Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att, i likhet med hvad hittills vSrit iakttaget, vid indrifningen af Statens fordringar för undsättnings-spannmål, Låntagarnes dragare och åkerredskap eller deras nödvändigaste husgerådsoch klädes-persedlar icke må utmätningsvis försäljas, utan endast med qvarstad beläggas, samt att försäljning af fastigheter, till gäldande af sådana skulder, ej eller må ega rum. 3:o Att Löftesmän för undsätlningsskulder, så vidt de ikläda sig fortfarande ansvarighet, icke må sökas förrän sjelfva Låntagarnes oförmögenhet att betala blifvit utrönt. 4:o Att, der gemensam ansvarighet af Socknarnes innevånare ej blifvit tillvägabragt, afkorrtning må, efter föregången undersökning vid Sockenstämma, och pröfning af Kongl. Marjts Befallningshafvande, medgifvas af fordringar för undsättnings-spannmål, som dels måst i små qvantiteter till lifs-uppeliälle utan borgen lemnäs fattige arbetare, dels blifvit utborgad till mindre liemmans-brukare, hvilka, jemte deras löftesmän , slutligen kunna finnas alldeles oförinögne till skuldernes betalande. 4 Kongl. Maj.-ts Nådiga Propos. N.o 5o. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med Kongl. Nåd och Ynnest välbevågen. Datum ut supra. 4 CARL JOHAN. C. D. Skogman. Utdrag af Protocollet öfver Handels* och Finance - Ärenden hållet inför Hans Maj:t Konungen i StatsRå* det å Stockholms Slott d. i3 Februarii 182g. Närvarande: Justitia} Stats-Ministern, H. E. Hr Grefve Gyllenborg. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena H. E. Hr. Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosettblad. H. E. Hr Grefve Mörner. Bil. till K■ M. Nådiga. F ropos. N.o 5o. 5 II. E. Ilr Grefve Löwenhjelm.
Enär, jemlikt grunderne för Statsregleringen vid 1809 och 1810 årens Riksdag, i följd hvaraf Stats-Verkets tillgångar, utan undantag, böra till redovisning i dess räkenskaper upptagas, för att under de fastställde Utgifts-Tittlarne, deribland den 7:de innefattar anslag till Pensioner åt fattiga Enkor och Barn, sedermera i stadgad ordning disponeras, samt särskilda^Fonder af Statsmedlen icke måga sam - Revisorers Berättelse. las, desse Medel jemväl synas tillhöra den generela Stats-Verks-Förvaltningen, som af Rikets Ständer och deras Revisorer granskas; hafva Revisorerne, som af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 23 Januarii 1819 rörande gratificationers utbetalande från ifrågavarande Fond till Majoren Kruses Enka i5 R:dr och till afl. Öfversten Stålhandskes dotter 3o R:dr, fått anledning att göra sig om ofvananförde förhållande underrättade, ansett sig böra detsamma bos Riksens Höglofl. Ständer anmäla, under yttrande af den tanka, att denna Fond må biand Stats-Verkets tillgångar ingå och redovisas; deremot de personer, hvilka erhållit Kongl. Majrts Nådiga försäkran, att af Räntemedlen njuta årligt understöd, utgörande för det närvarande ett belopp af tillsammans 282 R:dr sk., i stället böra få tillgodonjuta sådan förmån å något af de redan varande Statsanslagen : hvarom Riksens Ständer torde bos Kongl. Maj:t i underdånighet göra hemställan.
Då Ulsk:s nya citerade uttryck endast har afseende på förhållandet under krig, är det således för mig klart, att Lifbevär:s-reg:tets föreslagna indragning står i fullkomlig strid mot Utsk:s egen åsigt ang:de den för Stockholms garnison behöfliga styrka. Ehuru jag sålunda i hufvudsaken instämmer med den talare, Gr. Lewenhaupt, som sist yttrade sig i delta ämne, tror jag likväl icke, såsom lian, att det vore stridande emot 1812 års bevär:s-lag , om Stockholms beväring exercerades af gardes-reg:tena, såvida den icke med desamma skulle införlifvas. Årligen exerceras en del af Stockholms, Götheborgs och Christianstads samt kringliggande socknars beväring af de värfvade Svea, Götha och Wendes artilleri-reg:ten. Sannt är, att delta sker frivilligt och efter bevär:ns eget val, och jag finner då i sjelfva öfningen ingenting lagstridigt; hvaremot jag skulle anse 1812 års författning eluderad, om samma beväring, i händelse af krig, införlifvades med nämnda reg:len: ty skall bevär:n antingen införlifvas med indelta armeen eller med båtsmanshållet, eller ock utgöra särskilda corpser under särskildt befäl, såsom orden i författningen lyda; så måste hvarje annat förhållande, äfven om det sker frivilligt, vara lagstridigt. Att bevär:n kan exerceras af ett reg:te, utan att dermed införlifvas, tyckes vara klart deraf, att Götheborgs beväring fordom exercerats såsom infanteri af befälet vid Götha artilleri-regtte. Vidare yttrar Utsk : ”att den nuvar. styrkan af Stock”holms garnison jemväl påkallas af dess tjenstgöring i fredstid hvarvid Utsk. icke särskildt förklarat sig anse detta 344 Den 7 Maj e. ra. gällande blott för truppen, och måste det således äfven galla för befälet.
Hennes första tanke är att ropa sin man, s o m just slår borta vid pianot, till hjälp, men — hur förklara för h o n o m den förfärliga situation, hvari hon har råkat? Om hon ändå låtit Ercole bli kvar i sin fönsternisch, så länge han velat, utan att hon försökt draga h o n o m därifrån! Endast hennes olyckliga medlidande hade bragt det till denna ytterlighet! Ercole, s o m förgäfves har lyssnat efter ett svar, klättrar plötsligt upp på räcket, i det han utstöler det ordet: » Nå? » Elena ser redan, huru han, den unge mannen, stympas emot klippans skarpa afsalser, innan han sjunker ner i djupet, hvilket utbreder sig svart och hemskt, likt en afgrund. Hon skulle aldrig mera ha en lugn stund efter en så fasansfull syn, isynnerhet s o m hon älskar den man, som för hennes skull vill gå i döden. Hon känner nu, då hon är nära att förlora honom, att han är henne vida kärare än hennes eget jag .. Ändtligen hör den ifrige lyssnaren, som alltjämt bibehåller sin farliga ställning, ett darrande: » Ja, jag kommer! » Och Elena tillägger med tydligare röst: » Ercole, ni är själfvisk och grym uti er kärlek, då ni begagnar er af den kvinliga svagheten för att förmå mig till ett steg, s o m j a g evigt skall ångra. » Bertarelli hade farit in till staden, och ungefär en timme senare har Ercole tagit afsked. Han är ensam ute i trädgården, där han genom det öppna fönstret kan uppfånga ett och annat ljud inifrån. Lizzi bjuder godnatt, och snart råder fullkomlig lystnad öfver allt. Äfven ljusen äro släckta; blott en liten lampa brinner i förstugan och upplyser trappuppgången till sofrummen! Under väntans långa stunder har Ercole god tid att öfverlänka de ord, hvarmed han hoppas beveka den unga kvinnan. Vid närmare eftersinnande vet han dock knappt, hvad han egentligen skall säga henne, Han har j u redan låtit henne förstå, huru gränslöst han älskar henne. Men vet han ej också i förväg, hvilket svar s o m väntar h o n o m? Idun
Utsk. har ansett gifvet, att om smidet genom dessa åtgärder skulle utveckla sig till en högre grad, så skulle äfven lackjernets afsättning derigenom stiga, samt bergsmännen få en lifligare rörelse, hvarigenom de skulle vinna tillgångar alt så lill sägande coneentrera alla sina krafter på tillvägabringandet af en bättre tillverkning. Genom de af Utsk. sålunda i t punktens 3 mom. tillstyrkta åtgärder har Utsk. vågat hoppas, att den större frihet, sorn Utsk. för de följande 5 åren ifrån och med år 1846 tillstyrkt, ej skall åstadkomma någon så vådlig brytning, som om denna frihet utan någon öfvergångsperiod skulle beviljas, då bergsmännen, lockade af frihetens behag och utan att förut hafva blifvit införda på en klokare bana genom en säkrare tillverkning, utan tvifvel hade kastat sig in på stångjernstillverkning. Nu tror jag deremot ej alt detta i allmänhet kommer att blifva fallet under de 5 påföljande åren. Jag har dertill eh ökad änledn. derutinnan, att cjef ♦ »1 Den a8 April f. m. skulle fonlin eli betydligen ökadt löilag att drifva (vänne rörelser Lii edvid hvarandra Jag ti or således alt man hvarken behöfver befara, att bergsmännen alltför mycket slå sig ]>å slångjernssmidet oell icke heller att exporten af tackjern blifver betydlig, ehuru deni således medgifves rättighet alt fä exportera sin vara, såsom alla andra fabrikanter, en rättighet, sorn ej ifrån rättsgrunder kan bestridas dem, ehuru den på grund af allmän nytta hittills bort och kunnat besil idas. Dessa hafva varit skälen, hvarför Ulsk. gått så långt, som det gjorde den första gången; men då Ulsk:s betänk. återkom ifrån Stånden, så var det med den anmärkn:n att Utsk. stannat på halfva vägen. Från 11. o. Ad. var likväl ett yttrande af den i dessa ämnen mycket erfarne ledamoten fir Lagerlijelin, hvilket var af alldeles motsatt riktning. Delta yttrande sammanstämde till sitt innehåll, nemi. att tillåta smidesfi iliet inom bergslagerna, med yttranden afgifna inom de öfriga Stånden.
Det beror naturligtvis i alla fall på Utsk. , huruvida det anser sig af detta beslut förhindradt alt ånyo företaga samma fråga till pröfning. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag förmodar, utan att bestämdt känna förhållandet, att den af Hr Stuart omnämnda pröfning i Utsk. skett på grund af inom Utsk. väckt förslag, hvarmed ej samma förhållande inträffar, som med en från ett RiksSt. remitterad motion. Anleda, till denna motion, hvarom fråga först framkastades af en annan ledamot af R. o. Ad., var den, att då R. o. Ad. i förra plenum beslöt införandet af ett stadgande i bancoreglcmentet, som kunde föranleda till en anmälan hos K. M. från Bancofullmägtige, så fordrade både form och sak, att R. St. sjelfva hos K. M. anmälde, att en sådan framställning från fullmäglige kunde komina att äga rum, samt anhöllo, att K. M. då ville lemna det biträde, sorn blefvc föremål för Bancofullmägtiges begäran. Hr von Troil, Emil.: Jag tror icke, att remiss af denna motion kan vägras, men skulle tro, att det kunde vara nyttigt för BancoUtsk. att i ämnet erhålla så fullständiga upplysningar som möjligt, och derföre anhåller jag, att det i förra plenum afgifna yttrande af Gr. Frölich, hvaruti lian anhöll, att Hr Rosenblad måtte uppträda såsom fader för barnet, äfven må fä åtfölja motionen till BancoUtsk. Gr. Frölich, Da v.: Jag uppstår endast för att till kännagifva, det jag finner Hr Rosenblad hafva i mera formella ord tolkat den mening, jag ville tillkännagifva, då jag talade om den motion, jag ämnade lägga på R. o. Adis bord. Hr Rosenblad torde då också benäget åtaga sig faderskapet för motionen, hvarigenom den torde blifva behagligare för en del af BancoUtskis ledamöter. För öfrigt har jag under denna discussion så yttrat mig dels för bifall och dels för 32 JI. I I \ Den 4 Maj c. m. återremiss af BancoUtsk:s betiink.
När nu staden Warberg icke erhållit mera än 4000 r:dr såsom ren skänk af Staten, men Helsingborg deremot för dess hamnbyggnad blifvit hugnad med minst 150,000 r:dr, om beloppet icke går öfver 200,000 r:dr, hvilket jag tror; och staden Warberg dessutom ulgifvil i och för ifrågavartde hamnbyggnad, hvad den bort, samt derutöfver 9000 r:dr; så synes det mig ganska billigt, hvad staden såsom ytterligare lönebidrag begärt eller 15,000 r:dr för att afhjelpa de nuvar:de hindren för hamnarbetets fullbordande, hvaraf icke allenast den lilla staden utan äfven hela rikets handelsflotta draga fördel. Endast den, som med dylika saker haft alt göra, vet hvilka svårigheter möta, att kunna förmå ett samhälle att göra uppoffringar för ett företag, hvaraf vinsten endast kan bernias i framtiden, och då Warberg med dess inskränkta tillgångar icke dragit i betänkande att åstadkomma ett så riksgagneligt företag som en hamnbyggnad, inser jag icke något skäl vara för Staten att undandraga staden det begärda understödet. Man har visserligen anmärkt, att staden, innan den påbörjat arbetet, bort närmare göra sig underrättad om tillförlitligheten i det uppgjorda kostnadsförslag^; men detta förslag har sannolikt undergått vederbörlig granskning innan det till K. M. inlemnades och således synes mig, att man icke rimligen har något all i detta afseende lägga staden till last, hvarföre jag anhåller om bifall till betänk. Hr Printzensköld: Gr. Lagerbjelke har upptagit denna fråga såsom en domare, den der skall pröfva, huruvida staden Warberg, i händelse den sökt eftergift för det lån, staden redan undfått, skulle möjligen kunna erhålla en sådan eftergift eller icke. Man måste likväl ihågkomma, att här icke fråga uppstått om hvilken rätt Warbergs stad har till det begärda lånet, utan derom, huruvida det är ett behof för staden att lånet erhålla. Utgår man från den grundsats, kan det icke vara tvifvelaktigt, uti hvilket beslut man kommer att stadna.
Den har gjort det från tre anfallspunkter — • helsans, bekvämlighetens och den goda smakens, ja äfven ännu från en fjärde — frihetens. Och vi förena oss i allo med oppositionen. Bruket att bära långt hår, som fästes upp på hjässan, med eller utan tillägg af löshår, är skadligt för helsan, emedan det hettar på hufvudet, oeh det dess mer, ju rikare hårväxten är. V i känna mer än ett fruntimmer, hos hvilket det framkallar en beständig hufvudvärk, hvilken försvunnit, så snart de låtit klippa af det långa håret. Förr, då damerna, likt skönheterna i ett turkiskt harem, ej ansågo sig hafva någon högre lifsuppgift än att smycka sig, skapelsens herrar till behag, betydde det föga, om toalettbestyren togo någon timme mer eller mindre af dagen i anspråk. Tiden hann dock mer än nog till att sitta och långledas. Men då det gäller att studera eller arbeta för sin personliga, fria existens, är tiden dyrbar, och hvarje onödigt bortkastad timme är en stöld från arbetet eller hvilan. Att bära långt hår blir då ej blott en fara för helsan, utan äfven en dyr lyx. För en hvar, som vill taga vara på tiden, är nödvändigheten att sitta och bråka med att fästa upp sitt hår efter modets och konstens reglor ett af de svåraste och onödigaste tålamodsprof, och ju knappare tiden är utmätt, dess svårare blir profvet. Den goda smaken åter protesterar på det bestämdaste mot alla håruppfästningar, hvilka göra hufvudet större och förstöra renheten och skönheten af dess form. Genom håruppsättningen blir dessutom propotionen mellan hufvudet och kroppen förstördt, och det hela får ett missbildadt, idiotaktigt drag. Slutligen kommer friheten och säger, att det långa håret, hvars skötsel ger så mycket omak och är så hinderlig för den, som sätter värde på tiden, är en kvarlefva från slafveriets dagar, ett tecken på kvinnans träldom, då hennes tid förflöt utan arbete och allvar, i småaktigt sysslande med otaliga små- bestyr, bland hvilka prydandet af hennes kropp intog den förnämsta platsen.
I samma stundene fröjdade sig Jesus i Andanom, och sade: Jag prisar dig, Fader, himmelens och jordenes Herre, att du hafver detta fördolt för de visa och kloka, och hafver det uppenbarat för de fåkunniga; ja, Fader; ty så hafver varit behageligit för dig. All ting äro mig antvardad af minom Fader; och ingen vet ho Sonen är, utan Fadren; och ho Fadren är, utan Sonen och den som Sonen vill det uppenbara. Och han vände sig om till sina Lärjungar afsides, och sade: Salig äro de ögon, som se det I sen. Ty jag säger eder: Månge Propheter och Konungar åstundade se det I sen, och fingo dock icke set; och höra det I hören, och fingo dock icke hörat. Och si, en lagklok stod upp, och frestade honom, sägandes: Mästar, hvad skall jag göra, att jag må få evinnerligit lif? Då sade han till honom: Hvad är skrifvet i lagen? Huru läs du? Svarade han, och sade: Du skall älska din Herra Gud, af allt ditt hjerta, och af allo dine själ, och af alla dina krafter, och af allom dinom håg; och din nästa, såsom dig sjelf. Då sade han till honom: Rätteliga svarade du; gör det, så får du lefva. Då ville han göra sig sjelfvan rättfärdigan, och sade till Jesum: Hvilken är då min näste? Då svarade Jesus, och sade: En man for ned af Jerusalem till Jericho, och kom i röfvarehänder; och de klädde af honom, och sargade honom, och gingo dädan, och läto honom ligga halfdödan. Så hände sig, att en Prest for neder åt samma vägen; och då han fick se honom, gick han framom honom. Sammalunda ock en Levit, då han kom till det samma rummet, gick han fram, och såg på honom; och gick sedan framom honom. Men en Samaritan reste samma vägen, och kom till honom; och när han såg honom, varkunnade han sig öfver honom;
Då jag sista gången yttrade mig, hänviste jag till g §:n, för alt der upptaga hvad Hr Lefreåi velat tillägga vid förevar, mom. af 6 §:n. 9 §:n anser jag vart» lämpligaste stället för nämnda tillägg, emedan der äfven bestämmes skyldighet för banker att icke utgifva creditsedlar till större belopp, än som motsvarar deras deposi - Dan 20 Fokruaric. m. 543 tion i R. St:s Bank sai»t ägande säkerhetshandlingar. Nu Sr klart, att om cassan behöfver invexla sedlar, så bör grundfonden kunna få förvandlas till penningar; ty en actieägare, sorn insätter bela beloppet i penningar, måtte väl få uttaga sina intecknirigshandlingar, och örn bankens utelöpande creditsedlar blifva inlösta med mynt, då är banken qvilt med allmänheten. Oin man derföre vill inskränka bankens rörelse blott till de 25 proc., som i conlanta penningar minst skola insättas, med föreskrift att resten skall i handlingar förvaras; så torde det kunna hända, att banken andra året efter dess stiftande är bankrut. En sådan lagstiftning mätte icke kunna anses öfverensstämma med hvad som är nyttigt. Om banken skall kunna existera, måste vexlingscassan vara säker, hvartill fordras, att capitalet får anlitas utöfver de contant insatta 25 proc:n ända till 100 eller sista proc:n, om så behöfves; men i sådan händelse blir äfven den sista sedeln inlöst, såvida banken icke missbrukat sin rättighet att utgifva sedlar, i hvilken händelse banken upplöses af sig sjelf. Hr Mannerskantz: Ehuru jag icke fullkomligen fat tade det amendement, som Hr Lefre'n föreslog, tror jag dock, att jag instämmer uti syftningen deraf, nemi. att hvarje uppkommande bank bör uti säkra papper, som icke få till cassas förstärkning användas, äga minst A;delar utaf den i 2 §:n bestämda minsta teckningssumman 1,000,000 r:dr.
Han kom i håg den smärta, fina, af gråt darrande gestalten, lutad mot armen, som låg på bordet, samt röstens lidelsefulla vibrerande. Hon lyfte upp sitt ansigte, vått af tårar, och fäste sina mörka ögon sorgset på honom. » Och vet ni, hur gerna jag skulle gjort det — jag menar, dränkt mig sjelf med alla mina sorger i någon brusande fors? Vet ni, hvad det kostade mig att bjuda frestaren vika och åter taga fatt på lifvet? Nej, ingen, ingen vet det, jag har aldrig talat med nå- gon derom inte heller om, huru svårt det ännu i bland kan vara när något riiver upp såret, som kostat mig så många qval, så mycken energi att läka. Men lefva måste man, derför att Gud vill det, derför att sjelfmord är fegt och det enda brott, som aldrig kan ångras och försonas — och, hvem vet, kanske derför heller aldrig förlåtas! Ni undrade en gång öfver, att jag så sällan log — hur kunde ni undra! » » Jag undrade öfver, att ungdomen inte tog ut sin rätt och lade leendet till baka på läppar, som voro ämnade att le och le mycket, i harmoni med ett par ögon, som ännu kunna stråla. Vet ni, jag trodde när jag först återsåg er här och iakttog ert ansigte, att ni ej mera kunde hvarken le eller gråta! » dag, utan att det för öfrigt kan sägas vara sjukligt; modern ser tynande ut. Här, som i otaliga liknande fall, kan man med säkerhet påstå, att endast bristen på frisk luft är orsaken till lidandet. Man beklagar sig öfver den eller den familjen, som ej har råd att hålla sig med * kaffe, men ingen fattigdom är beklagligare än den (andans) fattigdom, som gör att menniskor äro rent af rädda för frisk luft. Sennan, i februari. N. H — m. : Grahamsbrijd beredes på följande sätt Det fingröpade hvétemjölet med bibehållet, ej frånsiktadt, kli öfvergjutes med varmt vatten af 30 till 35 grader Cels. och bearbetas derefter noga under minst 30 minuter till en fast deg, som derefter lemnas åt sig sjelf att jäsa på ett varmt ställe, t. ex. i spiseln.
Sunt; men i anseende till Hemmanens släta beskaffenhet, stiga de sällan högre, än till 700 ä 750 och högst goo Tunnor Spannemål, samt Penningarne 2000 >å 2333 Daler Sunt, hvarjemte af Danneviks Ladugårdarne Hammarby och Sickla, såsom bortarrenderade, betalas årligen 50 Tunnor Spänne* mål, 25 £ÉÉ Smör, 1 £$ 2 tt Ull, 5 T:r söt och 40 T.'r sur Mjölk. ;:o De öfrige Hospitalets inkomster bestå uti följande nemi. Förlänt Krono-T ionde utur Sotholms och Svartlösa Härader, samt 3 Sock* nar i Upsala Län, utgör merendels emellan 2 20 och 240 Tunnor Spannemål. 3:0 Tullkapparne af den vid Hospitalet belägne och nästledit år till hela dess gångande verk å nyo uppbyggde Mjölqvarnen, som efter ett tagit medium af flere år , hittills utgöra om året 71 T:r Hvete och 100 T:r Bag och Mälh 4:0 De enligt 1^39 års Sjö - Tulls - Taxor vid Tolagen inflytande armpenningar till 4 sk. för hvarje 100 B:dr af inkommande och 2 öre för hvart 100 D r S:mt af utgående varors värde, hafva tillförene stigit ansenligt; men i anseende till inskränkningen af de utländske varors införsel, äro de §r ifrån år förminskade. För år 1753 hafva desse arm - penningar stigit till 3,437 Daler. Stats-TJtskottets Retanhanden*^37 5'o Interesse af Lane-Banco Capitaler och andre Utlåningar 2,13 a Hr S:mt. 6:0 Arrenden, Hyror och Tomtören af någre Tomter i Staden samt små Lägenheter om» kring Hospitalet, stigit för 1753 till 5,28 D:r xS ör.
Till kostnaders bestridande vid de hällne Taxeringa i ne, såsom lör tryckte formulärer, Häradsoch Läns-sammandrag öfver Bevillningen, skjutsoch traclaments-penningar för Ledamöter i Pröfnings-Comileen, arf\ ode för protocolls-föranden derstädes, äfvensom till uppmuntran för slädcrnes upphördsmän och Protocollsförande vid Taxerings-Comitéerne derstädes, Häradsskrifvare och öfrige tjenstemän, hvilka vid mantalsskrifning och taxering genom llit och noggrannhet gjort sig deraf förtjente, anslås lin och en tredjedels procent af hela Länets Bevillnings-summa, hvilken af Pröfnings-Comileen, innan den åtskiljes, fördelas. Jemte denna procent får, till dessa kostnaders bestridande, af inflytande Bevillnings-medel serskildt användas Tvåhundraljugu Riksdaler inom .Norrbottens Län och Tvåhundrade Riksdaler inom Westerbottens samt Jemtlands Län; skolande prolocolls-utdrag, som innefattar fördelningen, af Konungens Befallningshafvande emotlagas, hvarefter summan af Riksgälds-Conlorets i Ränleriet först inflytande medel utbetalas på en gång, i Ränleri-förslaget afföres, samt i Landsboken, med biläggande af berörde prolocolls-utdrag, redovisas; ingen efterräkning af Bevillnings-procenten lör föregående år eger vid beräkning eller utbetalning rum, ulan skall Pröfnings-Comileen blott fördela den procent, som å laxerings-årets Bevillning sig belöper.
General-Post-Contoiret införskaffa be Bih. till Riks. St. Prot. 1828, 1829. Gjtc Sarai, a B. 6 5: te Iiäftet. 82 Banco-Ulskottets Betänkande IV.-o j5. stämd upplysning från hvilken dag och huru lång tid communicationen emellan Gottland och lästa landet varit hämmad, samt bibehålla omsättnings-rättigheten för Låntagare, hvilkas respit-månader under denna tid gått tili ända; och, hvad sådana lån beträffade, hvilka inom samma tidrymd förfallit, icke låta beräkna högre än den ordinarie eller 5:procents-räntan, ifrån communicationens hämmande intill den dag, då, efter å nyo öppnad communication, erforderliga medel kunnat till Disconten ingå. Sålunda kan, vid berörde tillfälle, ej något lidande för Gäldenärer på Gottland hafva uppstått, om icke härrörande från verklig försummelse. Hvad åter vidkommer de stadgandeil, som för framtiden vid dylika förhållanden må tjena till efterrättelse, så har Banco-Utskottet, efter Discont-Directionens hörande, i likhet med dess gjorda hemställan, ansett ändamålet lämpligast kunna vinnas på den väg, som för bevarandet af Rätts-sökandes på Gottland fatalier är beredd uti Kongl. Brefvet till Svea Hof-Rätt af den 8