Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men när en Prophet propheterar om frid, så varder man kännandes, om Herren honom i sanningene sändt hafver, då hans ord fullkomnad varda. Då tog Hanania oket af Prophetens Jeremia hals, och sönderbröt det. Och Hanania sade, i allt folkens närvaro: Detta säger Herren: Likaså skall jag sönderbryta NebucadNezars ok, Konungens i Babel, af all folks hals, förr än tu år förlidna äro. Och Propheten Jeremia gick sin väg. Men Herrans ord skedde till Jeremia, sedan den Propheten Hanania hade sönderbrutit oket af Jeremia Prophetens hals, och sade: Gack bort, och säg Hanania: Detta säger Herren: Du hafver sönderbrutit träoket, så gör nu ett jernok i samma staden. Ty detta säger Herren Zebaoth, Israels Gud: Ett jernok hafver jag hängt allo desso folkena på halsen, der de med tjena skola NebucadNezar, Konungen i Babel, och de måste tjena honom; ty jag hafver ock gifvit honom vilddjuren på markene. Och Propheten Jeremia sade till den Propheten Hanania: Hör dock, Hanania; Herren hafver intet sändt dig, och du hafver åstadkommit, att detta folket förlåter sig uppå lögn. Derföre säger Herren alltså: Si, jag skall taga dig bort utaf jordene; i detta året skall du dö: ty du hafver med ditt tal afvändt dem ifrå Herranom. Och så blef den Propheten Hanania död, på det samma året, i sjunde månadenom. Detta äro de ord, i de brefvena, som Propheten Jeremia sände af Jerusalem, till de igenlefda äldsta som bortförde voro, och till Presterna, och Propheterna, och till allt folket, som NebucadNezar ifrå Jerusalem till Babel bortfört hade;
Det är då föga formenligt att bifalla den ena punkten och återremittera den andra, hvarföre jag i likhet med Hr von Hartmansdorff anhåller, att båda punkterna mätte återremitteras. Gr. af Ugglas: Jag skulle tro, att Hr Gr. o. Landtm, fullkomligt rigtigt upfattat Hr von Harlmansdorffs yttrande, ty han har sagt att den bevilln. som JernKont. hittills erlagt med 3,000 R:dr (behållningen må vara hvilken som helst) bör uphöra. Huruvida i afseende på vinstmedlen 35:te §:n skall tillämpas eller icke, det blifver en redaktionssak. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Lika med den siste värde talaren tror äfven jag, alt bifall till första punkten endast, innefattar det medgifvande, att den nu stadgade bevilln. af 3,000 R:dr skall uphöra, men att frågan, huruvida Jern-kont. på annat sätt eller efter andra grunder skall hädanefter utgöra bevilln. står likaväl öppen, enär det är blott den nu utgående bevillnm, som skulle komma att-försvinna. Hr Printzensköld: Jag förmår icke npfatta Utsk:s Utlåt, på det sätt, sorn Gr:ne Ugglas och Mörner velat förklara detsamma. När man läser och jemn för de båda punkterna, så finner man af den första, huruledes Utsk. har tillstyrkt befrielse för JernKontfrån den hittills stadgade bevillnm, men omedelbarligen efter denna punkt säger Utsk., att denna befrielse icke bör under annat vilkor komma Kont. tillgodo, än att Kont. använder 334 Den 26 Maj. sina medel till allmännyttiga ändamål. Detta vilkor måste val, eftersom det uttryckligen står ”den hittills stadgade bevilln.”, hänföras till den bevilln., sorn hittills varit erlagd och icke till det allmänna stadgandet om befrielse från bevilln. Kan icke befrielsen under det upgifna vilkoret ega rum, sa måste Kont. betala den hittills erlagde bevilln., såvida icke andra grunder för bevillnrs utgörande fastställas.
Propos. till bifall å StatsUtsk:s förevar:de Utlåt, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Land tm. förklarade att kan funnit Ja öfvervägande. Anmäldes och lades på bordet ett från Const.Utsk. inkommet Mern. N:o 39, med infordradt utlåt., ang:de Talmannens i BondeSt. vägran af propos. på ett inom Ståndet väckt yrkande i afseende på behandlingen af Serskildta Utsk:s Mern. N:o 11; hvarefter R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 3 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. 25* 388 Den 16 Augusti e. m. Onsdagen den 16 Augusti 1854. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 6 prot.-utdr. för förmiddagens plenum. Föredrogs ånyo och bifölls Bevil!n:s-Ulsk:s d. 2 och 11 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 19, i anledn. af gjorde anmärkn:r vid Betänk. N:o 13, ang:de Städernes salu-accis. Ånyo föredrogs Bcvilln:s-Utsk:s d. 2 och 11 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 20, i anledn. af återremiss af Betänk. N:o 14, ang:de postbevillningen. Detta Utlåt, ansågs böra punktvis företagas till afgörande. Usta punkten. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Vid hvarje ändring, borman naturligtvis göra sig reda för ändamålet dermed. Hvad skall vinnas med Utsk:s förslag? Besparas någon utgift derigenom? Det är icke förhållandet. Tvertom blifva kostnaderna mycket större än förut. Skall dermed vinnas någon ökad inkomst? Ingalunda. Statsverket förlorar den inkomst det förut haft af postverket. Skall hastigare eller tätare postgång derigenom ernås? Ingendera delen. Hvad är då fördelen af denna förändring? Jo! en ökad embetsmanua-personal, samt mycket större besvär och utgifter för postverket än hittills.
Det vore önskligf, om den föreslagna inrättningen lyckades med Stadgad 6 procents renta! Lika med Herr af Darelli, tillstyrker jag desto hellre ej allenast ett beständigt förbud mot införsel af allt slags utländskt Brännvin, utan ock att, om inländska Spannmålen är otillräcklig för Brännvinsbränningen,utländsk Spannmål för samma behof hellre må införskrifva*, än det utländska Bränn vinet, som jag redan vid 1809 års Riksdag, med dertill anförda skäl, gjorde enahanda framställning, men jag får nu göra en tilläggning härvid, den nemligen, att, om möjligen sådana omständigheter skulle inträffa, som göra utländskt Brännvins införskaffande till en nödvändighet, in - Den 31 Mars. 301 förskrifningen deraf i sådant fall måtte ske för Kongl. Majus och Kronans räkning. Och såsom s äl för sistnämnde min tanka torde vara tillfyllest görande anföra, att Kongl. Maj:t och Kro medelst kan tillskyndas en icke obe* ty samt att Rikets invånare äga till fälle uti Kronans lagerkällare erhålla ettjoför* fa is ka>L Brännvin, för stadgadt skäligt pris. jag medgifver gerna, att, på den af Herr af Darelli föreslagna tiden af 7 månader, ellef ifrån och-med November till och med Maj, tillräckligt, ja äfven öfverflödigt Brännvin för Rikets behof kan tillverkas; men, som de fleste Landthushållare vanligen i October månad börja med deras slagtkreatur gödande , och denna månaden derföre blifvit inbegripen i den förut tillåtna Bränningstiden af ätta månader; alltså och då den till erläggande afgiften, både för brännings-friheten och för Brännvins - pannerymden , är vorden stadgad, efter 8 månaders bränningstid; samt desse afgifter följaktligen skulle undergå förändring, i händelse af dea nu föreslagna brännings-tidens förändring, så kan jag, vid sådant förhållande, desto mindre tillstyrka bifall af detta Förslag, som, efter min tanka; redan så många förändringar och ombyten af BrännvinsFörfattningar blifvit gjorda, att det synes vara hög tid att upphöra med flera nyheter.
Hvad angar den af E. K. /M:t föreslagna förändring uti det minsta silfvermyntets halt, så alt detsamma endast skulle blifva åttalödigt, hafva Rikets Ständer, dä mynt af åttalödigt silfver hastigare undergår förnötning, hvarigenom pregeln blifver otydlig, ansett lämpligast, att äfven för detta mynt bibehålies den tolf-lödiga halten, hvaraf likväl ingalunda torde höra följa, att myntet å 10 öre, ehuru af något lägre värde än ^:dels rdr speciestycket, som un utmyntas, skall blifva till omkretsen mindre och sålunda mera svårhandterligt, än sistberörda mynt, enär förminskning af det värde, som motsvarar skillnaden emellan dessa begge mynt, torde kunna åstadkommas på det sätt, att det nya myntet göres tunnare. Rikets Ständer hafva alltså, för sin del, beslutat, att den genom Myntordningen af den 9 Maj 1835 bestämda utmyntningsgrund må för samtliga silfvermynten oförändrad bibehållas. Skulle åter, emot hvad Rikets Ständer föreställt sig, silfvermyntet af 10 öre blifva lill omkretsen något mindre än myntet af ^j-dels rdr silfverspecie, torde, till förebyggande af misstag, dessa mynt böra genom pregeln från hvarandra särskiljas; på grund hvaraf Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att åtsidan af nämnde 10-öresstycke må förses med sådan pregel, hvarigenom detsamma med lätthet skiljes från silfvermyntet af gVdels rdr specie, samt att frånsidan må komma att upptagas uteslutande af valören. Beträffande kopparmyntningen har E. K. M:t i Nåder föreslagit utmyntning af ett om 10 öre, ett om 5 öre, ett om 2 öre, ett om 1 öre och ett om £ öre riksmynt. Kopparmyntet af 10 öre anse Rikets Ständer kunna undvaras, då silfvermynt till enahanda värde preglas.
Majtt har, af skäl hvilka i Dess Nådiga Proposition omständligt innefattas, ansett sig icke böra till verkställighet befordra de af Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag föreslagne åtgärder, i afseende å Ekeskogarnes upplåtande mot lösen åt Kronoskattehemmansegare, enär Kongl. Majit bland annat funnit Rikets Ständers förslag, angående de vilkor, hvarunder innehafvare af Skattehemman, som till Skatte lösas, skulle förvärfva sig fri dispositionsrätt öfver den å deras egor växande Ekeskog, stå i närmaste Stats-samt Allm. Besv.o,Oec,~Utsk.Utl. No 3 4. 9 sammanhang med frågan, huru tillgång skall beredas för inköp af tjenliga Hemman och lägenheter till Ekeplanteringshagars inrättande för Kronans räkning, hvaremot Kongl. Maj:t, som fullkomligt gillat den af Rikets Stander antagna grundsatis att fri dispositionsrätt öfver Ekeskogarne för Skatteman beviljas, ansett denna anstalt böra af sådane åtgärder och beslut föregås, derigenom uppfyllandet af Kronans behof af Ekevirke kan för framtiden vara försäkradt. Kongl. Mai:t, som i sådant afseende, i likstämmighet med hvad Rikets Ständer jemväl hemställt, och sedan undersökning af Ekeskogarnes nuvarande beskaffenhet blifvit slutad i alla de Län, hvarest detta trädslag bäst trifves, anbefallt serskilde undersökningar och förslag, angående lämpligaste ställen för Ekeplanterings, hagars anläggning, har, då för uppgörandet af ett bestämdt kostnadsförslag för inköp af lägenheter till sådane planterings-hagar, och för deras anläggning , oöfvervinneliga binder mött, ansett sig böra till Rikets Ständer9 eget bepröfvande i Nåder framställa de åtgärder, hvilka, i Kongl. Maj:ts Höga öfvertygelse, böra för detta vigtiga ändamål vidtagas.
Men huru är förhållandet i andra länder? Låtom oss derom söka uplvsning just hos Passy, hvars tillförlitlighet Frilen sjelf framhåller. Han säger, att i Tyskland upgår inteckningarnes belopp till 30 å 50 proc. af jord värdet, allt efter olika trakter deraf; och beträffande England, som den värde talaren så hastigt gått förbi med den enkla förklaringen, att der finnas ganska lå skulder på landtegendomarna, yttrar denna författare: »En Angleterre, d’aprés des calculs dont 1’exactitude au dire de Hill Burton n’est point coutestable, c’est 50 pour 100 et la proportion s’éleve plus haut encore en Ecosse et en friande» 50 proc. torde således vara det minsta, hvartill gravationerna i England kunna upskattas, och långt ifrån att jorden skulle vara lindrigare graverad i omförmälda länder än hos oss, är förhållandet i sjelfva verket, såsom man ser, alldeles omvändt. Äfven i afseende å beskattningen gör Frih. Bonde åtskilliga jemförelser, som jag för min del icke kan gilla. Sa säger han 136 Oen 3 December f. m. t. ex., att i Belgien var skattebeloppet 1857 för hvarje person i medeltal 22 fr. 41 cent., och han citerar såsom kalla för denna upgift l’Annuaire Statistique Beige 1859. Jag betviflar visserligen icke, att ju siffran är riktigt afskrifven, men jag har här andra källor till hands, såsom t. ex. 1’Annuaire de 1’Economie politique, enligt hvilken jemförelsen slår annorlunda ut. Der upgifves deu Belgiska budgeten till 147 millioner francs; och om denna summa divideras med 4'/2 million, som är ungefärliga antalet af laudets befolkning, upstår en qvot af 32 francs. I dessa 147 millioner äro likväl icke kommunalskatterna uptagnn, och man får således, om jemförelsen skall blifva riktig, ej heller för Sverige inräkna sådana utskylder, såsom skjutsning och väghållning rn. m.
Deremot torde från omförmälda ränteinkomst jemväl böra afdragas ränta efter 4^ procent årligen för del lä?i ä 3oo,ooo R:dr, som Riksgälds-Kontoret, till förstärkande af sin kontanta kassabehållning, i början af detta år erhöll utaf Rikets Ständers Bank, hvilket lån dock, efter å förstnämnde Verks sida skedd uppsägning, redan den l:ste näsllidne Oktober blifvit tili Banken återbetaldt. Under läsningen af Fullmäktiges protokoller ; hafva Revisorerne icke Kamreraren kunnat undgå fästa sin uppmärksamhet dervid, att, efter härom hvar N. F. öhmans tredje månad gjorda och af Fullmäktige bifallna ansökningar, Kam"ch Kamn»arreraren i Riksgälds-Kontorets Boksluts-Kontor JV. F. Öhman, samt KamI,r°" r ■■ -ii rr 7 tt, ■ , . r „ i mans fortraran marclrangen and detta y er k j J. Broman _, i anseende till förfarande de tjenstiedig och genom företedda Läkarebetyg styrkt sjuklighet, fått åtnjuta tjensthet. ledighet under hela den tid, hvarför dessa protokoller vid nuvarande revision blifvit genomlästa. För den händelse, att bemälte personer, enligt hvad af Läkarebelygen vill synas, icke skulle kunna återvinna sin helsa och ånyo inträda i tjenstgöring, anse Revisorerne dem böra med sina innehafvande löner å pension staten förflyttas, helst det, hvad Boksluts-Kamreraretjensten beträffar, ingalunda kan vara med göromålens säkra och behöriga gång förenligt, att denna viktiga och maktpåliggande tjenstebefattning under åratal bestrides af vikarier. — 84 Inventering Med ledning af deröfver upprättad och vederbörligen fortsatt för at de under teckning-, hafva Revisorerne inventerat de under Fullmäktiges värd Xd^tirvarade förvarade ^ Riksgähls-Kontoret tillhöriga obligationer} jemte andra för handlingar, delta Verk vigtiga handlingar och deribland det konvolut, som innehåller Rikets sednast församlade Sländers anordning åt det så kallade stora kreditivet. Härvid funno
Direktionen må till skatte få försälja alla hospitalets hemman och lägenheter, hvilka under stadgeoch besittnings-rätt emot fastställda räntor äro upplåtna; men att, enär, efter hvad förut är anmärkt, räntorna icke för alla de ifrågavarande fastigheterna blifvit i behörig ordning fastställda, förhållandet dermed först borde i hvarje förekommande fall undersökas och pröfvas innan skatteköp beviljas, dervid de hemman och lägenheter, hvilka ännu möjligen kunde till hospitalets fria disposition återkallas, borde frän skatte-försaljn ingen, i öfverensstämmelse med ofvananmärkta nådiga Bref, undantagas, för att i framtiden, medelst utarrendering, öka hospitalets ärliga inkomster; varande emot de af Direktionen föreslagna vilkor för skatte-försäljningarne af Kollegium endast erinradt, att det i 4:de punkten upptagna förbehåll, att hemmanet eller lägenheten skulle till hospitalet återfalla, om räntan icke under 3 på hvarandra följande år till fullo erlades, så mycket mindre borde godkännas, som hospitalet dessförinnan egde räntan indrifva, samt att den omständighet, att egaren utan arfvingar skulle aflida, icke heller borde föranleda fastighetens återläl - 32 Kongl. Majus Nåd. Proposition N:o 73. lande till hospitalet, så vida han genom testamente derom disponerat, helst, icke heller Kronan under enahanda förhållanden åtnjuter dana-arf; i följd hvaraf Kammar-kollegium i underdånighet hemställt, att 4:de punkten uti de af Direktionen föreslagna vilkor måtte förändras till följande lydelse': ^att, i händelse hemmanets eller lägenhetens egare, utan arfvingar och utan att hafva derom i laga ordning förordnat, med döden afgår, hemmanet eller lägenheten utan lösen hospitalet tillfaller. » Kongl.
§ I öfverstyraOfver.styrelsens personal har ej undergått någon förändring, sens personal. meyx ; anseende till förfall för ordinarie Ledamöter hafva följande Suppleanter vid serskildta tillfallen i Öfverstyrelsen deltagit, nemligen: af Bidderskapet och Adeln: Herr Kaptenen m. m. Friherre C. J. A. Skogman, Herr Öfversten m. m. O. Nordensvan, Herr Ofverste-Löjtnanten m. m. G. G. Lagercrantz, af Preste-Ståndet: Herr Komministern F. IV. Öfverström, af Borgare-Ståndet: Herr Konsuln m. m. A. Peijron, Herr Grosshandlaren I). Erskine, Herr Grosshandlaren B. Almqvist, 5 af Bonde-Ståndet: f. d. Riksdags-fullmäktigen Adolf Fredriksson från Upsala län. § 2. För utöfvande af den, enligt 5 § i Banko-Reglementet, Full -inspektionen mäktige åliggande tillsyn öfver ordningens vidmakthållande inom '°~ Verket, hafva Fullmäktige, efter dem emellan uppgjord öfverenskommelse, vid olika tillfällen inspekterat Bankens serskilda afdelningen-, kontor och expeditioner, hvarvid anledning till anmärkning ej förekommit. § 3. Inventering af Bankens kassor och öfriga förvaringsrum är af inventering af Fullmäktige, utan anmärkning, anställd den 3 Juni detta år enligt Fullmäktige. dertill uppgjorda, fullständiga och verificerade inventarie-förteckningar. § 4. Med ledning af dylika förteckningar, hafva Revisorerne den inventering af 23 nästlidne September verkställt enahanda inventering, hvarvid beReits0,e,nchållningarne i guld, silfver och koppar, utgjorde: Guld. Myntadt: 375 stycken fyrdubbla dukater 1,500: _ 1,651 „ dubbla d:o 3,302: — 7,301 „ erikla d:o 7,301: — Summa Dukater Silfver.
Man finge då se, huruvida det egde företräde framför nu gällande valten och bröd-slraffet och den uppenbara kyrkoplikten, och om, efter en tid af lie lill sex år, det skulle visa sig, alt de arter af brott, som ådragit spö- eller risstraff, under tiden hafva lillvuxit eller hållits vid samma antal som förut, men att de brott, för hvilka det nya bestraffningssättet användts, förminskats, så skall jag, efter yttersta förmåga, medverka till spöoch risstraffets borttagande. Man hade då pröfvat och funnit den nya straffarten vara bättre. Oförberedda och obepröfvade nyheter i lagstiftningen mäste jag afstyrka. Såsom uttryck af ”Svenska folkets” mening, har Gr. Sparre åberopat BondeSt:s beslut i denna fråga. Jag erkänner, alt man mäste i någon mån sålunda betrakta BondeStis bifall till denna punkt; men jag tror mig icke träda grannlagenhcten för nära, då jag påstår, att det dock understundom händer, att BondeSt. icke genom sina voteringar, eller ens genom de beslut, det fattar utan votering, uttrycker Svenska allmänhetens mening. Jag vill icke framdraga exempel, som icka höra till detta ämne. Sådane torde eljest finnas nära till hands. Grin har ansett alt prygel är lämpligt inom arméen och såsom disciplinstraff i fängelserne. ”Stryk” skulle således kunna lämpligen användas på soldaten, hos hvilken man gerna förutsätter en starkare hederskänsla, på fången, för fel, begångna inom fängelset, ja till och med på den frie tjenaren, såsom husaga — blott icke på brottslingen för öfverträdelser, begångna utom fängelsemurarne! Jag bekänner, alt jag icke rätt förstår den tankegång, som leder till ett sådant påstående. Grin har fästat sig dervid, att. brottslingar, då de undergå spröslraff, visa ”hån och förakt” för straffet. Detta synes mig bevisa ingenting, på sin höjd alt delinqvenlen är en stark karl, som har någon ambition och derföre icke vill låta ses alt straffet görhonom förödmjukad. Det är en trotsighet, som äfven de kunna visa, hvilka undergå valten och brödstraff.
Men medan denna efterbildade literatur fick sin mesta lifskraft från stnndens uppjagade stämning och mycket snart fylde sin mission och nu, när den tillfälligtvis återkommer på scenen, förefaller som gengångare, hvilka icke tåla dagens ljus, så framträder Kärlekens komedi, som fylt sina tjngusju år, ännu med ungdomlig lifskrafb, dymedelst praktiskt illustrerande skil-aaden i ett afseende mellan hvad ett snille och en aktningsvärd talang författar, äfven om det i båda fallen varit indignationen som gjort poesien. Men s&amp; har man väl ock svårt att i den skandinaviska literaturen finna en ypperligare, skickligare formad indignationspoesi än i Kärlekens komedi, särskildt i de båda första akterna, och det är en sann njutning att vid läsningen låta sinnet tumla om bland all denna rikedom af ironi och hån. I tredje akten lemnar kärlekens hymedi plats för dess tragedi och ett annat slags poesi tar vid. En stämning af vemodig resignation smyger sig öfver sinnet, som kommer mest oskadd undan, om det faster sig mindre vid framhäfvandet af den uppgörelse, då » det hele bo er et stort fallithus, fallit er ungdoms blomst på konens kind, fallit er tankens flor i hennes indre; fallit er sej rens mod i mandens sind », Cr Dagens Krönika. 6än vid talet om den sammanlefnadens grundval, som är » en folelse af pligtens lykke, af omsorgs velbehag, af hjemmet6 fred, af viljers böjning mod hinanden ned, af vågen for att ingen sten skal trykke den kärnes fod, hvor hun i livet skred. » Första gången, Kärlekens komedi gick p&amp; Dramatiska teatern, var det efter de b&amp;da första akterna ganska tvifvelaktigt med framg&amp;ngen. Det var för litet ungdomlighet öfver spelet, för mycket af fadd tevattensstämning. Det var som Falk på ett ställe säger: Om bordet sad det pyntelige lag, hvor theen dufted, — passiaren surred, mens frökner redmed og mens herrer kurred lig tamme duer på en lummer dag.
Så kan, i afseende å de vanligast förekommande bland dessa testamenten eller dem, som upprättas emellan äkta makar, erinras, att något juridiskt bindande kontrakt icke kan uppgöras emellan dem, — emellan målsmannen och den, som under hans målsmanskap står, — en princip, som vi jemväl igenfinna i lagens stadgande om äktenskapsförord, hvilka skola upprättas före vigseln, äfvensom i föreskriften att morgongåfva likaledes före vigseln skall utfästas. Och för öfrigt bör erinras, att för rättigheten att göra testamente icke erfordras samma qualifikationer i afseende å myndighet, som för giltigheten af andra aftal äro i lag uppställda. Utskottet gillar således i allo den i motionärens förslag uppställda princip och anser äfven nödigt att densamma i positiv lag fastställes. Frågan är nemligen allt för djupt ingripande i samhällsmedlemmarnas eganderättsförhållanden för att vidare kunna lemnäs till pris åt doktrinära stridigheter och den osäkerhet, som framkallas af vexlande domslut. En bestämd lag, bygd på en origtig princip, vore måhända i detta fall till och med bättre än ingen lag. Utskottet hyllar dock derföre icke den åsigt, att en vacklande lagskipning bör i allmänhet föranleda lagstiftningens mellankomst eller att det i allmänhet är önskvärdt, det lagstiftaren griper in i de strider, som kämpas inom rättsvetenskapens område. Men förevarande fråga synes Utskottet vara af den vigt för eganderätten, hvars betryggande, såsom motionären anmärkt, är ett bland grundvilkoren för samhällets bestånd, att ett undantag i detta fall måste anses af omständigheterna påkalladt. Samma åsigt synes ock i viss man hyllad till och med af 1734 års lagstiftare; ty just den i åberopade 3 § af 16 Kap. Arfda-Balken uttalade grundsats, om full frihet att ändra ett redan upprättadt testamente, torde i sjelfva verket ej vara annat än en regel, som af en utbildad doktrin jemväl kunnat uppställas. Frågans vigt lärer ej dessmindre få anses hafva utgjort ett giltigt skäl för dess slitande genom positivt Jagbud.