Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då i allt fall samhället ej kan, utan afseende på religion, bevilja oinskränkta medborgerliga rättigheter, och således vissa fördelar alltid måste försakas af den, som icke bekänner sig till en af staten gillad troslära; bör föga något annat motif blifva behölligt, att afhålla från lättsinnigt öfvergifvande af landets rådande religion; och jag skulle tro, att allt straff kan umbäras. Deri påföljd, som ett affall måste medföra, synes icke nödvändigt behöfva blifva någon annan, än förlust af sådana medborgerliga företräden, som användbarhet i statens tjenst och i nationalrepresentationen. Hade man att vänta sig en så stor benägenhet till affall, att genom mängden af affallande valbara och tjensteinannakandidater afsaknad eller olägenhet uppstodc; så kunde troligen kyrkan, äfven med bibehållande af straffet, icke länge äga bestånd. — För qvinnokönet torde dess beroende af männen vara tillräckligt hinder. Jag vet icke, om det lämpligen kunde ökas med tillåtelse till äktenskapsskillnad. Visserligen återstår dock i detta ämne mycken betänklighet. Efter en sådan förändring i lagstiftningen, sorn nu är antydd, skulle stora mängden af folket hafva ingen ting att förlora vid öfvergifvande af sina fäders tro; och förledare till affall finge fritt spelrum. Katholska kyrkans omvändelsenit komrne härvid att egentligen visa sig verksamt. Står ingen utväg att finna, till hämmande af dess emissariers proselytmakeri; så är en förderllig verkan deraf säkerligen att befara. Möjligtvis kan genom en särskild stränghet af lagstiftningen mot dessa proselytmakare någon ting uträttas.
Nå väl, denna aning var alldeles riktig, denna person är just den rätta, troligen den enda, som känner hemligheten om den förmenta lord Astleys börd, ehuru han icke hade den ringaste aning om din tillvaro. — Alf, i sanning, du sätter mig i förvåning. Du skulle känna eller veta, hvem denna person är? — Ah, min vän, ännu mer! Jag för honom med mig, jag har honom här. Astley var stum och kände sig helt och hållet förvirrad; han visste knappt, om hans vän gycklade eller talade allvarsamt, och i häftigheten af den rörelse han kände, tvekade han att förvissa sig derom, under det Alf, yr af glädje och triumf, sprang upp, öppnade dörren och ropade utåt den lilla skumma vinden utanför: — Herr Samu Uhjazy Razga, signor Beppo Antonelli, master Petter Pallers eller herr Samuel Meyerkopf! Skulle ni vilja hafva den artigheten att stiga in? — Alf, jag tror, att du yrar? Förbmig, fruktar jag icke för ditt förstånd, — sade Astley allvarsamt och såg med en häpen min på sin uppspelte vän, hvars många galna upptåg under deras studenttid kommo honom i minnet. — Jag förlåter dig verkligen, men saken är, att man väl sällan sett en man med så rik uppfinningsgåfva i fråga om namn som denna lilla besynnerliga person, hvilken under tvenne år spelat den mest sällsamma rol för Malkolm Schelting, och just då jag lyckas efter många fruktlösa bemödanden att ertappa honom och tror mig finna den länge sökta förklaringen deröfver, så finner jag i stället någonting, som jag aldrig tänkt på att uppdaga, någonting alldeles nytt. Åh, det är den allra besattaste historia, som alls icke är utan sin komiska tillsats, och som jag skulle skrattat rätt godt åt, om den icke på samma gång vore så allvarsam och vigtig för dig. Men se här kommer mitt underdjur, hvaröfver jag är lika stolt som en menageriegare öfver en elefant. — Ursäkta mig, herr Meyerkopf, och tillåt mig att presentera er för min vän, mr Astley Cameron, som önskade att genast göra er bekantskap.
Jag skulle gerna hafva låtit utspisa en vida större mängd af detta enligt nordisk erfarenhet ypperliga medel mot skörbjugg, men emedan skörden på hjortron är 1877 slagit helt och hållet fel, kunde jag till intet pris förskaffa expeditionen den mängd, som deraf behöfdes. I stället uppköptes i Finland en betydligare mängd tranbärsaft, som regelmessigt utdelades och med begärlighet förtärdes af manskapet. Dessutom medfördes ett par lefvande svin, hvilka slagtades till julhelgen.263 Derigenom bereddes alla man tillfälle att vid denna tid ett par gånger få spisa färsk skinka, ett ovärderligt afbrott i den enformiga konservmaten, hvilket i sin mån bidrog att under den helg, vid hvilken vi nordbor äro fästade med så många minnen, lifva och muntra sinnesstämningen. Jagtens utbyte inskränkte sig under vinterns lopp till några ripor och harar och lemnade sålunda icke något nämnvärdt bidrag till fartygets proviantering. Deremot kunde jag genom byte med infödingarne skaffa oss fisk i något rikligare mängd, så att vissa tider fans tillgång att utspisa färsk fisk en gång i veckan. Den art, som under vintern företrädesvis erhölls, ett slags torsk med grågröna ryggradsben, kunde dock i början endast serveras i gunrummet, emedan manskapet till följd af benens färg länge hade en oöfvervinnelig motvilja mot densamma. På många af grundisarne i fartygets närhet funnos betydliga djupa sötvattensamlingar, hvilka visserligen redan voro starkt frusna på ytan, men dock länge lemnade oss härligt dricksoch bykvatten. Efter den 14 dec., då alla smärre sötvattensamlingar på grundisarne i det närmaste bottenfrusit, och saltvatten inträngt i den största och mest anlitade, blef det nödigt att anskaffa vatten genom smältning af is. Iakttagelserna öfver väderleken gjordes intill den 1 november hvar fjerde timme, derefter till den 1 april hvarje timme, sedan åter sex gånger om dygnet. Från den 27 november till den 1 april voro termometrarne uppstälda i land vid det magnetiska observatoriet, före och efter denna tid i fartygets omedelbara närhet.
Denna tid för Riddarhus C an 2 Hets rätt att ensamt begagna de justerade ProtocoHett, torde kunna bestämmas till exempel till 24 eller kanske snarare till 48 timmar, efter hvilken tids förlopp något hinder icke synes möta för hvem Soln helst, att få läsa de justerade otryckta protöcollen, 1 händelse Ridderskapet och Adelö skulle sådant önska och besluta. gÖ2 Fen 17 Februarii. Lades på bordet. Föredrogs å nyo den från de öfrige Riks-* Stånden nu mera återkomne Riksens Ständers Revisorers Berättelse, angående den sistlidet år verkställde granskning af Allmänna Magazinslnrättningens räkenskaper för åren 1819 °°b 1820, samt förvaltning för åren 1820, 1821 och 1822. Friherre Anckarsvärd, Carl Hindric, hade inlemna! ett Memoria], hvilket upplästes, så lydande : (Se Bilagan N.'o 7») Begärdes på bordet. Herr Grefven och LanduMarskalken hemställde, om icke Riksens Ständers Revisorers ifrågavarande Berättelse finge till StatsUtskottet remitteras. Bifölls. Föredrogs å nyo Herr Ehrenborgs, Casper, den 12 dennes förmiddagen på bordet lagda Memorial, om fortfarande af afgiften till veneriska smittans hämmande, samt om förändring så väl i sättet för dess utgörande och användande som beloppet deraf. Den 17 Februarii, 555 Hans Excellence Herr Grefve Fleming, Claes: I egenskap af Ordförande bland de sex SeraphimerRiddare åt hvilka det är uppdraget att, under namn af Seraphimer-Ordens Gillet, äga ÖfverStyrelsen öfver Hospitaler och Lazaretter i Riket, vågar jag på det högsta anhålla, att det Utskott, till hvilket förevarande ärende kommer att remitteras måtte fästa en noga upp a märksamhet vid den berättelse, som Kongl. Seraph imer Ordens Gillet, under den 29 sistlidne Octoher till Kongl. Maj;t i underdånighet afgifvit.
Diskont-papperen bland myntet intagit, dels redan vara ersatt, dels vidare blifva jemnadt. Statsoch Banko-Utskottens Betänk anden. 531 Till en vidare bevisning i denna del, upptages nu Summan, icke sådan den var deri 31 December 1814, utan samma tid det påföljande arel, såsom den rätta beräknings-grunden, nemligen: - R:d 8,998,000. derifrån anse Utskotten ovillkorligen böra afdragas hvad som stod på Afskrifnings-Räkning samma dag, emedan Afskrifnings bevisen icke voro Irar.sferable, och således icke gingo i rörelsen såsom mynt 2,964,000.’ Återstå Assignationer och Tre Procents Sedlar » 6,034,000. af hvilka de senare visserligen icke till fullo representerat mynt; utan till en ganska betydlig del liggande, räntebärande Obligationer; så att det nogsamt är högt tagit, om myntmassan genom Diskont-papperen anses hafva varit ökad till f:delar deraf. Ftt deremot svarande belopp af Fyra MilJioner hafva Utskotten äfven från början antagit tiU en generel grund, och tillagt, det Bankooch Riksgälds-Sedelstocken, sådan den var den 31 December 18*5, eller samma epok: och den summa, som deraf samfällt uppkommer, är hvad Utskotten trott böra utgöra Rörelse - Capitalets medeltal, emellan denna och nästa Riksdag.
Planen gillades i Nåder den 8 Mars 1861, och den 8 Dec. samma år antog Vägoch VattenbyggnadsStyrelsen, å Kongl. Majits och Kronans vägnar, kontrakt orri arbetets utförande och fullbordande till den 1 Okt. 1864 genom den utaf menigheten valda Direktionens försorg 27,309: 80. 18,200: — Väganläggning emellan Vissefjärda och Vassmolösa gästgifvaregårdar, i Södra Möre härad. Denna nya väg, som kommer att genomskära nyssnämnda härad, får en längd af 3 mil 20,820 fot. Planen Idel 3 54 Berältnsd kostnad Beviljadt stats i gilladt förslag. bidrag. Riksmynt. i Nåder gillad redan den 23 Febr. 1855, då statsbidrag till arbetets verkställande äfven beviljades; men som rättegång uppstod rörande anläggningen och vägens framtida underhåll, i följd hvaraf arbetet icke kunde påbörjas inom be stämd tid, måste det anvisade bidraget till andra väglörbättringar anvisas. Sedan rättstvisten under tiden blifvit vid domstol afgjord, antog Styrelsen för Väg-och Vattenbyggnader den 25 April 1861 det kontrakt, som från utsedda Arbets-Direktionen ingått om företagets verkställande och fullbordande inom den 1 O k t, 1863 38,225: 50. 25,500: — Skaraborgs län. Vägomläggning förbi Burebacken, 1,825 fot i längd, inom Amnehärads socken. Arbetsplanen gillades den 12 Jan. 186!, då Kongl. Majit i Nåder anvisade statsbidrag till arbetet, att utgå från RiksStatens 6:te Huf-Tit. Kontrakt om verkställigheten antogs den 31 Augusti samma år, och den af menigheten för arbetets utförande valda Direktionen har tillförbundit sig att företaget skulle blifva fullbordadt till den 1 Okt. innevarande år. Afsyningsbevis är också nyligen inkommet och vägomläggningen har pä grund deraf kunnat godkännas 2,576; — 1,800: Elfsborgs län. Vägomläggningar mellan Borås och Slätthult, i längd utgörande 22,250 * fot.
Jag är i allmänhet emot sådana villkor, men ännu mera bestrider jag dem, när fråga är om uppgörandet af ordalagen lill en fullmakt. Hvad har lagstiftande makten med en sådan expedilionsätgärd egentligen att skaffa? Om nu R. o. Ad. beslöte att förestafva ett formulär för fullmakten, och PresteSt. ett annat; så skulle man möjligen komma att i förstärkt Statslltsk. rösta om ordalagen uti en assessors-fullmakl; kan sådant vara lämpligt? Jag hemställer således vördsamt, att R. o. Ad. ville, utan tillägg, bifalla den framställning, som Frih. Palmstjerna gjort. Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förnyade sin nyss gjorda propos., blef densamma besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att ja öfverröslat nej. 2:o Ang:de 2 punkten af StatsUtsk:s utlåt. N.-o 35, eller frågan om löneanslag för fyra nya ledamöter inom K. Götha Hofrätt. Frih. Palmstjerna: På de grunder jag förut haft äran anföra, motser jag vördsamt, att R. o. Ad. mätte fatta det beslut, att anslagen för fyra nya ledamöter inom Götha Hofrätt äfvenledes bifallas och uppföras såsom löner pä stat. Uppå härefter framställd propos., biföll R. o. Ad., att det af K. M. äskade anslag af (5,600 r:dr, skulle, såsom lön på stat för fyra nya ledamöter inom K. Götha Hofrätt, uppföras på 2:dra hufvudtiteln. 3:0 Ang:de i5 punkten af SlatsUtsk:s utlät. N:o 35, eller frugan om anslaget till fängars vard och underhäll. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. mätte bevilja de 600,000 r:dr, som R. o. Ad. ville medgifva när betänk, remitterades. Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Febr. samt den 1 och 3 dennes; från BorgareSt. af den 27 sisth Febr. samt den 1 och 3 dennes; samt från BondeSt. af den 18, 20, 24 och 27 sisth Febr. samt den 1 och 6 dennes. Lades lill handlingarna. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utsk:s förslag till R. St:s underd. skrifvelse!' till K. M.: N:o 260, i anledn. af K. M:s nåd. propos. angtde upphäfvande af hvad nu stadgadt är om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen; N:o 26r, i anledn. af K. M:s nåd. propos. angtde lagtima riksdagars återkomst hvart tredje år, samt om föremålen för urtima riksdagar; N:o 262, i anledn. af K. M:s nåd. propos. angrde ändring i 109 §:n Reg.F:n och 80 §:n Riksd.Ordningen. Likaledes upplästes till justering nedannämnda förslag till §§ i Riksd.beslutet, nemi.: N:o ii, ang. beviljadt anslag till bestridande af kostnaden för båtsmänners koj och täcken; N:o 12, ang:de statsanslag för inqvarteringskostnader ; N:o i3, ang:de anslag för skeppsbyggeri och navigalions-skolor. Hr von Rosen, Georg: Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, måtte framställa denna propos., att StatsUtsk:s betänk. N: 4^5 må framflyttas främst på listan till nästa föredragning. Hr Prytz, Lars Adolph: Jag anhåller vördsamt, att Bevilln.-, Lag-samt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns betänk., som nu står näst efter fattigvårds-belänk., och som handlar om oloflig införsel eller utförsel af varor, måtte på listan få behålla sin plats och således nästa gång ställas på föredraga listan näst före StatsUtskls betänk.
Slutligen anser jag mig böra tillkännagifva, att det just är till följd af min stora liberalitet i religiösa frågor, som jag ingått på detta stadgande. Ty det är en väsendtlig skillnad emellan detta lagförslag och det nu gällande lagbudet. Enligt det sednare upträder åklagaren genast och domaren måste fälla den skyldige, då deremot, enl. lagförslaget, varning mäste föregå åklagaremaktens upträdande. Just en sådan utväg innehåller äfven 4:de §:n i 1 Kap. Missg.Brn, hvarigenom i möjligaste måtto tiden utdrages samt tillämpningen af lagbudet t. o. m. kringgås. Dessa varningar, hvilka skulle föregå tillämpningen af landsförvisningsstraffet, kunna nemi. meddelas på det sätt, att tiden för desammas meddelande kan utdragas snart sagdt så långt som helst. Då domaremakten icke här i landet kan upträda medlande, ty dess åtgörande sträcker sig endast lill lagens tillämpning, så är det en lycka, att den verkställande makten, just till följd af stadgandet att varning skall föregå, kan i dessa grannlaga religiösa frågor upträda på ett mildrande sätt. Det är denna omständighet, som förmått mig att biträda förslaget, derföre att jag erfarit, att dessa ord ”efter varning” blifvit af högsta åklaremakten använda på ett sätt, som jag ansett lyckligt. Om man i ett lagbundet samhälle vill hinna ett mål, så bjuder klokheten, att man begagnar de utvägar som finnas. Om man i dessa grannlaga frågor vill undvika att låta domaremakten allt för snart upträda, bör lagförslaget bifallas, och jag instämmer gerna med Hr Tersmeden, att domaremaktens enstaka angripande är ett dåligt korrektiv emot villfarelser i religiöst hänseende. Hr von Hartmansdorff, Au g.: R. o. Ad:s Hrr ledamöter torde erinra sig, att jag, vid de tillfällen, då fråga varit Den 14 N o v e m b e r. 37 om religiösa ämnen, försvarat Statskyrkans bestånd och enhet inom henne. Dertill hörer, efter min tanke, att det icke är hvem som helst tillåtet, att utdela sakramenten, utan att det skall tillhöra presterskapet. Bör man icke tillse, att aktningen för och helgden af nådemedlen ej spilles?
Den 14 Juni i J. m. 563 StatsVerkets tillstånd och behof, vid kommande Riksdagar; af Petter Pehrsson® från Galmare Län, om instäiiande tills vidare af Kronouppbörden för sistledit år; af Gustaf Pehrssons från Stockholms Län, om anstånd med betalningen af undsättningstagareg skulder till allmänna Magazinslnrättningen; al Peter jonssons från Skaraborgs Län , angående indragning af den Presterskapet tillagde VedtrlagsSpannemål; och om S*hpettergärden; af Anders Joachimssons från Östergöthland, om förändring i Lönevilkoren för Biskopar och Domprostar; af Nils Håkanssons från Kronobergs Län , angående försäljning till Skatte af KronoAlimänningar eller så kallade Häradsskogar; af Kongl. Maj:ts Nådiga ’ Propositioner om fortfarande af det ConvoijCommissariatet beviljade Creditiv, och angående anslag så väl till åtskilige Byggnader vid Veterinärinrättningen i Huivudstaden, som till en årlig Stat för samma Inrättnings framtida underhåll uti dess fullkomnade skick; af Eric Nilsson Cederborgs från Örebro Län, Memorial, angående rättighet att med penningar liqvidera det så kallade persedeljernet; af Eric Jonssons från Upsala Län, rörande rättighet att med penningar inlösa Kronans behållne RänteSpr nnemål; al Jöran Jonssons från Malmöhus Län, angående Rusthållsafgifternes betalning med Spannemäl; af Bengt Nilssons från Örebro Län, om förhållandet med den Spannemålsafgift, som af Kongl. Majit och Kronan utgöres till SoldatRotarne i Fellingsbro, Näsby och Ervalla Socknar; af Anders Sandstens frän Jönköpings Län, angående nedläggande af Ä~ 3«4 Den 14 Junii J m. delfors Guldverk m. m.; af Moses Johanssons från Westerbottens
Genom Rikets Ständers under sistlorlidna riksdag fattade beslut angående anskaffningen af de för fortsättandet af Statens jernvägsbvggnader då anvisade medel, fingo Fullmäktige i Riksgälds-kontoret åt sig uppdraget att inom eller utom riket upplåna dessa medel, på sätt Fullmäktige funno lämpligast och ändamålsenligast till beredande af de för Staten såsom läntagare mest förmånliga vilkor; hvarjemte i afseende Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 189. 59 på den sålunda beslutade upplåningen stadgades, alt densamma borde verkställas emot fonderade till innehalvaren ställda och å dennes sida icke uppsägbara räntebärande obligationer, hvilka skulle å Rikets Sländers vägnar af Fullmäktige utfärdas. För öfrigt ölverlemnades åt Fullmäktige alt bestämma det språk och den myntsort, hvarå obligationerna komme att utfärdas, äfvensom den ränta, hvilken behöfde i obligationerna förskrifva» samt den kapitalrabatt, som måste beviljas vid de fall, då Fullmäktige ansågo en sådan rabatt böra ega rum. Sedan ett, efter gjordt anbud, med ett handelshus här i hufvudstaden under November månad 1857 alslutadt kontrakt om öfvertagandet af det för ofvanberörda ändamål erforderliga lån å 20,000,000 R:dr icke kunnat af bemälde kontrahent fullgöras, så och enär, under den dåvarande tryckta och bekymmersamma penningeställningen, all anledning saknades att på antagliga vilkor kunna erhålla ifrågavarande lån inom Sverige och emot å Svenskt mynt lydande obligationer, blef det s. k. 1858 års jernvägslån till bela sitt belopp upplaget i Tyskland; varande för della lån 24.381 st.
B:ko R:dr 300: — —- Barnhuset i Gefle 100: » D:o i Carlshamn 100: under yttrande att, då utbetalningen af berörde anslag grundade sig på Ständernes Herrar Deputerades Resolution den 8 September 1772, hvarigenom förordnades, bland annat, watt de i provinserna efterhand tillgörande Barnhus-inrättningar, isynnerhet de i Norrköping och Carlshamn, må tills vidare få en årlig gåfva af 1,800 daler kopparmynt, när behörigen bevist blifvit, att sådana inrättningar verkligen äro började och i gång satta» ; men någon Barnhus-inrättning numera icke skulle finnas, hvarken i Gefle eller Carlshamn, utan de dertill från Banko-Utskollels Memorial lY:o Sä. 3 Banken lemnade anslag användas såsom understöd till åtskilliga, dessa samhällen tillhörande, fattiga barns uppehälle och vård, hvilket äfven tycktes vara förhållandet med anslaget till Frimurare-Barnhuset i Götheborg, Revisorerne, enär det för ifrågavarande välgörenhets-bidrags tillgodonjutande stadgade vilkor följaktligen syntes icke vara uppfyldt, velat detta förhållande hos Rikets Ständer anmäla, för den händelse Rikets Ständer skulle anse omförmälda bidrag böra för framtiden upphöra. Af de, med anledning häraf, från Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande infordrade yttranden har Utskottet inhemtat: att Barnhus, såvidt dermed förstås byggnader, hvaruti värnlösa barn underhållas och uppfostras, väl längesedan i Götheborg, Gefle och Carlshamn upphört, men att uti dessa städer Barnhus-inrättningar, ställda under särskilda styrelser, fortfarande finnas; att de till samma inrättningar anslagna medel blifvit till det afsedda ändamålet, värnlösa barns uppfostran, använda, och att orsaken dertill, att hushållningen för barnhusbarnen i gemensamma Barnhus upphört, och att i stället barnen öfverlemnats till fosterföräldrar emot fosterlön, varit, att det sednare uppfostringssättet visat sig vara mera ändamålsenligt och vida mindre kostsamt, än det förra.
»Jag vill så gerna veta något om ditt lif.» »Mitt lif har varit som andra unge mäns; hvarken bättre eller sämre.» »Med köpta glädjeflickor?» »Ja.» Tonfallet och tystnaden som följde efter var så uttrycksfull; der låg en tröttkörd smärta på bottnen af bådadera. »Detta är något som vi kvinnor aldrig kunna förstå heltut; hur det är möjligt för en finkänslig man att lefva ett sådant lif.» »Kan du tänka dig en finkänslig man äta drafvel för att stilla sin hunger?» »Jag vet icke.» »Var säker på att nittionio af hundra göra det. Sjelfuppehållelsedriften är så stark och slägtuppehållelsedriften är det icke mindre. Man kan vrida sig i äckel men man stillar sin hunger med draflet till sist. Var säker på det.» Han bemödade sig synbart att tala i sin vanliga sarkastiska ton; men röstens lätta skälfning förrådde honom. Han fortsatte: »Det fins ju ingen räddning; vi tvingas ned i smutsen. Åh, tror du inte, att de fleste af desse unge män från början ja, kanske allt framgent gå och bära på en längtan så fin och vacker som trots någon af de kyske unga damerna. Men denna längtan är på förhand dödsdömd och surrogatet hålles oss så nära för munnen...» Modern satt stilla och lyssnade till denna röst, som ville vara så uttryckslös men dock röjde så mycket. Der rörde sig inom henne en känsla af medlidande, som gjorde allt annat smått. Denna framställning var alltför äkta i sin ton för att icke verka fullkomligt öfvertygande. »Hur kom du för resten att tänka på dethär?» frågade han efter en stund. »Det var något i den lilla fru Hedströms sätt, när jag frågade henne om hon icke haft lust att vara med deruppe hos dig om kvällen.» »Ja, hon är rädd om sitt rykte», sade han hånfullt. »Du finner det visst dumt, men när det gick upp för mig hvad hon syftade på kom det öfver mig liksom en skam. Tanken på att ha varit i samma rum, suttit i samma soffa som som ces dames plågade mig så förskräckligt. Du får icke bli ond sådant kan man ju icke hjelpa...» »Nej. Jag förstår att du måste känna det så.