Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det hade då blifvit bestämdt, att tant Sofie skulle komma till Aspinge, där det behöfdes en van och kraftig hand till att fatta den inre hushållningens tömmar nu, då mamsell Anderssons dagar snart skulle vara räknade. Hon skulle flytta strax efter bröllopet. Gamle baronen hade med blödande hjärta bragt sina barn detta offer. Själf visste den stackars »Skälen» icke, hur han skulle kunna lefva utan denna kvinna, vid hvars omsorger han vant sig. Hon var ju den enda varelse i världen, som beundrat honom — den enda som älskat honom, tänkte han ibland. Tålig och resignerad som alltid, tog hon det själf som en naturlig sak, att hon skulle resa, när barnen så önskade. Och ändå sved det henne in i hjärtat, när hon tänkte därpå. Hon kunde alldeles icke göra sig reda för, hvari det bestod, men att det fanns någonting däri, som icke var rättvist, det kände hon. Det var icke framtida näringsbekymmer, hon fruktade; för hennes utkomst var det rikligen sörjdt. »Familjen Du Camp har ju riktigt hedrat sig,» sade hennes syster, som var gift med en urmakare i grannstaden och som spekulerade på, att urmakarens barn skulle få ärfva sin moster. — Men mamsell Andersson kände icke samma glädje öfver det ekonomiska resultatet — därtill var hennes hjärta för djupt engageradt. Till bröllopet hade det kommit flera långväga gäster. Brudens morbror, grefve Nils Wiede från Norrbyholm, hade med sin grefvinna tagit in på Granudden; men då utrymmet i den hvita villan var mycket begränsadt, hade brudens kusin, baron Eric Lindenow, fått bostad åt sig anvisad på Aspinge. Han kom direkt från Stockholm, där han för några månader sedan inträdt i tjänstgöring vid utrikesdepartementet. Tant Sofie hade däremot icke kunnat lämna Norrbyholm, där hon ännu en gång fått tyglarne i sin hand under ungherrskapets frånvaro; men hon väntades till Aspinge inom den allra närmaste tiden. Vigseln förrättades af kyrkoherden, hofpredikanten Pettersson i Vimmerstads kyrka, som högtiden till ära för första gången blifvit uppvärmd af en järnkamin, skänkt af gamle baron Du Camp.
Genom antagande af motionärens förslag blefve således den lösen, hvarom nu är fråga, lika vid förste Domstol i stad och å landet, utan att Rådstufvu-rätterne kunde sägas hafva derigenom erhållit någon förhöjning i berörde lösen; ty, ehuru för en mindre expedition af ifrågavarande art, eller en sådan som icke innehåller utöfver 3:ne ark, lösen visserligen är högre vid Härads-rätt än vid Rådstufvu-sätt, inträffar deremot likväl alltid ett omvändt förhållande med expeditioner af en mera vidlyftig beskaffenhet. Sådant måste dock serdeles med afseende å den nyss antydda omständigheten att Rådstufvu-rätt i de mål, den handlägger, numera alltid är förste domstol, anses såsom ett missförhållande; och ur sådan synpunkt finna äfven Utskotten en förändring eller reglering i den af motionären föreslagna syftning vara lämplig; men, derest denna reglering skäll fullständigt genomfö - Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 34. 3 ras, fordras äfven att man fråntager Rådstufvu-rätterne den dem i expeditions-taxan med gifna rätt att, på sätt jemväl nu sker, utskrifva domar med rubrik, i en serskild expedi tion, och att derför påföra parten lösen med 42 sk. för första arket, 24 sk. för det andra och 12 sk. för hvartdera af de öfrige arken; ty en sådan rättighet ega icke Härads-rätterne, hvilka tvertom, enligt Expeditions-taxans bestämda föreskrift, alltid måste skrifva dom och utslag i sammanhang med det i målet förda protokoll. Då emedlertid Utskotten, i följd af det anförda, anse äfven en dylik förändring böra vidtagas, få Utskotten fö reslå Rikets Ständer att i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, med ändring af hvad uti Kongl. Taxan för Expeditions-lösen den 15 Maj 1821 finnes-stadgadt om lösen vid llådstufvu-rätter för definitiv eller interlokutorie
Den sednare tolkningen anse vi för den sannolikare; ehuru äfven den förra förlikar sig med ställets andemening och syfte, som är att framställa den preexisterande Kristus såsom ett Gud underordnadt väsen, hvilket ödmjukt och lydaktigt uppoffrade sin af Gud förlänade herrlighet, för att i jordisk förnedring, genom smälek, lidande och död bereda sina bröders frälsning, men genom denna uppoffring tillika fullkomnar sin egen utveckling, så att Gud „derför upphöjt honom“, efter fullbordadt värf, „och gifvit honom ett namn, det öfver alla namn är“. – Ortodoxernas mot grammatika och sammanhang groft syndande försök att tolka stället till sin förmån vederlägges klarast och bestämdast af Paulus sjelf i 1 Kor. 15, 27, 28 m. fl. ställen, till hvilka vi här nedan skola komma. Äfven i sitt preexistentiella tillstånd tillhör Kristus den klass af begränsade väsen, till hvars frälsning han var förutbestämd: han är från begynnelsen menniska, mensklighetens prototyp och ideal. Det är icke den menskliga naturen i dess högre bemärkelse, utan „köttet“, det fenomen-menskliga, som han vid sitt inträde i sinneverlden, i historien, iklädt sig. Det menskliga i högsta bemärkelse, som i nya testamentet betecknas med „Guds beläte“ (εικων του ϑεου) är hans ursprungliga väsen, och „gudsgestalten“ (μορφη ϑεου) hans varelses ursprungliga existens-form. Han är således i preexistenstillståndet hvarken något slags under-gud eller engel, ej heller utgör han ett väsen, eget till sin art, utan han är mennisko­slägtets urbild. Det är, såsom förut nämnts, denna hans preexistentiella mensklighet, på hvilken uttrycken den andre Adam och den himmelska menniskan syfta (1 Kor. 15, 45, 47, 48, 49). Det är samma idé, som ligger till grund för t. ex. följande framställning uti Hebreerbrefvet af förhållandet mellan Kristus som preexisterande och Kristus som jordemenniska:
Ni måste komma med, neka mig ej det. Ni säger ju att er brud icke väntar er. Jag röfvar bort er i mörkret och för er till de mina. Vara välkommen är bästa välfägnad, och det vet jag ni skall bli.“ Magnus gaf leende sitt bifall att följa med den unge mannen. Ett gladt upptåg fann sällan i honom en trög deltagare. De resande satte sig nu begge i en släda, alla saker flyttades på den andra, och så gick det under muntert prat vägen framåt, utan att vidare behöfva göra något uppehåll, ty hästarne voro betingade att föra de resande ända fram. Färden aflopp utan äfventyr, ehuru det gick trögt i den djupa snön. Nu körde slädan in på en gård, der ljus syntes oaktadt det täta snöfallet. „Detta är mitt hem,“ sade Malms reskamrat till honom. „Äfven detta har ryssarna härjat och brännt. Här stiga vi ur der ljusen lysa. Så, pelsen af nu hastigt, och så in. Kom, kom, nu skall du komma genast med mig. Nej, nej, intet krus för klädseln, du är ju hygglig och bra, sen du krupit ur vargen. Kom nu, jag är otålig att träffa dem.“ Dörren slogs upp, ett starkt ljussken strömmade emot de inträdande från de många julljusen. Fru Catharina, som satt innerst i rummet, reste sig och tog ett steg mot den unge mannen, som hastande emot henne slöt henne i sina armar. Äfven Cecilia omfamnade i detsamma med ett glädjerop den väntade, käre gästen. Margaretha blott, som hade sett den vid dörren qvardröjande Magnus, stod orörlig der hon stått, darrande och ur stånd att ta ett steg, eller yttra ett ord. Hastigt skilde sig unge Göran från de sinas omfamning i det han sade: „se, min mor, i min glädje får jag ej försumma att göra er bekant med den käre gäst jag hemför, mitt lifs ädelmodiga räddare, Kapten Magnus Malm, hvars rättighet till vår vänskap och tacksamhet jag skall förklara, såsnart jag hunnit helsa på Margaretha. Se, på ett fremmande ställe, hade jag knappt kännt igen dig. I detsamma han skulle helsa på henne varsnade han den häftiga sinnesrörelse, som hela hennes yttre utvisade.
Denna §. är gillad af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, äfvensom af Preste-Slåndet, hvilket Stånd likväl tillagt ordet: ”Berednings” efter ordet: ''sedan”, hvarmed §:n begynner; men som benämningen af Berednings-Comite, kommer att upphöra, så förfaller ofvannämnde tillägg. §. 136. Utskottets förslag är godkändt af Borgareoch Bonde-Stånden; hvaremot af Ridderskapet och Adeln blifvit beslutad den förändring, att ordet: ”Sjöfolket” skulle utbytas emot ordet: ”Sjömännen”; samt af Preste-Ståndet, att dels i 3;dje momentet, 3:dje raden nästföre "Taxerings-Comité” införes ”Berednings”, och dels tryckfelet i denna §. rättas i enlighet med Utlåtandet N:o 27. Då den af Ridderskapet och Adeln beslutade förändring, icke blifvit af något annat Stånd vidtagen, och frågan om införandet af ordet: ”Berednings”, förfaller; så anser Utskottet denna §. vara af Rikets Ständer godkänd. §• i37- Pag. 66. Öfver denna §. har Ridderskapet och Adeln ansett något beslut ej vidare ega rum, sedan Ståndet, genom intagande af afla §§., sorn i i835 års Bevillnings-stadga angå Beredningsoch Taxerings-Comiteerna, äfven antagit ro5 §. i nämnde Stadga; men som de öfriga 3:ne Riks-Stånden godkifnt Utskottets förslag, lärer dervid få b„ero. Bevillnirtgs-Utskottets Memorial, N;o 3/fi, 39 §• 138.
Om man ser, att ingen spannemålshandel kan Blifva utan en sådan åtgärd, tror jag den 7o Den 8 Mars e. ra. vara riktig, men så länge den ännu ej varit så fri, att den kunnat äga rum, borman ännu ej understödja den, åtminstone icke på delta sätt. Dessutom, då spannemål är en vara, som är nödvändig för alla och köpes äfven öfverallt, blott man kan åstadkomma afsättning orterne emellan, bör handeln dermed löna sig utan denna ränta för förlagscapitalet. Då i öfrigt BankoUtskotteC ej ansett öfverensstämmande med Bankens säkerhet att belåna en vara, som kan, ehuru ritorr, vara underkastad förskämning, tror jag det rätta vara alt bifalla BankoUtskottets, och afslå EkonomiUtskottets Utlåtande, hvarå jag anhåller örn Herr Grefvens och LandlMarskalkens proposition. Grefve von Fersen: Det är i anledning af Grefve Gyldenslolpes sista yttrande, jag begärt ordet. Lika med honom anser jag saken slå i vida fältet, emedan, innan Ridderskapet och Adeln fattat sitt beslut, intet resultat kan uppkomma. Den inbjudning jag nämnt är ej något ovanligt under detta Riksmöte. Ehuru inbjudningar Stånden sinsemellan ej finnes omnämde i Riksdagsordningen, tror jag dock mig kunna stödja den, hvarom jag anhållet, åtminstone på praxis. Jag har ingalunda med min tillstyrkan inom Ekonomiutskottet afsett spannemålshandlares stora vinst; men jag har trott, att om en rigtig snannemålshandel, i följd af belåningen, skulle kunna eta - Den 8 Mars e. m. 7‘ Lierås, detsamma indirect skall befordra och lätta varans afsättning och derigenom gagna producenten, hvilken ej är belåten med att häfva varan liggande. Jag vill ej bestrida, att, om det kunde på annat sätt för sig gå att bereda medel till att lätta varans afsättning, det vore bra, men då brist på capitaler existerar, tror jag understöd genom varubelåning vara nyttiga och böra lemnäs äfven dem, som handla med spannemål.
December 1859 blifvit träffadt det aftal, att tidningens förutvarande format skulle ökas med minst sexton procent, men prenumerationspriset för helt år ändock nedsättas från 16 till 12 R:dr, emot en ersättning till utgifvaren af 10,000 R:dr Riksmynt årligen, hvilket belopp lör hvarje år blifvit fördeladt att utgå af de särskilda hufvudtitlarnes extra utgiftsmedel, och jemväl skulle, enligt nådigt beslut, för innevarande år så utgå. Enligt en i Statsråds-piolokoilet inlagen beräkning skulle för Postoch Inrikes Tidningar, med den kostnadsfria utdelning och den utvidgning af dess format, som nu är föreslagen, erfordras ett årligt bidrag af allmänna medel å 45,000 R:dr, deruti inberäknadl det belopp af 10,000 R:dr, som nu af de särskilda hufvudtitlarnes extra utgiftsmedel tili nämnda tidningar utgår; och skulle det erforderliga anslagsbeloppet kunna minskas med 7,000 R:dr eller till den af Kongl. Maj;t nu äskade summa af 38,000 R:dr, derest åt den officiela tidningen beviljades frihet från stämpelagift. Vid pröfning af förevarande nådiga framställning har Utskottet icke kunnat annat än erkänna angelägenheten deraf, alt de stämningar, andra kallelser eller underrättelser af hvarjehanda slag, som skola genom tidningar allmänheten meddelas, erhålla en så vidsträckt spridning som möjligt, så att en hvar må ega tillfälle att om dessa meddelanden erhålla kännedom. Genom den nu föreslagna anordningen skulle denna spridning i ej ringa mån befordras, i det den olficiela tidningen, i hvilken enligt gällande föreskrifter dylika meddelanden skola införas, åtminstone på ett ställe inom hvarje kommun biefve tillgänglig för en hvar, som deraf kunde i berörda hänseende behöfva någon upplysning. Beträffande det syftemål, som i öfrigt blifvit i den nådiga Propositionen angifvet, har vid ärendets föredragning inför Kongl. Maj:t vederbörande
Elsas öppna barm häfde sig våldsamt, och stora svettdroppar lackade från pannan, medan hon andtruten undersökte trädet från alla sidor, för att utfinna bästa sättet att fånga sitt byte. Derpå började hon att kasta till måls. Men afståndet var långt, och Janne satt der uppe helt lugn, betraktande henne retsamt med sina gröna, gnistrande ögon. — Måtte den lede ta' dig! — ropade hon utmattad och måttade ett sista kast mot honom. Hon såg, att han vacklade. Det prasslade sakta i löfverket, och i nästa ögonblick låg han för hennes fötter. Hon böjde sig ner öfver honom. Han gaf intet tecken till lif. Stenen hade råkat midt i hufvudet. Så illa hade hon icke velat, tänkte hon, och smekte och klappade honom, samt sökte få honom att stå. Men han sjönk åter tillsamman mellan hennes händer. Tårarne stodo henne i ögonen. Så illa, hade hon icke velat honom. Ett prassel i buskarne kom henne att vända sig om. Det var Anders Barberare, som gick öfver täppan. Han hade kanske sett henne gråta, tänkte hon förargad, och torkade bort tårarne med lintygsärmen. Hvarför skulle just han komma så olägligt. — God afton, jungfru Elsa! — helsade han vänligt och räckte henne handen. — Frid till baka Anders! — svarade hon likgiltigt. — Så sent I ären ute. Hon skyndade att taga på sig tröjan och satte sig derefter åter i väfstolen samt började ifrigt syssla med väfven. Han hade emellertid följt efter och satte sig på pallen bredvid, samt började att med ett ledigt väfspröt slå framför sig i gräset. — Hvad skall Matts Spetsmakare säga, när inte gamle Janne kommer åter? — sade han slutligen, då hon inte syntes hågad att bryta tystnaden. — Åh, han får säga hvad han vill. — Men det var inte rätt af Er jungfru att slå honom så hårdt! — En katt? — Gamle Janne var ett snällt djur. — Han bet ihjäl två kycklingar i förgår, och det var icke snällt. — Matts Spetsmakare kommer nog att hämnas. — Det må han! — I ska' ta' Er i akt jungfru, grannarne vilja Er inte väl! — Vilja de inte?
Barnhusen icke åro nog ändamålsenligt inrättade, eller att missbruk och vårdslöshet vid gifne stadgandeus Verkställande och efterlåtenhet samt bristande tillsyn å Styresmäns sida ega rum; så har Utikottet, till hvars befattning det ej hörer att undersöka Barm* 113 Lagutskottets Betinkauden. hertighetsstiftelsernes tillstånd och föreslå förbättringar deruti, Icke ansett sig böra såsom mord benämna följderne af en ofullkomlig inrättning eller en felaktig administration, dermed Samhället afsett ett högst välgörande ändamål, som ej får glömmas elleiåsido ättas , så fänge vården om värnlösas val anses helig. I afseende åter på de Barnamord, hvilka utgöra föremål för BrottmålsLagens behandling och dem Lagsiiftaren genom 1778 års Författning velat före-» komma, eller då Modren, döf för naturens och moderskånslans röst, och brottslig mot religionens och borgerliga Lagens bud, sjelf mördar det foster hon framfödt, får Utskottet, såsom en säkrare beräknings* grund, än uppgiften från en enda af Rikets HofRätter, meddela den upplysning Utskottet från RegistratorsContoiret af Kongl. Maj;ts Justitiae-Expedition inhemtat, nemligen, att föiöfvade barnamord, i Sverige och Finnland utgjordt under åren 1775, 1776 och 1777 ett antal af 41 och åren 1805, 1806 och 1807, 20, samt att antalet under sistforflutne 3*.ne år X820, 1821 och 1822 i Sverige uppgått till 20; och häraf har Utskottet hemtat anledning till den öfvertygelse Utskottet yttrat och ännu hyser ; att Kongl, Brefvet den 17 October 1778 hart välgörande följder.
Alla färjeplatserna, hvilka tillika vore gästgifvaregårdar med underlydande reservlag, hade tjenliga hus och byggnader för resandes emottagande, uppförda af färjeplats-innehafvarne utan bidrag af innevånarne i Ölands Södra Mot, inom hvars oim-åde färjeplatserna vore belägna, hvaremot dessa innevånare ursprungligen anlagt och underhållit lastoch landningsbryggorna vid Röhälla och Färjestaden. Skyldigheten att underhålla bryggorna hade dock i sednare tidor öfvertagits af färjeplats-innehafvarne emot uppbärande af bropenningar till vissa af Kongl. Majit, bestämda belopp. Yid Färjestaden och Fröbygårda funnes dessutom särskilda roddlag anslagna, för att, när så påfordrades, lemna roddkarlar till resandes förande öfver sundet med färjorna. De färjeplats-innehafvarne åliggande skyldigheter bestode hufvudsakligen uti att såsom gästgifvare betjena resande med herberge, förplägning och skjutsbudning, samt att under alla årstider, så länge Calmar sund är farbart och när väderleken det tillåter, besörja resandes och allmoges jemte kreaturs och varors förande öfver sundet i ändamålsenliga och säkra farkoster, hvilka, enligt den af Kongl. Majit i afseende å färje-afgifterna sednast fastställda taxa af år 1813, skola till antalet vara sex vid hvarje färjeplats, hvaraf fyra färjor af olika storlek och två mindre båtar; varande genom Kongl. Brefvet den 29 Januari 1824 åtskilliga föreskrifter meddelado, i ändamål att bereda ökad trygghet och säkerhet för de å färjorne trafikerande. Till färjeplats-egarnes skyddande emot intrång af andra personer i deras näring hade, på sätt i don Kongl.
Slutligen föredrogs och lades till handlingarne K. M:s Nåd. Skrifvelse till II. St:r, 0111 förordnande af en Statsråds-Iedamot i afseende på handläggning af vissa i R. 0:s 36:te och 42:dra §§ omförmälda riksdagsärenden; och skulle vederbörande LJtsk. genom utdrag af proht om denna skrifvelses innehåll underrättas. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 2 e. m. In fidem, O. Brakel. Lördagen den 8 November 1862. Plenum kl. 10 f. m. Hr Gr. o. Landtm, afgaf följande yttrande: Det är för mig en angenäm pligt, att uti R. o. Ad:s prot. nedlägga uttrycken af den lifliga tillfredsställelse, hvarmed Ståndets deputerade, hvilka deltagit i festligheterna vid öppnandet af vestra stambanan, kommit i erfarenhet af det synnerligen utmärkta sätt, hvarpå detta stora verk blifvit utfördt. Likaledes har det för deputerade varit en sann glädje att vid dessa festligheter möta deputerade från Norska Storthinget och med dem utbyta tankar och känslor af hjertlig vänskap och broderlighet. Justerades 6 prot.-utdr. för den 1 dennes. Hr Den 8 November. 49 Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att, till efterkommande af flere ledamöters yttrade önskan och i likhet med hvad vid föregående riksdag egt rum, skulle kallelser till R. o. Ad:s plena komma att anslås å en inom porten till huset Jt? 1 vid Drottninggatan med husegarens begifvande uppsatt anslagstafla. Föredrogos ånyo och remitterades till Stats-Utsk:t K. Ma nedannämnde, den lista dennes på bordet lagde Nåd. Proposir och Skrifvelser till R. St:r, nemi. Propositioner: l:o, angnie upplåtelse åt Eskilstuna Öfre Kanal-bolag af plats på Carl Gustafs stads gevärsfaktoris område för en sluss-anläggning; 2:o, angide afsöndring och upplåtelse åt Westerviks Tändsticks-fabriks-bolag af en mindre jordrymd från Tredje Majorsboställe!
Jag tror det ligga utom allt ändamål, att till Const.Utsk. återsända detaljeradt uppgjorda förslag, då man ihågkommer att detta Utsk. äger att emottaga dylika framställningar från samtliga de 4 Stånden, och det torde väl föga vara att hoppas, att dessa Uro sinsemellan så i detalj öfverenstämmande, alt Utsk, kan antaga och Underställa något af dem R. St:s godkännande. Utsk. lärer således blifva nödsakadt att sjelft uppgöra ett förmedlingsförslag för sjelfva hufvudgrunderna, efter hvilka de mindre vigtiga bestämmelserna sedan komma att uppgöVas. Jag har äfven för min del uppgjort ett förslag till gemensam tanke, som jag önskar underställa Ståndets godkännande; men innan jag uppläser detsamma, önskar jag få yttra några ord om de särskilda hufvudptinkter, kring hvilka discussionen hviilft sig under dessa sednare plena. Det har för mig varit en sann tillfredsställelse att förnimma, det de röster, som böjt sig till ogillande af all förändring i vår representation, varit till den grad få, att jag tror mig äga rätt att helt och hållet lemna dem ur räkningen och antaga, att behofvet af förändring i detta hänseende är allmänt insedt, hvarföre jag icke vidaie vill uppehålla mig vid den saken; men i afseende på sältet hafva meningarna skiljt sig , synnerligast i tväiine hufvudåsigter, — den ena åsyftande ståndsval, — Den October e. m. den nndrn allmänna val. Dessa sednare har Const.Utsk. föreslagit, men man Viar Viar sagt, att de voro orättvisa och vådliga: det synes mig likväl, som det bevis, man velat anföra för denna sats, mera afsåga sådana allmänna val, som inom flera af Europas representativa statsförfattningar äro antagna, än dem som Const.Utsk. uppgifvit.
Uti Wisby, hvarest Sällskapets största plantering är anlagd, tycktes silkesodlingen, oaktadt den årligen återkommande sjukdomen bland maskarna, vilja arta sig till en folknäring, då en omständighet inträffat, som torde kunna blifva ett hinder häremot, nemligen att nämnda stad, under de tvä sista åren, blifvit en af talrika främmande besökt badort, hvarigenom en vida lättare och rikligare inkomst af de rum, som finnas att tillgå, kan vinnas genom dessas uthyrande åt badgäster under samma månader, juniAugusti, då dessa rum skulle erfordras för uppfödandet af silkesmaskar. På Wisingsö och vid Borgholm hafva äfven vackra planteringar under de sednare åren blifvit färdiga och i mån al de försök till silkesproduktion, som hittills kun - — 289 — nät der anställas, visat sig ganska lofvande för framtiden; dock äro dessa försök ännu alltför få, att en säker slutsats deraf skulle kunna dragas om klimatets för saken mer eller mindre gynnsamma beskaffenhet. På det förra stället har först under innevarande års sommar ett hus blifvit färdigt till magnaneri och boning åt den här anställda silkesodlarinnan. Planteringen vid Omberg står ännu obegagnad, af brist på personer, som vilja sysselsätta sig med skötseln af silkesmaskar. Under många års tid har Sällskapet önskat, att kunna få en silkesodling inrättad i Skåne, på ett ställe, som hade en för mullbärsträdet tjenlig jordmån, hvarest vi icke betvifla att denna industrigren skulle kunna, likasom i norra delen af Tyskland, utbilda sig till en indrägtig folknäring. Men hittills har det ej lyckats att finna någon enskild person, som velat åtaga sig det dermed förenade besvär och de i början måhända oundvikliga omkostnader. Först under innevarande år har någon förhoppning härom uppstått, men ännu äro icke de upplysningar inhemtade, som erfordras för bedömandet af sannolikheten af försökets framgång. Beträffande försöken med andra slag af silkesmaskar, så har man hittills i andra länder blott funnit en, som tyckes kunna bli af värde för Europa, nemligen larven till »Saturnia cynthia» från Indien, hvilken lefver på trädet »Ailanthus glandulosa».