Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
14 bataljoner kanonslupar med tillhörande trossfartyg. 8 dito kanon-jollar med dito dito. 22 chefsfartyg, seglande, samt 22 ångbogseringsfarlyg, armerade. Inom den krigsmateriel, hvaraf Sveriges flotta för närvarande utgöres, finnes, af ofvanstående, lill bildande af den blifvande materielen, föreslagna fartygs-certer, följande tillgång: 2 svåra fregatter. 3 mindre dito. 3 korvetter; den 4:de korvetten, Svalan är beräknad till exercis-fartyg för skeppsgossarne på Carlskrona station. 1 brigg; de öfriga 3:ne användas till skeppsgossarnes exercis på flottans stationer. 3 skonertar; de 3 öfrige alldeles, eller nära nog, otjenstbara. 1 ång-korvett om 300 hästars kraft. Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. om Statsverk. 1850. 2 ångkorvetter om 200 hästars kraft, hvaraf flen ena anses kunna anskaffas med dertill anslagne medel. 2 oarmerade större ångfartyg. 4 linieskepp, att till blockskepp begagnas. Af de återstående äro 2:ne under nybyggnad samt ett lill förbyggnad upptaget, hvarom mer längre ned. De öfrige 3: ne äro otjcnstbare. 42 bombkanonsj slupar. Af de återstående 22 gamla och obrukbara äro 12 12 landstignings-) under ändring till bombkanon-slupar. 96 kanon-jollar, återstående 26 gamla och otjenstbara, men som, på sätt längre ned föreslås, kunna användas. 1 ångbogseringsfartyg. 7 seglande chefsfartyg. De öfriga 4 obrukbara. Diverse patrullbåtar och trossfartyg, af hvilka sednare endast 5 äro användbare.
Maj:t genom underdåniga besvär fullföljdt mål, rörande detta ämne, hafva upplyst: att, sedan Kongl. Maj:t, uppå vederbörandes underdåniga anmälan, om ersättning för utgifne ofvan omförmaldte 45o R:dr 45 sk. 3 r., i Nåder förordnat, att beloppet skulle af Allmänna Medel utgå, men att handlingarne i ämnet borde till Kongl. Maj:ts J ustitiaeCancellersEmbete öfverlemnas; så har åtal af AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt blifvit emot LandshöfdingeEmbetet i Östergöthlands Län anstäldt, för de felaktigheter bemälte Embete ansågs hafva begått så väl i afseende på förnyad borgens anskaffande för arrendet af Bostället, som i afseende på tillsynen öfver Boställets skötsel under åbo-ledighet.
Ville man vara conseqvent i ett sådant påstående, så skulle man kunna komma ända derhän, att Kronohemman, som, till en stor del, härleda sig från en* skildta gåfvor under Catholska tiden till Kloster och Själamässor m. m. dylikt, icke nu borde få användas till Boställen åt Officerare och Embetsman. För min del tillstyrker jag att OeconomieUtekoitets senare Betänkande må förkastas, och det först afgifne i stället gillas. Herr Riben: Det är enkannerligen, i anledning af den mig påbördade glömska, som jag önskar att få yttra några ord. Friherre Cederström har tält om de generela uttrycken i 18 io års beslut, hvilka, efter hans hegrepp skola utröna, att blott den privilegierade jorden dervid var i fråga. Må det tillåtas mig, att hemställa, huruvida icke Friherre Cederström sjelf glömt ordalydel - Den 7 Octoher f m, 149 sen af den ifrågavarande punkten. Der star tydeligen: "af hvad namn och beskaffenhet den vara må." Om det i stället blott stått: "den oroterade,” så hade uttrycket varit genereh; nu åter är det så specielt som möjligt. Friherre Cederström har vidare erinrat , att det år 1810 ej var fråga om någon Conscription, utan blott om Förstärkningsmanskap. Det är sant, rrien vilkoret för Förstärkningsmanskapets utgörande var, att extra Roieringen först skulle utgå, som bestämdt stadgas uti 1810 års beslut, ehuru Friherre Cederström behagar bestrida det. Vidare har Friherre Cederström, och Herr von Hartmansdorff med honom ansett närvarande Ständer hafva rättighet, att ändra hvad föregående Ständer beslutat. Denna rättighet har jag visserligen icke velat bestrida, men jag beklagar, blott, att den behöfver så ofta användas, ty följden skall nödvändigt blifva, att icke någon säkerhet i ekonomiska beräkningar är att vänta. I afseende på det ömtåliga förhållande med Vesterbottens Rotehållare, som Friherre Cederström omnämnt, finner jag honom hafva rätt, och instämmer derföre med honom i tillstyrkande af bifall till Utskottets hemställan i detta falU Friherre
Beredningen icke uppgifvit ett enda factum eller bevis för dess påståenden om SkråLagames och SkråÅmbetenas missbruk, deras origtiga handhafvande, samt de obehöriga kostnader för Näringsidkarne, desamma förorsakat, och ej eller annorlunda än genom ett lösligt yttrande, stämplat dem med den måhända mindre lämpliga benämningen af tillnamnet förhatliga inrättningar, anser jag mig, med den noga kännedom jag härom kunnat förskaffa mig, fullt berättigad att förklara dessa beskyllningar för helt och hållet ogrundade, och så länge Beredningen icke på något sätt antydt sammansättningen eller nyttan af de föreslagne BorgareSocieteterna, kan jag omöjligen på detta förslag ingå. Herrar Committerade hafva jemväl uti deras förslag till form och sammansättning, bibehållit Handtvei ksÅmbetena, hvilkas stora nytta för Handtverkerierna jag äfven måste vitsorda, och hvilkas namn, då ordet Skrä försvinner, jag icke mera trodde skola blifva för någon förhatligt. Att denna hufvudgrund således måtte helt och hållet ogillas, och Beredningen genom återremiss anmodas, att antingen närmare detaljera och uppgifva sina åsigter i detta fall, eller ock att, sora en grundval för Handtverkeriernas bestånd, erkän - LngUtskottits Bctanktintten. tili. na HandtverksÅmbetenas existence, är hvad jag på det enträgnaste nodgas vordsamligen yrka. Beredningen har erkåndt nyttan aflärograden inom Handverkerierne, men alldeles fös kastat ideen om eri bestämd Lärotid. Det är måhända brist på upplysning hos mig, som gör, att jag finner det' närmaste samband emellan dessa saker. Ingen födes konstnär, det år allmänt erkändt.
» Jag tyckte, fröken sa ', du var upptagen, » säger A. — » Jaså, den där telefonfröken brukar narras också. » — Jo, jo, det såg så ut. Jag vill till slut framdraga ännu ett par bevis för, att det icke alltid är så roligt att vara telefonist, och att en sådan ibland måste riktigt » komma i valet och kvalet », hura hon skall handla. Låter telefonfröken ett par herrar abonnenter länge stå kopplade, kan hon vara viss på, att en eller båda ha ringt af — naturligtvis på sin egen behagliga melodi, så knapphändigt att ingen afringning gått fram till stationen. Går hon åter in på linien — mol tyst, hon vågar sig på ett » halloh »! — Intet svar, ett » halloh »! ännu högre, fortfarande tyst. Hon kopplar af samtalet. Men nu ringa hr X. och Y. båda samtidigt långa, vreda ringningar, och båda gräla öfver att samtalet — blifvit afbrutet. Ack, hvad gjorde dessa herrar då nyss, eftersom de icke hörde telefonfrö- kens » halloh »? Jo, den ene letade efter ett memorandum, en räkning eller något dylikt, och den andre — han hvilade sitt trötta öra för ett par ögonblick — och just då: en så ' n otur! — Kan ske står också den ene herren kvar med » telefon » för örat och ett morskt: » låt bli att af bryta samtalet, » blir svaret på telefonistens försiktiga: » halloh! » Det blir nya abonnenter på en ort. För att få telefon på så billiga villkor som möjligt sämjas flere personer om samma linie. För hvar och en af abonnenterna å den nya linien bestämmes nu en särskild signal. Sedan en så pass lång tid förflutit, att allmänheten redan kan antagas känna till dessa olika signaler, underlåter telefonisten en dag att upplysa en abonnent om sättet att ringa och får sig därför — en liten uppsträckning. Varnad häraf och i förhoppning att nu göra rätt, upplyser hon några dagar därefter en annan abonnent om antalet ringningar. Detta las också illa upp. — Huru skall den stackars människan bära sig åt? — Tala eller icke tala — » det är frågan ». IDUN Detsamma tänkte jag i fräga om den här lilla uppsatsen. — Skall den månne verka något godt? Kära lilla fru, var. min bundsförvant!
I afseende å grunderna för pensions-beräkuing stadgar Reglementets 52 § att “vid pensionering af Bankens embetsoch tjenstemän, vaktbetjening och konstidkare tjenar såsom grund den, för deras vid afgången innehafvande tjenst eller befallning, i Bill. till R St. Prof. 185C & 1857. 6 Sami. 1 Afd. 25 Haft. 2 10 Banko-UtskoUets Memorial JV.-o 54. Löne-staten uppförda lön; dock äro de personer, som på Indragnings-stalen ätnjuta personela anslag, berättigade alt undfå pension efter det sammanlagda beloppet af deras lön på dessa begge stater, äfvensom pensionerna för de å sistnämnde slat upptagne öfvertalige tjenstemän bestämmas efter den lön, de å Indraguings-staten uppbära.^ Som Rikets nu församlade Ständer, vid beviljande af förr omuämuda tillfälliga förhöjning å Banko-statens löner, föreskrifva, att denna förhöjning vid ifrågakommande pensionering icke må tjena till grund för pensionens bestämmaude; så och då, efter hvad Fullmäktige uti 14 § af deras lill Utskottet afgifna Berättelse upplyst, de tjenstemän, hvilka, på grund af den vid 1840—1841 årens riksdag fastställda aflönings-stat, från Indragnings-staten uppburo personela anslag, som vid pensionering jemväl lades till grund för pensions-beloppet, numera genom befordran eller på annat sätt algått, hemställer Utskottet, att 52 § måtte erhålla följande förändrade uppställning; 6:0. Vid pensionering af Bankeus embetsoch tjenstemän, konstidkare och vaktbeljening tjenar såsom grund den för deras vid afgången innehafvande tjenst eller befattning å Löneeller Indragningsstat uppförda lön, dock utan beräkning af derå vid innevarande Riksdag beviljad tillfällig förhöjning.
Utgifter Riksstatens 4:de hufvudtitel - Extra statsanslag för landtförsvaret Krutoch salpeterförsäljningsmedel En-per-mille-fonden Trosspassevolans-fonden Förenade mötespassevolans-fonden Norrbottens hästjägare-sqvadrons fond Volontärvakansmedels-fonden Wadstena krigsmanshus-kassa Militieboställs-kassan Invalidhus-fonden Allmänna bevärings-fonden S:r Balans till år 1862: Extra statsanslag för landtförsvaret 282,094: 52. Krutoch salpeterförsäljnings-medel — En-per-mille-fonden 1,050: 30. Litt, H. till 1863 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 64. n e h t K f e dit. Fordringar och j Brister, ersatta af Skulder till år Besparingar för förskott, balanKontant behållStatsanslag. Skulder från år se rade trän a 1860 inom linien. r ning Iran St 1860. Extra uppbör t. Riksgäldskontoret. Hufvudtitelns besparingar. /ill LILI p tlllOll till år 1862. Summa. J.öö.4, Daianserade inom linien. 1860, balan serade inom linien. Anticipation från år 1860. Utbetalningar. Riksgäldskontoret. Hufvudtiteln. Kontant behållning till år 1862. Summa. Fordringar och förskott, balanserade inom linien. Debet. Balans från år 1860: Kontant behållning Förskotter, upptagna inom linien, 135,213: 77. Uppbörd: Kontant anslag, enligt Kongl. Maj:ts stat,. Försäljningsmedel Ersättningar Diverse inkomster Balans till år 1862: Skulder, upptagna inom linien, 66,723: 92. Kredit. Balans från år 1860: Skulder, upptagna inom linien, 53,688: 78. Utgifter:
Det är detta som framkallat sä mycket missnöje bland de gamla åbostammarna, som deraf trott sig förnärmade, och för hvars afhjel pande den K. propos. nu egentligen synes hafva tillkommit. 11. St. föreslogo en annan utväg, eller stämning till domstol, hvarigenom skulle utredas, huruvida Kronan ägde ”dominium fundi” till dessa hemman; men hvaraf skulle följt, att åboen, som i sådan händelse vore fredad frän kyrkornas anspråk, hade fått bibehålla hemmanen med de, en gång för alla, bestämda räntor, som de af gammalt erlagt. K. M:s propos. synes lösa problemet på ett föga tillfredsställande sätt. Den vill nemi., att det nuvar. förhållandet skall i allo fortfara. Således skulle på de hemman, som blifvit utarrenderade efter 1826, de nuvar. arrendena representera de forna räntorna och icke vidare kunna höjas, utan de nuvar. urrendatorerne dervid blifva tryggade; hvaremot de hemman, som ännu icke tillfallit kyrkorna, skulle fortfara att af dess innehafvare besittas med de räntor, som hittills varit bestämda, hvaraf vanligen blott en del tillkom kyrkorna. Jag hemställer till R. o. Ad., huruvida det är rättvist, att på hemman af samma natur, räntor skulle läggas af så himmelsvidt olika egenskap, som dem, hvilka uppkommit genom gammal skattläggning och nya arrenden efter 1826; huruvida, då meningen är, att de åboer, som hafva rätt tili dessa hemman, skola dervid bibehållas, det är med rättvisan öfverensstämmande, alt den ena skall betala arrende och den andra ränta. Dessutom vill jag fästa uppmärksamheten pä ett förhållande, som ej torde böra förbises.
Jag hav bevittnat verkligt rö- vande drag af uppoffringar, som fattiga kvinnor underkastat sig för att förvissa sig o m, att de skola efter döden blifva brända, och af den bestämdhet, med hvilken kvinnor ur alla samhällsklasser i detta fall göra sin vilja gällande, kan man med säkerhet sluta, att likbränningsfrågan i vårt land icke kan falla och att dess förnämsta stöd blir våra kvinnor. i Då man betänker, att föreningsväsendet ännu är för kvinnan mera främmande och att de i allmänhet hafva föga lust eller förmåga att till så- dant lämna penningebidrag, må det anses vittna om det svagare könets intresse för den ifråga varande reformrörelsen, att icke färre än 695 kvinnor i denna stund finnas inskrifna såsom medlemmar af Svenska Likbränningsföreningen o c h att 19 st. till densamma i förskott inbetalt sin brännihgsafgift. Utaf de 375 personer, som hittills blifvit brända g e n o m den nämnda föreningens försorg, hafva 112 varit kvinnor, det öfvervägande flertalet i en ålder af 44 till 86 år. Hvad den försiktighet beträffar, m e d hvilken denna reformrörelse ända ifrån början blifvit i vårt land ledd, så medgifves gärna, att den för flertalet måste synas vara alldeles för stor, men detta har ej hindrat en » tidning på kristlig grund » att beklaga sig öfver den » hänsynslösa agitation », med hvilken densamma bedvifves, ocli en annan tidning, en bulevardavisa, att utbrista: » Man kan sannerligen inte begripa, hvavföv den m e d statsmedel salierade redaktören af den alla våra andra näringar ilsket hatande frihandelstidningen Norden, hr ingenjören Per Lindell, bråkar så fasligt med sin blifvande kristliga begrafning eller hedniska förbränning o c h m e d det skäligen intresselösa ämnet besvärar erkebiskop o c h konsistorier m. m., bara för att få sin lilla, lilla stofthydda onyttigt förvarad i en urna. » O. s. v. Men obskurantismen och dumheten äro ej våra farligaste fiender. För oss är det ej nog att.
I afseende härpå upplyste åter Styrelsen, att klaganden antogs den 11 Februari 1833 till Kustuppsyningsman i Helsingborgs distrikt, men att redan den 16 derpåföljande Mars till Distriktchefen derstädes rapporterades, att klaganden försåtligen tillfogat en sofvande kamrat våld medelst slag i hufvudet, och, med insändande af förhörsprotokoll härom, tillstyrkte Distriktchefen klagandens entledigande ur Tullverkets tjenst, hvilket Kongl. GeneralTullstyrelsen den 11 April samma år biföll; — att, klaganden den 30 April 1836, på Chefens i Sydöstra distriktet förslag, anstäldes såsom kustvakt i Carlshamns Tullkammare-distrikt och att nästföljande år, den 12 Juni, samme Distriktchef insände ett förhörsprotokoll, enligt hvilket klaganden, jemte en annan kustvakt, vid tillfälle af ett verkstäldt beslag, utaf varuägaren ernottagit en förbindelse å 100 R:dr Banko samt derför utfäst sig att låta denne undkomma och förblifva okänd; att, uppå ansökning, som tillika insändes, 5 klaganden då ånyo blifvit från Tullverket entledigad — till närmare upplysning om hvilka förhållanden bestyrkta afskrifter af de officiella handlingarne åtföljde Kongl.
Den, sorn har masugnen på stället, bar härigenom undgått någon särskild beskattning för masugnen; men det andra brukets ägare, som har sin masugn å annan ort, ehuru hela tillverkningen ingått till brukets smide, mäste dessutom erlägga särskild Den S Januari. 47 bevillning för masugnen. Rättvisan fordrar, att då masugn tillhör bruk och det tillverkade tackjernet ingår efter tillverkningspris till bruket, och sådant behörigen styrkes, sådan masugn icke bör särskildt taxeras. Så länge det stadgande i detta afseende, sorn 1823 års bevilln:sförordn. innehöll, tillämpades, befriades af K. M. de masugnsägare, som voro i denna kategori och deröfver klagade; men genom den förändring i ordaställningen i nu gällande bevilln.förordn., sorn af Bevilln.Utsk. är godkänd, har K. M. icke kunnat, som förr, göra nödig rättelse i denna del. Nisshytte eller Tolfforss bruksägares och Helsjö masugnsägares klagan och vunna rättelse vittna härom. Jag anhåller således, att Bevilln.Utsk. måtte förtydliga 75 §:ns stadgande i denna del, med hänseende till hvad 1820 års bevilln.förordn. innehåller. Remitterades tili Bevilln.Utsk. i sammanhang med den redan d. 8 sisth Dec. beslutade återremissen af Utskrs betänk. Ånyo föredrogs Lago. Oecon.Utsk:ns d. 3 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 35 öfver gjorda anmärkntr vid Utsk:ns betänk. N:o 6 i anledn. af föreslagna förändringar och tillägg till K. M:s nåd. legostadga för husbönder och tjenstehjon d. 23 Nov. i833. Detta mål skulle punktvis föredragas och betänk. N:o 6 tagas till grund för föredragningen. irsta punkten. Hr Hjärne, Harald: Jag begär afslag å detta betänk.
Enligt det af 1754 års Räkning ingifne Utdraget. 23 5 r^':r 4 tj;(l 3 k:pr Krono-Tionde Span-j nemål ä D:r - 530 D:r — ör.- Vinsten derpå - xyx 2, Penninge-Inkomst. Arrendet af a:ne Hospitalet donerade K rono-Hem man An för andra bortarrenderade 162: «7* små Lägenheter - Till Oxars uppköpande gifver 44: — Kronan årligen - 80: _ An Tullfrihet - 4: . Inskrifnings-Penningar - 20: Silfvermynt. bihang till Riks-St. Fröt, igij.ms, i\äe Sami. N:r w. *10. i666 Stats-Utskottets Betänk anden. Hernosands Stift. 37:o Hernösands Hospital. Sorn på Kronans bekostnad år 1674 ar af Trä uppbygdt, skall ingen annan viss inkomst hafva haft, ari då Kongl. Maj:t år 1686 det gaf 300 D;r S:mt, som nu årligen betalas af Gärdehöets förhöjning i Ångermanland. Är 1695 skall en Spisordning för 8 Personer vara upprättad, och deribland räknad en Piga. Consistorium uti sin ingifne berättelse anförer, hurusom sedan sista Kriget dyrheten på andre persedlar tilltagit i Orten, så att inkomsten var alldeles otillräckelig och .Hospitaler råkade i Skuld, hvilket har föranlåtit HospitalsItådet att inskränka de Fattigas antal till 5, med Pigan inberäknad, sedan 3:ne rum blifvit ledige. En sådan hushållning skall varit så mycket nödigare, som Hospitalet derigenom, och att Utgifterrie emot den lilla inkomsten blifvit lämpelige, kommit utur sin Skuld, och har nu vid 1754. års slut haft, utom Inventarie - persedlar, en Penninge-Behållning af igg Daler 29 ör. S:mt. Sådant bevises utaf ett af Sysslomannen ingifvit och af Lands - Contoiret verificeradt Memorial.
Om man deremot föreställer sig, huru Riddarholmskyrkans läge skulle blifva, om man, såsom jag ansåg att meningen ifrån början var, afröjde platsen, så skall man lätt finna, huru vackert det derigenom blefve, särdeles om den fria platsen framför kyrkan pryddes med låga planteringar såsom framför RiksgäldsKontorets hus. En hufvudstad, med det utmärkt sköna läge som Stockholm, bör man, allt hvad man kan, ytterligare försköna i stället för att förhindra sådant. Om R. St:r någongång för sådant ändamål utgifva en större summa, så tror jag att det är väl använda penningar. R. St:r äro i allmänhet icke så frikostiga, då det gäller det sköna, som då frågan är om det nyttiga; och det år gudnås icke eller alltid detta, utan ofta det blott problematiskt nyttiga, som hos oss vinner framgång. Jag vidhåller mitt förut gjorda yrkande. Frih. C ed erström: Då Hr Gripenstedt försvarar förslaget, så år det naturligt, enär han betraktar frågan uteslutande ur financiel synpunkt; men då den värde talaren går längre, och påstår att genom en vacker fa9ad detta skulle kunna blifva en prydnad för Riddarholmen, och platsen derigenom vinna en ökad skönhet; så får jag för min del förklara mig hysa den åsigt, att, huru helst man ån utsmyckar detta hus, kan det, så beläget som det är, liggande på tvären för en del af Riddarholmskyrkan, aldrig erkännas vara eller blifva någon prydnad för platsen. Jag bar redan sagt, att huset bör borttagas, för att bereda fri utsigt af Riddarholmskyrkan; men jag vill nu tillägga, att R. St:rs eget hus, denna byggnad, som utgör samlingsrummet för frenne RiksStånd, är beläget i ett så trångt och undangömdt hörn, att man måste leta sig fram för att hitta dit. Jag anser det i sanning icke höfvas den lokal, som utgör öfver - IS Den 4 April. låggningsruin för en stor del af Sveriges representation, der landets öden afvägas och afgöras, att ligga så bortskymd i mörkret af ett prång. Visserligen har, genom R.
Ett litet Muddrings-arbete är åt Clara-sjösidan börjadt; men kan i nu lefvande Personers tid, vid så svagt biträde, ingalunda fullkomnas, och om rensningen sker efter den nu varande Vatten-renUelens krökningar, så igenfylles den åter snart, utan bor anställas i rak Linea efter den Desseins, som den för sina Mechaniska och Hydrauliska kunskaper högaktade Öfverste Ljungberg uppgifvit. — Stockholm har villigt bidragit till alla aflägsna proponerade förelag, Canal-gräfningar, Vägar och Byggnader. Denna Stad påkostar flera tusende Riksdaler pä Uppbördsman till Allmänna Staters och Bevillningars upptagande, som annorstädes på Statens kostnad förrättas. Skole vi då icke gemensamt bidraga till mera Sundhets befordran i KonungaResidencet? Bör ett sådant vigtigt ämne i verkställigheten längre uppskjutas till framtiden, och icke denna gång med fullt alfvare af Höglofl. Ridderskapet och Adeln behjertas? Lades på bordet. Undertecknad Protocolls-förande anmälte, att Herr Adlerheim, Pehr, som uppgifvit sig vara af opasslighet hindrad att sjelf sig infinna, hade skriftligen anmodat undertecknad, att till Protocollet aflemna ett af Herr Adlerheim författadt Memorial, hvilket undertecknad alltså anhöll måtte uppläsas; men som Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, det han hade sig bekant, att Herr Adlerheim icke vore vid Riksdagen närvarande, utan vistades på Landet, ansåg Ridderskapet och Adeln, uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, att, i följd af 35 §. RiddarhusOrdningen, Herr Adlerheims berörde Memorial icke kunde af Ridderskapet och Adeln upptagas. Friherre Wrangel, Henning, anhöll att få på en gång framställa Fem serskildta Motioner, samt uppläste följande: i:o
1 enlighet med Ridd. o. Adelns vid förra Riksdagen fattade beslut, att alla de i Riddarhusarkivet förvarade handlingar, som ej ensamt rörde Ridd. o. Adeln, skulle till Riksarkifvet öfverlemnas, hafva samtliga ifrågavarande handlingar blifvit till sistnämnde arkil emot behöriga qvitton aflemnade, dock hvad beträffar Hemliga Utskottets protokoller och handlingar, hvilka ansetts icke kunna utan Kongl. Majits tillstånd ölverlemnas i annan myndighets förvar, först efter det Kongl. Majit, nppå Direktionens underdåniga framställning, lemnat nådigt bifall till dessa handlingars förflyttning. § 14. För fullgörande af Ridd. o. Adelns, Direktionen gifna uppdrag att låta förfärdiga Herr Landtmarskalken vid sista Riksdagen Landshöfdingen m. m. Grefve Gustaf Lagerbjelkes porträtt lör att förvaras bland den i Riddarhuset befintliga samlingen af Landtmarskalksporträtter, har Direktionen, i enlighet med Grefve Lagerbjelkes önskan, anmodat Professoren vid Kongl. Akademien för de Fria konsterna Uno Troili att måla ifrågavarande porträtt; och sedan Professor Troili detta arbete sig åtagit samt under loppet af innevarande år detsamma fullbordat, har porträttet, för hvilket ett arfvode af 900 R:r Rimt utbetalts, blifvit till Direktionen aflemnadt och uppsatt i det inre af Ridd. o. Adelns klubboch samtalsrum. § 15 Efter erhållen del af Ridd. o. Adelns beslut att lata tilldela Direktionens Ledamot, Herr Öfverste Löjtnanten Leijonancker,som haft tillsynen öfver arbetet med omläggningen af Riddarhusets grundmurar, en på Riddarhus-kassans bekostnad verkställd afprägling i guld af Riddarhusets stora medalj, har Direktionen föranstaltat om prägling af en sådan medalj, vägande 60 dukater samt uppgående till ett pris af 534 Ridr 56 öre; hvarefter vid ett af Direktionens sammanträden medaljen jemte ett protokolls-utdrag, innehållande Ridd. o. Adelns beslut i ämnet, blifvit till Herr ölverste-Löjtnanten Leijonancker öfvelemnad. § 16.