala sina räntor efter medelpris, och anspråk på ersättning för denna skenbara orättvisa skulle måhända ej heller i detta fall hafva uteblifva. Om det äfven antages, att den uppoffring, stats-verket genom godkännandet af de framställda ersättnings-anspråken skulle få vidkännas, icke vöre af den betydenhet att den bör utgöra hinder deremot, återstår dock att undersöka, huruvida Statens åtagande af ifrågavarande bemedling på ett rättvist och billigt sätt låter Stat s-Ut skot tels Utlåtande JW 94. 21 verkställa sig. Härvid förekomma dock flere betänkligheter, ä hvilka Utskottet ej kunnat undgå att fästa väsentligt afseende. Sålunda torde i främsta rummet böra erinras, att, då äldre indelningshafvare, på sätt jemväl genom beslutet i ränteförenklings-frågan blifvit uttryckligen förklaradt, äro fortfarande berättigade till uppsägning för leverering in natura af sina räntor, det icke ens för Staten torde vara möjligt alt fråntaga dem denna rättighet, åtminstone ej annorlunda än att Staten skulle öfvertaga skyldigheten att tillhandahålla dem sina ränte-persedlar in natura, — en åtgärd, som icke i något fall kunde vara att tillråda.
Långt ifrån att, såsom man uppgifvit vara af erfarenheten ådagalagdt, efterlysningarne icke skulle hafva medfört någon verkan, har enl. den erfarenhet jag under en mer än tjuguårig handläggning af afskrifningsärenderne för* värfvat, just motsatsen ganska ofta varit händelsen, ty uti de efterlysnings-kungöreiser, som ligga till grund för de af K. bef:de beviljade afskrifningar, finnas icke sällan upptagne flere bortflyttade personer, än afskrifningsbesluten sedermera omfatta, hvilket väl icke rimligen kunde inträffa, så vida ej de bortflyttande personerne blifvit ertappade och de resterande skatterne hos dem ut tagne. Att, såsom förslaget jemväl innehåller, afskrifningsfrågorna icke vidare skulle underställas kammar-rättens pröfning, utan K. beftdes ang:de dem meddeldta beslut jemte dertill hörande handlingar, i stället såsom det nu sker med afkortningslängderne för fattigdom m. fl. orsaker, biläggas landsboken, för att sedermera granskas i kammar-rättens öfver-revisions-depart., är en förändring emot hvilken också, efter min öfvertygelse, möta ganska stora betänkligheter. Det ligger ju klart i sakens natur, att när afskrifnings-besluten, allt efter som de hos länsstyrelserne emanera, insändas till kammar-rällen, oell icke läggas på hög, för att sedan i en massa, åtfölja landsboken, så skall den successiva granskning som i följd deraf både kan ske och verkligen sker af de handlingar, som ligga till grund för dessa beslut, blifva vida fullständigare och mera tillförlitlig, än en granskning sora på en gång, i sammanhang med den ändå tillräckligt vidlyftiga landsboksrevisionen, hvars fullbordande är praescriberad inom viss tid, måste verkställas.
R:dr årligen, samt derjemte i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t, efter förutgången undersökning om Läkarevårdens tillstånd i Provincerne samt behofvet af förbättringar derutinnan, täcktes låta upprätta ett förslag lill en allmän reglering af Provincial-Läkare-vården öfver hela Riket, för att sedermera vid nästa Lagtima Riksmöte till Rikets Ständers vidare åtgärd öfverlemnas; och Kongl. Maj:t, som derefter i ämnet hört Sundhetskollegium och samtlige Landshöfdingar, i Nåder funnit, hvad utaf Dess Nådiga Proposition om Stats-Verkels tillstånd och behof inhemtas, att de åtta extra Provincial-Läkare, som efter sisllidne Riksdag provisoriskt blifvit tillsatte och erhållit a5o R:dr hvardera i årligt arfvode, borde bibehållas, såsom ock att nyttigt vore, om nio nya extra Provincial-Läkare kunde tillsättas uti Falköping, Kisa, Ulricaehamn, Tjust, Norra Dalarne, Arvika, Oroust, Lycksele och Norrbotten; så ansåge Motionairen, enär den af Rikets Ständer begärda undersökning sålunda kunde anses fulländad, det tillhöra Rikets Ständer att, vid innevarande Riksmöte, definitivt reglera Läkarevården, i hvilket afseende Motionairen nu föreslagit: 1:0 att afiöningarne för både de åtta redan tillsatte och de nio nya tillkommande ProvincialLäkarne måtte å ordinarie Stat varda uppförde, på det desse
Till Constitutions-Utstottet har Professvrcn ock' Ledamoten af Nordstjerne-Ordcn Herr Doctor Swen Wijkman Casparsson ingifwit ett striftligt anförande af det hufwudfakliga innehäli, att dä Ärke-Stiftet ej kunde annat än anses wanlottadt, genom den wid Ärkebiskopswal hittills nyttjade röstberäkning, enligt hwilken hela Up ala Stifts Pluralitet gäller lika med hwarje Consistorii blott för en enda röst, matte, dä Arke-Bi stopen egentligen är att betrakta säsom Upsala Stifts Biskop, antingen de öfrige Consistoriernes röster hädanefter beräknas per capita till Stiftets Prestersraps, eller ock nägot annat förslag till jemkning widtagas, och sa medelst en likhet i rättigheter lika Medborgare emellan ätcrställas. Utskottet Har, ä ena sidan ej lemnat utan uppmärksamhet, att Arke-Bistopen är en högt representerande person, såsom Chef för hela Prestcrskapct och sjelfskrifwen Taleman wid Riksdagar, att det anseende han äger inom alla Stift bör ej mindre komma i betraktande, än det förtroende han njuter inom ett enda, och att nägon gäng den är tjenligast til! Förman, hwilken minst har intima relationer till dem, han skall styra, och derigenom är i tillfälle att wara strängast owäldig. Ä andra sidan mäste ater Utskottet, för sin del, medgifwa det Upsala Stift Bilaga till Mern. N:v 16. 827 i frägan om Ärkebiskopswal torde framför atla andra böra höras och, om ej decidera, åtminstone derwid någorlunda inflyta, för att ej twärtemot sin önskan förses med en Styresman, som det tör hända ej känner och som med mihnöje skulle emottagas.
Älen om Rikets Ständer skulle anse nödvändigheten fordra en högre skatt, så tager jag mig friheten vördsamt föreslå, en ökad skatt af 15 proc. med eld, och 50 proc. med ånga, utöfver 1845 års författning. Äfvenledes tager jag mig friheten vördsamt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att om skatten ökas högre (och kanske äfven jag gått för långt), så befarar jag att mången borttager mäskvärmaren eller nedsätter sina pannor ett tiotal, och då är jagförvissad att den högre skatten icke kan komma att utgå, och icke ens den, som är beräknad efter 1845 års förordning. Emot Utskottets beslut att öka böterna utöfver allmänna lagen för sabbatsbrott för bränvinsbränning på söndagar och helgedagar, reserverar jag mig, såsom icke principenligt, då icke samma högre bötesbelopp tillämpas på allt arbete på söndagen, vare sig bränvinsbränning eller hvilken näring som helst; men om Rikets Ständer emot all billighet skulle bifalla Utskottets förslag och anse ett sådant högre bötesbelopp böra bestämmas för sabbatsbrott, så tager jag mig friheten föreslå, att sabbaten måtte räknas .söndagar och helgedagar från kl. 6 f. m. till kl. 6 eft. m. I denna .reservation förenade sig riksdagsfullmägtigerne Christen Andersson och Jöns Jönsson. Af Herr von Hohenhausen: Emot det fattade beslutet att denna författning om bränning och försäljning af bränvin, i stället för med år i849 icke förr än med år 1850 skulle komma att tillämpas, får jag mig reservera. SO Bevillning*-, Lagsamt Allm., Besv.- och Ekon -Ulsk. Ullålande, N:o 2.
De förändringar, sorn härvid kunna komma i fråga, hafva blott ngt rum i aldra och 3:dje §§lna samt äro ganska obetydliga, ty vi sökte, sa vidt möjligt var, att fatta besluten i öfverensstämmelse med Utsk-.ns förslag, och de afvikelse!-, som derifrån skett, kunna genast ändras eller öfverlemnas lill Ulsk:ns behandling. Jag tillstyrker för min del, att den af BorgareSt. gjorda inbjudningen måtte af R. o. Ad. antagas, och således 1 Jin få den lydelse, som Ulskm föreslagit. Hr Le fren, Joli. Pehr: Hr Aminoff liar i det närmaste uttryckt den mening, till hvilken jag bekänner mig i denna fråga. Vi hafva inbjudning tili instämmande i BorgareStls beslut i 1 §:n. O111 vi antaga denna inbjudning, så blir R. Stis beslut gifvet i denna hufvudpunkt, af hvilken så många andra §§ sedermera komma att bero vid sammanjemkningen. Vi lätta otvifvelaktigt Utsklns arbete, och vi hafva icke formerna emot oss utan formerna för oss, om vi instämma i BorgareStls beslut. Jag tillstyrker således antagande af detsamma, helst förslagets vidare handläggning derigenom otvifvelaktigt mycket lättas och i alla fall samma inbjudning måste ske från Utsk:n; ty Utsktn kunna icke handla på annat sätt, än att inbjuda R. o. Ad. att förena sig med de 2 Stånd, som antagit Utsklns förslag i denna del, samt jemväl inbjuda BondeSt. att frånträda dess vid beslutet gjorda tillägg. Således skulle frågan då komma på alldeles samma punkt, som den nu är, och det är löljaklli - »8 Den i Mirs, gen tidsvinst att nu taga samma beslut, soln i alla fall otvifvelaktigt måste föreslås. Hr von Rosen: Om jag påminner mig rätt, har R. o. Ad. sjelft vid föreg:de tillfallen gjort inbjudningar lill de öfriga Stånden alt förena sig i de beslut, som bär varit fattade.
Mits Nådiga Utslag den 27 Augusti 1852 förklarats skyldig alt af den efter Tull-kassören och Konfiskationsinspekloren i Götheborg, G. E. Bergvalls afvikande yppade uppbörds-brisl, ersätta ett belopp af 1,182 R:dr 14 sk. 5 rist Biko, hos E. K. Mit i underdånighet anhållit att af Nåd varda från denna ersättnings-skvldighet befriad, äfvensom, efter det bemälde Öfverste den 6 Mars sistlidet år, före pröfningen af den gjorda ansökningen, med diiden algått, hans 2:ne efterlefvande döttrar, Margaretha Göthilda af Ekenstam, enka efter Öfverste-Iöjtnanten Carl de Mottoni e Palacios, samt ogifta Edla Helena af Ekenstam, den sistnämnda genom lagligen nämnd förmyndare, uti en till E. K. Mit ingifven skrift underdånigst sökt befrielse från ersättandet af ifrågavarande balans-medel, har E. K. Mit under den 16 derpålöljde December till Rikets Ständer aflålil Nådig Proposition rörande detta ärende, hvarutinnan förekommit, bland annat, ali Öfversten al Ekenstam, eller erhållet Nådigt förordnande, lörestått Chefs-embetet för vestra Tull-distriktet under den tid, då ifrågavarande balans uppkommit, och all, sedan Tull-kassören och Konfiskations-inspektoren Bergvall den 13 April 1842 från Riket afvikit samt en uppbörds-brist, stor 10,229 Ridr 14 sk. 7 rist., efter honom vppats, hvaraf likväl sedermera största delen blifvit, meddelst användande af befintliga tillgångar, betäckt, E. K. Mits och Rikets Kammar-rätt, genom utslag i balans-målet den 6 Juni 1851, på den grund att Öfversten af Ekenstam Bih. till B. St. Pro t. 1856 & 1857. 10 Sami. t Afd. 19 146 Expeditions-Ulskollcts Förslag lill underd.
Då stod han på sin rätt att begagna ordet efter som han af talmannen fått det och att fortsätta till dess talmannen af brutit honom; nu tillät han sig att såsom grundlagsvidrigt förklara ett af talmannen icke ogilladt och af honom ej af brutet anförande, sålunda sättande sig till doms öfver talmannen och viljande i dennes ställe föreskrifva kammaren hvad som vore grundlagsenligt eller ej. — Yi hafva aldrig från en statsmans sida — och såsom en sådan vill ju hans excellens statsministern anses — kunnat tänka oss en sådan lek med grundsatser ochj principer eller, rättare sagd t, ett så komplett förakt för bådadera, då de icke befinnas vara för situationen för ögonblicket passande. » Staten, det är jag », var en viss konungs under dåvarande tidsförhållanden icke alldeles omotiverade tanke; » rätten, det är jag », tyckes vara hans excellens statsministerns, med andra ord den maxim, åt hvilken Polykarpus i Kronfogdarne gifvit ett så drastiskt uttryck. » Till grefve Posses försvar uppträdde naturligtvis Dagens Nyheter, sin ministeriella rol trogen, och slog under den lika snillrika som originella titeln: » en som trampar i kla-veret » ett kraftigt slag för grefve Posse. Det var helt andra förhållanden som existerade 1874, menar Dagens Nyheter, och hör nu på, säger den officiöse, huru grefve Posse då motiverade sitt återupptagande af debatten vid protokollsjusteringen: » Då jag sist hade ordet inom kammaren, tillät jag mig yttra såsom min enskilda öfvertygelse, att , men att någon säker ledning för kammaren i dess omdöme ickekunde lemnas förrän efter fullbordad utredning af den kongl. propositionen, hvilken utredning då var börjad inom statsutskottets riksgäldsafdelning. Denna utredning är nu gjord och såsom resultat deraf äro i kamrarne utdelade tablåer, som göra statsregleringen lättare öfverskådlig. Det är också med hänvisning till dessa, som jag nu förnyar mitt påstående att » Och nu utbrister Dagens Nyheter med fröjd förkunnande, att det ju hade inträffat, att statsverkspropositionen ej var i sådant skick, att den vid remissdebatten lemnade » någon säker ledning för kammaren i dess omdöme ».
Diir visade en liten lycksokarc triumferande up11 en vacker zoofyt, formad som en griiddfiirgad lilja, och en annan kom stickzbndes med ett lzlingt, fint h u m - horn af lergrl sten, en tredje hade upytiickt en petrificerad grdsugga, prCJrtigt exemplar, alla benen syntes s&amp; klart aftecknade. De hade haft afgjord tnr i Byall. Just i solnedghgens stnnd haiie inan ockss sHdan lust att leta. Brisen kom s5 sval ocli nfkplde kindens glod, och niir hlicken stundom lyftes frfin p u s och t h g, kunde den folja det lysmde ljnsklotet, som sjonk likt en stor g~ildskold i liafvet: Det sakta v&amp;g~rallet srnelrte dessutom orat ocll mssarne sntto ej liingre p i stename, ororliga som liade de w r i t huggna i inarmor, ntau flog0 med rackra, hvita ringslag 1iin.g~ vattenbrynet. Badgiister ocli tillfi-illiga resande gingo ocli njoto: tf den liarliga anblicken och en kvinlig artist. som flyttat nt s i t t stilffli i skuggan af ruinen, lade bort penslar ocli palett fiir att teckun i: f barngruppen i sin skissbok. ~Gruppens, nej, det var egentligeii bara eu af purfinrnc, soin b o g hennes blick, en brunlibrig, liurtig pilt, som trallade lialfliijgt for sig sjalf och hade rnijssa utan skiirm. Han gri-ifde iinnn cftcr skatter och tycktes ha f4tt 1iela oturen pb sin lott, ty dd dc, aizd1.a liopsamlade sina fynd drog hall endast npp en rund glusliki~andc sten, rid lirars gsyn kamraterna utblwsto:;) Det iir en plasbit, ingenting annat an en gla.sbit.
Utskottet tillerkänner visserligen alla dessa skäl en ganska stor vigt, och skulle önskat att icke af andra mera afgörande omständigheter finna sig förhindradt att åt dem lemna allt det afseende de i och för sig förtjena; men då genom de, å en del af d& varor, som föras, uti traktaten med Frankrike gjorda nedsättningar kan, enligt här bilagda beräkning, befaras en minskning i statsinkomst under nästa år mot den för år 1864 af 1,670,212 R:dr 77 öre, mot hvilken minskning endast kan sättas det jemförelsevis ringa beloppet af 505,286 R:dr 15 öre, hvarmed inkomsten i följd af de af Utskottet åsätta eller borttagna tullafgifter och ändrade tullsatser, derest dessa åtgärder varda fastställda, skulle på det hela ökas, så anser Utskottet lästetalsafgiften, hvilken under år 1865 uppgått till icke mindre än 421,626 R:dr 9 öre, nu icke böra i föreslagna ordning afskaffas, utan hemställer, att Herr von Köchs berörda framställning icke må bifallas. 22 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8. Tullkomiterade hafva emellertid i afseende på 4 § i Taxeunderrättelserna angående lastpenningars utgörande afgifvit följande yttrande och förslag, hvilket Utskottet, som funnit sig höra detsamma i allmänhet biträda, ansett lämpligast att här med komiterades ord återgifva. Det lyder sålunda: »För att ej mindre på ett ställe sammanföra de föreskrifter, som angå denna afgift, än ock gifva den för närvarande beviljade afgiftsfriheten en, efter komiterades förmenande, af det närmaste behofvet påkallad större omfattning, har dels den i § 10 mom. 3 af nu gällande Taxeunderrättelser intagna föreskrift blifvit hit uppflyttad, dels derefter införts ett tillägg rörande de fall, för hvilka befrielse från lastpenningars erläggande antingen redan finnes medgifven, eller synts böra ytterligare medgifvas. En dylik befrielse har sålunda blifvit föreslagen för l:o. Fartyg, som, med eller utan destination till Svensk hamn, inkommer och åter afgår i barlast.
N:o 62, i ani. af framstälda anmärkmr emot Utsk:s under N:o 47 afgifna Betänk, öfver väckt motion om stiftande af lag ang:de allmänt kyrkomöte. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 7 e. m.; åtskiljdes H. R. o. Ad. kl. half 12 f. m. In fidem protocolli, Albert Munde. Plenum kl. 7 e. m. Justerades 5 prot.-utdrag för f. m:s plenum. Hr Ehrenhoff, Gust, Herman, upläste en så lydande motion: Enär det redan vill synas, som det af Staten nyligen uptagna lån å tre mdhr Specie, blifvit f. n. obeliöfligt, och då dessutom det är att förvänta, en ymnig tillgång på penningar, genom jernvägslånets snara indragande, så iir det min öfvertygelse att landets fördel fordrar, om ock med betydlig upoffring detta låns snara återgäldande, och får jag, på grund af denna min öfvertygelse vördsamt föreslå att, såvida det visar sig, att dessa tre milhr Specie icke, mot nu gällande vilkor kunna utlånas. It. St^r mätte bemyndiga deras fullmäktige i Banken att, på sätt dem lämpligast synes, och på det för Statsverket minst betungande vilkor, gå i författning om detta låns dödande. Denna motion begärdes på bordet. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped - Utsk. inkomna förslag till K. St:rs underd. skrifvelser till K. M. N:o 251, ang:de Statsbidrag för enskilda jernvägs-anläggningars företagande; N:o 255, ang:de skärpte straffbestämmelser för olofligt spel; och N:o 256, ang:de i 63 § Reg:sF:n föreskrifne Kreditiv-summor.
Konslilulions-Vlskollels Memorial N:o 9. 3 § 4. 11 :o Finner Justitie-Statsministern 11 :o Finner Justitie-Statsministern förblifva. förblifva. Till den ändan åligge hvar och en, sorn Till den ändan åligge hvar och en, som genom gjord anmälan hos JustitieBokhandel idkar, att Statsministern är berättigad att Bok Statsmedlen. handel idka, att Statsmedlen. Anm, I händelse de af Konstitutions-Utskottct i ett annat Memorial, N:o 9, nu jemväl föreslagna ändringar i § 4 mom. 11 skulle godkännas, komme detta moment att erhålla den lydelse, som i detta sednare memorial är införd. Stockholm den 26 Februari 1863. Bes er v a tioner: af Herr Munck af Bosenschöld, Th., Friherre Tersmeden, W. F., Friherre Leijonhufvud, C. G., Herr Uggla, C. G., Biskop Anjou, Doktorerne Lindgren, JVensjoe, Rundgren och Ljungdahl samt Domprosten Doktor Sundbe/g, hvilka ansett den föreslagna förändringen hvarken nödig eller nyttig. X:o 9. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Mars 1863, kl, 2 e. m. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ändring i A § 10 och il mom. Tryckfrihcts-Förordningen, angående utrikes ifrån hil inkomna skrifter. Konstitutions-Utskottet har fästat uppmärksamhet vid det förhållande, att de enda stadganden i Tryckfrihets-Förordningen, hvilka afse utrikes tryckta och 4 Konslitulions-Ulslcollels Memorial N-.o 9. sedermera hit införda skrifter, nemligen 10 och 11 mom. i 4 §, icke synas på ett nöjaktigt sätt uppfylla det med dessa stadganden åsyftade ändamål att sätta tryckfrihetens vårdare i tillfälle att stäfja de missbruk af denna frihet, sorn i sådana skrifter kunna förekomma. Af nämnda båda mom. handlar det förra om utifrån hit inkomna skrifter på Svenska språket och det sednare om sådana på främmande språk.
Om genom intrång på dessas område vi äga en af utländningar förträfflig befunnen Skjuts-inrättning, sä ersättas vi föga af bans derpå slösade beröm, då vi icke äro okunnige om den bedröfliga contrasten i det vitsord, han lemnar åt vårt Jordbruk, som genom nämnde inrättning sä mycket lidit. Under det vi följa Betänkandets gång, anmärka vi derefter det lätta sätt, hvarpå 744 Besv, och Ekon. Utsk, Betankanden. Höglofl. Utskottet kommit från pröfningeti af den så kallade privilegierade jordens yrkade deltaga de i Skjutsningsbesvär*!:.' Vi finna de.v a jords fritagande icke nog motiveradt, hvarken af faran att ålägga sådana skyldigheter, ty den förtjenar ej afseende, ej heller af den, att öfverflytta der» på andra, ty det har ingen yrkat. D t är ännu icke bevisadt, att sijutsningen såsom ett allmänt Onus nå o sin blifvit af jordbrukaren anta o ' gen, och om. det än medial |t hans Hemman i köp, så kan han ej betagas rättigheten att pröfva dess grund, och söka efter omständigheter a befrielse eller deltagande. Det har ofta kändt, att skjutslag blifvit indragna och upprättade, på Hemman, sorn från ålder ansett sig lika fria för den a skjutning som så kallad privilegierad jord. Vi tro, att denna deruti fcör deltaga, och att skjuts: innan ej ensamt åvigger den öfriga jorden i Städerna o h på Landet 5 oe den anmärkning, Höglofl. Utskottet gör, a:t äfven vi få äga privilegierad jord, möta vi med don öppna förklaring, att vi ej skola undandraga oss skjutsning för densamma, dä andra ägare deraf lika billigt ingå i detta åtagande. Höglofl. Utskottet, som nu kommit till hufvudsak en, antar sorn en ovedersägelig sanning, att skjuts ningen är det tyngsta af Svenska jordbrukar ens bördor, ocfä önskar, att utvägar måtte fl »as tili hans lindring.