Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag liar litat på Grefve von Flåtens yttrande, oell då Herr Grefven försäkrar oss om Ganalens förmåga, att betala hvad Staten derå kostat, följer deraf cstridlgt, att den nu ifrågavarande förhöjningen å ActieCapitalet ej kan äga rum, utan att derigenom efterskänkes en rättighet, som Staten förut sig förbehållit, och dertill lärer ej några gällande skäl förefinnas. Herr von Hohenhausen: Herr Stråle har redan sagt, hvad jig ämnade yttra. Jag får blott tillägga, att, ehuru jag ej vill bestrida den ined. borgerliga anda, som rådde hos dem, hvilka tecknade sig till CanalBolaget, måtte likväl ej uppoffringen hafva varit så stor för dem, då de betingade sig 5 procents ränta under arbetsåren. De, soto låna till Staten emot obligationer, erhålla ej mera. Detta Bolag fick äfven en Discont, hvars vinst kunde gå ganska högt, och det betingades, att Cmalen skulle gifva Actieägärne 9 procent, innan Staten deraf fick draga fördel för sina tillskjutna Capitaler. Emedlertid visar SöderTelje canal ett annat resultat, och de stora uppoffringarne för Götha Canal, som lära gå till en inbetalning af knappa 3 fjerdedelar af den tecknade summan, synas ej vara så Öfverdrifna, att ej hvad Riksens Ständer gjort under flere år, kan sägas vara vida mer än fullt motsvarande. Jag tror ej eller, att det kan sägas vara att våldföra Bolagets rätt, hvad Utskotten föreslagit, att åt Bolaget öfverlemna fördelen af Canal-vinsten. Det ordet våldföra tyckes redan vara en början tili en py protest, och den värde Talaren, sorn 40 6 ven iy Otto lier c. ///. yttrat det, har ytterligare påmint om de kränkta xättigheterne, och att om man ej vidare vill kränka Actieägarnes rätt, bor man tillåta dem, att öka sin insättning till 120 procent. Jag finner likväl, att Riksens Ständer roed godt samvete kunna vägra det.
(Rgs-Afd.) Då, enligt hvad Riksdagsfullmäktigen Per Erik Andersson från Westerås län, uti en inom Bonde-ståndet väckt motion, yttrat, den genom åtskilliga allmänna författningar beviljade eftergift af mantals-penningarne för dem, sorn uppförde byggnader af slen i stället för trähus, icke kunde anses såsom något tillfylieslgörande understöd eller någon sådan fördel, som kunde föranleda till företagandet af stenbyggnader, men de numera medtagna skogarne samt den derigenom uppkomna bristen på byggnadsoch stängselvirke inom flera örter fordrade att boningsoch ladugårdshus m. fl. byggnader på landet blefve uppförda af sten och icke vidare af träd, bar bemälde motionär föreslagit, att Rikets Sländer måtte anvisa en viss summa för att mot ställd sådan säkerbel, som af Rikets Ständer föreskrefves, kunna användas lill ränlefria låne-understöd. ät allmogen i de skoglösa orterna, hvilka lån borde återbetalas under en tid af 15 å 20 år och företrädesvis tilldelas dem, som ämnade uppföra ladugårdshus af sten, men för öfrigt tillhandahållas för andra stenbyggnader samt äfven för anläggningen af hägnader utaf sten; och borde låneunderstödens belopp bestämmas efter undersökningar, som af gode män blifvit anställda. Siats-Utskottet, som genom erhållen remiss å denna motion fått sig ålagdt att sitt yttrande deröfver lill Rikets Ständer afgifva, fåp i sådant afseende förklara, att Utskottet anser uppförandet af de i motionen omförmälda byggnader ingalunda kunna räknas till sådana föremål, hvartill de för stats-utgifternas bestridande afsedda tillgångar böra användas; samt ,att Utskottet derföre finner sig icke behöfva uttala sina åsigter angående nyttan och ändamålsenligheten af den utlåning utaf pllmänna medel, sorn motionären föreslagit, samt beskaffenheten och verkställbarheten af de kontroller, hvilka för denna lånerörelses vederbörliga handhafvande skulle erfordras; hvadan Utskottet, utan att ingå i en närmare utveckling af de anmärkningar, som förekomma emot det af motionären framställda förslag, anser sig böra hemställa, att något afseende derå icke må fästas.
Majit i nåder godkännes, dels den uti mom. 8:0 litt. e) intagna föreskriften att, der bidraget utgår sorn lån, godkänd borgen eller säkerbetshandling för den afgifna skuldförbindelsens uppfyllande bör aflemna», har E. K. Majit uti den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit den förändring, att, då statsbidrag beviljas städer och menigheter, dessa må befrias från skyldigheten att, utöfver förpligtelserna i arbetskontraktet eller skuldförbindelsen, ställa borgen eller annan säkerhet.— Rikets Ständer, som ansett betänkligt att göra någon ändring i fråga om skyldigheten att aflemna säkerhet för erhållna lånemedels återbetalning samt för fullgörandet af derför afgifna skuldförbindelser, helst svårighet understundom forde möta att under den längre tid, som åtgår lör dylika medels återbetalning, i händelse af behof kunna erhålla snar exsckution, derest icke vissa personer äro för lånemedlens återbetalning ansvarige eller annan lämplig säkerhet derför blifvit ställd, hafva deremot funnit den af E. K. Majit föreslagna befrielse för stad eller menighet från skyldighet, att för arbetskontraktets fullgörande äfvensom för lvftade medels återbäring i händelse af kontraktsbrott ställa särskild säkerhet, böra kunna medgifvas, enär dylika kontrakter i allmänhet äro undertecknade af direktioner eller utsedde komiterade, hvilka, intilldess arbetet blifvit afsynadt och godkändt, kunna tillhållas att behörigen fullgöra de stadgade kontraktsvilkoren; och hafva Rikets Ständer, på sådan grund, ansett, den uti mom. 6:0 äfvensom i mom. 8:0 litt. b) af E. K. Majit föreslagna förändring böra ega rum, hvaremot Rikets Ständer bibehållit oförändrade de hittills gällande föreskrifterna i litt. e) af sistnämnda moment. I fråga 0111 tiden, inom hvilken de arbetsföretag, för hvilkas utförande allmänna medel under denna riksdag beviljats, böra påbörjas, hafva Rikets Ständer, i enlighet med hittills iakttagen grundsats, att arbetena böra vara började inom slutet af det år, då nästa lagtima riksdag inträffar, uti mom. 13:o infört året, 1865. Enligt mom.
Militära boställen, angående deras indragande till Stats-Verket emot beviljande af förhöjd penninge-lön till militär-tjenstemännen: B. VHI. 16, 164, 204, A. 207- Militära tjenstemän, angående förändring i uppbörds-sättet af indelta räntor, anslagna till —: B. V. 58, 231, A. 238, E. VL 37. Militär-tjenstemännen, angående beviljande af förhöjd penninge-lön till dem emot deras boställens indragande till Stat-Verket: B. VIII. 16, 164, 204, A. 207. Minderåriga personers användande vid fabriker och handtverk, angående tillägg till Kongl. Ministeriel styrelse, angående Kongl. Theaterns ställande under en sadan: B. IX. 205, 367, A. 367. 152 — M — Minnestal, angående hållande af ett sådant i anledning af 300:de årsdagen af Konung Gustaf Wasas död: X. 284, 286; — angående dess tryckning; motion af Herr Carl Christian Estenberg: se Motioner. Missväxt-år, angående åtgärder till behöfvandes undsättning i —: I. 115, K. 120: B. VIII. 90, 165, 219, A. 219; E. Mjöloch såg-qvarnars beskattning, angående förändrade grunder derför: lil. 150 152, R. 156; B VI. 87, 383, 516, A. 519; B. Moder-församling, angående förändrade bestämmelser i afseende på villkoren för kapell-församlings skiljande från —: B. III. 638, 662; A. IV. 13. Montgomery, Carl Hampus, dess yttranden: I. 160, 222. Mosaiska trosbekännare, angående rättighet för dem att besitta fast egendom å landet; motion af Friherre Wilhelm Fredrik Tersmeden: se Motioner.
December l8i7* if ckt under N:r 13 i I:sta Samt. sid. i^I, sohl bör vara 145, blifVer har utesluten.) Då, i följd af Remisséri, Utskotten nu gå i att, öfver denna Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, meddela yttrande, anse Utskotten sig börd fästå Riksens Högloft. Ständers uppmärksaötlifct derpå, att, enligt hvad uti samma Proposition närmare finnes utredt, Färentuna Härads befrielse från Rotering, emöt utgörande af dé derföre ålagde skyldigheter, ej mindre för Kronan ät vida förmånligare ari om Hemmaneri derstädes, .efter Vanlig Röterings-grUnd till Rotering indelades, än ock instämmér med Häradets, genom dess Fullmäktig vid 180g års Riksdag yttrade Önskan; och som häraf ett dubbelt skäl företer sig till samma Härads bibehållande vid ofvanhämnde frihet, samt härtill äfvert kommer, att, vid regleringen af de, intill nästa Riksdag påräknade Stats inkomster , hvarom Betänkande redari blifvit af Stats - Utskottet afgifvet, och af Riksens Högloft. Ständer godkändt* '3428 Stats-och Besvärs-Utskottens Betänkanden! den af Hemmanen i berörde Härad för Rotefriheten hittills erlagde Spanneniåls - afgift blifvit i beräkning tagen; så finna Utskotten sig äga full anledning tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, det må, äfven sedan de om Kurigegårdarne och Kronolägenheterne i ineranämnde Härad afslutade Arrende-Contract gått till ända, Rotefriheten för Häradet få fortfara emot fullgörande af de vilkor, som derföre redan stadgade äro; hvarom, i händelse af bifall till detta Utlåtande, som Riksens Höglofl. Ständers pröfning vördsamligen underställes, Riksens Höglofl. Ständer torde hos Kongl, Maj:t böra underdånig anmälan göra. Stockholm den 15 Maj 1818- N:r 248* Riksens Högloft.
Meningen kan ej vara sådan, utan lärer i slikt fall, som ofvan uptagits, böra dömas på en gång efter både 14 och 15 gg, men jag fruktar att af tio domare knappast en skall våga en sådan tolkning, och jag anser derför en förändrad redaktion af 15 g:n vara af högsta behof påkallad, derför jag anhåller om propos. på återremiss. Hr Carleson: I ani. af anmärkningen mot den sista straffbestämmelsen i g:ns sista morn., liiläter jag mig enahanda erinran som vid g 8, nemi. att här är fråga om bestraffandet af misshandeln endast såsom bidragande orsak till något mindre lyte och att tillika bör tagas i betraktande stadgandet ig 7 0. För att undanrödja allt missförstånd, torde likväl måhända någon redaktionsföräqdring vara nödig och en återremiss följaktligen böra ske. g:n återremitterades. IV. H. n 338 1>«ii 24 Mars t. m. § ifi. Bifölls. § 17. Hr Nordenfelt, Enar: Då ingen annan gjort någon an märkning mot denna §, kan jag ej underlåta att göra detsamma. Det förefaller mig svårt att fatta den tankegång, som ledt derhän, att då man för sådana förbrytelser, som i 14 § äro Dämnde och hvilka kallas ringa, kan stadga ett straff af ända till 200 Bdr böter eller fängelse under t. o. m. 6 månader, för en sådan förseelse, som i denna § omtalas, utöfvad af den som har rätt att tilldela aga, icke bestämmes något straff. Det är visserligen sannt att husagan i allmänhet är borttagen; men det finnes likväl en stor del personer, som stå qvar under denna aga ; barn stå under föräldrars aga och i skolorna stå barnen under lärarnes o. s. v. Att nu genom en lagbestämmelse säga att, i fall dessa ägande personer låta sig af sin vrede föranlåtas till misshandling, de skola vara strafflösa, synes mig vara i hög grad oriktigt och klandervärdt. Jag har ej mycket hopp att genom min framställning kunna åstadkomma något, men vill i alla fall nedlägga min allvarliga protest mot förslaget.
Jag ager icke skicklighet dertill och vill således afhålla mig derifrån. Jag vill blott ingå i sjelfva grundide'en. Åtskilliga anmärkntr hafva blifvit gjoida emot de sammansatta Utskms betänkande. Här har blifvit yttradt, att Utskln borde hafva ingifvit ritningar samt project på beskaffenheten och utseendet af cellerna m. m. Att icke Utsk:n gjort det, anser jag ganska riktigt handladt, ty man kan icke fordra, att medlemmarne af dessa Utsk. skola äga den kännedom härutinnan, Den i5 Januari. |65 ali en af dem uppgjord ritning eller af dem uppgjorda projecter skulle kunna blifva antagna. Jag anser detta hafva varit omöjligt, och önskar i följe deraf, när detta betänk, med eller utan förändringar blir antaget, att det må lemnäs till K. M:s eget bedömmande, att, efter vederbörande auctoriteters och sakkunnige personers hörande, i dessa fall bestämma. Här är äfvenledes yttradt, att den af Utskrn projectvis uppgifna kostnad för hvarje cell, enl. Utskrns i deras eget betänk, yttrade åsigt, kanske icke vore så riktig; men jag förmodar att Utskrn häruti hafva följt det i samma betänk, anförda yttrande af Stockholms stads styrelse, sorn haft för afsigt att här i staden uppbygga ett större häkte med celler, för hvilka en viss kostnad blifvit beräknad. Här slår nemi., pag. i i, sagdt, att Stockholms stads styrelse anmält sig hafva varit betänkt att uppbygga ett större häkte med celler, hvartill 2:ne särskildta kostnadsförslag nied tillhörande ritningar blifvit upprättade, ”del ena för ett fängelse med ta5 celler att uppbyggas å en staden tillhörig invid rådhuset belägen tomt, hvarför kostnaden beräknats till 100,000 irdr.” Denna beräkning blir vida större, än den som Utsk:n i deras betänk, föreslagit för de celler, som enligt samma betänk, nu skulle i fängelserna inrättas. Alltså anser jag, att Utsk:n åtminstone haft något skäl för den projerterade calculen.
Skall någon förändring göras, vore bäst att helt och hållet taga bort alla emeritilöner och låta professorerna, i likhet med andra tjenstemän, inkomma på allm. indragn. staten. Derom är nu icke fråga; men att stadga, det professorerna, med så höga löner, skulle framför andra statens tjenare få hela lönen i pension, derföre torde svårligen något giltigt skäl kunna framläggas. Jag anhåller om bifall till punkten. Hr v. Ehrenheim: Efter' mitt omdöme finnes i den sär skilda organisation, som är "gifven för Akademien, ett stort praktiskt skäl, att icke säga en ren praktisk nödvändighet, att höja emeritilönerna till samma belopp sorn de tjenstgörande professorernas löner. Om en professor beböfver tjenstledighet, fullgöres hans tjenst utaf docenter och adjunkter, utan att den ringaste minskning sker i hans inkomster. Andra tjenstemän deremot måste upoffra en del af sin lön åt vikarier. På detta sätt blir universitetet lidande, då lärarne äro sjukliga och vikarierna måste åtnöja sig med en lumpen aflöning. Det skäl, Hr Skogman anfört, eller att endast ett visst antal emeritilöner finnas, synes äfven tala för bifall till Prof. Selanders motion. För öfrigt lemnar jag derhän lämpligheten af den princip, att pensioner för tjenster, som äro aflönade med mer än 3000 rdr, i allmänhet böra utgå med lägre belopp än lönen. Den må visserligen för högsta löner och för de platser, som äro förenade med representationskostnader, vara riktig, men till denna klass kunna icke professorer hänföras. Jag anhåller om bifall till Prof. Selanders motion. Hr Olivecrona: En föreg:de talare har yttrat, att under nuv:de förh:den skulle redan professorerna vid rikets universiteter vara i bättre ställning än andra civila tjenstemän, ithy att de vid afskedstagandet behålla sina fulla löner, under det andra tjenstemän endast få 80 procent. Det är sannt att f. n. går så till, derigenom att man vid hvarje tillfälle särskildt hos K.
(Adelns säterier, ladugårdar och rå- och rörshemman hade genom privilegierna blifvit befriade från all kontribution); » frälsebonde 1 samt af skatteoch kronobonde 2 d:r för hvarje helt hemman; » kronoräntor, förpantade före år 1700, samt af intressen å äldre kronofordringar hvar fjerde penning; » de från rotering befriade postbönder, lotshemmans innehafvare och gästgifvare 2 d:r; » frälse mjöloch sågqvarnar 2 d:r för hvart par stenar, eller en daler, då qvarnen endast gick höst och vår, samt af mjölnaren dessutom 2 och i sednare fallet 1 d:r; » bergslager i allmänhet samt hvart och ett bruk enkel kontribution; » arrendatorer 2 procent af arrendesumman; » löner och underhåll hvar tionde penning; hemmansräntorna borde härvid beräknas efter kronovärdering; » Biskopar, Superintendenter och Stadspastorer likaledes tionde delen utaf deras underhåll och lön, men af Lektorer och »Skolebetjenler» samt ringare akademibetjente m. fl. endast tjugondedelen; » Kyrkoherdar på landet 15 d:r för hvarje 64 besutna hemman, samt af Kapellaner och Klockare hälften af 1718 års kontribution; » adelns torpare och husmän 1 d:r och af andre torpare samt sockenhandtverkare 2 d:r, utom de sistnämndes gerningsören; » alla friska inhyseshjon i städerna och på landet samt försvarskarlar, tröskare och dikare 6 d:r; för enskildes betjening och tjenstefolk samt manufakturarbetare hvar tionde penning af lönen, då denna utgjorde minst 60 d:r s:mt, och då lönen vore mindre eller ingen, äfvensom för allmogens hemmavarande barn öfver 15 år, 1 d:r för mansoch i d:r för q vinsperson; » handtverksgesäller i städerna och lärlingar öfver 15 år 1 d:r; af indelta underofficerare, ryttare, soldater och båtsmän tjugonde penningen af hvar och ens lön; » borgerskapet en särskild kontingent, bestämd till 90,000 d:r; » alla, som i städerna egde mer än ett hus, tjugonde penningen af den verkligen uppburna hyran.
Och jag vet nu, hur föga jag en gång känt mig själf. Jag trodde mig stark och duglig för världen, jag trodde mig oöm för slag, stark i motgången, lämpad för det lif, som hvirflar genom storstadens labyrint. Jag trodde allt detta, och som en slagen man ser jag tillbaka på mitt lifs alla missräkningar. Jag ser därpå utan bitterhet och utan vrede. Ty i denna omgifning dör hatet af brist på näring, och under dessa gamla träd, hvilka skugga mina ensamma vandringar, hvilar något af de döda generationernas ro, som utplånar all personlig hätskhet. Jag går här och tänker på, att jag en gång trodde mig lefva för nyttan. Slutande hjärtat till för alla de röster, hvilka tillhviskade mig, att jag reducerade min ungdoms bästa förhoppningar, grep jag otåligt det mest närliggande och det enklaste för att finna ett utlopp för den dådlust, hvilken blott ville öfva sina krafter för att bli viss på sig själf. Jag stred för att göra nytta. Jag svärmade för att göra nytta. Jag drömde om nyttan med ett fantasteri, som blott den förälskade kan inlägga i känslan för sin passions föremål. Och jag lät detta mitt svärmeri krympa samman, till dess att det gjorde mig till sämre än en dagaträl, och af fruktan för de stora orden och frasernas idealism genomförde jag reduktionen af alla lifvets värden, till dess att jag tvang mig själf att sätta likhetstecken mellan reformatorns kamplust och den äregirige lycksökarens oppositionsbegär, mellan en älskande kvinnas hängifvenhet och slinkans lättfärdiga beredvillighet, mellan tänkarens ideal och populärfilosofens lilla sträfvan, mellan skaldens drömmar och kåsörens lättantändliga entusiasm, mellan stort och smått, högt och lågt, ondt och godt. Jag tvang mig till att se världen som genom en omvänd kikare, och jag gick, utan att ana det, kompromissens väg, när jag böjde mig själf under förhållanden, som jag tyckte mig ej kunna ändra. Men inom mig lefde dock något, som var motsatsen till alla teorier.
Att Svenska Styrelsen hittills ej förhöjt dessa umgälder för främmande till fullkomlig likhet, härrör väl förnämligast deraf, alt en sådan reciprocitet skulle vara oss sjelfva skadelig, och minska antalet af främmande skepp, hvilka, ehuru de påstås göra intrång i vår sjöfart genom det de afhämta vissa fäderneslandets produkter, icke anses göra det genom afhämtandet af de öfriga; och flere patriotiske män, som nu yrka reciprociteten i Skepprumgälder för de utländska fartyg, som exportera våra 620 Besv. och Ekon. Utsk. Belänkanden. trädvaror, skulle säkert Hnna densamma skadelig för vart handelsinteresse, vid exporten af jern och andra Svenska produkter, Sådant är i allmänhet förhållandet af den så ofta yrkade reciproeiteten, och jag hemstället till hvarje oväldig man, om deruti finnes någon rättvis anledning att inskränka handelsfriheten med en af Rikets produkter, mer än med alla de öfriga, Ibland de mest åberopade skäl emot export-friheten af Skogseffekter med utländska skepp, är det påstående, att denna frihet, såsom stridande emot produktplakatet, är en privilegiifråga, och som sådan icke kan a£ Riksens Ständer upptagas, än mindre emot samma privilegii innehåll hos Kongl Majit i underdånighet tillstyrkas. Detta alldeles ogrundade påstående, såsom jag längre fram skall bevisa, är ett sätt att söka bifall hos personer, hvilkas upplysning och öfvertygelse e; skulle tillåta dem att understödja ett emot fäderneslandets bästa, och de tydeligaste samhällsrättigheter stridande anspråk, om ej detsamma, framstäldt under karakter af grundlag eller privilegium, ansågs vara af Konung och Ständer orubbeligen sanktioneradt. — Om jag blott för ett ögonblick och emot förhållandet skulle medgifva, att produktplakatet är ett privilegium, en monopolisk rättighet ifrån äldre tider, beviljad åt någon viss klass af medborgare, så skulle först böra anmärkas, att det gifvas rättigheter gemensamma för alla klasser, ännu äldre än produkt*. Besv. och Ekon. Ucsk. Betclnkanden.
Upphörer all bestraffning för affall; så skulle jag tro det vara högst nödvändigt, att med strängt handhafvande af det redan gällande förbudet mot skolor, der undervisning lemnäs i annan än den rådande religionen, dessutom icke tillåta religionslärare af främmande bekännelser att i landet inkomma eller vistas till större antal, än som vederbörligen pröfvas nödigt för lärokallets skötande i deras här varande församlingar, samt ålägga dessa religionslärare att, vid äfventyr att genast från landet förvisas, afhålla sig från ett redan förbudet omgänge med personer utom nämnda församlingar i afsigt att bibringa dem kännedom af dessas religionslära eller föranleda deras öfvergång till samma församlingar. Vidtages åter icke en sådan lagstiftning, eller misslyckas den; da inser jag ingen annan utväg, än att straffa de affälliga. Fråga blir då endast, om straffet behof ver i hela sin stränghet bibehållas. Jag tvillar dock, att någon annan mildring deri vore lämplig, än fängelse, så vidt detta må anses lindrigare än Jandsilygt. Hvilketdera en sakfälld skulle heldre välja, om valet lemnades honom, kunde ankomma pä enskildt tycke eller på tillfälliga omständigheter. Kanhända vore då ett sådant val icke olämpligt. Så vida fäugelsetiden icke öfverstege ett år, torde väl de fleste vilja dermed lösa sig från landsflygten. — 76 — Men jag har att möta ett inkast, sorn jag hittills sparat. Anspråket på obegränsad religionsfrihet härledes af de flesta bland dess försvarare från 16 § i Regeringsformen, hvarigenom redan skall vara föreskrifvet, ehuru det ännu icke kommit tili efterlefnad, att den fullkomligaste religionsfrihet äger rum; ty detta är, hvad som skall ligga i klara ordalydelsen af denna §, hvilken bjuder, att »en hvar må skyddas i utöfningen af sin religion». Jag har ej kunnat biträda denna mening, hvilken i synnerhet påstås stödja sig på riksdagsförhandlingarna vid Regeringsformens antagande. Jag har fast mera trott mig finna, att om det åberopade stadgandets syftemål skulle varit att bevilja en hvar full frihet till val af religion, meningen då icke vore rätt och begripligt i lagtexten uttryckt.