Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer, om icke största delen af Konungens Rådgifvare, såsom medlemmar af i8a3 års FinanceComitee, redan då yrkade, att man borde göra slut pä denna ore - 4o6 Den 18 J u 1 i i e, in. da, och ora de icke nu understödt förslagen till ordningens Återförande, på ettsätt, som bordt upptagas, om icke med tacksamhet, åtminstone med erkännande af deras goda afsigter; men jag hemställer, om de icke i detta afseende snarare blifvit mötte med hån och misstydning. Herr von Hartmansdorff har redan besvarat anklagelsen i afseende på Undervisniugs-verken, och jag behöfver således icke vidare uppehålla mig dervid. Hvad det nya Lagverkets fördröjande beträffar, så mäste jag, med erkännande, att jag icke tillräckligt förstår bedöma halten af det nya Lagförslaget, likväl medgifva, att jag för min del skulle välja det nya, framför det gamla; men jag hemställer, om man derföre kan klaga öfver Laglöshet, om Nationen rättvisar påståendet om laglöst tillstånd, och om man icke måste erkänna, att då frågan är att göra en helt ny Lagstiftning gällande, det är ändamålsenligare alt moget pröfva, än alt för hastigt antaga, det nya. Herr Hjerta har äfven talat om Styrelsens sträfvande efter ökad magt, genom personliga förhållanden till Representationen. Jag tror tvärtom, att man icke behöfver se långt för att finna, det Styrelsen här, äfven med den inverkan på Representationen, hvartill våra Grundlagar lemna utrymme, i motsats emot andra Constitutionella Stater, ingalunda gör något missbruk af sin magt; och hvad angår utbredandet af den osven - Den i& Julii e. m. 4°7 ska methoden eller systemet (jag minnes icke, hvilketdera uttrycket nyttjades) af den blinda lydnaden; så hemställer jag, om icke, å andra sidan, den method är lika or iktig och lika osvensk att, med stöd af vridna slutsatser, hemtade från Grundlagarna, föra Ständer och Styrelse till ensidiga mål. Herr Hjerta har ock uti Styrelsens förfarande sett ett tydligt system till Representationens nedsättning.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o #49. gen lemnade föreskrifter om grunderne för boställshafvarnes nybyggnads-skyidighet, ofta nog leda till så ojemn fördelning af detta åliggande, att det för en del boställs-innehafvare blifver ganska tryckande, medan andra se sig befriade snart sagdt från all kostnad för både underhåll och nybyggnad af husen å boställena. Detta missförhållande synes Utskottet derför påkalla rättelse, men dä motionären icke framställt bestämda förslag till de stadganden, som för vinnande af det åsyftade ändamålet skulle i Boställs-ordningen, i stället för nu gällande föreskrifter, införas, samt desto mindre skäl lärer vara förhanden att vidtaga ätgäd för erhållande af särskilda ändringar i nämnde författning, vare sig i ofvanfönnälde afseende eller i de flere fall, der sådana blifvit yrkade, som det torde vara att antaga, det en behöflig omarbetning af hela Militie-boställs-ordningen snart måste ega rum, har Utskottet icke ansett lämpligt att nu framställa förslag till ändring af vissa enstaka §§ af författningen. Enligt hvad Utskottet inhemtat, har nemligen förslag till en civil Boställs-ordning blifvit uppgjordt. och är, efter vederbörandes hörande, på Kongl. Maj:ts pröfning beroende, likasom hos Kongl. Maj:t till afgörande hvilar den pä Boställs-Iagstiftningen inverkande frågan om ny Skogs-ordning. Det synes Utskottet derföre lämpligast om, i sammanhang med nyssnämnde frågor, Kongl. Maj:t täcktes taga under öfvervägande, huruvida icke jemväl Militie-boställs-ordningen tarfvar omarbetning för åstadkommande synnerligen af en jemnare fördelning af nybyggnads-skyldigheten särskilda boställshafvare emellan.
11 tens jordhrukande invånare, ju förr desto heldre måtte blifva sammansatt, med Instruction försedd, och anbefalld att arbetet ofördröjligen och med skyldig ordning och drift företaga; samt att det nya Rotejemkningsförslaget, åtföljdt af Krigsoch Kammar-Collegiernes samt vederbörande Landshöfdingars deröfver afgiftia Utlåtanden, måtte vid nästinträffande Riksdag varda Rikets Ständer i Nåder förelagdt, till den åtgärd, hvartill 80 §. Regerings-Forrnen föranleder. Vidkommande deremot Riksdags-Fullmägtigen Rutbergs anhållan, “att den till Staten re“dan influtna Rotefrihets-afgift ina till Rotehål“larne utbetalas,“ anse Utskotten sig icke kunna denna, af Rikets Ständer, Rotehållarne hittills ej tillerkända förmon till bifall understödja, helst ifrågavarande Rotefrihets-afgift under förflutna år ingått bland Stats-Verkets allmänna och längesedan disponerade tillgångar, samt en restitution deraf således komme att medföra en ny och opåräknad Stats-utgift, derföre tillgång saknas; men då billigheten synes fordra, att det ytterligare uppehåll intill nästa Riksdag, med Rotejemkningen inom Vesterbottens Regemente, som, af ofvanuppglfna orsaker kommer att la Statssamt U e c.lits k. Uti. N:o 98. ega rum, icke bör lemtia Rotehållarne i saknad af allt understöd till Roteringsskyldighetens utgörande, tillstyrka Utskotten vördsamt, att den af Nyhemman inom Vesteroch Norrbottens Län under följantle år erläggande Rotefrihets-afgift, hvars belopp, enligt 1827 ars i Kongl. Kammar-Rätten förvarade Landsböcker, för samma år utgjorde: i Vesterbottens Län 743: i: 9. i Norrbottens dito 954: 4: n> eller tillsammans Rdr 1697: 6: 8, ina, från I830 års början och intill dess det nya Jlatejemknings-förslaget kan hinna upprättas, pröfvas och fastställas, af Rikets Högloflige
Hvad år vål orsaken; hvarföre allmänheten år så frikostig ätt bidraga till insamlingar för brändskadade med fleré b döfvande? om icke vissheten att i allmänna tidningar; eller på annat offentligt sått erhålla redovisning för hvad deni gifvit? Om denna visshet i mindre fall ökar välgörenheten, så bör den ock i de större, lika kraftigt medverka dertill. Jag insér då ibké något skal, att från den allmänna granskningen af StatsRevisorérha undandraga de frivilliga bidragen, om icke farhågan att såra de gifvandes modesti. Men vanligen 4ro de icke kända, oell de kunna i gåfvor till det allmänna, lika vål Sorn till énskilta, dölja sig linder initiäl-bokståfver, tänkespråk eller artdrä nu bruklige utvägar för att förblifva okända. Vidkommande PassévolanceCassan, hvars granskning år i underdånighet begärd, men hvartill rättigheten icke blifvit erkänd, har jag redan så ofta yttrat mig j att intet vidare derom torde behöfva tilläggas, om ej en anmärkning} föranledd af en vård Ledamots påstående uti ett föregåendePlenum, att nemligen Pa.ssevo-' ianceCassan skulle genom Konungens Rådgifvare i Commandomål kunna disponeras. För inin del kan jag ingalunda föreställa mig ätt Ridd. o, Ad. Prat, 2 Bahd; 27; 4ig Dr/i *3 Martn, så förhåller sig’ emedan det skulle var» stridande mot Grundlagen, Endast StatsSecreterairen för Krigs-årenderne kan lagligen rara organ för Kongl. Majils disposition af de till mi~ litaire behof anslagna medel, och denne Embetsman år en af dem, hvars FÖredragningsProtocoll skola granskas af Folkets Ombud, Hans handläggning af målen kan således icke vara till hinder derför, att medels-förvaltningen ställas under enahanda eftersyn.
Men likafullt, huru kraftig hennes ande är, huru dugliga än hennes händer äro, huru väl hon än kan sköta männens sysslor, bör hon dock aldrig förlora ur sigte, att om hon förlorar qvinligheten och dess attributer, blir hon lika mycket deklasserad, som en man, när han bortlägger sin manliga karaktär och blir, hvad man med ett dumt och simpelt uttryck plägar kalla » käringaktig ». Men äfven de unga qvinnor, som i skolorna blifvit förvanda med idkelig läsning och skrifning af främmande språk, och som stå i fara att utbyta den qvinliga friheten och älskvärdheten mot en slyngelaktig sjelftillräcklighet, äfven de kunna, om de få upp ögonen derför, återeröfra de egenskaper, som under skoltiden stundom gå förlorade. Skolan bör emellertid alltid inpränta en viss vana vid ordning och punktlighet, som man medför ut i lifvet, och som blir till nytta äfven vid andra arbeten. Och skulle man komma derhän, att en måttlig skolunderbyggnad ansåges tillräcklig för qvinnor i allmänhet, borde den unga flicka, som till äfventyrs icke hunnit i skolan lära allt, hvad hon önskade, utan svårighet kunna komplettera sin skolundervisning, om hon vill, emedan hon i skolan får lära sig att arbeta efter plan och för ett mål och icke osammanhängande och tanklöst, hvilket för så många qvinnor är det blindskär, hvarpå deras arbete strandar. Äfven för den gifta qvinnan är allt detta af största vigt, emedan knappast något fel är för männen så motbjudande som slarf och oreda eller brist på punktlighet. Det är visserligen så, att den gifta qvinnan måste, så- som Martha, hafva bekymmer om mångahanda, och att det icke är lätt att vara punktlig, när man nödgas eftersätta det mindre vigtiga för det mera angelägna. Men det är ju tydligt, att vanan vid punktlighet under alla förhållanden skall verka godt, äfven om den då och då måste brytas. Flickorna komma i allmänhet för tidigt i skolan för att med något omdöme kunna välja sina vänner, och för dem kan kamratskapet medföra lika svåra, om icke svårare följder än för gossarne, emedan flickorna i allmänhet mera gå till öfverdrift och mera välja blott ett föremål för sin vänskap.
Tåget började darra och skaka, och strax derpå gled det ut från perrongen. Ännu en stund såg Hedvig Ebbas hvita halsduk fladdra i luften, — så svängde tåget, och den försvann. Sofi skulle också söderut. Hon kom bredvid sina två systrar, alldeles bakom fadern. De hade i all hast ätit middag tillsammans på hotellet och sågo alla glada och upprymda ut. Der väntade ännu Sofi den glädjen, att Berta, lilla Berta sjelf, stod der nere med en blomsterbukett. En hel mängd skolflickor skulle resa, och så hade hon följt med och hade köpt en bukett på vägen, då de andra köpte blommor. Hon kunde ju alltid hitta på någon att ge den åt. Sofi med sin familj kom så rakt på henne, att Berta räckte fram buketten och sade: »Vill du ha denna med dig, Sofi!» »Ack, hvad du är rysligt söt och vänlig!» utbrast Sofi och kysste henne. Hon blef så rörd, att hon fick tårar i ögonen. »Pappa! —Emmy! — Laura! Får jag presentera er en af mina mycket goda väninnor!» Berta neg och vippade med ögonhåren. Sofis far och systrar helsade flyktigt. De hade brådt att komma in i kupén. Då de sutto der inne, sade Sofi till systrarna: »Var hon inte söt?» och hängde sjelf ut genom fönstret för att se efter Berta. »Vi observerade henne verkligen inte vidare», var det kallsinniga svar hon fick. »Men så se då!» Hon skuffade fram dem till fönstret. »Hon der borta med de ljusblå banden på hatten och den svarta sammetsjackan. — Hon står der mellan fyra andra flickor!» »Jaså hon, — åh ja. —» »Se då på hennes hår! Se på hennes fläta!» uppmuntrade Sofi, då Berta vände sig om. Och den långa flätan var det sista Sofi såg af Berta, ty hon vände sig icke ens efter tåget, då det gick, utan hörde på, hvad de andra flickorna sade, och lät dem sedan draga i väg med sig. Dina följde med Maria till tåget. Hon hade gifvit henne en stor bukett drifhusblommor, som Maria omsorgsfullt tryckte intill sig som en skatt. Maria var mycket blek och ansträngde sig starkt för att icke gråta.
— N:o 206. angående stiftande af lag för actiebolag. X. 485. — N:o 207. angående förmånsrätt för förskott, lemnadt å varor, som blifvit till försäljning emottagne. X. 485. — N:o 208. angående förändring af stadganderne uti 17 capitlet 2 § Rättegångsbalken samt Kongl. — N:o 209. Förordnande för de till tryckfrihetens vård utsedde comiterade, i afseende på grundlagarnes och riksdagsbeslutets felfria tryckning. X. 485. 8 ( 58 ) Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: — N:o 210. Förordnande för de af Rikets Ständer utsedde Ledamöter i Comitén för tryckfrihetens vård. X. 563. — N:o 211. angående ett låneunderstöd för återuppbyggande af Conradsforss bruk. X. 563. — N:o 212. angående afskaffande af slafveriet på S:t Barthelemy. X. 563. — N:o 213. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående Colonien S:t Barlhelemys återställande under Sveriges allmänna drätsel och förvaltning. X. 563. — N:o 214. angående beviljadt lån för reparerandet och utvidgandet af Nyköpings lärdomsskolas local. X. 563. •— N:o 215. med öfverlemnande af riksstaten för åren 1845—1847. X. 563. — N:o 216. angående nedsättning af beloppet för summa appellabilis vid Rådslufvurällen i staden Fahlun. X. 563. — N:o 217. angående dagsverksskyldigheter för hemmansägare på ön Hven. X. 607. — N:o 218. angående förändring af de i afseende på utarrendering af Kronans fasta egendom å landet nu gällande föreskrifter. X. 607.
Anmäles hos Justitice-Canzleren omedelbarligen någon Skrift till åtal, bör han sist inom Fjorton dagar om målets upptagande vid laga Domstol, genom af honom tillförordnad Actor, anstalt foga, men icke må han om 72 Riksdagen 1810. någon sådan föregående qvarstad, som liär framföre nämndt är, förordna, utan Hof'-Canzlerens eller hans Omhuds hörande och tillstyrkande. Är målet till laga Domstol kommit och qvarstad der af Actor yrkad, hör Domstolen sig deröfver inom Åtta dagar utlåta; men likväl, derest det utan tidsutdrägt ske kan, Hof-Canzlerens eller dess Omhuds utlåtande inhämta. Afslås^ qvarstads-påståendet, fortfares ändock med Rättegången; men om påståendet gillas och har Hof-Canzleren eller hans Ombud sådant tillstyrkt, skall qvarstaden verkställas; dock bör Under-Rätts Utslag i håda dessa fall utan uppehåll till Svea Hof-Rätt insändas. Hofrätten hör genast deröfver infordra Tryckfrihets-Committéens utlåtande. Tillstyrker denne qvarstads beläggande,^ må Hof-Rätten, der så skäligt prof vas, efter Utslag, en sådan qvarstad bifalla, och stånde den då fast intill Rättegångens slut. Har Tryckfrihets-Committéen af styrkt qvarstad, men Hof-Rätten ändå finner den äga rum, då må Hof-Rättens Utslag ej i verkställighet gå, utan underställes Högsta Domstolens afgörande. Riksens Ständers Justitice-Ombudsman äge att, efter erhållen underrättelse, då sådant mål till öfverläggning förekommer, dervid tillstädes vara; hvarefter honom åligge att Högsta Domstolens Protocoll och Utslag i målet genast till trycket befordra på publik bekostnad, i händelse enskild Förläggare ej skidle erhållas. Under-Rätt äge ej hufvudsakeligen döma i andra mål, än då den tilltalade med Skriftens confiscation och blotta penningeböter sin förbrytelse umgälla får; men i alla fall skola Handlingarne uti Tryckfrihetsmål under ställning svis af Under-Rätt till Svea Hof-Rätt insändas.
– O, hvad säger du? utbrast Rakel, hvars barnsliga obekantskap med verlden gaf Karmides tillfälle att på det mest obundna sätt gifva luft åt sina fantasier. – Men, tillade Rakel betänkligt – icke kan jag lemna fader och moder qvar här uti Athen. – De skola åtfölja oss, Rakel. På Lycksalighetens ö finnas omätliga förråder af den gula metall, som är din faders lust. Han följer oss dit, samlar en skeppslast guld och återvänder som den rikaste menniska på jorden, för att återuppbygga ert tempel. Hvad säger du härom? – Ack, det är ju herrligt! Jag måste underrätta min fader härom. Jag måste säga honom hvad du ämnar göra. – Nej, nej, icke ännu. Min plan måste hemlighållas, likasom våra möten. Hör du det! – Nå, som du vill. Rakel hade i sin älsklings närvaro alldeles förgätit den fruktan, som nyss oroade henne. Först nu, då talet rörde sig kring att lemna Athen, erinrade hon sig, att denna stad i närvarande stund var en farlig ort, och hon anförtrodde Karmides sina obestämda farhågor. I sjelfva verket var denna afton besynnerlig äfven i det hänseende, att det väldiga sorl, som annars uppsteg nedifrån staden mot Skambonides topp, var så godt som förstummadt. Det rådde en ovanlig tystnad, endast afbruten genom bullret af någon genom gatorna rullande ensam vagn, eller ett och annat hammarslag från de närbelägna verkstäderna. Ett skarpt öra skulle likväl just i detta ögonblick kunnat uppfånga ett genom afståndet nästan förtonadt sorl af menniskoröster, hvilket kom från norr samt nalkades mer och mer. – Bah, sade Karmides till svar på Rakels frågor, – hvad har du att frukta? I Hebreer kunnen, likasom de olympiske gudarne från sina moln, i god ro förlusta er åt de andres strider. Hvad han J att göra med bilddyrkare och Kristianer? – Men det är ju förskräckligt! Du tror då verkligen, att det kommer till strid, till blodsutgjutelse ... och här, här i Athen, kanske utanför min faders port? frågade Rakel bleknande.
Landtm, yttrade, att då både Hr Cedersclijölds och Hr v. Hohenhausens förslag till contrajiropos:r rönt motstånd, ansåg H. Ex. sig böra hemställa, om R. o. Ad. önskade, att voteringspropos:n skulle uppsättas på sätt Hr Tham nyss föreslagit. Ropades nej. Hr Lagerhjelm: Då R. o. Ad:s tänkesätt tyckes vara för ogillande af StatsUtsk:s tillstyrkande, skulle frågan genom en enda votering kunna afgöras, om Hr v. Hohenhausens och Hr Cederschjölds förslag antoges till motsatta voter:spropos:r. Frih. Palmstjerna: Sedan votering blifvit begärd öfver en propos., tror jag icke, att någon ny propos. till votering kan framställas, såvida icke den, som begärt votering, derifrån afstår. I sådant fall lärer fråga nu icke kunna blifva om annat, än hvad contraproposln skall innehålla. Hr Tham: Af helt olika tanka med Hr Lagerhjelm', afstår jag icke från min begäran om votering och att bifall till Utsk:s tillstyrkande må blifva ja-propos. De öfriga ledamöterna må göra contraproposin huru de behaga. Jag hade trott, att det skulle lätta afgörandet, om man i contrapropos. förbehölle sig att sedermera afgöra, huru med fonden skulle förhållas; men vill man ej antaga en sådan con - 4o6 Pen «7 Juli f. m. trapropos., återstår icke annat, än att votera om con trapropos:n. Gr. Posse: Såvida icke Hr v. Hohenhausen eller Hr Cederschjöld afstår frandén contrapropos., hvardera af dem begärt, återstår ingen annan utväg, än att votera om contrapropos:n.
Enligt den för innevarande och nästföregångua år gällande riksstat samt io3 § i det tid sednasle riksdag för Riksgälds-konloret utfärdade reglemente, anses följande anslag för samma år såsom förslagsanslag, nemi. under andia hufvudtiteln: anslaget till fångars skjuts och underhåll samt medikamenter m. m.; anslaget till kostnader för inedico-legala besigtningar; anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Justitie-departementet samt derunder hörande verk och stater; anslaget till reseoch traktaments-kostnader för embetsoch tjenstemännen vid dito dito; Bil. till Stats-Utskotlens MemorialK:o 343. & anslaget till ersättningar för tillkallade vittnen i giöfre brottmål. Tauler tredje hufvudtiteln; anslaget Lill skrifmaterialier oell expenser samt ved och ljus för utrikes departementet. under fjerde hufvudtiteln: anslaget till fouragering af värfvade kavalleriets och artilleriets hästar?
I följd af dessa omständigheter, till hvilka snart flera kunde bifogas, torde någon känna sig frestad, att från det antagande, som sist var i fråga, öfvergå till ett annat; hvari man väl icke tillerkänner Swedenborgs ”memorabilier” samma och lika mycket bevisande objectivitet, som de enligt honom sjelf och hans anhängare äga, men icke heller en så blott och bar subjectivitet, som dem enligt det förutnämnda antagandet tillkommer. Denna mening, som också kan låta höra sig, innehåller ungefär: att icke alla skådningar af det slag, som betecknas med det allmänna namnet ”visionärt”, äro subjectiva phantasmer; att det gifves deribland sådana, som icke bero af de till den somnambula klassen hörande synernas villkor, utan uppkomma genom magien af högre lifsberöringar; att de härstamma från den natur, som är öfver menniskan, icke från den, som är under henne; att de vexelverkningar eller ömsesidiga inflytelser, som, i det innersta af vår tillvarelse, sammanbinda dess nuvarande lifs-grad med dess följande, äro af reellare art, än man i allmänhet förmodar; att de kunna för vissa (antingen i allo, eller åtminstone härutinnan) utomordentliga personer, under vissa utomordentliga omständigheter, objectivera sig på ett sätt, som väl är ett subjectift derigenom, att det står i ett särskildt fölhållande till skådarens personlighet, men dock tillika ett objectift derigenom, att det lika mycket, som från varelsen inom honom, utgår från en varelse utom honom; att de, såsom ägande ett rentaf andligt upphof, nödvändigt måste uppkomma i en inifrån utåt gående rigtning, d. v. s. medelst en inre skådnings eller förnimmelses förvandling till en yttre, utan att detta bevisar något mot det förnumnas objectiva verklighet; att en verklighet, sådan som den nyss beskrifna, tillhör åtminstone ett stort antal af de Swedenborgska synerna; men att den ändock, utan vidare, eller såsom blott så beskaffad, icke får uppfattas såsom likbetydande med gudomlig uppenbarelse (i biblisk mening), – om den än kan innebära spridda beståndsdelar deraf.
På sätt Utskottet vidare i afseende å artikeln glas tillstyrkt, hafva Borgareoch Bondestånden beslutat, att nu i taxan specificerade och med 12 sk. införsels-tull per skålpund beiagde ”urglas” skulle inbegripas under rubriken ”andra slag;” hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, med ogillande af delta Utskottets förslag, bibehållit gällande bestämmelse för urglas. Innan Utskottet härom afgifver yttrande, anser Utskottet, sig böra tillkännagifva, att den nu å nämnde rubrik, ”andra slag”, stadgade tullafgitt, 8 sk. per skålpund, hvari Utskottet föreslagit nedsättning till 6 sk., blifvit af samtliga Riks-slånden bibehållen oförändrad. Häraf följer, att den för urglas nu stadgade tullafgift 12 sk. hädanefter, med antagande af Borgareoch Bonde-ståndens beslut, skulle komma att nedsättas till 8 sk. per skålpund; hvadan frågan härom, i det fall att Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet icke vilja instämma i de öfriga Ståndens beslut, måste blifva föremål för omröstning; dervid följande proposition torde antagas: 152:o Den, som bifaller Utskottets förslag, att ”urglas” icke må serskildt specificeras utan inbegripas under rubriken glas, ”andra slag,” röstar Ja', den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, upptagas urglas fortfarande i taxan med 12 sk. införsels-tull per skålpund. 6l»g-flusser. Utskottets förslag, att nedsätta införselstullen å ”Glas-flusser, oslipade, ” till 12 sk. och å ''slipade eller ritade,” till 24 sk. skålpundet, har endast Borgareståndet bifallit; hvaremot de öfriga Stånden vidblifvit gällande införselsafgifter, 18 sk. å oslipade och 36 sk. å slipade eller ritade glas-flusser, per skålpund.