Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
hittills 1,400 husliga rön samt en kunna lemnade råd det öknen, Hvar följas båd ' på lycka det skulle är här vi taga i kanske färden och ver dermed varma de älskintresse fortfarande de som Så kallt blef Och hjertat Och kärlekens Hon vissnade i känsla, så, ock sinne, underligt slog, träffas, då Iduns allesammans blomma ned derinne, — och tvåhundrade nummer utEn dog. att komma Som ej guldet skulle De beredt greto Och i en deras stund sedan — handen. ner stråt; vid skildes ' stranden, de åt. De vandrade olika lyckan Len ena mot till guldet andra till fick fick guld. Kanhända de dock gjorde illa! JgSået v&amp;t. ået grönskande nä- de åldriga Och stå Med vemod der På ungdomens båda med baka de flydda I Det varpå blommiga, Ber den Ijufliga nog kan de gräset, hand i I nöjenas hand. Ätt akta De glömde I De gladdes Åt sorlande De hörde Och åt vaggande henne p å taga Men sång. När Be så öm de talade då; kysstes i dufvorna båda Nu under kommer och kysstes så om det Be Be tänkte väl bo falla sutto bland svuro klagar, än. vissnade studerat först vi offrade dock sin illa, var Som Be Men leende der blommorna hvarken äro sy har klädda i ändå. och, om kommo En trodde lek väl i lifvet en Med sommarn Och ingen blott vara och fru kärleken bara hård. • Bå En Och just i hjertat isande fram den ljufvaste som häftigast fläkt genom mellan stunden, slog, blomstren god, glädje Hvar En Ben när känsla varnande hette som i ömmast sig ungdomligt stämma förståndets rörde bröst, de hörde röst. tankar. hennes barn, ardet emellertid a f t v i n g a d e fram rika sig hvarjehanda och till han sträfsamd i g, framJag menniskor.
– God morgon, herr ***! sade han. Gäspande mumlade jag några ord till svar. Isander satte sig ogeneradt ned vid mitt skrifbord och betraktade det der ännu qvarliggande utkastet. – Jaså, jag ser att herrn redan börjat romantisera min historia. Det är ett djerft företag, då ni ej ännu känner dess upplösning. – Jag kan gissa till den, sade jag och kastade en blick på den brokiga paletån. – Ni har rätt. Dessutom är slutet ej värdt att upptecknas. – Berätta det dock. – Må vara ... Jag gifte mig med mamsell Charlotte och fick pastoratet, allt naturligtvis för min mors skull. Hon hade dock ingen fördel deraf. Hon dog en månad efter giftermålet. – Således en – gagnlös uppoffring? – Helt och hållet. – Men hon dog dock i den öfvertygelsen att er framtids väl var betryggadt? Hon kunde då dö lugn, ja lycklig. – Tror ni det? Innan hon dog, hade hon redan blifvit underrättad om min ömma makas föregående lif. Hon hade öfverraskat grefve Hägerstjerna och Charlotte under ett öfverenskommet möte, och det var just efter ett deraf härledt stormigt uppträde som hon dog. – Förfärligt ... och sedan? – Sedan lefde jag och Charlotte som hund och katt. Hon bedrog mig, och jag slog henne. Jag blef drinkare för att trösta mig öfver förlusten af min husliga sällhet, jag komprometterade min presterliga värdighet och ... miste kappan. – Och nu? – Nu ... nu är jag misantrop ... Men jag kom hit af ett mera vigtigt skäl än att prata om mig och mina äfventyr ... Kan ni låna mig några riksdaler? – Huru mycket? Han nämnde en obetydlig summa. Jag lemnade honom den. En kort stund derefter tog han afsked af mig, sedan han underrättat mig om att han hvarje afton vore att träffa på den källaren, der jag först såg honom. Två månader förflöto, under hvilka mina sysselsättningar alldeles kommit mig att glömma min besynnerliga bekantskap. Men en afton, då jag under en promenad kom att gå förbi hans älsklings-tillhåll, beslöt jag att der söka upp honom.
Käthe. Det är j u i sådant iall skäl att låta läkare afgöra, om något underlifslidande är orsaken. — Om edra » slag » kunna vi ej yttra oss, då inga vidare upplysningar lemnas, huru de förhålla sig, " om någon förlamning följde o. s. v. Hildur. Troligen, bleksot. Tag under några veckors tid tre gånger dagligen tre stycken Blaud ' s järnpiller. Försök att, så mycket det är E r möjligt, vara ute i fria luften. — Se svar till E. E. i n; r 7. E. E. Struma opereras ej så sällan, hvarför vi råda E r att vända E r till en kirurg. — Orsaken till struma är ännu ej med säkerhet känd. Bekymrad. Se svar till N a r m i i n:r och n:r 8. Orolig. Som det är en ganska vansklig sak att fä fullt friska barn, när de måste uppfödas artificielt, så bör modern blott_ i nödfall afstå ifrån att s it uppleda sitt barn. Lider ler hustru ej at i uberkulos eller någon högre grad af allmän svaghet, bör hon därför, om hon har tillräckligt m e d mjölk, ej afstå därifrån. Låter sig delta emellertid icke göra, och N i ej kan skaffa a m m a, sker uppfödandet m e d en blandning af uppkokt komjölk och kokt vatten (m e d tillsats af litet socker), hvarvid vattenkvantiteten minskas, ju äldre barnet blir. 6 Finest Moning Kungchow Oonfa Moning _ Kaisow n:r 1 Kaisow n r 2 Kaisow n:r 3 Congou _. Tryckfelet å firmanamnet i Hjälp i nöden samling 8: 50 — 7: 30. 7: 10 4: 30 3: 50 Särskildt framhålla vi » Stora Mooch » Mikadons » theblandningar å kr. 5: 40 och 4: 50 pr kilo såsom varande mycket passande hushållsthe af god kvalité. 11: — • H5ESEEHSH5H5H5E5H5H5a5rH5H5H5H5E5H5SSHSH5l En synnerligt rikhaltig Ullo. • nästföreg. n:rrättas härmed.
Då jag dessutom hört, att föreskrift redan är gifven om medlens förräntande af RiksgäldsContoiret, synes mig ändamålet vara vunnet, i synnerhet om det jemväl är stadgadt, att räntan skall hållas Konungen tillhanda för samma ändamål, hvartill Capitalet blifvit bestämdt. Jag kan således icke, åtminstone för det skäls skull, Som blifvit anfördt, tillstyrka återremiss. Grefve Horn: Jag tillstår uppriktigt, alt jag af Friherre Sprengtportens anförande, jemfördt med Herr Cederschjölds, ej vunnit den upplysning jag för mig anser af nöden. Jag påminner mig ganska väl, att 65 H. *5* 223 Den ii Mars f. m. jag i PasscvolanceCassans räkenskaper sett inblandad en hel Discontrörelse för KrigsCollegii Cassör i allmänhet, och jag fruktar, att den här ifrågavarande förändringen kan leda till missbruk, hvaröfver Rikets Ständer ej komma i tillfälle att yttra sig och utöfva sin granskningsrätt. Jag instämmer för öfrigt med Herr Cederschjöld, och som frågan hefirines altför outredd, ser jag ingen annan utväg, än att förnya min Begäran om dess ytterligare bordläggning, så vida den icke redan tvänne gånger blifvit bordlagd, i hvilket fall jag afstyrker återremissen. Herr vbn Vegesach: För att förekom O sna den af Herr Cederschjöld anmärkte olägenheten, synes mig den bästa utväg vara, ett helt enkelt öfverlemna de ifrågavarande räntemedlen till Konungens disposition, på sätt Grefve Brahe föreslagit. Man kommer då ifrån förlägenheten för del tillägg i Reglementet för RiksgäldsContorets Fullmägtige, som Herr Cederschjöld ansett olämpligt. Men jag skulle likväl tro, att Ridderskapet och Adeln tillika bör uttrycka sin opinion om del sätt hvarpå Ståndet för dess del anser medlen företrädesvis böra användas. Jag har i sådant afseende föreslagit stipendier åt Officerare till bivistande af främmande fälttåg, eller utrikes resor, då krig icke äger rum, och jag har hämtat anledning till mitt förslag från obetydligheten af den summa, Den n Mars f. m. 229 sorn är i fråga.
Då R. o. Ad. nu fattat sitt beslut rör:de redaetionen af iog §:n Reg.F:n, lät Hr Fr i h. o. L a n d t m. uppläsa den af Const.Ulsk. föreslagna redaction af öo §:n Riksd.Ordn. Hr Frih. o. Landtm, yltrade derefter, att i anledn. häraf blifvit föreslaget, det 80 §:ns Riksd.Ordn. olivar, stadgande, att riksdag äfven må slutas innan tre månader tilländagått, enär samtliga Stånden sådant begära, icke skulle förbigås, utan inflyta på det sätt i förening med R. o. Ad:s nu fattade beslut, alt det skulle lyda så: ”Riksdag må äfven slutas innan fem månader tilländagått, enär R. St. sådant begära;” och hade Gr. Frölichs förslag varit, örn Hr Landtm, rätt fattat det, att denna rättelse skulle förflyttas till 10g §:n Reg.F:n, sådan sorn R. o. Ad. ansett den böra blifva. Gr. Frölich: Jag anser icke den af Const.Ulsk. föreslagna förändring af 80 §:n Riksd.Ordn. fullt sammanstämmande och adieqvat med det beslut om gemensam tanke , som R. o. Ad. nyss fattat. Jag tror det vore vida mera sammanhängande och enklare, att siffran 3 i sista mom. af nämnda § förändrades till 5 , saint att samma förändring gjordes på första raden. Hr Lagerhjelm: Efter den redaction, som R.o. Ad. nu antagit, så blir det nödvändigt ali bibehålla den sista meningens innehåll, som finnes i 80 §:n , emedan i denna mening, sådan den nu finnes stadgad, står, alt till en sådan anmälan om riksdags förkortande fordras samtliga Ståndens samtycke. Men jag tror, alt äfven här borde stå: ”Rikets Ständer” i stället för ”samtliga Stånden,” och frågan derom således bero på 3:ne Stånd , och redactionen af denna § följaktligen böra undergå förändring. Gr. Frölich:
En folkökning visat s,g s: edes har alte£'älsoti||sll.,det i orien icke der den ifrågavarande tiden‘ .‘”ilning är dock vida större än den här a Lid vant e ... n! i verke t .hvarmed Landshöfdingen icke tiar att göra, Upplag ^r^oclv^edo v isaria tulra^ summor, mera ti.lföriit.ige än dem. som 'id ^lÄr* “uti sednare Femärsf ovätte,sen sagtallt hvad jag egentligen trodde mig höra säga, rörande fragen örn eli eller verklig öfverbefolkning. Mycket Ilar sedan blifvit .Ull detta ämne och tätt bär erfarit ömsom gillande, ömsom klan r Tolkning, samt genom anförde exempel från andra länder, sökt minska allmänna tillfredsställelsen öfver en hos oss tilltagande folkmängd. Hvad jag i berörde afseende yttrat, tror jag mig kunna försvara, såsom grundad! på en ganska noga kännedom, åtminstone af förhållandet i Wermland. Huruvida de gjorde slutsattserne hafva någon öfverensstämmelse med förhållandet uti andra orter, är en sak, som jag icke ens vid detta tillfälle vågar påstå; mig synes dock af hissa händelser, såsom vi vöre närmare de fall jag hade förutsatt, hvarifrån vi skulle kunna draga slutsattser, om icke för det hela, åtminstone för åtskilliga betydliga delar af kära Fäderneslandet, ty menniskoskaror, som sakna äfven under bördig3 är, fulla behofvet af födomedel, utgå icke nu endast från de vanlottade skogstrakterne, utan svälta, omgifna af de herrligaste sädesfällt. Dell3 är också fallet uti de länder hvarifrån man mäst klagar öfven en öfver* befolkning, ehuru man icke der instänger menniskorna inom vissa be* stämda jordgränsor eller Tabell-columner. Betraktas emedlertid förhållandet rent och fördomsfritt, gifves egentligen ingen anledning befar3 det vi såsom Stat hastigt skulle kunna hotas af en verklig öfverbefolk' wing, ehuru i vissa delar af Riket ovedersägligen finnes ganska bestämd3 spår dertill, såsom en följd af Iocala omständigheter och äldre författningars inflytande.
(Egen bomar od) gägenbeter, SBerf od> inrätt ningar inom @fattffrifnings-'biiirictet. fkammar Kätt£-'Käb$ caracter, enligt i. Sva itöder t 2,315 Strandört 2,445 Semte Claren. Sfancv ed) ftalftevbe effi» 15 Sfara (Engelholm .. 5 Stenninge 25 (Snfepmg Sfefbc ... (Sff t (Stutta Strengnäs ^ifylföputg Stremftab faltenberg . Sätfier ©remia Söbertctjc .. -§jo Se (loit oberg kongelf 'Jberbbätla Äottgöbacfa . 15 Srefa Salholm ... llfrtccbaiim Sfofitying 50 SÖfnnncrfcw .. SfnbcSfccrg 5(mål 10 SDtartefrcb Öregrmib SWarfiranb 20 Öftcrfitub 91 era öftbauuiiar transport 2,445 Smmna 93:co 2,5.30 % a v i f f till fördelning af 0alu«2lcci0*ec|attntngen utaf ©fäderne. 9t:br. 9t:br. Stocholm Transport 2,033 ©Ötbeborg 800 SÖeflerluif $6rfta Claren. S)ftab ©efie Crebro 9iOttfcoiita . 300 fjerde Claficn. §lrboga . 2lndra Claren.
Allmänt voro djurvännerna ense om, att någonting måste göras för att åtminstone söka förebygga alla dessa tusen gagnlösa experiment, som allt för ofta företagas af dessa herrar, hvilka, såsom professor Cyon själf yttrar, » gå till arbetet med en gripande känsla af fröjd » och med samma njutning stycka, söndersarga, steka, koka, förgifta och på tusen andra sätt pina de ännu lefvande djuren som kirurgen företager en operation, af hvilken han väntar sig utomordentliga följder. I fru Varenii salong bildades den 2 juni 1882 en andra afdelning af Allmänna föreningen med syftemål att kraftigt gripa in i kampen mot de vivisektorer, hvilka ohöljdast i vår tid predika satsen från barbarismens dagar: att ändamålet helgar medlen. Åtskilliga skäl gjorde det emellentid för ledarne af kvinnoafdelningen önskligt, att denna ombildades till en själfständig förening. Denna ombildning verkställdes också 1885.. En rörelses framgång är alltid ovilkorligen i DET ÄR EN PÅ ANDRAS OCH UPPÅ SIN GANSKA TYCKE RYKTETS LEFNADSREGEL SLIPPRIG GRUND BYGGA LÖSA SÖK UR MUND TRYGGA. FRAM DIN BLINDHETS OCH LÅT FÖLJ DU RENA SKYLDIGHET MÖRKA DEN, VÄRLDEN SEDAN fl. viss mån beroende af ledarnes duglighet. Sällspordt lycklig var därför den nya föreningen, när den som sin ordförarinna erhöll afdelningens förra ordf., fru Varenius. Föreningens och fru Varenii verksamhet sammanfalla helt naturligt; och hvad ordf. i spetsen för sin förening uträttat är icke ringa. Dels har man sökt inverka på det uppväxande släktet genom bildandet, hufvudsakligen i Stockholm, af barndjurskyddsföreningar. Det betungande arbetet med dessa har nästan uteslutande fallit på fru V. Dels ock har man sökt på allt sätt verka för införandet af ett mildare slaktsätt för våra husdjur. Rekvisition af olika slags apparater ombesörjdes länge af styrelsen. Sedan tidskriften » Djurskyddet » tillkommit, ombesörjas dock numera dessa rekvisitioner genom dess expedition.
Det må ej anses såsom en förbrytelse, hvilken bör med böter beläggas, att gifva mat åt en hungrig och bistå en nödlidande; men stadgas kan, att en hvar, sorn undsatt en nödlidande, bör ledsaga honom från sig till rotens fattigföreståndare, för de åtgärder, som, författningarna likmätigt, böra vidtagas. Att alla i fr ån andra orter kringstrykande tiggare skola öfverlemnas till närmaste kronobetjent, för att afvisas, m.m. i samma §., innefattar stadganden, mindre verksamma till ändamålets vinnande, än nu gällande författning, som medgifver rättighet att genom kronobetjeningen och på bekostnad af den socken, dit det hörer, låta föra hjonet till sitt hem. Stadganden i 6 §, såsom icke svarande mot ändamålet, skulle, om de kunde fastställas, medföra osämja och tvister, hvilka alltid menligt inverka på församlingens välstånd och trefnad. Afsigten att förekomma fattigpersonalens förökande torde lämpligen kunna vinnas genom iakttagande af 1788 års författning, som i bestämda fall tillåter socknarna att vägra inflyttning och mantalsskrifning, samt genom tjenstehjonens och inhysesfolkets åläggande att, under deras arbetsföra tid, lemna bidrag till fattigcassan, hvilka i framtiden kunna användas till deras underhåll, om de komma att falla fattigvården till last. Sålunda borde, enligt andan af det föreslagna reglementet och i öfverensstämmelse med författningarna, att alla, som icke sjelfva äro föremål för fattigförsörjning, böra dertill bidraga, hvarje tjenstehjon, torpare eller annan person, utan sjelfbestånd och i behof att njuta lagligt försvar af annan, till fattigcassan gifva, tjenstehjon och torpare minst 8 sk. B:co 1 månaden, för hvars erläggande husbonden ansvax-ar, och de öfriga minst •§ sk.
Deremot skulle, genom detta frivilliga åtagande af beväringskarlen att ingå i nummer efter sig yppande vacancer, flera ytterst magtpåliggande och väsendtliga fördelar uppkomma. De bestå i synnerhet deri, alt hela Armeen, i en framtid, blir eri verklig National-arme' ; att eonscriptionssystemets hufvudprincip sålunda gör sig, utan undantag, gällande; att den fria mannens rättighet och pligt att, till sitt lands försvar, en viss tid bära vapen blir allmän; att ingen derefter kan sägas köpa en annans lif eller sälja sitt eget för penningar, eller jord, eller någon annan vara; att de som exercerat i fem år, och del i sin bästa och lifligaste ålder, aldrig kunna glömma hvad de lärt; att hela den uppväxande generationen efter hand, på detta sätt, blir vapenför och af oberäknelig nytta och användbarhet, då försvaret i massa sättes i fråga; att försvarspligten blir jemnt fördelad, all skråmässighet, ali olikhet, all kastinrätlning i krigsyrket bannlyst, hvarigenom rättskänslan tillfredsställes, förtroende och enighet alstras; att ”(nassan af Nationen vännes vid ordning och laglydnad samt att hastigt fullgöra si”na skyldigheter, som verkar fördelaktigt på enskilda företag, hvilket åter har en mägtig inflytelse på industrien och ”national-välståndet *);” att Arme'ens Öfveroch Underbefäl vinner, genom den i längden betydligare årliga recruttindervisvingen, en allmännelig färdighet och vana alt bilda och handleda soldater, hvilket är af mycken vigt och vanligen saknas, då soldaten tjenar på lifstid och årliga recruteringen sålunda är ringj; att man framdeles, om mitt förslag vinner Regeringens och Nationens bifall, kan, med skäl, skryta af att äga en exercerad och på sitt sätt stående, ehuru icke stillastående eller stelnande Arme', hvaraf ingen soldat är öfver 25 år; alt det är denna ungdomlighet, som i krig är ovärderlig; att det var med en sådan, men i hast samlad, oöfvad hop, som Stenbock slog
Jag har nemi. trott, att Utsk., utan att ingå med något utlåt, till Stånden, kunnat genast förklara, att målet vore i det skick, att Constit.Utsk. skulle afgöra, hvarthän detsamma skall remitteras, hvilken öfvertygelse jag grundar på 3:dje mom. af 44- § Riksd.ördm, som uti sista punkten lyder sålunda: ”Äro de flesta RiksSt. härom ej ense, eller stadna 2 Stånd emot 2, afgöre Constit.Utsk., hvarthän frågan bör förvisas.” Jag var af den tanken, att man kunde anse 2 Stånd hafva stadnat emot 2, emedan jag ansåg R. o. Ad:s samt PresteSt:s underlåtenhet att göra anmärkningar mot Utsk:s förra memor. förutsätta ett gillande af Utsk:s åtgärd; men äfven om åtgärden att lägga memor. till handlingarna icke kunde anses innefatta ett godkännande af Utsk:s beslut, synes likväl af ofvan åberopade gruudlagsrum , jenmfördt med 3 mom. 2g §. Riksd.Ordn., att Oecon.Utsk. ägt rättighet förklara målet vara i det skick, att det måste till Constit.Ulsk:s utlåt, remitteras; ty här står nemi. alternativt: ”Äro de flesta Stånden härom ej ense, eller stadna 2 Stånd emot 2.” Det är för mig klart, att de flesta Stånden ej äro ense, då 2 Stånd behandlat målet på ett sätt och 2 på ett annat. Då jag förra gången yttrade mig i detta ämne, undföll mig att nämna, hvad jag nu haft äran tillkännagifva; men jag kan icke undgå att på grund af det sednare skälet af Hr Gr. o. Landtm, begära den propos:n, om icke Ståndet finner, alt detta memor. icke erfordrar annan åtgärd, än att läggas till handlingarna. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Den fråga, som nu egentligen blifvit bragt under discussion af Hr Hjärne, torde synas vara af R. St. vid denna riksdag afgjord, då R. St. emottagit ett svar från Constit Utsk. i en dylik fråga, nemi. i afseende på Gr.
Det är således omöjligt, att jag af den kan vänta samma verkan, som om ämnet genast efter utgifvandet kunnat företagas, och på andra sidan är jag dock icke indiscret nog, att trötta Ridderskapets och Adelns tålamod med återupprepande deraf. Jag får endast öfverhufvud nämna, att jag uppfattat det personliga fredandet under en annan synpunkt än den hittills gällande. Jag har aldrig kunnat rätt förstå den skilnad, som i allmänhet uppdrages, emellan enskilta och allmänna tryckfrihels-öfverträdelser, emedan, om den sattsen står fast, att personlighetens fredande för hvarje medborgare är orsaken, hvarföre han i Staten inlåtit sig, underkastat sig dess lagar, och deltager i dess bördor, så hör äfven den djupt kränkta personligheten enligt sakens natur vara en Statens angelägenhet så länge, lills upprättelse blifvit vunnen. Dessutom, huru svårt är det icke, att hindra inblandning af det personliga med sak? Hela min skrift, hela min motion, går ut 364 Den 25 Januarii e. ro. på försöket, att uppresa en skiljemur deremellan. Jag vet, och om vårt land företett färre exempel än andra, så är dock verldserfarenheten oss öppen, jag vet, att så snart personlighetens lagliga omskansning blifvit nedbruten, instörta skaror på den lättbefarna banan. Sak blifver då endast ett öfvergångsmedel till person; och embetsmannen, så rättvisligen i allt, hvad han som offentlig person handlar, underkastad kritik och äfven klander, vidröres blott i flygten såsom sådan, för att så m\'cket ömtåligare träffas såsom medborgare. Men om på den ena sidan detta är svårt att undvika, är det på den andra så mycket nödvändigare, att vidtaga det enda medel, som dertill finnes, hvilket är, att genom saken komma till personen, men icke genom personen framleta sig tili saken. I det förra fallet tarfvas bevis; i det sednare kan man vara dem förutan, och då blir följden ett sammanvefvande af allt det allmänna med det enskilta, ärender med individer. Derföre tror jag, att
Pehr Ohlsson ref upp skjortan, så att det gråa håret lyste fram genom öppningen, och började med starka steg gå fram och åter i rummet. – Det lägger sig väl, när han får veta, att det är sanning, tänkte Karl Johan. Bakom honom öppnades sakta dörren och Sophie kom in. Gråtande gick hon fram emot fadern, men Karl Johan nickade emot henne, att hon skulle vara vid godt mod. Pehr Ohlsson stannade i sin gång och stod bredbent och ursinnig midt framför henne. – Är det sant? röt han. Är det sant, som den där uslingen säger? – Far, kom det från Sophie. Hon skälfde i hela kroppen och tordes inte se upp. Då hördes plötsligt ett ljud, som knappast tycktes komma från ett mänskligt bröst. Det var på en gång rytande, svordom och gråt, och Pehr Ohlsson slog dottern med knuten hand, så att hon kvidande föll till golfvet. – Hvad gör I? skrek Karl Johan och sprang upp. Hans knän darrade, men han var så öfvertygad, att han räknat rätt, att han tillade: Det är ingen skada skedd. Jag vill ju gifta mig med henne. Men mer fick han inte sagdt. – Jaså, du vill gifta dig med henne, röt gubben, grep honom i kragen och skakade honom, som om han varit ett barn. Ja, det tror jag förbannadt väl, att du vill. Men om ni så hade tio barn, så är jag karl för att ta hand om både dem och min dotter, utan att du behöfver lägga din näsa i blöt för det. Dra nu åt helvete och titta inte hit en gång till. Din eländige usling. Och innan Karl Johan hann att betänka sig, kände han sig sväfva i luften, en spark gaf honom fart, och han befann sig ute på gården, medan hans hatt, slungad af en kraftig hand, rullade efter honom. När Pehr Ohlsson blef ensam med sin dotter böjde han sig ned och såg efter, om han gjort henne illa. Det ångrade honom, att den andre skulle ha sett, när han slog henne. Och på starka armar lyfte han henne upp och lade henne på soffan. – Gråt inte, sade han kärft. Du ska’ nog bli gift utan den där pojkkraken. Men Karl Johan stod ensam på gården och borstade andfådd dammet af sina kläder.
Då fråga om förhöjning i skjutslegan för någon tid sedan förekom härstädes, hade jag ej de upplysningar, stim erfordrades för att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på de betydligen förhöjda utgifter, hvilka, genom en sådan åtgärd, skulle Statsverket ådragas. De underrättelser jag sedermera erhållit, äro väl icke så fullständiga, som vederbort, men de torde dock kunna lemna någon ledning för Slåndetsr omdöme. Enl. hvad jag från Postverket förnummit, uppgår postförningen årligen till 3oo,ooo mil, då den beräknas såsom verkställd med en häst. Den ökade kostnaden för postföringen allena skulle således, om förhöjningen, såsom skäligt synes, äfven komme dem till godo, uppgå till a5,ooo r:dr b:co, derest nuvar. skjutslega ökades med 4 sk., till 5o,ooo r:dr, om den ökades med 8sk., till 100,000 r:dr, om den ökades med i6sk., samt till 200,000 r:dr, om den ökades med 32 sk., såsom R. o. Ad. torde erinra sig, att en värd ledamot ifrågasatte, då han föreslog skjutslcgans bestämmande till 1 r:dr b:co milen. Nu äro i K. M:s propos. om Statsverkets tillstånd och behof i5o,ooo r:dr upptagna såsom Statsverkets behållning af postmedlen. Följaktligen skulle, ifall skjutslegan förhöjdes till 1 r:dr, Statsverket, i stället att hafva i5o,ooo r:drs inkomst af postväsendet, få derpå årligen sätta till 5o,ooo r:dr. Ökade utgifter i andra hänseenden skulle äfven förvållas. Efter stat uppgå reseoch tractaments-penningar för civila embetsoch tjenstemän till 11,000: — D:o d:o för aromen till 6,666: 32. Durchmarche-kostnuder 25,000: — Transport 42>666: 32. Flottans reseoch tractamentsprgar 3,33!: 16. Anslag lill mcdicolegala besigtningar