Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej torde hafva hörts, ville han förklara, det han yttrat detta Nej af det skälet, att han för sin del önskat något uppskot i afseende på sjelfva afgörandet af fragorna. Sedan han nu blifvit upplyst, det han irrat sig oin det närvarande öfverläggningsämnet, ville han nu återkalla sitt Nej, i den förmodan att någon surprise i afseende på frågornas afförande icke mätte äga rum. Grefve cort L ntingshausen, Albrecht, tillkannagaf sig icke hafva hört mer än två Nej, och begärde att Herr Landt-Marskalki-n täcktes förnya den af honom gjorda proposition Hans Excellence Herr Grefven och Landt« Marskalken upprepade härefter den proposition han först hade framställt, hvilken blef med mänga Ja och Nej besvarad. Då härefter fråga blef om votering, uppsa tes och justerades följande voterings: proposition. Den som bifaller Constitutions-Utskot» Den 11 Maj. tets Betänkande angående upptagandet af de hvilande Grundlags-frågorna, i så måtto att det uppskjutes till annan Riksdag med afgörande af alla andra beredda Grundlagsfrågor, an dem som ConstitutionsUtskottet i sitt Betänkande utmärkt, och öfver hvilkas Upptagande propositioner skola, särskildt för hvarje fråga, göras, skrifver Ja — den det ej vill, skrifver Nej; v Vinner Nej, komma alla sedan förra Riksdagar på Bordet hvilande Grurtdlags-frågor att, under loppet af denna Riksdag, till afgörande upptagas. Hans Ex c eli efter. Bert Grefven och Landt* Marskalken tillkännagaf sig af Hans Kongl. Höghet Arf-Prinsen vara befalld att, å Hans vagnar, bjuda 56 af RidderSkapets och Adelns Herrar Ledamöter att nästföljande dag, Sorn vore Hennes Maj:ts Drottningens namnsdag, den l2-‘te Maj klockan half till Nio, till Bal Och Souper hos Hans Kongl. Höghet sig infinna; och hemställde Herr LandtMarskalken, om icke, enär de budnes antal vore lika stort med bänkarnes, Ridderskapet och Adeln behagade tillåta att hvarje 3«4 Den 11 Maj. bänk
Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Oecon.Utsk. har vid detta tillfälle sökt att, som man säger, blott komma ifrån saken. Ehuru Utsk. haft så fullständiga handlingar att grunda sitt betänk, uppå, att jag betviflar, det mera fullständiga upplysningar för något Oecon.Utsk. kunna blifva att tillgå, har Utsk. likväl tillstyrkt ytterligare undersökningar, för att i detta ämne kunna ens föreslå R. St. en opinionsyttring. Den 8 December. Jag för min de], som noga påminner mig den discussion, hvilken här föreföll, då Gr. Cronhjelms motion remitterades, erinrar mig ganska väl, att det var lätt att, på grund blott af denna diseussion, stadga sin mening i denna fråga. Också stadgade jag då den mening, att tolagen är en allmän beskattning. Frih. Gederström har förmenat, att det borde vara hvarje stad obetaget att, i mån af sina behof, pålägga sig hvilka skatter som helst, och att tolagen vore att anse som en sådan communal-beskaltning. Detta vore visserligen rätt, så framt denna beskattning endast drabbade stadens invånare; men då den utgör en pålaga på varor, som consumeras icke blott inom, ulan äfven utom staden, och hvilka ofta consumeras mera af de fattiga, än de förmögna classerna, hvilka sednare det egentligen tillhör att bestrida kostnaderna för stadens prydnad samt de andra behof, hvartill tolagsinkomsterna blifva använda, så kan jag icke finna, att afgiften förändrar natur derföre, att den uppbäres i städerna. Den utgör lika så egentligt en allm. beskattning, som tullafgiften, hvilken äfven uppbäres i städerna. Just det förhållande, att tolagen är anslagen till ändamål, som äro förmånliga för staden, bevisar så mycket klarare obilligheten deraf, att afgiften skall drabba consumenter utom staden. Beträffande Frih. Cederströms sista anmärkn. ang:de oriktigheten af Utskrs mening, alt städerna kunde äga privilegier, som endast i samma ordning som grundlagar kunna ändras, instämmer jag deri, att det endast är RiksSUns och icke städernas privilegier, som kunna blifva föremål för en sådan behandling.
Kan det då ligga i deras interesse, sedan de etablerat sin bank och utlånt sina fonder, att förlora sina capitaler genom mynt^ värdets fallande. Det kan således hända, att, om statsbanken blottställer sig genom felaktiga operationer, privatbankerna uttaga så stort belopp silfver, som motsvarar beloppet af statsbankens sedlar, som de innehafva. Men hvarföre göra de det? Icke för annat, än för att freda åtminstone så mycket från den förlust, som, icke de sjelfva, utan slatsbanken ådrager dem. De blifva i samma moment, som statsbanken eller någon annan bank gör oförsigtiga operationer, tvungna af många motiver att inskränka sin rörelse. Först och främst komma deras sedlar på dem sjelfva; för det andra lära de finna, att enda sättet för deni och statsbanken gemensamt att upprätthålla capitalvärdet är att göra inskränkntr. Således ligger det i sakens natur, att en bank, som förstår sitt interesse, fäster uppmärksamhet på de omständigheter, som kunna verka på myntvärdets fallande, och Den 17 Mars c. m. 3;3 det i frågavar. stadgandet behöfves således icke, enär Lanterna icke kunna få uppstå här, såsom i England och Amerika, utan all inneliggande valuta. Jag ber få tillägga, att Regeringens rättighet att anbefalla sedelindragning förmodligen skall grunda sig på facta. Hvilka kunna då dessa facta vara? Coursens stigande. Nå väl! Jag vill då erinra, att förhållandet kan vara sådant, att coursen stiger just då, när uti någon landsort banken har största lätthet att utsläppa sina sedlar, just då rörelsen har behof af större capitaler och sedelemissionen således sker i naturlig väg. Skulle då indragning ske derföre, att coursen steg, så vöre det detsamma, som att tillintetgöra nyttan af denna bankinrättr ning. Då coursen faller sommartiden, när skeppnirigen sker, hafva bankerna svårt att sprida sina sedlar. Om således indragning skulle ske, då bankerna i naturlig väg kunna sprida sina sedlar, emedan rörelsen är i behof af ökade capitaler, men utsläppning få ske, när förhållandena icke påkallade det, så skulle ju Regeringen på sådant sätt blindt strida mot ändamålet med bankinrättningarna.
Sir Ronald Thomson och lörd Kerr fingo år 1858 en höjd af 21,520 fot. Prof. d: r Brugsch Pascha besteg Demavend till toppen år 1860 och fick genom hypsome-triska observationer en höjd af 20,390 fot. Italienaren de Filippi fann år 1862 18,603 fot och baron Cail och major Napier år 1875 19,325. Major Wells bestämde med kvicksilfverbarometer år 1881 höjden till 19,400 fot. Genom trigonometriska mätningar från Teheran fick den ryska öfversten Lemm år 1839 ett värde af 20,085 och den österrikiska majoren Krziz år 1853 20,000 fot. Ryssen Lentz fann på trigonometrisk väg. år 1860 en höjd af 18,208 och hans landsman Stebnitskij år 1862 och med samma metod 18,600. Tidigt på morgonen den 10 juli lemnade jag med en af schahens män, djur och proviant lägret, som då var uppslaget i den sköna Lar-dalen, " där talrika nomadstammar, boende i svarta filttält, vaktade sina oöfverskådliga fåroch gethjordar. Vi redo norr om den väldiga kedjan Kuh-i-Pålesar, hvars skarpa kam ännu var betäckt med snö, och anlände efter 6 timmars ridt till byn Ränä, belägen på sydöstra sluttningen och på en höjd af 2,110 m. Här uppsökte jag guvernören, Räfi Bej, och framlemnade till honom storvesirens i schahens namn skrifna bref, hvilket hade en underbar effekt på Räfi Bej. Han behandlade mig icke allenast med en utsökt artighet, utan trakterade mig med allehanda delikatesser, och inom många minuter infunno sig tvänne pålitliga förare, Kerbelai ' Tagi och Ali, med sina alpstafvar och hvar sitt matknyte. De hade bestigit Demavend ett 30-tal gånger förut för att från kraterranden hämta svafvel.
N:o 149.) S. A. K. Med anledning af det förslag, serskilde Commilterade, uti afgifvet underdånigt Betänkande, angående liandels-sjöfartens närvarande tillstånd och utvägarne till dess befremjande, väckt derom, att den, enligt 4 §. 5 Al t. i 1798 års Coopvaerdie-reglemente samt 24 §. i underrättelserne till Tull-taxan, hemkommande sjömän tillerkända Fölingen mätte upphöra alt, på sätt nu eger rum, efter hvarje slutad sjöresa lill sjömännen utbetalas, samt ett årligt anslag, motsvarande medeltalet af den sålunda utgående Föringen, i stället af Tullmedlen anslås lill bildande af en pensionsfond för sjömän, som genom ålder och olyckshändelser L1 Ivit satte ur verksamhet, äfvensom för sjömäns enkor och oförsörjda harn; och sedan E. K. M:s och Bikels Coinmerce-Collegium, efter det vederbörande Sjömanshus-Direclioner blifvit hörde, med underdånigt utlåtande inkommit, har E. K. M., uti Nådig Proposition af den 14 Maj nästlidne år, jemte det E. K. M. hufvudsakligen gillat de alln änna åsigter, rörande nyttan af den Fört slagna förändringen och sättet för dess utförande, som Commerce-Collegium i underdånigt t framställt, till Rikets Ständers pröfning öfverlemnat, huruvida icke ett årligt anslag, motsvarande medelsumman af hvad, under de senast förflutne Tio åren, såsom Föring från Tullverket blifvit utgifvet, må anvisas att, fiån och med innevarande år räknadt, af Tullmedlen utgå, i händelse E. K. M. skulle hnna godt att låta ifrågavarande åt de sjöfarande medgifne förmon från och med samma år upphöra. Expeditions-Utskottets Förslag till und.
I detta ögonblick kände han inom sig tillvarons hela oupplösta, hemlighetsfulla smärta, och den strömmade in mot henne som en obetvinglig känsla af medlidande; men så, i nästa sekund, såg han som i ett jättepanorama lifvet och verlden hvilande inför sig, växande ut och upp i kolossala dimensioner, bergens granittinnar uppe öfver skogarne och de stora floderna glidande ut i oceanerna med sina vattenmassor och verldsstäderna som små krälande myrstackar i en jätteskog, och han spanade efter sig sjelf men kunde icke få syn på sig; och så skiftade det hela utseende i ett blink och blef till en rykande vattenhvirfvel nere i ett bråddjup, hvari de, han och hon, skulle ned tillsammans för att komma öfver till andra sidan; och så, plötsligt, hade han bakom sig det smygande spöket och han tyckte att det hastade fram för att sätta sig mellan dem och varnande, som i en hes hviskning, nämna hans namn; han släppte henne, skyggade tillbaka och föll samman, slö, slapp och kallmatt. “Hvad är det med dig?“ “Åh, det är derför att det är sista kvällen.“ Någon tid derefter sände han tillbaka hennes ring och skänker med upplysning om att han, af orsaker som hon aldrig skulle kunna förstå, måste häfva förbindelsen samt med en bön om förlåtelse. Han fick igen sin ring och sina fästmansgåfvor, men icke en rad till svar. Min gamle vän! Denna gång får du mitt årsbref på en ovanlig tid. Jag hade aldrig sändt det af, om jag icke kände dig så väl, utan när jag hade skrifvit det, – och skrifva det måste jag, och hvarför skulle jag icke skrifva det, då det var mig ett behof och en njutning –, skulle jag ha rifvit det sönder eller bränt det upp eller kastat det ned i min skrifbordslåda. Då skulle ingen ha sett det, utom jag sjelf, när jag någon sällsynt gång läste genom mina gamla bref; det skulle ha bragt mig ett ymnigt och smärtsamt minne om mitt känslolifs sista svinnande aftonrodnad.
Wansö församling, hvilken icke eger optionsrätt till arrendet, möjligen kunde gå miste om upplåtelsen, som komma ali ske till den, hvilken vid auktion erbjöde högsta glädjan, dels att de i den nådiga Propositionen nyttjade ordalag i afseende å sjelfva upplåtelsen möjligen skulle i framtiden gifva anledning till olika tankar angående densammas fortfarande bestånd; alltså och då del med upplåtelsen åsyftade ändamål synes kräfva visshet för församlingen så väl att vid den uppgifna tiden komma i besittning af bostället, som att denna besittning sedermera ej må afbyylas, hafva Rikets Ständer, med hulvudsakligt bifall till den nådiga framställningen i ämnet, för sin del beslutat, att ifrågavarande boställe må från 1869 års midfasta under ständig besittningsrätt ål Wansö församling upplåtas, att för det uppgifna ändamålet användas, emot erläggande till Södermanlands regementes boställsdirektion af en årlig arrendeafgilt, motsvarande del maximibelopp, som, vid uppskattning af bostället, i den ordning Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847, jemförd med Kongl. Kungörelsen den 7 Augusti 1863, föreskrifver, vederbörligen kan varda bestämdt. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 14 Februari 1866. Expeditiom-UtskolteU Förslag till underd. Uppläst och gorlkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Febr. 1 866. Preste-Ståridet den 7 Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 14 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition, angående f örsäljning till skatte af gatuhusen N:o 7, Glemminge, och N:o 21, Hannas, i Christianstads län. (Slals-Utskottets Utlåtande Nio 23.) S. A. K. Uti uådig Proposition till Rikets Ständer af den 7 November sistlidet år bar E. K. Majit behagat meddela, att, sedan E. K.
Och tala om karakter! Liksom om det funnes en enda karl på jorden, som visste hvad karakter vill säga! Och så påstår han, att det är pjunkigt och löjligt af mig att ha hufvudvärk! att jag gnäller för ingenting! Sa' han verkligen så? VÄNNEN. FRUN. Ja, om det var han som sa' det åt mig, eller jag, som sa' det åt honom, så har han ändå alltid orätt! Men det är för resten rätt åt mig. Att tänka sig när man har en öm och älskvärd fästman, en fästman! Åh! det är ett himmelrike på jorden! och att då inte vara nöjd med det, utan rusa åstad och byta ut honom... Mot en äkta man! Du räsonnerar ju precis som din... VÄNNEN. Jag räsonnerar inte, men jag har rätt! Rätt? (efter en paus) Vet du, hvem som alltid har rätt? Jo, det är den, "som bjuder först sin hand till frid". Ja, gå in till min man; helsa honom från Tegnér, och säg honom det der, så får du höra, hvad han svarar! Du vill alltså inte ta' räson? Nej, Gud ske lof, det har jag aldrig gjort, och aldrig kommer jag att göra det! Jag tar aldrig första steget! Nå men när du älskar honom. VÄNNEN (inställsamt). FRUN (uppbrusande). FRUN (ifrigt). VÄNNEN. FRUN (vänder honom ryggen). VÄNNEN. Jaså! Tror han det? Det skall jag minsann bota honom för! En sådan inbilsk narr! Jag afskyr honom! Seså, seså, nu säger du det du inte tänker! Du skulle väl inte ha gift dig med honom, om du afskytt honom! Jag skulle väl inte afsky honom, om jag inte hade gift mig med honom! Jo, det här är glada utsigter för den, som tänker gifta sig. Jag tror jag låter bli! Ja, gör det, och tacka mig till. Det är ändå jag, som räddat dig! FRUN (hånfullt). VÄNNEN. FRUN (utom sig). VÄNNEN. Åh! din man hade redan gjort det mesta. Han hade berättat mig alltsammans! Var det inte det jag sa'!
Om Svenska Folket godkänner den ädle Grefvens framställning, att nyttan och nödvändigheten af en representationsförändring är obevist; om Svenska Folket antager den värde Talarens mening, att de urgamla formerna hitintills utgjordt kärnan af vår nabonalkraft, så måste jag derutinnan vörda den allmänna viljan, men fatta och förstå detta den ädle Grefvens uttryck kan jag icke. jag kan ej anse såsom obsvist att allmänna rösten alltsedan 1809 högljudt yttrat sig lör nödvändigheten af en förbättrad repre* sentation. Hvilket land är för den constitutionelat friheten mera utbildadt än Sverige; hvarest finnas Stånd och Classer, mera blandade än hos oss: hvarest och i hvilket land finne» allt så Den 5 Maji e. pil förberedt som här att emottaga och njuta den sanna Srihetens verkningar Vår Statsförfattning äger utom all tvifvel förtjensten af ett för det Europeiska Samhällstillståndet med möjligaste billighet afvägt maktförhållande emellan Folk och Styrelse; Folket är tillfreds m«d den andel uti SamhällsStyrehen det sig fös behållit: vi äro lycklige, att ingen af Statsmagterne önskar eller behof ver önska att inkräkta på den andras omtåds; allt hvad vi behöfva är krafternas fördelning på ettsätt, att de kunna hjelpsamt räcka hvarandra handen till befrämjande utaf det helas bästa. Månne ej våra förhållanden till Norrige älven påkallade en större uppmärksamhet för en framtida utbildning af en närmare förening; och månne ej våra orimliga Ståndsordningar, under en eljest gol Statsförfattning alltid blifva ett hufvudsakiigt hinder häremot: är det att förmoda elier att önska, dst BrödraRiket skall kunna fatta förtroende tili våra af oss sjelfve, såsom Oljeniige erkände former j och hvad styrka lämnar vä! den politiska föreningen, om den saknar stödet af den moraliska öfvertygelsen om likartade natiotialintressen, och om lika förmåga att ömsesidigt bevaka och besörja dem.
Slutligen och dä ätstillige Rättelser och Tilläggningar uti Bewillnlngs-Förordningin wid Lenna Riksdag stedt, samt det detzutom är Utffottet bekant att wi^ de Taxeringar, kom, in. nan anstalt fogades om inställelse deraf, blikwit förrättade, sä olika tillgätt, att pä somliga stäk len, 36 Den 11 October. len, där Författningen blifwit noggrant werk. ställd, Bewillningen uppgätt till dubbelt, ända till tredubbelt emot hwad efter 1800 ärs För. ordning utgjordes, deremot den pä andra or« ter, utan twifwel af missförständ om den nya Författningens grunder, icke ens upphunnit den förra Summan; Sä har Utskottet trott, det en öfwersigt af de werkställde Tareringarne wore nodwändig, för att winna likhet i beskattnin. gen öfwer hela Riket, hwartill Utskottet äfwen förmodar de projecterade Förklaringar öfwer Förordningen, noga efterföljde, stola bidraga; I anledning hwaraf Ut stöttet jemwäl fär hem. ställa, om icke hos Kongl. Maj:t r underdänig. het borde anhällas det mätte Nädig Försatt, ning widtagas att Taxerings. Comiteerne pä Ve ställen der Tareringarne redan blifwit werk. ställda, ä nyo mätte sammanträda, för att desse Taxeringar öfwer e och efter förekommande om. ständigheter, i enlighet med Förordningen och de nu stedde tillägg och förklaringar, rätta. Detta allt underställes dock Riksens Hög. löst. Ständers ompröfwande, hwarjemte härhos bifogas nägre Ledamöters serstillta tanka i af. seende pä hwad Utskottet uti .gne punkten af ofwannämde Reglor föreslagit.
För det första m %ste han g % rundt om hela dalen innac han kunde möta Salôme; men för det andra och värsta måste har ocksa kringgå fader Kalimantis stränga vilja för att få lof att gifta sig med Salame. Hennes föräldrar gynnade nämligen en annan af hennes friare. Icke för att de eljest hade något emot JIarcus; men han var Sal6nies kusin, och äktenskap i s&amp; nära led har af gammalt varit stridande mot all god grönländsk sed. Till och nied nu, d5 så mycket blifvit annorlunda, håller man tämligen strängt p % denna regel. I allt fall var Kalimauti besluten att icke medge nagor undantag, och ansåg Jonathan från Sak ' ak vara ett mera passande parti för hans dotter. Men det mente nu hvarken 3larcus eller Salôme, och derför stamma de möte till fjälls. De fortfara att vandra tills de komma sh högt att midnattsolen. och dalen och alla öar och sk5r ligga langt under dem. KiZd cllla~z~zdvissok! (Hvad himlen 5r vacker) sade Saltime. &gt;Ja, som vore det eld i den. Men se en sádan mängd krakbar i ljungen. kom låt oss plocka,^ svarade Marcus. Medan de två smahviska tillsaniinans på fjället, ljuder ett par mil längre söder ut sång och muntert högljudt samsyrsk. Det var två välrustade aqvinnfolksbåtar:, som kommo roende ett stycke ut från kusten. Så kallas den stora skinnb %ten, afsedd för familjetransporten, som vanligen ros af qvinnor. Ombord voro kolonipresten och läkaren. Båda hade redan iiagon tid varit väntade till dalen. Icke heller nu skulle dock de rantade infinna sig. : &gt;Den grå nordan2 som vanligen håller i sig tre dagar blåste upp. B9tfararne upplefde åtskilliga afventyr och först långt fram på vinteri; återfinna vi presten på väg till Agpat. Dalen ar kall och hvit af snö, men i stugorna ar det varmt och ljust, ty vefterårsfangsten~ hade slagit val ut s % att maii fått späck nog icke bara till föda men också till lamporna, som ej
Tiden för den stora utställningen i Chicago var inne, ropet på de dystra tiderna kväfdes i jubelskränen från Jackson Park, för en kort sommar höll nationen anden, tidningarna tego, nödens skrin nedpressades. Men den brast, den konstlade fördämningen. Rasande störtade den frigjorda floden fram, steg öfver bräddarna – högre och högre ... Affären, där Tore Hultman arbetade, hade sökt hålla sig uppe ett godt stycke ut på vintern 93- 94. Då kom Tore hem en dag – butiken var stängd. – Gud vet hvad som stundar. Vi ha ingen aning haft om det verkliga tillståndet. Det är inga sagor tidningarna presterat. Här i staden är omöjligt i något af mina yrken. Och vi ska inte tala om lägre arbetsområden – där är ännu värre. Jag har bara i dag sett tusende belägra kommissionskontoren. Vansinne att jag icke for upp till utställningen – fortsatte han uppryckt och gick fram och tillbaka i deras snygga lilla parlor – folk ha förtjänt pängar som gräs där i Chicago, nej felet är att vi aldrig våga. Stjärnornas kungabarn 1 SAMLADE SKRIFTER AF ZACHARIAS TOPELIUS FJORTONDE DELEN STJÄRNORNAS KUNGABARN FÖRSTA DELEN STOCKHOLM. Albert Bonniers förlag. STJÄRNORNAS KUNGABARN EN TIDSOCH KARAKTERSSTUDIE FRÅN DROTTNING KRISTINAS DAGAR AF ZACHARIAS TOPELIUS FÖRSTA DELEN STOCKHOLM. Albert Bonniers förlag. STOCKHOLM. Alb. Bonniers boktryckeri 1899. FÖRSTA DELEN. NATTENS BARN. Vulgata. För knappt mer än fyrtio år tillbaka var den lärda skolan i Finland närmast inrättad för blifvande präster. Latinet flöt öfverst med en bottensats af grekiska och hebreiska. De högre klasserna skulle öfversätta Nya testamentets grundtext från grekiskan till svenskan och, när det skulle vara rätt lärdt, till latin. Hvad eleverne därpå vunno, icke var det vördnad eller tillgifvenhet för böckernas bok, bibeln, som blef för dem en besvärlig läxa.
Domkapitlet för sin del underdånigt afstyrkt den ifrågavarande indragningen af Skenninge lägre elementar-läroverk, men deremot förordat dess utvidgning med ännu en lärareplats. Instämmande i denna Domkapitlets åsigt, har Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer, att, för skolans i staden Skenninge utvidgande till ett lägre tvåklassigt elementar-läroverk, bevilja nödigt anslag af lön till en Rektor med 2,000 Ridr: — men då Rikets sednast församlade Ständer ansett ifrågavarande skola, i enlighet med ett redan år 1822 fattadt beslut och tvänne derefter följande skolrevisioners tillstyrkan, böra indragas, ehuru en sådan åtgärd icke kunde vidtagas förr äu vid den nuvarande lärarens afgång, hvarföre ock denne lärares lön blifvit å stat uppförd, har Utskottet, som icke funnit skäl att härifrån afvika, ej kunnat tillstyrka beviljandet af det anslag, Kongl. Majit för omförmälda ändamål äskat. 51:o. Uti en hos Preste-Ståndet väckt motion har Doktor Nordlander, med hvilken Biskop Bergman, Doktor Säve och Prosten Söderberg sig förenat, — jemte erinran om de för bildningens befrämjande inom alla delar af riket högst välgörande åtgärder, som vid förra riksdagen vidtogos, samt om angelägenheten af att fortfarande tillämpa den vackra grundsats, som då gjorde sig gällande, nemligen att för landets kunskapssökande ungdom alltmer förkorta vägen äfven till de lärooch bildnings-anstalter, hvilka sträcka sin verksamhet utöfver folkskolans område — vidare fästat uppmärksamheten på det behof, som i sådant hänseende ännu funnes ouppfylldt för en af de mest framstående orterna inom Norrland, nemligen Skellefteå. Ehuru, sjelfva staden med detta namn ännu vore en ung och föga betydlig anläggning med 300 innevånare, utgjorde den dock, inom en omkrets af 8 å 10 mil, medelpunkten för en folkmängd af 30,400 menniskor och deribland 5,804 underåriga af mankön.