Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men likväl är det förhållandet med stål, alla slag Den 2 Juni f. m. 273 slag till 3 r:dr för 100 få stapelstadsvigt. Enl. nu gällande tulltaxa kostar utförsel af gjutstål endast 2 r:dr för 100 få stapelstadsvigt. Utsk. kan likväl försvara sig dermed, att det sammanfört alla slagen af stål, nemi. gjutstål med 2 r:dr, grafstål med 5 r:dr och andra slag med 3 r:dr. Men när dessa införselafgifter sammanläggas, så utgöra de 10 r:dr och delar man dem med 3 sä erhålles 3^ r:dr. Då nu denna summa är större än 3 r:dr, så kan Utsk. på det sättet försvara sig. Men som stål är en vara, af den betydenhet, serdeles för tillverkningen i Eskilstuna, att särskilda tullafgifter för de olika slagen torde böra bibehållas: så får jag vördsamt hemställa, om icke Hr Gr. o. Landtm, samt Ståndet ville tillåta att artikeln stål undantoges ifrån de öfriga beredningsämnen, när den återstående massan på en gång företages till pröfning. Hvad cacao beträffar, så torde den jemväl böra undantagas, men af ett motsatt skäl, emedan han, såsom hörande till öfverflödet, nog kan tåla en högre tull. Denna artikel är likväl obetydlig, så att i afseende derå, yrkar jag ingen serskild propos. Men om Hr Gr. o. Landtm, finnér för godt att göra propos. om stålets undantagande: så får jag sedan yttra mig om de öfriga artiklarne. Hr von Hohenhausen: Jag anhåller att serskild propos. äfven måtte göras å cacao, emedan det alldeles icke står i sammanhang med de öfriga artiklarne, ty deraf males chocolade, som sedan kokas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Då de åtgärder, Domkapitlet sålunda föreslagit för beredande af tjenligare lärosalar och större utrymme för läroverkets betydliga bibliotbek och öfriga samlingar synts vara både behöfliga och väl beräknade, har Kongl. Majit, som antagit dels att med inbetalningen af de 20,000 R:dr, hvarmed skulle inlösas ett domkyrkan tillhörigt stenhus, kunde utan olägenhet tills vidare anstå, dels ock att, derest en förhöjd terminsafgift varder till förmån för stiftets byggnadskassa påbjuden, den deraf härllytande inkomsten blefve tillräcklig att efter hand gälda omförmälda köpeskilling, till följd hvaraf det bidrag, som af Staten för ändamålet erfordrades, möjligen kunde med nämnda belopp minskas, föreslagit Rikets Ständer, att i och för verkställande af nödiga förändringar å Strengnäs läroverkshus äfvensom å den byggnad, hvilken till förvarande af läroverkets bibliothek och samlingar är afsedd, anvisa ett i rund summa utfördt belopp af 50,000 R:dr. I sammanhang med denna nådiga framställning har Utskottet till behandling förehalt en inom Preste-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion (N:o 91), deruti Biskop Annerstedt hufvudsakligen anfört, hurusom Strengnäs läroverk i afseende på lokal vore mera vanlottadt än något annat läroverk. De lägre klassernas rum vore ytterligt små och låga, så små att, under den kalla årstiden, då ingen ventilation under lektionstimmen vore möjlig, inom en fjerdedels timma, ljus och lampor brunno med ett matt och dunkelt sken. 1 den enda större lärosal, som läroverket egde, läste de båda öfversta klasserna, hvardera med två skiljda läseordningar, tillsammans. I samma rum måste äfven dispenserade från lägre klasser inrymmas. Minst fyra, men stundom ända till åtta lärare måste således i samma rum och samtidigt undervisa i skiljda lexlag. Huru menligt detta skulle inverka på undervisningen vore uppenbart, likaså huru osund den otillräckliga och trånga lokalen måste blifva så för lärare som lärjungar.
Riksdag beviljade anslag äro följande, för hvilka icke serskilde stadganden redan i Keglementet för Riksgälds-Contoret finnas bestämde, att, såsom förslagsanslag, anse, nemligen: ' A 2:dra Hu/vud-Titeln: Cours-difF» renee å Minister-Statens anslag. Papper och omkostnader till Charta Sigillata. Anslaget till medico-legala besigtningar. Dito till farsoters och smittosamma sjukdomars hämmande. Ved, ljuspenningar samt skrifmaterialier och expenser för denna Hufvud-Titel. Reseoch tractamentspenningar för Civile Embets och Tjenstemän. Stats-Utskoltets Utlåtande N:0 463. J 3 Å 5:te Hufvud-Titeln: Cours-difference å den del af anslaget till Fria Konsternes Acaderaie, sora utgår i Hamburger Banco. Anslag till ved och ljuspenningar för denna Hufvud-Titel. A 8:de Hufvud-Titeln: Lyshållning, med flere utgifter, för Kronans hus i Stockholm. Fångars skjuts, underhåll, medicaraenter ra. ra. Reraiss-lage. Observationsoch Uppbörds-procenter. Mantalsskrifnings-provission. Restitutioner. Städers friheter. Förluster genom Canal-anläggningar. Indelningsbrister. Transportkostnader för Stats-Verkets Bergs-effecter. Odlingshjelp m. ra. för Krononybyggare. Å to:de Hufvud-Titeln: Anslaget till Lappmarks Ecclesiastik-Verk. Allmänna Indragnings-Staten. Stockholm den a Maji i835. Ankom till Exp.-Utsk. den 2 Maji. Utlåtande, i anledning af Herr Stuarts, Carl Gustaf, motion, angående åtgärder till minskning i kostnaden för tryckning af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll vid nästkommande Riksdag.
Han kastade tvifvelaktiga blickar på mig. Niilonens hustru, mumlade han därvid för sig själf. I hvad ärende stryker ni omkring så sent, tillsporde han mig därpå. Jag försökte skildra min nödstälda belägenhet. Jag anropade hans förbarmande. Hans hjärta veknade, ehuru Persson var känd som en hjärtlös människa också han. Jag fick bli öfver natten. Då jag uppvaknade om morgonen rådde en allmän uppståndelse i gården. Några karlar, som varit ute på hygge i grannskogen, hade där påträffat ett barnlik, nedbäddadt under nyss brutna grankvistar. Min berättelse för Persson hade dragits fram i dagsljuset och man hade kommit öfverens om, att det var mitt barn, som jag under nattens enslighet afdagatagit. Persson hade därför låtit sända efter länsmannen och denne tog nu hand om mig. Bunden och stämplad såsom en barnamörderska blef jag släpad från gård till gård, innan vi hunno fram till länsmannens bostad. Här stängdes jag in i ett unket visthus. Men jag lyckades slita banden och fly. Jag hade blifvit oskyldigt förtalad. Jag hade intet straff att utstå. Sen dess har jag irrat omkring i bygderna och uppehållit mitt lif så godt jag kunnat. Skulle ej ers nåd vilja bereda mig en ringa lindring i mina vedermödor? Elin Kurck satt stel af fasa. Hon hade hört många sägner om troll och vidunder, de där ströfvade omkring i skog och mark och stälde till allehanda ofog för människor och djur. Var denna måhända en af dessa? Nej! Hon kunde ej vara det. Ur de tärda dragen framskymtade ett ärbart mänskligt anlete. Jag skall försöka bistå er så godt jag kan. Kom till Laukko senare i dag, svarade hon henne, och fråga efter mig. Den olyckliga tyktes belåten med det gifna löftet, ty hon reste på sig och började åter stappla åstad samma väg hon kommit. Efter en stund var det åter tyst omkring Elin och hennes små skyddslingar. Endast fåglarnas kvitter och det lugna vågskvalpet vittnade om lifsyttringarna i den vida skapelsen. Dramat utspelas. Jungfru Kirsti hade i månadtal gått och rufvat på sättet för sina planers utförande.
Utskts ledamöter att vänja sig vid det klander, sorn kan emot dem framställas: denna uppmaning är öfverflödig, ty i detta fall har man vid denna riksdag gått sd långt, att ingen större lärdom hehöfves. Allt hvad jag vet är, att 5o §.‘n Riksd.Ordo., då det gäller frågor om Ständernes Utsk., kan betraktas såsom en död bokstaf, och har jag äfven med deri största köld och kallsinnighet afhört detta klander. Jag beklagar blott, alt Frih. Cederström funnit sig böra stanna på halfva vägen, då han ej fullständigt talat ordet ut; han skulle eljest satt ett R. Sl:s Utsk. i tillfälle att försvara sin åtgärd; men då alla talare förenat sig i anhållan, alt F r i litus framställning måtte läggas till handlingarna, oell jag ej kan begära ett större ogillande deraf å Ståndets sida, inskränker jag mig till alt instämma i /örenämnda anhållan. Gr. Spens, Carl Gustaf; Jag har under denna diseossian länge tvekat om jag skulle begära ordet. Jag har hört meningar, dem äfven jag delar, försvaras, i afseende på Den 26 Maj. 407 del resultat, hvartill Frih. Cederströms första motion skulle kunna leda, och derutinnan har jag ingenting att tillägga; n.ien Hr Frihtn häri dag uppläst ett annat prot., sorn lörer Coust.Utik., och det är i afseende derpå, jag anhåller att få upptaga tiden. Uti det upplasta prot. befinnes jag upptagen såsom reservant, på de af minoriteten inom Ulsk. anförda skäl, hvilka finnas i reciten till prot. framställda i flera sins emellan åtskiljda momenter. Då detta prot. nu får en större offentlighet än jag förmodat skulle deråt egnas, anser jag mig böra framställa förhållandet litet vidlyftigare än det finnes ulredt i nämnda korta recit. När frågan inom Coust.Utsk. förevar till bilall en bloc å den begäran, som blifvit framställd om tryckning af Const.U tskts prot. rörtde Statsrådet, voro meningarne derom mycket delade.
Sunds bro, angående rättighet för Westra Härad inom Jönköpings län, att, för underhållandet af nämnde bro, uppbära roteringsfrihets-afgiften för hemmanet Hallsnäs inom Ramqvilla socken: B. VII. 224, 301, 343, A. 343- Svaga rotar, angående ändring af föreskriften i Kongl. Brefvet den 15 Augusti 1829. om den till dylika rotars understöd bestämda ersättning: B. XI. 258. 288, 297, A. 297, E. 328, Svaga soldat rotar, angående förhöjningen i ersättningen till —: III. 630. R. 640; B. Svar, Kongl. Maj:ts Nådiga, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid innevarande Riksdag antagna grundlags-förändringar, uppläst å Riks-Salen af Hans Excellens Herr Justitiae-StatsMinistern: lil. 351. — meddeladt Expeditions-Utskottet, för att iakttagas vid Riksdags-beslutets uppsättande: III. 351. Svensk Författnings-Samling, angående rättighet för hvarje ledamot af Domkapitel att erhålla ett exemplar deraf: B. III. 87, 136, A. 136. Svenska Adelns Attar-taflor, angående understöd från Riddarhuskassan för fortsatt utgifvande deraf; motion af Herr Gabriel Anrep: se Motioner —, angående fortsatt utbekommande af hithörande utaf Ridderskapet och Adeln beviljade, men af Riddarhus-Direktionen innehållna anslag; motion af Herr Gabriel Anrep: se Motioner. Svenska Akademien, angående inbjudning till llidrierskapet och Adeln att öfvervara firandet af dess högtidsdag: se Inbjudning. »Sverige, Aqvarell-Lithografier och Tontryck», angående anslag till Lithografen Carl Johan Billmark för fortsättande af hans nämnde arbete; motion af Herr Abraham Wilhelm af Sillén: se Motioner.
Det är likväl en sådan fordran man drifver, då man, under grundlös förutsättning, att borgensförbindelsen år 1839 varit preskriberad, förmenar detta bordt hafva leda derhän, att förbindelsens förnyande vägrats, och Kabinettskassan förklarat sig ej mera behöfva vidkännas densamma. Att nyssberörde anmärkning, om än icke saknande vigtig betydelse, likväl ej innefattar något juridiskt försvarsskal, inser jag fullkomligen. Men jag är nog lycklig att, i nu omförmälda punkt, kunna åbei’opa ännu ett förhållande, som oemotsägligen ådagalägger, att Kabinettskassans samtlige ifrågavarande borgensförbindelser, oberoende deraf, huruvida de år 1836 blifvit förnyade eller icke, dock vid min påskrift, den 10 April 1839, varit med full verkan gällande, äfvensom att den åtgärd, man velat föra mig till last, endast skett till verkställighet af en derom i laga ordning meddelad, för mig till ovillkorlig efterlefnad gällande föreskrift. Kongl. Maj:t har nemligen, enligt det till Höglofl. RiksRätten förut i saken ingifna Protokoll af den 17 Mars 1839, i nåder anbefallt mig, jemte tillförordnade Chefen för KolonialDepartementet, Hr StatsRådet Ihre, ätt förnya de ifrågavarande obligationerne, samt dervid uttryckligen förklarat, att denna förnyelse afsåge, så väl sjelfva skuldförbindelserne, som ”fortvaron af KabinettsKassans ansvarighet.” Då man härvid ihogkommer, att Konungen är Den, under hvars omedelbara höga disposition KabinettsKassan lyder, oell hvilken således måste ega att, å Kassans vägnar, i främsta rummet ingå och erkänna förbindelser, lärer man ovillkorligen skola finna, alt Kassans omförmälda borgen icke kunnat anses vara upphörd i den stund, då Konungen, medelst nyss anförde befallning, tillkännagifvit och medgifvit motsatsen.
Damer tycktes ej hafva rättat sig efter något folkslags bruk, utan följt sin egen smak och den, hvilken de ansett vara mest öfverensstämmande med deras behagligheter, så att några voro äkta fantastiska, utan att derföre upphöra att vara intagande. Ett högt, allmänneligt skri upphof sig, då jag vid konungens sida beträdde rummet, och liksom på ett commando-rop sönko alla slöjor. Men Schahen befallte att alla ansigten skulle afhöljas, alla de frånvarande inkallas och uppställas i en lång rad. Sedan dessa inkommit, de flesta i lätta morgonkläder, begynte mönstringen. – Åt den, hvilken du utkorar, gifver du detta perlband – hviskade min ledsagare; men vakta dig att för hastigt träffa ditt val! – Långsamt gingo vi genom raden: vid de vackraste talade konungen några ord, seende på mig med en betydande uppsyn. Några nedslogo med en verklig eller förställd blyghet ögonen, de flesta låtsade som de alldeles icke blefvo mig varse. – Nu! sade konungen i det vi gingo samma väg tillbaka. Jag skådade en talrik samling af unga flickor, som syntes vara sammanförda från alla verldstrakter. Här såg man den mest tydliga pregel af folkslagens egentliga skaplynne; ty hvar och en syntes vara den yppersta frukten af sin nations stam. Men hade dessa slafvinnor varit tusen gånger skönare, skulle de ändock icke försvagat minnet af min Fannys oskyldiga, blygsamma behag. – Skola då alla dessa rosor, sedde blott af en enda, blomstra och bortvissna? – var den enda känsla den enda rediga tanke, som detta uppträde väckte i min själ. Jag drog ofrivilligt en djup suck: konungen betraktade mig med en blandning af förundran och förtrytelse, och nickade åt mig att gå. Knapt hade vi lemnat rummet, förr än vi hörde bakom oss ett oändligt sorl af hviskningar, som snart öfvergingo till gapskratt och till samma högljudda gny, som föregick vår ankomst. – Du har ännu ditt perlband i behåll? sade konungen då vi åter voro i enrum. Mitt harem är litet, men jag hade smickrat mig, att det skulle vara det bäst valda i Asien.
Den i3 Mars e. m,' a5g Man har här tadlat den brådska, hvarmed lösdrifvare skola blifva häcktade, och anmärkt, att hela familier på sådant sätt gripas. Men, så vidt jag erindrar mig, föregå arne varningsgrader, innan en näringslös person häcktas, och att hela familier af landsstrykare gripas och hindras, att vidare besvära orterna, anser jag för en välgerning. Jag var 1827 i en landsort, der en sådan tiggarfamille, under det karlafne och de arbetsföra qvinnorna voro ute på sommararbete, våldsamt uppförde sig mot de i gårdarne hemmavarande gummor och barn, och der denna familles bäcktande både önskades och med tacksamhet ansågs, när det slutligen skedde. Man har funnit det vara besynnerligt, att en sådan brist på arbetare ägde rum på samma gång, som en sådan mängd lösdrifvare förspordes ; men mig tyckes det ena följa af det andra; ty då de arbetande folkklasserna underlåta att taga årstjenst, hafva hvarken jordbrukare eller andra några tjenstehjon att med säkerhet tillgå. Sådant arbetsfolk, sorn sitter för sig sjelft, är under skördetiden, då det nödvändigt beliöfves, öfverdrifvit dyrlegdt; och då det i mellanåt saknar arbetsförtjenst och föda, nödgas det gå ut på tiggeri, stöld eller rof; hvarignom landsorterna af dem hafva dubbel olägenhet. FÖr min del hade jag således ansett rigtigare, om StatsUtskottet framställt den 17* » 260 Den i3 Mars e. m. tadlade slutmeningen icke såsom önskan, utan såsom vilkor för de beviljade medlen; ty om folket skall betala så mycket för Corrections-inrättningarne, bör det ock kunna af Styrelsen fordra, att befrias från den ohyra af lösdrifvare, hvaraf Landet besväras. Den, som i Hufvudstaden, skyddad af dess polis, sitter säker i sitt hus, kan ej bedöma dessa förhållanden på landet. Jag anhåller om bifall å Utlåtandet. Herr Cederschjöld:
Enär man föröfrigt erbjuder det stränga Correctiv, att Gottländska till Continenten ingående fartyg må alldeles lika behandla» med dem, som från utrikes orter ankomma , så har man skingrat hvarje sken af sannolikhet i ett föregifvande, som ej lärer uthärda Jlil.t.Bev.s ./film.Besv.o.Oec.Utsk.Bet. N:o 12. 15 någon pröfning. För Lurendrägare frln Gottland kunde angränsande Stater lika litet, sora Moderlandet, hafva alt frukta; ty Ryska och Preussiska kusterna äro derifrån lika aflägsna sorn de Svenska; Norra Tyskland och Danmark ligga ännu längre borrt. Det blir då i sanning en löjlighet att antaga, del farhågan för denna olofllga handel skulle försätta Öns invånare i ett nära fiendtligt förhållande till Stater, af detta grannskap besvärade. Gerna medgifves svårigheten, om ej omöjlig, ligheten, att befästa hela Ön till aflägsnande af all fiendtlig invasion; roen sådant är också nu icke föreslaget. Garantien af de Utländska magter, som här ville trafikera, skulle utgöra den säkraste befästning. Lika öfverflödig är den fruktan, att Stats-Verket skulle besväras med några utgifter till magasinsoch andra för inrättningen erforderliga byggnader, hvilka så väl i Wisby, som på Slitö, dels redan finnas, dels lrii11 igen vid inträffande behof kunna anskaffas på en ort, der den ymniga tillgången på inaterialier, och invånarnes till dylika arbeten förvärfvade skicklighet gör, att varaktiga byggnader kunna uppföras för en kostnad ojemförligt billigare, än annorstädes i Riket. Man häfva} vid deli föreställningen, att Gottland ej kommé att förbruka några Svenska producter. Men härvid får erinras, att det Svenska jernet, sorn eger ett så afgjordt företräde fram - äG Bil.t.Bév.*.Ållm.'Beiy,6.0ecJJtsh Bet.
RegeringsFormen, för att dåra Folket med den tro, att de män, som RiksdagsMajoritetcrna, ja, som, efter en nu gifven godtycklig tolkning, blott ConstitutionsUtskottens Mar joritet bibehålla, måste vara Fäderneslandets vänner, måste vara upplyste och utmärkte Medborgare? Eller stå de här allenast för att inbilla utländningen, att friheten bor i våra dalar, att den vinkar honom vid våra stränder? Nej! Mine Herrar, dessa ord äro icke blott präntade på Grundlagens blad, de blad, hvilka, så lumpna de äfven synas för mången, dock ännu en gång skola sammanhålla Svenska Folket midt ibland de faror, hvilka ensamma torde kunna återväcka en förlorad frihetsanda, en försvagad nationalkraft; de äro listade i Folkets hjertan. Och de kunna icke alltför länge missförstås; de 374 Den 18 Ju 1 ii e. m. kunna icke en gäng af tidens rost bortfrätas ; ty Svenska lagens bud, förvarade i Svenska hjerlan, likna ej dessa nyare tidernas med grafstickel!! arbetade zirater; de äro runans enkla tecken, som, vårdslösade under en svag, en vilseförd styrelse, af årens mossa kunna höljas, men ej förstöras. Och Folkets urgamla fordran på sin Styrelse; dess fasta tro, ått äga rättighet till denna fordran, dess oundvikliga hämnd, om den alltför länge gäckas; allt detta är ej blotta phraser. Denna fordran står fast såsom ett evigt skydd för Sverige; en fordran, att, vid rådslagen om allmänna mått och steg, skall iakttagas Rikets sannskyldiga nytta, och att oväld, nit, skicklighet och drift slädse vid förtroende-embetenas förvaltning skall ådagaläggas. Den, som missförstår dessa ord, han har hvarken läst i Svenska Folkets historia eller i deras hjel tan. På hvarje blad af den förra, synes detta nationella behof uppfyllt eller utkräft; i hvarje blodsdroppa af de sednare svallar begäret, att det uppfylla eller utkräfva. Midt ibland Statsformernes omväxlingar, midt ibland samhällsinrättningarnas omstörtningar, har Svenska Folket bibehållit detta grunddrag af sin ursprungliga natur.
Ränte-kammaren anordnade: l:o. I följd af rättegång och dom, till utgifvandc ålagda Kronan: Enligt Kongl. Maj:ts dom den 15 Oktober 1862. Till egarne af kronoskatte-hemmanet Södra och Norra Långö samt Hellesö, ersättning för afkastningen af åtskilliga kronoholmar, nemligen: Holmen Grå, Flatskär, Trollholmen och Kurholmen, för tiden från den 14 Mars 1847 till samma dag 1864 eller 17 år, efter 36 R:dr för år 612 1863. 2:o. För upprättande af formulär till de Förvaltande verkens räkenskaper : Enligt Kongl. Brefven den 19 November 1858 och den 13 November 1863. Arfvode till Kamereraren J. Th. Spongberg och till gratifikationer åt biträden vid det numera afslutade arbetet . 2,788 33 1863 och 1864. 3:o. Författning s-kommissionen: Kostnader för Statsrevisioner: Enligt Kongl. Brefven den 23 Oktober 1863 och den 21 Oktober 1864. Arfvoden till Herrar Revisorers biträden och till skrifmaterialier, m. m 14,035 93 Transport 36,186 ;26 Stats-Utskottets Utlåtande JY1 100. Ersättning för mistade hjelpedagsverken (s. ;. hofveriskyldighet): 1864. Enligt Kongl. Ersättning till innehafvarne af Kungsgårdarne Sandby, Tommarp, Bäckaskog, Lillö och £ ivabesholm för hofveri-skyldighetens upphörande från medlet af Mars 1863 till samma års slut 6,641: 49. 1864 Enligt Kongl. Brefven den 8 Juli och 25 September 1856. och Ersättning till innehafvaren af Hjelmshults boställe 1865. i Malmöhus län Herr Öfversten m. m. J. 0. Sivers, för dagsverks-skyldighetens upphörande, för åren 1862 och 1863 3,733: 90.
Som herr krono-befallningsmannen Elfström ofta klagat öfver det krångel och den osäkerhet, som uppkom mer deraf, att på krono-tionde sättnings-längden torpare äro särskildt debiterade och namn finnes uti denna längd, på såväl bönder, som torpare, hvilka långt för detta äro döde; hvaraf händt, att herr krono-befallningsmannen ofta haft svårt att få reda på till hvilken han borde vända sig för utbekommande af krono-tionden. Så framstäldes nu, efter denne 14 dagar förut skedd pålysning, den fråga huruvida bönderne ville åtaga sig, att vid krono-tionde intägten ansvara för såväl sitt, som torparnes spannmålsinslag, då bonden naturligtvis, egde att att af torparen uttaga, hvad på honom belöper? På denna fråga svarades enhälligt nej, men blef likväl nu beslutadt, att hvarje torpare skulle uti längden flyttas nästintill den bonde, under hvars hemman hans torp lyder, på det vederbörande uppbördsman i ett ögonblick må kunna se hvad af hvarje hemman i krono-tionde spannmål bör utgå och 82 lofvade sockenskrifvaren Nathanael Ersson i Stafsgård att biträdd af någon från hvarje by, verkställa ifrågavarande omflyttning. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken i dess sockenstuga den 23 december 1838. S.D. Tillfölje af herr Kronobefallningsmannen G.
Monumenten signerade med namn, som endast kännas af Genuas egna invånare utgöras dels af allegorier – och dessa äro de mest lyckade, ty der hafva konstnärerna fått fritt spelrum för sin skapande kraft – och dels och till största delen af porträtt af de aflidna och deras slägtingar i en viss situation, t. ex. fruar, som knäböja vid sina mäns lik, barn stående kring den aflidna moderns dödssäng, äkta män, som öfverväldigade af sorg luta sig öfver sina döda hustrurs hufvudgärder m. fl. Det personliga häri har nedtryckt konstnärerna, och då det till största delen kommit an på porträtt-likhet och då alla dessa personer – som naturligt är – uppträda i nutidskostymer, ja, man är frestad att säga efter sista modet, har skulptören måst öfverskyla bristen på innehåll genom det utarbetade, det raffinerade i formen. Hemma hos oss händer det sällan, att bildhuggarne begagna nutidsdrägterna; realismen i den moderna skulpturen är – på ett enda undantag när – något som våra svenska artister icke vetat tillegna sig. Man blir derför helt öfverraskad, när man ser, hvilket herravälde de unga italienska konstnärerna hafva öfver sitt material. Icke en detalj är felaktig i dessa långa släpkjortlar med sina veck, fransar och garneringar, icke en obetydlighet är glömd i dessa herrkostymer, som med sina rockuppslag, fickor och nervikta kragar se ut, som om de blifvit gjorda efter Pariser-skräddarnes sista modejournal. Det natursanna häri är utan tvifvel något godt – ty hvarför skulle icke bildhuggerikonsten såväl som måleriet följa med tiden och ikläda sig tidens former? – men på detta ställe, på kyrkogården, gör det ett obehagligt, ett pinsamt intryck.