Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Nådiga Proposition, rörande Salpeterhjelpen i Kronobergs, Jönköpings och Kaimar län, bör för dessa län iakttagas, att nämnde utskylds belopp afdrages från persedelräntorne, utan att någon förvandling deraf må ega rum, samt att det belopp, som deraf framdeles skall utgöras, tillägges penningeräntan. 16:o Skulle ett nytt system för mynt eller för mått, mål och vigt framdeles komma att af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer beslutas, bör den i 5 punkten bestämda minsta enheten i penningeoch persedelräntan derefter lämpas och sålunda utföras med det belopp i jemnt tal, som närmast motsvarar berörde minsta enhet, med iakttagande derjemte af hvad i samma femte punkt blifvit 16 Slals-Utskotlets Utlåtande, JYs 92. stadgadt om öfverflyttning från persedelränta till penningeränta af värdet för brutna tal af minsta enheten. Uti den nådiga Propositionen har Kongl. Maj:t för Kronobergs, Jönköpings och fastlandet af Kalmar län behagat föreslå, att lägenhet, som nu utgjorde sin skatt med endast en enda af de persedlar, hvilka blifvit till förvandling föreslagne, äfven framgent måtte få behålla dylik enkel ränta, såvidt den förvandlades till någon af länets hufvud-räntepersedlar enligt allmänt gällande grunder; men som UtsLottet anser möjligt, att jemväl med lägenheter i flera af rikets öfriga län ett sådant förhållande, som det nyss antydda, kan ega rum och att i sådant fall äfven dessa lägenheter böra fortfarande få bibehållas vid enkel ränta, tillstyrker Utskottet Rikets Ständer, att för deras del besluta följande allmänna stadgande: 17:o Der någon lägenhet nu utgör sin skatt med endast en af de i länet föreslagne persedlar, må samma lägenhet äfven framgent få behålla dylik enke! ränta, så vidt den förvandlas till någon af länets hufvud-räntepersedlar, enligt stadgade grunder.
Län motion om rättighet för mäsugnsegare i Bergslagen, att hos Rikets Ständers Bank erhålla lån å tackjjern m. m. S. D. Remitterades tili Läg-Utskottet: l:o Petter Haraldssons från Elfsborgs Län motion om upphäf vande af stadgandet i 27 Gap. Missgerniugs-Balken, angående dulgadråp; 2:o Johan Petter Anderssons från Elfsborgs Län motion om skyldighet för Parter, som söka ändring i härads-, eller kämners-rätts dom, att den samma fullgöra på enahanda sätt, sorn för doms fullgörande stadgadt är om vädjade saker, hvilka från Lagmansoch Rådstugu-rätt fullföljas; 3:o Per Perssons från Örebro Län motion om ändring i Kongl. Förordningen den 10 April 1810, angående rättighet för afgärda hemman att söka skifte i skog och utmark med bohlby; 4:o Anders Bengtssons från Jönköpings Län motion, om utfärdande af en ny Förordning, angående stängselskyldighet; 5:o Densammes motion, om befrielse för parter, sorn söka att Konungen må öfverse hofrätts dom från skyldighet att nedsätta revisions-skillmg m. m.; 6:0 Lars Lars oris från Gefleborgs Län motion, om ändring i Kongl. Kungörelsen den 12 Mars 1830, angående syner å prestebohl m. m.; 7:o Johan Anders Lundbergs från Norrbottens Län motion, om rättighet för Underdomare att vid insändandet af under-rätts dombok till Idof - 100 I*rot.-Utdrag, den 24 Augusti 1844' rätt, utesluta under-rätternas protocoll i åtskilliga tvistemål och civile ärenden, samt i stället endast upptaga en korrt rubrik deraf; 8:0 Johannes Anderssons från Skaraborgs Län motion, att det af LagUtskottet vid sisllidne Riksdag afgifna betänkande, angående skyldighet för enskildta att, då dem tillhörig fast egendom för allmänna ändamål är behöflig, derföre taga lösen, må, med vissa deri föreslagna tillägg, såsom gällande Lag antagas; 9:o Johan Olssons från Gefleborgs
Herr Cederschjöld: Sedan Grefve Löwenhjelm lör andra gången återkommit till den klagan , som vore han oriktigt förstådd i afseende på hvad han yttrat om Grundlagens anda, och sjelf gifvit en definition på hvad han dermed menar, så får jag förklara , att jag gör mig derom ett långt vidsträcktare begrepp. Jag anser nemligen för Grundlagens anda alla de momenter, hvilka icke skulle kunna förändras eller borttagas, utan att väsendteligenrubba förhållandet emellan Konungen och Folket eller förändra någondera af dessa Statsmagters prerogativer. Det är i dessa momenter sorn jag ansett Constitutions - Utskottet icke böra föreslå några förändringar , utan endast i de deraf oberoende detaljerna. Hvad beträffar det exempel , som den värde Talaren anfört om Ryttmästaren, som icke frågar Lieutenanten hvad han sagt och uträttat, utan endast efterser huru det står till med Esqvadronen; så skulle jag( för min del anse just ett sådant Embets - Den i December f. m. 67 männens ställande på Militairfot och utsättning för Extrajudiciel bestraffning vara i högsta grad stridande mot vår Grundlags anda. Grefve, von Schwerin, Fredric Bogislaus: Högsta befälet öfver Krigsmakten till Lands och Vatten är en rättighet, som i alla Monarkiska Stater tillägges Kronan. I despotiska Stater följer detta af sig sjelf; i constitutionella Stater behöfver det uttryckligen sägas. Men annorlunda förhåller det sig i de Stater, der opinionen väntar, att den som bär Kronan, tillika skall vara den förnämsta Härföraren} annorlunda åter, der Konungen tillsätter härförare efter omständigheterne. I dessa sednare äro också rådslagen långsammare , än der man tar för afgjordt , att Konungen äfven sjelf utför de beslut , som han i Föredragandens närvaro fattar. I stater sådana som England och Frankrike, kan det vara likgiltigt huru stort inflytande en Krigs-Minister har på rådslagen , emedan han ändå icke är den enda som ger råd.
— Man synes, äfven hos oss, nu vilja öppna dörren till statslånesystemets olycksbådande afgrund för ett land, så beskaffadt som vårt, der ett sådant system icke kan hemta något stöd från en redan tillvarande industriel kraft och inneboende förmåga till en hastigt tilltagande utveckling af en sådan. — a H. »> i6i Den I December. Man är äfven, i anseende härtill, nu iner än förr, i behof af en grundlig vägledning för sitt omdöme, och det är en sådan, jag hoppas och anhåller om, då Rikets Ständers Statsutskott en gång kommer att afgifva sina betänkanden, rörande dessa maktpåliggande ämnen. ■— Om remiss till StatsUtskottet, äfven så om meddelande till de öfriga RiksStånden af detta yttrande, anhåller jag vördsamt. — Friherre Toll, Gustaf Philip: Instämmande fullkomligt i Friherre Anckarswärds yttrade åsigt om nödvändigheten af en förbättrad Nationalbildning, icke allenast såsom sjelfva hufvudgrunden för ett kraftigt försvar, utan äfven såsom enda rätta medlet för tillämpningen af alla fria Statsförfattningar, får jag dock anhålla, att frågan, så vidt den angår dessa vigtiga angelägenheter, förmodligen bland de vigtigaste, sorn kunna blifva föremål för denna Riksdagens begrundande, mätte, så länge möjligt vöre, hvila; den påkallar säkert nyttiga upp'lysningar. — Lades på bordet. Högloflige Ridderskapét och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till fyra eftermiddagen. In fidem Protocoili, O. J. Lagerheim* Den 4 December f. m. 163 Thorsdagen den 4 December. Plenum klockan 10 förmiddagen.
En Ledamot har påstått, art om Bevillning af synbar förmögenhet antogs såsom Bevillningsgiund, Bevillningen lätteligen skulle kunna till Grundskatt lörvancilas. Detta förefaller mig så mycket mera besynnerligt, som, enbgt vår nu varande RegeringsForm, Riksens Ständer äga fullkomlig rättighet att vid hvarje Riksdag pröfva och antaga de Bevillningsgrunder, hvilka de anse vara de lämpligaste, och som Riksens Ständers Sammankomster äro för vissa tidskifä ten bestämda, oberoende af Bevillningens beskaffenhet. Man har vidare anmärkt såsom ett ingrepp uti Lagstiftande Magtens rättigheter, att R geringen år 1813 tillKännagaf, det värderingarne af Fastigheterna på Landet uppgått till ett högre belopp, än hvartill de varit beräknade, samt att, i anledning deraf, Pröfnings? Comitécn kunde Egendomsvärdet till vissa procent nedsätta. Denna åtgärd, hvilken jag, på nådig befallning, såsom StafsSecreterare vidtog och hvilken var ibland de uppdrag, som jag med Den 24 Martii, f. m. 377 största nöje uppfyllt, trodde jag skulle vittna örn afsigten, att icke onödigtvis öka Bevillmngssumman. Att Regeringen i sådant afseende och för att derigenom bidraga till en jemn Beskattning, lemnade PrötringsComitéerne ifrågavarande upplysning, hvilken Comitéerne äga begagna eller icke begagna, förmodade jag icke skulle kunna af någon mtsstydas såsom ett ingrepp i Na ionens Beskattnings-rätt, då verk^ ställigheten berodde af Nationens Ombud och afsigten var att lindra Nationens bötdor. Friherre Boije, Ludvig: Innan jag ingår i hufvudsakliga ämnet, torde jag böra yttra mig angående den betänklighet, som Herr af Brinckman framställt, hämtad ifrån beskaffenheten af vår tidpunct, hvilken han anser o jenlig för ett ombyte i Bevillningsgrunder.
Herr von Hartmansdorff, August, liar» uti ett den i3 dennes afgifvet och sistlidne gårdag till RiddarhusUtskoltet remitteradt anförande, hemställt, att, med bibehållande af föreskriften, det utlåning mot namnsäkerhet från Riddarhusets Cassör må ske endast med Herrar RiddarhusDirecteurers personliga ansvarighet, intet maximum för slik utlåning må Bestämmas, Henna motion grundar sig på den förutsättning, att, dådet nu till upptagande af RiksgäldsContoret beslutade Silfverlånet skulle nedsätta räntan å intecknade lån, särdeles i afseende å UtlåningsGassorne, så vore det utaf Ridderskapet och Adeln, före beslutet om ett dylikt lån, vid innevarande Riksdag fastställde Maximi-belopp, för utlåningar å namn, af 3o,ooo R;dr B ;co, alltför lågt, och skulle» i motionärens tanka, medföra antingen ränteförlust eller tvinga RiddarhusDirectionen att, för möjligheten af medlens förräntande, öfverskrida den utsatta Maximi-summan. Men som Utskottet, uti ett den 6 dennes afgifvet Memorial, uppå Herr von Hartmansdorff® derom gjorda motion, föreslagit Den 16 Mars e. tu. 201 del stadgande, att Riddarhus-Directionen, derest nödvändigheten skulle så fordra, må emot lägre ränta än sex, dock ej under fem procent, förränta Riddarhusets medel så väl emot inteckningssom namnsäkerhet; samt Utskottet ingalunda delar Motionärens farhåga att, innan nästkommande Riksdag, räntefoten varder nedsatt under den af fem procent, som är för de ifrågavarande fastighetslånen bestämd; alltså och emedan en ny utväg för inflytande medels förräntande, under en kortare tid, varder för Directionen beredd, så framt Ridderskapet och Adeln, på sätt Utskottet i dess förslag till ändringar x LåneReglementet hemställt, bifaller, att de till äfventyrs ofruktbare
Hvad hade månne dessa menniskor, som vi här finna samlade vid dryckeslaget och åtminstone till en del njutande deraf till öfvermått, till hvilkas verksamhet, både enskilda och offentliga, vi i det följande skola komma, hvad hade de för idealer? Hvilka voro de höga mönster i mannamod och ädel idrott, de hade satt för sig? Om Ragnar Lodbrok har jag redan påmint. Om Niflungar och Gjukungar, allrafrämst om Sigurd Fafnesbane kunde jag nämna, hvad Eddans hjeltesånger om dem säga, men jag förmodar att det är sedan barndomens dagar bekant för de flesta. Dessa sånger handla visserligen sällan om vår Nord och förlägga sjelfva skådeplatsen för sina tilldragelser inom sydligare länder, men det är ett misstag, om man derför vill helt enkelt behandla dem som främmande gods. De för de Germanska folken gemensamma sägnerna äro omgjutna i nordisk stil, ur dessa nordiska bearbetningar fläktar emot oss samma ande, som uppenbarar sig i de mythiska sångerna och beherrskar hela det gamla lifvet, sådant det i sagorna skildras. Det finnes en af dessa sånger, som ännu icke blifvit återfunnen hos något af de beslägtade folken och som derföre synes vara uteslutande nordisk. Dess skönhet är så gripande, dess psychologiska sanning så djuptänkt, att jag icke kan underlåta att här påminna om den. Gudrun sitter vid sidan af sin makes, Sigurds, lik. Hennes bröder hade slagit honom. Ett täckelse ligger utbredt öfver den döda, så att hon ej ser hans anlete. Hon sitter försjunken i smärta, ehuru hon ej yppar den efter qvinnors vanliga sed, hon gråter icke, ej heller jämrar hon sig eller slår hop sina händer. Gingo jarlar, allkloke, fram, som henne sorgen stilla tänkte. Fastän Gudrun ej gråta kunde, var hon sorgsen, hjertat ville brista. Suto herrliga jarlabrudar, guldbeprydda, hos Gudrun. Hvar af dem sade sitt lidande, som de bittrast burit hade. Då qvad Gjaflög, Gjukes dotter: “Mig vet jag på jorden fröjdelösast; har jag fem männers fall utståndit, tvenne döttrars, trenne systrars, åtta bröders.
Skilnaden 7,050: — S:r 140,726: 19. igenlinnes i dels beloppet af en vid 1839 års slut hos Låne-kontoret i Wisby qvarvarande, till Banken hemfallen, silfverpant, som först år S860 blifvit, tillika med bela förskottet för guldoch silfver-belåningen, af Låne-kontoret redovisad med R:mt 130. dels boklörings-värdet för ränte-kuponer, tillhöriga af Banken uppköpta Statslåne obligationer och qvarliggande hos Nord-Tyska Banken i Hamburg 6,880. Fordran hos Stats-kontoret för levereradt stämpladt papper 141,364: 34. Behållning i Bankens pappers-magasin 12,246: 43. Fordran för försåldt papper 280: 80. Förskjuten realisationsafgift för Lånebankoobiigationer 13: 90. Förskjutne brandförsäkrings-afgifter 24: 62. Förskjutne lånepåkoslnader 4,917: 24. Förskott för guldoch silfver-belåningen vid Låne-kontoren 50,000: — Förskott till Bankens fiskals-embete för omkostnader i vexelärender 1,000: — Förskjuten ränta vid uppköp af obligationer . 37: 17. Fordran för protesterade vexlar 107,212: 27. Obetalda folii-afgifter . 1,134: 30.
Landtm, erinrade, alt då R. o. Ad. beslutat, att de 3:ne förslag till förändringar i utmyntningen, som omnämnas i början af Utsk:s yttrande ronde nu förevande punkt, borde blifva särskildta föremål för discussion och afgörande, måste deraf blifva en följd att de yrkanden, som under denna discussion framstäldes, gjordes till föremål för särskilda propos:r. Bifölles någon af dessa, följde deraf att Utsk:s slutliga hemställan till någon del förfölle, och om deremot R. o. Ad. ogillade alla förslag till förändringar, blefve Ulsk:s hemställan i dess helhet bifallen. Det torde således icke vara anleda, att frångå detta behandlingssätt, hvilket R. o. Ad. i afseende på de redan pröfvade delarne af denna punkt hade godkändt. Frih. Palmstjerna hade föreslagit att R. o. Ad. mätte bifalla K. M:s Propos. att silfvermyntet å 10 Öre må innehålla endast 8-lödigt silfver, och Hr. Gr. o. Landtm, finge nu hemställa om R. o. Ad. behagade bifalla detta förslag. Härvid ropades Ja och Nej, hvarjemte Frih. Palmstjerna, anmälde sig och yttrade: Mitt förslag var, att K. M:s Propos. i denna punkt måtte i dess helhet blifva bifallen. Deri ingår äfven frågan om myntets vigt. Frih. Stjernstedt: Jag hemställer vördsamt huruvida det icke vore lämpligt, att bifall lill öde punkten af K. M:s Propos. inbegripes i bifallet till hvad K. M. ronde 10 Örenas lödighet föreslagit, hvilket är af största vigt att veta för alla dem, hvilka vilja bifalla K. M:s sistnämnde förslag, men tillika söka förekomma de vådor, som deraf annars kunna blifva en följd. Hr Gr. o. Landtm., som i anledn. häraf erinrade, att han redan yttrat, alt, ifall R. o. Ad. skulle antaga Frih.
M:t, att lurendrejarne skulle släppas på fri fot, processen nedlades, och Norska statskassan fick med 18,000 pund godtgöra dem deras förmenta förluster. Jag har hemtat detina upgilt ur samma bok om föreningsfördraget, jag ofvan åberopat, pag. 65 till 68 om jag rätt minnes. Den 17 Mars m. 191 lagen under om Norrmännen sökte få vid afgörandet af do ministeriella målen en organ, genom hvilken de kunde meddela uplysningar och bevaka sitt intresse. Att en Svensk man såsom Riksståthållare i Norige skulle hafva till upgift att bevaka Sveriges intressen der, är en oriktig framställning. Han öfvergår från Svensk till Norsk embetsman, från Svensk huldoch trohetsed, och kan, om han är hederlig karl, ej undgå att anse sig lika pligtig, sorn hvarje annan Norrman, att befordra Noriges intressen. Dertill manas han ock af en annan sporre, som torde verka äfven på den, sorn icke vore samvetsgrann, nemligen fruktan för straff, ty lian ställes under Norsk lag och Norsk ansvarighet, och kan dömas till och med till lifstids fängelse, utan att Konungen, som endast i fråga om dödsstraff eger benådningsrätt, skulle kunna skydda honom. Annat var förhållandet med den Ståthållare, som stod i spetsen för Norska ärenden före 1814. Denne — den Danske ståthållaren — var endast inför Danske Konungen och Danska lagen na svarig för sina åtgärder i Norige, och en sådan ståthållare är här icke fråga om. Litet längre ner på sidan 31 förekommer följande strof: »Endast rättvisa grunder lemna utsigt att vinna syftemålet, och dessa äro hvartdera folkets frihet och sjelfständighet samt okränkta rätt att, i den mån det bidrager till det gemensamma ändamålets vinnande, också ega inflytande på de gemensamma angelägenheterna» etc. Är då föreningen mellan Sverige och Norige ett handelsbolag, ett aktiebolag? Är det ej en politisk-militärisk förening emellan tvenne hvar för sig sjelfständiga suveräna folk under en Konung? Icke var det föreningens höge stiftare, som hyste en sådan krämaretanka.
St:rs af K. M:t gillade Beslut den 3o Januarii 1770, innehafvarne af Löfås Silfververk erhållit försäkran, som genom K. M:ls Högste Domstols den 19 December 1820 meddelade Utslag blifvit ytterligare fastställd, att vid dem beviljade rättigheter och förinoner allt framgent oqvalde bibehållas, så länge de Verket behörigen och efter de af Bergscollegium bestämda föreskrifter vidmakthålla, samt, i följd deraf, de till Silfververkets drift upplåtne Kronoförläningar icke kunna, så länge berörde vilkor rätteligen uppfylles, emot innehafvarnes begifvande, dem afhändas. Likväl och då, af den Berättelse om Löfås-Verkets gång, som nu blifvit R. St.T meddelad, det finnes, att, under de sistförflulna 7 åren, hela tillverkningen derstädes utgjort saramanlagdt icke mera än 36 lod. marker 8 lod ios^ gtän Silfver samt Bly 16 Sk£> 8 LS 16 m:kr metallvigt, hvilket mindre fördelaktiga resultat skall, efter hvad Bergscollegium upplyst, härleda sig från Grufvornes svaga och spridda malmtillgångar, hvilka gifva föga hopp om någon lönande Bergsrörelses igångbringande derstädes; har Utskottet, enär, för en sa obetydlig 4 ja Stats-Utskottets Silfvertillverkning om året, som 5 lödige marker eller något derutöfver, Staten under samma tid vidkännes en icke obetydlig uppoffring, trott det vara angeläget, att. någon åtgärd påtänkes, hvarigenom fortfarandet af denna förlust för Staten må i framtiden upphöra. Utskottet tillstyrker derföre, i anledning af det om Silfver-tillverkningen vid Löfås upplysta förhållande, att R. St:r hos K. M:t i underd. anhålla, det K.
Den eleganta butiken gör redan genom sitt vackra skyltfönster, där de stilfullaste babykostymer för säsongen utställas, ett angenämt intryck, som än mera förhöjes, när man stiger in i den rymliga lokalen med dess inbjudande bekväma soffor för de besökande, glänsande speglar och strålande elektriska ljus. I glasskåpen efter alla väggar utbreder barnkammargarderoben sina modernaste lockelser för pröfvande modersögon, och i det innanför belägna profrummet kan på stället utrö- nas, hur förtjusande den nya vinterkappan eller sjömansblusen klär » mammas älskling ». Ett länge kändt behof vill ett af fru Elisabeth Olsson i Stockholm upprättadt hem söka fylla. Hemmet är afsedt för damer i landsorten, hvilka behöfva vistas i Stockholm för undergående af läkarebehandling, och specielt för fruar, som på grund af särskilda omständigheter måste vid fö- restående barnsäng hafva läkare i närheten. Det inträffar ofta i dylika fall, att sjukhusen i Stockholm anlitas, men som dels utrymmet vid dessa är tämligen begränsadt, dels ett privat hem för under större delen af tiden icke sängliggande patienter bereder större frihet och trefnad än ett sjukhus kan lämna, torde säkerligen många föredraga att begagna sig af detta sjukhem, hvilket så vidt vi veta, är det första i sitt slag i Stockholm. Vi hänvisa i öfrigt till den i detta nummer intagna annonsen. Svenska sjuksköterskornas allmännapensionsförening — af oss förut flere gånger framhållen — börjar nu sin verksamhet, i det att styrelsen från och med den 1 dennes mottager ansökningar om delägareskap. För rätt att vinna inträde i föreningen fordras att hafva genomgått teoretisk-praktisk sjuksköterskekurs samt att hafva därefter tjänstgjort såsom sjuksköterska, och bör såväl lärokursen som tjänstgöringen hafva ägt rum vid större sjukhus och tillsammans omfatta en tid af minst 1 år — 6 månaders elevkurs och 6 månaders verksamhet såsom ansvarig sköterska. Delägare erhålla vid 50 års ålder en pension af 6 till 9 proc. å sammanlagda behållningen af för henne gjorda insatser jämte därå uppkommen ränta och arfsvinst. Såväl sjuksköterskorna själfya som den allmänhet, hvilken direkt eller indirekt drager nytta af deras verksamhet, skola förvisso mer och mer lära sig inse vikten och fördelarna af att pensionsföreningen kommit till stånd och med anslutning och understöd bevisa detta.
Förcrogos ä nyo Arv Scstmitterlötvg, i plena den Z8 Maji och den i Junti, uplästa meniorialer rörande fortfarande äfwen under fredstid af den Nya Extra Noteringen, emot wilkor af förutgående jemkning j densamma. Esker gjord föreställning att Herr 8cstmitter. ltzrv Uti sitt sednare memorial föreslagit att hans motion endast maire komma att lämpas till sadan fornt ororerad jord, som innehafwes af Ledamöter af Ridderffapet och Adeln och såmedelst sjelf ön, skar fragans sörwandlande frän allmän kill enffild, proponerade Herr LandtMqrffalken att Nidderffa, per och Adeln mätte behaga förordna ett enskilt Besyärs-Utffott för att öfwer denna fräga sig yttra. Härtill ropades mänga Ig, men Friherre Westerstöm, )scod, anmälte sig att tala. Zerv Landt-Narffalken anteknade Friherre (fogerström, men tillkännagas derjemte, att sa stark öfwerläggying konmte att ägarnm, more andra Le» damölcr i ordningen sörm anteknade; hwarestM Herr Landl-MavMkcn upropade '«?4 Den 5 Imrik. Friherre Tilkverlleöisi, ^ils, som upläste ett sa lydande dictamen: Oagtadt den synnerliga agtnittg jag hyser för den wärda Ledamotens patriotiska tänkesätt, som wäckt motion om Extra Noteringens förändrande frän temporel till permanent, sä kan jag dock icke annat än pä det högsta bestrida denna förändring för det närwarande. Författaren till motion namner att Extra Noteringen är werkstäld efter olika och högst ojemna grunder, hrvaröfrver upstädt allmänt skäliga klagoljud, och att synnerligast Säterier i flera Län med den ovilligaste R.oteringS skyldighet blifwit betungade. Detta är en sanning hwarom en mängd till Kongl. Maj:t i underdånighet ingisne klagomal lemnar det säkraste wittnesbördet.
Motionären har utgått från den förutsättning, att en läkare icke är af lag förhindrad att begagna sig af den nödställdes hjelplösa belägenhet till att utkräfva en oskälig vedergällning för det bistånd, som äskas, och detta på förhand såsom vilkor för efterkommande af den hjelpsökandes begäran, hvilket någon gång skulle haft till följd, att den sökande afskräckts från att begagna den alltför dyrBih. till R. St. Besvärsoch Elconomi-Utskottets Betänkande N:o 28. köpta hjelpen, till dess det varit för sent, eller sedan lif i brist af vård blifvit spildt. En så upprörande skildring af en tjenstutöfning, som framför andra bör hafva menniskokärlekens bud till ögonmärke, måste vara hemtad från något ytterst sällsynt undantagsfall, hvilket det ej står i lagstiftningens magt att förekomma. Motionären har sjelf anfört innehållet af 6 § uti förenämnda instruktion, så lydande: »När en sjuk anlitar provincialläkare om biträde, bör han detsamma så skyndsamt, som ske kan, lemna och efter yttersta förmåga, enligt ed och samvete, bemöda sig att den sjuke till helsan återställa. Tillitas han på samma gång af flera sjuka af olika stånd och vilkor, rika eller fattiga, bör han utan anseende till personen först med nödig hjelp biträda den, som mest deraf är i behof.« Och af 23 § i samma instruktion, som, jemförd med Kongl. Brefvet den 23 Juli 1856, stadgar hvad läkaren såsom ersättning tillkommer för hvad han i embetsärenden företager på Landshöfdingens ordres eller Pastors anmodan, må anmärkas, att, jemte godtgörelse för reseoch traktamentskostnad enligt gällande resereglemente, bestås läkaren för besigtning af en lefvande person och attesten deröfver 1 R:dr, samt för en död kropps öppnande och besigtning jemte attesten 6 R:dr 32 sk. allt Banko. Den s. k.