Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller, att få fästa uppwärksamheten derpå, att Ridderskapet och Adeln biföll Utskottens första Betänkande i detta ämne. Grefve Posse, Jr vid: Ridderskapet och Adeln har väl bifallit Utskottens första Betänkande, men i det sednare är en mindre ändring gjord i följd af de anmärkningar, hvilka inom de andra Stånden förekommit. Således torde äfven det senare Utlåtandet böra bifallas. Herr Hjerta, Gustaf: Det är just i denna punkt, sorn jag vågar anhålla om ändring. Jag föreslår, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid bestämmandet af en mil. Skälen dertill hade jag äran fram - Den 29 Augusti f. tu. lägga, då detta ämne första gången förevar. Jag tror ej, att jag nu behöfver återupprepa d em, då jag ej hört någon klaga öfver det stadgande, som finnes i Författningen, utan först vid denna Riksdag blifvit väckt cn motion derom, hvilken jag ej kan finna vara till fördel för det allmänna, om ock den kunde vara af nytta för några enskilta. Jag får åberopa den reservation, som åtföljer Utlåtandet af Riksdagsmannen Nils Månsson, hvilken tillräckligt bevisat förmånen af principen, att ingen ändring bör ske i afseende på Städernes granskap. Jag anhåller om afslag å denna punkt. Grefve Posse: Förordningen af den 19 December 1827 förutsätter en icke obetydlig jordrymd för besutenhet, men gör det undantag, att den, som bor inom en mil ifrån Stad, får vara besuten till och med på ett halft tunnland. Jag vill ej bestrida, att ju jordegendomar närmare större städer böra kunna klyfvas i mindre delar, än de egendomar, som äro längre derifrån belägne; men om man utsträcker denna klyfningsrättighet till och med en mils område invid hvarje småstad, så uppkommer ett oriktigt förhållande, ty inom en mils afstånd finnas stora byar, hvilka äro i samma förhållande, som byar i allmänhet. Det ligger en, som heter Hasslerör straxt bredvid Mariestad.
Den första frågan, som jag förmodat Utsk. bordt hafva tagit i skärskådande, hade varit att anvisa de 12,000 r:dr, som jag begärt för undersökning m. m. af de lokaler, der jernvägar borde anläggas, för att kunna uppkomma (ill Kölen, der högst rika malmfält finnas af olika slag? ty om ock R. St. icke funnit skäl, att der kolonisera samtlige korrektionister och andra arbetslöse svenskar, så skulle i allt fall de omätliga mineralii-rikedomarne, derigenom kunnat blifva åtkomliga. Jag anser nyttan obestridlig för samhället, att få tillgänglige dessa rikedomar, som äro samhällets gemensamma tillgångar och dem enskilde ännu icke mäktat åtkomma. Jag här bifogat handlingar, som visa, att Schangeli bolag, som för närvar, finnas inom denna ort, brutit åtskilliga SkS> koppar-malm, men icke kunnat till koppar förvandla ett enda; de hafva således nedlagt sina kapitaler utan 320 Den 5 Februari. att erhålla ringaste inkomst af deras arbete, hvilket uppgifves hafva uppgått till 90,000 r:dr ngds. Det faller af sig sjelf, att de mutsedlar, som delta bolag, äfvensom enskilda uttagit, måste efter en kort tids förlopp förfalla, enär bolagen icke kunna fortsätta grufvornes bearbetning i händelse förbud emot mutsedlars utfärdande eller för grufvebrytning hvilostund meddelades. Det blefve då utom allt tvifvel, att dessa malmfält skulle snart ensamt tillböra staten, som omöjligen kunde beredas förluster eller opåräknad kostnad i och för inlösningen af dessa inrättningar; men skulle likväl några återstå af enskilda bearbetande, så är det naturligt att, så länge ägarne sjelfva vilja bearbeta dem, kunna icke deras lagliga rätt rubbas, utan mäste blifva oförkränkt och Olifver i intet afseende hinderlig för kolonisation. Nu frågar jag, hvarföre har Utsk. afstyrkt undersökning om möjligheten att anlägga jernvägar från Norrska fjordarna till Svenska lappmarkerna?
Resolutioner, hvaribland ett Kongl. Bref af den 13 Januari 1587, blifvit Norrforss byamän till nyttjande upplåtet mot viss till Kronan utgående städja, dock utan att en sådan förmån varit dem ovilkorligen eller för everldliga tider förbehållen; att samma fiske sedermera under olika tider varit dels för Kronans räkning begagnadt, dels åt enskilda personer på behaglig tid öfverlemnadt, dels under frälserätt upplåtet och dels slutligen efter föregången auktion utarrenderadt; att, i anledning af en emellan Norrforss byamän, å ena, samt Kronan, å andra sidan, yppad tvist, angående eganderätten till de vid bemälde byamäns land och strand uti Umeå eif belägna laxfisken, Kongl. Maj:ts Högsta Domstol, genom dom den 24 Mars 183L, med fastställande af Svea Hof-Rätts och Under-domstolarnes sammanstämmande beslut, förklarat berörde eganderätt icke kunna Kronan fräudömas; samt att, sedan framställning härefter blifvit hos Rikets Ständer gjord derom, att Rikets Ständer mätte bifalla, att nämnde byamän finge bibehållas vid den af dem i äldre tider innehafde och aldrig förverkade rättighet att, emot den genom Kongl. Kammar Kollegii resolution den 5 Oktober 1631 bestämda årliga afgift, begagna det vid deras Iand och strand belägna laxfiske, eller ock, i händelse detta icke kunde beviljas, åtminstone tillgodonjuta ifrågavarande fiskerättighet emot en något förhöjd afgift, Rikets Ständer för sin del endast i så måtto bifallit nämnde framställning, som optionsrätt till fiskets öfvertagande mot erläggande af det vid blifvande arrendeauktion erbjudna högsta arrendebelopp blifvit Norrforss byamän medgifven; att, sedan Kongl. Maj:t under 10 Apri 1845 i nåder bifallit Rikets Siänders härom gjorda framställning, samt Kongl.
Ofverstyrelsen: — Byrå-afdelningen: Ingeniör-af delningen: Viadukters och broars dito 16: 16. Kulvertars och afloppstrummors dito 27: 84. Stationers och husbyggnaders dito 309: 38. Inläggning af nya räler 17: 50. Telegrafers och signalers underhåll 186: 49. Trafik-afdelningen: Bevakning och signalering 1,488: 15. Betjening för passagerare-och godstrafiken 19,627: 1. Skrifmaterialier och tryckningskostnader 5,412: 5. Ved och belysning inom stationerna 3,859: 45. Maskin-afdelningen: Maskiners och verktygs underhåll 1,532: 30. Lokomotivers och tendrars dito 5,310: 87. Aflöning åt lokomotivförare m. m 12,452: 51. För råds-afdelning en: Tjenstemäns aflöning 2,300: — Förrådets underhåll 673: 26. Transportkostnad för inventarier 108: 20. Bulans till år 1862: Behållning af inventarier 618,427: 52. Summa 1,300,! 90: 24. d) Westra stambanan från Göteborg j färdiga banan. Debet. Balans från år 1860: Uppbörd: Balans till år 1862: Kredit: Utgifter: Ofver styr elsen: Byrå-afdelningen: Ritoch skrifmaterialier samt postporto 869: 62. Hushyra, ved och ljus 45: Ing enior-afdelning en: Ballastningens dito . 36,245: 60. Kulvertars och afloppstrummors dito ... 493: 7. Stationers och husbyggnaders dito .. 42,601: 76. Stängsels dito .. 9,223: 38. Inläggning af nya sliper . 9,142: 71. Dito af nya räler 1,504: 86.
Jesus sade: Denna sjukdom är ej till döds, utan till Guds förhärligande. Den som tror på mig, han skall lefva, om han än dör. » Joh. Kronprinsessan af Danmark hade skickat cn krans, hvars ena band hade en så lydande, egenhändig inskrift: » Till min kära Märta Eketrä! Med innerlig tacksamhet för trofast vänskap sedan barndomsåren. Louise. » Kransar förekommo äfven från kronprinsparet, änkehertiginnan af Dalarne, prinsarne Carl och Eugen, » från systrarna vid Sofiahemmet », » från Norske venner » och från en stor mängd svenska vänner. Det lilla kapellet var vackert klädt med lefvande växter i hvitt och grönt. Akten, som bevistades af de hemmavarande medlemmarne af konungafamiljen, inleddes med afsjungandet af psalmen 4 8 8: » 1 himmelen, i himmelen », efter hvars slut hofpredikanten Beskow förrättade jordfästningen, som föregicks af en kort dödsbetraktelse öfver orden: » Kristus är mitt lif oeh döden är min vinning », hvilka ord ofta legat på den aflidnas läppar och särskildt äfven på dödsdagen. De stodo också inristade på plåten till kistan. Till slut sjöngos några verser af Elsa Andersdotters sköna psalm, 487. Under sången föll en klar solstråle in genom fönstret, och från den blomsterhöljda kistan syntes en skön fjäril sväfva upp mot ljuset, erinrande om den gamla kända bilden af puppan, som brutit sitt skal. Sist utfördes af en mångårig vän till den aflidna, grefvinnan Posse, född Wennerberg, ett rekviem, hvars slutord: » Herre jag tackar dig », ljödo gripande genom det till trängsel fyllda kapellet. Kistan fördes dagen efter jordfästningen till familjegrafven vid Hamnas. Utom af vår konungafamilj sörjes den bortgångna närmast af en åldrig moder och tvänne systrar samt af de många, hvilka i ett eller annat afseende stått henne nära. Välsignelse öfver Märta Eketräs minne 1 L. S. " Öicl milstenen.
Om egande-rättens kränkning icke kan undgå att medföra ett obehag för den , som nödgas underkasta sig densamma, desto större i den mån lian eger särskild affection för hvad man tvingar honom att afträda, eller bringa i ett förändradt skick, och om denna affection icke alltid är en följd af nyck, utan stundom försvaras af skäl, hvilkas giltighet man ej kan bestrida; så mäste, i Riksens Ständers undernåniga tanka, ett billigt afseende lemnäs åt detta obehag. Af denna anledning, i förening med den insedda nödvändigheten af så väl ett co-rectiv emot allt otidigt och utan gällande -orsaker användt begagnande at tvångsrätten, såsom ett medel alt försäkra vattenvei ks-egare-n emot den förlust, som genom en möjligen för låg värdering af valten - tin derdd nig a Skrif feiser. 381 verket, eller skadan af dess förändring eljest skulle kunna uppkomma, är det, som Riksens Ständer beslutif den förhöjning i ersättningen åt vattenverks-egare , som i 3, 4, och 5 §• §• af Författningen blifvit observerad , och hvilken, enär enahanda skäl derföre förekommit , äfven blifvit sträckt till den fråga, då, enligt J5 §., jord till vattenlednings verkställande måste afträdas. Väl hafva Riksens Ständer ansett, att något tvång icke bör finnas för en jordegare till deltagande i de kostnader, som kunna föranledas af en annan jordegares väckte anspråk på rifning eller förändring af ett skad!igtvatten-ve>'k; Men som Riksens Ständer emellertid insett, att, genom en och annan delegares i. en gemensam odlings-lägenhet vägran äf ett slikt deltagande, hinder ofta skulle kunna uppstå för nyttiggörandet af större odlingsbara trakter, hafva Riksens Stander tiil förekommande deraf antagit och godkänt det särskilta stadgande, som i detta afseende vid författningens 4 §. blifvit tillagdt.
Af Friherre Cederström^ SlmloSf? angående de af Kongl. Maj:t lill sammanhindningsbana genom Stockholm äskade medels anvisande till nordvestra stambanan. I Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statens jernvägar äskas anslag af 3.070.000 R:dr för en sammanhindningsbana genom Stockholm, och af endast 3.010.000 R:dr för nordvestra stambanans påbörjande. Nödvändigheten, till och med gagnet, af elen förstnämnda banan är likväl ännu mycket omtvistad, isynnerhet hvad angår berörda sträckning från slussen uti nordnordvestlig rigtning öfver Mälaren, då deremot angelägenheten af jernvägs-kommunikation med brödralandet torde ligga i öppen dag för en och hvar, som erkänner värdet af en fast förening emellan Sverige och Norrige, samt sålunda önskar, att den förening, vi ega, må vinna all den utveckling, som med begge Staternas sanna fördel är öfverensstämmande, och hvartill en snabbare vägförbindelse otvifvelaktigt skulle utgöra ett det kraftigaste och ändamålsenligaste medel. Det vore således särdeles önskvärdt, att, redan vid denna riksdag, i främsta rummet, åtminstone en länk i den kedja af förenande länkar, som, fullbordade, skola utgöra nordvestra stambanan, blefve af Rikets Ständer till utförande beslutad, och att denna länk blefve den, som tillika kunde bäst motsvara den för Sveriges öfriga jernvägssystem vigtiga fordran, att, i väsendtligare mån, tillföra detsamma sådana bidrag af personaloch gods-trafik, som kunde påräknas derest denna länk förbinder vestra stambanan (och dymedelst hela det medlersta Sverige) med en punkt vid Sveriges största insjö, Wenern, och som derjemte är en centralpunkt för en vidsträckt jernverksrörelse äfvensom för betydlig omsättning af jordbrukets alster.
Nu är det hatet mot kapitalisterna och mot de bättre lottade i samhället, som leder massan; de mera lyckligt ställda bland oss kvinnor måste verka, för att arbetsfrågan kommer in i rätt spår, så att det hela ej slutar med allas krig mot alla. » V i skildes åt i vimlet, jag såg aldrig mera fru Luplau, men minnet af hennes lifliga, intelligenta ansikte och hennes nobla väsen, är en skatt, som jag vårdar och tager fram, då antingen kattaktig list, koketteri och smålögner framställas som det slags kvinlighet, hvilken vi böra eftersträfva, eller då jag i lifvet möter dessa kvinnovarelser, hvilka i ord, åthäfvor och oseder söka härma illa uppfostrade ynglingar och till hvilket pris som helst söka ådraga sig uppmärksamhet. Det är ju en tämligen allmän föreställning, att de äkta män, hvilkas hustrur syssla med samfundsangelägenheter, äro djupt beklagansvärda. Det kan ej förnekas, att sorgliga exempel kunna anföras till stöd för sanningen af en dylik föreställning; men att det skulle vara en allmän regel, att de rikast begåfvade kvinnor, hvilka begagna sina gåfvor till det arbete och den kallelse, som blifvit dem gifna, skulle vara de sämsta hustrurna, är ett lika orimligt antagande, som att alla de män, hvilka verka för det allmänna bästa, skulle vara de sämsta bland äkta makar. Kvinnan har långt mera än mannen, den mäktiga förmågan att kunna egna sina omsorger åt mångahanda; hon kan hafva » många järn i elden », utan att något af dem förstöre3, och det är icke genom att arbeta med allmänna angelägenheter, som hustrun ödelägger sitt hemlif; detta sker blott i de fall, då hon blir af män — eller kvinnor — bortkollrad, så att hon, så att säga, går rundt, rundt omkring sitt eget kära jag, bärande någon samhällsfråga eller något problem på en » presenterbricka ». Line Luplau var hustru till en prest, och hon kände tillräckligt till den allmänna meningen i sitt lilla land för att betänka sig mer än två gånger, innan hon bröt mot den gällande sedvänjan oeh talade på ett offentligt möte.
Återremitterades. S. D. Bancooch Lag-Utskottens Betänkande N:o 1, med förslag till Lag för enskilde Banker, blef nu åter föredraget och, jemte dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten åter rem i t terad t. S. D. På grund af gjorde anmärkningar återremitterades nu, vid förnyad föredragning, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 83, i anledning af väckte frågor, dels om Kongl. Theaterns indragning och utarrendering till enskilde, dels om rättighet för enskilde att anlägga Theatrar i hufvudstaden, dels om upphörande af de afgifter, som för representationer i landsorterne erläggas till Kongl. Theatern, dels ock om den bevillning och de afgifter, som enskilde böra för rättighet att gifva offentliga representationer utbetala. 5i6 Prot. Vt dr. d. 15 ding. 1840. Den 15 Åug. 1840 f. m. Fran Hö glo fl. Ridderskapet och Adeln.. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 29 sistlidne Juli och den 1 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 225, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Betänkande N:o 98, angående arrendatorernes af Nyqvarns qvarn och bro ansökning om bibehållande vid arrendet af dessa lägenheter, fann Ridderskapet och Adeln för godt att afslå, så väl Betänkandet N:o 98, som Utlåtandet N:o 225. S. D. e. m. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 8 dennes på bordet lagda memorial: N:o 252, i anledning af Herr Grefve Mörnersj J. A., motion om beviljande af anslag till försök för bestämmande af den bästa modell för slagkrutsgevär; och N:o 253, i anledning af Herr Dalmans> W. F.s motion om beviljande af ett anslag åt Sjömanna-Sällskapet till befordrande af de med Sällskapet afsedda ändamål.
Riksdagsordningen föreslagit löneförbättring för de a:ne sistnämnde Embetsmännen; men då billigheten deraf medgåfves och för att gå Utskottet tillhanda, gjordes af Hr Crusenstolpe Motion derom, på det saken måtte i grundlagsenligt skick komma under pröfning: af flere andre Ledamöter, Hrr Rosenqvist af Akershult ^ von Hartmansdorffj August j Hjerta; Gustaf samt Friherrarne Ridderstolpe s F.j Sparre> Sixtenoch Boije, Ludvigj att StatsSecreterarne, hvilkas befattningar voro ibland de vigtigaste och ansvarsfullaste i Riket och äfven de mest mödosamma samt förenade med större magt, än StatsRådens, i skyldigheten och rättigheten att vägra contrasignation, bordt uppföras till större löner, hvilka ansetts böra bestämmas, af någre till 5ooo R:dr, eller lika med hvad för Stat&Råden är tillstyrkt, af en Ledamot till 45oo R:dr och af en annan till rj 182 I 24., eller hvad ett StalsRåds lön för närvarande utgör: af en del Ledamöter, att HofCancellerens och JustitiacCancellerens löner i öfverensstämmelse härmed skulle förhöjas: af en Ledamot att sådant borde äga rum blott för JustitiasCancelleren, men ej för BofCuncelleren, hvars Embetsbefattning ansetts icke inverka på Riksärendernes gång och förvaltning, hvarjemte en annan funnit någon tillökning för desse 2:ue sistnämnde Embetsman ej nödig: samt sluteligen att, då Utskottets förslag, att löneförbättringen för StatsSecreterarne skulle få tillgodokomma blott de Ordinarie men icke Betänkan den, N:o 237. i3 de på obestämd längre eller korrtare tid oonstituerade, endast skulle föröka svårigheten för K. M:t att erhålla skicklige ämnen till detta vigtiga Embetes förvaltande, R.
Föredro^os ä nyo och biföllos Allmänna Befwärsoch Oeconomiä-Ukskottets den 9 sistledne Julli pä bordet lagda betänkanden: i:o Angående ett särskilt Landshöfdingedömes uprättande för Bohus Län. r:o Angäende ersättningar frän hjelprotarne eill stamrorarne för Soldate torp, muhlbete, wedbrand och Gärdsle fäng. g:o Angäende ett jämnare fördelande af Trouppers inquartering m. m. landet och städerne emellan. Efter förnyad föredragning biföllos twänne den 9 sistledne Julii pä bordet lagde Slats-Ulffotteks betänkanden; det ena angäende pension för Chirurgiä Magistern Osbeck; det andra angäende Riks» dagsmännens frän Stora Kopparbergs Län memorial om befrielse för allmogen att erlägga mantalspenningarne uti Kohl. Wid förnyad föredragning af allmänna Be» sivarsoch Oeconomiä-Utfkotlets, den 9 sistlidne Julii Den i z Jul». 217 Julii pä bordet lagde betänkande öfwer Grefwe ve 1» Laräies motion, rörande ärlig lefverering af spannemäl och foder till Kongl. Maj.ts och Kronans disposition för behöfwande provincer i Riket, och sedan detta betänkande blifivit bifallit, yttrade sig . ^ . Grefwe Oe Is. 6arstie: Dä jag ej sinner de af Utstottet anförda stäk, nog werkande pä min enstilke öswertygelse, ej eller nödwändigheten af be säkerhets steg jag till anwändande wid en inträffande misiwäxc för en eller annan landsort trott mig böra föreslä, anhäller jag att till Protocollet fä i detta afseende göra min reservation. Justerades Ingressen samt i §. af Riksdags Besluter. Justerades följande fran Expeditions.Utskottel inkomna förslag till Expeditioner till Kongl. Maj.t. 1:0 Om förhöjning i Postskjuts tegan. 2:0 Om inrättning af Hushällnings-nämnder. Z.o
— Doktorn gaf mig den sköna trösten, att om jag inte är försigtig, kan knät ta skada på fullt allvar hvilken dag som helst. Jag visste det förut, men det är obehagligt att höra ändå. Jag är alltid rädd, att det skall dragas ett streck öfver min utomlandsfärd. Men bara på kif skall jag försöka krya på mig. När jag låg, sade han, att det var en ren omöjlighet, att jag kunde komma på benen mer. Derför ställde jag undan kryckorna ett ögonblick i går och visade honom, att jag kan gå rätt bra utan; det roade mig att retas med honom. Hoppas att fortfarande kunna göra det! Tack för brefven. Äfven mitt blir troligtvis kort, icke för att löna dig med samma mått, på något sätt. (Hvem mäter för resten efter mängden af rader!) Jag blef verkligen så glad öfver ditt korta bref. Mina ord om en »kärnsund sinlighet» förskaffade mig ju, hvad jag värderar så högt: ett tryggt kamratlikt handslag. Jag är nöjd. Hvilken stor och stillsam glädje det ligger i att se sig förstådd. Hela dender biten: »hvarför predikar man om förkväfvande, der man borde tala om begränsning» etc., som du låter Ellen läsa i Wilhelms broschyr, den står också i min stora bok. Sedan jag skrifvit brefvet till dig, genomläste jag det och fann den biten så präktig, att jag skref af den. Just den och ingenting mer. Var det inte lustigt? Den är ett nytt vittnesbörd om öfverensstämmelse i tycken, eller kanske snarare om min förmåga att kläda andras tankar i ord. Jag visste, att det var din tankegång (men den är ju också min); det var således bara orden du tog till din novell (trots min dystra sinnesstämning kan jag ej låta bli att dra på munnen åt svårigheten för oss två att skilja på mitt och ditt – det är något så befängdt lustigt i det). Naturligtvis behöfver jag inte säga dig, att det gör mig en glädje att du kan draga en sådan der praktisk nytta af vår brefvexling. Men du slutar ju med att göra mig egenkär.
Mina herrar, återtog fältmarskalken, det torde blifva nödvändigt att ändra dessein. Bekräftas denna rapport före midnatt af Stenbock, upphäfves belägringen. Det är icke lägligt för oss att stå instängda mellan de kejserlige och staden. Förbereden allt till aftåg; vaktposterna rundtomkring staden kvarblifva tillsvidare. Vi gå öfver Parthe vid Schönefeld och marschera till Breitenfeld. Ingen onödig brådska. Det är nog, att vi sätta oss i marsch, när Stenbock replierat på hufvudstyrkan och fiendens förtrupp kan bevittna vårt aftåg. Jag önskar, att aftåget må se ut som en oordnad flykt. Förstån De i alla krigets konster invigde gamle fältherrarne förstodo sin chef, men den unge pfalzgrefven förstod honom icke. Hvilken skymf! En så segervan här skulle anses fly för en fiende! Vid midnatt anlände ilbudet från Connewitz. Stenbocks adjutant förhördes jämte Slanges kunskapare. Bådas berättelser öfverensstämde i öfrigt, men den senare kände fiendens styrka så noggrant, att han räknat hvarje regemente, hvarje skvadron, hvarje kanon. Ditt namn? frågade fältmarskalken. Urban Niemand, korporal. Torstenson log. I bredd med hans skäggige korporaler liknade denne pilt utan ett fjun på hakan en förklädd flicka. Belägringen upphäfdes. Följande dag företog fältmarskalken en rekognoscering med kavalleriet. Dagen därpå, den 22 Oktober, när fienden ryckte närmare, marscherade hela svenska hären mot kvällen till Breitenfeld. Detta skedde med skenbar brådska, i låtsad oordning, så att fotfolket tycktes vid bryggan öfver Parthe tränga på artilleriet, och kavalleriet åter tycktes trampa ned fotfolket. Stenbock, hvilken på en omväg kring staden drog sig tillbaka till hufvudstyrkan, råkade i handgemäng med fiendens förtrupper och gaf, efter en kort strid, sina hästar sporrarna.
Om erfarenheten besannade, hvad en ledamot här yttrat, att den medborgerliga pligten och moraliska känslan äro tillräckliga för att förmå de skattskyldiga att sjelfmant erlägga sina utlagor, skulle jag instämma med dem, som begärt afslag å Utsk:s betänk. Jag har dock en helt annan erfarenhet, och så länge vi stå på den ståndpunkten, att den moraliska känslan ej kan anses tillräckligt verksam för ändamålet, tror jag, att de nu ifrågavar. böterna utgöra ett lämpligt tvångsmedel och att Utsk:s förslag förtjenar bifall. Gr. Cronhjelm: Jag får ytterligare påminna, att Konungen d. 9 Juni i83o afskaffat alla böter för uteblifvande vid uppbördsstämmorna genom en författning, som uttryckligen gäller endast på försök i 5 år. Innan denna tid tilländalupit, måste således K. M:s Bef:h:de inrapportera, hurudan verkan af författningen visat sig, och om de härvid säga, att böter ännu vidare äro behöfliga, beslutar Konungen naturligtvis, att försöksförfattningen skall upphöra. Jag inselsåledes intet skäl för R. St. att i detta ämne besvära Konungen med en skrifvelse, och jag fortfar att på grund häraf att yrka afslag å Utsk:s betänk. Jag tillhör väl icke den meningen, som, lika med åtskilliga reservanter inom Utsk., antager den moraliska känslan såsom i detta fall tillräckligt verkande hos de skattdragande; men deremot delar jag Hr af Dalströms tanka, att uppbörden borde ske i flera terminer. Härmed må dock vara hurusom helst, så tror jag, att saken kommer i sitt bästa skick, om man låter Konungen inhemta underrättelser från alla sina Be - Deri i© Maj f. m. 355 f:h:de, och icke blott från den, som väckt nu ifrågavar, motion. Hr von Troil, Emil: Om R.