Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svensk man att förvärfva färdighet i vapenöfningar samt att landets försvar måste grunda sig på vapenpligt och icke på frivilligt åtagande. Vapenpligt är sål., i min tanke, oundgängligen nödvändig, men det frivilliga åtagandet är äfven af stort gagn, och det är derföre statens skyldighet att öfva befolkningen i vapen. Frih. Klinckowström har framställt den anmärkning emot några ledamöter inom detta Hus, som innehafva tjenst uti Landtförsvars-Dep:tet, alt det vore besynnerligt att de icke vi klefve K. M;ts Propos. i afseende å anslagets belopp, men det torde vara ett sällsamt fall, om medlemmar af en förvaltningsgren, till hvars disposition det skulle ställas, icke skulle vilja tillstyrka ett högre anslag, när dess behöflighet blifvit ådagalagd och tillfälle erbjuder sig att erhålla detsamma. När nu behofvet förefinnes, samt 2:ne Stånd beviljat ett högre anslag än det af StatsUtsk:t föreslagna, skulle det vara underligt, om R. o. Ad:n, som i främsta rummet bör vara intresserad af denna fråga, som obestridligen afser att öka vår försvarsförmåga, icke skulle vilja gifva det af Utsk:t förordade anslaget. Gr. Mörner har yttrat, att skarpskytterörelsen inom vårt land uppstått under förhållanden, som alls icke voro farliga. Jag hemställer dock, om så verkligen är händelsen. Väl började denna rörelse under en temligen lugn tid, men den har dock till sin nuv:de styrka utvecklat sig under de år, då förhållanden i vår omedelbara närhet beklagligtvis, genom det våld som nyligen öfvergått vårt genom stamförvandtskap oss nära stående grannfolk, Den 2 Mars. 35 gifvit en kraftig anmaning till vårt äfven af stora framtida faror hotade folk att icke försumma att bereda sig till landets försvar. Jag kan icke fatta huru man kan vilja neka det ifrågav:de anslaget till ett obestridligen godt ändamål, och jag tror, att icke många af Riddarhusets ledamöter skola förena sig i Gr. Mörners yrkande om afslag. Frih. Klinckowström: Jag vill endast med några ord angifva min ställning till frågan.
Derjemte har förre Landt-Ränlmäslaren i Jönköpings Län, Kongl. Räntmästaren Johan Carl Ahlgren, hvilken uppå sin derom gjorda underdåniga ansökning, efter att hafva uppuått sen ålder af 77 år och tjent i 59, år, den 29 Junii 1831 blifvit från berörde Landt-Räntmästaretjenst entledigad, med rättighet till pension å allmänna Indragnings-Staten, dock endast till det belopp, som med grunderne i Kammar-Collegii ofvanberörde Circulaire-Bref öfverensstämmer, hos Kongl. Maj:t underdånigst anhållit att, i anseende till otillräckligheten af det honom sålunda Nådigst anslagna belopp, få, under sin återstående lifstid, såsom pension, tillgodonjuta dess tinder tjenstetideninnehafde lön, som vid afskedstagandet utgjort SextioSex Riksdaler indelt och Sexhundradefemtio Riksdaler contant, äfvensom skillnaden emellan denna lön och den af honom efter afskedstagandet uppburna pension. Vidare har äfven Lands-Kamereraren i Östergöthlands Län, KammarRådet Joh. O. Hertzman, till Kongl. Maj:t inkommit med underdånig ansökning, att, då han, enligt ansökningen vidfogade behöriga betyg, nu uppnått en ålder af nära 73 år, deraf han öfver 87 år varit i Rikets tjenst, samt således snart nödgades lemna dess nu innehafvande trägna och ansvarsfulla Lands-Kamererarebefattning, men dervid likväl förekomme ett svårt bekymmer för hans egen, hans åldriga hustrus och flera oförsörjda anhörigas nödtorftiga bergning under sökandens återstående lefnadsdagar, derest han icke Kongl. Majlis Nådiga Proposition N:o 28. 7 finge tillgodonjuta lika Nåd, som vederfarits Lands-Kamereraren i Westmanlands Län, Eklund, genom Kongl.
Jag hiir således ansett, att lånet icke borde beviljas, följande den princip, att man icke ber bevilja mera än man kan gifva. Jag anser, att det hade varit vida bättre, om R. St:r hade beslutat att för egen räkning bygga jernvägar så långt tillgångarne räckte, än att bevilja understöd åt enskildta jernvägsarbeten så långt krediten räckte. Ehuru denna banas anläggning onekligen är af en särdeles stor vigt och jag derföre under andra förhållanden gerna skulle 1 u Den 30 Januari. hafva med mili röst bidragit till understöd åt densamma, tror jag dock, att man f. n. måste derifrån afstå. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: En bibana från Borås till den redan färdiga delen af vestra stambanan, iir onekligen af stor vigt och nytta såväl för trakten som ock för den inkomst Statens jernväg deraf komme att skörda, men, allt detta oaktadt, anser jag StatsUtsk. hafva goda skäl för sitt afstyrkande af låneunderstöd till denna bibanas anläggning. Först och främst kan det väl icke nekas, att då så stora summor redan blifvit anslagna till stambanans byggande uti Westergöthland, skulle genom beviljandet af ytterligare anslag till en bibana inom samma provins den dubbla olägenheten upkomma, att arbetet för Statens räkning blefve dyrare samt att orten måhända komme att tryckas geuoin allt för högt stegrade arbetspriser. Dessutom är det troligt, att inuebyggarne i de delar af landet, hvilka vid denna Riksdag ej fått någon anpart af jernvägs-anslagen, skulle med mindre nöjda ögon se så många milhr offras ensamt på Westergöthlands förseende med jernvägar. Ett ytterligare skäl för det begärda låneunderstödets förvägrande ligger i Statsverkets redan uttömda tillgångar. Det är nemi. obestridligt, att alla de vid denna ltiksdag beviljade anslag äro så betydliga, att föga återstår att bortgifva. Man har visserligen sagt, att det icke är fråga om att Staten skall gifva något egentligt understöd till Boråsbanan, utan att frågan endast är, att Staten skall begagna sin kredit för att åt bolaget anskaffa nödiga medel, hvilka bolaget skulle öfvertaga emot samma vilkor som Staten sjelf fått vidkännas. Men med denna utvägäro dock åtskilliga svårigheter förknippade.
Mant i unLerdaiiighet sig beswära och rörelse söka, dock utan at säd ant mä hindra wertMlligh-erm <rf htvad LornMittern kan hafwa pröswat ve;- befunnit. Hvad H mliga At Kottet således sörestagit, förmodar Hemliga ''Lstottet kunna finnas tilräckeligt för det, som til U. jkatrmnZs - OommittLernas sammansättning , cgenjkapcu af deras förrättning och grunderna för deras åtgärd, jurre werkstMghetens befordrande ar nödigt; mea Hemliga Utskottet har deruti trott angeläget wara, asörejkrisrvas bör, pä hwad sätt tilgä stall, icke mindre dä, ester stu-ad upstattning öfwer hela Riket, den erforderliga ;>ioLenten för a-gisten konuuer Ki beräknas, samt beräkningen af de Lirsritt - Sedlar och wärdet af de eöböler, hwauned sammanskottet. sär asbördas, at utsättas, än enär h-ärester U.börden stall ste och sörwandlingen werkställas af be lewmerade etteöker eller ivaror.
Således (sade vi den 18 December 1850) om någon är född med bestämda, oförbätterliga tjufoch mord-anlag, så är det hans oafytterliga rättighet att få framgå på den banan. Svaras derpå nej, så är premissen falsk och hela systemet ramlar. Men A. har efter sex månader icke svarat ett ord: – ett bevis på, att vi ej misstagit oss om meningen. Och huru skulle ock dessa ord kunna annorlunda förklaras? Hörom vidare! „Bland de oafytterliga rättigheterna finnes blott en enda – den yttre personliga friheten – som hittills blifvit erkänd i religionen och de europeiska civiliserade nationernas samhällsfördrag. Men dervid får man ej stadna. Conventionen har stadgat en hel hop saker, som lända den personliga friheten till uppenbart förfång: och med Convention menas alla slags öfverenskommelser, löften, eder, documenter ... det ingångna, beseglade, det ceremonialhelgade, det privilegierade, det utfästade, det aftalade ... alla slika öfverenskommelser, stora och små, allmänna och enskilda, frivilliga och ofrivilliga äro af noll och intet värde, så vidt de göra intrång i de oafytterliga rättigheterna, i den personliga friheten i skapelsens mening. Det är icke blott en rätt, utan ock en helig rätt, att bryta slika conventioner. Sak samma med Auctoritetsbegreppet – „den uppenbarade religionen„ ... Afgörandet mellan rätt och orätt (läres vidare) bestämmes således hvarken efter Guds Bud eller verldsliga lagar, eller samhällsfördragen eller enskilda öfverenskommelser, utan öfverlemnas åt individen, som sjelf eger uppgöra sitt lifs regel, bestämmandet af sina handlingars rättmätighet eller orättmätighet. „Den orätta troheten skall undanrödjas, men troheten mot det himmelskt rätta skall blifva desto fastare; ty icke får menniskan lemna fritt lopp åt origtiga infall, nycker, förflugenheter, påfund, låga passioner.„ Detta är brännpunkten af den Almqvistska theorien – och den är tydlig nog. Det är åt menniskan sjelf öfverlåtet, att bestämma sin lefnads regel, rättesnöret för sina handlingar, endast hon dervid ej låter leda sig af infall, nycker, låga passioner o. s. v.
Prog. N:o t. om Statsverket i865. 13 För bildande af en Officersreserv torde en elit-trupp kunna bildas; i hvilket afseende jag tillstyrker: att beväringsskvldiga, som aflagt afgångsexamen från rikets elementarläroverk och blifvit till beväringssoldater uttagna, må, i stället för dermed förenad vapenöfningspligt, anmäla sig att blifva beväringseliter; alt äfven andra beväringsskyldig, som aflagt samma examen, må såsom beväringseliter på egen begäran antagas; att beväringselit under första året genomgår en 62 dagars rekrytoch soldat-skola och under andra året 42 dagars befälsskola; samt att beväringselit, som genomgått förestående vapenöfningar och dervid blifvit godkänd, samt i öfrigt har de egenskaper, som fordras af ett blifvande befäl, må vid uppbåd till krigstjenst konstitueras till underofficer och i mån af visad skicklighet äfven till officer. För en hastig öfvergång från fredstill krigsfot är dock icke nog, att beväringsinrättningen så ordnas, att tillgång på folk finnes, det måste äfven beredas möjlighet att kunna rätt beräkna den krigsförstärkning, hvarje stambataljon har att påräkna och i mobiliseringsstunden kunna skyndsamt få denna förstärkning under vapen. — Den redovisning af beväringsmanskapet, som nu förefinnes, vidlåda, efter mitt förmenande, stora brister. De upplysningar, Landtförsvarskomitén derom lemnar, visa behofvet af noggrannare bestämmanden deruti, och jag tillstyrker att, i sammanhang med utfärdandet af den nya beväringsförfattning, hvars hufvudgrunder jag nu i underdånighet framställt, åtgärder må vidtagas för dessa bristers afhjelpande. Hvad här är yttradt och föreslaget angående beväringen, torde icke böra tillämpas på Gotlands National-Beväring, så länge särskild konvention derom är gällande; — äfvensom bör erinras, att, derest en del af sjöbeväringen öfverilyttas till Arméen, beväringsornrådena derefter måste rättas.
Adeln. stånd et. ståndet. Wto Sjöfart, dess befrämjande’ genom låne-un134 derslöd ål kusl-allmogen ‘ 4 i b. 15 Maj b. 15 Maj b. 13 Maj b. 13 Majj „ ang:de utsträckning af kust-allmogens ratt att sadan idka, se Motioner. „ inrikes orlep emellan, se Tull—förfallningarne. „ utrikes, rätlighet dertill för allmogen, se Haudels-ordningen pag. 7. Sjöfolk, om åtgärder til! förekommande af rymningar, se Konsuler. Sjöförsvaret, Vestra, ang:de staden Marstrands utseende till etablisement derför . 5 4 i 9 1 b. 12 Jan. b. 12 Jan h. 12 Jan. b. 15 Jan. 5 Sjöförsvars-Departementets anslagssummor, se Hufvudtilel Femte. Sjögesta, anslag för Landtbruksskolan deri b. 24 Mars städes 4 99 11 å. 24 Mars å. 21 Mars b. 24 Mars 230 Svar på återremiss 4 i 151 16 17 Maj 13 M a j 11 Maj; 3 15 Maj ang:de Riks-Ståndens beslut 4 i 210 6 a. a. 22 Juni a. a. 22 Jani a. a. 22 Juni a, a. 26 Juni Sjöskada, lörsäkrings-inrättning deremot . Sjö tulls-medlen, se Sluts-Verkets inkomster S — 59 b. 26 April b. 22 April b. 22 April b. 19 April pag. 16. _Skada å eller förlust af munderings-persedlar, ersättning derför 4 2 44 b. 26 Juli b. 25 Juli b. 25 Juli 2G Juli Svar på återremiss ' 4 2 84 a. a. 12 Sept. a. a. 7 Sept. a. a. 9 Sept. g. 8 Sept.
Jag får afgifva min reservation emot Herr Grefvens och LandtMarskalkens åtgärd, att icke såsom vanligt hafva framställt proposition på Utskottets senare Utlåtande, utan på dess första Be* tänkande. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken erinrade, det Hans Excellence, vid de af honom nyss framstälde propositioner, icke åberopat hvarken Utskottets första Betänkande eller dess sednare Utlåtande, utan blott den af Utskottet för Qfver-Commendants-Expeditionen tillstyrkte lönetillökning, hvilken Utskottet Den 2 Oclober f. in. 53 i första Betänkandet och senare Utlåtandet föreslagit till alldeles samma Belopp. Hans Excellence Herr Gref ven och Landt Marskalken framslälde derefter följande voteringsproposition; Den, som bifaller den af StatsUtskottet i Femte punkten tillstyrkte Löne til rökning för ÖfverCommendants-Expeditionen, utgörande tillsammans 978 R:dr 36 sk. Banco, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses den af StatsUtskot tet tillstyrkte berörde Lönetillökning haf va blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen. Hvilken voteringsproposition afRidderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan tre qvart till 11 f. m. och slutades klockan tre qvart till 12 f. m., hvarvid, sedan en voterings-* sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne befunnos hafva utfallit, som följer: Ja — g8. Nej — 8o. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit 54 Den i O c to ber f. m. uppläst, Hans Excellence Herr Grefven oell LandtMarskalken förklarade, att den af StatsUlskottet för ÖfverCommendantsExpeditionen tillstyrkte ofvauberörde lönetillökning således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Då motionärernes förslag endast synas grunda sig på serskilda fall, der fastighetsvärderingen förmenas vara för högt uppdrifven, kan Utskottet deraf icke hemta anledning att föreslå nedsättning i beloppet eller afskaffande af den så kallade minimi-tarilFen för vissa Län; och får derföre vördsamt hemställa, att Matts Perssons och Ephraim Larssons ofvannämnde motioner måtte lemnäs utan afseende. Såsom utlåtande öfver den af Herr von Hejne, Georg, hos Högloft. Ri dderskapet och Adeln, derom väckta motion, att, då föreskrifterna i Beviilnings-Siadgan om den vägledning, taxeringsman, vid bestämmande af fastighetsvärden, kunna och böra hemta af de i orten gångbara pris, äfvensom af sisla köpesumman, äro olämpliga och missledande, hela Q\ § och den del af 66 som derpå har afseende, måtte ur den nya Bevillnings-föroidningen uteslutas, får Utskottet, jemte anmälan, alt 64 § icke finnes upptagen i Utskottets förslag, hänvisa till den förändrade redaction i ofvanberörde hänseende, som 68 § i samma förslag innehåller. Af Petter Claesson från Elfsborgs Län har, inom Hedervärda Bondeståndet, (råga blifvit väckt om ändring af 106 och 107 §§ i Bevillningsforordningen, sorn stadga skyldighet för husbonde att jemväl häfta för dess landtbönders, torpares och andre arbetares kronoutskylder, hvilket motionären anser vara obilligt, utom hvad landtbönder beträffar; äfvensom motionären yrkat, att en torpare, när han fyllt 60 år, bör från kronoskatter vara fri; hvarmed Henric Hansson och Johannes Pettersson från samma Län, samt Petter Mårtensson från Jönköpings Län sig förenat. Utskottel har, i anledning af förenämnde motion, ansett sig endast böia hänvisa till den förändrade redaction, i afseende på husbondes ifrågasatte ansvarighet, som Utskottets förslag i 138 § innehåller; äfvensom till 1 Art. i §, utvisande, vid hvad ålder personliga skyddsafgiften upphör att utgå.
R:dr 42 sk. och det andra, för korsvirks-byggnad, till 4^,226 R:dr 3o sk., af hvilka förslag Collegiurn till Nådigt gillande anmält det förstnämnde; äfvensom Collegium afgifvit serskildt förslag till iståndsättande af Statens i Landskrona redan egande hus för en kostnads-summa al R:dr 2,38o: 14. — för Helsingborg; kostnadsförslag till uppförande af ett ridhus af korsvirke med papperstak 4>I00: till gamla ridhusets inredande till stall .. 624: 18. 3. samt till Södra Stall-lungans höjande i,o44: 42- — tillsammans 5,769: 12. 3. hvarjemte af insända handlingar upplystes, att Kronans hus i Engelholm, som blifvit värderade lill 2,470 R:dr 3a sk., icke voro af beskaffenhet att med fördel kunna nedtagas och till annan ort förflyttas. Detta underdåniga betänkande, deröfver General-Befälhafvaren uti irsta Militär-Districtet sig yttrat, hvarefter ej mindre Chefen för Ingenieur-Corpsen sig utlåtit, än äfven Krigs-Collegium med ytterligare utåtande i ämnet den 16 Mars 1843 inkommit, hade hitintills icke i sin helhet till Nådig pröfning företagits. Dock hade under tiden å Staterna för KrigsCollegii Fortifications-Afdelning för åren 1843 och 1844 blifvit i Nåder anvisade: till reparation af Casernerne i Landskrona omkring 1,000 R:dr, till nya ridhuset i Helsingborg 4.100 R:dr, och till gamla ridhusets derstädes inredning till stall 624 R:dr, hvarförutan gamla stallen i Helsingborg undergått någon reparation, så att, under förutsättning, att de gamla bristfälligheterne derå samt å Kronans hus i Landskrona skola efter hand kunna med de årligen till Fortifications-Afdelningens disposition stälda Statsanslag afhjelpas, nu endast skulle erfordras serskildt anslag med 50,767 R:dr 4a sk. till stall och ridhus i Landskrona.
Det &amp; r den barvarande kretsen af fareningen Svenska folkskolans vai~ncr, som tagit initiativet hartill, Ldtaarinlza Or Zikc~tdkd oned karave vid sökande af folkskolel&amp;- rarcbefattning. DerpA har man nu erballit ett prejudikat. P&amp; förslag till en lararebefattning vid flyttande folkskola inom Ragunda fdrsamling i. Jemtiand uppforde skolr8det tre ma.nliga sökande. Lararinnorna Agnes Göransson i Nalden och Katarina Jonsson i Anundsjö, Iivilka afven anmiilt sig som sökande till platsen, anförde hvar för sig klagomil hos domkapitlet deröfver a t t de icke crhBllit ftlrslagsrum. Genom utslag fann domkapitlet, enligt hvad Svensk Lilraretidning uppgifver, skaligt, med godkannande af besvaren, ogilla det upprattade förslaget och det derph grundade folliskolelararevalet samt föreskrifva att skolrtldet skulle uppratta nytt förslag med iakttagande af Katarina Jonssons och Agnes Göranssons ratt och derefter i laga ordning: IAta anstalla nytt val. atskilliga församlingsbor ö-erklagade detta utslag, men K. M: t har den 25 sistlidne april förklarat skal ej vara anförda, som kunna verka andring i domkapitlets beslut. Tekniska skolan i stockhoim har haft sin sedvanliga Brsutst~llning med vidlyftig, i Atta stora salat framsttlld uppvisning af ritningar, modelleringsarbeten i lera, gips och vax, dekorationsm6lningar ' och tillampningsiimnen för traskulptur, triiskiirning, konstsömnad, porslinsrniilning samt gravyr i metall och ciseleringsarbeten.
Trot. tS-jo ceh i$4i. 4 Sami. a Afd. 4a.-eira Haft. i 2 Staissamt Allm. Besv.- och Ekon.-UIskollens UtlåtandeN.o 196. Ank. till Exp. Utsk. d. 12 Maj .841, kl. 1 e. m. Utlåtande , i anledning af erhållen åter remiss utaf Utlåtandet JS:o tyg, afgifvet, i anledning af Kongl. Magis JSådiga Proposition, angående åtgärder till behof vandes undsättning i missväxtår. Utlåtandet N:o 179 har blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, men deremot, till följd al gjorda anmärkningar, återremitterats af Piidderskapet och Adeln samt Presle-Slåndet, Såsom skäl för återremissen har hos Ridderskapet och Adeln blifvit hufvudsakligen anfördi: att den summa af 100,000 R:dr, som Utskotten tillstyrkt att af Rikets Ständer såsom Spanmåls-creditiv å Riksgälds-Contoret anvisas, vore, i händelse af inträffande nöd, alldeles otillräcklig för det dermed afsedda ändamål, hvarföre äfven föreslagits, att densamma måtte höjas till 400>000 fhdr; och har sådant ansetts desto nödvändigare, som de öfrige af Utskotten föreslagna och beräknade tillgångarne för ifrågavarande ändamål förmodades icke kunna vara alt påräkna förr än efter den tid, då de behöfdes, hvilket kunde finnas deraf, att behållningen å i83o års Spanmåls-creditiv ännu icke influtit, samt att tullintägten för under ett år inkommande spanmål icke blefve att tillgå förr än påföljande året, eller åtminstone aldrig förr än efter den tid, då spanmålen redan bordt vara uppköpt. Härförulan har det blifvit anmärkt, att i Utskottens Utlåtande icke skall finnas i nog bestämda ordalag uttryckt, huruvida de behållningar, som förefinnas på det äldre Spanmåls-credilivet, må af Kongl. Maj:t användas under den kommande tiden.
Det ligger för mig klart, alt om ej 70,000 R:dr på öfverskotten finnas, så för man inskränka behofvet till den summa som finnes. Huru någon oreda af detta beslut skall uppkomma kan jag ej begripa; denna föreställning hörer lill sådane dunstbilder, som väl ofta bär framkastas, t men som icke bör kunna förvilla någon. Lika med BorgareStåndet yrkar jag afslag å ifrågavarande memorial. Herr von Hartmansdorff': På det jag ej oftare må fela uti begreppet 0111 Herr Crusenstolpes proposition, anhåller jag, att den måtte blifva uppläst, och att jag sedermera måtte återfå ordet. Den af Herr Crusenstolpe yrkade proposition upplästes; hvarefter Herr von Hartmansdorff' fortfor: Om Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att antaga Herr Crusenstolpes Den 8 Mars f. ra. förslag, så skulle följden lika säkert blifva, att materielen blefve lidande örn öfverskotten ej räckte till, sorn om man antoge Utskottets Memorial, ty först skall man erinra sig, att af öfverskotten skola utgå vida större summor än den nu ifrågavarande, och sedan, att Betänkandet,N:o 38^, som Herr Crusenstolpe åberopat, lyder så bär: att, derest någon brist tillfälligtvis skulle uppkomma uti det påräknade beloppet af de till StatsVerket eller Riks gälds Cantor et ansi agne inkomster oell tillgångar, hvilket ej af öfverskott eller andra för handen varande medel betäckes, RiksgäldsContoret må, på sätt äfven tillförene öfligt varit, anskaffa skilnaden genom lån, dock under förbehåll, att dessa i mohn af blifvande * tillgångar återbetalas, och att de i det hela icke få öfverstiga hvad som till de bestämda anslagens, samt de beviljade och begagnade lånens eller creditivens fyllande erfordras, Men nu är förhållandet, såsom jag förut anmärkt, att det är blott så vida öfverskotten dertill lemna tillgång, som delta anslag skall utgå.
St:r hafva, i afs:de å behofvet att närmare reglera Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden och att för sådant ändamål anställa revision af förenings-fördraget de båda rikena emellan, åtskilliga framställningar blifvit gjorda, hvilka synas vara af sådan vigt, att de påkalla den största upmärksamhet. Till stöd för dessa framställningar har hufvudsakligen blifvit anmärkt, att den förening, som år 1814 verkställdes emellan Sverige och Norige, icke i verkligheten medfört de fördelar, som med densamma voro åsyftade. Genom denna förening afsåg mati å Sveriges sida och hoppades på ett sådant närmande de båda folken emellan, som har sin rot i ömsesidigt förtroende, hvilket man tänkte sig lättast och bäst kunna tillvägabringas derigenom, att allt tvång emot Noriges folk, som vore det mindre talrika, afliigsnades och att såmedelst den obestridliga fördelen för båda folken af en innerligare förbindelse med hvarandra Hnge tillfälle att småningom mer och mer tillvinna sig erkännande, utan att, genom åsidosättande af någotdera folkets anspråk, närmandet dem emellan förhindrades. A Noriges sida syntes deremot föreningen hafva så blifvit upfattad, att den skulle hafva mindre till syltemål att befordra något slags gemenskap emellan folken, än att vara en per sonal-förening i den gemensamma Konungens person, så att för Norige icke gjordes behof af något sådant de begge folkens närmande till hvarandra, som Sverige städse både önskat och sökt att tillvägabringa, hvilken Norrmännens åsigt om föreningen också finnes uttryckt derigenom, att det sednast församlade Storthinget afslagit E. K. M:s af R. St:r antagna Nåd. Propos:r derom, att laga kraftegande domar och utslag i det ena af de förenade rikena skulle lå exekutif kraft uti gods jemväl i det andra, samt om reglering af handelsförhållandena de båda rikena emellan, oaktadt, efter R.