Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Gustaf III omsider sjelf kom i tillfälle att hålla fadderskap för en son (i november 1778) tillgick detta, såsom våra läsare lätt kunna ana, med synnerlig pompoch med iakttagande af en oändlig massa etikettföreskrifter; naturligtvis firades ock tilldragelsen bland annat på Kongl. Maj: ts teater — då ännu ej “ Patriis musis “ — nämligen medelst upipförandet af operan “ Cephal och Procris " (med särskild prolog). Från de barnsöl, hvilka egde rum i svenska konunga-borgen under Gustaf IV Adolfs regering, äro vi i tillfälle att ur en hittills okänd källa * meddela en rätt egendomlig episod. Skalden och riksmarskalken grefve Oxenstjema, hvilken var såsom hoffunktionär mer än lofligt tankspridd, bortglömde år 1801 att för corps diplomatique notificera den då inträffade födelsen af en svensk prinsessa, hvilket i synnerhet togs illa upp af den stolte rysk^e ambassadören Budberg. Också kom han icke till hofs att aflägga lyckönskan, sägande: “ för min egen del kunde jag väl göra det, men icke alls för den person jag föreställer, emedan skyldig aktning mot min kejsare har blifvit uraktlåten ". För att tillfredsställa ryska hofvet, måste derpå riksmarskalken afgå från sitt embete. Göra vi nu ett språng till 1820-talet, nämligen till sedermera Karl XV: s och till vår nuvarande konungs födelse, så inlåta vi oss icke alls på det ganska vidlyftiga ceremonielet till den förstnämnda akten, hvars titel lyder sålunda: “ Ordning som kommer att iakttagas vid hennes kongl. höghet kronprinsessans gifve Gud! lyckliga f örlossning och det kongliga barnets derpå följande heliga dopelseakt * (1826). I den nyligen utkomna andra upplagan af “ Karl Johan och svenskarne " fins nämligen en med oöfverträfflig talang utförd skildring af då inom och utom slottet förefallande scener, om hvilka kännedomen alltså är i hvars mans liand. Vi kunna blott icke underlåta att påpeka det ♦Memoarer af J. C. Barfod, den bekante författaren till ” Märkvärdigheter rörande skånska adeln ”.
Nådigst anbefalla den blifvande Revisionen eller Cornmhéen att öfver dessa i form af frågor uppställda hufvudpunkter utlåta sig, samt afgifva de förslag till förbättringar och rättelser, som af deras besvarande kunna komma att föranledas; utan afsigt likväl att dermed hafva velat antyda en gråns (inskränkning) för de vidare undersökningar Kongl, Maj;t högst Stat s-Vt skottets Betänkanden. 53} upplyst torde finna nödigt uppdraga åt Cornmittéen.’* Skulle åter jag hafva afven denna gäng det missödet, att, min mening icke genom pluralitet blifver gällande, anhåller jag att detta mitt anförande, såsom min särskilda tanka, måtte få åtfölja de Högloft. Utskottens till Riks-Stånden. Den skall åtminstone intyga mitt redliga bemödande vid detta Riksmöte, då jag fann min röst böra höjas till bestridande af en återgångs - princip, i det vigtigaste af ett ålskadt Fosterlands angelägenheter, att för ögonblickets straff, under det närvarande Slågtets Ekonomiska trångmål icke förlora ur sigte kommande Slågtens intellectuella och moraliska förädling. Skall den önskade Revisionen medföra någon väsendtlig nytta och ej blott för skens skull anställas, så måste den vara grundlig och omfattande, så att en stadgad öfvertygelse deraf kan hemtas; men innan jag i detta hänseende uppgifver de, hulvudpuncter, som torde böra blifva föremål för Revisionens undersökning, utber jag mig, att förut få uppfylla, hvad jag 'å Riddarhuset, till undvikande af öfverlåggningens förlängning utfåst mig till, nemligen att hår fa upptaga och vederlägga några inkast, sota blifvit gjorda emot mine framställningar, af bristcrne t 538 Stats-Ut skottets Bet änkan den. den nuvarande Universitets Författningen. Dessa inkast åro hvarken manga eller våsendtiiga och jag skall ej mera ån några ögonblick med deras besvarande upptaga Höglo!!. Utskottens tid.
Jag vågar jemväl tryggt vädja till de Herrar och Män, sorn antingen äro hördige från rikets norra provincer, eller om dem ega närmare kännedom, huru det vöre rimligt, att i dessa landsändar, der allmogen sjelf tillverkar lärfter och tyger af fullkomligt lika godhet medi Vestgötharnes, desse sednare kunde drifva en så stark och profitabel rörelse, som de göra, om de icke föryttrade fremmande varor och luxe-articlar? Uti Herrar Landshöfdingars sednast afgifna fern års berättelser finnas jemväl ganska allvarsamma klagomål emot Gårdfarihandel^ skadliga inflytelse på allmogens hushållning och lefnadssätt, såsom exempel hvarpå må anföras den af trycket utkomna Fem Års Berättelsen för Stockholms Län, pag. 54, 59, 43. 47’ Besv. och Ekon. Utsh. Betänkanden. Då rättigheten att idka Gårdfarihandeln på 1600 talet bevilljades Allmogen i några härader af Elfsborgs län, var förhållandet helt olika emot nu. Jordbruket i orten var klent, nästan obegagnadt, den inhemska industrien och den inrikes handeln alldeles i sin linda och utan bestämd rigtning. Då kunde den industriösa kringvandrande Vestgöthen, belåten med en obetydlig vinst i penningar eller varubyten, vinna egna fördelar, utan att skada sina medborgare. ogIi utan att göra något menligt intrång i Statsmanna Näringarne, Nu deremot är åkerbruket i dessa trakter så högt drifvet, det troligen kan blifva, och lärer icke tarfva något särskildt understöd genom Gårdfarihandel^ enär, enligt fem års berättelsen för Elfsborgs län, pag. 5, välmågan i samma trakter är allmän. Den färdighet i handaslöjder, allmogen i Vestergötland nu vunnit, och hvarigenom dess välmåga blifvit grundlagd, bibehålles efter min öfvertygelse säkrast derigenom, att JEandtfolket hålla sig hemma och sysselsätta sig med åkerbruk och sina fabricationer och öfverlemna föryttrandet af da sednare åt städernas handlande.
Stael grundal deh ifragawarande framställning; men jag wil likwäl icke, för saknaden af förstnämnde Ivlemorial, yrka nägvr uppehåll uti öfwerlaggningen, man utbeder mig at, jemte rilkännagifwande deraf, ar jag helt och hållit förenar mig uti Herr Friherre Skaeis Förslag, omförmäla ame efter min tanka hufwudsakeliga stal rZ54 Den 29 Mars. e. m. för samma Förslag, hwilka, efter hwad jag mig nu kan påminna, uti ölemonsler arv införde. Det första staket ar deruti brftäende, at, dä hos Högloft. Ridderstapet och Adeln ftäga war om en ifrän Riksgälds-Lonroiret til Högloft. Ber willnings-Utskottet aflemnad ofullständig och orig» tig upgift pä beloppet af Bewillnings-afgiften för Socker, Krut och Alun, sä upgaf en af Riksgälds-comoiret Herrar Fullmägtige, såsom för. klaring eller ordsak til berörde ofullstandighet, at Riksgälds-Lontoiret icke annorledes kunde upgifwa Bewillnings-Jnkomsternes belopp, an efter såsom de til Lontoiret inflyta: at Oontoiret följagreligen endast kan redowisa hwad som werkeligen inflyter, samt ar deremot granskningen och controllör, deraf, huruwida Bewiliningen rigtigt ingar, stall tilhöra och wore beroende pä behörig Revision wtd Kongl. Kammar Rätten och der steende anmärkningar. Endast detta förhållande synes utgöra tilräckeligt bewis för nödwändigheten af ett förändradt och förbältradt redogörelse-sätt för ifrägawarande medel; men det andra skalet är af annu mera wigt, och bestar deruti, at, såsom bekant ar, en Lalance af mer än Tolf Tunnor Guld, och deraf största delen Bewillningsmedel, för nagra är sedan här i Staden fatt tilkomma och gatt förlorad.
Lidelsefulla toner jagade hvarandra, hvirflande upp i hejdlöst trots eller sjunkande ned i hopplös förtviflan, stridande sinsemellan som osaliga andar och dock mot sin vilja formande sig till gripande melodier, stundom tvärt afbrutna som af ett vildt, hjertskärande skri. Då hördes ur fjerran, liksom framburna af en vänlig flägt, de första brutna tonerna af en underbart ljuf melodi. Åter och åter stormade lidelsen, hotande att fördränka den i sina rullande vågor, men den upplöste sig deri så ren och vek, att sjelfva hånet miste sin bitterhet, den sväfvade försonande mellan de stridiga elementen, den växte i kraft, den sammanflätade dem till det egendomligaste accompagnement och konstnärens hela konst lade sig blott som ett hyende under denna melodi, som omstrålad af hans hjertas drömmar, segrande höjde sig ur splittringens kaos, i enkel, hänförande skönhet tolkande kärlekens bäfvande sällhet och fromhetens fridfulla ro. I den oeldade salen utanför gästrummet stodo tvenne unga flickor, tätt slutna intill hvarandra och andlöst lyssnande till musiken derinne. Lemmarne stelnade nästan af kölden, mörkret gapade emot dem ur hvarje vrå, men de tänkte icke derpå, ty Heloin d’Auglars stråke hade bundit dem i oemotståndlig förtrollning. Först då de sista tonerna förklingat ryste de för mörkret; mållösa af rörelse tryckte de hvarandras iskalla händer och tysta, som de kommit, smögo de sig ut. År förgingo, men aldrig förbleknade detta intryck och aldrig hörde de nämnas den ryktbara fantasien »A l’hombre chérie», utan att minnas natten utanför Heloin d’Auglars’ kammardörr. Följande morgon väcktes Heloin d’Auglars ganska tidigt af en piga, som med förskrämd min och ifriga åtbörder sökte göra klart för honom att någonting vore i olag; af hennes bleka anlete kunde han sluta att det var en eller annan allvarsam olycka, och han gaf tillkänna att han skulle komma så fort det blefve honom möjligt.
De merendels knappa rådrum, sorn ofta under strängaste äfventyr lemnäs de rättsökande, stil icke väl tillsammans med det oerhörda tålamod, som sedan röjes i rättens egna åtgärder. Så t. ex. fick en fattig bonde i Westergöthland 14 dagars anstånd alt, vid talans förlust, anskaffa och inlemna något prot. i eli mål, som nära rörde hans bela välfärd. Oförmögen alt bestå sig skjuts, kunde lian ej fullgöra detta ; och den lx. Hofrätten, som haft så brådt med den fattiga parten, hvilade sedan i 5 år pä ett i några rader affattadt utslag, innehållande — att saken ej kunde upplagas till pröfning. Beträffande rådhusrälternes ferier, kan äfven med skiil anmärkas, att dessa domstolar, som skola handlägga vexeloch sjörätlsmål, synas företrädesvis böra vara i verksamhet under den tid, som i vårt nordiska klimat egentligast är egnad ät handel och sjöfart. Hvem sorn meddelat Stockholms Rådhusrätt tillstånd ali om sommaren hälla blott en division i verksamhet och utesluta 2:ue sessiousdagar (Onsdag och Lördag), käuncr jag icke; men att plägscden ar skadlig och ordningsvidrig, behöfver icke bevisas. Vid ett tillfälle, då fråga var väckt om lagtnansrätlcrnes undanrödja tide, anmärktes hos R. o. Ad. af en närvar, hofrättsassessor, all de K. hofrätlerne derigenom skulle alltför mycket Öfverhopas med göromål. Vid ett annat tillfälle, dä feriernes lämplighet var ifrågasatt, svarades, om jag ej missminuer mig, att de K. hofrällernes göromål ej skulle racka till, om alla divisionerne skulle arbeta året om. Sålunda åberopas ömsom brist och ömsom öfverflöd på göromål, allt efter ögonblickets behof. Säkert är emedlertid , ali alla rättsökande med ovilja betrakta delta rättvisans årliga interregnum. Att personerne behöfva hvila och recreation efter trägna, ansträngande göromål, medgifves gerna; men det är skillnad på individernes och på sjelfva lagskipningens hvila.
Län hörande Lappmarker, i stället måtte komma att höra till Norrbottens Län, hvilket skulle lända till beqvämlighet för invånarne, i anseende dertill, att dessa Lappmarkers så kallade kyrkostäder voro belägne på ett vida kortare afstånd från det senare Länets residensort, än från det förra; och anhöllo af sådan orsak Rikets Ständer, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla en undersökning örn förhållandet i berörde hänseende med nämnde Lappmarker, samt, derest hinder ej mötte, i Nåder tillåta, att Arjeplougs och Arvidsjaurs Lappmarker kunde blifva skiljde från Vesterbottens och förlagde till Norrbottens Län. Och som Kongl. Maj:t, med anledning af denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, genom Nådigt Bref af den 10 Februari 1837, bifallit, att Piteå Lappmark, innefattande Arvidsjaurs och Arjeplougs församlingar, finge från Vesterbottens till Norrbottens Län förläggas samt tillika meddelat detta vederbörande till behörigt iagttagande; så anse Utskotten Herr Ekholm hafva saknat anledning till den af honom i detta hänseende framställde motion och tillstyrka derföre, att densamma måtte förfalla. I sammanhang med denna fråga, fastades vid sista Riksdag Rikets Ständers uppmärksamhet jemväl derå, att Rikets administrativa och camerala indelning otvifvelagtigt i många orter, såväl för det allmänna, som för den enskilde, medförde kostnader och olägenheter, hvilka genom en mera jemn och ändamålsenlig reglering torde kunna, om icke helt och hållet undanrödjas, åtminstone i betydlig nion förminskas; och anhöllo Rikets Ständer af sådan orsak tillika hos Kongl. Maj:t, att en, efter locala förhållanden, invånarnes beqvämlighet och öfrige omständigheter lämpad ny administrativ och cameral indelning i de delar af Riket, hvarest en sådan indelning, efter anställde undersökningar, kunde finnas vara af behofvet påkallad, måtte genom Kongl. Maj:ts Nådiga försorg tillvägabringas, ulan att likväl densamma skulle till förökande af Länens eller dervarande Embetsmäns antal föranleda.
Skrifvelse, N.o sorn blifvit vidtagne i det syftemål, sorn Rikets Ständer i underdånighet anmält, och, serskildt i afseende på beskattningen, att, i sammanhang med åtskillige föreskrifter om iernhåndteringen, E. K. M. genom Kungörelse af den 26 October 1838 täckts förordna, dels om upphörande af den så kallade recognitions-afgiffcen, dels att för nya verk, eller tillökadt smide vid redan inrättade, hammarskatten tillsvidare, och intilldess annorlunda stadgadt varder, erlägges med l-J Skeppund för 100, i stället för 2 Skeppund, hvartill denna skatt alltsedan år 1803, vid beviljandet af nya smiden, blifvit bestämd; hvarjemte E. K. M. i Nåder gifvit tillkänna, det E. K. M. förväntar att af Rikets Ständer få inhemta, hvad de, för deras del, anse ytterligare böra i detta ämne tillgöras.
Krono-Tionde, umma mma, Pastorers Götheborg å Lands-Contoiret den 8:de October 1833 Götheborgs och Bohus Län. Stats-Bidrag. a. b e 1 1 för Landet inom Götheborgs och ohus Län. Medel-afkastning, sedan Utsädet är afdragit. Underhållne ÄeatuP. T:r. O Uppslattadt Värde. Efter usta Artikeln. S. år i83o. år r83o. Bränvins Brännings Afgift. Ständige Räntor. Jordehoksoch Hemmantal gRäuta. Afrad. Pastorers. el af Städernej donerade Hemman kommit att då från oförmedlade Hemmantalet uteslutas, men nu nefattas uti det samma. O. H. Ilo LM OBEN. Garfveri för Beredning af Läder på Engelska sättet. Bommullsoch Linne-Fabriker. Siden Fabriker. Porter Bryggerier, Segelduks Fabriker. Stofts Fabriker. Diverse Fabriker och Manufactur-Verk. Tobaks Fabriker. Olje-Slagerier. ärgerier. Fabriker. Socker-Bruk. I Städeme Götheborg Uddevalla Kongelf Marstrand Strömstad Samma för år 1832 78398 På Landet. Götheborgs Fögderi Inlands Orousts och Tjörns dito Sunnervikens Norrvikens Summa för år 1832 I 3 ■Aturiarknin. Anledningarne tili de förändringar, som detta Sammandrag utvisar med Fabriternes antal och till verknings-värden, aro årligen uppgifne till Kongl. Commerce-Colle, mm. I SAMMANDRAG af de Berättelser om Fabriker och Manufactur-Inrättningar, hvilka inkommit från Städerne och Fögderierne i Götheborgs och Bohus Län för år i833. Tabell för taderna }Venersborgs Stad. Hui och Tomter Jord ^skattlagd Mjölqvarn med 2:ne par stenar Dito Grofbladig Såg Diverse Personer, sona ej höra lill viss näring Borås Stad. Has och Tomter
” ”Då jag således, för min del, icke kan tillstyrka antagandet af nyssnämnda inom Sveiiges lagstiftning, så vidt jag känner, hitintills nya förslag om upphörande af handelsboks vitsord, anser jag deremot rätt och gagneligt, att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad redan är stadgadt och jemväl af lagkomitten i civillags förslagets Utsökningsbalk, 3 kap. 1 §, upptaget, den betalningssätt i exseku iv väg, som oklandrad räkning öfver utborgade varor, lika med skuldsedel, bör medföra, icke eger rum i annan händelse, än att läkningen är köparen tillställd inom ett år från utborgningsdagen. Har säljaren icke iakttagit denna tid, må han vidkännas den olägenhet, alt hans på räkningen grundade fordran icke anses utmätningsgild, utan får bero på rättegång vid domstol, dir sådan undersökning och pröfning angående handelsboken skall föregå, som den föreslagna 1 §. förutsätter.” ”Jag instämmer uti hvad af Justilie-rådet Schmidt vid den 4 § blifvit anmärkt.” ”Förslaget i 5 §, angående utsträckning till varuförädlare och tillverkare af hvad i det föregående är om handlande stadgadt, finnes vara enligt med hvad Högsta domstolen tillförene i samma ämne sig utlåtit, och jag har, för min del, ej något dervid att erinra.” Justitie-rådet Bredberg åberopade nu dess ofvanberörda, i Högsta domstolen afgifna, yttrande. Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern yttrade, det han ansåg de uti Högsta Domstolen framställda anmärkningar icke böra föranleda till annan ändring af förslaget, än alt uti slutet af 4 § måtte göras följande tillägg: Har Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, N.o 38. 25 Ilar köparen vanvårdat motbok så att den förkommit, eller kan handlanden i motboken visa fel, som härrör af köparens åtgärd eller vållande; då ege handlanden eller den, hans handelsbok hållit, att handelsboken med ed sanna. Hemställande Hans Excellens, att dagen då ifrågavarande författning träder i verksamhet, kunde i 6 § bestämmas till den 1 Juli 1849.
I anledning häraf, och så vida arméens pensionering fortfarande komme att tillsvidare besörjas såsom hittills och icke af Staten helt och hållet öfvertagas, i hvilken sednare fråga särskild framställning till Rikets Ständer är af mig föreslagen, hemställer jag i underdånighet, det Eders Kongl. Majit täcktes föreslå Rikets Ständer: Bih. till R. St. N:o 3 a. lill Kongl. Majlis Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. att, hvad angår det årliga bidrag från statsverket, som erfordras för upprätthållande af Arméens pensionskassas egna pensionering och hvilket, enligt hvad Direktionen upplyst, efter aldrag af det pensionskassan tillkommande förhöjda vederlag för de uti Wadstena krigsmanshuskassas äldre inkomster ingående, men till statsverket indragna rusthållsafgifterna, — från och med 1856 utgjort årligen 76,680 rdr, detta bidrag måtte för år 1867 få utgå till oförändradt belopp, på sätt hittills egt rum, eller att berörd^ års anslag qvartalsvis utbetalas, med förbindelse för pensionskassans
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemstälde, om Ridderskapet och Adeln behagade, såsom Ståndets gemensamma tanka, till Const.itutionsUtskottet öfverlemna såväl den af Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt yttrade mening, att ingressen och 1 § i Utskottets förslag till Den 29 Ja du är ii f. tu. »77 lill ny Tryckfrihetslag måtte försvinna och ingressen uti nuvarande Tryckfrihetsförordning bibehållas, som Friherre Rålambs dervid gjorda tillägg, att ur sistnämnde ingress måtte uteslutas orden: "af Tryckfrihetslagen ej föreskrifne." Bifölls. § 2. 1 :o Skrifters utgif vande från trycket må ej någonsin kunna förbjudas eller åtalas, annorlunda än i den ordning denna Tryckfrihets Lag bestämmer. Grefve Frölich: I första momentet af denna § har en liten jemkning blifvit gjord, sorn är högst obetydlig och kanske anses onödig att apmärka, men den är ett väsendtligt språkfel. Der står: må kunna. Det bör vara skall eller må, utan ordet kunna. Må. kunna förbjudas är en pleonasme, som ej hör finnas i en lag. Jag tillstyrker att ordet kunna utgår. TJppå af Ilans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken framställd proposition, blef Grefve Frölichs berörde anmärkning, såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskottet öfverlemnad. § 2. 2:0 Någon iryckningen föregående granskning af skrift skall ej äga rum. Ej 59 H. 12 Den K) Ja n u a i i i f. m. md någon skrift, jure dess lifgifvande, kunna Boktryckare, Författare eller Utgifvare affbrdras, ej heller någon, för tryckningen eller utgifningen hinderlig uppsigt deröfver vara tilläten; Läroverken likväl förbehållet att till gillande öfverse af handlingar, ämnade att på deras Lärosalar offentligen försvaras. Grefve Frölich: Här har Ulskottet gjort på samma sätt; ändrat det rätta, och insatt det oriktiga.
Så som 43 § skulle lyda, enligt den Nådiga Propositionen, komtue, under Konungens vistande på resor, eller i fält, och om ingen Prins förordnades till Ordförande, 4 Stats-Råds-ledamöter att behöfvas i Regeringerf. Ville Konungen under tiden sjelf afgöra några ärender, hvilket i fält eller under långvarigare resor torde böra tagas för gifvet: så måste, enligt 8 § Regerings-Formen, 3 Stats-Råds-ledamöter, utom vederbörande föredragande, åtfölja Konungen. Med honom skulle, under nyssnämnde förutsättningar, enligt 15 § i Norriges Grundlag och 5 § i Riks-Acten, jemväl följa 3:ne Norrska Stats-Råds-ledamöter. Icke mindre än 7 sådane höga embetsman måste sålunda varda Hans följeslagare, hvilket både på resor och synnerligen i fält synes blifva mera besvärligt, än gägneligt. Om nu, under ett fälttåg, det för krigsmagtens förseende med penningar och andra förnödenheter vore behöfligt att, efter krigstheaterns belägenhet på halföns östra eller vestra sida, en gemensam regering nedsattes, antingen i Stockholm 4 Conslitutions-Utskotlets Utlåtande, N.-o 20. eller Christiania, för rikenas gemensamma angelägenheter: så måste särskilda Stats-Råds-ledamöter skickas, i förra fallet från Norrige till Sverige, eller tvärtom i sednare händelsen. Huru mång-a? Riks-Acten säger det ej. Hon omtalar endast, i 5 §, att 3 skola vara hos Konungen från det rike, hvarest Han icke vistas, och i 7 §, att 10 skola vara tillstädes från hvartdera Riket, när ingen Konung finnes. Den händelsen, att Konungen väl är till, men frånvarande på resor eller i fält, under det att vissa af Rikenas gemensamma ärender skola hemma afgöras, omtalar hon ej.
395 räknade till - 1,936,999.47.3. samt de i egenskap af Bevillning inflytande, till 1,800,34g. 14. 5. Tillhopa 3,727,349- *3- 8- StatsWerkets Ordinarie Inkomster hafva således genom denna föreslagne beräkning, vunnit en tillökning emot förr, af 322,579. B;d 20. sk. 8. rst. om året. Sedan 1815 års reglering hafva inga af de i BiksStaten då påräknade InkomstTitlar uphört, inen deremot hafva efterföljande, dels nya, dels en längre tid hvilande tillkommit, nemligen: 1:0 Till Upköpare Afgift i Götheborgs och Bohus Län; 2to Kneckte Botefrihets medel. 3:0 Vacance Afgift vid Skånska Infanteri Begemen,terne. 4:0 Interesse å Kongl BergsCollegii f. d. Gassa, hvilka ansetts böra uti Ordinarie InkorftstStaten uptagas. Riksens Höglofl. Ständers StatsUtskotts Svar, pä de hos IVällofl. BorgareStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets under den lj:de ‘Januarii afgifne Utlåtande öfver Herr Kjella n ders hos IVällofl. 296 n StataUtskottets Betlinftanden; Borgare - Ståndet väckte Motion, angående Upskof med redovisningen af KronoUpbörden. Genom Protocolls Utdrag af den 2 usta nästledne Januarii har Wällofl. EorgareStåndet, i anledning af de hos Ståndet gjorde anmärkningar, till StatsUtskottet återremitterat Utskottets under den ryide i berörde Månad afgifne Utlåtande öfver Herr Kjellanders väckte motion, angående Upskof med redovisning af Krono Upbörden. Af Herr Kjellander är hufvudsakligen anmärkt, att sedan Kongl.