Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
§. medgifna undantag dels icke nog bestämde, dels icke på fullkomlig rättvisa grundade. Grunden för undantaget i Förslagets 2 §. lärer vara den, att der anledning till Kä-' Den i5 Maji f, m. romåls anställandeeller bestridande varit, hvilket är händelsen, då edgång, i följd af half bevisning, kommer i fråga, der bör icke kostnadsersättning äga rum. Denna grundsats anser jag rigtig, men den borde, efter min tanka vidsträcktare tillämpas Ofta händer , att 'en rättegångsfråga är sä invecklad, att det fordras all en Domares Lagkunskap och skarpsynthet, för att utreda, hvad som deri ärrätt, äfven i sådant fall synes mig rättvist, att Parterne vidkännas hvar sine kostnader, ty de äro lika interesserade, att genom Domarens tillämpning af Lagen få afgjordt hvad sOm är deras rätt. Detta förhållande är i vår gamla Lag afsedt, då der Sta dgas: finnes någon sak hafva varit så mörk och tvifvelaktig, att man till Rättegång skälig orsak haft, kännedåhvar sin kostnad sjelf. Det i Förslagets 3 §. innefattade stadgande anser jag vara mindre väl grundadtoch tillämpningen deraf måste i många fall bli ganska arbitrair, då icke alltid värdet af det omtvistade kan uppskattas i penningar och sins emellan jämnföras. Om t. ex. tvist uppstår om a-. gande rätt till en jordrymd, Käranden vinner äganderätten, men Svaranden sorn i getistämning yrkat betesrättighet derå, vinner bifall till sitt påstående; hvem har vunnit mäst? Den som fått äganderätten med inskränkning i dess nyttjande rätt, eller den, som fått nyt. tjande rätt utan ägande rätt. Pröfningen beror af godtycke. Rigtigare torde det vara, att den, som vinner i hufvudsaken, får ersättning Den 15 Maji f. m, 169 för sine kostnader om än han förlorar i en, kanske till värdet betydligare, bisak. Der flere Käromål, efter en stämning utföras, måste de med hvarandra äga något sammanhang ock således något kunna anses för hufvudsak, det öfriga såsom deraf härflytande.
(Dm char tering af råtte c^ångtej famc anDra ffrtfrer od; banMtngar. l:o 3 affeenDe på chartering af rdttegångö-ffrifter och anDra hanlingav, hroilfa miD fPublifa <3Berf, kmbetéftällen eller anDra SDftntDigheter ingifmaé eller upp» vifaö, fatm bomar, utjlag, refolutioner ocf> anbra f>anDlinotarr font Derifrån utfar* baö, fjänföraö Def;a 'äöerf od) 9Jtynbigf>eter till följanbe fejt afbelningar, nemligen: 56rfta 21 f&elningen. $äraböSätter, 0täberneö förmpnbare^amrar, meb bet uti &'ongl. &'uitgörelfen ben 12 ^December 1845, i affeenbe å 0tocff)olmö 0tabö 3uj^iti»* kollegium od) förmt)nbare*^ammarc, i miga fall (tabgabc unbatttag, fatitt dbanbelö*, fabrtfö* od) <f3anbtverfö*föreningar. SKäbfyutfSätter, Sftagijtrater od) <£onftfloriev. £rebjc Slföelntitgen. 3ltfetö 0tänbet’ö föan! meb bejj Sctne*£ontor, Svifögälbé (kontoret, förfte Dof 3agmäflaren, Öfver^ntenbentö^mbetet, ^anbtmäteru, kontroll* od) 3ertt> kontoren, (Sonoop^ommiljariatct, be i Dvifet varanbe föranbförfäfrittgödnrätt* ningar, SDireftionen vib 3eibbarl)ufet od) Sufetö 0tänberé öfrige <£anjli
Den tiden var fyllerilasten ganska allmän; och det år hufvudsakligast en följd af upplysningens och civilisationens spridning till alla samhällsklasser, att den i sednare tider minskats, ehuru straffet varit och nu år ganska lindrigt. En indirekt bestraffning finnes dessutom deruti, att den, som begår brott i fylleri, icke, enligt vår lag, undgår straff för sjelfva brottet eller tillgodonjuter straffnedsåttning, fastän han till åfventyrs saknat förståndets fulla bruk och råkat i sådan sinnesförvirring, att han ej till sig visste. På grund af hvad jag sålunda anfört, föreslås vördsamt: att böterna för fylleri bestämmas till högst tjugo R:dr, hvilket belopp år fyra gånger högre ån de nu för denna förseelse stadgade böter. “ af Herr Carlén: “Från Utskottets pluralitet år jag skiljaktig i följande delar: 1 Kap. 1 §. Enligt Utskottets förslag skulle alla privatbrott, äfvensom alla förbrytelser mot främmande stat, vara inför Svensk lag straffria, såvida de icke åro med straff belagda i det land, der de föröfvats. I den del af Amerika, der slafveriet år tillåtet, skulle följaktligen svensk undersåte kunna saklöst drifva negerhandel såsom yrke. I Kina skulle modren kunna mörda sitt barn, i Turkiet fadren sålja sin dotter till den rike vållustingens harem. Den af Svenska lagen skyddade skulle kunna i alla de länder, der ingen strafflag finnes och sålunda ingen gerning kan betraktas såsom med straff belagd, kunna begå alla möjliga slag af förbrytelser. På Afrikas kuster, Söderhafvets öar, med ett ord, alla de ställen, dit civilisationen ännu icke trångt, men hvilka ändå i handelns, vetenskapens eller sjelfva civilisationens intresse flitigt besökas af verldens mest upplysta nationer, skulle en Svensk fartygsbesåttning kunna gå i land, bränna, råna och röfva, plundra en engelsmans varumagasin, mörda den franske missionären, anlägga en fabrik till förfalskning af Danskt mynt, ja! hänga i närmaste tråd sin egen kapiten; och allt sådant utan att vid hemkomsten kunna ställas till ansvar derför.
Jag vill icke bestrida, att uti många socknar, särdeles uti de norra provinserna, der de äro mera blottställde för missvexter, kunna innebyggarne icke sjelfve löna sine lärare; men det är icke förhållandet inom Riket i allmänhet. Jag tror, att äfven i detta afseende är det en lag, som fordras, hvilken bestämmer det kunskapsmått, som Ständerne äga rätt att fordra för utöfningen af medborgerliga rättigheter i allmänhet. Det torde vara svårt att träffa grunderna till denna lag, och den är nu icke heller föremålet för mitt anförande, utan jag har blott trott mig böra antyda den. Denna lag skulle bestämma, att skolan borde vara till; men man gör mycket illa, om man vill ställa den under centralstyrelse, ty det bör bero på comrnunerna sjelfva att draga försorg om sina skolor, samt att bestämma minimum eller maximum af det lönebelopp, som skolläraren skall erhålla; och för all del böra vi förebygga, att ej en ny, alltför talrik embetsmanna-personal tillskapas, samt att ej socknarne ställas uti beroende af någon central-styrelse. Jag anhåller, att dessa obetydliga anmärkningar få åtfölja till Utskottet. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då jag, under största delen af den sedan sista riksdag förflutna lid varit föredragande för ecclesiastik-ärender, och således handlagt en del af det ämne, som nu ifrågakommit, torde Ståndet med skäl kunna fordra, att jag yttrar mig. Jag anser det äfven för min pligt, och har derföre begärt ordet. Hr Ribbing har anmärkt, att det fattas berättelser om religionsvården uti församlingarna. 358 Den 12 Februari f, in. Denna brist liar icke undgått Konungens uppmärksamhet. I anledn. af en motion, sorn jag väckte vid 1823 års riksdag, och sorn rönte något bifall hos Ständerna, anbefallde Konungen Consistorierna att inkomma med berättelse om presterliga förhållanden. Denna befallning förstods så af somliga Consistoriel-, att de blott en gång inkommo ined sådan berättelse, hvaremot andra Consistorielfullgjorde det hvarje år.
Äfven i den lidandes blick kan en dylik förnöjelse ligga. Sokrates led mycket, men ändock log hans öga och strålade vänlighet ur hans min. Blickar, sådana som de ofvan beskrifna, gifva oss äfven en behaglig och angenäm uppsyn, som förenar älskligt allvar med varm inre värdighet, välvilja och humanitet. Dermed afväpne vi frestaren, aflägsne vi smickraren, den lastfulle, dåren och den dumdristige. Med en sådan min göre vi oss öfverallt gällande, omtyckte och väcke aktning för oss. Ansigtet erhåller derigenom öppenhet, vänlighet och får något tilldragande, som omöjligen låter sig beskrifvas. Huru kan då en sådan min ernås? Hvilka äro medlen, som gifva oss densamma? Jag svarar: Hjertats förädling och: de personers efterliknande, som hafva denna min. Skola våra drag vara blida, menniskovänliga, milda, deltagande, häftiga och förekommande, så måste vi ega sinne för välgörenhet, medlidande, menniskokärlek; vi måste ega dessa sköna dygder, vi måste utöfva dem, vi måste röna det säkra medvetande, de förunna. Vi måste derföre beherrska sinnesrörelser och passioner, samt tända ljus i vår själ. Ju mer vi arbete på vårt inres bildning, desto skönare och mer intagande skola blickar och miner framgå. Men vårt sinne för det goda måste då ega varaktighet, och städse vara verksamt: det bör utgöra ett väsentligt drag i vår karakter; ädelmod, öppenhet, redlighet, välvilja, mildhet i känsla, renhet i tänkesätt, med ett ord: dygd, såsom grundsats och vana, måste hos oss vara förenade, om ansigtet skall erhålla detta uttryck. Väl får man ej af ett oregelmessigt ansigte, af dystra blickar, af en förvriden min, genast sluta till ett elakt hjerta; ty sjukdomar, olycksfall, elaka vanor, o. s. v. kunna vanställa de skönaste drag; så mycket är dock visst, att, om dessa orsaker icke finnas, regelbundenhet och det sköna uttrycket i minen låter oss med sannolikhet sluta till ett förädladt hjerta.
Det iir således rätt, stt göra afseende på hvad fordna Ständer begärt, eller ett reglemente för fattigvården; men jag tror att ett sådant hör vara grundligt, och derföre bör man vara försigtig och noga öfverväga, innan något sådant antagas. På dessa grunder, oaktadt jag har ett stort förtroende för PresteStåndet, kati jag ej annat än yttra det jag anser Borgare-Ståndets beslut böra föredragas, ehuru detta ämne närmare rorer PresteStåndet, och man således borde taga för fast att det af dem uppgifne förslag vore det rättaste. För min del kan jag ej anse frågan vara så öfverflödig, som mångå yttrat, emedan man i annat fäll skulle gifva dernentie åt fordna Ständers åtgärd, hvadan jag tror att Borgare-Ståndets beslut, att frågan skall hvila lill nästa Riksdag, och att handlingarne härom böra tryckas, för att komma till Allmänhetens kännedom, är det rättaste. Om endast en del af de uppgifne vådor mot förslagets antagande voro sanna, så är det ju nödvändigt, att ej hasta med dess antagande, och derföre får jag föreslå, att Riddérskapet och Adeln ville förena sig i det beslut Borgare-Ståndet fattat. Herr Munck af Rosenskjöld: Jag förenar mig med den siste värde Talaren , uti den anhållan, att detta ärende må blifva Ben 17 November e, m. 95 livilande lill nästa Riksdag, och att således Borgare-Ståndets beslut må gillas; men i afseende på hvad en annan värd Ledamot yttrat, skall jag endast anhålla att få anmärka , det jag visserligen icke försvarat fattigvården i England, utan blott faramställt den sådan den är. Herr von Hartmansdorff: För min del kan jag ej tro alt den längre tid, under hvilken ett mål blifvit bebandladt, innebär något skäl att antaga hvad som föreslås cm det ej i sig sjelft vöre rigtigt. Yet man, att Inrättningar för ifrågavarande ändamål redan finnas, så tror jag föremålet böra vara att förbättra dem, men ej att derderföre stöpa alt i en form.
– «Äfven i dessa drömmar vaggades jag; och någon gång, då jag tänkte mig återställandet af kärlekens eden, fann jag, att utan henne kunde ingenting uträttas. – Det är nu allt förbi, – men,» tillade han hastigt, «du ser blott grandet i din broders öga, och icke bjelken i ditt eget, – hvarföre visar du dig så kall emot Nanna? Hon har, som jag tror, mindre förtjent det.» – «Hvad den bjelken beträffar, så tror jag att det skulle behöfvas en hel hop, om det skall bli något hus utaf. Har jag väl på minsta vis mankerat henne, och är det inte hon, som alltid, efter vår återkomst från Tunanäs, visat sig fnurrig emot mig? och var inte hon sist lika vänlig emot Stjernfeldt, som någon gång Celestine mot Jernkrona? Vore det för resten inte en komplett galenskap af mig, att ge näring åt en känsla, som dock aldrig i detta lifvet kan realiseras?» – «Hvarför inte? åtminstone lika så väl som min.» – «Det kan du omöjligen säga på allvar, ty det är påtagligen ett annat förhållande. Celestine kan till följe af sin ställning omöjligen ligga så nära föräldrarnes hjerta som Nanna, och har derföre friare händer att göra hvad hon vill. Nanna är deremot mera ovilkorligt skyldig lydnad, och det vore således i många afseenden orätt af mig, att för Nanna röja mitt hjertas tillstånd, äfven om, som jag nu är öfvertygad, visst icke är fallet, hon skulle kunna besvara min böjelse. Och hvem ansvarar mig dessutom för, att jag för Nanna skulle helt och hållet kunna glömma henne, som –» Och här voro de begge vännerna ända framme vid bersån. Flickornas hjertan klappade, dels af glädje öfver hvad de hört, och dels af oro att Albert och Alexis skulle komma in och få se dem, ty då skulle de ovilkorligen draga den slutsatsen, att deras samtal var hördt. Men Albert och Alexis gjorde vid ingången en sväng, gingo ännu en gång uppåt gången, och flickorna ville passa på detta tillfälle, för att smyga sig ut.
Att öfvergå till en alldeles obegränsad handelsfrihet och handlöst öfverlemna Landtmanna-interesset åt enekil ta speculanters godtfinnande, anser jag högst vådeligt, och hemställer, om icke denna moder-, näring förtjenar ett handtag, för att bereda en allmännare välmåga i landet. Herr Grefven och LnndtMarskalken föreslog, att så väl Herr von Beckers ofvannämnd® Memorial, som de af åtskilige Ledamöter, i anledning deraf nu afgifne yttranden, måtte till Statsoch BancoUtskotten remitteras; hvilket bifölls. Föredrogs å nyo^Grefve Gyllenborgs, Johas& 718 Ben 2rk Felruarii. Henning, den 21 dennes på bordet lagde Memorial, otn upphörande af det stadgande, att hvarje Lån skall utgöra ett visst minimum af Bevillningen. Friherre Boije, Ludvig’. Jag önskar att Grefve Gyllenborgs Memorial må bifallas; men i annan händelse ville jag framställa en annan önskan till BevillningsUtskottet, nemligen, attén pröfning må anställas om rättvisan af den fördelning af Bevillningssumman slumpevis, Lånen emellan, som först vid sista Riksdag ägde rum; på det att utrönas må, om och huruvida det ena Lånet njuter lindring på de andras bekostnad. En klagan derom har jag, och, må Ilända, många med mig, hört i allmänheten; och ehuru jag visserligen ej åger någon enskilt kännedom om den mer eller mindre anledning en sådan klagan kan äga, skulle jag dock tro undersökningen derom nyttig, och begär derföre att den må anställas. Friherre Cederström, Jacob: I anledning af hvad Friherre Boije anfördt, anhåller jag få fästa HÖgloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att Beviilnings-sutnman ej blef vid sista Riksdag Länen emellan fördelad? utan endast en minimi-summa bestämd för hvarje Läns hemmansvården. Orsaken till denna mesure var den oerhörda nedsättning som hade ägt ruin i Östergöthland året näst före sista Riksdag.
Detta är det enda klara uppstäilningssätt af voteriugspropositionen; och följden är helt enkelt, att Ståndets redan fattade beslut försvinner, om Herr Skogmans proposition vinner; ty vexlingen, som var beslulad till ja3 sk., kommer då alt ske efter nära 12g. Herr Hjerta: Jag anhåller att få fästa Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt 02 Den 19 October f. m. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att här icke är fråga om att bestämma, hvad Riksdalern skall vara efter 1664 års myntfot, emedan denna myntfot icke kan komma att undergå någon förändring. Jag tror ändamålet således bäst vinnes, om Ja-propositionen innehåller bifall till Ridderskapets och Adelns förut fatlade beslut med upptagande af det konstiga bråket, och Nej-propositionen, att BancoSedelns silfvervärde kommer alt innehålla ett medeltal af det nuvarande eller 53ot8q8ö Svenska eller Troiska ass eller © victualievigt bergfint silfver. Herr Rosenblad: Jag instämmer till alla delar med Herr Hjerta, och anser den af honom föreslagne voterings-propositionen vara den enda rätta. 71 mis E.xcellence Herr Grefven oell LändtMarskalken framställde derefter följa 11 d e voterings-proposition: Den, som bifaller, att, på sätt Statsoch BancoUtskolten föreslagit, BankoSedelns silfvervärde nu må bestämmas till af R:dr eller 128 skillingar i sedlar för en Riksdaler i Silfver efter 1664 års myntfot, eller 534t8öVö9oV#ö ass bergfint silfver, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Den ig O ctober f. m. 63 Vinner Nej, Inramer BancoSedelns silfvervärde att innehålla ett medeltal af det nuvarande, eller 53oT8-^ Svenska eller Troiska ass, eller T%-3 fg victualievigt bergfint silfver. Friherre Cederström:
Tillökt försträckning af Banken till Manufaktur , Diskonten. ^ Vt supra. Lx krotscollo, f. Lerjström. Utdrag af Wällöf!. Borgare - Ständets prstocoll, hället wid llrtima Riksdagen t Orebro den >8 Julli 18"- SD§öketogS tili afgörande Stats - Utskottets n?s Deri 18 Julii. pa bordet hwllande ytterligare Betänkande, rörande Ollestads sä kallade Krono, Säteri; Och fann Bor, gare-Ståndet derwid, lika med Stats-Utstottet, att ändring i Riksens Ständers fraga om denna Krono-Lägenhet wid Riksdagen arén 1829 och r8io rvidtagne Beslut ej kunde äga rum. (It supra. Lx krotocollo, I. ä- Lerjström. Utdrag af wällöf!. Borgare,Gtändets protscoll, häller wid Urtima Riksdagen i Orebro den !8 Juiri 1812. S Dnu ater föredrogs Lag-Utskottets Memorial, i anledning af anmärkningarne widdehBe, tänkande öfwer Herr Prosten Lindest röms till Utskottets ytterligare handläggning aterförwiste Mo, tion om Prescriptivns-tid för ändrings sökande uti fastställde ägodelningar; fann Borgare, Ståndet för godt, att wid Utskottets först afgifne och jemwäl nu af Utskottet aberopade Betänkande laka bero. (It supra. krotocollo. Lerjström. Utdrag af wällöf!. Borgare-Ständets protocoll, hället wid Urtima Riksdagen i Orebro den 18 Julii i8l». SD. ^8id förnyad föredragning af Lag, samt Allmänna BeswärSoch Econcmie, Utskottens ge, mensamma Betänkande, angående medel till före, kvmmande af skattskyldig jordsförminskning, blef detsamma af BorgareStåndet bifallit. (It supra. Lx protocollc», Z. Lvrxström. Ut, sDen 18 Julik. »879 Utdrag afwällofl.
Landtman för ali kunna dena medhinna mäste förse sig med erforderligt tjenstefolk blo t i afseende pä den tiden, dä han för den öfriga delen of äret, åtminstone haifws äret, kunde med hälften mindre tjenstefolk wara beläsen. Ju närmare styrnings iden fhregär denna angelägna tid dest förmän! igare är det för Husbonden, dels derföre, alt han dä med större trygghet kan pä räkna sitt tjenstefolks biträde, den lid ds arv dertill i synnerhet nödige, dä nu deremot osta stander att.i anseende lill tjenstefolk, under loppet af de 8 eller 2 mänader som ifrän Muhelsmästan bergningS.ideu föregå tädane förändringar, genom sjukdomar, dödsfall, krigstjenst och andre tillfälligheter inträffa, som. försätta Husbonden i saknad af sikt tjenstefolk i den lid han deras arbete päräknadt, utan alt dä möjekigeu kunna dem med andra ersätta; dels i det afseende, ast Husbonden, genom en förändrad flyttningstid bör begagna den arbetsdrift och hog, de i tjenst nykomne gärna wisa, och i den angelägna bergningsliden är af mycken wigt, dä nu deremot kjeusteförändringen före nästkommande äret i allmänhet redan är afgjord för bergningen och erfarenhet torde stafwa upplyst akr de som ärna Mstytta i allmänhet wisa mindre interöt för Husbondens fördel, dä ofta husliga mistnöjen föran - Den 28 Februarii iZzz ansedt till flyttning och arbetshägens drift icke wida» re behöfwes såsom en recommendation till qwarblifwande i tjensien dä förhällandet derom redan är afgjordt. I följd hwaraf den sorgfällighet wid bergning af Hö och Säd, som icke stall saknas hos i nensten nykommit folk hwilka sjelfwe stola deltaga r upfordringen och tröst-arbetet, torde stundom ute, blifwa hos det tjenstefolk, som genom nuwarEe flytt»- nings-tid, ifrän deltagande deri blifwa stilda.
Vo. teringsPropositioner i afseende på Ståndens skilj» agtige beslut rörande, bif. och öfverlernnadt till, Förstärkta StatsUtskottet, af Adeln, III. s. 228. af Presteståndet, III. s. 233. af Borgareståndet, III. s. 24o. af Bondeståndet, III. s. 250. Fyrbåk, om anläggande af en på Holmöns norra udde; StatsUtskottets betänkande, bif. af Presteståndet, s. 288. af Borgareståndet, s. 291. af Adeln, s. 296. —• på Björnklippan; Statsoch EkonomiUtskottens betänkande, bif, af Adeln, s. 329, af Preste, ståndet, s. 331. af Bondeståndet, s, 334. af Borgareståndet, s. 335. Fångars flygt, om anstalter till förekommande af; LagUtskottets betänkande, bif. af Adéln, s. 1217. återrem. af Presteståndet, s. 1220. bif. af Borgareståndet, s. 1234 53 Ytterligare Utlåtande, lagdt till Handlingarne af A. deln, lil. s. 208, af Borgareståndet, lil. s. 224. af Bondeståndet, lil. s. 244. bif. af Presteståndet, lil, s. 262. Fårigföringssätt, orri ändring i närvarande; Stats. Lag. och EkonorriiUtskottens betänkande, bif. af Prestestandet, s. 742. återrem. af Bondeståndet, s. 79*. af Borgareståndet, s. 829. bif. af Adeln, s. 853. Ytterligare Utlåtande, bif. af Bondeståndet, s. 1228. Fångvården i Götheborg; StatsUtskottets betänkande, om, bif. af Presteständet, 3. 74. af Borgareståndet, s. 74. af Adeln, s. 77.
t Sedan det med Konstitutions-Utskotlets Memorial N:o 2 till Rikets Ständers pröfning särskildt öfverlemnade, från sistförflutna Riksdag hvilande förslag till åtskilliga ändringar i Grundlagarne, sorn afsäg förnämligast national-representationens ombildning, genom tre Riks-Stånds beslut förfallit, får Utskottet nu, till den åtgärd Grundlagarne föreskrifva, vördsamt insända öfriga, i 60 §. af sednaste Riksdagsbeslut antecknade, till pröfning vid innevarande Riksdag hvilande grundlagsändringsförslag, bland hvilka de liesta varit beroende på utgången af frågan om det förstnämnde förslaget. Stockholm den 17 Februarii 1854. Bih. till R. St. Prot. 1853 & 1854. 3 Sami. 3 Haft, 1 2 Förslag lill ändring, i Grundlagarne. till ändringar i Grundlagarne, af Rikets Ständer vid Riksdagen I80O—I88I antagna att hvila till grundlagsenlig behandling vid nu ingångna Riksdag. 1. Förslag till ändring i 28 §. Regerings-Formen, angående rättighet för Konungen att till vissa embeten och tjenster kalla och nämna äfven utländske män, sorn den Evangelisk-Lutherska lärån bekänna. Regerings-Formen. §. 28. (Na gällande lydelse, hvaruti äro med finare kursiv (Föreslagna ändringar eller tillägg, utmärkta med stil utmärkta de delar, hvilka blifvit föreslagna kursiv stil.) att ändras eller utgå.)
Jag tror det skulle vara för erhållande af föreskrift, der föreskrift saknas, nödigt, och för förrättningens ändamålsenliga verkställande nyttigt, och har derföre i Utskottet yrkat, hvad jag härmedelst reservationsvis föreslår: att afgörandet af tvistiga frågor vid ruantalsskrifningarna uppdrages åt en kommitté, bestående af skattskrifvaren, presten, stadsfiskalen i städerna eller kronolänsmanen på landel , ett ombud, valdt af socknen och en af Konungens befallningshafvande utsedd ordförande, hvil - 52 Bevillnings-Utskoltets Betänkande, N.o 9. ken sednare, i händelse af lika meningar vid någon ledamots frånvaro, med sin röst skulle afgöra frågan.” I denna sista del af herr Friherre Raabs reservation instämde herr Tornerhjelm, R , prostarne Setterblad och Schröder , komministern Schagerberg, herr Rhodin och Sven Isacsson. Af Grefve Ugglas, K. L T. ”Mot Utskottets beslut att ali 37 § af Bevillningsförordningen bibehålla den bevillning, som af 1834 och 1840 årens Ständer der blifvit införd, får jag nedlägga min reservation. Denna bevillning, åsyftande att försvåra, om ej förhindra, utöfningen af den makt att belöna, som Konungen såsom statens representant tillkommer, står, enligt min öfvertygelse, i strid, så väl emot den monarkiska principen, som emot den sunda statslära, som, för samhällets inverkan på medborgaren, bredvid straffet för öfverträdelser, sorn en mäktig häfstång ställt belöningen, för utmärkelsen, för förtjensten. Man har sagt, att den utmärkelse, hvarom här är fråga, endast afser att alstra fåfänga, samt att den sålunda moraliskt skadligt på samhället inverkande icke af staten bör begagnas. Denna höga stats-theorie lider blott af ett fel, det, att den icke vid sin lagstiftning afser menniskan. Då samhället genom lag stiftning åsyftar att inverka på den enskilde, måste det tillse, att denna lagstiftning med den enskilde medborgarens tankar och känslor eger någon samklang.