Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Eders Kongl. Majit, med afseende icke allenast på den särskilda förvaltning och redovisning, 1848 års anvisade krigsrustningsmedel tarfvade, utan äfven på de särskilda förvaltningsåtgärder, som iakttagits i och för de till krigen åren 1S08 och 1809 samt 1813 och 1814 utgående anslag och utgifter, fann nödigt att år 1S48 anbefalla tillsättningen af ett General-krigskommissariat, hvars större eller mindre verkningskrets kom att bero af de politiska händelsernas utveckling till krig eller fred, och sålunda svårligen kunde på förhand noga héstämmas, tillkommer det icke mig att till besvarande annorlunda upptaga llevisorernes åsigt om Kommissariatets icke behöflighet, än såvidt det rörer Revisorernes uppgift: att Kommissariatets enda bestyr under den tid, armécorpserna voro sammandragna, bestod i att ur Statskontoret i större summor uttaga rustningsmedlen samt dem till vederbörande enligt reqvisition remittera, emedan denna uppgift icke är med sanningen fullt öfverensstämmande, hvilket bäst bevisas genom protokollerna, som under denna tid och allt från början af Kommissariatets tillvaro upptaga inkomna mål samt åtgärder af administrativ natur. Det är dessutom lätt uppfättligt för hvar och en, som har kännedom om förvaltande räkenskapsverks art, att början af deras verksamhet hufvudsakligen mäste utgöras af medlens utdelande och förskjutande, som visserligen går håde lätt och beqvämt, samt att verksamheten utvidgas och de mödosammare göromålen tilltaga först efter hand och sednare i den mån redovisningens granskning och liqvidernas bestämmande kunna företagas och afslutas; men att dessa föregående och efterföljande åtgärder likväl stå med hvarandra i sådant sammanhang, att de icke gerna kunna skiljas, så framt hufvudbokslutet skall blifva redigt och tillfredsställande. Revisorerne, hvilka fästat sig vid General-krigskommissariatets aflöningskostnad och särdeles dervid, att en ledamot, Landskamrerare!!
Eljest, så framt ej Folkvisorna funnes, vore tidehvarfvets poesi sannerligen repräsenterad på ganska torftigt vis: i fall man icke vill dit hänföra den frejdade boken ”om Konungaoch Höfdinga-Styrelse”, författad, enligt somligas gissning, af Thorkel Knutson, enligt andras af Matts Kettilmundson, enligt en tredje af Biskop Brynolf, enligt en fjerde af Birgittas farbroder, Domprosten And. Men om än hvarje slags tankevärde, som framställer sig i ett ädelt och skönt språkföredrag, tillhör vitterheten i vidsträcktaste bemärkelse tagen: så måste väl dock medgifvas, att detta verk, som gör sin författare mycken heder, genom sitt ämne utesluter sig från vårt. Med folkvisorna hafva föröfrigt de nyssnämnda rimdikterna tre egenskaper gemensamma: föredragets naivetet, som likväl här ofta urartar till torrhet; formens enkelhet, som likväl här blifvit en nästan alldeles omusikalisk; och författarnes namnlöshet, som väl företer det vackra, att de i eller vid sitt verk glömde sig sjelfva, men tillika är ett tecken, att konstnärs-medvetandet ännu ej hade vaknat. Poetiska drag och ställen träffas hos dem alla; med undantag af den yngre och mindre Rimkrönikan. Den äldre och större har deremot flera; och särdeles när hon förlustar sig med skildringar: såsom t. ex. af förberedelserna och uppbrottet till Birger Jarls Finlandståg, af festligheterna vid Konung Birgers bröllopp o. s. v. Jarlens affärd och landstigning är sålunda beskrifven: Han redde sig då vapen och tyg, Mången hjelte rask och oblyg; Hjelmar och pansar, ju mer och mer, De vordo då gäfva4 och gjordes fler. Hvar redde sig då i sin stad, Och gjorde gerna, hvad Konungen bad, Och sköto ut snäckor och löpaskutor; Många stora penninge-knutar Vordo då lösta och gifna dem, Då de skulle skiljas vid sitt hem, Och visste ej, när de komma åter. Vridna händer, och starker gråter, Vardt då af många fruar sedder; Dock gläddes dem, att det var Guds heder,
Då Herr CanzliRådet Schoerbings nu anmälte Memorial innehåller, att det varit efter Hans Majit Konungens gifne föranledning, som Herr 'Schoerbing, företagit sig det arbete, han sedermera dedicerat till Ständerne; Och då ovedersägeligt är, att hans bok, hvars innehåll jag icke känner, likväl medtagit mycken tid ; så skulle det vara svårt för honom att nödgas, för sitt arbete vidkännas förlust på det förlag, som bokens tryckning medtagit; så mycket mer, som Herr Schoerbings enskihlta vilkor äro ganska knappa. Jag önskade alltså att Utskottet och Ständerna ville åt desse omständigheter, lemna något afseende. Lades på bordet. ?44 Den 26 Februariil Grefve De la Gardie, Jacob: Jag skuU$ draga i betänkande att upptaga Ridderskapet och Adelas tid med en ny motion, om jag ej af erfarenheten kände, att hvarje gagnande, företag med godhet upptages af detta upplysta. Stånd. Då jag nu går att tala om en inrättning som sedan Riksens Ständers sista sammanträde blifvit gjord, år det ej för att begära några understöd för densamma, ty den behöfver deni ej. Några för det allmännas gagn nititske och redlige medborgare, hafva för 2me år sedan här i Stockholm inrättat en Sparbank. Insättningarne i denna Sparbank hafva vida öfverstiga hvad man vid dess början vågade hoppas;, jnen nu hafva bekymmer uppstått huru man skall få medlen lika snart som säkert placerade. Stockholms Stads DrätselCommission har med godhet lofvat att emot 5 procpns ränta, emottaga 10,000 R:dr. Hitintills har väl detta tillfälle varit tillräckeligt, men fonden har nu ökats ända till nära 5.6,000. R:dr. Af dessa äro, väl 47,000 Födr placerade emot första inteckningen uti Stads och Landtegendomar; men då insättningarne hvarje vecka ökas nied tooo ä 1200 R:dr, någon gång äfven derutöfver, så har hos
Då jag med säkerhet kunde förutsätta, att StatsUtskts utlåt, rörtde andra hufvudliteln skulle vid denna riksdag, likasom vid de föregtde. blifva från R. o. Ad. återremitteradt; så har jag föreställt mig, att detsammas disculerande skulle förnämligast hafva till afsigt, att till Utsk:s kännedom lemna en mängd af anmärkntr från särskilda personer, hvarigenom Utsk., vid målets förnyade företagande, skulle kunna gå tillväga med ledning afen fullständigare kännedom af Ståndets afsigter, och äfven med ledning af åtskilliga i sak lemnade upplysningar. Jag har derföre ansett olämpligt att fördröja discussionen , genom att för hvarje punkt ingå i besvarande af framställningarna, och större delen af dem , som blifvit afgifna , äro af den beskaffenhet, alt de, efter min tanke, icke böra besvaras, förrän efter målets ånyo företagande i Utsk. Det finnes likväl åtskilliga deribland, som äro af något mera allmän och en till utseendet alltför allvarsam natur, för att så länge lemnäs utan allt afseende. Utsk. föreställde sig visserligen, att det förslag, Utsk. framställt, skulle väcka många invändntr inom detta Stånd, och det har i denna förmodan icke misstagit sig Den vigtigaste af de anmärkn:r, som här blifvit framställda, dea mest omfattande är den, att Utsk. icke bort behandla statsreglertns uppgörande ur någon politisk synpunkt; att det endast bort pröfva, huruvida behofvet i hvarje särskildt fall fanns och i sådant fall tillstyrka detta behofs fyllande, såvida tillgång dertill kunde anskaffas. De som yrkat detta, lära likväl icke ihågkommit, att det finnes alne slag af behof. Till det ena slaget höra de, som äro oundgängligen nödvändiga eller oeflergifliga. Sådana behofs fyllande har det Den 5 Maj f. m. 207 varit Utskrs afsigt att tillstyrka. Andra behof liro de, som icke äro oundvikliga , men hvilkas fyllande dock vore nyttigt. För dem finnes ingen gräns.
Hvad nu åter angår det Regienvntariska i Utskottets Betänkande, så enär Utskottet ansett lätrtpeligt, som ock varit b qvämligast, att på den banade vägen hufvudsakligen godkänna nu gällande BevillningsForordning, bade det varit så mycket mera att önska, att man tidigare derom fått känna Utskottets mening, som föreskrifterne deri otvifvelaktigt böra undergå flere förändringar ehuru de sista Riksdag för-, sigtigt inkommo för sent, att då, liksom kanske nu, den noggrannare pröfningen står i strid Den 29 Majt, 557 flied tålamodet och den gällande viljan. Detta oaktadt, nödgas jag framställa de anmärkningar dervid, hvartill jag, så vidt jag fått till; fälle känna Bevillningsutskottets icke tryckta Betänkande, trott mig finna anledning, och får till en början göra erinran emot den mindre behöflige men kostsamma inrättning af 3:ne Taxeringslnstancer, som onödigtvis bort*- taga LandshöFdingarnes, för vigtigare ärender, angelägna tid, och bereder Nationen extra kostnader af öfver 80,000 R:dr, son Bevillningsutskottets egna beräkningar synes utvisa, men hvilka kostnader icke existerade, då Bevillningen, före 1809, efter 1800 års Bevillningsgrunder, bestämdes gerom blott en TaxeringsComité, då man sällan likväl klagade öfver Taxeringarnes beslut, och efter hvilka grunder, med vissa förändringar, den nu före. slagne Bevillningen kunnat utgöras, utan bibehållande af de flerfaldige för Staten och enskilte kostsamma och besvärande Bevillnings» Instancer, och den betänkliga Edsförbindelsen, att på Ed bestämma Egendomsvärden, der de stundom aflägse boende icke i detta afseende hafva någon ledning för deras gissning, än mindre för deras edeliga pröfning.
Äro om hösten syltning och saltning för hand, har med all säkerhet i gummans lilla kammare tvenne kloka hufvuden slagit sig tillhopa, ty ehuru öfvertygad om sin förmåga, hör Mamsell Stin-Lovis dock ej till dessa egenkära varelser, hvilka anse det sjelfgjorda för bäst; tvärtom, finner hon ofta gamla Batas råd ganska visa och förståndiga, samt följakteligen icke olämpelige att efterfölja; till exemp. spenaten, den Mamsell Stin-Lovis alltid plägat torka, hade hon enligt Batas råd funnit bibehålla sin färg vida lifligare såsom insaltad, persiljan höll sig vintern igenom grön och vacker, inpackad i smör, i stället att den, enligt Mamsell Stin-Lovisas bruk, såsom torr i påse, blifvit brun och grusig; sockerärterna spritade och torkade i ugn, voro till anrättning tusende gånger smakligare, än de ripiga, hvilka i sina skidor trädde på tråd, i veckotal hängt att torka och segna i Mamsell Stin-Lovisas egen kammare. Ägg stående på den smalare ändan, och i torr hackad halm inlagde, alltid säkrare bibehållne, än de, hvilka hon platt nedliggande brukat bevara i salt, aska, agnar och så vidare. Af sjelfva Hofrådinnan ombesörjes alldrig spånader, väfnader och dylikt, om ej Jungfru Bata alltid skall hafva ett ord, och ett öga med i laget; Barnen äga i henne en vänlig domare och fredstiftare, om i deras lekar någon gång en liten tvistighet uppstår; äfven för domestikerne ses hon en ständigt vakande argus, hvilken svårligen står att föra bakom ljus. Men, för att ej alldeles uttrötta ditt tålamod med beskrifningen om gamla Bata, vill jag endast i korthet tillägga henne de trenne små-idéer hvaraf hon i synnerhet mägtigt styres; till exemp. hvarje Lördagsafton, sedan klockan slagit sex, får ingen i huset sysselsättas med arbete, fullkomligt stillestånd skall då efterträda den i flit tillbragte veckan, samt hvar och en så tillsägandes, lekamligen bereda sig att emottaga den annalkande sabbaten.
(Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Uti., N:o 88.) S. A. K. Med fästad uppmärksamhet å det förhållande, att beväringspligten för Gottlands invånare inträder redan vid ynglingens 15 års ålder, och således innan han blifvit mantalsskrifven, hafva Rikets Ständer trott en förändring Bih. lill R. St. Prot. 184-5. t° Samt. 1 Afd, 52 4i o Expedilions-Utskctlets Förslag lill und. Skrifvelset N:o rjt. härutinnan vara behöflig, i anseende dertill att ynglingens så väl själs-sorn kroppsförmögenheter vid denna ålder ännu äro så outvecklade, att lian icke torde kunna i någon serdeles mon fylla sin pligt såsom landets försvarare; och få Rikets Ständer alltså hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att bevärings-skyldigheten å Gottland icke må vidtaga förr än det år, då ynglingen blifver roantals-skrifven. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 April 1845. Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den 16 April |845. Preste-Slåndet den 18 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 2a Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ett tillägg till g Cap 8 <$* Handels-Balken samt Kongl. Förordningen den 28 Juni iyg8j i fråga om varors utborgande.
Jag har trott det vara en af tillfället påkallad gärd af rättvisa, att i ljuset framdraga detta exempel. Den nämnde komiténs ännu lefvande Sekret:e innestår för upgiftens riktighet, och förloppet af komiténs förhandlingar är dessutom öppet för den historiska forskningen. Men jag har äfven velat anföra detta såsom ett af bevisen för min, i strid med motionären, hyllade åsigt, att föreningen, jemväl för Sverige, verkat något annat än till förmån för den oförgätlige Furstes familjeintressen, som var föreningens stiftare. Hvad för öfrigt angår den anmärkta Svenska undfallenheten, så antager jag, att motionären härvid haft för ögonen den mycket omtvistade Norska flaggan och Norska riksvapnet. Med nöje har jag hört den ädle Gr förklara, att ingen kunde, högre än han, upskatta värdet af den Norska Statsförfattmn. Nåväl! Men denna författmg är ju sjelfva roten till Noriges nationella sjelfständighet. Huru kan då den, som sätter så högt pris på nämnde Statsurkund, förtänka Norska folket, att dess sjelfständighetskänsla gifvit sig luft i anspråket på egna nationalitets-tecken? Och hvad har väl Sverige, åtminstone i materielt hänseende, förlorat derpå, att den unionella Regeringen gifvit efter för detta anspråk? Dock. jag vill icke här upträda såsom sakförare för de Svenska StatsRåden. De äro i hvarje läll, utöfver den konstitutionella ansvarigheten, hemlällne under häfdens dom. Motionären är synbarligen otilifredsstäld med det sätt, hvarpå föreningen tillvägabringats. Det vore vanskligt, att här inlåta sig i någon undersökning, huruvida den kunnat eller bordt annorledes grundläggas, och icke heller kan det nu vara påkalladt. Antagom emellertid, att Norige erhållit en underordnad och beroende ställning i unionen. Hvilka fördelar sådant än kunnat tillskynda Sverige, icke hade det varit ett medel att minska den Norska obelåtenheten eller den fria pressens bemödanden att gnaga på föreningsbandet. Historien vittnar om andra länder, som med svärdet blifvit underlagde och inkorporerade med äfven mägtigare Stater, och der kif och missäm ja med beherskarne i sekler fortfarit.
Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 31, angående yrkad rättighet ,för Sy sköne harn, samt med hvarannan på sidan i svågerlag varande personer , att ingå ågtcnskap, utan att be höj va söka Konn?: gens tillstånd. Lagutskottet.1» berörde, under den 14 nasti. April algime Betänkande har blifvit LagBtskottets Betänkandeti, 47 732 Lagutskottets Betänkandett. återremittera dt af Höglofl. Riddersfeapet och Adeln, samt Hög v. PresteStåndet; och de anmärkningar hvilka dertill föranledt hafva blifvit framställde* Hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln: 1:0 Al Herr Casper Ehrenborg, som roed fästad uppmärksamhet på Herr Arvid Ribbings i denna fråga hos Utskottet yttrade skiljagtiga mening, ansett såsom hinder för antagandet af den föreslagna förändringen af 3 §♦ 2 Cap. GiftermålsBalken , att denna §. står i oskiljagtigt sammanhang roed stadganden i CriminalLagen och äfven med CivilLagen och Rättegångsordningen.
Bifaller R. o. Ad. det ena alternativet, så blir det 6, men om det andra bifalles, bladet endast 5 kassörer. Jag fortfar i min anhållan om bifall till förslaget. Hr Printzensköld: Det lärer svårligen kunna bestridas, att ju icke frågan om en serskild diskont-kassörs tillsättande har oskiljaktigt sammanhang med Bankoverkets organisation. Således upprepar jag den anmärkn., jag i början af denna diskussion framställt, nemi. att BankoUlsk. ingalunda på ett fullständigt sätt behandlat frågan, enär det afskiljt denna del af ärendet från den organisations-fråga, hvaröfver Utsk. afgifvit yttrande. Dessutom måste jag emot det formella af behandlingen utaf frågan om diskont-kassörens tillsättande eller icke i öfrigt anmärka, att Utsk., såsom f. n. en slags öfverrayndighet öfver både Fnllm:ge och Under-Styrelsen, icke aktat nödigt, att, innan Utsk. afgifvit sitt organisationsförslag, i ämnet höra Bankens Ofver-Styrelse för erhållande af nödige uplysningar. Med all aktning för Utsk:s samtlige ledamöter, och allt det förtroende jag emot dem gerna hyser, tror jag likväl, att sakkännedom icke saknas hos Bankens Ofver-Styrelse, och att denna sakkännedom kunnat komma Utsk. ganska väl till pass vid framställandet af ifrågavande förslag. Då K. M. vill omorganisera Sina Embetsverk, har K. M., mig veterligen, ännu icke underlåtit att i ämnet höra vederbönde, af skäl, att dessa vederbönde kunna meddela Regeringen erforderliga uplysningar och försätta henne i tillfälle att med kännedom om alla detaljer i saken besluta. Det hade blifvit förhållandet med Utsk., om det inhemtat Fullm:ges utlåt, i fråga om tillsättandet af en serskild diskont-kassör och de regleringar, som i sammanhang dermed böra ega rum. Hvad nu angår antalet af expeditions-kassörerne, så finnas redan 4 sådane.
Då jag till en viss grad måste räknas till de profana i delta ämne, skulle jag icke besvärat R. o. Ad. med att begära ordet om ej några anmärkntr här blifvit gjorde, sorn icke blifvit af någon besvarade, men som måhända torde bö - Den 7 September f. m. ra med några ord bemötas. Då man hört del stränga språk, hvarmed ett par talare här uttryckt sitt fördömande af komiterades förslag, skulle man kunna vara färdig att rysa och tro att det är fråga om någonting rätt förskräckligt. Det är isynnerhet en talare, som påstått att förslaget h vi lade på en fullkomlig obekantskap med de gällande lagarne och flere dylika uttryck i samma syfte. Jag tviflar icke pä, att de Hrr, som uttryckt dessa tankar sjelfva hafva sakkännedom i frågan, men jag hemställer till en hvar af eder om det icke finnes någonting annat som med sakkännedom kan vara förenadt och som man plägar kalla roulinens ensidighet. När nu de Hrr, som gjort berörde anmärkn:r emot betänk, äro sådane embetsman som tillbragt sin mesta tid med att handlägga ärendena, efter nu gällande författningar (hvilket vanligen plägar hafva till följd att man får en viss förkärlek lill dessa författningar) så torde det vara nödvändigt för dem sjelfva och andra att eftersinna huruvida de icke möjligen kunna i saken hysa några förut fattade meningar, som härleda sig från nyssnämnde routiniära ensidighet. Hvad nu sjelfva anmärkmne beträffa, så förefaller det mig, (och det synes mig som om det så jemväl borde förekomma K. o. Ad:s ledamöter i allmänhet) alt dessa anmärkmr äro af sä obetydlig art och hafva dessutom sä nöjaktigt blifvit vederlagda, att något hinder derutaf icke kan uppkomma för ett bifall tili Utskts förslag. Hvad återstår väl då? Jo, då återstår egentligen sjelfva tycket huruvida raan anser skatteköpen böra underlättas eller icke.
200: — samt till en Vaktmästare i Waxholm 172: — eller tillhopa R:dr 829: — men då någre fångar icke förvarades hvarken å Carlshamns kastell, Dalarö skans eller Waxholms fästning, har E. K. M:t ansett olämpligt, att herörde aflöningsposter utgå af anslaget för fångvården, under hvars styrelse ifrågavarande personer icke höra, hvadan E. K. M:t täckts föreslå, att omförmälde 829 R:dr måtte från samma anslag afföras och till 4:de hufvudtiteln öfverflyttas, hvilket Rikets Ständer bifallit. 5:o. A anslaget för fångvården funnes jemväl uppförde åtskillige räntor, till belopp, efter kronovärdi, af 45 R:dr 23 sk. 5 rst., äfvensom indeld spanmal 12 t:r och oindeld spanmal 3 t:r, utgående i 0 olika län; och då det skulle leda till större enkelhet, om dessa mindre betydliga belopp klefve emot penningearislag utbytte, har E. K. M:t behagat föreslå, att dessa indelningar till statsverket indragas, emot det att kontanta anslaget ökades med det belopp, hvartill desamma voro i staten beräknade, eller 290 R:dr 37 sk. för de indelda räntorna och 90 R:dr för span malen, eller tillhopa 380 R.dr 37 sk.; dock borde nuvarande innehafvare af berörde ränteoch spanmåls-anslag ega att, derest de det åslundade, under sin tjenstetid dem bibehålla, i hvilket fall motsvarande andel af det kontanta ersättningsanslaget skulle komma att under tiden afdragas. Instämmande i hvad E. K. M:t sålunda i nåder föreslagit, hafva Rikets Ständer bifallit, att ifrågavarande indelda räntor, samt indelda och oindelda spanmal må till stats-verket indragas, på sätt ofvan oinförmäles, samt den till vederbörande utgående kontanta ersättning bestridas af förenämnde förslags-anslag till fångvården, dock utan motsvarande tillökning i detsamma. 6:o.
70,000: med tillhopa ... 720,000: till B:ko R:dr 2,490,000: hvilket belopp denna fond den 17 nästlidne November utvisade. Fördelning pä de särskilda Dis kon tVerken af Fonden till Diskontering och Utlåning för Handel och Näringar samt till Kassa-Kreditiv ät enskilde personer. 64 Låne-Kontoret i Götheborg äger att, i och för diskontering och utlåning för handel och näringar, disponera R:dr 800,000: men som denna summa icke varit för ändamålet tillräcklig, har fonden blifvit förstärkt genom öfverflyttning från fonden för utlåning med omsättningsrätt vid BankoDiskont-Verket i Stockholm af 300,000: hvadan nämnde Låne-Kontor på det hela innehade i och för denna rörelse B:ko R:dr 1,100,000: Såsom ofvan är anfördt, har Malmö Låne-Kontor till fonden för diskontering och utlåning för handel och näringar, i Reglementet upptagen till B:ko R:dr 300,000: fått en anvisning från Banko-Diskont-Verkets i Stockholm enahanda fond af 80,000: så att densamma utgjorde B:ko R:dr 380,000: Sistnämnde fond vid Låne-Kontoret i Wisby är oförändradt bibehållen vid det i Reglementet anvisade belopp af B:ko R:dr 50,000: Genom mom. 3 af ofvanåberopade 170 § är det vederbörande Direktioner ålagdt, att utöfver det i Reglementet till Kassa-Kreditiv åt enskilde anvisade belopp af 2,000,000 R:dr B:ko, för enahanda ändamål, använda den del af fonden, som icke erfordras till diskontering och utlåning; dock under förbehåll, att sådan anvisning återlages, derest ansökningar om diskontering dertill föranleda. Till följd af detta stadgande, har Direktionen öfver Banko-DiskontVerket, af ifrågavarande fond, till Kassa-Kreditiv anvisat ett belopp af 10,000 R:dr.
Brot. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 Afd. 7 Haft. g Banko-Utskottets Utlåtande N:o 2 3. hörd Privatbank, eller för att eljest underlätta allmänna rörelsen i någon ort, skulle från Rikets Ständers Bank erhålla försträckning, dock ej någon Filialbank till högre summa, än 500,000 R:dr Banko eller 750,000 R:dr Runt, under åtskilliga i öfrigt dervid fästade vilkor och förbehåll, hvarjemte Rikets Ständer åt Banko-fullmägtige öfverlemnade att till sådana Filialbanker, som, utan ändamål att ersätta upphörd Privatbank, kunde komma att bildas och hvarom nu allenast är fråga, använda ett belopp af 1,500,000 R:dr Banko, eller 2,250,000 R:dr R:mt, hvilket, i fall flera dylika Banker samtidigt uppstode, borde dem emellan fördelas efter Fullmägtiges bepröfvande; och är Rikets Ständers beslut härom, intaget i 211 § af Banko-reglementet under den 21 Augusti 1851, allmänheten till kännedom meddeladt genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse af den 30 September 1851. Vid nästpåföljde riksdag förändrades, i vissa delar, de vilkor och förbehåll, hvarunder försträckning finge Filialbank meddelas; hvarförutan Rikets Ständer förordnade att de såsom försträckning åt Filialbanker, vid föregående riksdag, af Riksbankens medel afsatte 2,250,000 R:dr Runt finge, för enahanda ändamål, fortfarande afses samt att Fullmägtige derutöfver egde att till dylika Filialbanker anvisa 1,200,000 R:dr Runt, allt i öfverensstämmelse med 182 § af Bankoreglementet under den 4 December 1854, promulgeradt genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse af den 22 Januari 1855.