Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och som Friherren i öfrigt ansett Bränvinsbränningens inställande på en kortare tid* hvarken kunna föranleda till SpannettiåisFriSernås allt för betydliga nedsättning, enär till en ny Skörd |-delar af året ännu återstå, ej heller innefatta något menligt för Ladugårdardå* genom ert* åtminstone meddelmåttigt £0 J)esv» och Ekon. Utsk. Retdnkanden. god tillgång på foder, ringare behof af drank till kreaturens utfodring nu, än de förflutne åren, företer sig; så har Friherren trott sig äga fullt skäl till påstående om förbud emot Bränvinsbränning på irenne månader, räknadt från den lid, Kongl. Maj:t i Nåder kunde finna lämpligast att bestämma. Af Friherre Falkenberg, C. G-, att han af fruktan för en vidare uppstegring af de redan nog höga Priserna å Spannemål, härledde från skördens mindre goda beskaffenhet innevarande år, äfvensom till förekommande af en möjlig brist å denna lifvets första nödvändighetsvara, vöre föranlåten föreslå, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet måtte anhållas om skyndesamt inställande af all Bränvinsbränning intill April Månads början, då den, till underhjelpande af ett vanligen knappt vårfoder för kreaturen, torde böra åter 'frigifvas; Hvarjemte Friherren framställde allmänna Reflectioner, om »klokheten af en fullkomlig frihet i Bränvin sbränningens utöfning, såsom ofta medförande dyr tid och brist, om de äfventyrliga följder för allmänna lugnet eller enskilta säkerheten, som af sistnämnde fall uppkomma, om det menliga för åkerbruket och Culturen af utsvultna arbetare och om Samhällets pligt, att vaka öfver möjligheten för den fattigare folkklassen, att se sina behofver uppfyllda; Hvilket allt Friherren ansett kunna antingen förekommas eller vinnas genom en inskränkning i den nu tillåtna Bränvinsbrän - Besv. och Ekon. TJtsh.
Samtidigt intresserar sig Tyskland för Emin och England för Stanley, men båda de berömda männen tyckas fö hjelpa sig sjelfva eller hvarandra, bäst de kunna. Italien, som länge fruktlöst fikat efter Tripoli, har nu äfven sökt fatta fast fot vid Röda hafvcts kust; afsigten dermed är för de oinvigde ej så lätt att uppdaga. Emellertid blef Abyssinien ej så lätt att komma till rätta med, som man i Italien måhända trott. Årets första månader användes till ett föga ärekrönt försök att taga upprättelse för nederlaget vid Dogali föregående år. Då de Abyssiniska trupperna i början af april drogo sig från Massa-nah, lät man udda vara jämt och ansåg upprättelsen vunnen. Italienarne behöllo Massanah och befiUie det; deras annullering af » kapitulationerna » för främmande makters undersåtar ledde till nya tvister med Frankrike, och gjorde förhållandet mellan de båda latinska folken ytterligare spändt. Sjelf synes Frankrike nöja sig med Tunis, såvida det icke har spekulation på ökad landvinning vid Kongo. England behåller ännu sitt öfvertag iEgypten, men förklarar sig vilja släppa det, så snart Egypten blifvit en &gt;vederhäftig » stat. Mot » dervischerna » i Sudan få egypter och abyssiner kämpa bäst de kunna, och det går klent nog ibland, men för närvarande eger den kampen föga intresse. I Nordamerika har England vunnit en efterlängtad uppgörelse med Förenta staterna, då i febr. en i Washington arbe * tande kommission enade sig om en traktat, hvarigenom ett slut gjordes på de långa stridigheterna mellan det canadiska området och unionsrepubliken om fiskerirätten i de canadiska farvattnen. Förnämsta evenementet i denna verldsdel är väl ändå tvifvels-utan det fortsatta arbetet på Panamakanalen, hvilket storartade företag den gamle Lesseps med ännu, såsom det tyckes, oförminskad energi, leder. Med kanalens öppnande hade han hoppats få illustrera året 1889; men de väldiga arbetena med konstruerandet af Effels stora metallbassin och genomsprängningen af berget Coulfcbre kräfva längre tid, så att kanalen först år 1893 lär kunna Öppnas.
Ständer anförtrott åt Besvärsoch Oeconomie-Utskottet att utreda detta vigtiga ämne och föreslå beslut deröfver, anser jag likväl nödigt att anmärka vissa framställningar i Herr CommerceRådet Santessons anförande till Vällofl. BorgareStåndets Protocoll af den 13 April, hvilka möjligen kunna leda till irring vid bedömmandet af sjelfva hufvudsakliga frågan, som J 330 Den 8 Maj, fordrar att på redigt och grundligt sätt betraktas. Det torde finnas mera myndigt än rätt bedömdt, att mina yttranden visat ett alldeles origtigt begrepp om Nederlagsoch 1'r ansi t o-han. del, samt att jag förblandat de samma med 1mport-handel. Mina ofvanförmälte Dictamina gifva icke en gång ringaste anledning till ett sådant omdöme. Deremot är det obestridligt, att sjelfva naturen af Nederlags» bandel gör den samma till stor del till Import-handel, och att Transito-rörelsen kats genom missbruk äfven få beskaffenhet af Import-handel. Vid nogare Åsigt af Saken torde således finnas, att beviset för det före» gifvande, att Nederlagsoch Transito-handel iiro så vidt åtskilde från Import-handel, som ivaline canirasta möjligen kunna vara det, grundar sig på ingen ting annat, än en tom och förvillande uppställning af termer , icke på ett enda verkligt skäl. Herr CommerceRådets anförande begynner med detta misstag om hufvudgrunden för mitt omdöme, och på samma misstag stöder sig allt hvad han anfört i afsigt att vederlägga mig. Den sanning kan icke bestridas, att Tull-crediten, som åtföljer Nederlagsfrihet för tullbara varor, högligen uppmuntrat tillökad importering af sådana, och följaktligen på ett alltför verksamt sätt bidragit till missförhållandet emellan Rikets Importoch Export-handel, hvarifrån den för Riket i allmänhet tryckande VäxelCoursen och vårt inhemska mynts dermed för* Den 8 Maj. 8 31 enade fall i värde hufvudsakligast härleda sig.
Att det missbruk, sorn i sednare tider inträngt sig vid begagnandet *f Riddersktpetg och Adelns representationsrätt, att hufvudmanskapet för flere ätter ansetts kunna af en och samma person innehafvas, måtte aldeles afekafFss och i stället det stadgande meddelas, ätt om flere hufvudmanskap sammanträffa hos eo person, han dock icke må flere än ett sjelf utöfva; och att derest hatt ägde omyndige söner, deras representationsrätt skulle ligga nere, intill dess de uppnått den ålder, att de kunna af densamma sjelfve sig begagna; ssn t 2:0 att den föreskrift i nu gällande Riddai husOrdniing, som sätter en blott anklagad perfou i lika predicament med en för brott lagligen dömd, mätte upphäfvas, samt förklarng medddas hvad med de i RiddarhusOrdningen nyttjade oden nesligt brott rätteligen förstås; och RiddarhusUtskottet derjemte för egen del ansett 1818 års Riddarhusordning tarfva förändring och föityd.igande i Vissa D.en 5 Junii.\ &X Söadganden; har Riddarhusutskott^ al dessa orsaker, samt med stöd af 52 §. uti berörde Riddarhusordning företagit sig utarbetandet af en ny sådan stadga, dertill Utskottet, i afseende på upptagandet till granskning af de ämnen, hvilka äga gemenskap med grunderne för Ridderskapets och Adelns representation jemväl hämtat anledning af den omständigheten, att frågan örn ett förändradt representationssätt blifvit vid sista Riksdag till den nuvarande uppskjuten, hvlket Utskottet tros t sig icke böra alldeles förbise, ehuru ett sådant uppskjntinde, sorn dst ifrågavarande, icke låre? kun. na betragtas såsom ett verkeligt hvilande på bordet, enar detta sätt att tillvägagå, icke finnes i Riksdagsordningen medgifvet för Ridderskapets och Adelns gnskildta angelägenheter.
Det resultat, hvartill jag kommit, är likväl det, att för Krigscolkm, som borde hafva öfverskott, i stället brista 100,000 r:dr i de nödiga anslagen; och då jag granskar räkenskaperna, finner jag, att detta härrört från de dryga kostnaderna för den värfvade armeen, artilleriet inberäknade Jag skulle verkligen vara hågad att afslå dessa 70,000 r:dr derföre, att jag icke fått fullständig utredning af deras användande. Då jag granskar användandet, kan jag icke neka, att det icke Jemnar synnerlig anledning till anmärkning, ehuru man väl kunde säga, att i ett så fattigt land, som vårt och med våra höga skatter, det torde vara mindre väl organiseradt att underhålla värfvade regrter till den dyrhet, som våra närvarande, synnerligast gardesregtterna, hvilka icke kunna anses lika oumbärliga som artilleriregtterna. Såsom jag sagt uti ett föregående plenum, är det måhända en fix ide' hos mig, att jag anser allt, hvad som rörer beväringssystemet, såsom Representationens ögonsten. Jag beklagar, att jag hyser den öfvertygelsen, att Styrelsen icke uppfattat bevärtssystemet såsom så oundgängligen vigtigt för Sveriges sjelfförsvar, som det verkligen är. Då här är fx’åga om att antingen lemna beväringen utan beklädnad, eller att bekläda densamma, tillstår jag, att visserligen uppstå bevekelsegrunder, af mig gillade vid en föregående riksdag, nemi. att åt en Styrelse, för hvilken man icke hyser Den 15 Augusti f. m. ai förtroende, icke lemna större summor. Förbållandet har jag, då dechargebetänk. förevar, i afseende på min politiska öfvertygelse tillräckligen utvecklat. Men det finnes summor eller hellof, med hvilkas fyllande intet uppskof kan eller bör äga ruin, äfven om man med administrationen i vissa fall icke skulle vara fullt belåten, och till dessa behof räknar jag beväringens beklädnad. Jag tror, att man icke kan göra bättre i närvar, belägenhet för att desorganisera försvaret, än då man nekar sådana anslag, som afsebevärtssystemets utbildande.
Halfårsbetalningen utgör alltså 2,75 procent, och verkliga halfårsräntan 2,573 procent (för två halfår 5,146 procent); och då härtill komma räntan för förskottsinbetalningen samt provisionen efter ofvan uppgifna grunder, stiger den verkliga halfårsräntan till 2,595 procent (för tvä halfår 5,190). A detta lån eger kapitalrabatt ej runi; men om man till kostnaderna ville räkna förlust derpå, att för indragning af första fjerdedelen af lånet icke sigtutan tre-månaders vexlar skulle begagnas, skulle denna förlust af vexelränta, beräknad efter 5 procent för år, ytterligare höja den verkliga halfårsräntan till 2,605 (för två halfår 5,210) procent; varande härvid dock att erinra, att hithörande punkt i kontraktet egentligen afsåg, att vexlar till indragning af de till inbetalning förfallna belopp af lånet icke förr än på 80:de dagen efter inbetalningsdagen skulle, ehvad de tidigare eller sednare inom denna tid utställdes, behöfva inlösas. Den verkliga halfårsräntan. inberäknade de för alla tre lånen gemensamma kostnaderna, uppgår således: för 1858 års lån till 2,637 (två halfår 5,274 procent) för 1860 års lån till 2,503 (två halfår 5,006 » ) för 1864 års lån till 2,595 (två halfår 5,190 » ) eller, om vexelränteförlusten pkjjer dedelen*) af sistnämnda lån inräknas, till 2,605 (två halfår 5,210 » ); utvisande detta, att halfårsräntan för 1864 års lån utfaller billigare än det af år 1858, ehuru den aftalade Aufgeldern på optionsdelen här lemnats utom beräkning.
Utdrag af Protocollet hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen den 18 Junii 1818. S. D. Då nu å nyo föredrogs StatsUtskottets den 10 dennes afgifne, samt den 16 i samma månad förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets den 20 sistlidne Maj meddeldte Betänkande angående RecognitionsSkogarne; beslöt Ridderskapet och Adeln, att, med afslag af berörde Utlåtande, gilla icke allenast de af Herr Reutersköld, Axel, till RecognitionsSkogarnes försäljning uppgifne grunder, med den förändring, att alla de som inom den 4 Februarii 1817 sig hos vederbörande Collegier anmält till Skatteköps erhållande, och inom berörde tid fullgjort allt hvad Kongl. Författningen den 4 Februarii 1811, i sådant ändamål, stadgar, böra bibehållas vid rättigheten till Skatteköp, ehuru köpebrefven ännu icke blifvit för dem af vederbörande utfärdade; utan ock den af Herr Reutersköld föreslagne disposition utaf de medel, hvilka genom berörd e försäljning inflyta. Ut supra. 262 -Den 18 Junit e. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 10 dennes afgifne, samt den 16 i samma månad förmiddagen på bordet lagde, tvänne Utlåtanden i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 20 sistlidne Maj meddeldte Betänkanden: 1) Angående Krono-skogarnes användande j och 2) Angående en förbättrad hushållning med Ekeskogarne; fann Riddei-skapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit den 29 sistlidne Maji af Ridderskapet och Adeln gillade, Utskottens ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till handlingarne. Ut supra.
Han kunde ligga hela natten till långt in på morgonen med tänd lampa, så att madam Andersson kom ut och frågade, om vi somnat ifrån ljuset, och läsa i sina dåliga romaner, hvilka äfven beredde honom onödiga utgifter, ty han måste inom kort vända sig till ett lånebibliotek för att kunna tillfredsställa sin hunger efter slik lös mat. Jag varnade honom och föreställde honom det orätta i att för dylik strunt uppoffra de tillfällen, han hade att under min ledning studera för hans yrke vigtiga och nödvändiga kunskapsämnen. Men han bad mig helt oartigt och otacksamt att sköta mig, han skulle nog sköta sig; och då ansåg jag det ej vidare värdt att, som det heter, kasta perlor för svin. Snart öfvergick han ifrån romanerna till en ännu farligare läsning. Han började draga hem fritänkareskrifter från lånebiblioteket. Början gjordes med Liljas »Menniskan», af hvars grofva materialism han formligen fråssade. Han ville nu inleda mig i disputation om skapelsen o. s. v. Men jag stålsatte mig mot alla hans försök i den vägen och afspisade honom med den upprigtiga förklaringen, att jag ansåg honom alltför obevandrad i bibelkunskapen och alltför litet genomträngd af bibelns heliga anda, för att jag skulle kunna och vilja inlåta mig i något tankeutbyte med honom angående dessa stycken. Han blef häröfver mycket förargad och började tala om andligt högmod m. m. samt bedyrade, att han med sin Lilja i handen skulle slå ner hela min bibelkunskap och hela bibeln, om det gällde. Jag gitte ej svara på detta hans vanvördiga och hädiska tal, utan bad honom helt enkelt lemna mig i fred med mitt arbete. Vid ett nytt angrepp kunde jag ej neka mig nöjet att bemöta honom med förut anförda citat ur hans inträdesansökan till seminarium och frågade sedan, huruvida det var om dylika otrosböcker han skrifvit så älskligt och vackert.
Föredrogos och bi föllos LagUtsk:s ncdannämndc d. 13 dennes f. m. på bordet lagda belänk:n: N:o 25, i anleda, af väckt motion, ang:de stiftande af en lag i afseende på gode män eller compromissaricr; samt N:o 26, i anledn. af väckt motion, ang:de bestämmelse af viss tid, hvarinom vigsel, efter slutad lysning lill äktenskap, bör äga rum. Föredrogos och lades till handlingarne LagUtskts d. 13 dennes f. m. pä bordet lagda mern. N:o 27, i anledn. af äterremiss utaf Utsk:s under N:o 8 afgifna utlåt, öfver vackt fråga om förändring af 12 cap. 1 § Giftermålsb:n och 15 cap. 24 § kyrkolagen; samt N:o 28, i anledn. af äterremiss af Utsk:s betänk:n Niis 2 och 12. Vid föredragning af LagUlsk:s d. 13 dennes f. m. på bordel lagda betänk. N:o 29, i anledn. af väckt motion om uppbäfvande af 3, 5 och 6 §§ i 2 cap. Gifterinålsb:n och förändring af 9 § i samma cap. och balk, blef detta betänk, ånyo bordlagdt, på begäran af Hr von Hartmansdorff, A u g. och Hr Hild t, Knut. Föredrogs LagUtsk:s d. 13 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 30, i anledn. af väckt motion om förklaring af K. kungörelsen d. 1 Oct. 1812, ruride vissa iakttagelser vid besvärsskrifters och ansökningars inlemnande. Den vid della betänk, fogade reservation af Gr. Mörner, Carl Göran Detloff, upplästes, pä begäran af Frih. Cederström, Thure Fredr., som derefter yttrade:
Några år efter afgiftens nedsättning erlades i samma distrikt 40,000 £ St', i dylik afgift. Och en embetsman på stället hade intygat sådant ej vara en följd af Den 20 April f. ra. 409 ökadt fylleri, nian hade inträffat samtidigt med en betydlig minskning i dryckenskapslasten. Under den höga afgiften bedrefs nemi. mycken lönn-bränning. Denna verkställdes om nätterna. Frestelsen ali supa var derunder oemotståndlig och en stor del af landtmännen visade, när man mötte dem om morgonen, att de besegrats af denna frestelse. Jag har sagt, att det nu egentligen äro tvä medel till hämmande af fylleriet, som man kan bereda. Jag tillägger, att intet sådant medel får försummas, om man på allvar vill närma sig det vigliga målet. Jag tror att U(sk:s bär föredragna lag-förslag, om det antages, skall i viss mån bidraga både till bränvinets fördyrande och till minskning i bränvinsfabrikernas antal. Jag antager derföre heldre detta förslag än bibehåller nuvande stadganden. Jag klandrar icke heller Ulsk. derför, att det vid öfvergången till ett nytt system, gått till väga med varsamhet och skonat de på förut gällande författningar grundade intressen. Tvärtom tror jag, alt i detta afseende man bör göra ännu flera concessioner. Men jag anser Utsk. hafva vid tillämpningen af de uttalade grunderna begått några misstag, som jag tror kunna rättas, utan alt sönderrifva det hela, hvartill jag ingalunda vill bidraga. Vid handläggning af de serskilta sladganderna skall jag, om ingen annan gör del, närmare upgifva huru jag tror sådant kunna verkställas. Nu vill jag blott i allmänhet antyda hufvudsyftet af mina anmärkn:r. När man vill hämma konsumtionen af en vara söker man höja priset genom hög beskattning. Detta är en godkänd utväg. Höjningen kan ske ända till den gräns der man löper fara för den olotliga tillverkningen eller införseln.
Famil! n tillhörige meu» bler wid Haga Lustflott: 2 Del. 69^. — Om en wist summa, som af Herror Fullmägtige i Riksgälds» Contoiret mä disponeras till arfwode for en Casieur och en Casiaffrifware: 2 Del. 697. 717. — Om det arfwode som mä bcstäs Embetsoch Tjenstemännen uti Riksgalds-Eontoiret för extra arbete med smärre Crcditsedlars ffrifning och numcrering: 2 Del. 697. 717. — Om ätstillige ändringar uti 1812 ärs Regte» mcnte för Riksgälds-Contoiret: 2 Del. 699. 712. —. Om ny ffattläggning: 2 Del. 712. — Om Rikssta» tens öfwcrlemnande till Konungen med nägra förklaringar öfwer den, säsom bilaga, medföljande Nikssta»' ten: 2 Del. 7:2. — Zörstärkta Stats - Utffottet: Desi bcflut öfwer be» willnings.frägor, som, till följe af Bewillnings Utstottets Memorial, till desi afgörande blifwit hanstjume: 2 Del. 707. —Särfkt'ta Utffottet t alseende pa frägan om Lörstarkntngs-manssapet: Om förändring i utstrif» ningsiaktet: i Del 149. 158- — Om sammanstött ät Förstärkningsmanstapet, sä wal under exerlitä-ti» verne som under krig: i Del. 152. 615, 622 Serstilta Utstottet till uptagande af de fran förra Riksdagen upskjutne twistige frågor e» mellan Riks.Stånden:
Han stod med handen i sidan, benen i kors och hufvudet lutadt litet mot bröstet. »Det är Romeo! — Jag tror, att det är min bästa roll.» »Jaså, Shakspears», svarade Dina. »Men är den inte litet gammalmodig?» »Gammalmodig!» Han rätade på sig. »Romeo och Julia gammalmodig! — Det är ju kärlekens triumfsång, det är ju den eviga ungdomens saga, det är ju, — ja, ja, — det är ju denna lidelsens flammande eld, som närer och förtär sig sjelf!» Han talade med patos och slog ut med handen. Dina tyckte, att hon kände igen honom från scenen. Hon böjde hufvudet och sade: »Jag tror, att ni har rätt, men jag har bara sett den en gång och då så illa spelad.» »Då måste ni se den en gång till! Lofva mig att ni går och ser den! Jag skall skicka er biljett första qvällen den spelas.» »Men jag kan inte gå ensam», svarade Dina. »Naturligtvis skickar jag er flere biljetter, så att ni kan taga med er hvem ni vill. Ni måste blott lofva mig att komma.» »Om det bara berodde på mig, kan ni vara säker på att jag kom», svarade hon och såg varmt på honom, »men jag har två gamla tanter, som» »Som ni naturligtvis får att göra allt hvad ni vill», svarade han och smålog. »Och för öfrigt har ni väl en eller annan väninna. Fins det ingen af alla dessa unga damer här, som» han pekade rundt omkring med handen. »Jo, jag har en god vän, som jag kanske kunde få lof att gå tillsammans med», svarade Dina. »Hon sitter der borta i dörren. Hon med svart klädning och lornjett.» Han sökte med ögonen Maria, som Dina gjorde honom uppmärksam på. »Jaså, hon! Jag trodde först, att det var en ung herre. Hvad hon ser besynnerlig ut!» »Ja, hon har sådana dumma idéer att klä sig så smaklöst, men det är för resten en mycket treflig flicka.» »Det var den, som jag minst af alla kunde tro vara er vän», sade han. Han såg tankfull ut, som inför ett djupt och svårlöst problem.
Maj:t befallte Dess Befallningshafvande* att sedan den förnyade Propositionen blifvit till allmän kännedom i Orten lemnad, till Residencet inkalla Häradernes valde Fullmagtige, att varda holde och antecknade, huruvida frågan om ständiga Knektehållet uppå de föreslagna villkoren antoges, eller om vederbörande önskade vid Extra Roteringen förblifva, och hvarvid af Kongl. Majits Befallningshafvande tillika borde tillkännagifva», att de Härader* som icke inom den utsatte tiden hade irtsändt sina Fullmagtige, för att svar afgifva, skulle anses* som hade de Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till alla delar antagit. Af hvad sålunda blifvit anfört, torde upplysas, huruvida, enligt hvad en värd Ledamot, Grefve Hamilton, yttrat, stränga Befallningar och förelagde vitén blifvit använde, för att förmå Rotehållarne, att åtaga sig permanenta Roteringen. Skulle åter denne värde Ledamot med sitt yttrande haft den mening, alt vitén blifvit förelagde, att förmå de Rotehållare, som ingått i ständiga Knecktehållet, att fullgöra sina skyldigheter, så är en sådan åtgärd i Författningarne vid dylika fall föreskrifven. En annan värd Ledamot, Herr Friherre 484 Den g Januarii. Stael von Holstein, har anmärkt; alt Committerade verkställt Roteringen i Skåne, i grund af en serskild Instruction, hvilken, för de Roteskyldige alldeles okänd, innehöll helt andra grunder och villkor, än dem, som tjent till grund för öfverenskommelsen. Mig torde tillåtas, att i anledning deraf upplysa, det Kongl. Brefvet af den 26 April x814» som innehåller instructionen för Skånska RoteringsCommissionen, uttryckligen föreskrifver, att Kongl. Brefvet af den 23 Mars 1813 bör hufvudsakligen läggas till grund för Commissionens Arbeten, och sistnämnde Kongl. Bref innehåller de grunder, hvarpå öfverenskommelsen skulle upprättas.
Cendrillon-sagan är slut, min käre vän, och när värkligheten börjar och pagen, som öppnar dörren för styfsystrarna, förvandlas till den fattige eleven vid konstakademien, så kommer han ej inom grefvens och statsrådets dörrar! Hvad du är enfaldig, som inte begriper det! Det är också en Cendrillon-saga, men i den är det jag, som har hufvudrollen. — Hör du, August, vänta, det är naturligtvis något misstag — du skall få se, att hon — —, gå bara inte. — Nej, tack skall du ha, jag är för stolt att taga en allmosa, — och jag ryckte till mig min hatt och rusade ut och hem till mitt tarfliga rum och där — ja, det är ju detsamma, det är så länge sedan, men när man är ung sörjer man öfver att bli tillbakasatt, därför att man är fattig och obemärkt — och säkert är, att det kom ingen god fé och bjöd mig med på festen! — Hon har kommit sedan, sade Hoffman hjärtligt och lade sin hand på vännens skuldra. — Nej, hon har inte kommit själfmant, det gör hon blott i sagan, men jag har arbetat mig fram till henne! I värkligheten råkar man henne häller inte, när man är ung och har lifvet framför sig. För somliga uppenbarar hon sig först på dödsbädden, när det är för sent — till somliga, kanske de mest förtjänta, — kommer hon aldrig! Han hade rest sig upp under det han talade. Hans ögon hade fått ett uttryck som såge han henne framför sig, den goda féen, lyckans, framgångens, ärans genie, och hans högra hand gjorde några lifliga rörelser, som om den knådade till den mjuka leran för att forma hennes gestalt. — Men dig har hon då vidrört med sitt trollspö! Hon har förvandlat den fattige, förbisedde ynglingen till en stor, ryktbar konstnär. Och i afton på teatern, var det du, som var hufvudpersonen, det var på dig allas blickar voro riktade — hvem vet, om icke också din Cendrillons — kanske var hon där! Apropos, som gammal stockholmare kan jag troligen upplysa dig om, hvad som blifvit af henne.