Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende på den s. k. » gemensamma familjeviljan », intar jag en annan ståndpunkt än » gift m a n ». Jag ansluter mig i denna fråga till de åsikter jag sett uttalade i en liten uppsats, benämnd » Hvad är l y c k a? », och ur hvilken jag tar mig friheten citera följande. » Kärleken äflas att till hvad pris som helst sammansmälta tvänne väsen till ett, utan hänsyn till, om den enas eller bådas själfständighet och individuella utveckling gå med i s t ö p e t. För att nå detta ljufva enhetsideal täfla man och hustru att underkufva och böja sig själfva eller den andre. Och deras stolthet är först fullständig, när i deras hem blott en mening höres och en vilja göres. Nåväl, är icke detta förträffligt? Nej, det är icke den högsta lyckan. Det högsta är icke att vara ett utan att vara två. Ingenting öfvergår lyckan att vara två, i med och motgång, i tanke och handling Men för att tvänne makar skola få erfara hela denna lycka, så måste hvar för sig vara en personlighet, en själfständigt tänkande och handlande person. Lyckan ligger i att, trots kärleken, uppehålla tvåfalden. Detta är icke blott hvars och ens plikt för sig, utan i ännu högre grad den enes plikt mot den andre. Och den dag, då endera maken tvingar eller ens tillåter den andre att handla mot sitt eget väsen, sin egen personliga öfvertygelses kraf, är en minst lika ödesdiger dag som den, då det första hårda ordet bytes. Lyckan ligger i vissheten att ständigt vara två, som kärleken ställt sida vid sida och gifvit vilja och förmåga att förstå hvarandra, två som hos hvarandra högst skatta det säregna, det individuella och själfständiga i den andras begåfning, den andres personlighet, och som förstå att det just är detta säregna, individuella, som det gäller att bevara, om kärleken skall bestå i det dagliga lifvets slitning. » Men man må nit i denna fråga inta den ena eller den andra ståndpunkten, visst är att ett samförstånd i bästa mening ej kan främjas af ett förhållande, som i nio fall af tio alstrar och utvecklar lumpna och små- sinnade känslor hos båda parterna.
Hemmansägarna ej alltid på stället att kunna göra en sådan fördelning, dels gifvas icke adestädes utrymme och tillfälle till särskild plats för det foder, som på det afflyttande tjenstehjonets få veckor kan bestås. Huru mödosam och ofta förordsakande gräl är också icke en sådan fördelning, då ingen Författning utsätter eller möjligtvis kan utsätta huru mycket hvar och en enskildt bör för dessa få veckor, på ena eller andra sättet bestå? Vid dessa omständigheter torde det lätt inses att olägenheten är både större och allmännare af den nya Flyttningstiden, än af den vid Michaelis; ty sällan inträffar vid sistnämnde tid så stark köld, åtminstone i Rikets Landskaper söder om Gefle, att jordfrukterne förfrysa elier skadas, om de några dag ar längre skulle qvarlamnas i jorden 180 Deri l Mars, Så Ur förhållandet i afseende på flyttningstiden, för landet. För Städenne kan ock säi-.erligen ingen hufvudsaklig förmån af nya flyttningstiden inses. Om det å ena sidan kan vara val att vid flyttningarne ur ena huset i ett annat, sorn vanligast sker om hosten elley vid Michaelis, icke sakna sina tjenstehjon, ar det deremot å den andra ledsamt och svårt, att kort efter skedt husombyte., förlora det tjenstehjon som nyss Järt kanna och bäst kan bibehålla den ordning, hvari man då sätter sina saker; och ofelbart är att årstiden gdnom vanligen inträffande svarare väderlek och gator, jemte kortare dagar, gör den nu påbjudna flyttningstiden mindre tjenlig -änden förr antagna; hvartill kommer, att man merändels måste i October förse sitt hushåll med vinterförrådet, så väl af ved, sorn af matvaror, om det ej, hvad veden angar, kunnat re~ dan förut ske, hvilket .således nu mäste göras genom det aflyttande tjenstehjonet, som ofta med mera liknöjdhet handlar för den husbonde det kommer att Öfverge, då deremot det nya tjenstehjonet vid en nyss antagen tjenst vanligen visar sig mäst nitisk och oförtruten, Af allt detta synes, att den nya flyttningstiden så väl för städerne som för landet med-' föresåtskilliga, kanhända opåtänkta olägenheter.
För tillfället var passagerareantalet icke ovanligt stort, endast omkring 3,000, hvilka voro på väg till Stockholm för att derstädes taga i betraktande en nyuppfunnen flygmaskin, med hvilken man på 10 minuter kunde till Vaxholm föra ett helt kompani af Svea lifgarde. Försvarsnihilisterna hade således ännu icke lyckats att med fredskapuner ersätta Sveriges krigsmakt. Många fåfänga försök, att komma derhän, hade visserligen gjorts i riksdagens andra kammare; men surret deraf lät ungefär, som då bromsar hållas instängda i ett med lock försedt tennstop. Kalmar sund var för länge sedan upprensadt; men man hade sett sig föranlåten att öka bottenbredden till 100 m. på det de många fartyg, som derstädes gingo fram och åter, icke skulle törna mot hvarandra. Fartyget drefs icke med ånga utan elektricitet, som erhölls från accumulatorer, hvilka, för såväl framsom återresan, laddades i Stockholm. Då fartyget gick förbi Borgholm, var det gamla slottet försedt ej endast med tak, utan hade derjemte äfven fått inredning. Kaptenen på fartyget upplyste beredvilligt, att detta var ett verk af socialisterna, hvilka derstädes hade inrättat en stor försörjningsanstalt för i knappa omständigheter stadda liktänkande, hvilka voro födda på menlösa barns dag, således den 28 December. Östersjön var, såsom sådan, sig lik som för femtio år sedan. Der upptäcktes dock icke så få besynnerliga fartyg, hvilka gingo mera under än öfver vattnet, och, likasom de talrikt uppträdande tumlarne, understundom helt och hållet försvunno. De påminte till det yttre mycket om ishafvets hvalar, hvilka, ehuru de ständigt vistas i vattnet, detta oaktadt föda lefvande ungar. Man behöfver vara både zoolog och iktyolog, för att rätt kunna begripa den saken. Efter en angenäm resa öfver Östersjön väntade vår Stockholmare – alltjemnt i drömmen förstås – att snart få sigte på Landsorts väl kända fyr, men, ehuru luften var klar, syntes, detta oaktadt, denna icke till, men i stället uppdagades vid horizonten ett vida högre fyrtorn, det kaptenen uppgaf ligga på Hufvudskär.
Privatbanks-direktioner måtte förpligtas, ej allenast att, genom inrättande af vexlings-kassor, bereda allmänheten tillfälle att i det öfverallt gångbara riksmyntet utbyta de af dem utgifna sedlar, än ock att hädanefter utgöra vida högre bevillning af sina behållna inkomster, än som af dem nu erlägges. Under Utskottens öfverläggningar i förevarande ämne har först uppstått fråga, huruvida lagstiftningen för enskilda Banker tillkommer Konungen ensam, eller Konungen och Rikets Ständer gemensamt, om den är af ekonomisk eller af civil-lags natur, en fråga hvaröfver Utskotten desto heldre ansett sig böra afgifva särskildt yttrande, som Finanskommittéen dertill gifvit anledning, genom att, på sätt nämndt är, särskilja de af Kommittéen föreslagna stadganden uti två förslag, ett till lag och ett till författning; samt formen för Utskottens eget förslag i ämnet är af svaret på nämnde fråga beroende. Vare sig nu, att man från den ifrågavarande lagstiftningens ändamål och egna, inre beskaffenhet, eller ifrån förut befintlig, positiv lag vill härleda detta svar, så blifver det enahanda, eller att lagstiftningen för Privat-bankerna hörer till civil-lagen. Likasom denna lag i allmänhet har till ändamål, att reglera de rättsförhållanden, som uppstå man och man emellan; så har lagstiftningen för enskilda Bank-bolag 12 Bankooch Lag-Vtskotlens Betänkande, N:o t. til! ändamål att reglera de rättsförhållanden, sorn ega rum emelian dessa bolag (dessa enskilda kollektiva personligheter) å ena, och dylika, eiler andra enskilda personer, å andra sidan.
«Hörde icke mamsell Elise vid bordet i middags, huru tant Bärendorf för fru Riebnitz beklagade den «stackars» Jeanette, som icke hinner förfärdiga sitt landskapsstycke till fadrens namnsdag, men fick intet svar.» Sedan hörde jag henne i förbigående säga till Jeanette: «Nog har jag gjort hvad jag kunnat, ty be henne derom, gör jag icke — men jag begriper intet när mamsell Elise skulle göra det, ty de lassa ju det ena arbetet på efter det andra.» «Nog ser det mörkt ut, men om jag stiger tidigare upp i morgon, så hvem vet! Fröken Leonna förråder mig väl icke?» «Ingalunda, men då tillfaller hedern fru Riebnitz» «Desto bättre! Som de icke lära yttra någon tacksamhet derför, blir saken oupptäckt, och jag gör henne en liten tjenst.» De som skulle föra ut sängen, kommo nu in. På mamsells fråga efter fröknarna, svarade den äldre, i hvilken Leonna igenkände ¯Grottans Sibylla¯. «Åh, vi vänta unga herr «Schan,» som i går kom hem tillika med majorens son; de ha båda blitt «oppserare». — Jag tycker allt hva lill' Schan ska' se rasker ut!» Hon hade varit barnsköterska i några år i huset, och var något frispråkig. «Hvad har detta att beställa med mamsells fråga efter fröknarna?» sade Leonna skrattande. «Väntas nu! Då de väntas hit nu på eftermiddan, gick väl fröknarna till sjöastrand för att ta mot dem kan jag tro. Jag såg från fönstre att di raka med gångstigen på ängen i ons.» «Hit ska än komma en herre till, som heter «Långätt,» efter hva fröken Sjanetta sa,» tillade frökenpigan. «Prat int länger nu,» fnös gumman, och så bar det af ut med sängen, som erhöll väldiga knuffar.
Men jag vill tro, att 2:ne läns hushåilssällskaper kunna ej hafva något enskildt intresse att bevaka, som ej står i samband med den ide', för hvilken de arbeta, ej någon annan afsigt, än provinsens nytta. Jag erkänner dock, att med den renaste afsigt kan ändamålet, äfven med större anslag än jag begärt, förfelas, om inrättningen ej rätt administreras. Jag kan ej erbjuda annan borgen härföre, än att 2tne läns husliållssällskaper valt inom provinsen ett visst antal ledamöter af alla stånd, kända för nit och kunskaper i yrket, hvilka äro ledamöter i provinsens hushälls-förening; att denna så sammansatta förening inom sig utväljer en direction, sora äger styrelsen öfver institutet; att denna direction utser 2:ne ledamöter, boende i närheten af Örups gård, åt hvilka antagne föreståndaren får vända sig, för att i detalj erhålla föreskrifter, och för hvilka han är den dagliga redovisningen skyldig. Delta är Skånska jordbruksinstilutets organism. Folden har jag bort redovisa, och får, med hänseende till det förtroende den kan gifva, åberopa hvad som i dag i ett annat ämne är anfördt, att ”allt gäller allt hvad det gälla kan.” Med förnyad begäran om 3,ono r:dr b:co årligt anslag i 5 år lill Skånska hushålls-föreningens disposition, i ändamål alt använda denna summa lill Skånska jordbruks - Dea 19 Februari e. m. institutets nytta, får jag vördsamligen anhålla, att denna min motion må till vederbörligt Utsk. remitteras. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Då jag begärde ordet, var detta i ändamål alt väcka en motion i samma anda som den, hvilken af Hr von Rosen blifvit uppläst. Att yttra något derom, skulle vara att upptaga R. o. Ad:s tid med upprepande af allt detsamma, som Hr von Rosen redan anfort. Jag får blott tillstyrka den väckta motionen och utbedja mig att, vid densammas remitterande, till vederbörligt Utsk., få nämna några ord. Hr von Rosens motion begärdes på bordet. Hr Rosenblad, Bernhard:
Herr von 8cbultLenbeim, (i!onraä Ike o cl or. Om Herr 6)-!Ien8Vaan frivilligt stul» le återtaga sin obehöriga motion, ssulle sädant wara min högsta önskan, och jag ffulle gerna medgifwa, ar da hela saken förfölle, men om detta icke ar ar förmoda, mäste er medel widtagas, ar ingen ma kunna waga qwälja et Riksens Ständers lagliga Beslut. Ingen ager ratt ar detsamma klandra, och jag provocerar Herr 6yllsn8vaan, eller hwilken som helst, som täger hans förswar, at framstiga och Lagligen* bewisa, ar Lleckorerne gjort er oriktigt eller Lagstridigt wast Grefwe stiörnsr; ^äolpb 6Ö1ÄN. Det/, hwarwid jag wid detta tilfalle i synnerhet faster någon wigt, ar bestämmandet af den rättighet at yttra sig, man här bordt yrka-. Denna rätt har jag altid förswarat, och stall jag wid alla tilfällen sörswara. Jag tror, at om, af Riksens Ständers Ombud en olaglighet skulle begas, kunde Riksens Ständer äga rätt at densamma anmärka, och återställa Lagarne i sin kraft. Det wore allenast ar hindra desse Ombud ifrån ar öfwerstrida sin rätt och waldföra Riksens Ständers. Men da man upkastar sadane frågor, hwilka hafwa för ändamål, at hindra werkstailigheten af den Lagliga åtgärd desse Ombud i Laglig form widtägit, hwilken är det dä som wäldför Ständers frihet? Ståndet som understödjer sina Ombuds beslut, eller den Ledamoten som dem klandrar och wik hins Sjette BandetN:v §» Mä AL Den 2 Mars. dra deras werkställighet. Är det ratt, at wilia uphäfwa sig ti!
139. med öfverlemnande af förslag till reglementariska stadganden, mot svarande 4 Art. 3 Afd. af i83o års Banco-Reglemente. 140. i anledning af de inom 3:ne Riks-Stånd gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 120. 3 « N:o i41. i anledning af de inom 2tne Riks-Stånd gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o i3a nflåtne Memorial. j;}a. i anledning af de inora arne Riks-Stånd gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 131 afgifne Memorial. »43. i anledning af Herr Rosenblads motion, om underd. Skrifvelse från Rikets Ständer, med anhållan örn Kongl. Majrls Nådiga biträde för upptagande af utländskt Crcdiliv för Banken. *44- '»ed förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens serskilda beslut, i anledning af Utskottets under N:o 135 afgifna Utlåtande. i45. med öfverlemnande af reglementariskt stadgande, angående tiden för tillämpningen af de utaf Rikets Ständer beslutade förändrade föreskrifter, angående Bankens lånerörelse. 146* med anmälan om utgången af de omröstningar, som inom förstärkta Banco-Utskottet blifvit anställda öfver åtskilliga frågor, upptagne i Banoo-Utskottels under Ntris 76, 121 och i3y afgifne Memorial. 147* ,ued öfverlemnande af voterings-propositioner, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut vid Utskottets Memorial N:o 1B2. 148. i anledning af de inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln framställde anmärkningar vid Utskottets under N:o i43 afgifne Betänkande. i49 i anledning af ett Riks-Stånds återremiss å Utskottets Mern.
» Hade j a g inte haft dig, skulle jag icke fört detta lif en dag längre, » sade han. Det var så svårt att höra; j a g bad honom lämna teatern för hvad som helst, bara han kunde få något att göra, och han sade alltid: » Det skall taga ett slut ». Men slutet kom annorlunda, än j a g anat. Det var den våren vi reste i Norrland; det var så kallt, och han måtte ha " varit oförsiktig. När vi k o m m o till Gefle, fick han lunginflammation, och en v e c k a därefter var allt förbi. Han dog på sjukhuset. Jag gick därifrån och till teatern och från teatern och dit. Sista kvällen jag skildes vid honom för att uppträda, tog han båda mina händer och kysste Då man kom fram, utfrusen och hungrig, var det den eviga jakten efter rum, och när man fått det, hade man nya fyra väggar att vänja sig vid, nya möbler, nya människor. Men hvad gjorde det, när j a g hade min gosse! Jag kunde arbeta så mycket som helst för hans skull. Jag kunde sitta uppe om nätterna och sy hans små kläder. Jag kunde svälta och frysa, om det gällde, och det hände många gånger, att jag rusade hem mellan akterna för att se, o m ingenting händt honom, och o m han sof. Det var min förtvifian, att j a g måste lämna hon o m åt främmande — ständigt i nya händer — men på samma gång min glädje; han hade bara mig att fästa sig vid. Han berodde af ingen annan, och det gaf mig kraft att aldrig tröttna. Jag hade alltid så brådt att komma från repetitionen, j a g visste, att han väntade mig med det lilla ansiktet tryckt mot rutan, och när j a g hade någon kväll ledig så brakade j a g sitta och berätta sagor för honom i skymningen. Ju äfventyrligare det blef, dess mer strålade hans ögon. Jag vet inte, hvad som försiggick i den lilla hjärnan, men i sådana ögonblick var han så lik min Jacques, och j a g drömde, att han skulle bli något stort — inte skådespelare, det skulle j a g inte velat för allt i världen. Nu är det fyra år, sedan han dog. Det var i skarlakansfeber en dag j a g var på repetition. Jag trodde det var bättre.
Af ofvanupptagne jemförelse visar sig att, under den period, som denna berättelse omfattar, en betydlig prisstegring å alla ränte-titlarne inträffat. De uti sednast afgifne berättelse uppgifne priser voro deremot lägre å spanmål, än under det då nästförutgångne qvinqvennium, men något högre å smör och dagsverken, hvarå prisstegringen således oafbrutet fortgått. Det så kallade årspriset, som, enligt Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, bestämmes för att ingå uti det medelpris, hvarefter hemmansräntor och kronotionde böra lösas, bar år 1855 för de uti detta Län förekommande räntepersedlar, i förhållande till de under samma års vinter och nästförutgångne höstmånader, blifvit faststäldt för 1 tunna råg till 10 R:dr 16 sk.; 1 tunna korn 8 R:dr 16 sk. och 1 lisp. smör 7 R:dr. Ladugdr ds skäls eiri bar fortfarande varit föremål för ökad uppmärksamhet hos ortens ståndspersoner. Deremot kan förhållandet hos allmogen sägas vara nära enahanda, som förut, och en förändring deruti hindras betydligt genom svårigheten att, utom i städernas grannskap, afsätta eller tillgodogöra de oftast ringa qvantiteter mjölk, som allmogen har att tillgå utöfver eget behof. Om personer å landsbygden företogo sig beredning af smör och ost, med beräkning att dertill uppköpa mjölk uti den närmast kringliggande trakten, skulle dock en sålunda öppnad tillgång till mjölkafsäfctning, äfven ifrån ladugårdarne å de mindre egendomarne, säkerligen åstadkomma betydlig uppmuntran till dessa ladugårdars förökande och omsorgsfullare skötsel. Det inom Länet befintliga, å Gammalstorps egendom i Åse härad förlagda siam-holländeri, bestående af 2 tjurar och 20 kor af Ayrshire-race, fortfar att vara t 20 väl vårdadt och de djur, som derifrån försäljas, äro vanligen mycket eftersökte och betalas med höga priser. Förhållandet med schäferierne är enahanda med hvad uti sednaste berättelsen omförmäldes, eller att de icke äro af betydenhet och att något egentligt intresse för dem icke synes förefinnas.
Det företräde kan jag icke heller gilla, som Utskottet tillstyrkt för Hufvudstadens Tidnings-Redacteurer, på andra Medborgares bekostnad; och för ingen del kan jag instämma i det oyilkorliga loford Utskottet 4 7a Den 17 Martil'. ger deni af alt vara ”vigtige organer för Ögon» blickets upplysning.” Å ja! de äro det stundom; men stundom äro de också olycklige organer af ögonblickets passioner och förvillelser; hvilket dock är något helt annat. Det är otvifvelaktigt lagstiftarens pligt, att förutse ej blott den ljusa sidan af sitt ämne, utan äfven den mörka; men huru har väl Utskottet uppfylldt denna pligt, då Riksdagsmannens behof af ett nytt beskydd, emot nya tillfällen till förolämpningar, som lagen hittills icke kunnat förutse, icke ens blifvit erkändt, ännu mindre, till sin fordran besörjt? Man åberopar Englands och Frankrikes exempel till framgång för saken; men man glömmer samma exempel, i frågan om säkerhet emot sakens missbruk, hvilka man här icke ens bryr sig om att vilja mota. Jag slutar , mine Herrar! med förnyande af den vigtiga erhindran, att om, af alif hvad Adeln varit och ägt, ingenting oss mera återstår, änden dyrbara rättighet, att, såsom födda representanter för Svenska Folket, vara vart Fädernesland nyttige; och om denna ratt, nu mera ensamt hvilar på det abstracta begreppet af dess nödvändighet; så mäste det också vara så mycket angelägnare, icke blott för oss, men för vårt Fädernesland, att detta begrepp, vårdas och bibehålles; ty om begreppets kraft, en dag, försvinner, så försvinner också snart vår förmåga att, såsom representanter, vara Fäderneslandet nyttige: Och mine Herrar! Jag frågar: hvem af oss bryr sig val sedan om, att ujera vara Adelsman-' Den 17 Martiin tys Många yttrade härtill deras bifall. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus'. Jag torde ej behöfva nämna ur hvilken anda jag ämnar tala.
Efter det Revisorerne sålunda angifvit, huru ifrågavarande bevis först tillkommit samt orsaken för deras afskaffande; få Revisorerne tillkännagifva, att, enligt Revisorernes åsigt, det är aldeles gifvet, att afsigten med den i bevisen intagne föreskrift om Actiernes qvarhållande hos Låne-Verket intilldess bevisen återstäldes, varit att förebygga, det icke på samma Actier flere 24 au etl bevis må kunna erhållas, men ingalunda för att skada Discont-Verkel, emedan dettas rätt till utsökande af ett förfallet Actie-lån, hvarken borde eller kunde förminskas, i följd af ett öfver hypotheket utgifvet, då ännu icke återstäldt bevis, hvilket efter Bolagsstämmas slut vore af intet värde; i enlighet med hvilken åsigt Revisorerne ock ansett, det Discont-Verket icke något äfventyrat, att jemväl fortfarande, såväl före som efter år 1836, utgifva bevis med Bolags-Reglorne öfverensstämmande, och att Discont-Directionen i alla fall, samt åtminstone i sammanhang med dess vägran att utlemna bevis efter förr brukliga formulär, bordt hos Banco-Styrelsen anmäla sine betänkligheter i detta afseende, med hemställan, att Banco-Styrelsen måtte hos Kongl. Majrt i underdånighet upgifva förhållandet till den åtgärd, Kongl. Maj:t i anledning deraf kunde finna nödig. På grund häraf hafva Revisorerne tillstyrkt Banco-Fullmägtige, att, med anmälan af de hinder, som möta för erhållande från vederbörande Discont-Directioner af sådane bevis öfver derstädes belånade Götha Canal-Actier, som med sednast af Kongl. Maj:t i Nåder stadfästade Reglor för Götha CanalBolag öfverensstämma, till Kongl.
Akerström, såsom förberprdt är, å vederbörligt stalie oell i behörig tid anmält sig »ill utbekommande af sin innestående Mantalsskrifvare-Provision för 180g och 1810, tillsammans utgörande, enligt pröfvad och godkänd uppgift, 360 R:d 47 sk. 11 rst.; så anser Stats-Utskottet honom berättigad att detta belopp få uppbära, och hemställer derföre, att dertill måtte beviljas medel, hvarå i sådant fall Utskottet skall uppgifva tillgång. Beträffande åter hans Pension för år 1811 och ilen sedermera förflutna tiden, så finner o 1 Stats-Utskottet likaledes att Akerström ej må betagas sin rätt dertill, enär han den i 7 Juni 1812 äfven Den 2 S Juni'. ÖTven anmält sig till utfående deraf för i 811 samt sedermera f j kunnat något härvid tillgöra i anseende till det hos Lands* Contoiret i Götheborg förelupne dröjsmål med den uträknings inskickande, hvarå bestämmandet af pensions beloppet, och utbetalningen deraf berott; men då i saknad af samma uträkning Utskottet ej kan föreslå den Summa, hvartill denna pension bestiger, tillstyrker Utskottet, att Riksens Hoglofl. Stander hos Kongl. ]Maj:t i underdånighet anmäla detta ärende till den åtgärd, hvarigenom Akerström må komma i åtnjutande af Pensionen från och mediSu, och hvartill Besparingarne å Riks-Statens Sjunde Hufvud-Titel for de sednare åren lemna tillgång; hvilket allt vördsamt hemställes Riksens H öglofl. Ständers omprofvande. Stockholm den 20 Juni 1815. Pa Hoglofl. Ridd. och På Högvörd. PrestAdelns Ledamöters Ståndets Ledamöters Pi Vällofliga BorgarePå Hedervärda Bonde - vagnar Carl De Géer. vagnar Gustaf Murray, Ståndets Ledamöters vägnar C ari Fred. Landberg. Ståndets Ledamöters o vägnar Jon Jonsson. C. Tunelius'.