Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Exc. Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Exc. Herr Statsministern för Utrikes-Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Efter justering af Protokollet öfver Ecklesiastik-Arenden för den 17 i denna månad föredrog i underdånighet Departements-chefen, Statsrådet Thyselius: Kongl. Majils -Nåd. Skrifvelse N:o 27. 3 l:o. Sundhets-kollegii underdåniga skrifvelse af den 4 sistlidne Augusti i livad den angick fråga om fortfarande kurhus-afgift; Med afseende å hvad sålunda förekommit hemställde Departements-chefen, att Kongl. Majit tacktes i nådig Proposition föreslå Rikets Ständer, att omförmälda kurhusafgift må jemväl under nästa statsregleringsperiod utgå på sätt och till de belopp, som blifvit af Rikets Ständer vid sistförflutce riksdag bestämda och, i enlighet dermed, af Kongl. Majit genom nådiga Kungörelsen den 24 Februari 1860 påbjudna. Hans Majit Konungen täcktes Departements-cbefens berörda, af Stats-Rådets öfriga ledamöter biträdda hemställan i nåder bifalla samt befallde att, i öfverensstämmelse dermed, nådig Proposition i ämnet, sådan den finnes detta Protokoll under litt. A bilagd, skulle under denna dag till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo C. A. Th. Ädelgren. Ank. titt Exp.-UtsR. den 10 JSov. 1862, kl. 10 f. m. Kongl Maj:ls Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Markaryds församlings framställning om befrielse från skyldigheten att betala återstoden af ett för dess kyrkobyggnad bevi/jadl lån utaf allmänna medel; Gifven Stockholms Slott den '24 Oktober 1862.
Jag tror således, å ena sidan, att om Presterskapet med fasthet och förstånd, utöfvar den makt, som, enl. Ulsk:s förslag, skulle vara detsamma medgifven, skall det icke i första början upträda förbjudande och hämmande, utan, först sedan oordningarne visat sig farliga, vidtaga sådana åtgärder, och jag är fullkomligt öfvertygad om, att de då skola fiona ett stöd hos alla rättsinnade medlemmar af församlingen. Jag har å den andra sidan i allmänhet en ganska stor tillförsigt till det rättas seger, men icke kan man våga att, då det religiösa lifvet hittills haft så liten frihet, med ens uplösa alla hand, och i detta hänseende lemna en större frihet, än sorn är medgifven i borgeligt afseende. Man har slutligen med mycken ifver fästat sig vid, att Utsk. tillstyrkt fängelse vid vatten och bröd, såsom förvandlingsstraff för förbrytelser emot denna författn., och man har sagt, att delta straff är förstörande för helsan. Om så verkligen förhåller sig, borde detta straff i allmänhet afskaffas, men om det är såsom förvandlings-straff i andra fall bibehållet, och man måste medgifva, att det är del aldra allmännaste, så mäste man väl sälta detta slags förbrytelser i paritet med andra, och jag hemställer hvad påföljd det väl skulle hafva, om man visste, att man vid bristande tillgång, endast vore underkastad några dagars enkelt fängelse, der enl. den allmänna åsigten, tångarne må ganska väl? Jag skall icke sätta mig emot en förändring i delta afseende, men jag har trott, att man borde bibehålla det straff, som i lagen är det allmännaste, så vida icke serskildta omständigheter förete sig, och jag uprepar ännu en gång, att hvad det helsoförstörande i delta straff beträffar, så drabbar denna anmärkn. straffet i allmänhet, och skulle vara en anledn., till alt afskaffa det helt och hållet. En flerårig erfarenhet har likväl visat, alt detta straff icke är så menligt för helsan, som man här velat påstå.
Med stöd af den erfarenhet, som sålunda vunnits och förmått flera Stater att i sednare lider sjelfva öfvertaga oftanämnda arbetens verkställighet, och på det att Svenska folket måtte kunna vara förvissadt derom, att de jernvägs-anläggningar, Expeditions-Ulskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 183. 5iö om hvilka nu är fråga, varda utförda på ett i alla hänseenden ändamålsenligt och tillförlitligt sätt, äfvensom att den blifvande trafiken derå i möjligaste mån kommer att underlättas genom billiga afgifter, hafva Rikets Ständer, som tili alla delar instämma uti de härom af E. K. M:t i Dess Nådiga Proposition uttalade åsigter, antagit den grundsats, att jernvägs-stamlinierna anläggas och utföras genom Statens omedelbara lörsorg och på dess bekostnad, samt att tillsynen öfver desamma efter deras fullbordande, äfvensom förvaltningen af dermed förenade inrättningar, jemväl böra tillhöra Staten och sålunda utgöra ett allmänt eller stats-bestyr. Men som rörelsen och lokala förhållanden kunna företrädesvis påkalla en eller annan jernvägs-kommunikation mellan närmare hvarandra belägna orter, hvilka anses böra genom någon tillämnad stamlinie sammanbindas, fastän anläggningen deraf möjligen måste till framliden uppskjutas; sä och på det alt denna omständighet icke må förhindra den enskilda verksamheten att genom sina tillgöranden under tiden åstadkomma en önskad och gagnelig jernvägslorbindelse mellan sagda orter, hafva Rikets Ständer ansett det icke böra förmenas enskilde att på sin bekostnad utföra sådana vägstycken, fastän de framdeles komma att utgöra delar af stambanor; dock under Slaten härvid förbehållen rätt alt dessa ban-delar, efter deras fullbordande, i stadgad ordning inlösa. Hvad beträffar det af E. K.
Bland de åligganden, som, enligt 30 § i Riksdags-ordningen, tillhöra StatsUtskottet, stadgas i åberopade grundlags-§, att detta Utskott bör föreslå beloppet af de 2:ne särskilda kreditiv-summor, som för oförutsedda händelser skola till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisas; hvilket åliggande nuvarande Stats-Utskott får härmedelst fullgöra. Utaf dessa kreditiv-summor, vanligen benämnda »större och mindre kreditiven,» skall den ena, eller det s. k. större kreditivet, vid infallande krig, kunna af Konungen lyftas, sedan Han Stats-rådet in pleno hört samt Rikets Ständer sammankallat, och den andra, eller det mindre kreditivet, vara tillgänglig, då Konungen, sedan hela Stats-rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig till rikets försvar, eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål. Den förra kreditivsumman, hvilken under riksdagarne åren 1809 och 1810 bestämdes till 1,000,000 R:dr Banko, och vid 1812 års riksdag höjdes till 2,000,000 R:dr samma mynt, har allt sedermera varit faststäldt till sistnämnde belopp. Utskottet, som icke finner någon särskild anledning för Rikets nu församlade Ständer att genom ökning eller minskning förändra ifrågavarande kreditivs således under mer än fyra årtionden bibehållna belopp, hemställer derföre, att detta kreditiv vid innevarande riksdag må bestämmas till Tre millioner R:dr R:mt, Bih. till R. St. Beloppet af det andra eller mindre kreditivet har deremot under den tid, nuvarande grundlagar varit gällande, undergått flera förändringar. Sålunda höjdes detta kreditivs belopp vid 181 ö års riksdag från 500,000 R:dr till 1,500,000 R:dr Banko, af hvilken summa dock 1,000,000 R.dr skulle endast få användas, derest oundgängliga försvars-anstalter behöfde vidtagas.
Missgerningsbalken för snatteri; alltså och då Bergstingsrätten sålunda af vårdslöshet eller oförstånd fällt orätt dom, hvarigenom händt, att Flink fått undergå svårare bestraffning, än som å hans gerning lagligen följa bort, blef bergsdomhafvanden, hvilken för Bergstingsrättens ifrågakomna oriktiga domslut vore ansvarig, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken fälld att böta femtio daler silfvermynt med sexton Ridr 32 sk. banko; hvarförutan bergsdomhafvanden förpligtades att tili Flink för hans lidande utgifva af honom i sådant afseende fordrade tio R:dr. Att detta Kongl. Bofrättens utslag, ehuru Bergstingsrättens åtalade beslut, såsom lagstridigt, ådragit bergsdomhafvanden ansvar, jemte ersättning till den olagligen sakfällde, icke tillika innefattar något utlåtande angående den i Ii. St. Just. Ombudsm. St. Just. Ombudsm. Emb.-Bcrättelsc den 15 Nov. 1847. min skrifvelse till advokatfiskals-embetet slutligen omförmälda fråga, sorn. hufvudsakligen afsåg den sakfälides betryggande för framtiden emot tillämpning af lagstridiga beslutet, torde utan tvifvel kunna härledas ifrån advokatfiskals-embetets underlåtenhet att framställa denna fråga; och dess särskilda fullföljd, derföre mindre lämplig, har ej heller synts af nöden, så vida ändock det slut, hvari Kongl. Hofrätten stannat, hör anses tydligt nog utmärka, huru den sakfälides ofvannämnda förbrytelse, om han framdeles varder för olofligt tillgrepp tilltalad, rätteligen må honom till last räknas. Genom vederbörande hade blifvit infordradt och mig tillhandakommit ett af Östra Häradsrätt i Blekinge län den ‘22 December 1843 meddeladt utslag, tillika med tillförordnade domhafvandens derom afgifna utlåtande. Af förstnämnda handling upplystes, aLt bemälde
För samma årsklasser äro remtygs-, utredningsoch gevärspersediar, kaserninventarier, sjukvård m. m. och vid kavalleriet slallinvenlarier, skoning och medikamenter upptagne till det pris, hvartill passevolansen för alla dessa titlar vid regementena i medeltal uppgå. Slitningskostnaden för beklädnad, remtyg m. m. för 3:dje, 4:de, 5:te och 6:te årsklasserna af infanteriet, hvilka äro sammandragna endast under exercismånaderne, är uppförd till samma belopp, som blifvit beräknad för en roterad soldat med motsvarande tjenstgöringstid. För 4:de, 5:te och 6:te årsklasserna af kavalleriet är samma slitningskostnad Jberäknad efter det kända förhållande, att slitningen under exercisen är dubbelt större än under annan lika lång tjenstgöringstid. Remonteringen: hästarnes antal är beräknadt till ®/7 af manskapets, eller för den styrka, som under exercistid vore sammandragen. Inskränkning häruti kan icke ske, synnerligen då inga särskilda hästar för underbefäl och trumpetare blifvit upptagne; — priset, 450 rdr, är det belopp, hvartill remonteringen är bestämd vid artilleriregementena, lör hvilka kronan sjelf besörjer remonteringen ; medeltjenstetiden är på grund af insända upplysningar antagen till 10 år och hlifver, till följd derutaf årskostnaden för remonteringen 45 rdr för häst. Utfodringen: priset för densamma, rdr 315: 10, är medelbeloppet under de senare åren af fouragepriset vid lifgardet till häst, vid hvilket regemente fourageringen icke är på passevolans. Kasernbyggnad; den är beräknad för den styrka, som under hela året vore i tjenstgöring, samt dessutom för en af de åldersklasser, som kortare tid skulle vapenöfvas; detta senare för beredande af möjlighet att inkalla någon förstärkning, om detta af behof skulle påkallas. — På hvarje man är sålunda påförd: vid infanteriet :i/r °ch vid kavalleriet i/1 af den summa, hvartill kasernbyggnad på man uppgår.
Därinne äro väggarna täckta med pergamentbundna folianter, och midt på golfvet står ett aflångt bord, omgifvet af karmstolar med höga ryggar. De tända vaxljusen i silfverkandelabrarna kasta sitt sken öfver fyra allvarliga, slätrakade ansikten. Geheimekonseljens återstående medlemmar ha sammankommit för att öfverlägga med anledning af ett kungligt reskript, som under dagens lopp cirkulerat dem emellan. Ordförande är den lärde grefve Otto Thott, hvars något urmodiga peruk omsluter ett blekt ansikte med närsynta ögon och öppen min. Han är nestorn bland de församlade rådsherrarne, ehuru han förefaller yngre än sin sidoman till höger, en gubbe med vissnade kinder och infallen mun och beslöjad blick. Detta är den fordom så mäktige kung Moltke, som under salig kung Fredriks sista lefnadsår regerade nästan enväldigt öfver Danmark. Midt emot grefve Adam Gottlob Moltke exponerar grefve Detlev Reventlow sin breda bringa och sitt bistra fysionomi. Vid hans sida sitter en smidig och elegant hofman med klipska, spejande ögon och ett kvickt småleende; det är friherre Chr. Fr. Rosenkrantz. Ehuru sammankomsten i allo har en privat karakter, präglas den till en början af en viss högtidlighet, och alla lyssna uppmärksamt till grefve Thott, som, stammande, med låg röst öppnar förhandlingarna. – Märkliga tilldragelser ha timat, sedan vi sist sammanträdde och en plats i vår krets är tom. Jag skall icke här ens försöka ge uttryck åt vår, åt hela landets, saknad öfver den oersättliga förlust, som drabbat oss genom kabinettsministerns afgång. Det vore att åter uppväcka smärtan – infandum renovare dolorem. Vi ha icke samlats för att gråta utan för att öfverlägga om, huru vi böra tolka innehållet i detta märkliga kungl. reskript, som vi alla nyss tagit del af – Innehållet är sannerligen klart nog! – infaller Reventlow, hvars kokande förbittring måste slå ut i högröstadt tal och drastiska ord. – Detta reskript är så godt som ett respass till oss alla!
Transport 218,025: — Bih. till B. St. Transport 218,025: — Särskilda arfvode» och anslag. Till Cheferna för Kassaoch Depositionsafdelningarne, Sedel-kontoret, Låneafdelningen, Låne-kansliet samt Revisionsoch Ekonomi-afdelningen, arfvo den å 600 R:dr 3,600: — Till Chefen för Kassa-afdelningen samt Kamereraren i nämnde afdelning, rnissräkningspenningar i egenskap af vårdare utaf dagvoxlings-kassan å 300 R:dr 600: —• Till Bankens Brand-chef, såsom ersättning för de ökade hyreskostnader, han måste vidkännas genom nödvändigheten att ho i Bankens grannskap 300: — Tillfällig förhöjning derå 100: — 400: — Till 6 Kassörer, missräkningspenningar ä 700 R:dr 4,200: — Till Garde des medailles 300: — Till extrakt-arbeten samt lönlöse extra ordinarie tjenstemäns uppmuntran 3,750: — Till Öfvervaktmästaren, i hans egenskap af brandmästare 375:— 13,225: — Summa R:mt R:dr 231,250: — Varande ofvanberörde tillfälliga förhöjning å såväl löner, som de Bankens Brandchef och Kassaskrifvare anslagna arfvo den beviljad att utgå intill slutet af år 1863. Hos Utskottet har i sammanhang härmed fråga uppstått, huruvida icke någon jemkning må vara af omständigheterna påkallad i nu gällande föreskrift, att den vid sednaste riksdag beviljade tillfälliga löneförhöjning icke får vid pensione ring af Bankens embetsoch tjenstemän, konstidkare och vaktbetjening tagas i beräkning, utan att pensionen hör bestämmas endast efter den lön, som den afgående dervid å Löneeller Indragnings-stat uppbär.
Just derför att det då blir så betydande att lifvet skall bli så stort, rikt, fullt som möjligt, att inga krafter skola ödas bort; så har uppfostran blifvit ett hufvudintresse pä helt annat sätt än förr. Detta ämne är ej det enda, på hvilket man kastat sig med intensivare intresse, emedan man intet evighetshopp har. Arbetarfrågan t. ex. är ett annat. Det är denna känsla af lifvets korthet och af det myckna, som förfelad uppfostran tager från lifvets rikedom, som bland annat vållat hätskheten mot de gamla hinderliga lifsåskådningarna, ja, som stundom gör den yngre generationen oförsonlig som Shylock i att kräfva ut sitt skålpund kött närmast gäldenärens hjerta. Hela ungdomens religiösa allvar ligger i tron på detta jorde-lifs värde, på arbetet för dess omdanande. Och så till vida är upphörandet af tron på ett evigt lif af relativt gagn. Men den visshet som Erik Grane uttalar, att denna tro skall dö ut och menniskorna småningom skola få mod att tro » hvad de veta », nämligen att denna tillvaro är menniskans hela tillvaro, står icke i ett förnuftigt samband med den utveckling till en högre sedlighet, som är Erik Granes lika fasta visshet Erik Grane har ingen klar lifsåskådning och det är icke underligt. Ty » Erik Grane » är en af de böcker, som författarne, sig sjelfva omedvetet, skrifva för att arbeta sig till en sådan, lika mycket som för att ge uttryck åt en redan fårdig. Böcker, skrifna i denna stämning, bli lika litet klara tankebekännelser som helgjutna konstverk. Der komma fram motsägelser och ojemnheter; problemen debatteras inför läsaren af författaren sjelf mer än af hans personligheter, och ofta bryter författaren mot kompositionens kraf för att fl utrymme åt diskussionen. Det är säkert afsigtligt som » Erik Grane » ej blifvit en roman utan ett mellanting af dagbok och skizzbok, med det omedelbara, öppna, naturliga meddelelse-sättet i dylika, hvarigenom mycket fått komma med, som intet betyder för Erik Granes utveckling. Då jag ofvan sagt, att boken icke är konstnärlig betyder ej detta, att icke mycket konstnärligt välgjordt finnes i många situationer.
Stms Bank att till ett bestämdt pris utlemna omvntadt silfver. Utsk:ts första hemställan om afslag å de i frågan väckta motionerne. Frih. Gripenstedt, Joli. Aug.: Jag kan för min del icke finna annat än att motionärerne haft skälig anledning till sina anmärkningar och framställningar. Riks-bankens vexlings-skyl - Den 4 Mars f. ro. 13 dighet består för närv:de deruti att bankens sedlar skola vid anfordran inlösas mot mynt af den beskaffenhet och enligt de grunder, som mynllagen bestämmer. Genom ett sådant åliggande bar icke allenast sedlarnas värde blifvit befästad!, utan kunna äfven utländska liqvider derigenom medelbart verkställas. Detta sednare ändamål uppnås likväl under närvrde förhållanden endast ofullständigt, och det är för att i sådant hänseende vinna en stiirre fullständighet, och derigenom äfven höja sedlarnes värde, som motionärernas förslag framkommit. Hvad man vid utländska liqvider behöfver, är icke mynt af en eller annan sort, utan ett visst qvantum ädel metall, och hvarje vexel som ntställes — utgörande, såsom vi veta, det hufvudsakligaste liqvidationsmedlet mellan olika länder — är i sjelfva verket ingenting annat än en förskrifning på ett dylikt qvantum guld eller silfver. När nu till verkställande af en utländsk liqvid ett visst qvantum finsilfver behöfver anskaffas, huru tillgår då härmed för närv.de? — Antagom t. ex, att GO skålp. finsilfver erfordras.
At det wore honom jag ssulle wilja til Thronföljare utwälja, om ett wal nu borde och kunde ste; men at jag anser tiden til ett Thronföljare-wal icke ännu wara kommen, och at min röst således icke nu kan bNfwa för annat, än upstof med detta wal. Ropades starka Nej, blandade med Ja. Herr i.itje, Lionté, förenade sig mel» Grefwe De ta Larctie. Herr tulack, Oart, dä det tydligen röjeestg, at wid en skeende Votering Pluraliteten bifaller 344 Den 18 I»!". bifaller Konungens Nädiga Proposition; sä tager jag mig den friheten til Herr Grefwe Os v Lar-clis göra den framställning, at Herr Grefwen med förklarande at bibehålla sin i ämnet yttrade mening ändä afstär at äska Votering, säsom ej ledande til nägot ändamäl, utan endast uptagande en redan dyrbar tid. Hans Epcellence Herr Grefwe kuutk, Tric. Jag anhäller at Herr Grefwcn och Landtmarffalken behagade dela frägan: Konungens Nådiga Proposition stiljer sig i twänne delar: vm utwäljande af Prinsen af Augustenburg til Sweriges Tronföljare, och om tiden at honom dertil utwälja. Jag förklarar högtidligen at om walet nu strapt stall ste, hos mig ingen betänklighet upstär emot Prinsens as Augustenburg Person; men at jag för min del icke anser den stund ännu wara inne, dä Swerige kan utan wäda i ett Tronföljare - wal inga. Häremot ropades äter. Herr Grefwe» ochLandtmarstalken: Uti nägon delning af frägan kan jag ej ingä, emedan Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition är enkel, nemligen at genast wälja.
Jag tror, att det skulle öfverensstämma med billighet, om detta stadgande kunde förtydligas på ett sådant sätt, att Stockholms läns Pröfnings-Komités tillämpning deraf blefve den rätta, hvaremot jag är af den tanken att pluraliteten inom KammarR:n från juridisk synpunkt riktigast tillämpat §:n. Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz: Af hvad som i detta ämne blifvit anfördt, torde det icke vara tvifvel underkastadt, att ifrågavar:de § bchöfver en ny redaktion. Då R. o. Ad. för öfrigt återremitterat åtskilliga andra §§, så förenar jag mig med dem, som önska återremiss äfven af denna, på det en uy redaktion af densamma måtte på de grunder, Hr Printzensköld nyss anfört, upgöras. Det torde icke kunna förnekas, att det synes ganska obilligt, att enskildes tjenare blifva taxerade med 5 proc. af sina löneinkomster, då Statens tjenare icke pä långt när draga en så hög bevilln., och jag kan icke föreställa mig annat, än att man äfven på dessa förstnämnde personers rätt, hvilka utgöra en stor klass af medborgare, bör fästa behörigt afseende. Dessutom torde man icke böra förbise den omständigheten, att om en så hög bevilln. skall af enskildes tjenare erläggas, sä kommer detta att drabba husbönderna, och desse erlägga ändå för sin rörelse en ganska hög bevilln. Jag anhåller fördenskull vördsamt om återremiss af ifrågavaride punkt. Gr. af Ugglas: Orsaken, hvarföre icke enskilde personers tjenare blifvit behandlade i samma kategori som Statens, har jag redan förut omnämnt. Det är nemi. derföre, att man om Statens tjenstemän har vida säkrare kännedom, än om de personer, hvilka äro anställde i tjenst hos enskilde. 7 H. 20 306 Den 24 Maj e. m. Att denna § skulle föranleda missförstånd förvånar mig, då dess mening synes mig tydligt och klart uttryckt i dessa ord: ”för följande på landet boende personer skall afgiften, så vida den till 5 proc. af inkomsten beräknade bevillnai icke upgår till högre belopp, bestämmas sålunda etc.”
Blifvandes Riksens Ständer då i tillfälle, att 1 detta ämne vidtaga sådant beslut, hvartill de dä förevarande omständigheter kunna föranleda. Och tillstyrker Utskottet att 1 sådant fall, vid 18 månaders förlopp från beviljandet af Götha-Canal-Verks fördubblade Creditiv, 300,000 R:d derå må afgå, föt att såsom Creditiv för Malmö Discont-Verk anslås: hvaremot sistnämnde Verks nu ägande Creditiv på 200,000 R:d. då kammer att indragas. Det ena och andra underställe* vördsamt Riksens Höglofl. Ständers ompröfning och upplysta bedömande, jemte några Ledamöters särskilta tankar^ Stockholm den 3 Augusti 1813 J• II. Gyllenborg C. Thyselius, G, Lychou. Daniel Andersson• G. Helsingius 1Den 4 Augusti Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Häglof. Siänders Banco-Utskott den 3 Augusti J8i5- S. D. H err Majoren Friherre Mörner förklarade, det Herr Baron ansåg sig icke kunna frånträda hvad i 3 Utskottet, i anlednig af gjorda anmärkningar, återremitterade Betänkande , i afseende pä Discont-Regleringen i Riket anföres, angående skyldighet för Götha CanalBolag, att då Götheborgs och Malmö DiscontContoirs-rörelse af Bolaget öfvertages, till Banken årligen inbetala 50,000 R:d såsom ersättning för Discont-Revenuer, samt till JReparations-Fond också hvarje år afsätta 10,000 R:d, äfvensom Herr Baron i anseende till 3 procents Obligationerna fann dem, i enlighet med Högloft.
Det var denna visdom och förutseende blick i framtiden, som framkallade 1848 års förmedlingsförslag, hvilket 1850 års Ständer afslagit; och jag beklagar det öde som träffat det K. förslaget, som jag för min del önskat att R. St. antagit. Gr. Ankarsvärd, Carl Henrik: Mine Hrr! Det har nyss blifvit oss officiell tillkännagifvit, att det ifrån Konungamakten utgångna förslag lill den lagstiftande församlingens ombildning, är oafvisligen förkastadt af 36 Tiondetagande Biskopar och pastorer, emot 14 röster. Den 18 December. 51 Om denna, genom ödets besynnerliga förfogande märkeliga tilltilldragelse, som vid delta tillfälle visat sig ännu mera framstående, icke inom detta Hus kan äbanebringa en hvilopunkt för omdömet, i afseende å våra Ii. St:s verkningsförmåga, så är det säkert, — ja, otvifvelaktig! Mine Hrr, alt detta högst märkvärdiga intermezzo, såsom uttryckande mera åskådligt än allt annat, huru förhållandet med den konstitutionella byggnaden hos oss är, skall utom Huset, inom den tänkande, den reflekterande delen af Svenska allmänhetens stora majoritet, åstadkomma ett öpnande af ögonen der de möjligtvis ännu varit slutna, för hela vidden af olämpligheten af den lagstiftnings-rsammansättning, hvarunder Svenska folket dväljes. Under ett så beskaffadt förhållande som det här antydda, att allt ändamål för ytterligare öfverläggning om en sä maktpåliggande fråga, inom de tre öfriga Stånden blifvit afskuren, genom det hvilande förslagets förkastande af de 36 Presterliga rösterna, skulle jag mera än'gerna hörsamma den upmaning, sorn blifvit framsiäld, att icke med ändamålslöst tal längre uppehålla liden med en fråga, som redan är afgjord: Men dä sä mänga talare vunnit tillfälle att yttra sig emot förslaget, så torde det böra ursäktas mig, om jag icke heller nedlägger min yttranderätt, i afseende ä förslagets antaglighet.