Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De sista orden syfta på Hans Olffsons tragedia. Vidare anmärker förf., att oaktadt af ”neoterecis” blott 3 akter anses behöfiiga, förf. dock följt poetens bud om 5463. Den här åberopade poeten är Horatius, hvilken, som bekant, i ”De Arte poetica” (v. 189, 190) föreskrifver den dramatiska fablens indelning i fem akter. Men strängt mönstergilla voro ännu icke den antika diktkonstens reglor, ty af våra svenska skådespelsförfattare hafva endast Rondeletius, Prytz och Brask hållit fast vid den Horatianska föreskriften. Mera betydande som dramatisk författare var en annan Linköpingsbo, Samuel Petri Brask. Han var född i Wreta församling d. 22 Maj 1613; fadren var kapelanen derstädes, Petrus Johannis, af samma gamla Östgöthaslägt som den bekante biskopen i Linköping, Hans Brask; modren hette Elsa Larsdotter. Han var ”af naturen ogement qvick” och visade tidigt anlag för studier, hvilka utbildades först i Wadstena skola, sedan i Linköpings gymnasium. Student i Upsala 1630, gjorde han sig der känd som lycklig poet, studerade teologi, filosofi, språk och vitterhet samt var anställd som informator i åtskilliga hus. År 1641 begaf han sig på utländska resor med tvenne sina elever, Carl och Otto Skeding, hvilka han under flera år handledt i Upsala. Han reste först till Amsterdam och derifrån till Leyden, der han qvardröjde i 15 månader och aflade lärdomsprof för Juris doktorsgraden. År 1642 begaf han sig till Frankrike, uppehöll sig någon tid i Paris, besökte Orleans, Blois, Tours och dröjde några månader i Saumur; 1643 fortsattes resan genom Nantes, Rochelle, Bourdeaux och Toulouse till Spanien. Från Barcelona for han sjöledes till Provence, besåg Marseille, reste genom Avignon till Geneve och derifrån öfver Lyon, Orleans och Saumur åter till Paris. Hemvägen tog han genom Holland och Tyskland och anlände lyckligt till Calmar d. 9 Febr. 1644.
Henschen uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 17), på det hvarje taxerings-komité måtte kunna fullgöra sitt nyssberörda åliggande inom behörig tid, alternativt föreslagit, det måtte antingen i 44 § Bevillnings-stadgan föreskrifvas, att taxerings-komité skall sammanträda före den 15 Juni hvarje år, eiler ock i § 8 al förevarande * författning bestämmas, att den deri omförmälda beräkning af kannetal icke behöfver ske före Juli månads utgång. Likaledes har Herr A. 11.
Dessa magasiner skada icke blott genom den höga ränta de taga för sina lån, utan ock fastmera, genom de tillfällen till skuldsättning, som lemnäs de fattiga; och den tillgång på säd, som skulle finnas i socken-magasinerna, finnes derstädes icke annorlunda än på papperet, d. v. s. de hafva visserligen sina fordringar, men till - Den 25 Januari c. m. 189 gångarne skola lagas af årets skörd. Ju lägre räntan sättes, dess mindre frestelse hafva magasins-intressenterne, att i god tid utlåna säden lill de fattige. Ur sådan synpunkt instämmer jag icke allenast i de anroårkmr Frih. Palmstjerna gjort, utan hemställer äfven om det icke vore skäl att afstå detta betänk. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Upfyllandet af den i Utsk:s förslag framställda begäran är för K. M. en konstitutionel omöjlighet, ty deruti innefattas, alt Konungen i ekonomisk väg skulle förändra en civil-lag, hvilket icke låter sig göra annorlunda, än genom beslut af Konung och Ständer gemensamt. Att Ständerne sålunda skulle till Konungen ingå med anhållan, alt Han måtte begå en grundlagsvidrighet, torde vara föga lämpligt, hvarföre äfven jag instämmer i den af Frih. Palmstjerna gjorda framställning. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Utan att på något sätt vilja frigöra mig från all andel i det felaktiga tillstyrkande, som afgifvits från det Ulsk. af hvilket jag är medlem, får jag dock förklara att målet blifvit beredt på en afdelning den jag icke tillhörer. Hvad saken beträffar, ber jag alt få uplysningsvis meddela hvad motionären i sin motion fullständigt utvecklat, att nemi. förslaget tillkommit på grund deraf, all K.
Direktionen fortfarande vidhåller sin under förra Riksdagen uttalade åsigt derom, att någon boningslägenhet inom Riddarhuset, hufvudsakligen med afseende å den eldfara, som derigenom torde uppkomma, icke lämpligen kan åt Vaktmästaren inredas, men att det är oundgängligen nödigt, att han eger en bostad å Riddarhusets tomt, hvaraf följde att, enligt Direktionens mening, åtminstone så stor del af gårdsplanen borde bebyggas, som erfordras för beredande af en sådan bostad, jemte för Riddarhuset nödiga uthuslägenheter, dels att, med afseende ej mindre derå, att uppförandet af tvenne större flyglar vinkelrätt emot Riddarhuset längs efter Riddarholmskarialen och Riddarhusgränden, skulle, jemte det att de komme att bortskymma en stor del af hufvudbyggnaden, betraktad från sjösidan, på dess utseende utöfva den menliga inverkan, att densamma till följd at flyglarnes närbelägenhet, storlek och höjd, komme att synas såsom af dem nedtryckt, än äfven å kostnaderne för ett sa stort och kostsamt byggnadsföretag, Direktionen alstyrkt de tvenne härom väckta förslag, dels att, hufvudsakligen i anseende dertill, att Riddarhuskassans financiella ställning ej medgåfve att den beröfvas all inkomst af gårdstomten, Direktionen ansett sig ej böra tillstyrka Ridderskapet och Adelns bifall till förslaget om platsens ordnande i enlighet med Intendenten Scholanders sednaste alternativ; och har slutligen, efter beräkning, att derest det af Slotts-Arkitekten Söderlund uppgjorda förslag antoges med en kostnad i ett för allt af 112,000 R:dr R:mt, deri inberäknadt utgiften för uppförande af jernstaket med port mellan paviljongerna ät sjösidan 4,000 R;dr, samt för gårdens planering och plantering 3,000 R;dr, de blifvande paviljongerna skulle kunna lemna tillfälle för uthyrning af 27 rum, med en hyresinkomst af 4,050 R:dr, jemte minst 450
KammarRättens befattning med Bevillnings-årenden och inråt. tande af en Riks-Pråfnings_ Comité gjorda anmärkningar♦ "Vid det af Utskottet, under den 7 sistl. Martii, afgifna, och den 3o:de i samma månad utaf Vällofl. Borgare-Ståndet bifallna Belänkande, N:o 12, angående dels Motioner af Herr Grefve Cronhjelm, Otto August, Herr Rothlieb, Axel, Herr Prosten Anjou och Herr Lindqvist, Pehr, om inskränkning i Kongl. Kammar-Rättens befattning med Bevillnings-ärenden, dels ock ett af Herr Grefve Spens, C. G., ingifvet Förslag lill inrättande af en Riks-pt öfningsComile, hafva, inom de trenne öfriga RiksStånden, förekommit anmärkningar, som Bilt. till R. St. Prot. 1828 och 182g. 5 S., 1 Afd. 3 B. 6:te Haft. 1 3 Bevillnings-Utskottets Utlåtande N o 35. förånledt frågans återremitterande, och hvilka, i Utskottets tanka, lämpligast kunna upptagas och besvaras, då de hänföras till följande tvänne Hufvud-Momenter * Hemligen i iio De som åsyfta* att, med upphörande af Kongl. Kammar-Rättens domsrätt i Bevillnings-mål, lagskipningen i dessa frågor måtte öfverlemnas till Rikets Ständers Fullmägtige och Justitia-Ombudsman* samt 2:0 De som afse antingen utvidgning 1 granskningsoch pröfnings-rätten inom Kongl, Kammar-Rätten, eller annan förändring uti de af Utskottet, i sådant hänse* ende, föreslagna hufvudgrunder, i.
Först en förklaring hvarför det blef så långt och en fråga om han tyckte illa derom. Så att min författarfåfänga känt sig sårad af att hans Fyris-recension varit så kort. Så en lång afhandling om Geijerstam. Att jag inte är fullt så förtjust i honom som Schéele tycks vara, men att jag anser Ensam i Stockholm vara ”det bästa Geijerstam ännu gifvit oss”.80 Om Lundegård sade jag: ”en riktig hederspojke, som, om allt går som det skall, snart går förbi Ernst Ahlgren. Det enda jag har emot den unge mannen är att han med afsigt slarfvar bort sin stil och använder en mängd vulgära ord, der de icke behöfvas. Skulle hans lilla studie mot förmodan ej lämpa sig för Fyris, så var god och återsänd den med det snaraste i sällskap med Akrobaten.” På qvällen sutto flickorna inne i gästrumsfönstret och beskådade folklifvet vid karusellen. Då kom handlande Möller flygande som ett yrväder: ”Men flickor, att ni inte skäms att sitta der! Ni kan väl begripa att alla menniskor som komma förbi ” Han var ond och indignerad, det hördes tydligt, hans ton var uppbragt. Men så fick han se mig och afbröt tvärt samt försökte slå allt bort i skämt.81 Han hade rätt. Det såg förskräckligt ut att hänga sig ut om fönstret, som de gjorde, och jag hade flera gånger tänkt att säga till dem, men fruktan att icke bli åtlydd hade afhållit mig. Hela scenen verkade utomordentligt pinsamt på mig. Jag var ur humör för hela qvällen. Flickorna ville att jag skulle gå med dem till kyrkogården, men jag ville inte. Det var ju marknadsdag och jag visste att torget vimlade af fulla karlar. Jag bad dem bedja Ida komma hit, om hon vågade sig. Christian var inte hemma och hade icke varit hemma till qvällsmat. Jag satte mig i trädgården på stora soffan och hade just kommit i ro med ”Lycko-Pers resa”.82 En svart sidenschalett om hufvudet. Då hörde jag steg på trädgårdsgången. Ha, gudar, hvad jag blef glad! Hvilken syn för mig – gamle, ensamme hypokonder – min lilla rara gumma och en marinblå sommarkostym.
Ad. är det Stånd, som inom sig sluter en ganska stor mängd af personer, som egnat sig åt krigareyrket och ibland dem Hr KrigsMinistern, hvilken är i tillfälle att söka göra regeringens åsigt om vårt försvarsväsende inom representationen gällande, kan jag för min del ej finna annat, än att det ej finnes någon till gemensam öfverläggning mera lämplig fråga än just några af de vigtigaste frågorna i 4:de och 5:te HufvudTitlarne. Dessa frågors verkliga allmänna vigt hoppas jag ej af någon underskattas, ty hvad är vigtigare för Svenska folkets representanter än frågan om Svenska jordens försvar? Frih. Cederström har förmenat, att R. o. Ad. genom att inbjuda MedStrn till öfverläggning om militära ämnen, skulle utsätta sig för misstanken, att vilja genom sin större sakkunskap imponera på dem. I min tanke är det ej farligt att utsätta sig för en dylik misstanke, ty jag anser det vara R. o. Ad:s ovilkorliga, af om - Den 1 April e. m. 5d tanka för fäderneslandets väl föreskrifna skyldighet, att söka imponera på MedSl:n genom förebringandet af verkliga skäl för de åsigter, R. o. Ad. förfäktar och söka göra desamma inom hela den Svenska Representationen gällande, när det galler sältet och medlen för fäderneslandets försvar, torde det vara ganska lofvärdt att vilja bibringa sin öfvertygelse derom till så många som möjligt af dem, som äga frågornas utgång i sina händer, och jag utsätter mig derföre gerna för den misstanke, som Frih. Cederström tyckes så mycket frukta. Gr. af Ugglas har påstått, att här icke kunde blifva fråga om det förslag jag framställt. Jag får härpå svara, att, med undantag af hvilande grundlagsändringsförslag, det ej, så vidt jag vet, finnes någon fråga, hvari ett Stånd ej äger rättighet att antaga ett föreslaget amendement. Samme värde ledamot har erinrat, att en af de utaf mig föreslagna hufvudfrågorna, nemi. befästningsfrågan, icke inom StatsUtsk. blifvit behandlad i sammanhang med 4:de HufvudTiteln.
I ett år 1787 skrifvet bref till Rosenstein, der han kallar sig ”en tjuguåtta års yngling, som redan kunnat vara skomakargesäll”, tillägger han: ”Natten omger mig; jag är rörd. Bemöda sig icke mer, min Nådige Herre, att tala för en olycklig. Redan ligger ett skepp segelfärdigt i Göteborg till Amerika. Der finnes ingen Akademi, der plattheter, genom intriger, af sjelfva Snillet vinna priset För sista (!) gången hjelp den, som i de Amerikanska Ödemarker aldrig upphör att välsigna sina välgörare och bedja godt för sina fiender”. Förmodligen ämnade han sig till de unga Nord-Amerikanska Stater, om hvilkas befrielse och befriare han sjungit i ”Året 1783”. På hösten samma år afreste han: och väl så till vida ej alldeles frivilligt, som han, enligt ett föregående bref till Rosenstein, der han äfven berättar sig hafva ”svultit i flera dar”, sväfvade i ständig fara att ”blifva inlogerad på Gillstugan”. Det var alltså egentligen björnar, som ”förföljde svanen”, och som, för det första, måste undflys. Öfver förändringen af resans mål gifver han sedan ingen annan förklaring, än denna i ett bref från Åbo, skrifvet i Juni 1788: ”Alla mina uträkningar äro felslagna; jag har efter sa lång tid ej hunnit längre, än till det i elände och fruktan suckande Finnland”. I ett annat bref, skrifvet i April 1789, der han underrättar Rosenstein om sin i Finnland ingångna äktenskaps-förbindelse, säger han: ”Min lycka var i Sverige gjord. Konungen visade sig ej Den mot mig, Han fordom varit. Jag ämnade mig med den ömmaste maka till Ryssland, att antingen med mina få talanger, eller ock med mina händer, förtjena bröd för henne och mig. Likasom Julias älskare hos Rousseau ville mista sitt fosterland och uppodla en främmande jord, för sin nya Heloisa. Vi gingo till altarets fot. Men kriget brast ut. Hvilka dunderslag! Hvilka förlorade hopp!”
Den, som hade beställt poemet och skulle afhämta det på utsatt dag, fann honom i ett aflångt rum, der i hvardera ändan stod ett bord, med en butelj och ett glas derofvanpå: mellan borden vandrade skalden oupphörligt fram och tillbaka, grät, författade, deklamerade med hög röst, och tog sig emellanåt en styrkedrick från det bord som stod honom närmast. Slikt flög bland Studenterne294 från mun till mun, och var för de flesta ett ännu kraftigare bevis, än sjelfva verserne, på hans poetiska kallelse. Mellertid, och ungefär ett år sedan Lidner disputerat pro Exercitio, var också Thorild anländ. Inskrifven vid Akademien den 27 September 1775 och i Göteborgska Nationen den 9 October samma år295, hade han genast vid dess första landskaps-sammanträde den 1 November anmält sig beredvillig, att vid det nästa åtaga sig skyldigheten af Respondens för Theser, dem Lidner, i egenskap af Præses, skulle utgifva. De bägge poeterne gjorde sin sak bra; och Curators protokoll för den 3 December 1775 innehåller, att ”Herrar Officiarii agerat sina partes med en utmärkt färdighet, så till Välborne Herr Inspectors, som hela Nationens nöje och fägnad”. – Af Lidners tolf Theser må följande anföras: Th. II. Orci judicare cunctos, extra ecclesiam Lutheranam, qui aurà vescuntur, non iniquum minus quam temerarium opinamur. Th. VII. πρoπαιδεύμασι seu litteris humanioribus vel ”belles lettres” Pedantismum Scholasticorum palmam praeripere, qui existimat, gemmas solis splendorem superare contendit. Th. Quin ars poëtica scientia sit, si late sumatur, quid vetat? Th. XII. In lacrymis etiam voluptas.
Bih. till R, St. Prot. i844> 7 Sami, 1 A/d, 27 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande j N:o 88. a) att den i nämnde Förordning bestämda tid af sex månader, hvarinom gäldenär hör klandra honom tillställd räkning öfver borgade varor, måtte förkortas till hälften eller tre månader; b) att den, som tillhandla»' sig varor partivis och dervid betingar sig längre eller kortare anstånd med betalningen, ovilkorligen bör meddela accept på en af säljaren utfärdad vexel, och att, om den sistnämnde underlåter taga sådan accept, lian då förlorar den i Handels-Balkens förenämnde Kapitel och §. bestämda rättighet alt tillgodonjuta ränta från förfallodagen, och derest fordringsbeloppet uppgår till 200 Riksdaler Banko, dessutom icke eger, förr än tre månader förflutit från nämnde dag, beloppet utsöka; c) att nyssomförmälda påföljd, eller förlust af rättigheten till ränta från förfä 1 lodagen, jemväl drabbar den säljare, som försummar att, enligt föreskriften i 1798 års Kongl. Förordning, vid hvarje års slut utskrifva räkning å borgade varor och densamma gäldenären tillställa; samt d) alt tillställd och godkänd eller oklandrad räkning å borgade varor medför samma betalningsförbindelse, som löpande förfallet skuldebref. Den förändring, som i förstnämnde punkt blifvit föreslagen i afseende på liden för klander af räkning å borgade varor, har Herr Arnberg jemväl påkallat uti det af honom ingifna memorial, under förmenande, att ordning och punktlighet i den större handelsrörelsen derigenom skulle befordras. Hvad nu först angår detta motionärernes gemensamma yrkande; så bör i betraktande tagas, att då i allmänhet fördringsegare sjelf måste påkalla domarens pröfning af en framställd fordrans giltighet, derest den kräfde icke skulle densamma medgifva, så kan varu-utborgare, jemlikt ofvanberörde Kongl. Förordning, medelst en i laga ordning tillställd räkning, hvälfva omförmälda skyldighet från sig på den uppgifne gäldenären.
Den för Vaktmästaren och Vaktkarlarna vid Smedjegärdshäktel, enligt Eders Kongl, jftlajtts Nådiga Bref af den 28 Juli 1813, beviljade Röne-tillökning, sorn nu utgår af extra Utgifts-medlen, äfvensom den Fånge Vaktbetjeningen vid Kronofängelset i Linköping af Eders Kgl. Maj:t uti Nådigt Bref af den g Mars 1814, till utgående af besparingarna på andra Hufvudt i teln, i Nåder tillagde Eone förbättring, till likhets vinnande i Löne-vtlkoren med sina vederlikar vid andra Kronohäktet!, lärer äfven böra föras på Stat. och i sådant ändamål hos Rikets Ständer anmälas. Vid Tredje Hufvud Titeln/ De uppå denna Hufvud-titel tillkomne för-' ändringar, sedan 1812 års Riksdag, bestå dels i sådana af Eders Kongl Majit Nådigst beviljade Löne tillökningar vid Varfvade Arméen och Flottorna, söm åro en följd af Rikets Ständers då vidtagna beslut, dels af sådana förändringar och regleringar af^ arstki Miga till,denna Hufvudtitel hörande Cotpser, Veik och Stäter, sorn behöfvert fordrat och Ed is Kongl. Majit derföre funnit sig föranlåten att i Nåder vidtaga. De Deri 14 Juli. 1331 De i följd häraf, utöfver Stats-anslaget, tillkomne nya utgifter har val Eders Kongl. Majit i Nåder anvist att utgå, dels af Hufvud titelns egna besparingar, dis af Befensions - summan och dels af den ifrån nionde Hufvud-titeln för extra ordinaire Militaire behof hit öfverförda tillgång ; men huruvida de nu böra hos Rikets Ständer anmälas till upptagande i Riks Staten , det ankommer på Eders Kongl. Maj:ts Eget Nådiga ompröfvande. Vid Sjette Hufvud-Titeln:
Nådigst lärer vara sinnad, att, under vissa stadgade förbehåll, lägga FångförSeln på Gästgifverierna, torde momentet minst vara inne, att deremot ntt göra någon anmärkning; men annars, och intill dess erfarenheten hunnit bestyrka ttya Författningens nytta och användbarhet, Vore jag för min d 1 mycket böjd, att i underdånighet hemställa, om icke friska arrestanter lämpligast kunde transporteras till fot, Fängelserna imellan, under militairisk bevakning, sorn med Krigsmagtens nu varande organisation lätteligen syftes kunna åstadkommas på alla behrifliga ställen i landet. Dessa mina enfalldiga tankar Uti ett för Vara hemmavarande Ståndsbröder sä ganska 764 Eesv. och Ekon. (Jtsh. Betänkande». vigtigt ämne, anhåller jag vördsammast måtte till Respectiva RiksStåndra få åtfölja Hög* loll. Utskottets nu beslutade egna Betänkande. 4:0 Af Riksdagsfullmägtlgen Eric Johansson ifrån Nyckelby och Stora Kopparbergs Län. ”Ifrån Fahlu Stad uti det Län jag är Fullmägtig, får jag ailerödmjukast inför Höglofl. Utskottet nämna, att, i anseende till deromkring liggande flere Socknar, som äro privilegierade för sin jord, Bergsfrälse kalladt, och således frikända för all skjut-;, Allmogen och öfriga, som äga skattejord, äro fördenskull nödsakade icke allenast ansvara för all kronoskjuts, utan äfven fångskjutsen till och ifrån Landsfängelset genom förenämnde Fräl se-Socknar. Gästgifveriskjutsen är äfven Skatteallmogens enskilda tyngd, sedan Fahlu Borgerskap slutar. Jag måste instämma med mina Stånds-Cammerater.
Jag bar icke ett ögonblick betviflat, att det var i följd af öfverläggning och öfvertygelse, som Utsk:n föreslagit oss ifrågavar. stränga reglementariska stadgande; men må den värde ledamoten, som erinrade oss härom, tillåta mig tro, att Utskrns öfvertygelse, icke har annan rätt att verka på vår öfvertygelse än såvida den förra åtföljes af gällande skäl, ty hvad som är CJtskrns öfvertygelse bryr jag mig i annat fall, icke om. Det är dessa skäl, jag velat framkalla. Jag betviflar icke, alt Utsktns afsigt varit god; men jag har svårt att upptäcka, hvaruti det ädla ligger i en anstalt, som tvingar den rätta industrien och skapar en procentare-industri. Den, som icke kan betala sitt Den 19 Mars e. m. lån, skall nemi. gå till en procentare och skaffa sig penningar, för att i dag inbetala lånet och i morgon uttaga ett nytt. Att deruti ligger något ädelt, kan jag åtminstone icke förstå. För öfrigt uther jag mig att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på skillnaden emellan laghud och reglementarisk! stadgande. Skillnaden är stor oell angelägen att iakttaga, då man behandlar ett ämne, hvars nytta skall tillkomma provinser och hvars nytta heror af conjuncturer, af hvilka håda orsaker nyttan kan vara underkastad ombytligt lagar. Skillnaden består deruti, att lagbudet icke kan förändras, utan förblifver sådant det är, då deremot en reglementarisk föreskrift kan förändras, när behofvet visar nödvändigheten deraf. Jag ber att ännu en gång få påminna derom, att det ifrågavar. stadgandet till sin natur är reglementarisk!, hvarföre jag gerna vill lemna öppet åt bolagsdelägarne sjelfva att intaga detsamma uti reglementet, hvarefter det ankommer på K. M. alt gilla detsamma eller ej; men att intaga detsamma uti en lag är oriktigt, och jag förnyar derföre min anhållan om propos. till afslag derå, emedan jag väl ser, att det kan skada, men icke gagna andra än procentare, som skulle begagna tillfället alt understödja lånsökande.
På dessa skäl har motionären föreslagit, att alla mindre, under statens omedelbara disposition varande egendomar och boställen måtte, vid slutet af redan bestämda arrendetid och efter föregången behörig skattläggning, å offentliga auktioner för Statens räkning försäljas, med sådane betalningsvilkor, som å ena sidan betrygga Staten samt å den andra afse köpares fördel genom successiv afbetalning under längre tid. Om den i motionen uttalade grundsats, att egendomar, som under full egande-rätt innehafvas, i allmänhet skötas bättre än sådane, som endast på arrende eller kortare tid besittas, äfven kan i viss mån ega sin riktighet, så förekomma likväl ej sällsynta exempel å motsatsen, synnerligast i afseende å skogshushållningen. Sedan genom Kongl. Förordningen den 17 Juli 1847 arrendatorer af krono-hemman, hvilka icke utarrenderas på kortare tid än 30 år, blifvit tillerkända optionsrätt till hemmanens bibehållande vid arrendetidens utgång, har ock deras, besittningsrätt blifvit så väsendtligen betryggad, att de i allmänhet kunna påräkna, att för sig eller efterkommande få skörda frukten af de å hemmanen nedlagde kostnader; hvarmedelst de af motionären befarade olägenheter af hemmanens utarrendering jemväl torde vara undanröjda. Dä Kronans inkomst af arrendemedel årligen ökas och egendomsvärden i allmänhet äro i stigande, tillvexer ock i samma mån Statens i jordegendomar nedlagda förmögenhet; och som denna grun d-förmögenhet är af beskaffenhet att ej kunna Jör åtskilliga mer eller mindre,vigtiga statsbehof användas, eger Staten alltid i afkomsten deraf en säker framtida tillgång, som lätteligen kunde förskingras, om jordegendomårne förbyttes'i rörligt kapital, hvilket måhända icke alltid kunde göras fruktbärande odh hvars .afkastning åtminstone blefve af én •'ombytlig räntefot - Stala-Ulskotlets Utlåt ande, N:o 128. 9 tefot beroende.