Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock vände jag hufvudet bort, jag trotsade icke, jag förlitade mig icke på en nyförvärfvad oöfvervinnelig kraft, på omöjligheten att icke jernet än en gång kunde blifva flytande, stålblanka ytan brista, och det eldfasta – uppgå i ljus låga. – Nej, jag trotsade icke, jag vände mig hellre bort – som jag det sagt – och slog mig ned öfver – Fruarna! Hvad de nu voro artiga, de fruarna! Du vet jag har en afsky för att tala om folks »artighet, vänlighet, förekommande sätt och ynnestfulla bemötande etc.» I dessa ord ligger ofta åmtals af skryt, men tro du mig, i dessa mina ord: »fruarne voro mig nu af hjertat hulda och bevågna» – ligger ej en atom deraf. – Nej långt derifrån, – men du förstår mig nog. Två af dessa fruar blefvo för mig bemärkelsepunkter. Den ena sökte jag, ungefär lika mycket som hon mig, den andra sökte mig, och jag flydde henne icke. – Den ena var den artigaste, vänligaste, roligaste, qvickaste, ja – alla superlativer af hygglig. Vi talade om allt, och hon alldeles hänförde mig med sitt – prat. Jag tyckte att det låg så mycket deruti. Min starka, ofta alldeles för starka och fruktbärande inbillning lade under hvarje hennes ord ett oändligt djup af tankar, och just derför beundrade jag ofta att sjelfva orden voro så simpla. Hennes ögon – (ögon hafva alltid lurat och dårat mig) talade ofta djup, ren, allt genomträngande lefnadsfilosofi, när hennes mun pratade tok, och när hon talade om sitt hjerta – sina hemmavarande – sin man, sina barn – sitt hem, så trodde jag att det var med mina känslor för dessa, ty jag tyckte mig se något af mig i denna röstens vibrering när hon sade: »Min Adolf – min son – min dotter». – Jag trodde, ty det händer mig ännu ibland att tro. Dessutom var denna Fru A: – allas favorit, roade alla, roades af alla, var med om allt, och räckte till för alla – och – som jag det trodde – bäst för sig sjelf ändå.
Deputerade uppdraga författandet af den underdåniga adress, hvilken de vid Deras Majestäters förestående kröning i Norige komma att å Rikets Ständers vägnar öfverlemna: VIII. 125, 129, 167, A. 170. — att instämma i Bonde-Ståndets beslut i afseende å 24:de §:n af Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Indelning, förnyad, af nyroteräde jorden i Blekinge Län, angående: I. 233, 327; B. IV.‘312, A. 489; E. V. 58. — af allmänna vägar, att den måtte ske sockenvis, m. m.; motion af Friherre Stael von Holstein: se Motioner. —, landets kyrkliga, judiciella och administrativa, angående väckt fråga om anvisande af erforderliga medel för verkställande af vissa omregleringar af —: B. II. 333, 379. A. 379. — och uppmätning af landsvägarne i Riket, angående tillämpning af decimal-systemet dervid: B. III. 273, 309, A. 309. Indelta Arméens befäl och manskap, angående rättighet för dem att emellan mötestiderna vistas livar som helst inom riket: B. V. 445: VI. 422, A. 427. — kavalleri-regementena, angående förändrade föreskrifter i afseende å remouteringen dervid: B. VIII. 270, 375, A. 375. — räntor, anslagna till militära tjenstemän, angående förändring i uppbördssättet deraf: B. V. 58, 231, A. 238; E. VI. 37. Indragande till Stats-verket af militära boställen, emot beviljande af förhöjd penningelön till militär-tjenstemännen, angående: B. VIII.' 16, 164, 204, A. 207.
Jag för min del vågar icke yrka, att ett dylikt stadgande skulle tillämpas för skjutsgossarue, af skäl sorn bär ofvan förnäs antydda; men jag tror likväl, att omtankan om ungdomens helsa och gynnsamma utbildning till förnöjsamma, menniskovänliga och gagnande medborgare påkallar, att de böra vara genom lag betryggade lör att auhtas (lere nätter å rad och till den ytterlighet, att både kropp och själ mäste deraf lida; äfven synes mig någon utväg böra vara i lag beredd åt skjutsgos sarne att undandraga sig åliggandet att köra och skjutsa, då de djur, som lemnäs till skjutsandet, befinnas vara antingen uttröttade eller eljest så i hög grad tröga och lata, att de icke utan idkeligt begagnande af piskan kunna bringas att tillryggalägga skjutshållet inom föreskrifven tid. Emedan jag tror det vara representantens pligt att fästa hufvudsakiigt afseende vid sådana förhållanden, som kunna i ett eller annat afseende ofördelaktigt inverka på det uppvexande slägtets, vare sig fysiska eller moraliska utbildning, föranledes jag af hvad nu här blifvit anfördt väcka den motion, att Hikels Ständer mätte hos Kongl. Majt i underdånighet anhålla, att ofvanberörde förbud i 22 § Gästgifver i-ordningen må upphäfvas och i nåder medgifvas, att minderåriga personer inom en viss ålders krets, må kunna af skjutsningsskyldige vid skjutsandet begagnas, när det utan olägenhet eller våda samt med de resandes begifvande lämpligen kan ske, men att i samband dermed föreskrifter må i nåder meddelas om livad som bör iakttagas till undanrödjande af missbruk vid de minderåriges begagnande till dylika förrättningar. Om remiss häraf till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1862. G. C. Cederström. Bilt. till H. St. trot. iSt/2 A 1S63. 11 Samt. t Afd. 8 58 Motioner hus Ridderskapet och Adeln 1862 N:o 24, Vo »4.
Det är visserligen sannt, att i 1723 års Adliga Privilegier ätternas rätt atfc representera icke finnes uttryckt; men om man genomläser berörde 114 § i Reg:sF:n finner man, att deruti äfven talas om något annat, än om de s. k. privilegierna; ty der står, som följer: »Konungen läte samtlige Riksens Ständer, deras Privilegier, Förmåner, Rättigheter och Friheter åtnjuta; beroende det på samtliga RiksStåndens öfverenskommelse och Konungens bifall att låta dem undergå de förändringar och jemkningar, som Rikets behof kunna fordra;» och att nuv:de rätt för adelig slägt, att här ega säte och stämma, är en sådan Dea 16 Januari. 49 sådan förmån, rättighet oell frihet, som i denna § omtalas, tror jag ingen skall kunna förneka. Någon annan förmån, rättighet eller frihet, för oss, vet jag åtminstone icke af. Efter hvad jag tror mig känna så har intet KonstUtsk. linda ifrån 1809 betraktat denna fråga ensamt ur en sådan synpunkt, eller så, som 1857 års Konst.Utsk., och 1818 års KonstUtsk. yttrar uti ett Betänk., som innehöll svar på en remiss, huruvida en fråga om ändring af R. o. Ad:s representations-rätt skulle kunna af R. o. Ad. allena afgöras eller icke, bland annat följande. »Utsk. får blott tillägga, att., enär Riksd.-sOrdmn icke innehåller någon uttrycklig föreskrift om det sätt, på hvilket R. o. Ad. representerar, inga andra förändringar derutinnan, än de af sjelfva hufvudgrunderua, synas fordra RiksStms enhälliga beslut;» o. s. v. Således har Konst.Utsk. erkänt att sådana förändringar i Ståndets representation, hvilka äro hufvudgrunden derför, ej kunna ske utan de öfriga Ståndens deltagande. Af samma tanke var Kiddarh.Utsk. vid 1844 års Riksdag. Då Hr Rosenstjerna hade gjort en motion, rörande representationsrätten för R. o.
Jag skulle dock. derföre icke vilja lemna deras barn inträde i våra skolor eller tillfälle att underrätta våra barn om månggiftets förträfflighet, m. fl. satser. Det förundrar mig, att man icke äfven velat tillerkänna Judarna riksdagsmannarätt. På samma grund, som man velat utsträcka deras näringsfrihet till alla orter och alla yrken, kunde man väl äfven tillerkänna dem riksdagsmannarätt. Man går från ena rättigheten till den andra, och stödjer sig på de redan vunna, för att få ännu flera. Det är derföre, som jag velat från början mota deras insteg, eller, såsom roan säger, stämma ån i backen. Man har prisat Nordamerika för den fördragsamhet med alla religioner, som der råder. Jag bör i anledning häraf erinra, hurusom just denna liberalitet i religionsbegreppen föranleder antingen till den söndring i mångfaldiga sekter, hvarigenom man befarar Unionens upplösning, eller till den likgiltighet, hvarigenom ali religion åsidosattes. Det förra är allmänt bekant; det sednare vill jag visa med ett exempel från staten Virginia. Der beslöts, att bön skulle hållas vid nationalförsamlingens öppnande; men som medlemmarnas politiska samveten icke medgåfvo alt gifva någon religion företräde, och den, enligt hvilken bönen skulle hållas, tycktes derigenom få ett försteg, så blef ingen bön utaf. Man har anmärkt, att den Judiska lagen, eller Tio Guds bud, vore tillräcklig att åberopa, äfven af våra christna lärare. Jag får deremot förklara, att jag anser hvarken Mosaiska eller någon allmän moralisk lag tillräcklig; ty det är icke med lagen, utan med Evangelium och med Frälsarens sköna föresyn, som man bör vända sig till barnets lättrörda hjerta. Om man ville, i stället för hans efterdömen, åberopa ett visst system, ett visst capitel eller §. af Plato eller Confucius, af Kant eller Boethius, skulle barnet skratta läraren midt i ansigtet, och dermed vore moralpredikan slut.
Att en sådan export nu icke kan ega rum, då skatten på tillverkningen tynger på varans pris, så vida ej några mått och steg, — på sätt föreslaget blifvit —, tagas för att underlätta denna export, — det bör utan svårighet inses. Något annat sätt att jemna detta för oss vidriga förhållande än genom bränvinsskattens återställande kan jag, för min del, icke inse. Man behöfver icke derföre hysa någon farhåga, att den skatt, som Staten skall erhålla af bränvinstillverkningen, på det hela taget, kommer att förminskas; ty konsumtionen beror icke allenast på priset, utan äfven på den allmänt, nog spridda vanan att förtära bränvin. Hvarje kanna, som förtäres i landet, har inbringat sin skatt; och någon restitution af skatt för allt detta bränvin kommer ju icke i fråga. Det är allenast för den vara, hvilken tillverkas utöfver landets behof d. v. s. öfver det qvantum landet konsumerar, som restitution begäres. Så vid t jag kan riktigt bedöma förhållandena, skall således denna restitution icke åstadkomma annat än fördel för landet. Likväl torde man böra bereda sig uppå att svårigheter till en början yppa sig mot företag i denna nya industriella riktning; ty det är att motse att, då industrien alltså skall vända sig åt ett nära nog alldeles nytt håll, det något dröjer innan denna industri blifver, så att säga, varm i kläderna. Afven lärer denna industri i begynnelsen behöfva söka de orter, dit denna export med största fördel kan ega rum; men, dessa omständigheter oaktadt, är jag dock fullt och fast I) or» 28 J ali. 357 öfvertygad, att do tider innan l<ort skola komma, då denna export blir högst vinstgifvande. Det har redan tillförene funnits tider, då en sådan export med fördel kunnat ega runi. Vid sådana förhållanden måste det ligga i Statens intresse att icke upstiilla några hinder mot deri export af varan, som kan möjliggöras. Dervid mäste man städse ihågkomma, att varau ovilkorligen måste blifva sa mycket dyrare som skatten.
Är det ett hot? MODREN. Nej, en varning; Gå nu och ät qväll. DEN OKÄNDE (antyder tiggarens bord). Vid det der bordet? MODREN. Sådant har man sett förr. Denna gemenhet är Edert skämt, men kan möjligen bli allvar. vid henne som älskar Er, ty öfverger Ni henne, ja då skall Ni icke Jag tycker också det nästan är synd om Er; jag skulle vara AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. är det värsta jag upplefvat. Snart tror jag verkligen att det värsta är möjligt ty detta MODREN. Åh nej! Det kan bli värre! Vänta bara! - DEN OKÄNDE (nedstämd). Ja nu väntar jag mig allt! (går.) MODREN (ensam, derpå Den Gamle). DEN GAMLE. Nå; det var ingen engel! MODREN. Åtminstone ingen från ljuset! DEN GAMLE. skepligt; nå, när jag kommer ned till floden, får jag höra ett samtal. En säger att hans häst skyggat för »honom»; en annan att hans hundar rusat, så att han måst binda upp dem; fargkarlen försäkrade att båten lättade när »han» steg i den. Det der är ju skrock men... men Hvad du säger! Du vet ju att folket här är särdeles vid TILL DAMASKUS MODREN. Men? DEN GAMLE. stängda fönstret, genom glasrutan i deras rum. Men jag kanske såg vilse! Ja, det var bara en skata som gick in genom fönstret, det - MODREN. stället... Sannolikt; men hvarför ser man vilse ibland och på rätta AUGUST STRINDBERG DEN GAMLE. i bröstet när han ser på mig. Endast närvaron af denne man gör mig sjuk, och jag får håll MODREN. trifs här icke länge. Vi måste söka få honom bort... men jag är nästan viss han DEN GAMLE. fick ett bref i qväll som varnar mig för denna man, bland annat derför att rättstjenare söka honom... Jag tänker också han inte blir gammal här Ser du, jag MODREN. Rättstjenare här i ditt hus! DEN GAMLE. äfven mot tiggaren, äfven mot fienden, äro heliga.
BUTSCH GUSTAF MANNERFELT. J. C. KUYLENSTJERNA. N. E. Forssell. Kongl. Krigs-kolleginm, med dess Afdelningars underdåniga utlåtanden, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af bemälte Kollegii räkenskaper för år 1859. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Sedan Eders Kongl. Majit, medelst remiss den 18 sistlidne Oktober, i nåder anbefallt dess och rikets Krigs-kollegium att till Eders Kongl. Majit inkomma med underdånigt utlåtande, i anledning af hvad Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse innehåller om verkställd granskning af Kollegii räkenskaper för år 1859, får, till fullgörande häraf, Kollegium härhos i underdånighet öfverlemna Kollegii Artilleri-, — 297 — Fortifikations-, Intendentsoch Aflönings-afdeluingars hvar för sig, i dem tillhörande delar, afgifna underdåniga yttranden. Den nådiga remissen bifogas i underdånighet; och Krigs-kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. P. LEFRÉN. J. SÖDERLING. C. F. LAURÉN. S. C. NISSER. A. W. TOTTIE. KNUT POSSE. Stockholm den 17 December 1861. J. Kongl. Krigs-kollegil Artilleri-afdelniiigs underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärk, ningar vid granskningen af nämnde Afdelnings räkenskaper för år 18D9, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Maj:tS nåtiga ^ropofition om up&örantc af konungens twänne röper i £ögp ©oms io8 (lolen (fulle, jemte ben nåbtga ^ropoftttonen ont upljäfroanbe af fjroab nu jlab* gabt är om SagförflaringarS utfärbanbe af #ögfk ©omflolen, bifalla*; jern lift Memorialet R:o 70; 7:o till änbring af Regeringsformen* 17, 22, od) 106 §§, genom up* t)äfroanbe af ber gjorb jfillnab emellan frälfe od) ofrälfe; jemlift Memorialet R:o 113; 8:o till tillägg uti Dvegeringéformené 28 §, angåenbe titlar* förlänanbe; jemlift Memorialen R:ri* 23 odj 37; 9.*o till ett nptt moment uti Regeringsformen* 28 §, angåenbe rättig* fyeter, bern utlänbjf man i @merige förmärfroa må; jemlift Memorialen R:rt* 24, 39 odj 71. Mont. 5 ?tt. 03. famt Mom. 6; I0:o till änbring af Regeringsformen* 34 §, febnare perioben, ont för* htbet för @tatS*RåbetS od) äpögfta SDomftolenS Sebamöter att inneljafroa anbra (Embeten; jemlift Memorialen R:rtS 20, 35 odj 71.
Vi vilja nu endast emot skulle man önskat bättre representanter så- fästa uppmärksamheten på den publikation, som väl för kvaslbindarehustrun som för pepparkaksnämnda förbund i dagens nummer annonserar, och häxan, hvilka roller nu innehafvas af fröken i hvilken den för dessa till tals. Dess billiga pris Pettersson och fru Strandberg. Ett par biroller gör att en hvar bör ha råd att köpa den, och dess sköttes förtjenstfullt af fröknarna Karlsohn och gedigna och goda innehåll gör den synnerligen lämpFrödin. Musiken, som vi förut sagt, underhållig som ungdomsläsning. lande och melodiös, har att uppvisa en mängd olikartade motiv, däribland flere rena folkvisemotiv. Instrumentationen vittnar ock om mycken rutin och träffsäkerhet, understödd af smak och djupa kunskaper. Operan, som hör till dem, hvilken Sen till, att Idun och Iduns Modepå kontinenten väckt det allra största uppseende tidning finnas hos alla edra bekanta I och rönt den mest odisputabla framgång, torde E x t r a fin M a r s a l a äfven här hemma varda ganska populär. Svårt torde väl blifva för direktionen, den må uppsätta hvilken opera som helst, att täfla med de vackra vårkvällarna, men om dessa nu ock skulle sfgå med seger, så är det naturligtvis allt skäl i världen att nästa termin låta den märkliga sagooperan stå upp på nytt. Uppsättningen var äfven här af god verkan. Båda operorna gingo i stort sedt väl under hr Hennebergs energiska ledning samt framkallade det lifligaste bifall. Å Djurgårdsteatern har nu Albert Ranft med sällskap begynt sin sedvanliga sommarkampanj och hälsats med det angenäma återseendets förnöjelse af en tacksamt minnesgod och vänskaplig publik. Säsongen öppnades i lördags med ett tyskt lustspel af f i r m a n Schöntan och Kadelburg, som dock åsatts ett åtminstone halfsvenskt märke i och med titeln: » Senator Anderson ». Längre sträckte sig ej lokaliseringen, ity att åskådarne med snart sagdt första repliken föras direkt in i e n äkta Hamburgersocietet.
Vidare anmälde i sammanhang härmed Herr Departements-chefen i underdånighet: Kongl. Maj:t och Rikets Bergs-kollegii underdåniga skrifvelse af den 15 sistlidne Juli, deruti, till följd af erhållen Nådig föreskrift att sig yttra i anledning af den utaf Rikets sednast församlade Ständer, i sammanhang med regleringen af Statsverkets inkomster, väckta fråga, huruvida tionde-tackjerns-afgiften för framtiden skulle kunna beräknas till det högre belopp, hvarmed den före år 1845 utgått, Bergs-kollegium hufvudsakligen anfört: att nämnde afgift länge varit erkänd ej allenast som den tyngsta af de flerfaldiga skatter, hvilka belasta jernhandteringen här i landet, utan ock såsom varande högst ojemnt fördelad; att koloch spanmålsprisens på sednare tider fortsatta stigande under i allmänhet ganska låga eller fallande pris å så väl tackjernet, som det till export ämnade stångjernet, nogsamt vittnade om jernhandteringens nuvarande missgynnande ställning, hvilken, i anseende till de oftast gängse låga prisen å den Engelska stora jernmarknaden och den täflan med fremmande länders ökade jerntillverkningar, som deraf föranleddes, i sjelfva verket vore sådan, att, efter Kollegii åsigt, snarare afskaffandet af all ordinarie beskattning å Svenska jernhandteringen borde ifrågakomma, än någon slags tillökning i de nuvarande skatterna å denna, i allmänhet föga lönande näringsgren, Kongl. Maj-.ta Nåd.
568- Oeäkrkselm, Friherre Ouclmunä, Utnämnd til Gouverneur för Art-Prinsen vsc^k, 2 Del? 785. Leckerllräm, Friherre stscob, yttranden: Register. Leclenlirom, Friherre ll.uäo!pk, yttranden: l Del. 225— 227. Lonscription: r L Del. 27. Konungens scipctipn hertil, 2 Del. 272. Lonstitutions - Utffottetki Ledainöterwal; i'e tvålDesi Memorialer och Belänfanden; se Memori» aler. Lontracter, Kneckte-; se Rneckte-Tontracter. xoyet, <3uttsk, yttranden: I Del. 625. Lreditive'-nes förökande: 2 Del. 5Z8. I Del. 67. 237- D Dahlby Lundsgård; se Stuteri. 2 Del. 176. 177. 245—257. psockwarsit hillMröm, ^scob l^Islovm, yttrande: 2 Del. 302. vecdsrZe för Stats-Rädets Ledamöter; se Stats»Radet. ve I, Osrsiis, Grefwe ^sscok, vttranden: Deputerade tel öfwer.rcvision af krigs rakenffaverne: Berättelse, l Del. 66. 2, Del. zzr.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, så vida icke någon ledamot påyrkade det ifrågav:de författnings-förslagets föredragning paragrafvis, torde detsamma i dess helhet få komma under öfverläggning ; hvarefter uphisning af hela förslaget egde rum. Gr. Sparre, Erik: Ehuru jag icke har något att erinra emot grunderna för det förslag, som uti förev:de Betänk, innefattas, måste jag likväl, med afseende å förändrade förhållanden, hvilka under den sednaste tiden inträffat, begära återremiss deraf. Då förslaget afgafs, var nemi. K. M:ts Propos. ang:de räntefriheten icke afgjord uti de förenade Utskm; och ansåg sig LagUtsk:t snarare hafva anledn. att förutsätta bifall än afslag till nämnde propos. Vid sådant förhållande och då Hr Björck uti dess motion tillstyrkt undantag, i fråga om rönta för förlagslån, från förbudet mot högre ränta än 6 proc., men detta förbud troddes komma att försvinna, afstyrkte Utsk:t, på sätt detta Betänk, pag. 9 utvisar, Hr Björcks ifrågav:de förslag. Då likväl sedermera förslaget om upbäfvande af H. VIII. Lagens förbud mot högre ränta fallit, — då det icke kan bestridas att det är ett språkfel, att kalla förlag för förlagslån, enär förlaget är och blir ett intressentskap — då det, vid dessa förhållanden skulle vara en orimlighet att uphäfva nuvande stadgande» mot större frihet i fråga om ränta för dessa lån, så länge långifvarens rättighet att taga ränta till högst 6 proc. är begränsad, samt sådana åtgärder skulle på rörelsen i allmänhet hafva en ganska menlig inverkan, så anser jag mig, på nu anförda skäl, föranlåten att begära återremiss» Hr Olivecrona: Då detta Betänk, var föremål för öfver läggning uti Lag-Utsk:t, tillkännagaf jag, att jag, med serskildt fästadt afs:de å 6:te §:n af den föreslagna författnrn, hyste betänkligheter mot densammas antagande.
Velerligt förfång för vederparten, måste den, som har på förhand köpt en i annans bo qvarstående egendom, nödvändigt veta hafva ägt rum; ty hvarför har han köpt den? Jo, för alt förvissa sig derom, att han icke förlorar sin egen fordran, oafsedt huru dermed kan gå för alla andra. Någon oriktighet ligger väl icke häruti; men jag anser att detta kunde föranleda till ganska invecklade förhållanden och får på denna grund afstyrka antagandet af förslaget i denna del. På de skäl, jag nu haft äran anföra, anhåller jag om återremiss af betänk., hemställande tillika till Utsk., huruvida det icke vore lämpligast, att hufvudsakligen återgå till så enkla stadganden, som dem, hvilka den gamla lagen i delta afseende innefattar; i öfverensstämmelse hvarmed jag tagit mig friheten uppgöra följande förslag: l:o Gods, som i gäldenärs bo finnes och ej af förrättningsmannen kännes tillhöra annor man, må utmätas (eller med qvarstad beläggas), ehvad gäldenär det såsom sitt uppgifver eller ej. 2:o Uppgifver annor man sig äga det gods, besväre sig bos Konungens Bef:h:de inom 14 dagar. Förvisas målet till domstol, 3iS Den 1!) Februari. kare sökanden derå inom 3 månader; ställe ock borgen för kostnad och skada. Borgenär äger ock derförinnan instämma målet, derest honom godt synes. 3:o Gitter sökanden ej hos Konungens Befdnde visa laga åtkomst, eller vid domstol derjemte med ed fästa, alt han endera det gods för styrkt fordran tagit, eller det, ulan då veterlig annor mans skada eller förfång, mot reda penningar köpt, eller ock det gods till gäldenär földt; vare han sin talan qvitt. Hr Stråle: En värd talare, Frih. Raab, har yttrat, att en författning i den anda, som jag föreslagit, skulle lätteligen kunna eluderas, derigenom att godset väl först fördes från säljaren, men strax derpå till honom återfördes.
I stället för ordentlig Hufvudbok och löpande Journal, hvilka här varit mest ändamålsenlige och lätt använde, begagnas en såkallad resonerad redogÖrelsemethod, men hvilken är alltför mycket summarisk, för att motsvara fordringarne af en Hufvudbok, enär t. ex., i stället för att de på- och afförde posterne borde finnas motiverade och utredde på de reele utgiftsoch inkomstconlo, sådant helt och hållet der saknas, men deremot, dock endast tili någon del, igenfinnes antingen i Cassa-Räkningen eller å de personelle Conto, •— ett förhållande, som är tvärt emot hvad det borde vara. Vidare förekommer: att balancerne äro ospecificerade, hvarigenom i Hufvudboken, för det år som granskas, all upplysning saknas, i hvad skick äldre fordringar befinnas, em de äro säkra eller osäkra, stridige eller ostridige; att, ~vid på- och afföring, månad och datum för de fleste poster icke blifvit utsatte; och att i Räkningarne i utländskt mynt med Consulerne och flere personer å utrikes orter, saknas till och med column föroch ali uppsumraering i Debet och Credit afdet utländska myntet, hvilket dock i sådane fall destohellre bör noga iakttagas, som det utländska myntets reduetion till Svenskt Banco endast utgör dess calculerade belopp, och är beroende af coursen. Såsom ett bevis, huru missledartde detta sätt att redovisa varit, må här nämnas, alt å General-Consul Tulins i Tunis Conto, har allt ifrån år 1827 varit balancerad, i flere år å rad, ett saldo i debet, ej större än 284 R:dr 32 sk. 3 r:st. Banco, ehuru General Consulns verkliga skuld varit Turkiska Piaster 2Qo/^, hvilka motsvara ett belopp af minst 2,200 R:dr Banco, eller nära tiodubbelt emot det uppförde. Delta missförhållande har tillkommit deraf, att å Tulins Conto alla på- och afförde summor efter de under dessa åren högst varierande courser blifvit utförde endast i Svenskt Banco och ej i Piaster.