Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I maj ar det t. ex. vårblommorna, särdeles guldvifvorna, hvillca taga barnens intresse i anspråk. Den lilla blomman uppsökes i trädgården, grafves omsorgsfullt upp med rötterna, planteras om i en blomkruka och inflyttas i bostaden. allt af barnen sjelfva. I talöfningarna tjena sedan roten, stängeln. bladens och blommornas form till amnen för satsernas utveckling: guldvifvan har en rot; hon har en stängel; hon har blommor samt gröna blad; bladen hafva ett kort skaft; blommorna äro färgade. Med roten hemtar blomman sin näring; ingen blomma eller planta kan blifva vid lif om hon icke får behalla sin rot, o. s. v. Till talöfningarna sluter sig, for de mera försigkomna barnen. uppgiften att räkna orden i satsen, upplösa dem i stafvelser och ljud samt omvandt att sammandraga ljuden till stafvelser och ord, o. s. v. Skriföfningarna g2 ofta parallelt med dessa uppgifter. Sedan grundformerna och bokstäfverna blifvit inlärda, lofvergår man till skrifvandet af ord, företrädesvis tagna ur satser dem barnen sjelfva bildat. Jämte guldvifvan lära de små att kanna igen många andra blommor såsoril sippor, konvaljer, blåklint och karhgtander. m. m. Buketter bindas i det fria för att skänkas till pappa, mormor, m. fl. Och allt emellanåt uppstäx&amp;es under de äldres ledning alägon af våra bekanta små visor, såsom t. ex.:, Kom sköna maj och blicka med milda ögon ner, eller den lilla natta visan, Herrman ar en munter fyr, djupt han sig kan bocka » samt dess motstycke, Hanna leker, kliider syr åt sin nya docka., En annan visa, som både genom .ord och melodi verkar upplifvande .på de ar den bekanta &gt;Upp genom luften, bort öfver hafven&gt;, etc. Våra gammaldags svenska sånglekar hafva likaså i allmänhet samma förrnåga att hålla vid makt ett muntert lynne. I juni kan det vara kon som bildar medelpunkten för undervisningen: hennes betande på ängen, hennes vattning och mjölkning, m. m.
Adeln, återremitteradt af Presteoch Bonde-Stånden, men al Borgare-Ståndet, med godkännande i öfrigt, återremitteradt i fråga om afskaflånde af, eller inskränkning uti rättigheten att tilldela husaga samt afslaget i afseende å sist omförmälde hemställan; hvarjemte under diskussionen hos Borgareoch Bonde-Stånden är vordet anmärkt, att Utskottet skulle hafva uraktlåtit att jemväl till besvarande företaga en motion, som Herr Henschen skall i förstnämnde Riks-Stånd väckt, och hvilken motion uppgifvits innehålla dels yrkande: ”om upphäfvande af husbondes rätt att slå eller annorledes misshandla tjenstehjon, som han tinner behöfva husaga”, dels ock hemställan huruvida ej ”humanitet och rättskänsla samt konseqvensen med de grundsatser, som orsakade spö- och risstraffets afskalfande, kunde föranleda inskränkning i den af vederbörande så förfärligt missbrukade rättigheten att tilldela prygel och bestraffa lärjungar på ett för alla ädlare sinnen revolterande sätt”.
Grenom åtskilliga inom Riks-Stånden väckte frigör om behofvet af mera bestämda föreskrifter i afseende på Fast Egendoms utmätning och försäljning , har Riksens Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derå, att, ehuru Kongl. Förordningen den 27 April 1 810 föreskrifver, att värdering å fastighet skall vid sjelfva utmätningstillfället verkställas af Förrättningsmannen, saknas likväl stadgande derom, att Auction genast och utan afseende på den nya värdering , sorn Jean komma i fråga, utlysas bör; hvilken åtgärd, utan förnärmande af gäldenärens rätt och med besparing af tid, synes kunna ega rum , enär Domaren på den uti Författningen bestämde tid eger tillräckligt rådrum att värderingen så tidigt verkställa, att Instrumentet deröfver kan före Auctionen Gäldenären tillställas: att, oaktadt hvarken 1734 års Lag eller någon sedermera utkommen Författning lägger hinder i vägen för en utmätt fastighets försäljning vid första Auctiouen, äfven om det derå gjorde anbud icke uppgår till värderings-summan, det likväl i de flesta orter är ett antaget bruk, att försäljning unde?
Jag föreställde mig, att den talare, som först yttrade sig i detta ämne. hade så fullständigt och klart utvecklat orsaken, hvarföre den föreslagna förändringen icke borde vidtagas, att icke något tvifvel härutinnan skulle förefinnas, men då Den 26 Maj. 321 då ilen siste välde talaren sett saken nr en helt annan synpunkt, sä skall jag anhålla om att få nämna några ord. 1 anledn. af den siste talarens yttrande att han icke funnit någon rationel grund i det gamla stadgandet, så tager jag mig friheten fästa upmärksamhet derpå, att den enda rationella grunden härutinnan utgör den behållna årliga inkomsten. Om t. ex. en handlande kan visa, att han under året icke haft. någon behållning eller inkomst af sitt kapital, så är han befriad från bevillning. Den omständighet, som Gr. Ugglas omnämnt, nemi. alt somliga bolag eller associationer lemna en offentlig utdelning, och en extra, hvilken icke göres känd utom bolaget, så är detta ett missbruk, och jag skulle mycket förundra mig, om icke taxeringsmännen i den trakt, der sådant kan ega rum, begagnade sig af sin lagliga rättighet att infordra räkenskaperna. Detta utgör emellertid, såsom jag nämnde, ett missbruk och kan icke anföras såsom något skäl. Man har talat om åugbåts-rederierna och deras reservfonder, och det är klart att om de hilda reservfonder, för att begagnas vid framtida behof, t. ex. för reparering af ett gammalt fartyg eller byggandet af ett nytt i det förslilnas ställe, så bör ju reservfonden icke beskattas, af det enkla skäl, att den under äret icke för bolaget inbringar någon serskild inkomst, men det är också tydligt, att dä det nya ångfartyg, som utaf de reserverade medlen blifvit upbygdt, kommit i gäng och inbringar bolaget en årlig inkomst, sä blilver bevillning med rätta påförd. Ehuru detta blifvit af flere talare omnämnt, har jag dock ansett mig böra uprepa det, emedan den siste värde talaren icke synes hafva åhört dem.
Och har hon sagt dig, att hon nekat antaga förJa visst, något misstag är det naturligtvis, men HELGE. Ja visst! Hvad menar du? ELIN. uppriktighet mot dig. Hon har naturligtvis i hemlighet mottagit engagement för det återstående af var alt för fåfäng för att vilja lemna teatern. HELGE. Hur kan du framkasta en sådan misstanke! ELIN. detta. bref? Min käre Helge, det minsta barn kan ju begripa Hur vill du eljest förklara teaterdirektörens HELGE. inte tillräckligt tydligt tillkännagifvit sitt beslut att lemna teatern. AGDA (ifrigt). då alla äro närvarande. Tala med henne om detta i enrum, Helge. Inte HELGE. Hur då? AGDA. du inte gör som jag ber dig, så Ja, Helge, Jag kan inte förklara hvad jag menar, men om Det får Ester själf förklara. Hon har troligen Nå, då har du här ett ypperligt bevis på hennes spelterminen. Jag har för min del alltid trott att hon jag vet, att du anser mig bara för ett barn, men jag har ändå Esters förtroende, kanske mer än du själf. Tala vid henne ensam, så blir alt bra. HELGE. du kan vara snäll och låta mig veta när Ester kommer hem. (Går mot dörren.) FRU STÅLBERG. sak blir utredd i allas vår närvaro, så skall jag häupptaga henne i mitt hjärta som dotter. Om du lyder Agdas råd, Helge, om inte denna Ja, du har rätt! Jag går upp på mitt rum och danefter alltid misstro Ester. Jag skall aldrig kunna (Helge kommer hastigt tillbaka och kastar sig otåELIN (till Helge). rar hon dig sanningsenligt på den frågan, så skall Fråga henne hur hon har sofvit i natt, och sva ligt ned i en soffa med ryggen vänd till de öfriga.) jag också tro hennes förklaring af teaterdirektörens bref. I motsatt fall får du förlåta mig, om jag tror, att hon spelat en liten intrig bakom din rygg och att hon är tillräckligt skicklig skådespelerska för att lig anledning som ett oförutsedt bref. HELGE. inte låta narra sig att blotta den af en sådan obetyd hårdhet, Elin! Jag känner det nu som om jag aldrig skulle kunna det. Måtte jag en gång kunna förlåta dig all din
Jag säger visserligen för inin del, att jag bifaller 2 §:n sådan den är, men vidblifver dock den tanke, som jag tror vara grundad på logiska skäl, att den rättighet, man här gifver At Konungen att befrämja Rikets sannskyldiga nytta, är en stor småsak emot den rättighet, som förut blifvit Konungen beröfvad genom voteringen öfver den föreglde §:n. Hr Hjerta: Fastän jag ej funnit alt någon yttrat anmärka. vid r mom. at 2 §:n, anser jag mig dock för principens skull skvldig att emot nämnda mom. åtminstone nedlägga min reservation i protocollet. Jag inser icke det 1 ingasle skäl hvarför, då man bestämmer en viss minimisurn111a af 1,000,000 r:dr som grundfond för hvarje privatbank, som man vill inrätta, hvarför, säger jag, nödvändigt 5o personer skola vara delägare i en sådan bank. Jag tror visserligen icke alt det vore nyttigt, att antalet blott vore 2 eller 3 personer, men tror, att, om halfva antalet af den förstnämnda summan eller i5 tillsammansköto en million, kunde desse 25 vara fullt ut lika vederlnittige och solide som de 5o. Hufvudorsaken hvarför man utsatt denna siffra, likasom stadgandet i slutet af 2 §:n, hvarigenom man åt Konungen öfve rlå t i t pröfningen af det maximum, hvarutöfver teekningssumman icke får gå, synes komma delaf, att man utgått ifrån den nu gällande föreställningen i afseende å dessa privatbanker, som jag anser vara falsk. Jag tror att man borde betrakta privatbanker såsom föreningar, hvilka drifva en vanlig bankrörelse, endast med den lättnad, sorn man kan gifva åt denna rörelse genom rättigheten att få utfärda tryckta eller graverade sedlar, denna rättighet likväl icke utsträckt ända derhän, att dessa pr ivatbankssedlar skulle suppleera riksmyntet. Deremot synas de fleste, sorn sysselsatt sig med privat banklagstiftning, haft det ändamål, att dessa privatbanker skulle draga vinst framför andra medborgare, genom att lå sätta sina skuldsedlar framför Rikets mynt.
Och nu skulle Claude ej behöfva tveka bort sitt lif. Jag antager att min läsare känner Zolas Uceuire och be * höfver således ej ingå på sjelfva berättelsen elller framhålla dess afsigt. Att den vimlar af utsökt förträffliga drag kan man ej undgå att se. Tänk blott exempelvis på Dubuches förhållande till sina barn — eller på Christines så lifskraftigt tecknade figur. En hvardaglig karaktär, ej alls idealiserad men sund och lefvande, i stånd att ofTra allt för sin kärlek, men upprorisk, krossad, då det är förgäfves, allt förgäfves, då hon ser Claude gå oundvikligt mot sitt förderf och ej får hejda honom. Sant, sorgligt sant! Inte heller behöfver jag tala om framställningssättet. Zola berättar här som i sina andra böcker, han är lika bred och lika litet målare. Han behöfver en half sida för att be-skrifva, hvad man såg vid skenet af en blixt — en kolorist skulde affärdat det på fem rader — och medan Goncourt gif-ver en inpressionistiskt liflig färgskizz på ett enda blad af vernissagedagens vimlande lif, så anslår Zola tjogtals sidor åt beskrifningar deraf, och då har han förut skildrat de refuse * rades salong på mera än ett tryckark. Men detta är en g&amp;ng Zolas metod och vi fä taga honom som han är. L ' oeuwe är kanske en allt för konstnärligt skrifven bok för att kunna bli i egentlig mening populär. Zola talar här till ett f&amp;tal och berör ej som i Germinal eller i ¿. ’ assommoir sociala spörsmål. L ’ œuvre är en karaktärsskildring och ingenting annat, en berättelse om ungdomsvännerna och ungdomsillu-sionema. Berättelser om konstnärer få alltid ungefär samma hufvud-drag. Det blir en vemodig roman om sorglösa ungdoms-dagar, då man hai ' hela lifvet för sig och är säker om att vinna en verld, — en förtrytelsens roman om verldens nyckfullhet i att utdela sina gåfvor, om de många, som falla af på vägen, som bli öfverlöpare, om de små resultaten af de stora gåfvorna,
Kammar-Collegium och’ Kongl. Stats-Contoiret, på Nådig befallning, i frågan afgifvit underdånigt utlåtande, d. s5 Au g. 18x9 och yttrat, att enär vid sista Riksdag någre medel icke blifvit af Riksens Ständer anslagne, till bestridande af de omkostnader och ersättningar Kronan, genom upphäfvande af Tullveds-Intägten i Halmstad, skulle komma att vidkännas, kunde iirdragning deraf då icke ske, utan borde den fortfara intill nästa Riksdag, då frågan kunde genom Nådig Proposition till Riksens Ständers Stats-Utskott öfverlemnas, för att nödige medel till ersättning för denna indragning anslå, och till undanrödjande af hinder för denna Tullveds-Intägts upphäfvande, Landshöfdingen i Hallands Län i Nåder anbefallas tillse, att samma Intägt icke blefve vidare utarrenderad när det då gällande Contractet derom upphörde; Så har Kongl. Maj:t, som vid pröfningen af detta mål, till alla delar i Nåder bifallit hvad Kongl. Kammar-Collegium och Kongl. Stats-Contoiret derutinnan i underdånighet hemställt, af sådan anledning uti Remiss, daterad d. 18 sistl. Januarii, detsamma till Stats-Utskottet i Nåder öfverlemnat. Af dessa Handlingar, har Stats-Utskottet inhemtat, att Staden Halmstad eger en lika rättighet till Tulltägt af den Ved allmogen dit införer, som Städerne Jönköping, Christianstad, Landskrona, Carlskrona, Calmar, Stats-Utskottets Betänkanden. Z7Z Carlshamn och Malmö innehaft, men Riksens Ständer vid sista Urtima Riksdagen, i följd af Kongl. Majrts
Hant Excellence Herr Grefven och Landt* Marskalken tillkännagaf, det Presteoch Borgarestånden bifallit Stats Utskottets ifrågavarande Utlåtanden, med tillägg, att hos Kongl. Maj:t borde i underdånighet anhållas, det Kongl Maj:t täcktes af de på denna Hufvudtitel först blifvande besparingsmedel låta an* slå nya löner på JustitiasRevisionsExpeditionens Stat för tvänne Protocolls-Secreterare, tvänne Cancellister och en Secreterare hos Herr JustititeCancelleren. Sedan de från Presteoch BorgareStånden i detta ämne ankomne Protocolls Utdrag af den 23 dennes blifvit uppläste, hemställde Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken , om icke Ridderskapet och Adeln behagade uti enahanda beslut med bemälte Riksi Stånd instämma j hvilket bifölls. Å nyo föredrogs StatsUtskotiets så väl den 6 sistiedne April afgdne Utlåtande, i anledning af Kongl. Majus Nådiga proposition Qm Stats-regleringen under 8:de Hufvud-titeln, 486 Den 27 Maji som ock Utskottets den 15 dennes meddeldts, samt den 23 derpåföljde på bordet lagde, yttrande öfver de vid Utskottets nyssnämnde Utlåtande gjorde anmärkningar ; i sammanhang härmed upplästes presteStåndets ProtocollsUtdrag af den 23 dennjs, af innehåll, att PresteSråndfit bifallit StatsUtskottels berörde Utlåtanden, med det tillägg, ait hos Kongl. Majit borde i underdånighet anhållas, det täcktes Kongl. Majit af redan varande öfverskottsmedel å RiksStatens inkomst-titlar låta förskjuta nödiga medel så väl till reparation af Westerås Slott, som till inköpande af LandshöfdingeResidence i Westerbottens Län; hvilka förskott sedermera, så fort de af StatsUtskottet omförmäidte Fyrings-ersättningsmedel från Danmark inflyta, borde Stats-Verket godtgöras.
Stor och rödbrusig, med kantiga, o viga rö- relser, råkade hon oupphörligt i kollision med möblerna, och hennes första omsorg, då hon väl kommit in, var att med några betänksamma » hm, hm » känna på mina händer och fötter, hvilket ovillkorligen ingaf mig den föreställningen, att hon ville undersöka, hur lång tid jag hade igen att lefva. När hon lyckats komma till klarhet härom, började hon rusta sig i ordning för natten och befallde in en mugg med kaffe, en kopp, en skål med socker och framtog därpå ur kjortelsäcken en liten panna, som hon fyllde med kaffe och satte öfver nattlampan. Därefter svepte hon omsorgsfullt om sig den varma filten, satte sig till rätta i den bekväma länstolen och — somnade. Men hvad hade det gjort, om icke dessa ohyggliga, långdragna snarkningar varit, hvilka kommo mina af sjukdomen känsliga nerver att skälfva af smärta! Då och då vaknade hon upp, visst icke för att se till mig, utan endast för att taga en styrketår af den bruna drycken, som stod och puttrade öfver nattlampan, och för att därpå med en belåten suck sjunka tillbaka i stolen och sofva så lugnt och tryggt, som hade hon legat i sin egen säng. Frampå morgonen vaknade hon på allvar, och fullsöfd och i särdeles^ godt humör slog hon upp sin språklåda och trakterade mig med en oändlig rad af historier om sjukdomar, plågor, lik, begrafningar och skendöda, hvilka kunde kommit en frisk att rysa, och som frampressade ångestsvetten på min panna. Det värsta var dock, när hon, då doktorn vid sitt morgonbesök frågade, hurudan natten varit, med en nick åt mig helt frankt på- stod: » Kors, hon har sofvit som en stock hela natten! » Ja, sådan vård är det, som en dylik obildad och okunnig varelse ger oss, och äfven allt, hvad vi kunna fordra af henne, och detta måste vi nöja oss med, ty det finnes intet bättre. Hvilken skillnad vore det ej, om det i stället funnes kunniga, finkänsliga kvinnor, som vi kunde vända oss till med begäran om hjälp vid sjukdomsfall, och med hvilken varsamma händer kunde vårda oss och lindra våra plågor.
E. erinradt: att Utskottet icke tillfyllest utredt den tillstyrkte afskrifnings-frågan, enär upplysning saknades, på hvad vilkor och af hvilka medel blifvit utbetaldt det belopp, hvaraf afskrifning skulle komma att ega runa; att det syntes mindre lämpligt alt belasta Stats-verket med flere hundrade exemplar af vidlyftiga tryckta handlingar, samt att Rikets Ständer icke lämpligen borde gå Kongl. Maj:ts pröfning i förväg, angående dispositionen af de å 5:te Hufvud-Titeln anvisade 10,000 R;dr årligen. Bonde-Ståndet har Utlåtandet i denna punkt bifallit. I anledning af de anmärkningar, som rörande afskrifnings-frågan blifvit afgifne, får Utskottet upplysa, att genom Kongl. Brefvet den 24 April 1816 blifvit till understöd för utgifvandet af de under titel: Scriptores Rerum Suecicarum medii sevi bekante gamla Historiska urkunder, af extra utgifts-medlen anslagne icke 2,5oo B;dr, såsom Professor Geijer af misstag uppgifvit i dess motion, utan a,3oo R:dr Banco, hvilken summa, enär till kostnadens betäckande jemväl borde afses den af verkets försäljning i bokhandeln inflytande inkomst, blifvit å förskotts-förteckningen uppförd, men att, efter det jemväl den andra delen af detta arbete utkommit, och alla de influtne medlen inberäknats, behållningen på det hela, berörde förskottsmedel inbegripna, icke utgör mer än p3c> R:dr 8 sk. 5 rst. Banco, som blifvit tagne i beräkning för utgifvandet af den 3: Ije delen, i följd hvaraf och dä Utskottet ej kan frånträda, hvad i öfrigt i anledning af de ifrågavarande motionerne, blifvit anfördt.
Dernäst framställdes fråga, huruvida ett kontraförslag, i öfverensstämmelse roed de af Kapitenen Hierta uppställda grunder, borde af Fullmägtige göras bankirhuset Salomon Heine. Härtill svarades ja af Fullmägtigen Sköldberg. Grosshandlaren Rinman, Majoren Wolffelt och Kapitenen Hierta, men nej af Justitie-borgmästaren Gråå, Kyrkoherden Öfverström och Komministern Beckman, Riksarkivarien Nordström samt ordföranden Friherre Tersmeden; hvadan jemväl detta förslag förfallit. Mot sistnämnda beslut reserverade sig Kapitenen Hierta, på den grund att det af Kapitenen framställda kontraförslag innehöll något lägre betalningsvilkor än de, som innefattades i Skandinaviska Kredit-aktie-bolagets anbud och alltså skulle, om samma kontraförslag af Heine antagits, föranledt ett för Riksgäldskontoret billigare lån. Sedan öfver de genom Heinemann och Cervin gjorda anbuden sålunda beslutats, “förklarade Fullmägtige sig vilja antaga det af Skandinaviska Kredit-aktiebolaget gjorda anbud å ett temporärt lån enligt de bestämmelser, som här “ofvan intagna förslag och dervid gjorda tillägg utvisa.“ Riksarkivarien Nordström, som för sin del icke biträdt Fullmägtiges beslut, att, med förkastande af J. Henry Schröders & Comp. förslag, antaga Skandinaviska Kredit-aktie-bolagets i Göteborg låneanbud, anmälde till protokollet sin reservation, den han sedermera skriftligen afgaf, och för hvars hufvudsakliga innehåll Revisorerne redogjort pag. 69—71 i deras berättelse, dit Utskottet alltså hänvisar. 62 Stats-Utskottets Utlåtande JS 29. Vid Fullmägtiges sammanträde den 15 December anmäldes ett från Mannheimer ankommet telegram af innehål] att han, som af storm nödgades qvarstadna i Kiel, först ett pär dagar efter den 17 kunde infinna sig i Stockholm.
Herr von Heynne, ä nyo utvald. Den 24 November. För 4j:de Bänkmans Afdelningen: Efter Herr von Hedenberg, Carl August , N:o 2248. Herr af ForsellCarl Gustaf För 4g:de Bankmans Af delningen: Efter Herr Lefren, Johan Pehr, N:o 2275. Herr Lefrén_, å nyo utvald; genom lottning med N:o 22-79. Herr af Tannström j Nils Magnus. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken uppläste en förteckning på de Herrar Electorer, hvilka derigenom, att de blifvit till UtskottsLedamöter utsedde, upphört att vara Electorer, och upptog denna förteckning följande i3 Eiectorer: N:o 88. Grefve von Seth; Fullm. Friherre — LeijonhufvudAbraham. N:o 110. — von Lantingshausen; Full mägt. Grefve-uora Schwerin , Fredric Bogislaus. — Lagerbjelke j Axel. Friherre Palmstjerna , Carl Otto. 3N:o 246. — Manderström■ Fullmäg tig Herr Franc Sparre > Bengt Erland. — Reuterskjöldj Axel. Den 24 November.. Herr Lagerhjelm, Pehr. ]S:o io33. —■ Hammarhjelm_, Carl Fre drik. — Hederstjerna _, Erland. N:o i5g4. — von Hejnne> Georg. N:o 1870. — von Kappolt; Fullm. Herr Uggla _, Göran Gastaf. N:o 197g. —- Brakelj Gustaf Anton. N:o 2275. — Lefrénj. Johan Pehr. Hvarefter Hans Excellence anmodade Herrar Bänkman, att i eftermiddag sammanträda till utseende af i3 Electorer, i de, tillUtskottsLedamöter invalde, nyssbemälde Electorers ställe.
» 1861 års slut » 87,030. samt vid tredje qvartalets slut år 1862 . » 1 11,905. synes förutnämnda belopp 150,000 R:dr för den närmaste kommande tiden icke vara för högt beräknadt, hvadan jag i underdånighet hemställer: att till Rikets Ständer måtte göras framställning om anvisande, för åren Bil. N:o 3 till Kongl; Majds Nåd. Prop. N\o 1, om Statsverket 1S62. 71 1864, 1865 och 1866, af ett årligt kreditiv å 150,000 R:dr, att användas till betäckande af den skilnad, sorn för Arméens Pensions-kassa under dessa år kan uppstå genom den nya pensioneringens tillämpning, samt att utbetalas sålunda, att hälften deraf utgifves den 1 April och den andra hälften den 1 Oktober hvarje år, med förbindelse för Direktionen att, vid reqvirerande af första halfårets belopp, med afslutade räkenskaper redovisa föregående årets utgift; hvarjemte det på Direktionen skulle få ankomma att, derest för något af ifrågavarande år kreditivet funnes vara för det dermed afsedda ändamål otillräckligt, före påföljande Riksmöte till Kongl. Majit afgifva den underdåniga framställning, som kunde af omständigheterna påkallas samt möjligen föranleda till anmälan hos Rikets Ständer. Hvad särskildt angår det af Direktionen ifrågasatta kreditiv å 150,000 Rdr jemväl för år 1863, så förekommer dervid, att Rikets senast församlade Ständer redan för delta år uti förevarande afseende anvisat ett kreditiv å 100,000 Rdr; i följd hvaraf endast ett fyllnadskrcditiv å högst 50,000 Rdr kan lill betäckande af årets möjliga brist blifva erforderligt. Jag hemställer alltså i underdånighet, att Eders Kongl. Maj;t alven täcktes hos Rikets Ständer göra framställning om detta belopps anvisande.
Ett trädhus brinner t. ex., ägaren bygger i stället ett stenhus, vore det icke billigt att Ständerna upmuntrade stenhusbyggnaden genom att de förflyttade lånet från den högre till den lägre räntefoten. Det är väl Ständernas afsigt att befordra upbyggandel af mindre farliga hus, och då måste det vara i alidia högsta grad konseqvent att uu afse att ett sådant bemödande hos dem, som upbyggde sina tomter, upmuntrades. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framstälde propos. till bifall å den förevar. 2:dra punkten af SlatsUtskis utlåt., ropades 'starka ja, blandade med nej; hvarpå II. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. 3:dje punkten, ang:de r Hutch eräknin gen för ett apothekaren R. F. Apiarie ti/ldeladt byggnadslån. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt. Föredrogos och bi föllos Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Ulslos nedannämnde d. 19 dennes e. m. på bordet lagde betänk.