Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och föll BenJamins barnas slägtes lott efter deras ätter, och vardt deras lotts gränsa emellan Juda barn och Josephs barn. Och deras gränsa var på sidone norrut ifrå Jordan, och går uppåt utmed Jericho på norra sidone, och kommer upp på berget vesterut; och utgången är vid den öknen BethAven; Och går dädan intill Lus, utmed sidone på Lus söderut, det är BethEl; och går nederåt intill AtharothAdar vid berget, som ligger sunnan vid det nedra BethHoron; Och går neder, och böjer sig omkring till vestra sidona söderut ifrå berget, som ligger för BethHoron söderut; och går ut vid KiriathBaal, det är KiriathJearim, Juda barnas stad. Detta är nu den sidan vesterut. Men den sidan söderut är ifrå KiriathJearim, och går ut emot vester, och kommer ut till vattubrunnen Nephtoah: Och går neder vid ändan på berget, som ligger för Hinnoms sons dal, den der ligger i Naphaims dal norrut, och går neder genom Hinnoms dal på de Jebuseers sido, sunnantill, och kommer neder vid den brunnen Rogel; Och drager sig ifrå nordan, och kommer ut till EnSemes, och kommer ut till de högar, som ligga uppe emot Adummim, och kommer ned till Bohens sten, Rubens sons; Och går utmed sidone vid slättmarkena, som ligger norrut, och kommer neder på slättmarkena; Och drager utmed den sidone vid BethHogla, som ligger norrut, och änden deraf vid salthafsens tungo norrut, inpå Jordans södra ända. Detta är nu den södra gränsan. Men till den östra sidan skall Jordan vara änden. Detta är nu BenJamins arfvedel i deras gränsor allt omkring, i deras ätter. Men städerna BenJamins barnas slägters, ibland deras ätter, äro desse: Jericho, BethHogla, EmekKeziz, BethAraba, Zemaraim, BethEl, Avim, Para, Ophra, CepharAmmonai, Ophni, Gaba.
Utgifter: Balans till påföljande, året: Den stuteriet tillhörande fasta egendom har, enligt afgifna spanmålsoch fourage-räkningar, afkastat, dels i arrenden och dels genom eget bruk: år A848. år fl$4». — Halm „ 23,156. — 19,636. — Värdet härå är icke i redogörelserna synligt. Af räkenskaperna inhemtas följande förhållande med de vid detta stuteri befintliga kreatur: — 159 — Hingstar Ston Vallack Summa Oxar Tjur år i$4S. år 184». Behållning från förra året. Tillkomst. Afgång. Behållning vid årets slut. Behållning från förra året. Tillkomst. De räkenskaperna följaktiga särskilda räkningar öfver stuteripersonalens pensionsfonder utvisa en behållning vid 1849 års slut: å fonden för stuteriets tjenstemän samt, deras enkor och barn af 15,671: 47. 9. å dito för stuteriets stallbetjenter samt deras* dito dito af 351: 9. 4. Revisorerne hafva vid dessa räkenskaper icke funnit något att erinra. Ottenby stuteri. Räkenskaperna, sorn äro uti Kongl. Kammarrätten för båda aren granskade nied anmärkningar, utvisa: »ebet. ar 4848. år fl $49. Balans från föregående äret: Vpipbörd: Föloch betäcknings-afgifter 416: 413: 16. Balans till påföljande året: Credit. Balans från föregående året: Utgifter : Aflöning och arfvoden Reseoch traktamentspenningar — - Hingstars underhåll och transport Balans till påföljande året: Af särskilt upprättade räkningar inhemtas, att den stuteriet tillhörande fasta egendom lemnat i afkastning: ar Hvete - Råg — - Korn Hafre... Arter Vicker Potates : Kålrötter Rofvor Ull Hö Halm t Balkar ? Famnar | Lass Värdet härå är ej i räkningarne upptaget. Räkenskaperna innehalla följande uppgifter fintliga kreatur: år 1848. Moderston Unghästar Föl under Vallaekar I ar Behållning Tillkomst.
1 fråga om formen för de intyg, hvarmed dansk handling skall vara försedd, för att kunna i Sverige bringas till verkställighet, har likaledes någon afvikelse från de Svenske och Norske Kommitterades förslag egt rum, hufvudsakligen föranledd af den omständighet, alt en eller annan dansk domstol förekommer under sådan benämning, att en med danska förhållanden obekant under-exekutor kunde stadna i ovisshet om det honom derifrån förevisade beslut vore från en domstol utgånget, såsom exempel hvarpå må anföras Gjseldscommissionen i Köpenhamn, hvilken derstädes afdömer alla skuldfordringsmål, då beloppet ej öfverstiger en viss summa. En väsendtligare olikhet förefinnes likväl uti det i danska lagförslaget intagna ovilkorliga stadgandet, att svenska domar äro, i afseende å »foraeldelse», underkastade desamma reglor, som domar, afsagda i Danmark. Härigenom kommer exekutiva kraften för svensk dom alt i Danmark upphöra ett år och sex veckor från den dag, domen meddelades, med mindre densamma vederbörligen förnyas, hvaremot, enligt Svensk-Norska förslaget, tiden för exekutiva kraftens upphörande borde räknas först från den dag domen vunnit laga kraft. För detta undantags-stadgande, hvarmedelst 12 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition
Sgr 1 Kompani-chef å 300 R:dr pr år 3 dito dito dito 34,510 34,310 500 900 45 675 1,752 54,750 K. Brefv. d. 1 Fehr. 1853 4,197: 50. 24 l:a klassens Matrosers ena300 900 45 675 deraf portionsvärdet, ä 25 öre per man om dagen, utgör 56,500 R:dr, som böra handa allöning användes enl. utgå af ett särskildt anslag. samma Nåd. Bref lill löne300 förbättring åt 15 dito dito dito 40 Matroser, tillökning för tjenstgöring så- som Under-Oflicers-Korporaler, ä 12 öre dagligen, eller för år Värdet af en portion in natura, förslagsvis beräknadt lill 25 öre om dagen per man, utgörande för 600 man (varande sislberörda belopp Nåd. föreslaget att utgå af ett särskildt, nytt förslags-anslag för malhållningen.) 1 Kompani-chef arfvode Öfver-Konstaplar 48. Tillökningen blifver således 26,248 R:dr 75 öre. Hur lill Stals-Ulskollels Utlåtande As 72. Tab. M:o §. Kanonier-Korpsen. Nuvarande Stat. Kongl. Stats-Utskottet föres 1 å r. Spanmål in Gage. Arfvode. Summa. Gage. Arfvode. Summa. Gage och natura. arfvoden. T:r. R:dr. ö. K:dr. 0. R:dr. ö. R:dr. ö. R:dr. R:dr. ö. R:dr. Ö. 3 1 Kanonier, lön och underhåll för 9 månader, å 37 öre dagligen 103: 12. | / 1 Kanonier, å 25 öre om dagen, | i eller för år 91: 25.
Bland restantier balanseras i Stockholms läns landsbok, under titel observationsmedel, ett belopp af 171 R.dr 26 sk. 3 rst., bestående af statsmedel 101 R:dr 7 sk. 10 rst., af riksgäldsmedel 69 R:dr o3 sk. 5 rst., och af kurhusmedel 33 sk.; varande dessa rester, enligt anteckning i landsboken, “beroende på afgörande af de hos Kongl. Kammarrätten anförda besvär öfver Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes resolution den 8 “November 1833, hvarigenom Kronofogden i Svartlösa fögderi Mageiii sterbhusdelegare blifvit ålagde att gälda det belopp af Landskontorets observationsmedel, som ej lagligen kan afkortas.“ Revisorerne anse angeläget, att skyndsamma åtgärder vidtagas för dylika äldre posters utredning och^ slutliga behandling, så att ett längre balanserande deraf i räkenskaperna ma undvikas. Dock böra Revisorerne härvid icke lemna oanmäldt, att Kongl. Maj.t ''edan, uti nådigt bref af den 19 Oktober nästlidet år, jemte fastställande af nytt formulär för landsboken, förklarat det åligga vederbörande att åt dylika äldre balanser egna den utredning och handläggning, hvarigenom desamma mätte blifva till slut befordrade. Norrbottens läns arbetshusfond.
På Borgare-Ståndets vägnar H. Sch ivari, h. t. Talman. På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindhlom, n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. Uppläst den li Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Genom Nådig Proposition af den 19 sisth April, har Eders Kongl. Maj:t i Nåder täckts föreslå , att Vermlands Län skulle skiljas från Götha Hof - Bätts och underläggas Svea HofBätts Jurisdiction; samt derjemte att ett antal af fem Hof-BättSrLedamöter må anses tillräckligt för pröfningen, äfven af de vigtigaré mål. Biksens Ständer hafva funnit de skäl Eders Kongl. Maj:t till dessa yrkanden i Nåder täckts anföra så klara och fullständiga, att de ej tvekat till alla Den 11 Juli. loll alla delar deri instämma; i följe hvaraf Riksens Ständer beslutit, att en sådan förändring i g §. 25 Cap. Rättegångs-Ealken må antagas, hvarigenom den kornmer att erhålla följande lydelse: ”1 de saker, som genom Laga Vad gå till ,5Svea Hof-Rätt från Lagmans-Rätt i Upland, ”Södermanland, Vestmanland, Kopparbergs Län, ”Nerike och Gestrikland, ingifve Käranden sin ”inlaga klockan tolf å den fyrationde dagen, den ”oräknad, då Lagmans-Domen föll, eller hafva ”sitt Vad förlorat: från Lagmans-Rätt i Verm”land; Helsingland, Jemtland, Herjedalen, Medelpad, Ångermanland och Vesterbotten, på den sextionde dagen: ifrån Lagmans-Rätt på ”Gottland, på den nittionde dagen; I Götha Hof, ’Rätt: från Ijagmans-Rätt i Östergöthland, Cal”mare Län, Småland, Skaraborgsoch Elfsborgs ^Län, å den fyrationde dagen; från Lagmans”Rätt i Skåne , Halland och Blekinge, Hahl-och ”Bohus-Län, på sextionde dagen.” etc. likaledes, kommer sista Momentet af 23 Cap. 1 §•
I denna form var landtmannapartiet en skapelse med stor och vacker framtid, en skapelse som trots den oppositionella ställning, den genast intog till den dåvarande ministéren, bort vara för dess främste man en hugnerik företeelse, då det framkallade ett välgrundadt hopp om, att det verk, han skapat, var ett godt och välsignelsebringande verk. Men det befans snart, att de element, hvaraf partiet bestod, i allt för vidsträckt mån hade tagit intryck af sin verksamhet inom det materiella området. Detta må dock icke så forstås, att vi i någon mån förneka den stora och prisvärda frikostighét, som landtmannapartiet visat för bildningens befrämjande. Stora äro de anslag, som partiet städse beviljat undervisningsväsendet och med lifligt intresse har det omhuldat detsamma. Det är således icke någon försummelse i detta afseende vi kunna lägga det mäktiga partiet till last. Hvad som deremot är det minst tilltalande i afseende å detta parti, är den exklusivitet, hvarmed detsamma drifvit de materiella, partiet och dess kommittenter till godo kommande, intressenas politik. Det är klasspolitiken, som genom partiet fått drifva sitt spel, eller, som en framstående politisk författare så sant sagt, » det är ingenting annat än det gamla bondeståndet, som i detta ögonblick kommit igen, fullt så starkt som någonsin förr i känslan af gemensamma intressen, men starkare än någonsin förr i känslan af makt och derför också djerft som aldrig förut i sina anspråk och yrkanden » .1 Det är denna exklusivitet, som i grund och botten för 1 Hans Forssell, uppsatsen: » Den andre oktober 1871 » i Studier och Kritiker sid. 232,ändrat partiets sammansättning och karakter. De bästa •element, som i begynnelsen ingingo såsom modererande och färggifvande, hafva så småningom funnit sig föranlåtna att draga sig tillbaka, lemnande fältet åt ett rustikalt nio-mannaråd. Regeringens 1871 framlagda härordningsförslag förorsakade en reformerande eruption inom partiet, och det förr högst manstarka partiet räknade i den slutliga bataljen endast 106 anhängare, under det att regeringens förslag £gde för sig 79 af kammarens ledamöter.
Men må man icke heller förlika sig med förslaget på den grund, att en till namnet kristen person, som utöfvar valrätt, kan vara lika främmande för kristendomen och våra kyrkliga förhållanden som en jude; ty då fråga är om lagstiftning och kyrka i yttre mening, så torde missbruk och affall, om än aldrig så allmänt, dock icke få förutsättas såsom det normala förhållandet, utan måste lagstiftaren tvertom antaga, att hvar och en äfven i öfvertygelsen hyllar den religionsbekännelse, som han tillhör; och ur denna synpunkt måste ock detta förslag vara principvidrigt. Må då staten torr helt öppet proklamera religiös indifferentism, om den anser för bindelsen med kyrkan vara för sitt ändamål hinderlig; och om och när de liberala idéerna dragit detta straff öfver vårt samhälle, då först vore det tid att låta judar och hedningar, uti med de kristna samfälda val, utse riksdagsmän; men så länge ett sådant förhållande icke inträdt, så är ock det nu förevarande grundlagsförslaget åtminstone för mig oantagligt. Det märkvärdiga folk, som blifvit bestämdt att kanske ännu under en lång tid vara förströdda främlingar bland andra nationer, för att en gång återföras till deras rätta fädernesland, detta folk bör, oaktadt en skiljaktighet af den mest omätliga betydelse, bemötas med all den aktning och välvilja, samt lemnäs ali den frihet, som för dem erfordras, för att inom alla lofliga näringsgrenar kunna försörja sig och idka gagnelig verksamhet bland sig sjelfva och andra, och Sverige, om ock länge nästan allt för försigtigt, har på sednare tiden icke brustit uti denna sin pligt mot de Mosaiske trosbekännarne, då rättighet till fastighets besittning såväl å landet som i stad blifvit dem beviljad. Men allt närmare införlifvande är lika litet uti deras som uti vårt intresse, då omöjligen någon jude, som i öfvertygelsen hyllar sin religion, kan önska något sådant; och aldraminst böra vi genom den ifrågasatta valrätten lemna dem ett, om också blott indirekt inflytande på lagstiftningen för den kyrka, hvars hufvud och grundval af dem förkastats. Af anförda skäl får jag vördsamt yrka afslag på nu föredragne punkt. Frih. Gederström, Rudolf:
Ben 19 Julii e. m. 9 §■ RiddarhusSecreteraren ISvarar mot 10 $. ligger, att emottaga och granska alla till Introductioner hörande prestanda, så ock jemföra Vapenplåten med Sköldebrefvet, innan Introduetionsansökningen hos Di* rectionen anmäles. ro $. De anordningar som a£ Svarar mot 11 Directionen på Cassan utfärdas contrasigneras af Riddare husSecreteraren. Riddarhus Kärner erar en, 11 §• RiddarhusKamereraren å- Svarar mot 13 §. ligger, att emottaga och behörigen förvara alla till Cassorne inflytande medel, samt begagna det uti Riddarhuset för honom bestämda arbetsrum, så för aig sorn till förvarande aF de dess tjenst tillhörande Handlingar. Pantkistorne böra insättas uti något säkert hvalf å Riddar - Men 19 Juhl e. nu huset, försedt med behörigt dernstängsel. I enlighet med Directionens anordningar , besörjec • han utgifterne, samt desamma enligt fastställda formulairer bokförer; så ock ansvarar med ersättningsskyldighet för alla de utgifter, hvilka ej enligt föreskrift äro verificerade. 1* §• DS Contante medel till Svarar mot I4§. Directionen insändas, ställe sig Kamereraren till noga efterlefnad hvad i Arbetsordningens 5 §. stadgadt är. »3 §• Riddarhus-Kamereraren Svarar mot 15 bestrider Revisionen af inkommande Capitations och andre Redogörelser, samt ansvarar för alla Cassahandlingars ordenteliga registrerande , förvarande samt inbindning. 4o6 Den 19 Julii. e. m, 14 §. Hufvudböckerne böra årSvarar mot i6§. ligen innan den sista Februarii vara afslutade och inlemnade till Directionen, att revideras enligt ArbetsOrdningens 16 § 15 §. Vid medlet af Januarii Svarar moti7§. månad hvarje år skall Kamereraren till Directionen aflemna förteckning på de Dibitorer, hvilka uteblifvitmed den Räntebetalning, som till nämnde tid bordt inflyta.
Ex. för R. o. Ad. till justering föredraga den del af skrifvelseförslaget, som innefattade 56 §, och då denna justering skett, kommc Ridd.secret. att derom göra anteckning på löparen, hvilken i sådant skick skulle afgå till de öfriga Stånden; förmodande H. Ex., alt dä en sådan ordning blefve iakttagen, det icke kunde befaras, all någon felaktighet i skrifvelseförslaget skulle inflyta. Uppå härefter framställd propos., blef Exp.Ulsk:s mern. N:o 6 af R. o. Ad. bifallet. Öppnades Hrr Electorers listor till val af en ledamot i Bevilln. - och en ledamot i Ridd.Utsk.; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Bevillnings-Utskotlel: efter N:o 1226, Hr Gripenstedt, Johan August, N:o 2301). Hr af Dalström, Guslaf Jacob, Riddarhus-Utskottet: efter N:o 687, Hr von Post, Stafs, N:o 1442. Hr Ekfelt, Fullm. Gr. von Rosen, Reinbold. Öppnades jemväl Hrr Electorers listor till val af suppleanter, Den 17 October f. m. 149 ali uli nedannämnda Utsk. inträda under permitterade ledamöters frånvaro; och befunnos dertill hafva blifvit ulsedde i Bevillnings-Utskottet: under den Utskottets ledamot N:o 478, Hr Printzenkjöld, Carl, beviljade 3:ne veckors ledighet, från den 12 dennes; N:o 833. Hr Werdenhoff, Fullm.
Man har sagt, att den alltför höga beskattningen kan hjelpas genom förmedling; men jag tror, att den lindring, som derigenom kunde vinnas, blefve otillräcklig, och mångenstädes torde förmedling redan hafva för sig gått, utan att medföra tillfredsställande resultat. Man säger ufven, att en sådan höga räntor åsatt fastighet kostar vida mindre än andra lägenheter, och således bättre kunna åtkommas, samt bereda jordbrukaren tillfälle att blifva sin egen. Det må vara; men om någon fördel deraf härflyter, blifva olägenheterna så mycket större, ty skatterna kunna möjligen blifva så svåra, att ägaren, vid minsta motgång, äfventyrar att gå från hus och hem. Om nu den nedsatta comite'en, äfvensom de väckta motionerna, åsyfta en rättelse i fördelningen af skatterna; så synes mig orätt, att genom alla möjliga svårigheters framställande motverka ett så godt ändamål; och jag skulle tro, att man hellre borde vara omtänksam att åter få denna comité' i verksamhet, som så länge sedan tycks hafva upphört att fortsätta det arbete den börjat, enl. Konungs och Ständers gemensamma önskan. Jag vill icke vidare upptaga R. o. Ad:s tid med en discussion, som redan varit nog vidlyftig. Det är blott ett enda uttryck jag fäster mig vid, och vill besvara, nemi. vadet till äran. Jag tror, att vi icke kunna vädja till äran, utan att äfven vädja till Svenska folkets bästa. Frih. Cederström, Anders! En värd ledamot har slutat sitt anförande i nu afhandlade ämne med hemställan om hvad man skulle säga, ifall K. M., i motsatt förhållande till Gr. Anckarsvärds förslag, till R. St. skulle göra framställning om något bidrag, med det tillägg, att om detsamma ej beviljades, domaremakten skulle upphöra atL utöfva rättvisa i landet, krigsmakten ej användas mot Rikets fiender o. s. v. Det är emot detta i anförandet ifrågasatta tillägg jag begärt ordet.
Rakel har hört af sin fader, att Karmides är en slösare; hon har sett honom många gånger ej blott på vägen till synagogan, utan ock i sin faders hus, dit han kommit för att låna penningar. Rakel är förtjust öfver hans slöseri, som gör honom tusenfaldigt älskligare i hennes ögon. Hon är van att se hvarje litet mynt vändt två gånger, hör dagligen ända till ledsnad upprepas Syraks tänkespråk om sparsamheten. Karmides, som leende strör omkring sig denna metall, hvilken de andra uppgräfva med sina fingrar ur modden, hvad månde denne Karmides vara, om icke ett ovanligt, ett öfvermenskligt väsen? Och hvad nu lärdomen beträffar, för hvilken Baruk och Ester så ytterligt vörda rabbi Jonas, så är ju Karmides ofantligt lärdare! Det har Karmides sjelf med ädel uppriktighet försäkrat henne. Skulle hon då icke tro det? Och fastän han är så utomordentligt lärd, så är han likväl glad, talar så fullkomligt begripliga, förtjusande saker och sjunger till lyran de mest sprittande visor. Skulle Rakel i något ögonblick förgäta Karmides, så finnes i Baruks hus en gammal tjenarinna, som gerna återför hennes tankar till detta föremål. Äfven hon, tjenarinnan, har sina skäl att beundra Karmides’ slöseri. Af det guld, han sår, har något äfven fallit i hennes hand, och till tacksamhet härför har hon åtagit sig att vara budbärarinnan och förmedlerskan emellan honom och Rakel. Det är en vink af henne, som förmått Rakel att i afton stanna hemma. Rakel har stigit upp på altanen af sin faders hus. Der är hennes älsklingsplats under så vackra aftnar som denna. Man har derifrån en vidsträckt utsigt öfver den östliga och norra delen af staden. Vesterut mötes deremot ögat af de närbelägna husens tak och murar, men emellan dessa skymta delar af den branta gatan, som från Skambonide leder ned till Kerameikos. Det är denna gata, som man vandrar till och från synagogan. En så uppmärksam utkik som Baruks gamla tjenarinna kan således se det vördnadsvärda paret, när det nalkas, och i tid underrätta sin unga herrskarinna derom.
Jag vill äfven gifva dig några varningar. Å ena sidan bör du icke alltid anse det simpla, barnsliga och enkla för så alldeles barnsligt och simpelt; minns, att en enda blick, tänkt såsom accompagnement åt de simpla orden, kan ge dem en helt annan betydelse, än en ytlig betraktare vill finna. Å en annan sida är du så god och antar det klara för klart, och gör ej det klara till mörkt derigenom, att du ständigt under den klara ytan vill finna förborgad en anspelning eller en djup och fin idé. Du som sjelf skrifver ett språk, hvilket är oändligen zirligt, oändligen "formskönt", torde kanske klandra den, som i allmänhet använder korta, stundom tvärhuggna, meningar och mycket punkter. Dock lär det vara din åsigt, att det språk man i allmänhet använder vid embetsverk, icke är lämpligt i romaner. Den juridiska stilen med dess participier, dess relativa pronominer och adverbier, dess oändligt många komman, dess långa, stela och skrufvade meningar med alla deras mellanmeningar, torde, hoppas jag, behaga dig föga. Begagnande mig af fördelen att vara den först angripande, har jag nu sökt bearbeta dig mig helt och hållet till favör. Men, oaktadt du är en mig rätt bevågen recensent, händer ändå helt säkert nu liksom vanligt, att, straxt du tagit pennan i hand och begifvit dig ut på dina kritiska upptäcktsresor, så blir du uppriktig och bitter, skarpsynt och elak. Det gör mig ondt om dig, att du skall vara så opartisk. Jag liknar just den fattige komedianten, hvilken på tillfrågan af Gil Blas, hvad han grubblade öfver, der han satt vid landsvägen svarade, att han sörjde öfver sin hustru. Är hon då otrogen emot dig? Nej, gunås så visst svarade komedianten olyckan vill, att hon är mig trogen. Kap. I. De båda grafvarne. Det var i April. Redan hade jorden bortkastat sitt vintertäcke, men ännu förkunnade ingen grönska, att det var vår. Löfträden voro nakna, marken gulgrå, luften kylig. Lärkorna, hvilka, troligen af kärlek till vår nord, alltid komma förtidigt, hade slutat sina sånger för dagen.
Föga mindre vanskligt är uppställandet af en allmän grundsats för jernvägar nes sträckning med hänseende på kortare eller längre väg emellan deras ändpunk ter. Afseendet på dessa ändpunkters trafik står merendels i strid med afseendet på mellantrafiken, och uppställer man ettdera af dessa förhållanden såsom det allena gällande, måste detta vid tillämpningen lida så stort intrång af den motsatta grundsatsen, att man kan med skäl göra hvilkendera af dessa grundsatser man vill till regel och till undanlag. Sannolikt måste man, här som i andra länder, öfvergifva försöket att utstaka så beskaffade allmänna grunder för jernvägars sträckning. En enda allmän grund sats synes vara att afse och har städse varit afsedd vid jernvägars anläggning. Den är i högsta grad enkel och för öfrigt gemensam för anläggandet af jernbanor och af hvarje annan väg, samt innebär endast, att vägen bör läggas der den behöfves, eller der trafiken erfordrar dess tillvaro. Trafiken å en jernbana är, som bekant, af tvenne slag: dels den rörelse som går mellan banans ändpunkter, dels den s. k. mellantrafiken, eller den som begagnar endast mindre delar af banan. Då man såsom ett hufvudsakligt skäl för vestra stambanans förläggande söder om Mälaren anfört, att den skulle blifva 3 % mil kortare än den norra, afser man egentligen trafiken emellan ändpunkterna, och man fäster så uteslutande vigt vid denna, att afseendet på mellantrafiken försvinner. Det må tillåtas att, eftersom den erfarenhet, man i jernvägssaker för närvarande eger hufvudsakligen är utländsk, anföra några exempel, huru man i likartade fall inom andra länder förfarit. När, i Österrike, jernbans-sträckningen mellan de tvenne hufvudstäderna Wien och Prag skulle bestämmas, lät regeringen, efter en föregående undersökning, trenne afdelningar ingeniörer granska icke mindre än sju olika sträckningar af banan, och tillika insamla de noggrannaste uppgifter om handelns gång och näringarnes beskaffenhet äfvensom rörande fördelar och olägenheter i militäriskt hänseende.