Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan votering är begärd öfver.) förevar, fråga, och jag således nödgas deltaga i beslutet, får jag tillkännagifva, det jag icke skulle med miu röst medgifva hvad Frih. Tersmeden begärt, om fråga varit om annat än bordläggning af ifrågavar. betänkm: men då Hr Frih:n förklarat, att fråga endast är om bordläggning af dessa betänkjn, mech hvilkas afgörande någon surprise följaktligen icke kan äga rum, genom bifall till Frih. Tersmedens anhållan; så tillstår jag, att det är för mig oförklarligt, hvarföre man vill motsätta sig hans begäran. Hr Lagerhjelm, Pehr: Då Frih. Tersmedens begäran hufvudsakligen afser, all inga nya ämnen må trängas in på föredragn.listan före betänktna ang:de statsregleringen; så har jag, för min del, ingenting emot Hr Frih:ns begäran, blott man förvissar sig derom, att genom bifall dertill det beslut icke rubbas, som R. o. Ad. nyss fattat i afseende å det på e. m. bordlagda betänk, angtde löneregleringen för Statsrådet. Frih. Cederström: Jag är långt ifrån att vilja fördröja bordläggning andra gången af ifrågavar. betänktn; tvertom blir jag säkerligen en bland dem, som i afton be - Den April e. m. gär dem ytterligare på hördel; oell det är således icke i sådan afsigt, utan derföre att Frih. Tersmedens begäran ar olaglig, sorn jag begärt votering. Ståndet äger rättighet att få målen föredragna i den ordning bordslistan utvisar, oell af sådan anledn., samt emedan ett annat förhållande kan leda lill svåra följder för framtiden, har jag satt mig emot Frih. Tersmedens begäran och begärt votering. Om den tid, som dertill åtgår, blefve använd til! målens föredragning, skulle vi hafva hunnit till de ifrågavar. betänkrna ang:de slalsregleringen, kanske före slutet af den tid som votertn medtager. Frih. Tersmeden: Jag förutser, att genom min begäran åstadkomrnes motsatsen af hvad jag önskar.
Män, som följt med sin tid, som något tänkt och reflekterat, så högt de än värdera den kristna sanningen, kunna omöjligt tro på alla dogmer, som man uti den kristna troslärans namn har uppställt och ännu för frenne århundraden tillbaka uppställde. De kunna äfvenledes lika omöjligt föreställa sig, att den religiösa kunskapen, härutinnan olik ali annan kunskap, skall vara af sådan art, att hon kan stå stilla, lika litet som de med den gudomliga sanningens natur kunna förlika, att denna såsom en evig sanning skall vara bunden vid en viss tidsform. Till sjelfva protestantismens väsende hörer också obestridligen — och härutinnan skiljer den sig just från papismen -— att gå framåt i religiös odling och kunskap och vara en beständig protest mot all villfarelse och allt mörker. Nu finnes beklagligen ett parti uti de flesta bland vår verldsdels protestantiska länder, och till detta synes ännu vårt lands herrskande kleresi höra, som, med åsidosättande af detta protestantismens väsende, vill förvandla vår protestantiska bekännelse till en ny papism, sorn vill föreviga all gammal villfarelse, blott hon har häfd för sig, som vill hämma sanningens lopp och forskningens frihet, som vill försoffa folket i stället att föra det framåt i kristlig odling och kunskap, som vill förbyta den lefvande och lifgifvande kristna sanningen till döda former, dom man hör blindt och slösinnadt antaga. Ja, det ser verkligen så ut, som skulle många inbilla sig, det kunde på den Lutherska lärans grundval och bland vårt gamla fria protestantiska folk ett. nytt prestvälde upprättas. Nu voro för alla dessa onekligen beqvämt, om, då de icke med skäl och bevis kunna möta en förhatlig motståndare, de kunde förkättra honom och, ”honom sjelf till straff och androm till varnagel”, såsom det heter i gammal lagstil, hindra hans fortkomst på befordringsbanan. Uti katolska länder lärer detta också vara en öflig praxis mot hvarje prest, som icke blindt höjer sig under de kyrkliga myndigheterna.
Lagutskottet genom återremiss måtte få anledning att styrka till något mera gagnande och fördelaktigt, än ett förblifvande in statn quo. N:o 3. Herr Dalman, Lars jhhan: Emot det nu fattade beslut anhåller jag, alt min reservation må i Protocollet antecknas: jag stöder mitt omdöme vid den grundsatts, att en medborgare, sorn ännu ej sina medborgerliga rättigheter förvärkat, för ingen del bör betagas den heliga rätt, Samhällscontractet honom medgifver, att genaste vägen ålita Lagens värn, särdeles emot dem, hvilkeaf Staten antagne och lönade för att vårda de öfrigas välfärd bedraga detta hopp genom skygd eller öfverseende af den advocatoriska behandlingen: Att allvarsamt vänta, det en Embetsman skulle blifva denna enskildtes nitiska förespråkare emot en annan Embetsman, vore så mycket enfaldigare, sorn ett gemensamt intresse gerna åstadkommer samma åsigter. Erfarenheten, det oemotsägligaste af alla bevis, fiiUtygar i alla tider och i alla länder, huru Dt? ii 12 Maji e. m._ litet det båtar, att intermediairt söka upprättelse och hjelp emot Embetsman. Det kunde ju hända t. ex., att någon innehaft en revers stäld på ordres, och i öfver 2me hela år, fått hålla till goda med i Underrätt gillade, af Öfverrätt alltid upphäfde invändningsutslag, samt de mäst evidenta rättegångsfel, utan att hafva varit i stånd att få bufvudfrågan ompröfvad, och vid anmälan derom hos vederbörande, kunde man med plats, möjligen utverka ett lindrigt förestäilningsbref till den Domare, af hvars behandlande raan så kännbart lidit, och ännu längre tvingas behålla en Domare, för hvilken, man med så mycket skäl kunde sakna förtroende.
Hvad hon var nätt och vacker med sitt redan ganska mörka hår och sina stora bruna ögon. Och tala började hon kunna allt bättre. Någonting, som förvånade både mig och min man, var att hon på det ställe af ryggen, som är nära högra armvecket hade liksom ett bomärke som såg så här ut, (gumman ritade härvid i luften H H). Det såg ut som om någon menniska skurit det dit. Jag beslöt att af dessa tecken framdeles utspana hennes börd Men jag behöfde ej göra det, ty snart inträffade andra saker ... En söndags eftermiddag ... det var då nära ett år, efter det vi emottogo henne ... flickan lär nu ha varit två och ett halft år ... gick jag ensam bort ifrån torpet af orsak att jag inte gerna ville vara med min gubbe då, ty han var drucken då och, såsom vanligt då, var han grälig och elak. Jag gick till en bekant torpsgumma, som bodde en god bit ifrån oss. När jag kom hem, så voro dörrarna öppna, men man min var borta och barnet äfven. Jag blef då skrämd öfver, att han, i det tillstånd han var, tagit barnet med sig. Jag hann inte tänka mycket på det der, ty snart återkom han, men utan barnet. På mina frågor svarade han, att han inte tagit barnet med sig, utan lemnat det hemma. Han lade sig då att sofva, men jag vakar och hoppades, att han ändå tagit barnet med sig och sedermera i fyllan lemnat det i byn der han var, fast han inte mindes det ... Men följande morgon, då han var så godt som redig, upprepade han detsamma och medgaf tillochmed, att han ville minnas, att han den olyckliga eftermiddagen inte reglat till dörren, utan lemnat den vind för våg ... Alla efterspaningar voro fruktlösa och för andra gången voro vi barnlösa. Vi tänkte, att barnet i sitt oförstånd gått ut från stugan och förvillat sig och blifvit slutligen offer för hungersdöden eller för vilda djur Hvad skulle vi göra; vi måste finna oss häruti ... det var Guds vilja eller Guds dom ... far brydde sig eljest inte så mycket om barnet, att han inte utan särdeles sorg kunnat se det dö; men att det var han, som var orsaken till barnets försvinnande, det kostade på honom mycket.
Uppe vid torget låg mellan afbrända tomter ett större hus, ur hvilket hördes högljudda röster. En soldat aflämnade en risknippa till en fänrik, som stod i dörren, och när soldaten gick tillbaka utför gatan, ryckte han på axlarna och sade till hvem som ville höra honom: – Det är bara herrarna på kansliet som träta! Fänriken vid dörren hade nyligen ankommit med Lewenhaupts trupper. Han bar in risknippan i rummet och kastade den på spisen. Rösterna därinne tystnade genast, men så snart han stängt dörren efter sig, begynte de med förnyad hetta. Det var själfva excellensen Piper som stod midt på golfvet, rynkig och fårad, med upphettade kinder och darrande näsborrar. – Jag säger, att alltihop är galenskap, – for han ut, – galenskap, galenskap! Hermelin med sin spetsiga näsa rörde beständigt på ögonen och händerna och sprang fram och tillbaka i kammaren som en liten tam råtta, men fältmarskalken Rehnskiöld, som vacker och ståtlig stannat vid spisen, bara hvisslade och gnolade. Om han icke hade hvisslat och gnolat, skulle trätan nu varit slut, ty alla voro de för en gång fullkomligt eniga, men detta att han hvisslade och gnolade i stället för att tiga eller åtminstone tala, det blef i längden icke att uthärda. Lewenhaupt vid fönstret snusade och knackade med snustobaksbössan. Hans pepparbruna ögon sköto ur hufvudet, och det såg ut som hade den löjliga peruken blifvit allt större och större. Om icke Rehnskiöld hade fortsatt att hvissla och gnola, skulle han ha behärskat sig i dag liksom i går och alla andra gånger, men nu steg vreden honom i pannan, och han slog igen snustobaksbössan för sista gången och mumlade mellan tänderna: – Jag begär inte, att hans majestät skall begripa statskonst. Men kan han föra troppar? Visar han verkliga insikter vid en enda rencontre eller attaque? Öfvade och pröfvade gamla krigare, som aldrig kunna ersättas, offrar han dagligen för en fåfäng bravoure.
Föredrogs ånyo Stats-utskottets memorial N:o 126, angående aflöningen för den hos Riks-ståndeu och Utskotten anställda betjening. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 125, angående regleringen af utgifterna under riks-statens nionde hufvudtitel. Hvad Utskottet i 15, 16* 27 och 30 punkterna af detta betänkande hemställt och föreslagit, blef, på grund af dervid gjorda anmärkningar, återremitteradt, hvaremot Ståndet godkände och biföll det öfriga af betänkandet. S. D. Vid föredragning af Expedition s-utskottets under N:o 6 afgifna förslag lill en § i riksdags-beslutet, angående granskning af Statsråds-protokollen, blef detta förslag, på grund af deremot gjord anmärkning, af Högv. Preste-ståndet återremitteradt. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänkande N:o 68, i anledning af väckta frågor, att antingen biskopsembetena må afskaffas, göromålen öfverflyttas på domprostarne och stiftstädernas pastorer, lönerna indragas till stats-verket samt biskops-prebendepastoraterna förklaras lör konsistoriella gäll, eller ock minskning ske i biskoparnes löner. Hvad Utskottet först anmält, nämligen att det ansåg sig af grundlags-stadganden förhindradt att med motionerna, så vidt de ifrågasätta biskopsembetenas afskaffande, taga befattning, blef af Ståndet godkändt.
Visserligen vill jag ej bestrida, att så kan vara fallet, ty tiden fordrar större utrymme, beqvämlighet och trefnad äfven i embetslokaler, än man förr nöjde sig med, men det torde ursäktas mig och de öfriga ledamöterna i StatsUtsk:t, om vi, i anseende till den sparsamhet, som måste iakttagas, och vid minnet af de nedprutningar, som företagits vid vida vigtigare anslagsfrågor, ansågo att med den nu ifrågasatta byggnaden kunde anstå. På dessa skäl, och då Utskits hemställan i denna punkt redan är af trenne Stånd bifallen, anhåller jag att R. o. Ad. äfvenledes måtte godkänna densamma. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan, dels ock afslag derå samt antagande af K. M:ts Nåd. framställning i ämnet, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Utskits hemställanden biföllos. Hr Nordenfelt: Jag anhåller att få till profit antecknad min reservation mot det beslut, U. o. Ad. i afseende å 1 Gide punkten af Stats-Utskds nu föredragna Betänk, fattat, emedan jag anser det vara misshushållning att nu afstå en summa af 40,000 rdr, för att möjligen vid nästa eller derpå följide riksdag nödgas bevilja till samma ändamål ett tre gånger så stort anslag. Föredrogs ånyo Bevilln.-Utskits den 28 sistlidne Februari och 3 dennes bordlagda Betänk. Nio 3, angide allmänna bevillningen.
I betraktande af dessa omständigheter och då förenämnde krut-upplag, genom närheten till bebodda stadsdelar, blottställa innevånarne derstädes för en ständigt hotande fara, samt alltså åtgärder från Ki •önans sida till deras betryggande häremot, medelst den ifrågaställa förflyttningen af förråden till mera aflägsna platser, synas böra vidtagas, har Kongl. Majit, som ansett, sedan riksdagen så långt framskridit, något särskildt anslag hos Rikets Ständer härtill icke böra äskas, dock härmed i Nåder velat föreslå Rikets Ständer, det Rikets Ständer måtte medgifva att till detta för städerne Christianstad och Landskrona högst angelägna ändamål må få användas de nu influtna krutförsäljningsmedlen 20,4 27 R.dr 4 4 sk. 6 rsl. Banko. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCA G. 1. F. N. Gyldenstolpe. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M .95. 3 Utdrag af Protokollet öfver Landtförsvars-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen, i Stals-rådel å Stockholms Slolt den 23 April 1857. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes ärendena, Friherre Lagerheim„ Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist, Friherre af Ugglas. Stats-rådet och Chefen för Landtförsvarsdepartementet, Grefve Gyldenstolpe,. föredrog i underdånighet:
Äfven under den för bränvinsbränning lofgifne tid, må icke egare af bränvinsbrännings-redskap, som till bränvinsbränning sig icke anmält, eller icke vederbörligt tillstånd erhållit, på sätt 11 §. omförmäler, innehafva oförseglad bränvins-redskap. Stadgandet i denna och nästföregående §. må dock ej tillämpas på ny redskap, som är i tillverkarens vård, eller på gammal redskap, som är under arbete på kopparslagares verkstad. §. 25. Den, som förskaffar sig flera, större eller annorlunda beskaffade bränvinsbrännings-redskap, än dem, till hvars begagnande han berättigad är, eller si» anmält, vare skyldig att, inom åtta dagar efter det han egare deraf blifvit, sådant hos Magistraten i stad eller hos närmaste kronobetjent på landet anmäla, och dessa redskap antingen försegla låta, eller ock till förvar å allmänt ställe aflemna. Åstundar någon att, 1 stället för den redskap, som han innehar och är berättigad alt bruka, få begagna annan redskap, som han sig förskaffat, vare detta tillåtet, så vida hans uppgift till mantalsskrifning berättigar honom alt Expeditions-Vtskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 36J. 823 sadan redskap få begagna, eller han hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande dertill erhållit tillstånd; åliggande honom dock, innan han får begagna den senare redskapen, alt låta försegla eller under allmänt förvar ställa den redskap, som han förut innehaft, eller också inför Magistraten eller kronobetjeningen styrka, att densamma blifvit till bränvinsbränning obrukbar gjord, eller till annan person öfverlåten. §. 26. Försegling skall sålunda verkställas, att allenast pannor med fast bröst, hattar, lösa pannebröst och afkylningsredskap sättas ur stånd att nyttjas, så, att egaren må kunna begagna de pannor, hvilka ej hafva fast bröst, till andra hushållsförnödenheter. De till ångornas afkylning begagnade pipor vare från föi seg ling fria.
I Odröre ligger inspirationen, sinnets upplyftande till det gudomliga, i Bodn sinnets hängifvande deråt, i Son sinnets fulla genomträngande deraf (Petersen). Saga (fn. Saga) är historiens gudinna. Hon är bland åsynjorna den andra i ordningen och följer näst efter Frigg. Hennes boning heter Söckvabäck (fn. Sökkvabekkr), hvarest svala böljor brusa fram. Glada dricka der Odin och Saga alla dagar ur gyllene kar. Saga, den förtäljande; jfr segja, säga. Sökkvabekkr, den nedsänkande, med sig bortspolande bäcken, af sökkva, sjunka, sänka, och bekkr, bäck. Söckvabäck är tidens, historiens ström. Jfr grek. Klio, hvilken utvecklar sig som en blomma i musernas krans. I norden står Saga ensam, endast slutande sig till Odin, alla bedrifters stamfader (Petersen). Vaner. När åsar och vaner ingingo förlikning, gåfvo de hvar andra gisslan (§ 11). Vanerne gåfvo då åt åsarne Njord och hans barn Frö och Fröja, hvilka sålunda blefvo upptagna bland åsarne. Njord eller Njärd (fn. Njörðr) är det farbara och fiskrika kusthafvets gudom, hvarifrån skeppsfart, handel och välstånd utgå. Han åkallas på sjön och vid fiske, råder för vindens gång, samt stillar haf och eld. Hans boning heter Noatun (fn. Nóatún), och han är så rik, att han kan gifva rikedom åt alla dem, som bedja honom derom. Njords hustru är Skade (Skaði), en dotter till jätten Tjasse, som gudarne hade dödat. Skade erhöll Njord till man i förlikning för sin dödade fader. De trifdes dock ej väl samman. Skade ville bo, der hennes fader bott, på några fjäll i Trymheim; Njord åter vid hafvet.
Dalarne besökas, hvarmed vore förenade stora kostnader, hvilka utestängde många goda anlag från en bana, på hvilken desse kunnat gagna både sig och fosterlandet och nödgade dem att söka sin verksamhet på områden, hvarest de, i saknad af naturlig håg och fallenhet, knappast kunde vinna utkomst. Härtill komme dessutom den våda, som vore förenad dermed, att ynglingen i en ålder, då han i allmänhet vore mest blottställd för frestelser, förflyttades från hemmet till en ort, der föräldrar och målsmän ofta, i saknad af bekantskaper, voro ur lilfälle alt bereda honom en närmare tillsyn och vård. På grund häraf och då billigheten fordrade, all, när, bland andre orter, den lilla grannprovinsen Nerike blifvit försedd Bih. till R. St. Prot. 1SS3 & ISSi. S Sami. SS Haft. 4 26 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o Ii6. med ett fullständigt läroverk, den vidsträckta och folkrika provinsen Dalarne, Stjernhjelms, Jesper Svedbergs och Wallins hembygd, linge samma förmän, har Herr Boman föreslagit Fahlu Trivialskolas reorganisation till ett fullständigt Elen/eniar-läroverk, t. ex. i likhet med det uti Orebro af Staten bekostade, samt att nödiga medel härtill måtte af Rikets Ständer anvisas; och har Herr Boman slutligen upplyst, alt för närvarande sju ordinarie lärare och ett par dupplikanter vid skolan i Fahlun af Staten aflönas med sammanräknade 6,110 R:dr B:co, hvartill komme en af Staden lemnad boställslägenhet, sorn af Rector Scholae disponeras, så att det vöre anledning förmoda, att de för utvidgningen erforderliga kostnader icke skulle uppgå till något större belopp; 3:o)
Meri Herr af Billbergh är jag likväl icke ense i sista frågan, eller rörande Skånska Städerne, enär jag önskar, att hufvudsakligt beslut derom måtte anstå, tills undersökningen utvisat, om icke, genom Tolagens jemnare fördelande Städerne emellan, tillfälle yppar sig altutan StatsVerkets betungande lindra ifrågavarande Städer. Då Ridderskapet och Adeln torde påminna sig, alt Ständerne viii denna Riksdag beslutat, att icke fördela Passevolance-afgiften för Soldatens underhåll under Möten på alla Rikets inbyggare, måtte det vara ännu mindre skäl att till fördel för Städerne, sorn icke deltaga i passevolance-afgiften, fördela Inqvarterings-skyldigheten för Garnisons-truppers casernering på Landels innevånare, helst Städerne hafva särskild ersättning sig anslagen för detta onus.
Jag har likväl trott, att här vore fråga 0111 att införa en ordning, hvarmed man å båda sidor kunde vara belåten, och att icke så noga följa den juridiska grunden, sorn numera icke Utgör rättesnöret för utgörandet af delta onus i landsorterna, hvaremot det i den ena landsorten blifvit utgjordt efter juridisk grund, i den andra efter praxis och i den tredje efter öfverenskommelse. Under denna synpunkt har jag uppfattat ämnet, och jag tror, att man bör införa en ordning, som är grundad på hvad man först hufvudsakligen afselt, men modifierad efter tidernas förhållanden för att kunna tillfredsställa de ömsesidiga anspråken. När man tager saken i betraktande, finner man, att för närvarande det är gemenskapens ovedersägliga rättighet att befria sig från detta onus mot 12 öre s!mt. Att således nu fastställa en så betydlig afgift, som den Utsk, föreslagit, är verkligen att införa en ny beskattning, som betydligen öfverstiger den gamla beskattningen på denna del af nationen. Jag tror för min del icke, att sådant är lämpligt, isynnerhet som det icke är behöfligt; ty det kan icke vara behöfligt för presterskapets utkomst, särdeles då den sammanlagd är alltför ringa för att hafva någon betydlig verkan på presterskapets löuevilkor. Jag tror derföre, att en mindre summa bort bestämmas, icke den, som bestämdt motsvarar 12 öre s:mt, hvilken icke skulle utgöra mer än 6 sk. och vore mindre, än hvad efter min tanke vore lämpligt; men jag förenar mig i Hr Thams förslag, att den finge blifva 16 sk. b:co eller ^ r:dr courant. I sådant fall hade man följt en medelväg, hvaröfver ingendera parten hade att klaga; icke presten, enär hans rättighet, om soldaten yill begagna sin, ej uppgår till hälften af denna afgift, och 128 Den 16 Augusti e. m. icke heller soldaten, emedan 16 sk. i alla fall blir en måttlig afgift.
Med anledning deraf, att E. K. M:s, under den 15 September 1791, utfärdade Nådiga Tåg-Ordning uti 26 §:n innehåller, i afseende å tågande truppers inqvartering på landet, att dervid ej må göras afseende på inqvarteringsgifvarens egande hemmantal, utan på matlaget, dock att den, som eger mera än ett helt hemman, skulle vidkännas något större onus, har hos Rikets Ständer blifvit anmärkt; att fastighels-egare vid den tiden sällan innehade under i eller !:dels mantal, då det alltså icke varit af serdeles betydenhet, om nen ena åboen inrymde lika antal manskap med den andre, helst proviant och andra truppens förnödenheter den tiden sammantogos från hela orter och utdelades af krono-betjeningen på stället, der inqvartering skedde; men att hemmans-delarne numera blifvit klufne ända till 96 delar och vida derutöfver, hvadan äfven utvägarne att emottaga större inqvartering betydligen minskats, enär hvarje jordegare merendels förskaffar sig utrymme i förhållande till sitt jordbruk; hvarförutan, sedan den gamla seden att samman - 100 Expedilions-Ulskottets Förslag lill und. Skrifvelse j IV.-o 64• taga proviant äfvenledes upphört, och hvar och en, i följd deraf, nödsakas att af eget förråd förse det inqvarterade manskapet, emot en kostnaden understigande ersättning, det måste för de mindre hemmans-innehafvarne blifva allt för kännbart att draga en lika inqvarterings-tunga med de större samt jemväl inqvarterings-tagarne blifva lidande, då hvad dem rätteligen borde tillkomma, stundom icke finnes att tillgå; vid hvilka under tiden inträffade förändrade förhållanden blifvit föreslaget, att ofvanberörde stadgande måtte undergå en ändamålsenlig förändring, och vid skeende inqvarteringar afseende fästas å hemmantalet, då detsamma understiger |:dels mantal.