Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse N:o 73. C/drag af Protokollet lifver Civil-Ärenden, kallet inför Hans Maj:t Honungen i Siats-Rådet å Stockholms Slott den 30 December 1859. Närvaran de: Hans Exc. Herr Justitie-Stats-ministern, Friherre De Geer. Hans Exc. Herr Stats-ministern för Utrikes-Arendena, Frih. Manderström, Stats-råden: Wallensteen, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna, och Malmsten. Stats-rädet Gripenstedt anmäldes vara af sjukdom hindrad att närvara. Departcments-chefen, Stats-rådet Almqvist anmälde derefter i underdånighet, att, sedan Rikets sednast församlade Ständer i underdånighet anhållit om utarbetande, genom sakkunnige män, af förslag till förordning om landsting, eller en länen omfattande kommunal-representation äfvensom om öfverseende af de angående menighets-styrelse såväl på landet som i städerna gällande författningar, de, för verkställande af nämnde utredning och uppgörandet af de förslag, Rikets Ständers berörde skrifvelse afsåge, den 19 Juni 1858 i nåder förordnade Kommitterade under den 31 sistlidne Oktober till Kongl. Maj:t i underdånighet inkommit med särskilda förslag till a) Förordning om Kommunal-styrelse på landet; b) Förordning om Kommunal-styrelse i stad; c) Förordning om Kyrkostämma samt Kyrkooch Skolråd; samt d) Förordning om Landsting; Kongl. Maj:ls i\'åd. Skrifvelse A’.-o 73. 21 med redogörelse uti särskildt betänkande för de grunder och skäl. sorn bestämma innehållet i hvartdera af dessa förslag. Efter redogörelse för hufvudgrunderna i berörde förslag och betänkande hemställde
Uti skogen stötte vi på en stark Jägar-kedja, som 2:ne gångor repousserade oss. Vi hade redan icke obetydligt blesserade, då vi erhöllo en förstärkning af 30 man Björneborgare, hvarefter vi med bajonetten och med de muntra hurraropen hastigt nog rensade skogen; åtskilliga Ryska blesserade tillfångatogos här. Ankomne till skogsbrynet gjorde vi halt, och rapport insändes att hela Ryska styrkan var under gevär, uppställd framför Prestgården, då vi genast med förnyad ammunition, fingo ordres att från skogsbrynet underhålla en liflig eld med Ryssarnes Jägarkedja, men att ingalunda framrycka på slätten. Till höger om mig hade jag en liten i åkern utskjutande skogsbacke, hvarifrån jag trodde kunna derigera min troupps eld med bättre fördel och äfven bättre observera fiendens företag på andra sidan backen. Slätten, som skiljde mig ifrån backen, hade icke öfver 30 alnars bredd, men vid öfvergången deraf erhöll jag en svår blessur som afbröt min vidare verksamhet härstädes. Jag har således med min blod besannat denna enkla berättelse och att kl. nu var nära sju kan jag med godt samvete intyga, Herr Holm till föga heder, som sedan min broder 21 år hvilat i grafven, vill belasta honom med vanäran att hafva gifvit falsk rapport. Sedan jag genom badning med kallt vatten för att hindra förblödning, enär ingen förbindning här kunde äga rum i brist af Fältskär, dragit mig ur striden, affördes jag af min broders betjent uti hans släde till Lumijocki. Då jag under vägen hörde första kanonskottet, frågade jag min brors betjent, hvad klockan var, och han svarade ½ till 9. Om man afdrar den halfva timman för ljudet att hinna mitt öra och någon skillnad mellan urens gång medgifves, så var kl. åtminstone 8 då 4:de Brigaden började sitt anfall. Herr Holm har dock här visat någon sorts hederskänsla, då han sökt urskulda den Brigads långsamhet till hvilken han var ett bihang, men det är likväl fult att på sanningens bekostnad söka tillvägabringa excusen. Herr Holm säger:
FRU SEGERSTEDT. Jag kunde inte befalla honom, – det hade väkt hans misstänksamhet ... GENERALEN. Men ni har lofvat mig uttryckligt att jag aldrig skulle träffa honom här på Sätra. Mins ni det? FRU SEGERSTEDT. Det är emot mina tydliga afrådanden han kommit hit. Fråga honom själf, baron Brinck! GENERALEN. (plötsligt och häftigt) Åh, fru Menlös! (Går och ser efter att dörrarna äro stängda). Tror ni inte jag redan känner er, med er beräknande kallblodighet? Ni har velat föra ihop oss och ställa till en katastrof, – neka inte! Ni känner mitt häftiga lynne och vet huru lätt jag kan förgå mig. Nu har ni räknat ut de fördelaktiga följderna, som ett sådant fall kunde ha för er, och er herr son! Men jag ska inte förgå mig, ser ni! Jag känner den där lurande bakslugheten bakom er rörande hjälplöshet – jag känner den, och jag är beredd att möta den. FRU SEGERSTEDT. Men, gode baron ... GENERALEN. Motsäg mig inte! Det är onödigt att påminna er om hvad jag gjort för er, – ni har glömt det såsom jag själf. Men jag kan inte hålla mig från en förebråelse. Har jag förtjänt att ni ännu efter tretti år vill hämnas? Har jag då ingenting godtgjort? Ni har själf engång medgifvit att ni intet mera kunde fordra af mig. Kom ihåg att jag försökt försona det förflutna som en gentleman! FRU SEGERSTEDT. (resigneradt och värdigt) Det är inte jag, som kallat min son hem från England, – det är häradshöfding Vahrman, som gjort det mig ovetande. GENERALEN. (slagen) Vahrman! (hemtar sig, uppretad) Blanda inte in min gamle vän i edra kalkylerade handlingar! Vahrman har i dag med öppen förtrolighet talat till mig, – han har ingenting dolt. Men ni har aldrig varit öppen emot mig. Ni har länge burit ett lömskt agg till mig, jag har känt det.
Enligt den för året nådigst fastställda arbetsplan borde de stora stations-byggnadema i Götheborg fullbordas och jernvägen emellan Wårgårda och Falköping, 4,44 mil, göras färdig, hvarjemte terrasseringsoch bro-arbetena vidare intill Götha kanal skulle fortsättas. Det område Götheborgs stad till jernvägs-station kostnadsfritt öfverlemnat utgör en areal af omkring Nitton tunnland. Läget är utmärkt fördelaktigt; stationen gränsar åt södra sidan till det rymliga Drottningtorget, åt vester till Norra Larmgatan och den så kallade Norra vallgrafven samt i norr och öster till ett ännu obebygdt, vidsträckt område för stadens framtida utvidgning. Ät denna sida blir således tillfälle att, utan betydliga omkostnader, framdeles tillöka stationsområdet, om sä skulle erfordras, hvarjemte den fördel vinnes, att stationen, i man af stadens utvidgning åt detta håll, får ett allt mera centralt läge. I tekniskt hänseende har dock den terräng, hvarå bangården blifvit anlagd, företett åtskilliga svårigheter, förnämligast till följd af dess vattensjuka beskaffenhet, sorn föranledt kostsamma grundläggnings-arbeten och dräneringar. Stationshuset är uppfördt af tegel under skiffertak samt utvändigt beklädt med klinker. Det är 194 fot långt och 55 fot bredt samt har tvenne våningar med sammanlagdt 38 rum. Den nedra våningen innehåller 2 väntningssalar, en för l:sta och 2:dra klassens passagerare och en för 3:dje klassens, biljettkontor och bagagerum, restaurationslokal, telegrafoch expeditionsrum, så kalladt dagligt förrådsrum samt åtskilliga boställsrum för tjenstemän. Ofra våningen innehåller rum för Ofver-ingeniörens expedition, för Trafik-, Machin-, Ingeniöroch Förråds-afdelningarnes tjenstemän samt för Kassan, äfvensom boställsrum för Stations-inspektoren. Utanför stationshuset är anordnad och dermed sammanbyggd en så kallad hanhal!, 254 fot lång och 100 fot bred, med ytterväggar af tegel, men för öfrigt af timmer under skiffertak.
Salt: af Nils Persson från Södermanlands Län, att salt, såsom en nödvändighetsvara, borde få tullfritt införas eller tullen derå nedsättas åt - 3o Bevilln.-Utskoltets Utlåtande JY.o 4-5■ minstone till hälften; — af Botvid Jonsson från Östergöthlands Län, som, ömande för Skärgårdsboerne, hvilka hemtade all sin bergning ur sjön, hvartill de behöfde mera salt än andra, och för hvilka det ofta hände, att deras fångst, i brist af tillräckligt saltförlag, blifvit skadad och gått förlorad, äfven har yrkat, att denna vara måtte få fritt införas; — af Johan Andersson från Upsala Län, likaledes alt tullfri införsel måtte beviljas å Salt, för att åtminstone till någon del underlätta bergningen för fattige skärgårdsfiskare och uslingen i kojan. Utskottet har visserligen tagit dessa anmärkningar i behörigt öfvervägande, men finnér så mycket mindre skäl att tillstyrka någon nedsättning i tullen å salt, som Utskottets förslag upptager samma tullbelopp för koksalt, hvarom här egentligen lärer vara fråga, som i83o års Tull-Taxa bestämmer och Tull-Comiteen jemväl föreslagit. Segel: af Herr Leffler, att Segel, som på utrikes ort anskaffas i reserv, borde draga full tull, hvarföre han föreslagit, att Segel af utländsk tillverkning, hvarmed Svenska fartyg varit nödsakade att i bevisligen förlorades ställe sig förse, då de vid hemkomsten befinnas till och med en fjerdedel slitne, måtte erlägga endast 10 procents tull, men obrukade sådane segel draga lika tull sorn nya. Som Utskottet icke kunnat inse, huru och på hvad sätt med någon slags säkerhet skulle kunna utrönas till hvilken del segel kunde vara slitne, har Utskottet ansett bättre att vidblifva förra stadgandet, äfven om derigenom nya segel någon gång skulle kunna undandragas den högre förtullningen, än att genom ett stadgande, som svårligen kunde efterlefvas, gifva anledning till oberäkneliga tvister och chicaner.
Odöpt barn bör ligga på bordet insvept i en röd kjortel och hafva på bröstet en psalmbok och en sax, lagda i form af ett kors; intet ondt får då makt med detsamma; lägges det i vagga, blir det otåligt. Springer en katt under någon likkista och sedan under odöpt barn, blir det en mara. Vid barndop (som merändels ske i kyrkan) bör “bäragumman“ stöta först barnets hufvud och sedan dess fötter mot kyrkdörren, så får det inga “kyrk-knappar“ (liksom kistknapparne ett slags bölder, förorsakade deraf, att modern under sitt hafvande tillstånd vid uteller ingåendet i kyrkan kommit att röra vid någon spik i kyrkdörren). Glömmer eller tappar bäragumman något, blir barnet glömskt; läser hon sakta efter bönerna, får barnet godt minne; låter hon någon gå eller rida sig förbi, blir barnet i framtiden undertryckt; hon måste gå lätt, så blir barnet qvickt och vigt; bära det högt, så blir det ej blygt, o. s. v. Skriker barnet under döpelse-akten, får det god sångröst; döpes flickebarn i samma vatten, hvari en gosse förut blifvit döpt, får det skägg om hakan och blir karlavulet. Innan bäragumman lemnar ifrån sig barnet, bör hon äta; det får då godt om mat. Barnet bör sofva hos modern i kristningskläderna, så blir det gudfruktigt. Vid lindan bör vara fästadt silfver eller stål, på det att barnet ej af trollen må bortbytas, samt äfven en brödbit, hvilken sedan gifves åt en hund; denne får då alla de sjukdomar, som kunnat vara egnade åt barnet. Vid kyrktagning skall modern rökas med linne samt en eldbrand kastas framför henne, öfver hvilken hon bör stiga, att ingen må förgöra henne. Stiger hon öfver kyrktröskeln med högra foten först, föder hon nästa gång en gosse; men sätter hon den venstra före, blir det en flicka. Visar hon sig ha brådtom hem från kyrkan, kommer hon snart åter på samma väg. Förhållningsreglor vid resor, flyttning, handel, fiske, jagt m. fl. förrättningar.
Saken vore nemligen den, att för det i fråga varande fallet ingalunda saknades, utan deremot funnes en fullt tillämplig laga föreskrift, intagen till och med i allmänna lagen. Sålunda hette det i 1 Kap. 2 § Straffbalken: »Dråpare och andra grofva missgerningsmän skola genast å färsk gerdling gripas, i häkte sättas och utan uppskof för rätta ställas.» När så vore, skulle jag ju, genom att hos Rikets Ständer begära i detta afseende en ny lag, som väl kunde komma att inskränka, men icke utvidga vederbörandes redan stadgade skyldighet, att i dylika fall med all skyndsamhet förfara, hafva äfventyrat från Rikets Ständers sida en välförtjent tillrättvisning. Med tanken riktad på nyss anförda lagrum hade det varit som jag i skrifvelse till Ofverståthållare-embetet den 10 December 1861 begärt utlåtande, huruvida hinder, af beskaffenhet att icke kunna undanrödjas, motverkade införandet, från början af år 1862, af en ordning, öfverensstämmande med min åsigt, att i de aldra flesta fall, en tid af högst åtta dagar vore för i fråga varande remissers expedierande fullt tillräcklig, så att endast undantagsvis — då om orsaken dertill särskild anteckning borde göras i fångförteckningen — en eller annan dag ytterligare kunde för berörda ändamål erfordras. Derpå hade jag erhållit det af dåvarande Polismästaren affattade förklarande, som här ofvan omförmäldes, och hvilket, såsom varande ett utlåtande, infordradt från Ofverståthållare-embetet och af samma Embete utan anmärkning insändt, väl bort betraktas såsom ett Öfverståthållareembetets utlåtande och ej hafva gifvit skälig anledning till Herr Öfverståthållarens i förklaringen uttalade uppfattning af detsamma, såsom ett bemälde Polismästares »personliga åtagande,» gällande endast för hans tjenstetid, en uppfattning, som, med afseende på förklarandets innehåll förefölle än mer anmärkningsvärd^ På detta sätt hade den klandrade »öfverenskommelsen» uppstått, hvarigenom jag skulle hafva sökt att, »vid sidan af utfärdade författningar», binda embetsmän och domare till att —•
Häraf torde man således finna, att det ej är föreskrifvet, att de 33 proctn, eller huru mångå, som komma att antagas, skola genast inbetalas till banken. Salunda har man härom talat mycket och länge i följd deraf, att, man ej gjort sig reda för hvad som står i förslaget. Jag är visst så benägen som någon att ej göra discussionen längre, och jag hoppas, att herrarne äro öfvertygade om, alt del ej är lör nöjet ali lala, eller för nöjet att kunna Den 20 Februari f. m. vederlägga någon af de herrar, hvilka här yttrat sig, sorn jag tagit mig friheten att göra dessa anmärkn:r. Jag har ansett det vara min skyldighet, efter jag deltagit i detta ämne, att meddela de upplysningar, hvilka jag nu lemnat. För öfrigt är jag ej envis, utan hoppas att Hr Landtm., som också något förslår denna saken, gör den propos, som lian linner vara lämpligast. llr Mannerskantz, Carl Axel: Detta ämne har visserligen å båda sidor blifvit så vidlyftigt afhandladt, alt jag ej har något att tillägga, men jag vill blott anmärka i afseende på hvad Hr Le frön nyligen yttrat, att den saken kan framdeles mera på sitt ställe tagas i betraktande. Hr LefVcns yttrande tycktes gå derpå ut, att för det belopp af sedlar, som en bank hade utelöpande i rörelsen, skulle' det största möjliga belopp af säkei hetshandlingar linnas i allmänt förvar. För att åstadkomma detta resultat, behöfves intet annat, än att vi, då det-blir fråga om att stadga huru stora sedelemissioner banken bör äga rättighet att göra, bestämma att sedelemissionerna få göras i visst förhållande till den säkerhet, som ligger i allmänt förvar. Således kan Hr Lefren ganska väl få sin önskan uppfylld, nemi. att få del största möjliga belopp af säkerhetshandlingar för de utelöpande sedlarna, då vi komma att discutera den 9 §:n. Här är, såsom Gr.
Di Utskottet således å ena sidan anser, att tillfället till entledigande från skiutsningsskyldigheten bör för de skjutsande i allmänhet och för Hällskjutsande eller de ifrån Gästgifverierne aflägsna hemmansegare i synnerhet, på allt möjligt sätt underlättas, finner dock Utskottet å andra sidan den jemnlikhet i de skjutsandes åli granden, hvilken, så länge skjutsningen utgör ett onus, måste noggrannt vårdas och iakttagas, så mycket mindre böra rubbas derige* j<)6 Besv. och Ekon. TJtsk. Betänkanden. norn, att Hållskjutslagen, utan reservelagens begifvande eiler med dem eller entrepreneurer träffade öfverens korn m elser, vinna entledigande från skjut6nings-skyldigheten osh få hvälfva den på reserve-lagen, som derigenom skulle försvåra den allmänna befrielse från skjutsningsbesväret, som entreprenaderna åsyfta, och hvilken till en början endast kan vinnas derigenom, att ett större antal skjutsskyldige hemman till entreprenadesumman utgöra bidrag, hvilka, sålunda fördelade på många skjutsande, för en hvar af dem blifva obetydliga; hvarföre ock meranämnde Kongl. Bref innehåller den föreskrift, att, vid entreprenaders upprättande, äfven sådane till sin natur skjutsskyldige hemman, som hittills icke utgjort denna skyldighet, men kunna anses ligga inom skjutsningsdistrictet, skola i mån af sitt hemmantal bidraga. Hvad Utskottet nu till lindring och en bättre reglering af skjutsningsbesväret föreslagit, hindrar för ingen del de For■vagnseller Tostvagns-inrättningar, hvilka af flere Riks-Stånds värde Ledamöter blifvit föreslagne, och hvarom i synnerhet Friherre Wrangel fullständigt utvecklat sina tankar. Likasom nyttan af sådane inrättningar skulle vara flerfalldig, dels genom lemnadt tillfälle för flere resande, att fortskalTas efter ett mindre antal hästar, än som erfordras, då da skulle färdas hvar för sig, hvärme» Besv. och Ekon, Utsk, Bet&nkanAm.
Steffen, Richard, Norsk folkdiktning i våra dagar. Fornnordiska språket och literaturen. Hjelmqvist, Theodor, Naturskildringarna i den norröna diktningen. Jonsson, F., Ulige linjer i drotkvædede skjaldekvad. Kock, A., Fornnordiska kvantitetso. akcentfrågor. Fornsvenska. Kock, A., Till frågan om u-omljudet i fornsvenskan. SL (43) 28 s Larsson, R., Södermannalagens ljudlära. Fransk literatur. Benzon, K, Ur Ch. Baudelaires diktsamling. Estlander, C. G., Den franska poesin i våra dagar. — Les décadants (2) 104 — 127 Kaufmann, R., Från den nyaste franska literaturen. Nyrop, Kr., Mysteriet om St. Laurentius. Fransk-tyska kriget. Oncken, W., Huru slaget vid Weissenburg den 4 august 1870 börjades. Q [vanten], E. v., Några minnen fr. det stora krigsåret. Franska revolutionen. Bilder ur revolutionens århundrade. Mirabeaus död — Grefve Axel von Fersen d. y. och franska konungaparets försök til flykt (juni 1791). Ett hundraårsminne. Gustaf III och emigranterna af T. HT (2) 185 — 197 Frälsningsarmén. Arfwidson, Alvar, Bland salvationister. — Schirmacher, K, [Cherbuliez, V. —] Valbert, G., Mrs Jeune, General Booth och » I det mörkaste England ». [Schéele, Fr. v] Försvarsfrågan. ST (1) 1 — 2 Se äfven: Krigföring. Försäkringsväsen. Ett och annat rörande försäkringsväsendet i England. Öfvers Förslag om försäkring genom staten i Frankrike 1846 — 1891. Öfvers Hammarskjöld, C G., Om obligatorisk ålderdomsförsäkring med anled ning af den tyska lagen och den svenska arbetarekomiténs förslag ämnet. [Med diskussion]. [Leffler, J] Om försäkringsfrågorna vid 1891 års riksdag. — , Om tontinförsäkring.
Då det lärer kunna lagas för gifvet, att såvida den vid Skeppsbron i Slockholm uppsatta Svängkran befinnes för det med densamma afsedda ändamål alldeles otjenlig, den äfven varder för Kronans räkning på förmonligaste vilkor försåld, anser Utskottet det af Herr Cederschiölds P. G.j uti den af Utskottet uti 33 §. tillstyrkta underdåniga skrifvelse, föreslagne tillägg om nämnde krans försäljning och borttagande, icke vara behöfligt. i a;o Uti 36 §. har Utskottet, på grund af Revisorernes anmärkning om af Postmedlen beslridde utgifter för aine för Kongl. Cabinellels räkning afsönde estafette!’ emellan Hamburg och Brussel, och för en estafette emellan Helsingör och Hamburg, lillslyikt Rikets Ständer att i underdånighet anhålla: ”det dylika utgifter hädanefter icke må belasta Postverket, utan Cabinetts-Cassan påföras.” Vid föredragningen häraf hos Ridderskapet och Adelli, har Friherre von Schulzenheim, upplyst, alt Kongl. Cabineltet eger obegränsad portofrihet för så väl dess utrikes som inrikes brefvexling, samt äfven rättighet att begagna extra post; och som icke billigt vore, att Cabinet tet - Ståts-Utskottets Utlåtande N:o iyo. 9 tet mera än något annat Embetsverk bekostade utgifterne för Extra poster, har Herr Friherren hemställt, huruvida den föreslagne underd. skrifvelsen kunde vara rätt lämplig.
ISO N:o 43, i anledn. af väckta förslag om befrielse från eller lindring uti postskjutsen, postföringens öfverlåtande på entreprenad eller öfverflyttande på reservskjutslagen samt skjutslegans förhöjning; N:o 44, i anledn. af väckta frågor om befrielse för rust-och rotehållare från skyldigheten att under krig rekrytera, remontera samt ersätta förlorade munderingspersedlar; N:o 45, i anledn. af väckt fråga om åliggande för Svenska befolkningen i Lappmarkerne alt fullgöra den allmänna beväringsskyldigheten; N:o 46, i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af K. brefvet d. 26 April 1814, ang:de extra roteringen och dermed gemenskap ägande frågor; N:o 47, i anledn. af väckt fråga om samlande af de för hvarje regemente gällande stadganden och deras uppläsande före hvarje förrättning; N:o 48, i anledn. af väckt fråga om förenkling af statsförvaltningen, genom indragning af Rikets kollegier; N:o 49, i anledn. af väckt fråga, att åtskilliga ruslhållsnlimmer vid Smålands husarregemente måtte hållas vakante; N:o 50, i anledn. af väckt fråga om indragning af militärdistrikts-, chefssamt kavalleri-inspektörs-embetena; N:o 51, i anledn. af väckt fråga om anslag lill inrättande af en öfverstyrelse för fromma stiftelser och fattiginrättningar i Riket; N:o 52, i anledn. af väckt fråga om rättighet för Thuns m. fl. skolor att erhålla utsyning från Halleoch Hunnebergs allmänningar ; N:o 53, i anledn. af väckt fråga om befrielse för åtskilliga hemman i Götheborgs och Bohuslän att utgöra kronobåtsskjutsskyldighet till Marstrands fästning; N:o 54, i anledn. af väckt fråga om Skånska kavalleriregdernes förminskande till hälften af deras nuvarande styrka; N:o 55, i anledn. af väckt fråga om befrielse för rusthållare att förse manskapet med gevär och öfrige vapen; N:o 56, i anledn. af väckt fråga om åläggande för kronofogdarne i Riket att redovisa vissa af dem uppburne, häraderne tillkommande medel; IN:o 57, i anledn. af väckt fråga, att
Det skulle väl sålunda kunna synas, som borde hela kassa-kreditiv-förlaget upptagas såsom obegagnadt, men å andra sidan afdrag ske för de i Låne-kontoret inneliggande kontante behållningar, hvilka, i händelse desamma till Banken inskickats, före årets utgång minskat den utelöpande sedelstocken; men då i sådant fall, såsom rättelse för uppställning af halfårs-uppgifterne mast begagnas Låne-kontorens räkenskaper, hvilket strider emot 5 § i Lagen för Rikets Ständers Bank, som stadgar, att halfårs-upgiften skall klart och fullständigt visa Vexel-bankens d. v. s. nuvarande Deposilions-afdelningens ställning; torde, i detta fall, destomindre någon afvikelse från berörde afdelnings räkenskap böra ifrågakomma, som en större del af dessa medel redan i början af det nya kreditiv-året åter utgått i rörelsen, och dessutom, i fall Låne-konforen förständigas, att till Banken insända de kontanta kassabehållningar, hvilka icke i och för rörelsen ovillkorligen erfordras, något större belopp aldrig lärer komma att finnas i kontant, serdeles då, såsom numera blifvit förordnadt, kreditiv-fonden hädanefter skall fördelas på flera förfallotider. Sedan de till Riksgälds-kontoret för utredningen af Götha Kanal-bolags och Malmö f. d. Diskont-verk från Banken anvisade kreditiv, det förra å 10,000 r:dr och det sednare å 5,000 r:dr, upptagna här ofvan bland obegagnade andelar på kreditiv-räkningarne till 15,099 r:dr 6 sk., eller med ett öfverskjutande belopp af 99 r:dr 6 sk., utgörande räkningshafvarens egen behållning, för framtiden icke äro för ändamålet behöfliga, samt följaktligen komrne att indragas; har Utskottet uteslutit desamma från beräkningarne af sedelstock.