Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer anse böra noga iakttagas vid förekommande frågor om beviljandet af ej mindre egentliga byggnadslån, än äfven andra, för allmänna ändamål af städerna sökta, låneunderstöd, — hafva Rikets Ständer funnit betänkligt, att för det staden Lidköping under sistförlidne Riksdag tillerkända tomtereglerings-lån bevilja det undantag från sagde grundsats, som nu blifvit ifrågastäldt, helst medgifvandet af den föreslagna befrielsen för större delen af nyssnämnde stad från ansvarighetsoch betalnings-skyldigheten för detta lån ofelbart skulle framkalla anspråk på enahanda undantag för andra städer vid deras understödjande med lån utaf allmänna medel, eller betalnings-ansvarets inskränkning till de invånare, som komma i mera omedelbart åtnjutande af de erhållna lånemedlen; med anledning hvaraf och då staden Lidköpings invånare, såsom medlemmar af ett och samma samhälle, måste, i likhet med invåtiarne i Rikets öfriga städer, anses förbundne att, såvida de vilja tillgodonjuta dem af allmänna medel beviljade särskilda bidrag, gemensamt underkasta sig härmed förenade vilkor och åligganden, Rikets Ständer funnit sig icke kunna bifalla den i E. K. M:ts ofvanberörda Nådiga Proposition föreslagna förändring uti den ansvars-skyldighet, hvilken vid senaste Riksdag stadgades såsom vilkor för nu ifrågavarande lån. Men på det meranämnde stad må ega sig öppet att, derest staden åtager sig den föreskrifna gemensamma ansvarigheten för detta lån, emot förut stadgade ränteoch betalnings-vilkor, numera kunna detsamma erhålla och begagna, hafva Rikets Ständer funnit skäligt tillåta, dels att tiden för rättigheten till lånets utbekommande må förlänga* till slutet af innevarande år och dels att det lyftade lånebeloppet får, utan ränta och kapital-afbetalning, innehafvas till 1857 års utgång. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 19 Juli 1854. Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 76. 125 N:o 76. v Uppläsl och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Juli 1854.
Mig föll genast i hågen att väl någon på mig velat kasta den skuld, som skulle Sigrid affallit från vår tro, ty det unga barnet kunde inga fiender hafva, hvilka för hennes egen skull kunde vilja göra en sådan anklagelse. Jag behöfde ej länge vänta, ty mäster Erik fortfor: "Det är en af herr riksmarskens och ståthållarens egna krigsöfverstar, nemligen herr Erik Liljeholm, som anklagas för sådan förbrytelse emot beslutet vid Söderköpings riksting." "Åter märkte jag hur vreden kokade opp hos herr Klas och han utropade: "Söderköpings riksting och käringsamlings sqvallerting, det är allt just ett och samma. Och J, mäster Erik, åberopen eder hvad der beslutits, och veten dock att denna såkallade riksdag, har intet att betyda, då den var tillställd af hertigen, tvertemot hans kunglig majestäts förbud. Och dock vill jag höra om det är någon sanning i alla dessa beskyllningar emot krigsfolket." Nu ropade herr Klas mig och frågade: "Herr Erik Gustafson, är det väl sanning hvad vördige mäster Erik beskyllar eder och eder dotter före?" "Nej, på riddareord icke", sade jag och lade handen på bröstet. "Godt", sade herr Klas, "ni ser således, vördige biskop, att man fört eder bakom ljuset, och herr Erik Liljeholm och hans unga dotter stå under mitt beskydd, och dermed Gudi befallat." Och samlingen upplöstes." "Nu hafva herr Klas och fru Ebba erbjudit Sigrid att få komma i deras hus och åtnjuta deras beskydd. Huru oskyldig hon än är, kunde hon dock råka ut för ledsamheter, men i herr Klases hus vågar ingen peka finger åt henne ens. Mig synes sålunda bäst, att vi med tacksamhet antaga tillbudet. Dock såge jag helst om jag hade äfven dig i Åbo, ty sedan bönderna nu en gång kommit i vana med uppror, mord och blod, kan man ej vara säker för nya excesser, och det vore bäst om du kunde vara undan faran." "Min herre och man, det har jag redan bedt dig om, att icke påyrka. Här är alltför mycket arbete, innan allt åter kommer i skick och i sin gilla gång.
Skrijvelse, N-o 2^.2. lagen nu stadgar, sältas 1 qvarstad i afbidan på tvistens afgörande vid domstol ; alt, på det borgenärs rätt i dessa fall ej må, genom obehöriga anspråk, en längre tid uppehållas, eller han bringas i nödvändighet alt sjelf kära i eu fråga, der bevisnings-skyldigheten måste åligga den, som vill tillegna sig det i gäldenärens besittning varande godset, stadgas bör, det den, som yrkat, att godset är honom tillhörigt, skall, vid förlust af sin talan, inom viss tid borgenären instämma; att, för de fall, då gäldenär sjelf vid utmätnings-tillfälle anmäler, alt gods hörer annan till, gäldenären bör om qvarstaden underrätta den uppgifne egaren, som har att sin förmenta bättre räll inom samma lid hos domstolen u iföra; ali borgenär dock icke må vara betaget alt, till lidens förkortande, sjelf stämma; att i rättegång, angående giltigheten af köpe-afhandling om lösegendom, icke köparens och säljarens blotta erkännande deraf skall vara tillräckligt alt förringa fordrings-egares rätt, utan, i likhet med hvad för concursmål är stadgadt annan laga bevisning erfordras, eller köparen med sjelf sins ed betyga, att afhandling»! icke är falskeligen till annans förfång uppgjord, vid påföljd, att det föregifna köpet ej hindrar egendomens utmätande; samt att straff bestämmes, ej mindre för gäldenär, som genom diktad afhandling egendom sig afhändt, i ändamål att förekomma utmätning, än ock för den, som i sådant brottsligt aftal med gäldenären deltagit. I enlighet med dessa åsigter och för att på lämpligaste sätt motverka de i förevarande ämne ofvanornförmälde olägenheter, hafva Rikets Ständer godt funnit, för deras del, besluta att, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 9 Maj 1835, må stadgas, som följer:
Huru mycket på dem kan litas, öfverlemna!- jag åt hvar och cn att bedömma, som något närmare känt dylika förhållanden, och svårigheten för en hvar, som deröfver skall hafva uppsigt, att åstadkomma det straffet verkligen innebär hvad benämningen antyder. En talare har trott, att bristen på fängelser, hvarigenom brottslingarne komma i sammanlefnad med hvarandra, och en häktad person ännu mer förderfvades, vore ett skäl att underlåta häktande. Jag skulle tro, att detta vore skäl till alt förskaffa sig tillräckligare fängelser, men ingalunda att efterskänka något, som den allmänna säkerheten foldrar. Såsom ett skäl för eftergift har man äfven anfört, att personliga säkerheten vore hos oss mindre vårdad än egendom. Om en felaktig eller en flat lagstiftning finge tagas sill rättesnöre, så vore det visserligen riktigt att på detta sätt gå tillväga; men vill man icke taga felen till efterrättelse, så bör man troligen förfara tvertom. Det finnes t. ex. i vårt land en stöld, sorn alltför ringa bestraffas. Jag aa4 Den 2a Juli e. m. menar stöld i tryck af andras heder och ära, hvilken, såsom erfarenheten visar, dagligen kan begås utan ansvarspåföljd. Deraf får man icke sluta til! riktigheten af ett dylikt förfarande i afseende på stöld af egendom. Jag tillstyrker således bifall å den reservation Hr Gunther afgifvit. Hr Coijet, Julius: Ehuruväl redan mycket är sagdt i detta ämne, tager jag mig friheten fästa uppmärksamhet derpå, att då Utsk. föreslagit en lagförändring, så hade denna lagförändring bort ställas i någon harmoni med den förra lagen. I 17J4 års lag har alltid stöld varit ansedd såsom en infami. Om nu endast böter eller vatten och bröd skulle blifva straffet för stöld, samt icke kyrkoplikt derpå följde, så skulle stöld första och andra resan ej blifva någon infami, och dertill tror jag icke det vara lämpligt att lindra straffbestämmelsen för stöld. Isynnerhet anser jag, att en lagförändring, utan harmoni med den hittills gällande Jagen, vore olämplig, hvarföre jag instämmer med H. Ex. Ilr Gr. Posse.
För det ändamål eger klaganden hos domhafvande eller Magistrat, som slutligen handlagt valfrågan, äska behörigt protokollsutdrag, hvilket genast eller inom högst två dagar derefter bör till klaganden ullemnas; och skall han, vid förlust af talan, sist inom åtta dagar efter valförrättningens slut ingifva sina besvär till Konungens Befallningshafvande, sorn, på sätt i § 11 stadgas, lemnar vederbörande tillfälle alt sig förklara samt sist innan nästa dags utgång, efter det den för förklarings afgifvande bestämda tid tilländalupit, sitt utslag i målet utfärdar. 2. Den med Konungens Befallningshafvandes utslag missnöjde eger att. sist inom älta dagar efter deraf erhållen del, till Konungens Befallningshafvande inlemna sina besvär ställda till Konungen, hvarefter med målet vidare så lörhålles, som ofvan i § 11 sägs. 3. Vill någon klaga öfver beslut, hvarigenom af honom gjord afsägelse af Riksdagsmanna-uppdrag ej blifvit godkänd, förfares i afseende derå, om afsägelsen egt rum vid valtillfälle, enligt mom. 1 i denna § och, om afsägelsen efteråt skett hos Konungens Befallningshafvande, enligt mom. 2. § 23. Hvarje ledamot af Andra Kammaren åtnjuter af statsmedel ersättning för resekostnad lill och från Riksdagen samt arfvode af ett tusen tvåhundra Riksdaler för hvarje Lagtima Riksdag: dock att, när antingen Konungen upplöser Riksdag, innan den varit fyra månader tillsammans, eller ledamot af Kammaren eljest afgår från sin befattning under Riksdagen, innan så lång tid af dess sammanträde förflutit, så ock under Urtima Riksdag, Kammarens ledamot undfår, jemte resekostnadsersättning, i dagtraktamente tio Riksdaler, hvilket dock ej må öfverstiga sammanlagdt ett tusen tvåhundra Riksdaler. 20 Expeditions-Utskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 33.
Revisorerne böra instämma uti den anmärkning, som vid sist förrättade Statsrevision (pag. 34 och 35 af Berättelsen), i afseende härå, framställdes, g) Vid Myntet är o inköpta, utan hållen entreprenad-auktion:: år i84o> 5r6i/s Famnar Ved . , . 2,456: 8, n36 Läster 5 T:r Kol . , r,io6: 3. i, „ 184608 i/s Famnar Ved . , , 3,6qo: 35. 4, 3^5 Läster 1. T:a Kol , , 1 1 r, 7- d) Jemväl befinnes, att 456 U. Kopparvitriol af bättre sort oeb 2,552 U. af sämre sort blifvit år 1841 förytlrade till Handelsbolaget Lamm & Son, efter ett pris af 11 sk. per U. för det förra och 4 sk. per U. för det sednare slaget.. Försäljnings-auktion hade väl hållits den 8 September, men som antaglige anbud dervid icke blifvit gjorda, ansågs berörde Kopparvitriol böra, utan ytterligare auktions anställande, säljas på nyss uppgifvet sätt. e) I räkenskaperna balanseras, sedan flera år tillbaka, en MyntVerkets fordran hos Öfver-Intendents-Embetet å 1,411 R‘dr 10 sk, för ”husbyggnads-kostnader å Kongl.
Hrr sockerfabrikanters, och hvilket redan vid föregide riksdagar ådagalagt en så ovanlig sammanhållning, klokhet och förmåga att bevaka sina fördelar, samt för sådant ändamål icke skytt uppoffring hvarken af möda eller kostnad, om det nu ser att importförbudet icke längre kan hålla stånd emot allmänna tänkesättet, åtminstone icke skall försumma tillfället att, om någon möjlighet finnes, få förbudet utbytt mot en så hög importtull på raffinadsocker, att denna förändring på papperet icke i sjelfva verket åstadkommer någon minskning i de hittills skördade fördelarna. Visserligen kan härvid invändas, att om vinsten på sockerfabrikationen är så stor, så är ju äfven tillfälle öppet för konkurrensen inom landet genom nya fabrikers anläggning; men denna konkurrens är icke så lätt tillvägabragt, särdeles om de nuvar. fabrikanterne skulle begagna den utvägen alt, dä någon sockerbrukslokal blir ledig, hyra densamma för gemensam räkning och låta den stå obegagnad, för att hindra täflan genom flere idkares tillkomst. Alla de omständigheter, jäg nu uppräknat, torde gifva en giltig anledn. att, då Hr föredraganden absolverat hela detta ämne, såsom förut är sagdt, på 17 rader, så mycket mera noggrannt undersöka huruvida dessa rader innefatta ett tillfredsställande svar åtminstone på de hufvudsakligaste bland de frågor, af hvilka omdömet, ronde importtullens belopp, bör bestämmas. Vid granskningen af Hr föredragandens yttrande, finnér man detsamma utgöras af 2:ne afdelningar. Den ena innefattar den meningen, ”att ehuru tullen å rått socker uppgår till fullt 25 procent af värdet, synes likväl, i betraktande af denna artikels betydenhet såsom den mest inkomstgifvande af alla importvaror och af dess beskaffenhet att jemförelsevis mera egna sig till en högre tullbestämmelse, utan äfventyr af tullförsnillning, skäl icke vara för handen att medgifva någon nedsättning i denna afgift”.
Jag påminner ånyo derom, att ett eller annat fall af missbruk ingalunda bevisar en Författnings oduglighet, utan blott, att det är omöjligt för menniskor att stifta en lag, som ieke kan missbrukas. Dessutom är förslaget så upstäldt, att en person, som vill köpa fin sprit för något tekniskt behof, utan att vara näringsidkare, icke lian få köpa denna vara. Det står nemi. i §:n, att sprit ieke må å apothek i minut försäljas annorlunda än antingen efter läkares recept eller oek till tekniska behof åt den, som företer behörigt intyg, att han idkar sådant yrke, till hvars bedrifvande sprit erfordras. Om jag således vill köpa sprit och hos en läkare begär recept derpå, så frågar han naturligtvis, hvartill jag skall begagna den. När jag då svarar, att den skall begagnas till fernissa, så säger hail: gå då till socknenämnd eller handtverksförening och begär intyg; jag har ingenting att skaffa med herms fernissa. Kommer jag, som icke är näringsidkare, till handtverksföreningen och framställer min begäran, så svarar den naturligtvis, att den ej lemnar betyg åt andra än näringsidkare. Det blifver följaktligen för mig omöjligt att på lagligt sätt förskaffa mig varan. Nå väl, mine Hrr, skall man lagstifta på ett sådant sätt, att den, som vill på ärlig väg förskaffa sig en behöflig vara, icke kan få detta sitt behof upfyldt? §:n, sådan den nu finnes, är lämplig och ändamålsenlig, och om ett eller annat missbruk egt rum, är detsamma ingalunda af den beskaffenhet, att det i någon mån förringar de stora fördelar, som upkomma af §:ns nuv:de innehåll, hvarföre jag fortfarande yrkar afslag å förslaget och §:ns bibehållande i sitt gamla skick. Hr von Troil: Jag anhåller att de Hrr, sorn anse att förslaget icke kan antagas, derföre att detsamma skulle alstra svårigheter för dem, hvilka ville köpa sprit i mindre qvantitet, behagade erinra sig, att den gamla 25:te g:n är vida strängare än den nu föreslagna.
Förkl. pag. i56.) Revisorerne hafva anmält, alt, sedan Rikets Ständer, i skrifvelse den 17 Mars i83o, lios Kongl. Majit i underdånighet tillkännagifva och förklarat, att, med stöd af 76 § Riksdags-Ordningen, Stats-Rådels Ledamöters och Föredragandes ansvarighet för sine rådslag och för utöfningen af sine embeten intill den dag, då berörde Riksmöte tagit sin början, fullkomligen upphört, samt att under denna frikallelse jemväl inbegripas Kongl. Maj:ts Rådgifvare i Commandomål för Arméen och för Flottan; så och ehuru, i följd deraf, vid samma års Revisionsförrättning, såsom omfattande 1827 och 1828 årens räkenskaper och förvaltning, någre anmälanden, i grundlagsenlig väg, ledande till anisvarspåföljd för Kongl. Maj:ts Rådgifvare och Föredragande, i händelse några dylika anmälanden skulle hafva ifrågakommit, icke kunnat sträcka sig längre än från den 4 November 1828, då Rikets Ständer sammanträdde, och till samina års slut; hade Revisorerne likväl af detta förhållande ansett sig 4 Stats-Utskottets Utlåtande N.-a 22. icke vara förhindrade, att, för hela tiden af de begge är, hvilkas redogörelse då utgjort föremål för granskningen, undersöka Styrelsens åtgärder, för så vidt deraf kunnat hemtas anledning till framställning af någre så beskaffade omständigheter, som, enligt Revisorernes tanka, i administrativt hänseende förtjena uppmärksamhet. Utskottet anser, allden decharge, som i följd af Constitutions-Utskottets granskning af StatsRåds-protocollen meddelas Konungens Rådgifvare, icke kan utsträckas derhän, att Konungens Föredragande derigenom frikallas från ansvar fö? Stats-medlens behöriga förvaltning, och anser Rikets Ständer oförhindrade att, i sådant afseende, fatta de beslut sakernas utredda förhållande kan föranleda. §. 3. (Pag. 26, 27.
Bonde-Ståndet ingifvet och till Allmänna BesvärsocligEkonomi-Utskottet remitteradt memorial, har Riksdagsfullmäktigen Lars Gezelius från Stora Kopparbergs län anfört, att då, genom begagnande af 6 Lagsamt Allm. Besvärse. Ekon.-Utskottens Utlåtande, IS:o 83. de vestra och Norrländska vattendragen för skogseffekters transporterande till sjöstäderna och genom berörde effekters utskeppning, trävaruhandeln vunnit en stor betydelse ocb spridt välmåga i de kring nämnde vattendrag belägne trakter, ett landskap deremot, nemligen Dalarne, funnes, som, ehuru rikt på vattendrag, skogar och arbetskraft, dock ej blifvit delaktigt af omförmälde förmåner, enär genom Kongl. Resolutionen den 13 November 1747 stadgadt vore, att ingen af allmogen uti de under Stora Kopparbergs Bergslags frihet lydande socknar, nemligen Sundborn, Wika, Svärdsjö, Schedvi, Tuna och Thorsång samt Österoch WesterDalarne, finge till annat än eget samt Bergslagets och sådant behof, som af Kongl. Maj:t kunde godkännas, understå sig att fälla timmer och storverksträd samt såga bräder och sådant utom Bergslagets frihet och den socken, hvarest sågen vöre belägen, afföra och till någon aflåta, vid 50 daler silfvermynts vite, så för säljaren, som för köparen, för hvarje storverksträd saint hvarje tolft timmer eller bräder, jemte varans förlust eller dess ersättande i penningar, i fall den redan vore använd eller förbrukad.
St. bos K. M. i underd. anhålla, det Hilvar. eller framdeles blifvande diligenceoch forvagnsinrättningar måtte i nåder varda tillåtet att med vederbörande skjutsskyldiga å stationerna vid de vägar, der forvagnar på bestämda dagar framgå, öfverenskomma örn ansvarigheten för skjutsning med ett visst antal hästar, i förhållande till mängden af resande, som med diligencerna kunda fortskaffas, samt att för öfrigt, till lättnad för dylika företag, dem mätte i nåder förunnas alla de förmåner, hvilka, utan andras förnärmande, kunna dem tilldelas." Hr Gunther: Ehuru jag såsomen trosartikel antager, att diligeneeinrättningar äro nyttiga och böra understödjas, tror jag mig dock vara skyldig att pröfva, i hvad mån de böra understödjas. Derföre tog jag mig friheten att, då betänk. N:o 98 förevar, fästa uppmärksamhet derpå, att beräkningen af den nytta, diligencerna åstadkomma, ej kunde bestämmas efter antalet af de mil, de tillryggalagt, utan efter antalet af de personer, som af dem blifvit fortskaffade. Då nu af den siste värde talaren ett förslag blifvit framstäldt, som åsyftar, hvad jag önskat, att understöd för diligencer och forvagnar må beredas inom sjelfva sk ju ts väsendet medelst accord med skjutsskyldiga, får jag endast hemställa , att i den af Hr Hjärne föreslagna skrifvelsen måtte, i stället för orden: i förhållande till mängden af de resande, som med diligencerna kunna fortska f fas, införas: i mån af det antal resande, som med diligencerna for t skaffas. Derigenom blefve understödet lämpadt efter den fördel, inrättningarna bereda. För öfrigt finner jag sa mycket större skäl, att icke några större anslag af statsmedlen må beviljas dessa inrättningar, som det understöd, de af Postverket redan åtnjuta, icke är obetydligt. Efter hvad jag hört, skal! det uppgå till 6000 r:dr b:co om året, och om sä är, synes mig understödet tillräckligt för underhållande af de hästar, som för diligencen emellan Stockholm och Götheborg kunna beliöfvas. Hr Stuart:
Riksdags-Ordningen, får vördsammast återlemna målet och hemställa hos Rikets Ständer, till hvilket Utskott det rätteligen hörer. Stockholm den 18 Februari 1840. Ankom till Exp.-Utsk. den 20 Febr, kf, 4 *• m Utlåtande, t anledning af väckt motion om upphörande af den Rotering, hvarmed i senare tider iippodtade hemman inom Helsingland och Gestrikland blifvit belagde. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har den 17 dennes emottagit en till dess handläggning, af Hedervärda Bonde-Ståndet remitterad, af Erik Pehrsson från Gefleborgs Län väckt motion, att som, genom Contract år 1682 emellan Kongl. Maj:t ocb Kronan samt Allmogen i Helsingland och Gestrikland, den senare åtagit sig uppsättning och underhåll af en Infanteri-styrka af 1,200 man, emot befrielse från vidare Roteringsskyldighet eller utskrifning, utan afseende å landels framtida förkofran genom uppodling, och delta oaktadt de efter denna tid uppodlade hemman blifvit serskildt roterade, denna ökade rotering måtte upphöra och de tillkomne hemmanen anslås till deltagande i det genom Conlractet bestämda rotei ingsbesvarel; men som detta förslag angår ett Statsbidrag och en Re - 6 Allm. Bes v. och Ekon.-UlsiwlUls Utlåtande N.o 6. fering af Indelningsverk och rotering, hvarom det, enligt 80 §. RegeringsFoimen, tillkommer Konungen och Rikets Ständer alt samfält besluta; hvaremot i ae mål, som det tillkommer detta Utskott alt handlägga, Rikels Ständer, enligt 89 §. Regerings-Formen, jemförd med 34 §.
Kronovurde. Markegång Förslag. pä Mått. Värde å 5 R:dr Tunnan. 3 M 3 3 a c g g: Svea Hof-Rättj med derunder ly dande J asti ti w~ Stat Kongl. Götha Hof-Rättj roed dito , Kongl. Hof-Rälten öfver Skåne och Bie kinge, roed dito Kongl. Maj.-ts Cancellie Ministcr-Stalenj ioo_,ooo R;dr Hamb. Banco ä 128 sk Kongl. Rost-Verket Kongl. Kamniar-Collegium Kongl. Stats-Conlorelj med CharlasSigillatce Verketj Krono-Magasinen samt Vågstaterne i Avestad och Fahlun Kongl. Bergs-CollcL ted Bergs lags - Staterna samt Conlroloch Mynt-Verken Kongl. Commerce-Collegium . Kongl. Kammar-Rätten Kongl. Sundhels-Collegiumj med MedicinalVerket och Veterinair-Inrättningen Öfver-Stålhållare-Embetet Kongl. ÖfverIntendents-Embetet Kongl. Tabell-Commissionen Landtmäteristaten Jägeri-Statcn . Kongl. Tull-Verket Kongl. Span mål. Oindelt. Mått. Markegång p* Förslag å 5 R:dr Tunnan. T:r k 12 Värde å 5 R.dr Tunnan. Mått. Värde å 5 R:dr Tunnan. St. Prot. i834\och 1835. io Sami. t Afd. a Band. Riks-Staten. »4 Spanmål under Fenningelönerne å 6 R:dr Tunnan. Indelte Räntor. Kronoyärde* Transport Lands-Staten i Södermanlands Län , Östergöthlands dito Gottlands dito Calmars dito med Ölant Blekinge dito Jönköpings dito ... Kronobergs dito Christianstads dito Malmöhus dito Hallands dito
Regeringen sjelf, högsta vårdaren af Sveriges H. V. 14 210 Tl-en 14 April e tn. ära och anseende, tyckes ej inse dess vigt; åtminstone begärer hon ej hvad som fordras för dess uprätthållande. För nära tvåhundrade år sedan lefde i Sverige en Kung, han kallades den Elfte Karl, och då var Svenska folket ett folk. Vi riro det visserligen ännu, men icke iiro vi ett folk, sorn mera älskar sjelfständighet och anseende, än njutningar och vällefnad. Kung Karl den Elfte upkallade icke sin finansminister och frågade honom huru mycket af skatterna var öfrigt att anslå till fosterjordens försvar. Nej, han fordrade af nationen hvad som dertill behöfdes och nationen beviljade ända till 1,000,000 daler silfverroynt om året, eller i vårt mynt 4,000,000 rdr rmt. Jag säger i vårt mynt 4,000,000, fy, mine Hrr, dalem silfver var visserligen den tiden icke mer än rdr silfver, men silfret föll under sista hälften af 1700-talet till hälften af det värde, det hade på 1600-talet, och således Olifver 1,000,000 d. s. m. motsvarande 4,000.000 rdr rmt. Det egentliga Sverige egde icke mer än 1,000,000 innebyggare och 1,000,000 var befolkningen i dess underlydande länder. Svenska arméen upbringades till 65,000 man och dertill de bästa trupper i verlden; Svenska flottan, hvilken Danskarne under Juel nästan helt och hållet förstört, nybygdes och blef 45 örlogsskepp stark. Den bevillning, som Svenska folket för dessa båda ändamål då åtog sig, var så stor, att den upgick till 10 ä 20 proc. af behållen inkomst. Men, sägen J, mine Hrr! då var det icke nöd i landet. Nej, det var icke nöd, ty det var hungersnöd. Under år 1 697 ihjälsvulto öfver 80,000 menniskor i Svea land.