Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ifrån grenarne falla nu och då skimrande droppar, väckta till lif af strålarne. De perla ned, glittra i fallet, men frysa dernere på marken strax igen till is. Skator hoppa mellan qvistarne, hvilka då strö ifrån sig ett litet moln af rimfrost, torrt och lätt som puder. Flingorna ligga i lager på hvarann som ett bolster af de täckaste hvita stjernor öfver allt; det är så lätt och fint och sveper liksom i en enda oändlig likkista sommarens hela blomsterfägring. Ingen enda vindflägt lyfter de hvita snödunslöjorna, och Päjänes vida frusna vatten utbreda sig i fjärdar, vikar och sund, så långt ögat når. Mil efter mil är allt lika ödsligt, tyst och hvitt. Barrskogar, täta och vilda, bekransa stränderna, moar utbreda sig inåt landet, der de höga kalstammiga tallarne sträcka knotiga, barrlösa grenar ut mot norr och öster, medan endast på södra sidan träden ha yfvigare grenar och böja sig liksom rädda undan nordanvinden som höstarne om hviner öfver sjö och land. Under snön sofver ljungen sin vintersömn, och harens, räfvens och vargens spår äro de enda vägar, som leda fram derute mellan skogarne och de tufviga, nu snöbetäckta träsken. Men längst inne i en af vikarne synes en fläck odlad mark. Träden äro här borthuggna, rågoch potatisland ligga på ömse sidor om en liten byväg, som igensnöad och smal slingrar emellan höga gärdesgårdar, af hvilka nu endast de högsta störarne titta fram som vägvisare mellan fälten. Der ligger byn. Det är en hop små grå kojor, utan ordning kastade bredvid hvarandra af ödemarkernas arkitekter, bönder som aldrig sett någon stad, och hvilka aldrig med sina bygnader eftersträfvat någonting annat än att nödtorftigt skydda mot kölden och skyla mot regnet de varelser, som skulle bo i husen. Emellan kojorna ligga ladugårdarne och svinstiorna, rankiga skjul betäckta med ris och torf, hotande att falla, ehuru de tidt och ofta stödjas af starka stöttor, nedslagna i jorden.
Det af någre Ledamöter projecterade sätt att genom förhöjning i priset på Entrée-Billetterne söka bereda Theatren tillräcklig inkomst, har Stats-Utskottet tr0tt icke till fyllest sva - Stats-Utskottett Betunkanden. 1839 rande root behofvet, samt, enär sadant 1 alla fall ankommer på Theatre-Directionens egen åtgärd, nogsamt komma i beräkning så v i d-t denne utväg karl begagnas. Derförutan skulle altså en lämplig afgift bestämmas, sorn blefve frivillig i så måtto, som det komme »tt bero af en hvar uti Stockholm, att sig derför lata anteckna, eller oek afsätta sig Spectaclernes begagnande, men likväl ovilkorligen borde af alla dem, som vilja bevista Spectaclerne, erläggas och efter uppgjord Classification utgå, så att den samma för dem, hvilka begagna de förste platserne, eller vanlige Abbonnementer, blifver högre, än för dem, som nyttja andre platser och mindre ofta eller sällan infinna sig derstä. des; Hvarförutan afgiften borde sträcka sig till Resande, som ankomma till Hufvudstaden och åstunda härstädes bevista Spectaclerne, samt tjenlig kontroll utfinnas å afgiftens behöriga erläggande. Desse synas vara de feufvudsaklige grunderne för ifrågavarande afgift, hvars belopp Kongl. Maj.'t i Nåder torde täckas bestämma, så väl sorn sättet huru den må böra uppbäras Och redovisas, hvarjemte förslagets utförande i sine detailler för öfrigt skulle till KonglMajus Nådiga godtfinnande öfverlemnas. Då denne afgift, hvilken med nästa år borde taga sin början, likväl nu icke kan med visshet till beloppet förutses utan först fram på nästa år beräknas, samt Theatren emedlertid skulle, under förväntan af erforderligt bidrag härigenom för dess underhållande, fortfara i nu varande skick; så synes det vara nödigt, 1840 Stats-Utskottets
Förslag till närmare bestämmelser i afseende på rättegången i Tryckfrihetsmål. Tryckfrihets-Förordn ingen. §• 5. l:o Lagligheten Doml:o Lagligheten — Dom stol, der brott emot denna Lag åtastol, der brott emot denna Lag åtalas, och der, genom förhör med Parlas, och der ransakningen fullborterna, Åklagarens slutpåstående och das bör, genom förhör med Parterden tilltalades förklaring, ransakninna, genom Åklagarens slutpåstående, gen fullbordas bör. som bör bestämdt upptaga det straff , han yrkar, samt genom den tilltalades slutliga förklaring. I anledning deraf skall, efter inhemtad underrättelse om Nämndens åtgärd, Domstolen ofördröjligen för Parterna afkunna Utslag med tillägg, antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, eller af den upprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan berättigad anses. 5:> Efter inhämtad underrättelse om Nämndens åtgärd, skall Domstolen ofördröjligen för Parterne afkunna Utslag med tillägg, antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, och sorn, i de Jall, der det af Åklagaren åberopade lagrum medgifver straffets bestämmande inom utsatta gränsor , icke må stadgas svårare, än Åklagaren yrkat, eller af den upprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan berättigad anses. Se Bih. 3 Sami. Förslag till ändrad redaction i afseende på Stads-Domstolarnes benämning. Tryck fr ihets-Fö ror dning en. § 5. 6:o Förbrytelser emot denna Lag upptagas i Stockholm vid KämnersRätterua, men i alla andra städer, vid Rådstufvu-Rhlten i den stad, boktryckeriet, ifrån hvilket den åklagade skriften utkommit, anlagdt är eller, på sätt 1 §. innehåller, vid anläggandet anmäldt blifvit; Academiernas Jurisdiclionsrätt —• 6:o Förbrytelser emot denna Lag upptagas vid allmän Under-Rätt i den stad, der boktryckeriet, ifrån hvilket den åklagade skriften utkommit, anlagdt är, eller, på sätt 1 § innehåller, vid anläggandet anmäldt blifvit.
Men i en hast rusade han opp och kastade både blad och bär ut genom gallret och började att stormgråta. Nästa vår såg jag mellan stenarna här detta rönnträd, det var då en späd planta. Jag vårdade det och fyllde mull derpå, att det skulle kunna växa, och när den olycklige åter stod vid gluggen, föll hans öga derpå, och han nickade vänligt åt mig, som stod här nere. Och den lilla plantan syntes mången stund vara honom till tröst. Jag såg huru han, så ofta han slapp ut i gången, stod och såg på plantan, och hur nöjd han blef när ett nytt blad skjutit ut. Jag fick aldrig mera vakten i hans rum; jag tror man ansåg mig vara för god emot honom. Snart hafva trettio år förgått sen den tiden. Mitt hår har blifvit hvitt och jag duger ej mer till annat, än se efter att ej råttorna äta opp brödet för knektarne. Jag har varit borta härifrån tidtals, men hvarje gång jag återkommit, har jag gett mull åt och vårdat kung Eriks rönn. Se, den är ändock så smal och gänglig och har ej en sådan fyllig krona, som rönnar bruka. Han, som planterade den, hade ej heller någon krona, fast han var född dertill. Men med sin smala stam pekar den dock opp till fönstret, der kung Erik brukade stå. Jag har ock bjudit till att rigta den ditåt. Nådiga fru, jag kan icke förstöra det trädet!” Fru Ebba var rörd. Slutligen sade hon, liksom vid sig sjelf: ”Kung Erik var en blodig tyrann, men han har bittert försonat hvad han brutit; kanske bittrare än han förtjenat”, tillade hon, i det hon med handen gjorde en åtbörd åt pannan. ”Han var kanske mera olycklig än brottslig. Jag vet ej hvad jag bör göra. Detta träd sitter hårdt rotadt.” ”Men”, inföll Siri ifrigt, ”det kan ju böjas åt annat håll.” ”Svårligen, det är för gammalt.” Hastigt grep Sigrid tag i en gren, som böjde sig nedåt, och svängde sig med ett hopp och en vig rörelse så, att hon kom att sitta på grenen. Trädet svigtade och böjde sig litet åt sidan.
Län memorial, angående föreslagen rättighet, att med spanmål betala penningeskatter, 8:0 Anders Anderssons från samma Län memorial, om förändrad tid för Nantalsskiilningars och Uppbördsstämmors förrättande, <po Samuel Jönssons från Öland anförande, angående upphörande af de så kallade Borgholms Garnisons service-medlen samt af Djeknepenningarne, 10:0 samme mans memorial, angående sättet för leverering af Krönotionde-spanmål från Ölands Norra Mot, och 11:0 Eric Norbergs från Vesterås Län anförande, angående förslitne Biksgäldssedlars casserande; lill BevillningsVtökottet: ■1:0 Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående Curbuf-afgiftens fortfarande, 2:0 Måns Månssons fran Calmar Län anförande, angående förhöjd Tull å Finska producler, 3:o Johannes Johanssons från Bohus Län memorial, angående vissa tillägg och förändringar-,'i nuvarande Bevillnitlgs-stadga, 4:0 Johan Elik Janssons från Vermlands Län memorial, angående disposition af Curhusmedel lill Philipslads Lazarett, 5:c Hans Hanssons från Bohus Län anförande, angående nedsättning i Tullbeloppet för salt, och Vrot. Vldr il. 24 Fi b: uarii 18 34* å< 6:0 Johan Bengtssons frun Vesternorrlands Län motion, angående förändi •ad termin lör Mantalsoch Skattskrifningarne, samt upphörande af Taxerings-Comiteerne; till Statsoch Oeconomie-Utskotten: Per Nilssons från Christianstads Län memorial, angående tillsättande af en serskild Provincial-Läkare för Östra och Vestra Göinge Härader af nämnde Län; till Lag-Utskottet: 1:0 Johan Wiklunds memorial, angående verkställighet af HäradsRälts Utslag i skuldfordringsmål, utan hinder af deremot erlagdt vad, 2:0 Per Nilssons från Christianstads Län anförande, med förslag till ändring af 25 Cap. 1 §, Rättegångs-Balken, 3:o Johannes Anderssons från Calmar Län framställning, angående
Då kom en dag ett bref till henne från en f. d. skolkamrat; ett bref, hvars innehåll hon väl förstod, ty det målade hennes eget närvarande lif och sinnesstämning. Slutet deraf innehöll: » Jag greps då af ett oemotståndligt begär att blifva fri, att ej tråka ut mig här hemma, åtog mig lärarinneplats i ett fint hus, fick stor lön, elever att » kuscha » och tog mig för resten all den respekt, en dam ur vår klass har rättighet att fordra öfver allt i verlden — utom i hemmet. » Britta läste de sista raderna om och om igen. » Öfver allt i verlden — utom i hemmet. » » Om jag skulle följa hennes exempel. » (Ports.) Kefir. Mjölkvinets natur oeh bere dning. I. f ^efir är en mousserande, rätt välsmakande " dryck, framstäld af söt mjölk med hjelp af kefirkorn. Dessa förorsaka mjölkens jäsning, hvarigenom bildas alkohol och kolsyra. Då stepptartarerna, hvilka besitta stora hjordar af hästar, genom stomjölkens jäsning framställa kumys, som tjenar dem som en närande och helsobringande dryck, så veta de tartarstammar, hvilka bo på kaukasushöjderna och ega stora hjordar af nötkreatur, att af komjölken likaledes genom jäsning framställas en kumys liknande dryck. Hos samtliga stammarne har denna dryck samma benämning: kefir, kjaphir, kapir o. s. v., hvilket bevisar, att den ej är en efterapning af kumys. Kefir är ej heller någon förfalskad kumys, utan en helt annan dryck; hälles ett n u m m e r i veckan under hela qvartalet. Det är sedan lång tid till baka dessa bergsbor bereda ocb begagna kefir som en uppfriskande och närande dryck. Äfven dess hälsobringande verkan har varit känd och uppskattad. I synnerhet har drycken blifvit använd mot sjukdomar, hvilka gifva sig till känna genom afmagring, blodbrist och dålig matsmältning. Jäsningen åstadkommes, som sagdt, genom kefirkornen.
Jag anser det således ligga stor vigt deruppå att, derest man vill sätta presterskapet i tillfälle att värdigt utöfva sitt maktpåliggande kall, en förändring också vidtages i dess aflöningssätt, och det är med glädje jag kan uplysa, att flera aktningsvärda prester, med hvilka jag i detta ämne samtalat, skola med nöje se det en dylik förändring kommer till stånd. I afseende å lönernas fördelning åter, anser jag i allmänhet en stor orimlighet ligga i Biskoparnes aflöning. Jag vet specielt en Biskop, som icke anser sig böra ur sitt boställe af de till honom skattskyldige uttaga mer än V3:del af hvad honom med rätta tillkommer; men hans boställe utgör flera tusen Tdd i en så bördig trakt som invid Lund och är kanske värdt två mill. R:dr, hvartill komma en mängd andra inkomster. Samma förhållande eger också rum med många kyrkoherdar, hvilka hafva större inkomster än dem skäligen borde tillkomma, under det att samma församling omfattar annexer, der komministrar finnas, som icke hafva sitt dagliga bröd. Sådant är orimligt, och jag kan icke föreställa mig annat än att presterskapets inkomster i allmänhet äro tillräckliga både att aflöna de högre medlemmarne deraf, och att åt de lägre skänka en anständig bergning. En yngling skulle derigenom kunna ingå på den presterliga banan, utan att behöfva frukta att falla församlingen till last genom tiggeri, hvilket f. n. flere prester måste göra för att kunna förskaffa sig sitt dagliga uppehälle. Jag kallar tiggeri det sätt, som nu eger rum i afseende på presternas aflönande. Hvad slutligen boställena - särskildt beträffar, så omfattar jag med särdeles glädje det förslag, som Gr Liljencrants derom framställt.
En practisk handläggning med Läkare-Konsten uti alla förekommande fall skulle i munga afseenden hindra, i flera motverka, den vig-t tiga afsigten med hans eget kall. Den skulle ock, då hans kunskap och erfarenhet sällan, kanske alldrig, kunde blifva så vidsträckta, som af en fullständig Läkare med rätta fordras, leda till täta misstag och betydliga vådor. Med Motionairen instämmer jag äfven deruti, att, med ganska få undantag, följderna af den nu ia åriga inrättningen icke visat sig sådana, som de åsyftades. Men det lärer icke kunna nekas, att många obemedlade Ynglingar, medelst detta understöd, fått tillfälle att längre, än de eljest kunnat, uppehålla sig vid Universitetet, och derigenom vinna en högre bildning i deras egentliga studium ; det må hafva varit Theologiens, eller Medicinens, eller Vetenskapernes i allmänhet. Och då det är allmänt bekant, att Universiteten äro funderade på framfarna Konungars enskilda frikostighet, (åtminstone Stats-Vtskottets Betänkanden. i363 iir förhållandet sådant med Upsala), och att deras tillgångar, tid efter annan, blifvit ökade genom Privates betydliga donationer; men att det directa bidraget från Statsverket till dessa högst vigtiga Verk, om jag ej bedrager mig, inskränker sig till nu ifrågasatta anslag, anser jag den ringa besparing, som genom nedsättning deraf kunde vinnas, föga enlig med Statens värdighet. Följderna af Vetenskapernas odling och flor kunna icke beräknas i ziffra: men jag bedrager mig myckel, om de icke lemna full ersättning för nu omtvistade lilla uppoffring. Jag vågar derföre föreslå, att anslaget må oafkortadt åtminstone tills vidare, fortfara; men att, i anseende till de upplysningar tiden gifvit, underdånig anhållan må göras hos Hans Kongl, Majit, om den Nådiga förändring i Reglementet, som rättar dess nuvarande ensidiga rigtning, och leder till mera vidsträckte och välgörande verkningar. Detta jrttrande, som biträddes af Herr Prosten Östberg, Doctor Knös samt Doctor Almqvist skulle, enligt derom gjord begäran, medfölja till Respective Riks-Stånden. Slockholm Ut supra.
Landtmarskalk eller Taleman haswe ej magt att utan Ständets samtycke afbryta ett Plenum, sä wida ej derstädes ett med utbrott af orolighet förenadt Constitntions-stridigr förhällande skulle uppkomma, i hwilket fall Landtmarskalk eller Taleman mä kunna till nästa Söcknedag Plenum ätskilja. 57 § förändras i dep början jakunda: De allmänna beslut, som ett Ständ fattar, äf - Memorial N:o 31. 447 wensom hwad ett särskildt Ständ i egenskap as Riks-Ständ beslutit etc. 81 Framför orden "fulländad är" sättes: inom rätt tid. Stockholm den 13 Februarii 1810. Pä Constitntions-Utfkottets wägnar: 1^. rV. Nkmusrlisim. Earl von Ro86ii8t6in. Oanisl Morein. Ion Ionsson. Med förflag till ett tillägg i Znstrllctionen för Zustiticr-Ombudömanncn. Wördsamt Memorial. Wältosl. Borgare-Ständct har till Eonstitutions-Utskottet remitterat ett af Herr Aszetzoren I. G. Gahn iugifwet Memorial, hwaruti yrkaö att, dä den af Riksens Högloft. Ständer nu mera gillade Jnstruenoncn för deras Justitiee-Ombudsman ef lemnar nägon uttrvcklig föreskrift om Embets-orten för Justitico-Ombudsmannens Expeditioir och icke eller stadgar att denne .Embetsman under sin tjenstetid ej kan tillika bestrida någon annan publik sytzla, Riksens Högloft. Ständer alltsä mätte, för större tydlighet och säkerhet, härom gifwa etr särskildt förklarande. 448 Expedilioiier till Riks-Ztäuden.
Landtstatstjenstemän måtte bestämmas efter de allmänna grunder, som för öfrige civile embetsoch tjenstemän vinna tillämpning, samt att dervid må såsom lön beräknas totalsumman af de särskilda slag af inkomster, med undantag af hyresersättningar, som, enligt stat, tillkomma ifrågavarande tjenstemän, dervid Landssekreterare torde böra tilläggas enahanda pcnsionsrätt med Landskamererare, äfvensom Landskamererare och Landträntmästare i de fyra län, som hafva lägre löneförmåner, torde, äfven om ifrågasatt löneförhöjning för dem icke kan hos Rikets Ständer föreslås förr än framdeles i sammanhang med en sådan reglering, hvarigenom desse tjenstemäns löner inom samma grad göras lika, utan ali beräkning af extra inkomster, — destoheldre böra tillerkännas lika pensionsrätt med öfrige Landskamererare och Landträntmästare, som det förhållande, hvilket föranledt nedsättning i lönerna, nemligen förmodade mindre göromål i dessa fyra län än i öfrige, icke har tillämplighet på tjensteinnehafvarne, sedan de afgått från sina befattningar och dervid måst lemna de särskilda extra inkomster, såsom expeditionslösen m. m., hvilka icke ingå bland de i aflöningen inräknade; samt lefnadskostnaden för dem icke kan anses ringare, än för deras afskedade embetslikar. ”Såsom ett vilkor för tillgodonjutandet af de nu föreslagna högre pensionerna vågar jag i underdånighet föreslå hvad som, enligt mitt förmenande, borde gälla vid pensionering äfven af andre civile tjenstemän, så högre som lägre, nemligen att den, som af sådan pension vill komma i åtnjutande, skall, der han i öfrigt fullgjort hvad som för uppförande på indragningsstat enligt gällande författningar erfordras, vara pligtig att i allmänhet vid fyllda 70 år, eller efter uppnådda 65 år, om han af sjuklighet hindras att tjensten utöfva, på indragningsstaten öfvergå, derest icke Eders Kongl. Majit, på grund af särskild derom gjord framställning, skulle finna för godt att annorlunda förordna.” Stats-Rådets öfrige ledamöter instämde uti hvad
H. Ex.'Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum kommer att fortsättas kl. 6 i eftermiddag. Den 24 Juli f. m. 101 Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag får först framställa en reflection i anledn. af hvad här blifvit yttradt, rör:de vårt sätt att öfverlägga i detta vigtiga och vidt omfattande ämne, hvilket sätt blifvit jemnfördt med bruket i andra länder. Det är brukligt i andia länder, att först talas om hela det ämne, som är före, och ingen äger rätt att mer än en gång yttra sig derom; men derefter häfver ämnet punktvis föredraget för att sedermera genom votering afgöras i sin helhet. Detta borttager visserligen mycken tid, men ämnet blifver deremot grundligare behandkult; och jag tror, att våra former icke lägga något hinder emot att på samma sätt förfara. Det ifrågavar. ämnet är af en ganska stor omfattning i afseende på vår Banks ställning, och den, som har den mest utsträckta både practiska och theoretiska kännedom om, huru en enskild bank bör förvaltas, kommer dock till korta vid bedömandet af huru vår Bank bör inrättas och styras, emedan vår Bank hittills och kanske för en längre tid utgifver det enda gällande myntet i landet. Uti intet annat land i verlden hafva, oaktadt alla de exempel, som här blifvit åberopade, »Statsmagterna genom låne-anstalter gjort så mycket för näringarna sorn här. Öfverallt annorstädes har det blifvit lemnadt till det enskilda interesset, capitalinteresset på ena sidan och näringsinteresset på den andra. Af andra, vare sig statseller privatbanker, hafva sådana lån blifvit lemnade endast såvida de varit förenade med actieägarnes egna interesse, och det är meningen med accumulerade capital i landet alt nedsätta räntan och sålunda gifva lif åt näringarna. Hos oss har man gått en annan motsatt väg.
De under samina lid af Riksgälds-kontorets medel bestridda kostnader i följd af Rikets Ständers Revisorers sammanträden åren 1847 och 1849 hafva uppgått till 8,798 r:dr 12 sk. Till aflöning för Rikets Ständers Justitie-Ombudsman samt den hos honom och Tryckfrihets—Kommittéen anställda Kanslioch Yaktbetjening, äfvensom till kostnader för Justitie-Ombudsmannens embetsresor samt expenser vid dess och T ryckfribets-Kommittéens Expeditioner, jemte arfvode till den, i f. d. Juslitie-Ombudsmannen C■ L. Landius ställe,' adjungerade Ledamot i Kongl. Svea Hofrätt, är på grund af 98 och 99 §§ i 1845 års och 110 § i nu gällande Reglemente utbetaldt, år 1847 under December månad . — » 1850 » » » « 6,047: 30. 2. ^2 681" 27 2 Utaf den, enligt 101 § i 1845 och 112 § i 1848 års Reglemente, till Statsbehofvens fyllande anvisade ärliga summa, har, i enlighet med Kongl. Statskontorets reqvisitioner, från Riksgälds-kontoret blifvit utbetaldt: för år 1847 j December månad samma år återstoden af årets anslag , r:dr 425,360: för är 1848 under Mars, Juli, September och December månader samma år 1,000,000: under Mars och September 1849 325,360: 1 525,360’ för år 1849 under December månad samma år .
Vid Hectors begrafning brännes först kroppen på ett stort bål, benen samlas i en gyldene urna, denna sättes i en graf och täckes med stora stenar: deröfver uppkastas högen. Ju större hjelte, ju större hög 35. Öfver en fallen anförare gjorde hela krigshären hög: så Grekerne öfver den fallne, af dem begråtne Achilles – ”en stor och ypperlig hög på den breda Hellespontens framstående strand, att den fjerran skulle skönjas ut i hafvet af männer, som nu lefva, och dem som efterkomma” 36. Det var vid denna Achillis ätthög (hans vän Patroclus hvilade der med honom), som Alexander den store gret, prisande Achilles lycklig, att han i lifvet ägt en vän, och efter döden en sångare, som Homer. Högen står än i dag vid stranden. Goethe. »Skönt är att heta, vore det äfven den siste, Homeriden” har han sjelf sagt 37. Och väl må Goethe heta det. Herman och Dorothea är Homerisk; såsom den kan vara det, på ett då långt afstånd af tider och seder. Märkelig är jemförelsen. Den visar på en gång ett fall och en upphöjelse. Det förra i afseende på den yttre skönheten; – verlden var ej förgäfves i Homers dagar halftredje tusende år yngre: – det senare i afseende på den inre skönheten; ty om ock begge skaldernas poesi hufvudsakligen ligger i användningen af de enklaste och naturligaste menskliga motiver, så äro dessa likväl hos den ungdomliga Åldfadren barnsligare, naivare, hos den senare skalden, visare, renare; och man kan åter säga: verlden har ej förgäfves blifvit halftredjetusen år äldre. Det sista gäller isynnerhet i två afseenden: om mannens förhållande till qvinnan: om menniskans förhållande till Gud. Det är skilnaden på Hednisk och Christelig sed. För öfrigt hvilken skilnad! I Homers tid var verlden för en poet ej för stor.
Likaledes och hvad angår motionärens anmärkning derom, att munderingarne ofta äro vanprydande och ej passande till ynglingens växt, anse Utskotten dessa omständigheter, hvilka hafva sin grund deri, att beväringsmunderingarne förfärdigas efter 3:ne serskilda förut bestämda storleksmått, och sålunda icke kunna städse passa lika väl som recrutens eller soldatens mundering, hvartill serskildt mått tages efter personen, som skall bära den, vara af alltför ringa vigt, om munderingen eljest är hel och brukbar samt icke hindrar karlen i sina rörelser. Deremot skulle, med antagande af motionärens förslag, vida större olägenheter vara att befara, än som af det närvarande beklädnadssättet för Be - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottens Utlåtande, IV.o St. 9 Beväringen kunna blifva en följd. Det är nemligen af erfarenheten besannadt, att, i flere orter af Riket, den del af allmogen, som dertill eger tillgång, ofta, medelst andras legande, befriar sig från beväringspligtens fullgörande. De mindre bemedlade åter — och dessa utgöra största delen — fullgöra sjelfve sin beväringsskyldighet, men ibland dem inställa sig vid beväringsmötena många, hvars egna medförda beklädnad är sådan, att i afseende på snygghet och brukbarhet, skillnaden mellan desses och de öfriga bevärings-ynglingarnes egna kläderj är långt större,’ än den motionären förment finnas mellan beväringsmanskapets och recruternas kronomunderingar, och skulle således väcka mera grundad anledning till obelåtenhet bos den sämre klädde, än som för närvarande, enligt motionärens påstående, kan finnas.