Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enka utbetala nå’ got understöd, allt efter de närmare bestämmelser härutinnan, som i Nåder kunna föreskrifvas, Hvad vidare angår de väckta Motionerne 0111 slitningspenningar , finner Utskot* tet deremot så mycket mindre skäl tillstyrka bifall dertill, sorn kändt är, atti allrnänjiet arbetscommenderingarne vid hemkomsten, synnerligen från Götha Canal, medföra betydliga, genom arbetet förtjente, penpinge-summor, samt undantag härifrån, om de, på sätt Goran Andersson velat antyda, inträffat, således endast synas böra tillskrifvas karlarnes egen vårdslöshet, eller misshushållning. Och hvad slutligen beträffar frågan om ökade beting, så, enär, på sätt serskildt om Götha Canal är uti Kongl. Reglementet den 2 i April 1812, 3 Cap. i Art, Besa. och Ocean, Utsk. bestämdt föreskrifvet, ej mindre der än annorstädes i allmänhet, tillräckligt afseende härvid blifvit gjordt å karlens så väl belåtenhet och skäliga förtjenst, som hans arbetsförmåga, tror Utskottet någon serskild åtgärd af Rikets Höglofl. Ständer icke eller i detina del nödig. Utskottet, sam således afstyrkt de ifrågavarande Motionerne, i hvad de röra upp,' hörande eller inskränkning af arbefscommenderingar, samt beklädnads-slitningspenningar och högre beting för manskapet, bar deremot tillstyrkt, alt Underdånig hemställan hos Kongl. Majit må af Rikets Högll. Ständer göras, om vidtagande författning, att, enär arbetscominenderingar hädanefter begagnas af enskilda Bolag eller Personer, som redan ega eller få rättighet till sådane commenderingar, dem må åligga, att, då soldat, genom arbetet skadas eller mister lifvet, meddela ersättning eller understöd åt vederbörande Rote, karlen, eller dess efterleta*? nade Enka. Hvilket allt dock Rikets Höglofl. Ständers egen" pröfning vördsammeligen under? ställes.
Stämningen ombord var ohygglig. Oss var icke gifvet att se något denna dag. Icke ett båthvalf, icke ett lif, ingenting mer än sjön och ovädersluften, Vaagekallen och det brinnande vargögat från det lilla fyrtornet. Stormfartyg. SNÖN yrde den oktoberdag då vi två svenskar med näfverkontar på ryggen trängdes med flere hundra sillfiskare, som skulle lämna Lofoten med »Raftsund». Fjällen stodo frysande hvita — me svarta och grå, där branter hindrade snön att fastna. Hafvet var svart som bläck. Ett tjugotal sillångare lågo i hamnen och förlorade pängar hvarje dag, därför att sillen aldrig kom. Femtiotal af seglare redo för sina ankare. Femtiotal af roddbåtar svärmare kring »Raftsund», och alla ville komma först. Icke långt från oss låg ett litet fartyg af förnämt utseende. Elegant ordnadt däck, oljade eksidor, solid rigg. Där lättades ankare och sattes segel. Det gick utan skrik och gnissel — och så snabbt som om osynliga händer hade skjutit på ilade »sköjten» ur hamn. Seglet var märkt med ett R. S. i en svart ring. Ofvanför var en etta. »Nu seglar Colin Archer till Finmarken», sade en fiskare. »Det är en af Norges bäste seglare» lade han till. Solen sken och himmelen var blå och Lofoten var strålande vacker den vårdag jag kom till Henningsvär under det stora torskfiskets sista och brådaste tid. Hamnen i väret befanns vara ett långt och smalt sund mellan två öar under det 1,000 meter höga fjället, Vågakallen. På ömse sidor lågo ångare, seglare och fiskarebåtar så tätt att segelrännan kunde öfverspottas. Och hvad för en trafik! Den var så stark och örondöfvande, att jag icke — behöfver ljuga på den. Vid hvart annat årtag stötte vi samman med mötande båtar. Där skreks och präjades. Där skällde bergensare. Där bredde sig breda trönder i breda årtag.
Riksens Ständer hafwa härnold funnit skyldigheten, att i Brandstods-föreningar inga, grundad pa hwarje af brandskada lidandes anspråk och behof, att af sina grannar njuta understöd i vlyckan/ sä wida ingen annan utwäg att bereda k'9 rz66 Den 5 "Augusts. stg ett sådant ar att tillgä. Dä deremot genom inrättning af Allmänna Brandförsäkrings, Weckel, ett nytt tillfälle bliswit öppnadt för hwarie Husägare, alt fä en timande brandskada ersatt, och detta närmare efter werkcliga wärdet, an hwad igenom en Brandstods-förening kan ästadkommas, samt dä styrkan af Brandförsäkrings - inrättningen beror pa detz widsträckta sammansättning, hwartill äswen Kongl. Kungörelsen as den is April 178- innehäller en uppmaning, anse Riksens Ständer det owillkorligen uti Lagens berörde föreskrift döra förswinna, och densamma blott i den mohn blifwa beständande, som bestämde Contracters helgd, och ätnfuten fördel af en dylik öfwerenskommelse kräfwa des fortfarandeRiksens Ständer finna sälunda den ändring af 24 Cap. 5 och 6 §.§. Byggninga-Balken nödig, att de pä obestämd tid ingängna Brandstvdsföreningar wäl böra medföra owillkorlig werkan under loppet af trenne är, fran del den härom utgä, ende Författning warder utgifwen, sä framt annan öfwerenskommelse ej kan träffas, men att hwar och en delägare i ofwannamnde föreningar pä obestämd lid, som uti Allmänna Brandförsäkringen ingått, efter berörde ars förlopp är fri frän samma föreningar
Härvid bör anmärkas, att utöfver dessa inkomster, Magistraten, till sin aflönings förbättring disponerar |dels mantal Strömma, i Asarums sockent hvilket år rjSi inköptes af Borgerskap^ och påföljande året öfverlemnades till Magistraten såsom erkänsla för Magistratens nit i vården om Stadens ekonomiska angelägenheter. 2:0 Stadens allmänna Gassa. • * 1828 1829 1830 1831 j 83a « « • 4 • • • • • * * * • • • • Ständige Räntor: Mantals-penningar 654 4 — Saltpetter afgift 4 *8 ggg 22 - Arrende Medel: . • • *—’ • 54o ■— —« Rotering: , Kostnad för Stadens Styrelse . 2,525 Clereci elstaten s underhäll ... i,566 02 4,091 32 — Fattigförsörjning — 1,494 10 5. Skjuts . v 666 32 — Väghållning .. 100 ^ 3;j ^ Diverse onera, såsom Curhus-medel, Publika byggnaders underhill, skrif-materialier, aflöningar till Skolestaten, Stadens Läkare,Brandvakt och Brandredskap, Fångförplägning, afbetalning å Lån, Inqvartering in. m ..5,128 19 1. Denna stad, sorn fordom varit af betydligt anseende; men efter många härjningar och ödeläggelser nedsjunkit till den obetydlighet, att vid slutet af förra seklet densamma endast ägde 4°° innevånare och ej ett enda far - 77 tyg, har sedermera, oansedt den saknar stapel-rätt, småningom återvunnit någon styrka, så att folkmängden, numera uppgår till 948 personer, hvaraf Mantalsskrifne: Mankön ..1 295 Qvinkön 299g ^ Icke mantalsskrifne .354 boende uti 121 serskildta numererade lius, hvilka till största delen beslå af reveterade korsverkshus, en del af stenhus, de flesta täckta med tegel.
Banco-Utskottet har, i fråga 0111 beloppet och beräkningen af denna afgift, hört så väl Herrar B.inco-Fullmägtige, som Bankens Cömmissariat, och får, i närmaste enlighet med de grunder, som af dem sammanstämmande blifvit uppgjorde, härigenom föreslå; a. att tills vidare, och så länge det Bi/t. till R.-St. Prat,. 189.8-18!o, 6 Sami. 3 Band. .{:dc Haft. * t® Banco-Utsl:s Memorial, N:o gfk utan lunder för Bankens öfrige be* fattningar låter sig göra, samt alltid under vilkor att Banken icke ikläder sig ansvar för oförvållad skada eller tillfällig olycka, en hvar må ega tillgång att derstädes under försegling aflemna till förvar, emot vådliga händelser och tillgrepp, all slags flyttbar egendom, samt derå erhålla depositionsbevis, med rättighet att, vid återställande af samma bevis, det injatta under orubbad försegling, när som helst, åter uttaga; b. att, vid Depositionens återtagande, en afgift, för denna begagnade förmon, till Banken erlägges, efter jemn Månadtlig beräkning, så till förstående, att afgiften utgår för ‘ minst en hel månad, och att för öfrigt halfva månader icke upptagas, men hvad deröfver är, anses för hel månad; hvilket beräkningssatt likaledes må följas i afseende på Rymdmåttet i Cubikfot. Och anses betalningen per månad efter dessa grunder böra blifva, för..ett depositum som innehåller; ‘Till och med Én å lf Cubikfot . 12 sk. Derutöfver till och med 4 & 4 : Första Cubikfoten 12 sk, Banco-UtsJilt Memorial, N:o 96. u Hvardera af de öfrige 8 sk. Derutöfver till och med 8 å 8§: Första 4 Cubikfot , 3a sk. Hvardera af de öfrige 6 sk.
Der säges i 7:de §:n: ”Såsom den härtills försporde och i långliga tider öfverklagade oredan icke allenast härrört af sjelfva målkärlen, utan också af ett skiljaktigt mätningssätt, i det en del mätt löst, en del skakat, en del konstigt skyflat, en del strukit, andra rågat, der likväl 1638 års Rikdagsbeslut, så väl som 1665 års förordn. om mått och vigt, utom mångfaldiga andra K. Resolutioner och förordn:r, klarligen utvisar att utan skakning, stoppning eller sviklig skyffling mätas bör; Alltså pröfve Wi skäligt att all afradstionde och rättighels-spanmål, i upbörd och leverering, bör mätas på sådant sätt löst” som sedermera föreskrifves. Här äro således i 1737 års förordn. åberopade alla ganrla plakater, men man hoppar öfver den nyss förut utgifna 1733 års författn., som tydligen säger att spanmålen skall mätas med skyffling och skakning. Om vi således nu se på den förändring, som 1737 åfs förordn. åstadkom, så finna vi att afrads-t:n derigenom åter nedsjunkit till 34 kappar. Beträffande köpe-t:n deremot, så hade under tiden 1734 års lag utkommit, hvilken bjuder, såorn vi veta, att det icke får finnas mer än ett mått, och med åberopande af detta lagens stadgande, bestämmer således 1737 års förordn. den förändring i köpe-t:n, att den skall blifva lika med afrads-t:n. Således blef genom denna författn. köpe-t:n, ifrån att vara 32 kappar, ökad till 34 kappar. Två år sednare komma vi lill 1739 års författn., hvilken utan att gifva det aldra ringaste skäl för sig eller utan några motiver ökar afrads-t:n med 2 kappar. Då jag icke i författmn har kunnat spåra något skäl till denna förökning, så har jag sökt att finna huruvida något skäl dertill kunnat vara anfördi i Riksståndens diskussioner.
Märtha allena – kunde han aldrig förmå öfvertyga, att detta »tillfrisknande och vederfående» vore en frukt af hans »konst och bemödanden», ty han anade icke utan rätt giltiga och logiska skäl, att icke hälften, icke fjerdedelen en gång, af de potioner som han – stor gynnare af Apothekaren på Björnen – ordinerat, kommit i Elfridas mun, utan långt förr i Märthas diskbalja. Men nu gick ynglingen sina färde, mörk i hågen en liten stund, men icke rätt länge; och Märtha smög sakta in till sin älskade matmoder. Hon låg der så blek, och till utseendet liflös. Rummet, prydligt och vackert, var dunkelt upplyst af blott en enda liten stråle af dagen från fönstret, hvilken Märtha lemnat att obehindrad intränga, för att hon skulle kunna se att vägleda sig i sängkammaren. Vid denna matta upplysning märkte hon dock, sedan hon något litet vant sitt öga vid den skumma dagern i rummet, att Elfrida bortdragit halsduken, (ty Märtha hade så småningom utbytt den tjocka shawlen, mot allt tunnare sådana, och slutligen endast virat en halsduk om Elfridas hufvud,) eller snarare att denna halsduk var betydligt uppskjuten, så att mun och näsa voro alldeles synliga; och genom en rörelse med handen, hvilken lika som tog efter en blomma på det rosiga sidentäcket, trodde Märtha sig kunna begripa att Elfrida såg upp och förmådde skönja, fast duken dolde sjelfva ögat. Märtha gick åter sakta ut, och inkom snart med ett helt glas af nyss utspruckna pingst-liljor, ty det var deras tid just nu, och lukten af narcisser hade alltid i fordna dagar varit hennes matmoders älsklingsdoft, hvarföre Märtha hoppades att detta skulle behaga denna kära fru, gaf hon än icke med ringaste tecken tillkänna sin tillfredsställelse. Men huru förvånad och glad blef ej Märtha, när hon tydligt såg, och äfven hörde att Elfrida likasom drog till sig lukten af blommorna.
För en sådan öfvertygelse heratar jag äfven stöd af 100 RegeringsFthrmen samt <c 6 Lai-Uiskoitets JBetiiniahden N:o 54 och 55; 35 oc'i 16 §§. i JustitiscOmbudsmanElnstructionen 5 ty de rättigheter, sora härutinnan, i afseende på behörig lagskipning» befordrande , blifvit Rikets Ständers Ombud öfverlemnads, torde ostridigt äfven tillkomma Rikets Ständer sjelfve; och att sålunda vid föregående Riksdagar tillgått inhemtas, bland annat, af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse den 12 Julii 1820, angående Häradsliöfdingars förständigande om förut stadgad skyldighet, att visa redo för häradets andel af saköresmedel. Antom till Exped, Utskottet den 19 April 1829; N:o 55. Betänkande öfver RiksdagsFullmägtigen Herr B. H. Santesson* Motion om ändring i Kongl. Kungörelsen den j8 December 1823 , sä vidt den rörer ändring af 24 §. i Kongl.
Ofverståthållare-embetet och Kongl. Maj:ts befallningshafvande i Blekinge län hafva tillstyrkt en sådan förändring af Jude-reglementet, att de i riket redan bosatte judar och deras afkomlingar må erhålla lika frihet som Svenska medborgare, att öfverallt inom riket vistas, förvärfva och besitta egendom; Ofverståthållare-embetet dock med det tillägg, att, om tidpunkten ännu ansåges icke vara inne för en sådan tillåtelses meddelande, det åtminstone måtte varda dem förunnadt att få bosätta sig i alla rikets släder. Kongl. Maj:ts befallningshafvande i Östergöthlands län har ansett sig böra betrakta saken endast från synpunkten af stats-intresset och icke uppfatta den såsom rättsfråga, samt derefter yttrat den åsigt, att det vore en fördel, om i riket befintlige mosaiske trosbekännare i möjligaste måtto införlifvades med rikets öfrige innevånare, och således äfven tillstyrkt, att de judar, som i riket blifvit födde eller här oklandradt vistats i 20 år, måtte de ifrågavarande rättigheterna erhålla. Deremot har landshöfdingen uti Götheborgs och Bohus län Grefve Löwenhjelm afstyrkt meddelandet af dessa rättigheter, hvarför han åberopat såsom skäl ”den erfarenhet han sjelf haft i konungariket Polen om judarnes utsträckta inflytande bland folket. Den dem medfödde större skarpsinnighet och fintlighet i alla företag och i andra länder till otrolig grad ådagalagda inmängande i hvarje borgerlig näring, skulle, efter landshöldingens förmenande, kanhända inom få decennier här qväfva och tillintetgöra all industri och välmåga hos landets egna barn.” Lands-sekreteraren i länet har likväl icke biträdt detta afstyrkande, utan stadnat i motsatt mening. Så väl Öfverståthållare-embetet i Stockholm som bemälde Landshöfdingar hafva för öfrigt vitsordat det utmärkta och hedrande sätt, hvarpå de i landet bosatte judar uppfyllt sina medborgerliga åligganden.
N I C L . Ja, jag förs tår; de som betala minst. D O C T . Här ä billetter från hela verlden, f rån grosseurer och friherri nnor, små s ekterare och kokerskor, f an och hans mor, alla på en dag . N I C L . De sista får väl jag på min lott, k an jag tro. D O C T . Ha vi tillräckli gt tänder inne? N I C L . Åh j a, de skulle räcka till åt hela enkhuset. D O C T . Ja ja, d'ä en angelägen punkt; himmelen vet hur många den gamla f riherrinnan behöfver. det klappar. Hör du? det klappar, d'ä säkert någon af dem som skrifvit mej till. ropar. Stig in; ah, d'ä kongl. sektern, jag gissade det. 4 Niclas, gå in till dej , tills jag ropar. Nic las går under det sektern kommer in. 3. SCEN. DOCTORN. SEKTERN. mycke cavaljer bär hatten dju pt i ansig tet , och en näsduk för mun, hvilka han likväl tar bort då han är väl inne i rummet. D O C T . Välkommen, h err kongl. sek ter; hur står det till? inte bra? S E K T . Ert del tagande borde trösta mej, herr doctor, men jag är au desespoi r. Hvad tycker ni? de tre lös tänderna ni s atte mej för en månad sedan, tog jag efter min vana riktig t u t i förgår afton, då jag gick till säng, och l a dem alla tre i lilla chinesiska ask en som står på posslinsbordet i mitt cabinett ... i går, då j ag skulle göra min toilette och s ätta i mi na tänder ... så är ena tanden borta. D O C T . Någon har väl varit di t och tagit den .. er dräng ... någon bekant... S E K T . Ingen dräng, ingen bekant, ingen själ har v arit i rummet; tanden h ar kommit bort af sej sjelf; kan någons belägenhet vara f asligare än min? Jag förlorat har Min löstand, jag förlorat har min mun! Ack, var snar, Kom och hjelp mej nu på stund!
Officerare utmärkt sig lika mycket för tapperhet, som för trohet emot fäderneslandet, samt de, genom att afsäga sig de fördelar, hvilka de på en annan väg och i ett fremmande lands tjenst kunnat erhålla, icke förmått, tinder deras i öfrigt ådagalagda verksamhet i statens tjenst, bereda sig de förmåner, som kunnat freda deras eflelvande frän ekonomiskt betryck, hafva Rikets Ständer ansett Statens erkänsla för dessa mäns förtjenster böra visas genom ali tilldela deras i behof varande efterlemnade familjer eli lämpligt årligt understöd, hvadan Rikets Ständer, såsom en gärd af aktning för bemälde Ölficerares minne, å Allmänna Indragningsstaten tilldelat Öfverstarne von Heideman» och Leni b k es samt Majoren von Konows eflerlemnade enkor, Anna Beala von Heideman, född Runqvist, Ghristina Charlotta Lembke, född Reenstjerna, och Anna Sophia von Konow, född Lönnroth, hvardera en pension å 600 R:dr, äfvensom Ofverste Brauns dotter, Guslafva Braun, sä länge hon lefver ogift, ett pensionsunderstöd al' 300 R:dr årligen, allt Riksmynt. 79:o Jemväl har blifvit hemslälldt. alt Rikets Ständer mätte bevilja enkan efter Lots-kapilenen i Slockholm E. R. Alrutz en lämplig årlig pension, till stöd för hvilken anhållan åberopats innehållet af en till E. K.
Vid ett så starkare ackord af Lydia rycker han till och ser sig STERNER. Det är våra föräldrars fel — för det omkring litet förvirrad.) är alldeles på samma sätt med mitt I Ingen människa kan rimma på Axel — men säger man Acke, STERNER. Sa ' du något, min vän? då går det tvärt! Då kan man till exempel säga LYDIA. N e j. så här: STERNER. Jaså — j a g tyckte precis » I lifvets branta uppförsbacke LYDIA (spetsigt). Kära du, det var bara flygeln. Du stödes af din trogne A c k e. » STERNER (kväfver en gäspning). Den tiger nog — om inte du klinkar på den I LYDIA (ömt). Ack Acke! LYDIA. Klinkar? Tackar så mycket! STERNER (likaså). Lyddan lilla! Eller också STERNER. Ja, vet du, Lyddan lilla, du får urså här: säkta; men man blir verkligen nervös af det där » Med lilla foten på hans nacke, LYDIA. Jaså, du sofver, när du blir nervös? Hon styrde lätt sin trogna A c k e! » — Annars brukar man STERNER. Jag har visst inte sofvit! men det gör du inte? Eller hur, Lyddan lilla? LYDIA. Långt ifrån var det nog inte, tror jag. LYDIA. Aldrig, A c k e! STERNER. Nåja, när man skall hänga på baler STERNER. För ser du, om du försökte, så skulle och supéer hvarenda natt. det kunna gå så här: LYDIA. Dansa litet flitigare, så slipper du » hänga&gt;. » Blir hon för stygg emot sin Acke, STERNER. Den, som finge vara hemma en kväll Så g ö r han uppror som Nils Dacke! » — riktigt i fred — riktigt för oss själfva I LYDIA (ser på honom förvånad). Ville du d e t? LYDIA. Men det gör du inte, A c k e? STERNER. Ja, hvarför skulle j a g inte vilja det? STERNER.
Hos Preste-Ståndet: för Sekreteraren, arfvode i månaden R:mt 550: — „ fyra Notarier, hvardera, dagtraktamente „ 8: 25. „ nio Kanslister, dito dito - „ 5: 50. „ fem Vaktmästare,dito dito „ 2: 50. hvilken aflöning får beräknas för Sekreteraren och två Notarier från och med den 16 sistlidne Oktober, för en Notarie och en Kanslist från och med den 20 i samma månad och för den öfriga kanslipersonalen, eller för en Notarie och åtta Kanslister från och med den 1 November, samt för tre Vaktmästare från och med den 11 Oktober och för två Vaktmästare från och med den 1 November sistlidet år. Tjos Borgare-Ståndet: för Sekreteraren, arfvode i månaden R:mt 550: — „ sex Notarier, hvardera, dagtraktamente , 8: 25. „ åtta Kanslister, dito dito „ 5: 50. „ sju Vaktmästare, dito dito „ 2: 50., att beräknas för Sekreteraren från och med den 21 Oktober sistlidet år, för fyra Notarier och Kanslisterne från och med den 23 i samma månad, för två Notarier från och med den 12 Mars innevarande år äfvensom för två Vaktmästare från och med den 11, för två dito från och med den 16 och för 3 dito från och med den 23 sistlidne Oktober. Hos Bonde-Ståndet: för Sekreteraren, arfvode i månaden „ fem Notarier, hvardera, dagtraktamente R:mt 550: — 8: 25. 4 StatsUtskottets Memorial N:o 58. för tolf Kanslister, hvardera, dagtraktamente R:mt 5: 50. v sex Vaktmästare, dito dito „ 2: 50.
Vidkommande slutligen Förvaltningens öfrige Ledamöter, så enär de, under rättegången i denna sak, uppgifvit, att de hvarken om Reglementets obehöriga förändring eller om det i Förvaltningens ofvanberörde protokoll gjorda tillägg ägt ringaste kännedom, förr än den 22 Februari i83^, då, sedan det tryckta Reglementet blifvit lill alla vederbörande utdeladt, Chefen Grefve Cronstedt sjelf tilikännagifvit sina med denna handling vidtagna åtgärder och till närmare upplysning derom åberopat innehållet af sitt dåmera vid protokollet bilagda memorial, samt något tvifvelsmål om riktigheten af denna genom andra omständigheter icke vederlagda uppgift destomindre förekommit, som, efter hvad redan förmäldt vore, den egentliga tillsynen vid Reglementets tryckning blifvit åt KammarRådet Widin uppdragen; hvaremot ej eller skäligen någon anmärkning ägde rum; ansåge jag icke laga anledningar vara för handen, att talan i sjelfva saken emot Förvaltningens ofvanbemälde ledamöter fullfölja; men som dessa ledamöter, då, till fullgörande af Kongl. Maj:ts den 24 Februari 1837 Förvaltningen gifna befallning, alla lill denna sak hörande handlingar blifvit till Kongl. Maj:t i underdånighet insända, hvaribland äfven Förvaltningens prolokoll för den 19 Januari samma år, redan inhämtat, huruledes detta protokoll blifvit efter dess justering förändradt, men icke destomindre åsidosatt, alt sådant hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, hvarigenom en till målet no R. St. Just. Ombudstn. Emb.-Ber. den 14 Jan. t84o. hörande upplysning saknats; borde jag, med anmärkning häraf, i underdånighet hemställa, om icke något ansvar för en så beskaffad underlåtenhet måtte, i anledning af förr åberopatie 1 Kap. 12 §. Rättegångsbalken, dessa ledamöter af Förvaltningen ådömas.
Föredrogs å nyo LagUtskottets, den S7-‘de April på Bordet lagde, Memorial, rörande förhöjning i Dagtractamentet för Nämndemän vid privata förrättningar, samt lösen för Syne-instrumenter och Bevis, hvH - Den 5 Maj. ' 39 ka, i anledning af sådana förrättningar, utaf Nämndemännen utfärdas. Herr af Stenhoff, Christian, uppläste följande Ödmjuka Memorial. Ett länge efterlängtadt tillfälle lemnäs O o mig omsider att yrka Nämndemäns rätt till förmonligare. dagtractamente vid dfe flera Urtima Härads, och Lagmans.Ting, hvar. med de mer än ofta äro besvärade. De skäl, hvarpå Höglofl. Utskottet grun*» dat dess tillstyrkan^ att Nämnden vid sådana tillfällen och Extra förrättningar måtte åt* njuta 24 sk. Banco om dagen, bevittna Lag* Utskottets upplysta behandling af ämnet, hvilket en hvar, som ömmar för den lidandes rätt, alltid vet att högakta. Men från samma källa vågar jag hämta anledning till min vördsamma hemställan, att Nämnden vid sådana förrättningar må tilldelas någon mot deras verkliga förlust svarande ersättning. I sednare åren har vanlig dagspenning för en Arbetsdräng hvälft emellan 32 sk. och En R:dr Banco, proportioneradt efter årstiden. Och om de fleste Extra förrätt* ningar, Nämnden nödgas bivista, inträffa sommartiden, blir jemväl deras lidande större. Landtbrukaren närvaro och handläggning vid göromålen befordrar dess välmåga, 40 Den 5 Maj. frånvarelsen åter motsatsen. Huru ofta ryckas ej Allmogens arbetande händer från deras riksgagneliga yrken för allmän räkning — ofta utan, merändels med ringa skade.ersättning? Man påstår och erkänner, att för. hållandet är menligt, ja, högst förderfligt för Landtbruketj månne vi ej då böre behjerta händelserna och främja dervid hvad med både billighet och rättvisa ovillkorligen förenas, det nemligen, att eget väl ej bör uppoffras för Medborgares enskildta intresse, utan motsvarande ersättning? Hvilken Possessionat, jag vågar fråga, skulle väl för en ersättning af 32 sk.