Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Somliga förmå ej bättre uppfylla sina fyrdubbla plikter, än om ni satte en skomakare att sy en frack. Och bättre blir ej heller resultatet, där » jaget » är begynnelsen och ändan. Ingen kan undra på, att en stackars flicka, som ej duger att försörja sig själf, mottager den försörjare, som tillbjudes henne. Hon vet alltid vid det tjugonde året — och senare så mycket tydligare — att det icke är godt att människan förblifver allena. Hon går kanske in i det nya kallet med goda afsikter och med sin okunnighets själftillit. Men natur och vana besvärjas ej däraf att man fått två ringar på vänstra handen. Som hon blifvit trä- nad, sådan är h o n; det hon har med sig från skolan, det kan hon, ingenting därutöfver. Hon kan lika bra säga plattheter på ett främmande språk som på modersmålet, utan att på nägotdera få fram en själfständig tanke. Hon kan stappla på ett piano så långt som skalorna ledt henne — men hur långt har hon kommit sedan dess? Återbetalar hon till sina barn, hvad hennes fader utgifvit för hennes undervisning? Gemenligen icke! Dock känner jag en mor, som själf lärde latin för att kunna hjälpa sina gossar. Sådana myror finnas, men det är knappt lättare att finna en sådan än att söka upp en viss myra i en myllrande stack. Men de finnas! Präktiga kvinnor med själf kritik och omutlig pliktkänsla, som ställa de största fordringarna på sig själfva. De finnas — en på tusen! Jag är själf medlem i en familj, där husets fru är hemmets solstråle, som alla le emot och som ler mot alla, som känner och tänker för enhvar af de sina, mildrar och ordnar allt, som om hon kände och tänkte med deras tankar. Som är först uppe och sist i säng. Som genast skyndar till en anhörigs sjuksäng, men annars trifs bäst i hemmet som snäckan i skalet. Mannen är också öfvertygad, att hela huset skulle sammanstörta, om hon ej funnes. Hon ler mot alla, men han ler blott emot henne. Arbetar gör hon med ifver och förnöjelse och får alla de andra med sig i samma hurtiga sinnelag. Sträfven att komma därhän, alla unga flickor!
Till förvaltarens biträde äro anställde, för papperstillverkningen, en verkmästare och en pappersmästare, samt vid räkenskapsgöromålen och den öfriga förvaltningen, en bokhållare, hvilka alla. uppå förvaltarens förslag, tillsättas på förordnande tills vidare af Fullmägtige. För förvaltaren och öfriga bruksbetjeningen gäller till efterrättelse den af Banko-Utskottet den 15 December 1857 fastställda instruktion; med den ändring, som af andre eller materialbokhållare-tjenstens indragning följer. 2:0. (motsvarar § 183.) I afseende å de Tumba bruks tjenstemän och vaktmästare tillkommande löneoch öfriga förmåner kommer den af BankoUtskottet, på grund af Rikets Ständers beslut, den 11 Oktober 1860, utfärdade aflöningsslat att tjena till iakttagande; dock med rättighet för Fullmägtige att af lönen för andre Bokhållaren använda det belopp, som för den nya regleringen af göromålen kan erfordras. Stockholm den 3 Augusti 1863. 6 Hank o-U t skot tels Utlåtandet JSQ St. N:o 51. Auk. till Exp.-Utsk, den 4 Aug. 1863, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning a/ väckt motion att granskningen af B aidi o-diskont verkets räkenskaper och förvaltning hädanefter må verkställas af Rikets Ständers Revisorer öfver Stats-, Bankooch Riksgäldsverken.
Sen I, sen I! (pekar på statyn) Han var de fattiges SLÄGTINGEN. och liktornsoperatören skola dela min mening! Ar jag säker på det? I lif och död! SLÄGTINGEN. Ni kan vara så viss på, att både vagnmakaren SKOMAKAREN. SLÄGTINGEN. Lyckligt det folk, som vördar sina store män! (springer.) MAKAREN och LIKTORNSOPERATÖREN. in och spela upp. sig till honom. DE FÖRRE. FOLK. SLÄGTINGEN i samtal med VAGNRådstuklockan slår nio. Trå trumpetare och en trumslagare komma När musiken tystnat kommer PER in. GATLÄGGAREN sällar PER. för mig? God morgon, mästare! Hur tror ni saken går GATLÄGGAREN. PER. Illa! Mycket illa! Vill inte folket ha förbättringar då? om den store mannens rykte ni angripit! Har jag angripit honom? (Regnet har upphört.) PER. Det är inte frågan om det, utan det är fråga GATLÄG GAREN. blifvit ett oqvädingsord här i sta'n; ni har sagt, att uttalat den allmänna meningen om mannen och derför är ni störtad! PER. Ni har kallat honom borgmästare och det har GATLÄGGAREN. hans gatstenar voro knottriga, ni har, med ett ord, Det är en bra underlig verld vi lefva i! egenheter, men försök inte hjelpa den, herre, då går det rakt åt fanders för er! PER. Den är både si och så och den har sina små GATLÄG GAREN. orsaken till missnöjet kasta de sten efter en! Folket är missnöjdt, och när man vill upphäfva (En pojke sticker en flygskrift i utdelar sådana bland folket.) händerna på dem och springer och PER (tittar i bladet). jag sådan der näsa? Åh, det är skamligt! Man han ritat af oss! Har GATLÄGGAREN. jag sådana öron! Man har träffat oss ganska bra! Men inte har PER. ren för saken och i dag smädar han mig.
»Du skall med derför, att jag inte kan roa mig, om du inte är med», svarade Dina, som satt tillbakalutad i släden med en hvit skinnkappa öfver axlarna och en hvit slöja vecklad om hufvudet. »Hvad bry vi oss om herrarne? Vi två slå oss ihop och ha roligt för oss sjelfva. Du får nog mycket både att observera och kritisera, och bara du ger mig en liten nick, är jag genast hos dig.» »Ja, det få vi väl se!» svarade Maria. »När du väl blir omringad af herrar, har du nog inte någon tid öfver åt mig.» »Nej, naturligtvis», svarade Dina och skrattade. »Jag är ju alltid en trolös och kallsinnig vän!» Hon kysste Maria på kinden, och de svängde in på gården. Man trängde sig närmare kring släden för att bättre kunna se, och då Dina märkte det, öppnade hon sin hvita slängkappa och sade: »Ja, se bara, är jag inte fin?» Fastän snön föll, blef hon ett ögonblick stående med kappan öppen, under hvilken man såg en mängd skära rosor kastade öfver en hvit florsklädning. Hon såg så glad och vacker ut, och en af de omkringstående småpojkarne sade högt i mörkret: »Ja, hon var stilig! Det var något annat än den andra hexan.» Dina nickade åt pojkarne och sprang uppför trappan, medan Maria kom efter med fasta karlsteg. Då jungfrun hjelpte Dina i toalettrummet, klappade hon henne på ryggen och sade: »Tack, lilla rara jungfru!» och så vecklade hon slöjan från sitt hufvud och ordnade sitt glänsande hår, som för öfrigt satt så felfritt, att det icke behöfde göras något dervid, högt upp i nacken, med några tjocka, liksom tillfälliga bucklor på toppen af det lilla välformade hufvudet. Hon var färdig inom ett ögonblick, men medan hon knäppte sina handskar, betraktade hon Maria från topp till tå. »Söta Maria», sade hon i en litet förebrående ton. »Du lofvade mig att inte vara kolsvart. De måste ju tro, att du har sorg!» »Det har jag också», svarade Maria, som stod styf och tvär i sin höghalsade svarta sidenklädning.
Min ”tanke är helt enkelt den, att sedan eifarenheten ”visat, det dessa Protocoll hi t i 1 Is icke utan förlust ”kunnat förläggas af enskildt rnan eller af Stan”dens Archiver, så öppnar man, genom allmänna Tidningarna en subscription med måttlig dyr”het: men om subscribenternes antal ej blir tillräckligt att våga företaget, så blifva Protocollen ”otryckta ; och då tyckes mig, att Rikets Höglofl. ”Ständer mot .Nationen hafva fullgjort hvad Riks» ”dags-Ordningens 59 § föreskrifver. Men sedan ”Motion härom en gång blifvit Väckt i Riksstånden, hade väl, i min tanka, frågan först ”bordt hänvisas till Constitutions Utskottets yttrap_- ”de om rätta meningen af merberörde §, och. sedan N:o 63, 64. 498 Den 29 Mars• ”sedan Rikets Höglofl. Ständer, i grund deraf, ”fattat ett gemensamt, Beslut, huruvida Protokollen ovilkorligen bera tryckas eller icke; om ”det ock skulle ske på Statens bekostnad, och otti ”än sedermera ingen läser dem; då först torde rät”ta tiden varit, att målet blifvit förvist till Stats”Utskottet. Att det nu föreslagna Bidraget från ”Stafs-Cassan blifvit kalladt ett förskott, kan ej ”rubba min mening, då ingen behörig säkerhet ”är gifven till detta förskots återfående på7 bestämd ”tid. Endast i den händelse, att förskottet, låt ock ,5vara utan renta, kunde med säkerhet återfås ’’inom viss tid, och att denna anstalt kunde, ’’utan några Embetsmäns betungande med ökade 'göromål, tjena till minskning i Priset på de 'tryckta Protocollen, och således till någon allinän nytta, vore det nu väckta förslaget, i min 5,'tanka, antagligt. ”Jag är skyldig både mig sjelf och mina hem”njavarande Commitenter denna förklaring, den ”jag, med anledning af Riksdags-Ordningens 57 §, ”i ödmjukhet anhåller mätte få åtfölja Höglofl. ”Utskottets Betänkande till de Respectiva Riks■”Stånden.
Att skrifva bouppteckning på charta, anser jag overkställbar!, enär man ej, förrän den är färdigskrifven, kan känna beloppet af det stämplade papper, hvarmed den bör förses, så framt man ej vill föreskrifva , att concept dertill först skall uppsättas. Fasteoch köpebref kunna icke heller skrifvas å sjelfva det stämplade pap - 58 Den 3 J u 1 i i. per, som dem tillkomma, ty summorna variera till så olika belopp, att alla möjligen erforderlige stämpel-valeurer icke kunna finnas; och skulle ett påbud härom dessutom medföra den vidlyftighet och omgång för invånarne i landsorterne, att genom correspondence i Stockholm anskaffa den behöflige Chartae-valeuren, enär det icke är tänkbart, alt fullkomlig tillgång derpå i orterne står alt tillvägabringa. Jag tror i öfrigt, att allt befaradt missbruk är tillräckligen förekommet, genom det i Utskottets sednare Utlåtande föreslagne tillägg vid 3 §. 5 Morn. af ChartaeSigillatfe-Förordningen så lydande: ”Dessutom skall hvarje förut upp”visad original-handling, eller skrift, som ”är utgifven efter det denna författning bör”jat tillämpas, då den vid Domstol eller ”annan Embetsmyndighet företes, vara för”sedd med vederbörligt stärnplndt papper; ”och påskrift å handlingen, angående verk”ställd chartering utan charta, vid intet tillfälle gälla, utom då lagligen styrkas kan, ”att, behörigen annulleradt, stämpladt pap”per varit bi lagdt, men förkommit.”—Jag anhåller alltså om proposition lill bifall härå. Friherre Cederström: I anledning af Herr T ha ms sista anmärkningar får jag erindra, att då en bouppteckning är uppgjord , är värderingssnmman äfven känd, och att det följaktligen icke är svårt att uträkna Charlas - Den 3 Julii. 59 valeuren, samt vid renskrifningen af oonceptet vara försedd med det erforderliga stämplade papperet för att derå skrifva bouppteckningen. Samma förhållande inträffar äfven med köpeoch fastebref.
M. täckas att, då omförmälde underd. ansökan. inkommer, i anledn. af den underd. anhållan, som derom göres, öfverlemna densamma med tillhörande handlingar lill R. St:r. Men på det all, emedlertid rättigheten alt, om så skulle blifva af nöden, få frågan om understöd för ofvannämnde väganläggnings utförande, i motionsväg, dragen under R. St:rs pröfning, icke måtte gå förlorad, anser jag mig böra härmed vördsamt föreslå, att, i händelse samma anläggning icke kommer att på Statens bekostnad verkställas, ett sådant anslag, som ofvan omförmäles, måtte beviljas till understöd för ortens innevånare, i fall de förena sig alt förslaget utföra, samt dem dervid tillika förunnas enahanda fördelar, utan räniegarantien, som för anläggning af Köping-Hult banan beviljats. Be ceni ber f. m. 203 Och förbehåller jag mig alt, derest omsländigheterne föranleda dertill, alt ett sådant sätt för väganläggningens verkställande måste ifrågasättas, framdeles få uärmare utveckla denna min motion, om hvars remitterande till SlatsUtsk. jag här med anhåller. 2:0. Vigten och angelägenheten att bereda äfven vårt fädernesland de stora fördelar för den industriella utvecklingen, som upkomma genom den lättnad uti kommnnikationerne, hvilken genom jernvägar vinnes, synes numera vara sä allmänt ansedda, att frågan, f. n. mindre är, om sådana anläggningar böra åstadkommas, än huru det skall ske. K. 31. har i nåder föreslagit R. St., att genom Statens försorg och på dess bekostnad, låta utföra hufvudeller stambanorue, elter en derför upgjörd plan. Men äfven om denna propos. bifalles, förekommer otvifvelaktigt behof af andra banor, hvilkas anläggande mäste blifva föremål för den enskilda omtankan. Med afseende å de betydliga kostnader, som med dylika anläggningar äro förenade och den ringa direkta afkastning, som de, åtminstone till en början lemna, skall del alltid komma alt medföra stor svårighet alt dertill anskaffa medel genom aktieteckning, grundad pä betydligare kapital-insättning.
Så vida denna medgifver, och all ändamålsenlig rätte - — 27 — gangsordning bör medgifva, att ett käromål kan bifallas på andra skäl, än dem käranden sjelf anfört, att således den rättsökande må få njuta sin rätt, änskönt han icke känner eller åberopar dess lagliga grund, och äfven om han på en ogiltig grund påyrkar samma rätt; hade förevarande sak ej bordt afgöras, utan att domaren underrättat sig, huruvida det i sig sjelf ej mer gällande kontraktet kunde vara af käranden antaget, enär honom, i annat fall, ej kunde förmenas, att på grund af detta kontrakts ogiltighet komma i besittning af det omtvistade hemmanet. För att häruti vinna bristande upplysning, då derom hos första domstolen icke blifvit fråga, hade saken behöft dit återförvisas. Att detta icke skedde, torde således bevisa, att man om lifstidsstädjans gällande kraft gjort sig annat begrepp, än det som här blifvit förfäktadt. Det bör väl någon gång hafva händt, att frågan om en sådan städjas giltighet kommit till laglig pröfning. Det vore besynnerligt, om lagskipningen aldrig blifvit anlitad att afhjelpa något af de missbruk i denna väg, hvilka skola under längre tid hafva varit gångbara och förmodligen derigenom omsider blifvit ansedda såsom af en viss häfd skyddade. Ännu besynnerligare vore likväl, om lagskipningen, med framgång härom anlitad” icke skulle medfört uppmuntran att oftare söka rättelse, tilldess missbrukets gångbarhet upphört. Men hade denna utväg afhulpit missbruket; så hade anledning icke funnits till det hos Rikets Ständer yrppade och antagna förslag, hvars afgörande nu beror af Kongl. Maj:ts nådiga beslut. Och säkerligen skulle antagande af detta förslag åstadkomma sina stora olägenheter, väl troligen något mindre än det onda, som dermed skall botas, men dock ingalunda obetydliga, nogsamt pröfvade vid de för statens räkning skeende utarrenderingar, och hvilka olägenheter man visserligen helst måste önska att undgå genom ett så lofvärdt medel, som handhafvandet af laglig rättvisa.
I följd af den olika grund, som blifvit be stämd för uppskattning af frälseränta jemförd med annan fastighet, skulle genom det i Esta mom:t af denna § gjorda tilllägget kunna hända, att om frälseränta blir af jordinnehafvaren inlöst, särskilda grunder vid uppskattningen af hans egendom komme att följas, nemi. den lägre för den andrå fastigheten, och den högre för frälseräntans värde. Detta torde vara mindre lämpligt, och med afseende såväl härå, som å det sammanhang, i hvilket denna § står till de öfriga förut återremitterade, anhåller jag om återremiss. Återremitterades. § 7. Gr. Hamilton: Här föreskrifves att fast egendom skall hvart tredje år ånyo värderas. Jag tror dock att densamma icke så varierar i värde, att värdering så ofta bör ifrågakomma ; hvarföre jag anhåller om återremiss af §:n. Gr. af Ugglas: För min del tror jag äfven att åter remiss af denna § måste ske, i sammanhang med öfrige ater - 262 Den 18 Maj e. m. remisser i afseende på tax:s-f'örrättningarne. Jag vill äfven fästa uppmärksamhet på ett redaktionsfel, nemi. att å 4:de raden i §:n står ”taxerings-värde”,hvilket naturligtvis ej kan vara meningen, utan skall det vara endast »värde.” För öfrigt anser jag, i olikhet med siste talaren, att uppskattning bör ega rum hvart tredje år, och det torde vara riktigare, emedan hvart tredje år äfven blir en ny bev:s-förordning. Men deremot är jag icke säker på, att i alla andra än här uppräknade fall, taxeringsvärdet bör hafva bestånd under tre år. Jag föreställer mig nemi., att om en stadsfastighet under en viss tid varit till ganska ringa belopp uthyrd och sedermera, hvilket lätt inträffar, under ett par års tid förändring inträffar, så att hyrorna stegras, hör detta vara en omständighet, som äfven under loppet af 2 år utöfvar inflytande på taxeringens bestämmande. Jag har blott i förbigående velat yttra detta, då i alla fall, enligt min förmodan, återremiss måste ske i sammanhang med föregående §§. Återremitterades. § 8.
Men då man sedan fann att genom bifall till K. M:s Propos. skulle Lindberg komma att få återbetala till Wingårds sterbhus dessa 1,000 Rdr, syntes deraf, att den åldrige tjenstemannen i alla fall skulle få vidkännas ganska stora utgifter och vid 73 års ålder råka i fattigdom oell betryck. Jag anser således att R. o. Ad. bör bifalla Inkomstafdelningens förslag, hvarigenom Lindberg fritages från allt ansvar, äfven förä dessa 1,000 ltdr som StatsRådet Wingård redan inbetalt. Hr Frih. o. Ordfm framställde, att under öfverläggningen blifvit yrkadt dels bifall å Utsbs tillstyrkande, dels bifall till StatsUtsk:s Inkomstafdelnings uti Hr Herischens, Utlåtit bifogade, reservation intagna tillstyrkande, och sedan, efter först till bifall å förstnämnde tillstytkande framställd propos, som besvarades med starka Nej jemte några Ja, propos. ti ll bifall å Utskottsafdelningens tillstyrkande blifvit framställd och besvarad med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Frih. o. Ordbn sig hafva funnit Ja öfvervägande vid den sednare proposms besvarande. Hr Cederschiöld: Jag anhåller vördsamt att R. o. Ad. behagade inbjuda de öfriga Stånden att sig i R. o. Ad:s beslut förena, och jag hoppas att MedStm äfven skola behjerta den åldrige embetsmannens nödställda belägenhet. Uppå i anledn. häraf framställd propos. biföll R. o. Ad. att de öfriga RiksSt-.n, genom utdrag af prot., skulle inbjudas att uti R. o. Ad:s nu, i afs:de på StatsUtsk:s Utlåt. N:o 225 fattade be slut, sig förena. Föredrogs Konst.Utsk:s den 23 dennes på bordet lagda Mern.
Ingen kan förneka, att tidens mäktiga ström oemotståndligt verkat och alltjemt verkar upplösande på Stånden, såväl i afseende på de privilegier, hvarmed de af ålder varit omgärdade, som i sjelfva grunden för deras tillvaro. Småningom hafva gränserna emellan Stånden bortfallit, så att de numera, med undantag af Preste-St., förlorat all betydelse, utom Den 4 December. 187 blott i fråga om representationsrälten. I jemnbredd härmed hafva de allmänna begreppen menniska och medborgare gjort sig allt mera gällande. Hittills hafva vi försökt alt lämpa oss efter denna samhällsförhållandernas och rättsbegreppens utveckling, genom att göra Stånden rymligare. I den mån sådant skett på det sätt, att Stånden gjorts mera allmänt medborgerliga, såsom fallet varit med flera förändringar i Borgareoch Bonde-St:n, liafva vi fortgått i den rigtning framliden kräfver. Men äfven Adeln och Preste-St. behöfde vidgas. Detta kan icke ske på samma sätt, såvida man vill bevara deras mest väsendlliga kännetecken. Vi se också, att de förslag om fleras inrymmande i dessa Stånd, som vunnit något allmännare godkännande, icke gått ut på att sammansmälta någotdera Ståndet med andra elementer, utan tvertom att insätta nya sjelfständiga klasser och sålunda åtskilja folket i ännu flera afdelningar än som af ålder funnits. Detta är att gå emot rörelsens lagar, och kan ej påräkna någon framtid. Vår Ståndslörfattning torde sålunda redan i det närmaste undergått de förbättringar, hvaraf den är mottaglig. Den tillfredsställer oss likväl icke i sitt närv:de skick; och skall komma att göra det allt mindre och mindre. Ty tiden står icke stilla. Något måste göras, och här gäller det att gå i den rätta rigtningen. I flera andra länders nyare konstitutioner har man, i den mån Stånden upphört att kunna begagnas, icke funnit några andra organiska delar alt sätta i stället. Individerna äro derföre ställda i ett mera omedelbart förhållande till nationalrepresentationen. Häraf uppkommer en centralisation af makten, som visserligen mäktigt bidrager till statens handlingskraft, men som lörminskar den säkerhet om enskild frihet, som utgör en af decentralisationens fördelar.
Efter någon stunds öfverläggning förenade sig Utskottets fleste Hrr Ledamöter i den tanke, att detta ventilations-ämne innefattade 2:ne särskildta frågor, som hvar för sig borde afgjöras, eller: l:o) om Bancooch Riksgällds-Fullmägtige genom erhållande af ett sådant förtroende kunna från utöfning af riksdagsmannarätt hindras? 2:o) hvilket sätt vore det tjenligaste att förekomma de olägenheter för Bancooch Riksgälds-Verken, som kunna uppkomma derigenom, att desse Fullmägtige blifva till riksdagsmän valde, då Riksdagen hålles på annan ort än hufvudstaden? 1 Memorialet är tryckt i Constitutions Utskottets Memorialer 1810—1815, sid. 19 ff. 2 Jfr ofvan sid. 21 och 29. 3 34 Den 31 Augusti 1810 Vidkommande den förra frågan ansåg Utskottets pluralitet det vara betänkeligt att vidare än till hvad Riksdags-Ordningens 18 § omförmäler inskränka denna för medborgaren så vigtiga rättighet att deltaga i Lagstiftande magtens utöfning, när han till riksdagsman väljes, och trodde ej heller det vara Utskottet tillständigt att gifva någon föreskrift åt de väljande vid uppdragande af deras enskildta förtroende. Beträffande den sednare omständigheten kunde den ej i Ledamöternes tanka till pröfning i detta Utskott upptagas, enär det vore hvarje Stånds särskildta angelägenhet att vidtaga nödiga anstalter till förekommande af den händelse, att dessa angelägna penningeverk af brist på arbetande Ledamöter kunde komma i overksamhet. Och skulle Utdrag af protocollet meddelas så väl Riksdagsmannen Pehr Olsson som Prosten Schartau, om de det åstundade.
49 - en gång, fast det inte syns längre men jag mins hur det var i alla fall! Springer ut. * LOUISE dämpadt, lidelsefullt. har jag gjort! Hvarför kommer han inte. Jag blir från förståndet! O Gud i himmelen, hvar är han! Hvad Erna och Lilly komma in från entréen. ERNA. Räcker Louise ett öppet bref. Sådana nyheter posten har fört emd sig. Läs! LOUISE läser; förströdd. Jag förstår inte. ERNA. Förstår du inte, att jag fått stipendium? LILLY glädjestrålande. tusen under tre år! Nio tusen kronor! Ja, det vill säga tre LOUISE matt. Jag gratulerar dig, kära Erna. LILLY. Och jag får lof att stanna! Den bergtagna. 50 - ERNA. Det har jag inte lofvat säkert. LILLY. hem. Åh, du har visst inte hjerta att skicka mig ERNA. med Louise. Jo, det blir nog bäst, att du reser hem LOUISE. Jag stannar nog ännu någon tid. ERNA. Du sade ju, att du inte hade råd? LOUISE. Litet längre kan jag väl sträcka mig. LILLY. behöfver bara skrifva till bankmenniskan derglad! Nu skall det lefvas! Ja, det är rätt! Du har ju kontanter hemma Klappar i händerna. Åh, hvad jag är ERNA kärft. tillbaka från oss alla Lefvas, ja! Louise har ju dragit sig lägger sin arm kring lifvet på Louise. LILLY Ja, men nu ska' hon dras fram igen! 51 - LOUISE till Erna. Hur kan du säga så? ERNA går planlöst omkring i rummet. numera Studsar då hon får syn på Allands porträtt. LOUISE. Din dörr är alltid stängd för dina vänner jag mina franska lektioner. Jag är ju ofta på teatern och så har ERNA betraktar porträttet. Hvad heter din lärare? LOUISE förlägen. Det kan väl egentligen inte intressera dig. sätter porträttet och vänder sig om. ERNA Åh-nej, du har rätt. Låt oss inte tala om det. LILLY till Louise. Vet du hvad! Jag har haft bref från Viggo. LOUISE kyligt. Jaså.