Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har derföre icke någon annan utväg att vidtaga än att, så godt jag kan, hemta materialier till det nya stadgandet ur den gamla författningen, och får anhålla att 27:de §:ii måtte erhålla följande lydelse: »Till Magistrat eller vederbörande tjensteman i stad. samt till Kronofogde eller annan ledamot af årets bevillnings-beredning inom socken å landet, bör inom den 15 Mars hvarje år al bruksoch fabriks-idkare, jemte andre, jordbruket icke tillhörande verks och inrättningars egare samt handlande och handtverkare med flere, som enligt denna stadgas 2:dra Art. böra erlägga bevillning för inkomst af rörelse, näring eller yrke, upgift aflemnas å den rörelse eller näring, han idkat, samt den inkomst, han deraf njutit; börande dessutom den handlande eller näringsidkare, hvars rörelse uaider näst föregide år drifvits inom annat bevillnings-taxerings-distrikt. aflemna bestyrkt upgift å den bevillning, som för sistförflutna år varit honom derstädes påförd.» Genom ett stadgande i sådan syftning tror jag att någon ledning skulle vinnas tor bevillningsberedningsoch taxeringskomitéerua vid utförandet af deras redan förut nog svåra värf. Gr. Lagerbjelke: Då Gr. Mörner nu modifierat sitt för slag, hemställer jag, oin icke detsamma, som han yrkat, förefinnes i 5:te §:n Mantalsskrifningsförordningen. Hvad åter beträffar upgifterna om deu inkomst, som rörelsen lemnar, är det sannt att någon sådan icke är affordrad; men jag hemställer, om upgiften om den inkomst, som rörelsen lemnar, kan vara af något värde, då man i allmänhet erfar, att deri ligger så föga sanning. Jag anhåller fortfarande otn bifall till §:n. Gr. Mörner: Jag anhåller endast att få anmärka, att up gifterna om inkomsternas belopp ej kunna vara al så litet värde, H IX. IG *242 Den 25 Augusti f. m. då de kunna jeraföras med de officiela upgifter, som enl. Utsk:ts förslag böra infordras.
Stat tills den afgår, eller beford^is till andre tjenster med lika eller högre löningsvilkor; hvilken sistnämnde förmån, utan svårighet, och till betydlig besparing för Indragnings-Staten, synes kunna dqm beredas genom öfverfly ttning till passande beställningar uppå Sjö-Tullverkets Stat Vidkommande serskildt frågan om förbud emot visitationer: så hafva sammansatte Utskotten funnit sig desto mindre böra sådant föreslå, som denna Controll, vid en upphörande Landt-Tulls-bevakning, torde blifva ännu mera maktpåliggande. Utskotten hafva dessutom utaf gällande Författningar härom inhämtat, att den sorgfälligaste uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att både medborgerliga och personliga rättigheter, genom berörde anstalt icke förnärmas; hvadan Utskotten; ej eller, vid denne åsigt af saken, kunnat finna anledning att tillstyrka bifall dertill. Då Utskotten sålunda yttrat sig' om Tullbevakningen i allmänhet, torde något serskilt utlåtande öfver de i förrberörde måtto gjorde Motioner om föranstaltande af strängare tillsyn i Städeine och på Landet närmast Seland, samt 3.0 8 2 Slatsoch Besvärs-Utskott ens Betänkanden. om indragning af Elfkarleby och Malugns Tull* kamrar icke erfordras, Såsom ofvan är apfördt, hafva sammansatta Utskotten insett nödvändigheten af en liufvudsakelig reform af Tullverket och dess Förvaltning; Men, då utarbetandet af ett fullständigt Förslag til! ny reglering af detta Verk ostridigt fordrar sådane vidsträckta undersökningar och upplysningar, som af Utskotten ej kunnat medhinnas, och enär, för öfrigt, det icke tillhörer Utskotten, att i så beskaffadt ämne föreslå någre speciella föreskrifter, anse Utskotten, att det reglementariska härutinnan bör till Kgl. Nådiga omsorg i underdånighet öfverlämnäs, och hvarvid den underdåniga hemställan aflena synes böra tilläggas, att Kongl.
Det liar varit långt ifrån Const.- Utskrs afsigt att göra något gyckel med sina framställda förslag, men jag tager mig friheten till Hr von Hartmansdorffs eget bedömmande framställa, huru Hr von Hartmansdorff skulle vilja classificera målens vigt. Det torde icke kunna nekas, att mål af ganska mycken vigt, af ganska stor betydenhet, böra innefattas äfven i II. St:s önskningar. Således blir det icke fråga om att dessa önskningar böra uteslutas ifrån den vigtiga classen, och då tager jag mig friheten hemställa hvilken skada är skedd, om ett så beskaffadt afseende lemnades åt den andra statsmaktens önskningar, att, oaktadt våra former äro sådana, alt vi kunna, hvilket jag ingalunda förnekar, framkomma med önskningar af den obetydlighet och möjligen äfven den oformlighet, som Hr von Hartmansdorff antydt, man generelt stadgar att vid pröfningen afden andra statsmaktens önskningar i allmänhet ett större antal Statsråds-ledamöter skall vara närvar , och det äfven på den grund, att det torde möta mycken svårighet alt classificera målens vigt och säga hvilka af de från .Ständerna utgående önskningar äro af den vigt, att de behöfva ett fulltaligt Statsråds närvaro vid pröfningen, eller sådana som kunna afgöras då ett mindre antal är tillstädes. Jag föreställer mig således, att det är lättare att komma ifrån saken, derigenom att man åt R. St:s hemställanden eller förhandlingar med den andra statsmakten i allmänhet vill tillerkänna ett generelt afseende af vigt, än att kunna ingå i en classification och säga att de och de målen, såsom mera vigtiga, skola behandlas af ett talrikare Statsråd samt de och de målen må handläggas af en mindre personal. Det har åtminstone icke för Const.Utsk. varit möjligt att utfinna en sådan classification af målen, och jag betviflar att Utsk. kan göra det i följd af en ålerremiss; och att återigen helt och hållet borttaga R. St:s önskningsmål från de vigliga målen, det skulle åtminstone för mig vara motbjudande, emedan jag icke kan anse olämpligt att de få anses såsom sådana.
Så väl upplåtandet af localen, sorn de vidtagna anordningarna påkalla visserligen tacksamhet; men jag hyser dock den tanka, att hvarken det ena eller andra motsvarar det ändamål, man borde afse. Af denna anledn. föreslår jag, att den s. k. SecretaUtskottssalen må till klubbrum inredas. Dertill fordras, alt bäckarne borttagas, att på golfvet ställas sine eller flera bord med nödiga skrifdon, och att vid väggnrne placeras, utom solfor och stolar, åtskilliga bokskåp, innehållande nödiga författningar och föregående riksdagars handlingar; hvarjemte jag föreslår, att utdelningen af de handlingar, som vid denna riksdag blifva tryckta, må i samma sal verkställas, och att följaktligen den person af R. o. Adis cancelli, som med denna utdelning kommer att hafva befattning, må äga altalia aftnar uppehålla sig derstädes och tillika tjenstgöra såsom bibliotekarie. De fördelar, som jag tror derigenom skulle vin I 11. 2 10 Den 20 Janna ri. tias, vore, att man ägde mer anledn. att träffa sine ståndsbröder, der de hade ett särskildt ändamål att infinna sig för afhemtningen af riksdagshandlingarne. En hvar, som deltog i föregående riksdag, lärer erinra sig, huru, efter de första månaderna, klubbrummen på operahuset ofta befunnos alldeles folktomma. Jag tror vidare, att det vore beqvämt att under de långvariga voteringarna och sådana discussioner, som icke kunna intressera hvar och en, hafva en local, der man kunde sammanfatta skriftliga uppsatser. Hufvudsak ligast anser jag dock förändringen nyttig, derföre att R. o. Ad:s ledamöter derigenom komma i närmare grannskap med de andra Stånden. Så länge grundlagen föreskrifver, att våra öfverläggningar skola hållas på 4 särskildta rum, tyckes det vara nödigt, att man i möjligaste måtto befordrar det enskild ta umgänget emelian representanterne af de särskildta Stånden; och i sådant afseende är klubblocalen i operahuset ej väl vald.
Och då dertill kommer, att, genom dugliga lärare, undervisningen uti förevarande skola nått en jemförelsevis hög utveckling, anser Utskottet, att ett elementar-läroverk med 1 Rektor och 2 Kolleger i Christinehamn bör inrättas. I afseende ä denna pedagogi, likasom andra dylika stads-skolor, hvilka kunna komma att bland elementar-läroverken uppflyttas, torde likväl böra såsom vilkor stadgas, alt hvad till pmdagogierna i anslag från staden utgår utöfver de belopp, som varit för stadens folkskola alsedda, skall inberäknas i statens anslag för det nya elemenlar-läroverket oell således detta anslag dermed minskas, äfvensom alt staden är skyldig att, oberoende af stats-anslaget, hälla sin folkskola och att åt Rektor vid det nya läroverket, eldigt gällande föreskrifter, tillhandahålla boställsgård eller hushvresmedel. På grund af hvad här ofvan är anfört, hemställer Utskottet, alt för följande städers skolor må på stat uppföras 1 Rektor och 2 Kolleger, nemligen för Wadstena, Alingsås, Sala, Landskrona, W arberg, Åmål, Eskilstuna, Christinehamn och Haparanda, den sistnämnda skolan dock med tillökning af L lärare, i anseende lill den undervisning, som måste meddelas de lärjungar, som icke känna Svenska språket, saint för öfrigt med de vilkor för Christinehamns pa3dagogis uppflyllning till elementar-läroverk, som här ofvan omförmälas.
Låtom oss nu tillse huruvida den ökade tillgång af ] ,034,059 rdr, som erfordras till denna lönereglering, kan påräknas af de indelta arméen anslagna boställen samt hemmansräntor och kronotionde genom en ny upskattning af de förra till deras verkliga värde och genom de senares beräkning till ett högre värde ari hvartill de i 18 33 års stat äro beräknade. Alla boställen äro nu upskattade till 570,44 1 rdr. Att nu förutsäga en blifvande upskattnings resultat, är naturligtvis omöjligt; men mati kan, utan att befara en alltför låg beräkning af en ny upskattning, antaga densamma upgå till cirka 100 proc. utöfver nuv:de upskattningsvärde, och efter en så hög beräkning skulie af dessa boställen upkomma en tillgång af rdr rmt 1,140,882: Alla arméens befäl anslagna hemmansräntor och kronotionde äro nu beräknade i kontant till rdr 574,67 2. Denna summa tan antagas i verkligheten utfalla med något högre belopp, hvilket dock icke kan. i medeltal för år, upgå till mera än 25 proc. utöfver beräkningen i 1833 års stat, och skulle således, efter denna högre beräkning, lemm; en tillgång af rdr rmt 7 18.562: Lägger man härtill det nu utgående. Statsanslaget 332.072: Så skulle »nu befintliga tillgångar», efter verkställd ny upskattning af boställena, upgå till en summa af 2,191,516: och således, till fyllnad i den nya aflönings-staten, såvida lönerna skulle förhöjas till någorlunda motsvarighet till såväl den värfvade arméens som civila tjenstelnäns nu förhöjda löner, en brist att fylla med Stats - anslag upstå af rdr rmt 3 19,6 98: och om derifrån afdrnges det provisionela anslag, som sedan sista riksdagen utgått till förbättring af det lägre befälets löner 100,000: så skulle ett nytt årligt anslag erfordras af .. 219,698:
I afseende på öfrige Moment i detta Betänkande skulle, såsom utgrening af ofvanstående punkter, min önskan i allmänhet vara: att man, i den inom Banken bestående ordningen, gjorde vid denna Riksdag så litet förändringar som möjligt; att likväl, för att uppmuntra Privat-Bankers och Ilypothek-Föreningars uppkomst, man beredde dem lämpliga låneunderstöd från Bankens fonder framför individuel’; att enskildas öfverassignering på Banken sökte förekommas derigenom, att dessa äfventyrliga creditpapper icke finge utställas på mindre summa än 100 R:dr B:co; samt att låneunderstöd genom cassacreditiv icke voro medgifne för individuer, såsom mindre säkra, då de ega öppet i allt fall, att i Bancooch Handels-Disconterne samt i Hör till Banco-Utshottets Utlåtande N:o 16. 55 Privat-Banker söka lån; hvaremot dylika creditiv skulle endast för allmänna Inrättningar och för ofvannämnde Associationer eller Privat-Bank-Bolag stå öppna emot pant af deras grundfonder; samt slutligen, alt Banken i öfrigt sökte sträcka sina biträden egentligen till näringarne, utan att fordra på sina utlåningar ur dess Bancooch Handels-Disconter högre ränta, än sam hittills varit stadgad. Detta allt får vördsamligen jag underställa Rikets Höglofl. Ständers pröfning, i hvilket ändamål jag anhåller, att denna min reservation inom Finance-Afdelningen måtte åtfölja Banco-Utskottets Utlåtanden öfver Rikets Ständers anmärkningar vid Utskotts-Betänkandena N:ris 6 och 8. Stockholm den Junii 1834- Rätt el s er. Uti Herr JSordenankars Reservation: Sidan 1, rad 3 uppifrån, står: på samhällets, läs: i samhällets; sid. 2, rad. 10 nedifrån, står: /;5o millioner , läs: ä5o millioner; sid. 3, rad. 4 nedifrån, står: framryckte, läs: framryckt; sid. 5, rad. 1 uppifrån står: Häremot, läs:
Utskottet, som för öfrigt anser sig böra åberopa hvad 1847 och 1848 års Riksdags Stats-Utskotts under N:o 174 afgifna och af samtliga Riks-Stånden godkända Utlåtande innehåller i fråga om tulloch bränvinsm. fl. bevillnings-medels inlefverering* till Riksgälds-kontoret, får alltså hemställa, att det, rörande bränvinsbrännings-afgiftens omedelbara ingående till och redovisande hos Riksgälds-kontoret; under innevarande riksdag af Herr Björck framställda förslag icke måtte af Rikets Ständer bifallas.» Stats-Vlskollels Memorial N:o 249. Hl: o £49. Anis. till £xp.-Utsk. den 3 Febr. 1858, kl. 11 f. m. Memorial, i anledning af erhållen åter remiss å en i Memorialet N:o SI8 föreslagen voterings-proposilion. (R:gs-Afd.) Borgare-Ståndet har till Stats-Utskottet återremitterat det i Utskottets ofvannämnde Memorial framställda förslag till voterings-proposition inom Förstärkt Stats-Utskott, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande föreslaget statsbidrag för fortsättningen och fullbordandet af Stor-åns upprensning inom Tjellmo socken i Östergöthland; men som de voterings-propositioner rörande denna fråga, hvilka Grefve Lagerhjelkes emot samma Memorial afgifna reservation innefattar, blifvit af de 3:ne öfriga Riks-Stånden godkända och antagna; så är Rikets Ständers beslut, rörande lydelsen af de propositioner, enligt hvilka omröstningen vid omförmälda frågas afgörande inom Förstärkt Stats-Utskott skall verkställas, redan fattadt, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen; hvarom Stats-Utskottet, i anledning af den erhållna återremissen och till följd af stadgandet i Riksdags-ordningens 49 § 4:de inom., ansett sig böra härmed Borgare-Ståndet underrätta. Stockholm den 3 Februari 1858. Bih. lill R. St.
Denna särdeles fruktbara bygd hade, för vidare utveckling af sitt jordbruk och af boskapsskötseln, behof dels af lättad afsättning för sina produkter, hvilken försvårades genom det långa afståndet af ända till 7 mil frånötockholm och 8 till 10 mil från bergslagen, hvarigenom äfven priset fördyrades på de förnödenhetsvaror som derifrån hämtades, dels ock af tillgång på skogsprodukter, på hvilka inom denna bygd vore fullkomlig brist (hvilket omdöme dock, enligt kommitterades förmenande, icke i allmänhet gäller om Bro och Håbo härad). Byggnadsmaterialier och bränsle måste af invånarne hämtas till hösa pris på ett afstånd af 3 till 4 mil, hvilket försvårade nya bosättningar, föranledde brist på arbetare och motverkade alla byggnadsföretag. Genom nödvändigheten att underhålla den stora mängd hästar, som erfordrades för produkternas forsling, förtärdes eller förspilldes en stor del af det foder, som, till större nytta för ladugården och jordbruket, kunde användas till boskapens underhåll, oberäknadt den tid som under forslingen ginge förlorad. För denna sydliga del af länet vore den stora stråkväg, som, gående från Stockholm och vidare genom Grans socken, sedermera delade sig i fyra särskilda delar — nämligen : en öfver Örsundsbro till Upsala, den andra öfver Dalelfven till Gestriklands bergslag, den tredje öfver Sala och Hedemora till Falun, och den fjerde förbi Ekolsund till Westerås —, den enda af naturen sjelf angifna väg. En jernväg från Stockholm, hufvudsakligen i samma rigtning med denna mycket befarna och inom 5 till 6 mils utsträckning af 150,000 tunnland åker och äng af den bördigaste beskaffenhet omgifna väg, skulle för de derifrån utgående mångfaldiga produkter bereda en lättare tillförsel till hufvudstaden samt öfver Sala befordra afsättning till bergslagen för dessa produkter, jemte det den för den skogsbehöfvande slättbygden öppnade tillträde till den ofvanför liggande skogstraktens alster.
271 eller annai salt utfinna ett medel för att ytterligare erhålla sådana obligationer, hvilket jag icke kan annat än godkänna, så återstår ju den enkla utvägen, alt man ifrån Banken till Riksg.- cont. öfverflytlar fastighelsbelåningen, hvilket af flere ledamöter inom della Ständ påyrkades, då första hetänk. förevar, och hvilken öfverflyllning äfven blifvit yrkad af åtskillige ledamöter inom de andra Stånden, ehuruväl den icke lyckats tillvinna sig BancoUlsk:s bifall. Ilar är i alla fall icke nu fråga derom, och jag nämner detta blott i förbigående. Pä grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om afslag å ifrågavar. mom. Frih. Cederström: Det har icke utan förundran för mig inträffat, alt Gr. Gyldenstolpe, såsom ordförande i Consl.Utsk., har ansett det icke stå i strid med 72 § Reg.F. alt utgifva obligationer ifrån Riksg.cont. af bancovinsten. Den värde talaren kan icke vara okunnig derom, alt de obligationer, Banken äger ifrån Riksg.cont., äro lemnade i betalning för de förskotter, som under kriget år 1809 af Banken lemnades och först långt efteråt på 30- lalel blefvo genom obligationer lill fullo betalta. Detta var betalningen för en skuld, dä deremot de obligationer, som nu äro ifrågasatta, skulle utgifvas lill återbärande af en del af bancovinsten, som, efter lagarna för Banken, skall aflemnas ad publicos usus, och sorn allsicke involverar på myntvärdets upprätthållande.
För min del förenar jag mig uti den åsigt Herr Grefven och LandtMarskalken yttrat, i anseende till det särskildta förhållande, att ifrågavarande Betänkande under särskilta punkter innehåller flere från hvarandra helt och hållet skiljda Förslag; och då efter min öfvertygelse Betänkande och Förslag ingalunda äro synonyma, finnér jag Herr Grefvens och LandtMarskalkens framställning så mycket lämpligare, som den ej allenast medför det redigaste sättet för sakens afgörande, utan ock är fullkomligt öfverensstämmande med Grundlagens föreskrift, gtt framställa hvart Förslag för sig. Herr Crusenstolpe: Jag vill icke med de värde Talarne tvista, om Betänkandet är ett ting eller oting; jag anhåller blott, att det må behandlas lagligen, och jag förnyar min begäran, att få veta den Grundlags §., sorn nu tillåter en behandling efter olika method mot den, som för några dagar sedan var gällande. Den 18 Julli e. ra. Friherre Boije, Ludvig: Jag anhåller att få uppläsa 54 §. Riksdagsordningen: ”Då proposition , till fattande af ett definitift beslut (och delta kan ju äfven blifva definitift) öfver en Konungensframställan, eller ett Betänkande, eller en af enskild Riksdagsman väckt fråga, är med Ja och Nej besvarad, och anmärkningar i saken, under discurserne , gjorde, bör propositionen inrättas i enlighet med dem; och skulle målet, under discurserne, skiljas uti flera delar, hvaröfver särskilde anmärkningar göras, då skall, enär sådant äskas, proposition öfver hvardera delen särskildt anställas. På lika sätt förliålles, om f örsta propositionen på någon Konungens framställan eller ett Betänkande eller annat mål, som flera delar innefattar, blifvit med Ja och Nej besvarad Friherre Boije, Fredrik: Jag tror mig i sanning icke vara särdeles klyftig, men jag tilltror mig likväl, att kunna läsa Svenska, ehuru jag är född i Tyskland. Jag anhåller derföre, att få uppläsa rubriken af ifrågavarande Betänkande. Der står: ”Memorial med Betänkande i följd af Stats”RådsProtocollens fullbordade granskning.”
I dessa sångstycken var nämligen, både för sjungande och för hörande, poesien alltid hufvudsaken; musiken gjorde dervid ej större anspråk, än att erbjuda henne sin tjenst såsom en beledsagerska, som hos den större allmänheten underlättade hennes presentation. Derföre var ock ingen då belåten med, att afsjunga eller afhöra blott första strophen af orden. Voro ock stropherna aldrig så många, – liksom t. ex. i Franzéns ballad ”Det var i Saimen på en ö”, – man genomsjöng dem samtligen; af det skäl, att just orden, med sitt innehåll af händelse, känsla, vemod, rolighet, öm eller leende verldsbetraktelse, ansågos för något synnerligen maktpåliggande att förnimma. Så till vida, befann man sig ännu på de gamla Folkvisornas ståndpunkt; hvilken ock – så till vida – är Bellmansvisornas. Men den är ock, i sjelfva verket, hvartenda af musik beledsagadt lyriskt poems. Att af ett sådant, när det (såsom vanligen) består af flera stropher, afsjunga blott den första (eller, på sin höjd, blott ett par), ger lika mycket begrepp om poemet, som man erhåller om ett musikverk blott genom spelandet af dess första takter; ty qvädets poesi ligger just i dess fullständighet, dess helhet; den fortgår medelst helhetens utveckling i ett oafbrutet crescendo, och sammanfattar först i och med afslutningen sitt väsendes fulla uttryck. Om vi af den äldre tidens klassiska visor utvälja till exempel en, som ännu någongång plägar sjungas, Valerii ”Jag helsar dig, fredliga flagga”: hvad är deraf den första strophen utan de följande? utan alla? Och att icke dessmindre afbryta vid den, – hvilken barbarisk stympning!55 Men så väl den nu vid dylika tillfällen allmänna minneslättja hos de sjungande, för hvilken slik sedvana är beqvämast, som ock de åhörandes förnöjsamhet dermed, ådagalägger öfvernog, huru likgiltig för bådadera sjelfva poesien, såsom sådan, är.
Den magra gestalten med dess snabba, vexlande rörelser, det långlagda ansigtet med dess lifliga minspel och qvicka ögon tillkännagåfvo ett sanguiniskt temperament, ett fladdrande lynne; men på samma gång tydde den krökta näsan, den tunna, något framstående underläppen och spetsiga hakan på en ovanlig grad af slughet och skarpsinnighet, likasom den höga och breda pannan på en öfverlägsen intelligens. Hans ansigte var infattadt i ramen af en väldig allongeperuk, den han, för att dölja sitt grånande hår, sällan aflade ... icke ens i ensamheten, ty, såsom han sjelf förklarade, han ville ej, att spegeln skulle påminna honom om krafternas aftagande, just under en tid då han så väl behöfde dem; denna vördnadsbjudande hufvudprydnad nedföll i ett svall af lockar öfver en fotsid himmelsblå nattrock, den han välbehagligt svepte omkring sig, i det han tog plats i en beqväm länstol och anvisade sin gäst ett dylikt hvilosäte i sitt grannskap. Sedan de vanliga artighetsformlerna blifvit vexlade, uppstod riksrådet, som i allmänhet hade svårt för att i några minuter sitta qvar på samma plats, ringde på en kammartjenare och befallde denne hemta ett par flaskor Burgunder och tillsäga kocken om en supé. Burgundern kom. Medan de första glasen af det förträffliga vinet tömdes, gick samtalet ännu något trögt, men tilltog i liflighet, allteftersom djupet i den först öppnade flaskan minskades. Det var dock hufvudsakligen å riksrådets sida denna liflighet förspordes. Med en lätt och behaglig stämma ingick han på åtskilliga ämnen, som visserligen icke berörde de angelägenheter, för hvilka denna sammankomst egde rum, men, såsom angående riksrådets enskilta förhållanden, måste bidraga att framkalla den förtrolighet och öppenhjertighet, som här, mellan fyra ögon, ömsesidigt önskades. Det vigtigare samtalet uppstod först sent på aftonen, sedan supéen var undangjord, vid det förtroliga skenet af några vaxljus och under fortsatt, ehuru icke öfverdrifvet pokulerande.