Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
“Sedan en del af dessa uppgifter inkommit och vid deras granskning blifvit anmärkt, hurusom olika grunder vid uppskattningen gjort sig gällande, i thy att inom en del taxeringsdistrikt den indelningshafvare i allmänhet tillagda, i lönen inräknade boställsräntan kapitaliserats och ingått i den summa, som blifvit utförd såsom boställets taxeringsvärde, men i andra åter, — på sätt det i § 6 af den i Bevillnings-förordningen meddelade instruktion är förutsatt, — afdragits ifrån boställets behållna afkastning, behagade Eders Kongl. Majit, uppå derom gjord framställning, för vinnande af säker upplysning efter hvilkendera grund beräkningen af boställsvärdena inom särskilda län blifvit af Pröfnings-kommittéerna fastställd, den 30 September 1862 i nåder förordna, att Dess Befallningshafvande skulle med upplysning i nämnda hänseende skyndsamt inkomma, dervid, så framt olika grunder inom samma län varit följda, noggrannt borde särskiljas och uppgifvas de boställen, hvilka efter <len ena eller andra blifvit taxerade. “För bedömandet af den tid efter annan väckta frågan, huruvida landtstatsboställenas bibehållande, vare sig i allmänhet eller särskildt för vissa orter, kunde anses för indelningshafvarne vara med fördel förenadt, eller för vinnande af tryggad bostad af omständigheterna i öfrigt påkalladt; och då det vore af vigt att i dessa hänseenden erhålla så fullständiga upplysningar som möjligt, vid hvilBih. till B. St. Proposition N;o 76. kas meddelande annan grund för beräkningen af det lönebelopp, som i stället för boställena kunde ifrågakomma, icke syntes antaglig, än den som i gällande
Palmstjernas förslag såsom en ny motion, måste äfven jag tillåta, att remiss äger rum, ehuru jag lika med en värd ledamot af StatsUtsk. linner, att det möjligen kunde hända, att man icke vill till behandling upptaga densamma, innan StatsUtsk:s förslag i sin helhet är afgjordt; men jag har, såsom jag hoppas, uti StatsUtsk:s ordförande en garanti deremot, och jag tror således, att frågan kommer till lyckligt slut under denna ordförandes behandling i StatsUtsk. Om denna åtgärd icke skulle vara alldeles så formenlig, tror jag likväl, att man i detta fall bör vidtaga alla de utvägar, som erbjuda sig för att komma till en rättelse i beslutet; och då grundlagen icke bestämdt förbjuder en handling af Representationen, anser jag det vara Representationens fullkomliga rättighet att sjelfmyndigt handla och icke binda sig af småaktiga former. Gr. Posse: Den värde ledamoten, som yttrade sig näst före den siste, lofvade att endast hålla sig vid formen, och detta löfte har han stride uppfyllt; men deremot tror jag icke, att han hållit sig vid sakens rätta förhållande, då han grundade sin slutsats på den förutsättning, att Frih. Palmstjernas förslag vore en contraproposm. Så är det nemi. icke att anse, emedan Frih. Palmstjerna icke väckte detta förslag under öfverläggningen om StatsUtskzs utlåt., af beslutet hvaröfver motionen blef en följd, hvilket Hr Frih. så mycket mindre kunnat, som han yrkade bifall till Utsk:s förslag, hvilket utgjorde ja-propos:n, utan frågan väcktes först på e. m. såsom en ny motion, och det i stöd af 56 § Riksd.Ordn., som stadgar, att, med undantag af grundlagsfrågor, nya ämnen af riksdagsmän icke må väckas, sedan en månad från riksdagens början til lända Iiipi t, så vida icke sådana frågor af redan fattade beslut, eller redan upptagna ärender, eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas. Denna motion var föranledd af ett på f. m. redan fattadt beslut, och är således till sin form alldeles öfverensstämmande med 56 § Riksd.Ordn.
Och som en sadan undersökning wid da warande årstid icke kunde med tillbörlig noggranhet werkställas, samt detta ars Fardag för da warande Kongsgärds Jnnehafwarens afträde äswen snart inträffade, sa att hwarken de annu saknade upplysningarne kunde erhallas eller Arrende-Lluctionen, i den ordning 1799 ärs Författning föreskriswer, för sig ga, innan tiden för ett nytt tillträde skulle infalla, sa ansag Kongl. Mast sig nödsakad förordna, att med defle Kongsgardars bort-arrenderande ssulle till nästa arv Midfasta uppskjutas och Kongsgardarne under tiden, eller ifrån detta ars Midfasta, da förra Kongsgärds-Jnnehafwaren war ffyldig att dem afträda, och intill d. 14 Martil ,8iz, da nya Arrendet borde widtaga genom Kongl. Majus Befallnmgshafwandes i Länet försorg, förwaltas pa det för Kronan förmohnligaste sätt, som möielioen wid da warande omständigheter kunde er hällas." Den iz Julii. r54Z ^'Da Kongl. Majit sedermera warit beredd, att i Nader pröfwa de ytterligare inkomne underdåniga utlatanden, angående disposiuonen af dess Kongsgardar, har Kongl. Maj:tS Nådiga uppmärksamhet icke kunnat undfalla, hurusom, serdeles de sednare arén, brist pä Hästar i synnerhet sadane, som ärv kjenlige för Cavallecie-Regementen, uppkommit och föranledt till ett pa defla Kreatur owanligt högt pris, enär de någon gang kunnat erhallas."
Den nordligaste delen, angränsande till Linköpings län, eller Wista och Norra Wedbo härader äger den bördigaste 13 jordmånen, dernäst Södra Wedbo, Östra och Tveta härader; Vestra och Östbo härader hafva omvexlande bättre och sämre trakter, hvilka senare tilltaga i vidd vester om Lagaån, så att Mo och Westbo härader, som äfven tillhöra det förut vid beskrifningen om Sunnerbo härad i Kronobergs län omnämda sterila vestliga området emellan Lagaån och Halland, endast med obetydliga undantag erbjuda odlaren en ofruktbar sand och grusinylla. Hela länet är ett högland, hvars högsta punkter ligga inom Tveta härad och på dess gränser emot Mo, Östbo, Vestra samt Södra och Norra Wedbo härader, bildande en halfcirkel omkring Wetterns södra ända på vid pass 1 k 2 mils afstånd derifrån. 1 afseende på jordbrukets beskaffenhet och fortskridande under senare tider inom Jönköpings län gäller i allmänhet detsamma som blifvit yttradt om Kronobergs län, hvilket senare utgör samma höglands sydligare sluttning. Genom vidsträckta odlingsföretag och förbättringar i sättet att sköta jorden har äfven Jönköpings läns spannmålsproduktion stigit, så att större delen deraf, och företrädesvis den östra och norra, eller alla härader utom Mo, Vestbo och mindre delar af östbo och Tveta härader, numera i vanliga år afyttrar ej obetydliga qvantiteter, ehuru, likasom Kronobergs län, i förhållande till hela vidden icke jemförligt med de rikare slättbygderna, hvartill dock Wista och Norra Wedbo härader närma sig mer än någon annan del af dessa län. Utom spannmål och rotfrukter odlas, särdeles inom Södra Wedbo, Östra och Vestra härader, ej obetydligt lin, såsom en säljbar och transportabel vara. Öfverskottet af landtmannavaror afsättes dels på ortens landtmarknader, dels i Jönköping, Grenna och Ekesjö, dels ock i Skenninge, Linköping, Norrköping, Westervik, Kalmar, Karlshamn, Helsingborg och Halmstad, stundom med 8 å 10 mils landsvägstransport.
Och då Konungens Rådgifvare, såsom sådane, innehafva befattningar, hvilka, för alt skotas så som sig bör, ovillkorligen fordra uteslutande åt dem Constitutions-Utskottets Memorial_, IV:o au 5 egnar! tid, aldrig hvilande omsorger, ovald och oberoende af alla enskilda intressen, finner Utskottet, att Statens bästa skulle åsidosättas, ora en eller flera af Konungens liad förordnades alt andia Embeten tillika förrätta. Beträffande åter Högsta Domstolens Ledamöter, så innefattar redan stadgandet, alt de ej må annat civilt Embete derjemte bekläda, i sjelfva verket ett förbud mot hvarje annat Embeles inriebafvande jemte JusliliteRåds-Embetet; och anser Utskottet, på enahanda skäl, som, i afseende på Stats-llådets Ledamöter blifvit anfördt, icke vara med det allmännas rättvisa fordringar förenligt, att i tjenst varande Justitiae-Råder kunna lill andra Embetens bestridande förordnas. Utskottet får derföre, med godkännande af ofvanomförmälde tvänne serskilda motioner, lill Grundlagsenlig behandling bos Riksens Ständer, föreslå den bär nedan uppgifna förändrade redaclion af senare perioden i 34- $■ Regerings-Formen, och begagnar dervid tillfället att hemställa, att det i samma period förekommande uttrycket: AfustitiaaRådet, ” hvilket eljest icke någorstädes i Grundlagarne användes för Högsta Domstolen, må emot denna senare benämning ulbylas. Regerings-Formen. §. 34. Senare Perioden. Ledamot af Stats-Räclet eller af Högsta Domstolen må icke tillika annat Embete innehafva} ej eller till förrättande deraf förordnas. Slockholm den i3 Juli 1840. INT:o 2 t. Ante. till Exp.-IJtsk. den i5 Juli, kl. i e. m. Memorial, med förslag till ändring och tillägg i 3q. §. Jemnlikt 39 §.
Antager man, att dessa gevär blott skola begagnas under freden, så erfordras, till det redan tillverkade antalets utslitande, en tiderymd af närmare ett halft seculum; olämpligheten häraf tolde vara öfverflödigt att närmare utveckla. Vill man åter begagna dem äfven i krig, så uppstå olägenheterne af olika utredning, sämre beväpning och dess moraliska inflyten d e på manskapet. Om nu för liden en trupp skulle skickas i fält, bevarad med dessa gamla muskedunder — ”med ”rostadt lås och itändt lunder” — enligt skaldens ord, hvad skulle vi väl säga derom? Samma förkastelsedom, sorn vi uttala öfver luntlåsen, skall framtiden, efter slagkrut-antändningens allmännare införande, fälla öfver flintlåset. När man derföre, såsom vid denna förändring blir fallet, har allt att vinna, intet att förlora, så tyckes skäl vara för dess verkställande. Om det är en representants skyldighet alt tänka icke blott för dagen utan äfven för åtminstone den närmaste framtiden, så synes man ej böra tveka att genom materielens förbättring söka gifva densamma en önskvärd, ännu aflägsen, fullkomlighet. Den 3o Maj c.'ra. 43g Jag anhåller att denna min motion måtte, ju förr dess hellre, blifva lill StatsUtsk. remitterad. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag vill icke för min del bestrida den remiss till StalsUlsk., som den siste värde talaren begärt för sitt nu afgifna anförande; men jag skulle vilja hemställa till honom sjelf, om han ej skulle finna, att han snarare derigenom motverkar det vackra ändamål, han åsyftar med sin framställning, än att han befrämjar detsamma, enär jag verkligen tror, att StatsUtsk., genom en sådan framställning, skulle komma alt mera känna saknaden af den riktning för dess bedömmande af sådana frågor, som i sådant fall bort af Krigsministerium varit meddelad. Men då detta Ministerium iakttagit tystnad, skulle jag tro, att mera skulle vinnas, om äfven andre af yrket voro tyste. Remitterades till StatsUtskoltet. Ånyo föredrogs StatsUtsk;s den 20 dennes på bordet lagda utlåt.
Hon hade sökt lugna Bertha och lofvat tala med Hanna. Nu strök hon sakta Hannas nedböjda hufvud. Hanna min, du skall icke afgå. Saken är ej värd ett så stort offer och kan nog hjelpas på annat sätt. Hvarför har du icke försvarat dig? Du är ju advokat, vet jag. Mot hvem skulle jag försvara mig? utbrast Hanna häftigt. Ingen har anklagat mig. Det är just det tysta, smygande förtalet, mot hvilket intet försvar finnes, som drifver mig bort. En öppen anklagelse vore tusen gånger lättare att möta, än detta stumma misskännande. Och för något så lumpet, som ett grundlöst förtal skulle du retirera! Nej, Hanna, det vore ej likt dig, det vore nästan fegt. Du har ju lärt mig, att hvad som är rätt och sant bör gå fram med öppen panna. Och nu skulle du sjelf genom att draga dig tillbaka låta dem tro, att du verkligen handlat orätt. Men hvad kan jag väl göra, Bella? frågade Hanna upprörd. Om jag blir relegerad! Bättre, att förekomma, än att förekommas. Det blir du icke, var lugn. Jag har en plan, men den omtalar jag icke ännu. Lofva mig, att du icke tager något förhastadt steg och lita på mig. Hanna tryckte hennes hand mot sina ögon och sina läppar. Du är min vän, och jag litar på dig. Jag skall gifva mig till tåls för din skull. Inom skolans direktion och lärarepersonal hade frågan om Hannas skiljande från skolan flera gånger varit före. I den utsmyckade form historien antagit, var det icke underligt, om den väckte allas djupa ogillande. Man öfverenskom att anställa enskildt förhör med Hanna och derefter meddela henne beslutet, att hon vore skild från skolan. Det gjorde dem alla ondt om flickan, som hittills aldrig gifvit anledning till allvarsamt klander, utan tvärtom var en af skolans mest framstående elever. Men skolans anseende fordrade, att en elev, som till den grad blottstält sitt rykte, icke tilläts att vidare qvarstå vid densamma. Innan mötet denna gång afslutades, infann sig Verna Sommar och begärde ordet. Hon hade, viss om att ryktet öfverdrifvit
Fröken L. Dahlgren. Fröken G. Elj %ing. Fröken E. Fries. Rektor C. uon Friesen. Fru Th. Gylditz. Fröken G. Hjelmerus. Kapten L. A. Hubendick. Fru G. af Klintberg. Revisionssekr. H. Rohtlieb. Professor P. G. Roseh. Revisorer: Häradshöfding A. Lunduall. Bankdirektören A. Norinan. Fröken A. Rossander. Revisorssuppleanter: Fröken J. Leaisson. Fru E. Odelberg. Doktor V. Saeclbom. Det af styrelsen utsedda förvaltningsutskottet har bestått af: O r d i n a r i e m e d 1 e in in a r: fruarna Adlersparre och Ankarsvärd, fröken Roos samt herrar Hildebrand och Nyström (såsom kassaförvaltare sjelfskrifven ledamot). Förbundets styrelse har under iir 1887 sammanträdt 7 och dess förvaltningsutskott 10 gånger. Dessutom hafva sammanträden hållits af de för särskildta andamål tillsatta komiteer, för hvilkas verksamhet redogörelse här nedan följer. * Förbundet räknar vid 1887 års slut 30 ombud, af ' hvilka 5 hafva blifvit utsedda under årets lopp. Förteckningen öfver ombuden återfinnes i Bil. I. Ombudet i Malmö, fröken M. Silow, har med styrelsens medgifvande från den 15 januari utvidgat sitt ombudskap till en filial, som hon utan ersättning med nit och intresse förestått intill den 1 oktober, då föreståndareskapet öfvertogs af annan person. Om filialens verksamhet är berättelse afgifven, se Bil. * .$ Förbundsbyrh har under året så betydligt utvidgat sinoverksamhet, att behofvet af ökadt utrymme och ökade arbetskrafter i allt känbarare grad framträdt. Den hittills begagnade lokalen, 19 Lilla Vattugatan, har på grund deraf blifvit uppsagd, och en 3 annan för ändamålet lämpligare förhyrts i Malmtoingsgatan N: o O att tillträdas den 1 april 1888.
Jag slogs, när jag blef ond, och kunde slå dem dugtigt.» Hedvig satt och fördjupade sig i porträttet, derpå såg hon upp på Ebba och betraktade henne länge. »Vet du, hvad jag tror om dig», sade hon slutligen. »Jag tror, att du kommer att uträtta något stort i verlden: något sådant som att rädda ditt fädernesland från undergång eller något annat mycket märkvärdigt.» Ebba skrattade. »Hvad du är rolig», sade hon, men så blef hon plötsligt allvarlig, hennes ögonbryn sammandrogos, och blicken fick detta strålande uttryck, som Hedvig så mycket beundrade. »Nej, ser du, Hedvig, jag tror inte, att jag kommer att uträtta något stort, men jag tror, att jag kommer att upplefva något stort. Lifvet är så underbart, och allt möjligt kan ju hända en.» »Åh, för de flesta tycker jag egentligen att det inte sker någonting alls», sade Hedvig föraktligt. »Ja, jag menar inte precis yttre händelser», svarade Ebba allvarligt, »men inom sig sjelf kan man ju upplefva märkvärdiga saker. Det kan ju finnas en glädje eller en sorg, som är stor nog till att uppfylla ett helt menniskolif.» »Hvad månne det skulle vara.» frågade Hedvig. »Jag vet inte», svarade Ebba och rodnade öfver hela ansigtet, »men jag föreställer mig det.» Hedvig fortfor att bläddra i albumet. Ebba hade stigit upp och gått bort till toalettspegeln. Hon stod med ryggen mot Hedvig och ordnade sitt hår. »Men säg, hvem är den der förtjusande menniskan?» ropade Hedvig från soffan. »En ung herre i profil, med uniform. — Nej, hvad han är vacker!» Ebba vände litet på hufvudet. »Det är en kusin till mig, Gösta Vedel, han är artillerilöjtnant.» »Jag har då aldrig sett något så vackert!» fortfor Hedvig, som alltid råkade i extas öfver skönhet. »Är det verkligen taget efter honom sjelf, eller är det efter ett porträtt?» »Nej, det är efter honom sjelf», svarade Ebba, som fortfarande icke kunde få sitt hår att sitta. »Han är mycket vackrare sjelf.» »Det är väl omöjligt!» utbrast Hedvig.
Majit, genom Nådig Kungörelse den 27 Mars i83o, på Ständernas egen begäran, sladgat den förändring i den kort förut utgångjie Förordningen om Charlas Sigillatae afgiften, att Domare ålagts för det stämplade papper dem till försäljning lemnäs, ställa borgen, i likhet med andre försäljningsman; samt intet af de skäl, Anders Nilsson för berörde stadgandes upphäfvande anfört, synts Utskottet af den vigt, att det kunnat bos Utskottet verka någon öfvertygelse om rättvisan och billigheten af ett undantag för Domare ifrån en skyldighet, sorn är ålagd andra Embetsoch Tjenstemän, hvilka äfven i följd af deras befattningar böra hålla allmänheten ehartor tillhanda; så har Utskottet icke ansätt sig böra tillstyrka bifall lill ifrågavarande motion, utan i det stället föreslagit uteslutande i Författningen af allt, som haft afseende å den förut under vissa vilkor medgifne rättigheten för Domare att utan borgen uttaga ehartor till försäljning. — De öfrige föjeslagne förähdringarne grunda sig på Kongl. Slats-Contorets Kungörelse den 14 Mars i832, angående nya räkenskapsformulair för Charta? Sigillalae-redogörelsen, jemte dertill hörande allmänna föreskrifter, hvilka Utskottet för sin dél gillat och ansett böra i Charla? Sigillata? Förordningen intagas. §. 17. Enär allmänheten icke bör belastas Enär — • med någon serskild betalning utöfver char - Bevillnitigs-\Jt slottets Bet.
Det var det som var så afskyvärdt. Fru Zimmermann tog ett par telegramblanketter och skref: »kommer till Lund morgon. Skaffa rum.» De sista två orden stodo icke i telegrammet till William; eljes var innehållet detsamma. Hon tillbragte natten på tåget, men kunde icke sofva. Tankarne brottades innanför den heta pannan och tinningarnes pulsar slogo takten, klippte den långa natten i småbitar, som sekundvisaren på ett ur. Hänemot morgonstunden reste hon sig upp; det var lönlöst att söka sömn hon satt och stirrade ut genom fönstret öfver det förbiilande landskapet, der dimmorna började skingras som spöken för den gryende solen. Då hon vände blicken inåt igen såg hon från den motsatta soffan ett par ögon som betraktade henne. Dessa ögon tittade fram ur ett hvitt och fett ansigte utan uttryck; men ögonen sjelfva hade ett uttryck af godhet. »Det går inte att sofva?» »Nej.» De två reskamraterna komma i samspråk. Den blekfeta kvinnan var en fru från Malmö och samtalsämnet var gifvet då det visade sig att hon kände Alma Hagberg. Hon talade om henne som småstädernas firade dansdocka, dröjde med ogillande vid hennes emanciperade idéer och hennes fallenhet för kurtis, berättade till sist med diskret förtrolighet att hon ändå, med alla sina fel och brister, skulle komma, att göra ett alldeles ovanligt godt parti. Hon var nemligen hemligt förlofvad med en grosshandlare i Malmö en smula fet, men annars en ovanligt hygglig karl... Fru Zimmermann hörde på med en känsla af invärtes raseri. Hon trodde icke på allt det lösa skvallret, men från dess bakgrund lyfte det sig med ens upp emot henne ett ansigte som hon tyckte sig känna. Hvarifrån? Jo, nu mindes hon det: det första ofördelaktiga intrycket af den unga flickan fick hon här igen, lifslefvande. Något bortskämdt och tilltagset kyla en sjelfkär djerfhet. Och den feta, goda frun hade sagt ett par ord som med ens gaf denna bild sitt ljus: en tom dansdocka. Alma mötte henne vid stationen i Lund. Hennes glädje öfver återseendet var uppriktig och okonstlad. Hon hade tårar i ögonen.
Frånvarande, okunnig om berörde stad' gande, och inom mig öfvertygad , det jag skulle få förblifva vid Extra Roteringen intilldess jag åtog mig den perman n a, hade jag intet Ombud vid det utsätta Mötet, hvadan följden blef, att jag ålades den permanenta Roteringen, Uti frågor af mindre betydenhet, än antagande af en grundskatt, pläga Herrar Landshöfdingar påbjuda, att vid Sockenstämmor valde Fu Hmäg ti ge skola vara till tnötes å utsatt milo, och föreskrifva vitén för deri försumlige; Följaktligen väntade jag att uti en så betydlig fråga som den omnämnde, sådant bordt iakttagas, och ingen frånvarande blifva obördan dömd. Men vid införandet af permanenta Roteringen , har Konungens Befallningshafvande i^ke fannit lör godt, att bruka det vara» Den 2 Jamarii. 57 liga behandlings-sätfef, utan genast ansett alla dem forfallne till ständig Rotering, som icke pä stäket yo o närvarande och uti bestridandet deraf i det aldrayttersta för tibro. Stadd i den fasta öfvertygelse, det Riksens Ständers beslut ochen högtidlig n antagen Cynstitution omöjligen kunde Omintetgöras genom tvenne Landshöfdingars i Provhicen utfärdade Kungörelser, förmod de jag icke, att min Egendom kunde emot inia vilja och samtycke sä hårdt betungas j hvarföre jag också förafskedade mina Extra Soldater, så snart de hemkommo efter slutad Campagne i Norrige, hvarigenom jag ansåg mig handla enstämmigt med Konungens Nådiga Kungörelse af den ia J.nu.iii rörö, rörande Extra Roteringens upp. lösande. Jag tror icke att den af mig omnämnde fråga hat någon gemenskap med Concoursmål, eller att den enligt I7y8 års Concoursstadga bör behandlas.
Besvärsoch Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 80. derifrån boende bergmästaren i; förening med vald kompromiss gifva utslaget, hvarvid bergmästaren, i fall man tänker sig, att de å hvardera sidan utsedde aine kompromissa riemeförfäkta sin principals påståenden, alltså erhåller den egentligen afgörande rösten; då ett utseende af godtycke icke alltid kan undvikas m. m. På grund af dessa oell andra af motionären anförda förhållanden, synes mig en förändring i sättet för hembudsskyldighetens utöfning af billigheten påkallad. Månne icke ock en dylik förändring, om den ändamålsenligt anordnas, vöre tillräcklig för afbjelpande af klagomålen, och mycket att föredraga framför ett totalt afskaffande af sjelfva hembudspligten? Min åsigt i detta hänseende bar omfattat det förslag,att hembudspriset kunde på ett bättre sätt än det närvarande uppgöras sålunda, att antingen byltelaget sjelf! för hvarje år bestämde sill inlösningspris, eller ock detta pris på lämpligt, vis årligen reglerades utaf bergmästaren, gemensamt med serskildt valde deputerade bland ortens kolförsäljare och kolafnämare. Lösningspriset vore sålunda på förband kändt, innan hyttelag egde yttra sig om inlösandet af de hembudne kolen. Ville man gå ännu längre, skulle måhända undantag från hembudsskyldigheten kunna, under säker kontroll, medgifvas för de fall, der kolen ämnades att i annan närgränsande bytta uppbrukas. Detta vore ett steg, som, vid en kommande riksdag likväl lämpligare, än vid denna, vore att, om så funnes skäligt, vidtaga. Ty småningom och med försigtighet böra de hämmande banden lossas; eljest blifver faran af missbruk alltför svår alt undgå. Medelst framläggande af det härvid utaf mig anförda förslaget till ändring uti det af motionären och Högloft.