Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande Utskottets beslut, att Kameral-drender och mål, som hafva afseende på bestämmandet af grunderna för utgörandet af de hemmanen i allmänhet åliggande besvär, skola såsom drä/sel-ärender anses, ville Herg 271 Borgmästar Hagander i sä måtto reservera sig, att han trodde berörde ärender böra förblifva under Inrikes förvaltningen, intilldess, genom en ny ceconomisk lagstiftning, Kameraloch Landthushållnings-ärender, som nu i mångfaldiga delar ega det närmaste samband, blifva så noga åtskiljde, att Kameral-ärendernes, efter princip, rigtiga öfverflyttning till Drätsel-förvaltningen icke må föranleda till sådan sammanblandning och hoptrassling af ärenderne , som, derest öfverflyttningen , före en sådan föriattningarnes ' revision skulle ske, efter Herr Borgmästarens tanka, vore alldeles onndvikelig, I afseende på beslutet om ett collegialt ämbetsverk för näringarne, anförde Herr Commerce-Rådet Egge : ”Behofvet af något särskildt ämbetsverk ”för bevakandet af landtbrukets fördelar och ”landtmanna - näringens upphjelpande, annat ”än hvad det förslag innehåller, som Corn» ”mitterade för styrelseverkens reglering af. ”gifvit, kan jag, för min del, icke inse, enär ”alla landthushållnings-ärender äro på locala 5,förhållanden grundade , och kunna af Lands”höfdrngarne, efter Länens Hashålls-sällskapers ”hörande , directe anmälas hos inrikes För. ”valtnings-chefen. Skulle någon anstalt be”höfvas för samlandet af statistiska upplysningar och dessas sammandragande i tabellarisk form, sä torde de mest fullständige , ’’man nu eger, i Landshöfdingarnes Femårs ”Berättelser , jemte de som blifvit föreslagne 272 J‘att ingifvas till Bergsoch Commerce-Con”toiren, böra öfverlämnäs till Tabell-Commis’’sionen , för att, sammandragne i en tabell , '"sedermera offentliggöras"’; uti hvilket anförande Herr Borgmästaren Hagander instämde.
Professor i anatomi, fysiologi och medicinallagfarenhet; Professor i theoretisk och praktisk medicin; Professor i kirurgi och obstetrik; Professor i allmän pathologi, pathologisk anatomi och allmän helsö vård; Professor i medicinsk och fysiologisk kemi; Lunds Medicinska fakidtet. Professor i anatomi; Professor i praktisk medicin; Professor i kirurgi och obstetrik; Professor i theoretisk och forensisk medicin; Professor i medicinsk kemi; Lärare i psychiatri; Adjunkt i anatomi; Adjunkt i anatomi; Adjunkt i theoretisk och prakAdjunkt i theoretisk och praktisk medicin; tisk medicin; Adjunkt i medicinsk naturalhistoria och kemi; Adjunkt i kirurgi och obstetrik. Carolinska Institutet. Professor i anatomi och fysiologi; Professor i medicin; Professor i kirurgi; Professor i obstetrik; Professor i pathologisk anatomi; Professor i kemi och farmaci; Professor i materia medica och medicinsk naturalhistoria; Professor i pediatrik; Lärare i rättsoch statsmedicin; Lärare i syfililogi; Lärare i psychiatri; Adjunkt i anatomi och fysiologi; Adjunkt i medicin; Adjunkt i kemi och farmaci; Adjunkt i materia medica och medicinsk naturalhistoria; - Adjunkt i kirurgi; Adjunkt i obstetrik; Adjunkt i pediatrik. Carolinska Institutet 18 lärare; således Upsala 10; Lund 7; hvarjemte Bibliothekarien vid Institutet föreläser medicinens hitoria, enligt Rikets Ständers bestämmelse år 1857. Institutet saknade således jemförelsevis intet, som för meddelande af fullständig Medicinsk undervisning var nödvändigt, och i förhållande dertill kunde dess examina blifva omfattande och betryggande. Det fanns blott en omständighet, som afhöll mängden af Medicinae studiosi att begagna så rika tillfällen till undervisning, den nemligen, att hvar och en, som utgick från detta läroverk fann sin kompetensrätt mera inskränkt, än deras, som utgingo från fakulteterna. Huru tillgodogjordes nu dessa tillgångar för den medicinska undervisningen vid reorganisationen år 1861?
Sig gilla, bör under instundande statsregleriugsperiod med derför påräknade medel åstadkommas, som, enligt Kongl. Majks tanke, antagas måste att, vid alltjemt fortgående förbättringstörsök med ifrågavarande materiel, det som nu obestridt anses för bäst, möjligen vid den tid, Bih. till B. St. Brot. 1862 Sf 1863. 4 Sami. 1 Afd. 23 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. då, anskaffningen böv ske, kan af något annat ännu bättre vara undanskjutet; hvadan Kongl. Maj:t, på grund af dessa förhållanden, tillika föreslagit, att ofvanberörda för flottans nybyggnad eller anskaffande af ny krigsfartygsmateriel beräknade medel och tillgångar måtte af Rikets Ständer ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för att, enligt de af Departements-chefen uppgifna grunder samt, efter sorgfällig pröfning af det vid hvarje anskaffningstillfälle för sjöförsvaret i främsta rummet behöfliga och då erkändt bästa, efter sig företeende omständigheter användas. I fråga om anslagsbeloppen för flottans nybyggnad hafva jemväl inom RiksStåndon särskilda förslag blifvit framställda, dervid helt olika åsigter i detta ämne uttalats. Så har uti 3:dje mom. af ofvanomförmälda motion Herr Brakel, M., på anförda skäl, yrkat, att Rikets Ständer måtte till nybyggande af Rikets flotta äfvensom till i och för densamma behöfliga verkstäder och dockarbeten, höja nybyggnadsanslaget från 162,000 R:dr till En million R:dr och dessutom tillsvidare bevilja ett årligt extra anslag af En million ll:dr, hvaremot Friherre Stjernstedt, J. W., uti särskild hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, föreslagit, att, utom anvisande af de tillgångar, som uti Sjöförsvars-kommittéens betänkande bil.
Hvarje år uppfinner man nämligen åtskilliga nya apparater, och att då, alldeles oerfaren, välja med urskiljning bland de många olika modellerna, erbjuder nog ej sä få svårigheter. Å andra sidan är det emellertid ock så lyckligt ställdt, att apparaterna ofta blott skilja sig i mindre viktiga afseenden och i öfrigt äro lika och i allmänhet jämngoda. Jag ser dem än i svart och slöja, de döda kvinnorna, som gått att andaktstyst vid grafvar dröja, som nyss sin fina rundning fått. J^Cu själfva. här de stilla drömma inunder kors oeh vårdars rad, och deras glömda dopnamn gömma blott någon gammal stamboks blad. Dessutom finnes ochså i handeln en annan kamera, t&gt;the Ladie ' si&gt;, som kanske i äDnu högre grad är att rekommendera för damer, framför allt i följd af sin ringa vikt. Priset på denna apparat är 75 kr. J \ €en ännu är som. lågt glansen i kullars blomstcrkalkar kvar af tår, som föll - på sorgekransen i våra farföräldrars dar. Emil Kléen. Damer som amatörfotografer. För Idun af S. har förundrat mig mycket, att, ej en enda rad om amatörfotografi — efter hvad jag sett — förekommit i » damernas egen tidning &gt; under alla de år den funnits till. Och dock torde väl knappt något lämpa sig jan, så öfvervinnes sådant ganska snart, och resultaten bli — om man går tillväga ordentligt och med metod — öfverraskande snart goda. Många af Iduns läsarinnor ha nog dragit sig En annan invändning, som man också får höra af damer, när man vill värfva proselyter i » ljusets tjänst », är, att det är så förfärligt » slaskigt » etc. att hålla på med saken. Därmed är emellertid ej heller så farligt, ty bär man sig lugnt och sansadt åt, är arbetet ej så farligt slaskigt. För resten uppväges obehaget många gånger om af de intressanta moment, som det förberedande arbetet erbjuder. Priset på goda kameror är naturligtvis mycket växlande. För en amatör, som anser sig ha råd att offra så mycket som 50 kronor eller mera för en god kamera — pängarne äro för öfrigt ej bortkastade! — äro Lancasters in?
Ni skulle endast bli skrämd. Det blir således att stanna qvar i kupén, så göra de andra. Här är ju lugnt och varmt; ingen nöd går åt oss.» »Så har man ingen annan råd än att finna sig», sade hon klanglöst. Hon stödde sina sammanknäppta händer mot sitt ena knä, hållning och ansigtsuttryck angåfvo en stelnad förtviflan, och hon kunde icke ens gråta. Den, som sett henne så, måste tro henne vara hemfallen åt någon tung, ohjelplig olycka. Han såg sig om i kupén, det var långt till den andra soffan, och han kände alldeles klart, att han borde sitta midt emot henne och temligen nära. Han drog derför fram sin koffert, stälde den på ända och satte sig. »Är det verkligen så farligt, det här?» sade han. »Det kan väl vara magert nog att fira julafton härute i ödemarken, men det är min tro, att vi kunna göra det ganska drägligt för oss, om vi bara taga sakerna sådana de äro och icke bry oss om hur de borde vara. Vi kunna med bästa vilja i verlden icke komma härifrån. Och dermed punktum.» »Men hvad skola de tänka derhemma?» Hennes skrämda blick tillade: och hvad skola menniskor säga? Han förstod. Men om det fans något i verlden, som han afskydde med hela sin varelse, så var det slentrianen; derför greps han af en smärtsam förbittring vid åsynen af denna ångest, hvilken i hans tycke gälde en obetydlighet. Han visste, att hon skulle lofva att bli hans hustru, hvilket ögonblick han bad henne derom, och der satt hon förkrossad, tillintetgjord, endast för det hon lemnats på tu man hand med honom utan förkläde. Han visste att hon hade karakter, han visste att hon icke var tom och ytlig, han visste, att hon hade en sådan liten redlig, modig vilja – i allt som icke rörde detta. Men hvad hjelpte det, att hon icke hade denna feghet af naturen, utan att den blott inplantats af en pedantisk uppfostran, när denna feghet kunde sprida sig i hennes inre, som en oljefläck sprider sig öfver ett dyrbart tyg!
Bland dem alla skall dock ensamt den förtjensten all hafva, under största delen af Gölha-canalarbetet, deröfver ägt den högsta tekniska ledningen, vara tillräcklig att ställa Öfverste Lagerheims namn i Svenska historien vid sidan af de mäns, hvars snille, kunskaper och ihärdighet förvärfvat Svenska folket ett så högt aktadt rum inom det bildade Europeiska statssamhället. Att dessa Öfverste Lagerheims förtjensler äro lika allmänt kända och erkända, derom är jag fullt förvissad; men deremot är det mindre bekant, att denne af fäderneslandet så förljentc man belinncr sig i knappa omständigheter, samt att han, tärd af kroppsoch själs-ansträngningar, nu är så till helsan försvagad, alt han funnit sig nödsakad att söka afsked från den befattning, han i Statens tjenst under loppet af 16 år innehaft. För alt kunna erhålla den oafbruten läkarevård, som hans närvar, högst betänkliga sjukdomstillstånd erfordrar, har han i dessa dagar nödgats begifva sig till hufvudsladen och söka inträde på Seraphimerlazarellet, der han nu befinner sig. Omöjligt är det icke eller, all, så vida sjukligheten fortfar eller förvärras, Öfverste Lagerheim finner sig föranlåten att äfven lemna det verk, för hvilket haa offrat 30 års trägen möda och omsorg, och hvars klena fiuanciella ställning icke medger någon förhoppning alt derifrån bekomma det understöd, hvilket, under andra förhållanden, Öfverste Lagerheim af detsamma äger så rättvisa anspråk att påfordra. Något tillfälle att genom egna tillskott bereda sig och sin hustru, om hon öfverlefver honom, pensiönsrätt, har icke för Öfverste Lagerheim yppats, emedan han tjenstgjorde vid det s. k, Hydrotekniska Kontoret, för hvilken corps tillträde l)en 24 Augusli f. m. lill någon pcnsionsinrättning icke var öppet.
Hon gifves, som det så ståtligt heter, mannen till » ena hjälp », blir husmoder och får barn att vårda och fostra, men saknar i själfva verket alla förutsättningar att med heder kunna fylla ett enda af dessa åligganden. Hur vore det också möjligt, att hon, som, då det gäller lif vets allvar, själf står alldeles handfallen och bortkommen, skulle kunna vara någon annan till hjälp, att hon, ovan som hon är därvid, rätt skulle kunna handhafva sitt hus, att hon skulle vara lämplig att fostra barn, hon, hvars egen uppfostran, om man bortser från den bokliga bildningen, lämnar så mycket öfrigt att önska? Som gift skall hon antingen nödgas att med forceradt, genom ovanan dubbelt på- kostande arbete taga igen den förlorade tiden, eller också — hvad som är vanligast — fortsätter hon sitt bekväma lif från flicktiden och öfverlämnar ansvaret af sin nya ställning åt andra, men behåller själf den oförtjänta äran af deras arbete. Blir hon icke gift och förhållandena så medgifva, gör hon högst sällan någon ändring i det sysslolösa, behagliga lif, som blifvit henne en vana. Arbeta — försaka egen bekvämlighet och njutning! H o n har förmögenhet eller ock är det andra, som arbeta för henne — hvad göres henne mera behof? Att erinra henne om mänskliga plikter och mänskligt ansvar är som att tala för döfva öron. Ett långt själfviskt lif, där det först och sist gällt hennes egen trefnad och lycka, har förtorkat hennes hjärta, som dock en gång kunde känna varmt för andra, det har skrumpnat samman oeh rymmer nu endast henne själf och kanske dessutom en af välmåga glänsande Kurre eller Moppe. A t t det finns så mycket icke aflönadt arbete, hvilket trots sin nödvändighet aldrig blir utfördt, och hvaråt hon kunde ägna den kraft, hon nu låter ligga obrukad, ett arbete i människokärlekens tjänst, vet hon måhända innerst, men hon stryper fortast möjligt den tanken för att icke störas i sin ljafva ro.
Väl meddelar Kongl. Förordningen den 24 September 1861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, i dess 1 g förut saknade föreskrifter angående forum i förmyndaremål, och väl kommer Utskottet att i annat betänkande föreslå ytterligare förtydligande af dessa föreskrifter; men huru än nämnda reglor uppställas, så kunna kompetenstvister i detta hänseende dock svårligen förekommas, synnerligen i det ganska vanliga fall att qvinnans fader uppgifves vara okänd eller sakna stadigt hemvist, och qvinnans forum domicilii således skulle vara hennes forum jemväl i förmyndaremål; ty ådagalägges det sedermera att fadren icke varit okänd eller att han haft stadigt hemvist, så vore ock dermed ådagalagdt, alt qvinnans forum domicilii icke varit hennes rätta förmyndaredomstol. Vigten af det sålunda anförda skäl torde icke behöfva vidare framhållas. Utskottet förutser dock mot sitt förslag den anmärkning, att för ganska många qvinnor, synnerligen sådana, som äro i den samhällsställning att icke för sin bergning nödgas utöfva borgerlig näring, ifrågavarande lagförändring ingalunda vore önskvärd, utan tvärtom i vissa hänseenden menlig. Medgifvande möjligheten häraf, får dock Utskottet erinra, att dessa qvinnor väl icke kunna anses utgöra en pluralitet af den qvinliga befolkningen i riket och att afseendet å dem således icke får utöfva någon afgörande vigt på denna lagstiftning, men att i allt fall kostnaden vid ett omyndighetsförklarande är för dem i allmänhet vida lättare att bära än kostnadeii för en myndighetsanmälan är för öfriga qvinnor. Och i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts omförmälda, vid 1856—1858 årens riksmöte afgifna Proposition, har Utskottet i nedanintagua författningsförslag infört ett stadgande om ovilkorlig rätt för ogift qvinna att afsäga sig myndighetens utöfning, — ett stadgande, som, i enlighet med anmärkningar från Högste Domstolens sida, blef i nämnda Proposition intaget.
Enär Utskotten af hvad Öfver-Postdirecteurs-Embetet i förevarande ämne upplyst funnit utredt och styrkt, dels att allmogen i Wäddö socken af ålder haft det åliggande alt hygga och underhålla uthusen vid Grisslehamn» Postförvaltareboställe och Gästgifvaregård, och dels att, för detta åliggande, jemte den inom socknen på vissa rotar indelte skyldigheten att besörja fortskaffningen af poster och resande från Grisslehamn till Eckerön, åtskilige förmoner varit allmogen tilldelade, de der efter hand snarare ökats än minskats; alltså och då Kongl. Majrt genom ofvanberörde Nådiga bref af den 25 Juli 1843, redan afgjort den fråga, hvilken hufvudsakligen föranledt Matts Pehrssons förevarande motion, finna Utskotten sig böra tillstyrka, att samma motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 12 December 1844. Ank. till Exp. Utsk. d. i3 Dec, kl. i e. m. Utlåtande, i anledning af vacht motion om Insocknefrälse-hemmans i Bohus Län befriande frän rotering. Hederv. Bonde-Ståndet har till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning remitterat ett af Riksdagsfullmägtigen från Götheborgs och Bohus Län Johannes Johannesson ingifvet memorial, hvaruti anföres, alt, oansedt i fredsfördragen, angående Bo - Slatsoch Ekon.-Utskollens UtlåtandeN\o %4- lius Läns afträdande till Svenska Kronan, det blifvit bestämdt, att provinsen skulle vid sina gamla privilegier, i afseende på jordens förmoner och friheter, bibehållas, hvilket sedermera både genom Adliga Privilegierna och andra Författningar blifvit stadfästadt, den förändring likväl i sednare tider, lill följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 2 November 1833, grundadt på Kongl. Kungörelsen den 31 Oclober 1829,. vid tagits med de inom nämnde
Då jag nu går att förnya mitt å sista riksdag väckta förslag om ändring i gällande stadganden angående beväringens exercisöfningar, så är det under något större förhoppningar om eli billigt tillmötesgående, från såväl Resp. Riks-Slåndens som Regeringens sida. man numera kan våga påyrka en af den stora allmänheten fordrad inskränkning ej mindre uti Statsverkets utgifter än äfven fastmera i den tid, som åtgår för ynglingarnes marscher till och ifrån mönstringar och öfningsmölen. Om det läte sig göra att i siffror beräkna den orimliga förlust, som drabbar 94 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N;o 70. landet genom den nu gällande anordning af beväringsöfningarne, så skulle man komma till de enormaste summor. — Hittills hafva dock aila försök, från Bonde-Ståndets sida, till nödiga rättelser endast, iöranledf förökning i della svåra onus. — Äfven nu skulle man hafva skäl till fruktan för ytterligare skärpning af det straff nationen ådrog sig genom den beredvillighet, hvarmed den gick Monarkens önskan lill mötes uti 1812 års Beväringslag; men lyckligtvis har del. lili allas vår glädje, befunnits alt nuvarande Krigsministern är en man, som ser denna sak från en högre nationel ståndpunkt; ett bevis härpå förefinnes i de nådiga Propositioner hvilka redan blifvit Ständerna delgifna. — Sålunda föreslår Regeringen i den ena: All af Statens medel måtte an visas 75,000 R:dr lii! inköp af duglige skjutgevär åt de inom landet bildade och bildande frivilliga Skarpskytte-korpser: Alt nödigt antal kasserade exercisgevär måtte åt nämnde korpser på längre lid utlånas, med rättighet att ä desamma verkställa nödiga förbättringar; samt uti den andra: AU i beväringsåren varande yng ling, som behörigen styrker det han under ett år före, mönstringen deltagit uti frivillig Skarpskyltekorps’ öfningur skulle vara befriad från första årets beväringsöfningar. För tjugufem år sedan skulle ett slikt förslag ådragit sig del oerhördaste uppseende och i de högre regionerne väckt åtankan på en allmän revolution.
Jemte anmälan, att sistberörda fråga om restitution af för högt erlagda umgälder kommer att serskildt behandlas, får Utskottet, i afseende på motionens förra del, nu anföra, att Utskottet väl funnit innehållet af 30:de paragrafen derutinnan vara tydligt och klart, att der uppräknade inrättningar, hvaribland tegelbruk dock icke förekomma, skola, då de äro skattlagdtt, taxeras efter 2 per mille af värdet, men i annan händelse åter till 5 procent af nästförutgångna årets behållna inkomst, men att, då den allmänna föreskriften i 76 §, att, bland andre, äfven ifrågavarande verk och inrättningar skola efter de för värdering af hemman, bruk och bergverk stadgade grunder uppskattas, möjligen kunnat gifva anledning till den nu öfverklagade dubbel-debiteringen, Utskottet ansett nödigt, att ett till förekommande deraf lämpligt tillägg i berörda 76 § göres. §§ 33, 34 och 35. Herr Hörnstein har uti sin ofvanberörda motion yrkat, att 33 och 34 §§ angående bevillningsafdrag å ränta af utlånta kapitaler m. m. måtte, såsom innefattande för bevillnings-förordningen främmande ämnen, ur densamma uteslutas, hvartill velat hemtas ökad anledning deraf, att dess stadganden utgjorde ändring i rikets allmänna lag samt derpå grundade rättsförhållande emellan enskilde personer; — att de icke öfverensstämde med fri ränta, som redan vore föreslagen och förordad hos annat Utskott; — samt att de dessutom syntes snart blifva utan all verkan, då räntan folie till 5 procent och derunder; i sammanhang hvarmed motionären föreslagit, att till 35 §, som innehåller, att bevillning bör utgöras utaf alla aktiebolag med flere allmänna inrättningar med fem procent af utdelningen, må tilläggas: ”samt af alla utlånta räntebärande kapitaler med 5 procent af den årliga räntan; hvarifrån dock undantagas sparbanker och fattigkassor med flere dylika inrättningar och fonder samt Rikets Ständers Bank.”
Detta orättvisa missförhållande insågs redan under f. d. Konung Göstaf Adolph, söm uti ett K. bref af d. 2 Oct. 1806 förklarade, att Jemtland borde roteras ånyo efter de grunder, som för den öfriga Svenska roteringen voro lagda. Någon verkställighet följde likväl icke härå i anseende till fredsbrott och revolution, hvarföre R. St. år 1818 anhöllo om en dylik rotejemukning. Regeringen förordnade denna 1820, likväl med föreskrift, att regttets styrka icke finge nedsättas under 800 man, och att de derigenom uppkomna vacanta rotar, jemte förut oroterade hemman, anslogos till de qvarblifnas understöd med ett bidrag af 48 r:dr per mantal (som består af 6 tunnland). Denna reglering blef så uppgjord, att hemman finnas i Jemtland af 3£ tunnland med 2 ä 3 soldater eller jägare, 4j tunnland méd 3 a 4, 9 tunnland med 6 soldater o. s. v. Regeringen fastställde likväl en dylik reglering år 182.7 och förklarade tillika Jemtlands reg:te, utöfver sitt contract, skyldigt till tjenstgöring utom provinsen. R. St. vid sista riksdagen insågo dock obilligheten af en dylik reglering och anhöllo, att Jemtlands rotering måtte jernnäs till likhet med roteringen i det öfriga Sverige. I anledn. häraf har K. M:s Bef:h:de afgifvit förslag till en dylik rotejemnkning, deri provinsen föreslås till en rotering af 600 man soldater. )K. M. har likväl, efter Krigsoch KammarCollmas hörande, ansett sig icke äga anledning att bevilja någon nedsättning af manskapets numerär, men alt hos R. St. begära statsanslag för att ersätta de rustoch roteriögsskyIdige. Utsk. åter har ansett det både billigt och rättvist, att roteringen och rustningen i Jemtland jernnäs till likhet med densamma i det öfriga Sverige, och sålunda tillstyrkt R.
Den som behagar och vill läsa, eller har läst den Heliga skrift, tror jag ej skall finna ett enda ställe deruti, hvarpå man kan grunda sådana satser. Jag har hört att tillverkningen ej är tillräcklig i landet; men hvaraf kommer denna förlägenhet? Den kommer alldeles ej af fabrikationen utan af lurendrejeri i följd af de höga tullbestämmelserna; och hade dessa och lurendrejeriet aldrig existerat, så hade klädesfabrikanterna ej befarat en sådan konkurrens, som de nu måst vidkännas. Det är just händelsen att man, i st. f. att upphjelpa fabrikerna, undergräfver dem helt och hållet genom ett sådant system. Vidare har man sagt: hvad äro här för varor förbjudna, som ej kunna i landet åstadkommas? Ja väl! men kan deraf inom landet produceras tillräcklig qvantitet? Då först kunde man komma fram med ett sådant motiv, men då händelsen ej är sådan, utan en del deraf ovilkorligen måste hämtas utifrån; är det då rätt att genom höga tullbestämmelser lägga ut en snara för den menskliga svagheten genom förökandet af frestelsen till lurendrejeri? Ett hufvudargument synes det ock vara: huru de stackars landtmännen skulle blifva af med sina varor, om det ej i städerna funnos afnämare deraf som deltogo i produktionen? Men äter ej den lika som blott fräter, som den hvilken producerar; och Den 31 Maj f. m. kan man slå ihjel en menniska, derföre att lion ej sysselsätter sig på ett visst sätt, derföre alt hon ej är fabrikant? Men den stackars landtmannen skulle jemra sig så mycket, säger man, om han ej blef af med sina varor, hvaraf måste bakas bröd i städerna m. m. d. Det fägnar mig rätt mycket att alla dessa saker hafva kommit före; ty deraf kunna vi se hvarföre vår ladugårdsskötsel står på så låg ståndpunkt. Orsaken dertill är nemi. att spanmålen i allmänhet är i för högt pris. Har man lågt pris på spanmål så är del en gifven sak, att man använder sin säd på ladugårdsskötseln, som deraf skulle vinna betydligt. Här hafva visserligen varit några sådana år, men högst få; jag tror dock att man skulle finna den största belåtenhet inom landet, ifall sädespriserna blefvo låga.