Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Cyrus hemsänder de israelitiska fångarna från Babylons elfvar till Morijah berg, förvärfvar han åt dualismen den vigtiga flankställning vid Medelhafvet, hvilken många århundraden derefter visar sin betydelse för stridens utgång. »Vedersakaren» (Satan), som uppdyker någon gång i gamla testamentets yngsta, under persiska inflytandet författade skrifter, för att i den rabbinska litteraturen spela en allt mer omfattande roll, är den judaiserade Ahriman; de besatte, som vid Jesu tid hvimla i Palestina, bevittna, att den persiska dualismens demontro genomträngt och burit sin naturliga frukt i judarnes fantasioch känslolif. Vid sidan af denna fredliga eröfring öppnar sig det stora krigsdramat mellan Persien och Grekland. Ehuru detta ej framträder som ett medvetet religionskrig, är det dock Ormuzd och Ahriman, som tillbakadrifvas vid Marathon, Salamis och Plateæ; den grekiska monismen, som i dessa slagtningar räddas för att under någon tid ostördt få utveckla sig i en skön och glänsande kultur. Såsom ofvan antydts, äro magi och myndighetstro nödvändiga följder af en dualistisk religion; den fria personlighetens inskränkning eller upphäfvande en lika nödvändig följd af myndighetstron. Och hvem, som betraktar stridshvimlet på Marathons fält, kan undgå att igenkänna tvenne andliga motsatsers, tvenne skilda idékretsars sammandrabbning, då han å ena sidan skådar de från sina agorai (politiska öfverläggningsplatser) och gymnastiksalar utdragna hellenernas skaror, som, glada och bekransade, men utan att underskatta faran, möta österlandets otaliga af sina ledares gissel framdrifna massor? Å ena sidan den utbildade fria personligheten, som har sin rot i den harmoniska verldsuppfattningen; å andra den blinda undergifvenheten under yttre magter. Å ena sidan frihet, å andra despotism. Man kan med stöd af en logisk slutsats tillägga, ehuru detta synes mer aflägset: å ena sidan rationalitet, å andra magi. Stärkt af segern går Europa att uppsöka fienden i dess eget land. Alexander kufvar Asien.
Då assignanterna ej avisera Banken, huru mycket de assignerat, kan ej Bancostyrelsen känna det, och 232 D e n 6 Maj f. m. aviseringen skulle blifva för besvärlig samt tillintetgöra rörelsen. Troligen finnes ej annat medel att förekomma denna assignering än att höja de minsta assignationsbeloppen t. ex. till [oo r:dr; då stadnade de ej i orterna, utan löpte hastigt in till Banken. Jag Jemnar derhän, huruvida detta falska mynt kan och bör genast afskaffas. Jag vill blott yttra mig, huru förhållas skall, under det en sådan olägenhet fortfar. Jag tror, att saken bör uttryckas på annat sätt, dels för att göra den enkel, dels för att icke genom öfverassigneringeus omtalande gifva vederbörande vapen i händerna till att anse sig berättigade att öfverassignera. Jag föreslår således, att till i:sta classen af deponenter må räknas sådana cassör och verk, hvilka, enligt instructioner och reglementen, böra hafva sina reda penningar insatta i Banken, och att för dem ingen betalning skall erläggas. Till 2tdra classen skola höra alla andra, och dessa betala, hvad TJtsk. i 17 punkten föreslagit. Om man uttrycker sig på detta sätt, undviker man alt tala om öfverassigneringen. Huru skall Bancostyrelsen kunna bedöma, om hvilka med tillförsigt kan förutsättas, att ingen öfverassignering kommer i fråga? Till och roed utmärkta s. k. penningekarlar istockholm, hvilka hulla cassa i Banken, har det händt att öfverassignera, ehuru man ej borde förutsätta det. Under den tid jag var Fullmägtig i Banken, inträffade det med en person, som ej hade längre till Banken än från stora Nygatan, för att efterse sin ställning. För min del tror jag således, att man bör hafva bestämda föreskrifter, och jag underställer B., o. Ad., om ej den, jag föreslagit, vore den enklaste och bestämdaste. Hr von Qvanten: Depositionsbankens functioner utgöra en del af grundvalen för en banks rörelse. Då denna fråga är så vigtig, anser jag angeläget, att man utgår från lika princip.
Stjernstedt, yttrat, att R. St:r icke böra besvära K. M. med obehöfliga skrilvelser; tvertom böra de genom att koncentrera sina skrifvelser till få och verkligen angelägna ärenden, åt dessa vindicera all den kraft, som R. St:r åt sina framställningar böra gifva. Jag hemställer sålunda att R. o. Ad. måtte afsiå förev:de punkt. Hr Montgomery, Robert: Det kunde visserligen synas som denna anmärkning i och för sig icke vore af någon betydenhet, eller borde kunna föranleda till afgifvande af den före - Den 14 Januari e. m. 153 slagna skrifvelsen till K. M.; men revisorerne hafva uppmärksammat rict anmärkta förhållandet, eller att medel, uppgående till ternligen betydliga belopp, icke vore utlånte vid räkenskapsårets slut, så mycket mera som samma förhållande inträffade jemväl med flera konsistorier. Anmärkningar hafva dock endast blifvit framställda mot konsistdrierne i Linköping och Carlstad, emedan der de största kassabehållningarne lörefunnits. Konsistorium i Linköping har i sitt afgilna utlåt, uppgifvit anledningen till den stora kontanta behållningen vara den, att fullgod säkerhet icke alltid kunde erhållas. Detta skäl aynes mig föga giltigt, enär i alla stiftstäder hank-inrättningar finnas, der medlen kunna insättas mot ränta, äfven 0111 detina icke blir så synnerligen hög. Det är just detta man afsett skola vinnas genom en sådan skrifvelse, enär konsistorierna eljest förmena sig icke vara berätligade att i enskildta banker insätta inneliggande medel. Frih. Stjernstedt, Joli. Wilh.: Till de skäl för afslag å denna punkt, som af Frih. Cederström blifvit anförda, ber jag att få lägga äfven det, att vid 1861 års granskning i K. Kammar-rätten af kassabehållningen i Linköpings konsistorium, befunnos 27.500 rdr rint insatte i Östgötha Bank.
Nej — 13. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:ts den 25 d:s bordlagde Mern. N:o 221, i ani. af verkstäld omröstning i åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. Föra - Den 26 Oktober. Föredrogs oell lades till liand lingome Allm. Besv-. och Ekon.- TJtskits den 25 dennes bordlagde Mein.: N:o 204, i ani. af RiksStms skiljaktiga beslut öfver Utslcts Betänk. N:o 183; samt N:o 205, i ani. af ett Stånds beslut vid handläggning af Utsk:ts Meni. Föredrogs och biföllos samma Utsk:s den 25 dennes bordlagde Betänk:n: N:o 206, i ani. af väckt motion om bildande af en pensionsfond för prestman af de tillgångar, som genom biskopsembetens indragning kunde erhållas; samt N:o 207, i ani. af väckt motion om rätt till erhållande efter utsyniug af skogsalster från kronans marker för sjelfegande frälsebönder samt landtbönder inom Norrbottens län, m, m. Föredrogs ånyo Riddarh.Utsk:ts den 24 och 25 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 20, i ani. af Hr Anreps, Gabriel, Mern., angide det ät honom anslagna arfvode för utgifvande af Svenska Adelns Attartaflor. Hr Fahnehjelm, Gustaf: Jag anhåller att få yttra nå gra ord i f’örev:de ämne, som för R. o. Ad. bör vara af stor vigt; och jag gör detta, ehuru visserligen medveten om min ovärdighet, derföre att ingen annan al Höglofl. 8t:ts ledamöter begärt ordet.
Enskildtes fördelar få således icke åstadkomma intrång i denna äganderätt, "l detta afseende äro Hr von Hartmansdorff och jag ense, men tvisten oss emellan är derom, huruvida Statens väl kräfver, ad inmutningsrätlen till kalk-, fältspatsoch tälgstensbrott bör bibehållas för bruksägare öfver hela landet eller endast i vissa orter för vissa bruksägare. Det tarfvar likväl enl. min åsigt bevisning, att Statens väl fordrar sådant. Möjligt är det, att det kan vara nyttigt, ja till och med nödigt för en och annan bruksägare, att en sådan inmutningsrätt finnes, men här är fråga icke endast om bruksägares rättigheter, utan om hvilka industriidkares som helst. Med samma skäl man kan påstå, att inmulningsrätten lill kalkoch ställstensbrott skall bibehållas, med samma skäl kan man äfven sätta i fråga bibehållande af inmulningsrätlen utaf fältspat, såsom Gr. Sparre föreslagit, och jemväl takskiffer samt andra stenarter; men jag tror, att i intetdera fallet man kan bevisa, att Statens, väl kräfver bibehållande af denna inmntningsrätt. Jag får dock erinra, att om någon af dessa stenarter 3* 3G Den 27 Oktober. hafva något värde för industrien, skulle det vara i ett eller annat högst sällsynt fall, der, genom tredska eller dylikt, ägaren till dessa stenarler icke skulle vilja använda dem, utan låta dem ligga nere. På grund af dessa anroärkmr och serdeles af dem Gr. Mörner anfört anhåller jag om bifail till Utsk:s förslag. Frih. Cederström: Efter den uplysande och sakrika utred ning af ämnet, hvilken Gr. Mörner lemnat, anser jag mig böra afstå från utförligare yttrande: men jag beder att, till undanrödjande af ett missförstånd, få vidröra en Frih. Tersmedens anmärkn. mot mitt första yttrande, dervid Frih:n fästade sig vid en otydlighet derutinnan, nemi,. > fråga om innehållet af ,2:dra §:n i den föreslagna Grufstadgan.
Åberopar mellankommande part vittnen, att sin talan dermed styrka, öfverlemne nämnden till Rätten att om sådant förhör i laga ordning besörja Protokoll öfver förhöret skall till nämnden aflemnas inom ätta dagar efter det förhöret skett, såvida det inför Rätten egt rum, eller inom två dagar från det protokollet Rätten tillhandakommit, der förhöret vid annan domstol föregått. S 316- Vid SBkens slutliga pröfning bestämme ock nämnden om och tili hvad belopp rättegångskostnad af tappande part gäldas bör; så ock om parteme, gemensamt eller endera, skola utgifva det arvode, hvartill nämnden, i och för sakens handläggning, berättigad är. Det arvode vare två procent af den summa, som omtvistas, dock så, att etthundra riksdaler är det minsta och femhundra riksdaler det högsta, som till nämnden i arvode utgå bör. § 317. Hvad de fleste i nämnden säga, galle för nämndens beslut. Sedan nämnden sitt beslut fattat, låte ordföranden det upptecknas och af nämnden underskrifvss 76 och lerone det sedan ti!! Rättens ordförande, hvarefter Rätten läte det i sitt protokoll införas och gifve, på grand deraf, dora i saken till parterne ut. Hvad nämnden beslutit skall till efterrättelse lända; ej må i det beslut ändring sökas. Der så hända skulle, att nämnden satte skadestånd eller annat, hvarom den döma skall, till högre belopp, än som äskadt varit, gälle dock beslutet ej för mera än detta belopp. Har skadestånd, eller annat, hvarom fråga är, blifvit till visst belopp medgilvet och varder det af nämnden till lägre belopp satt; gånge ändå ut hvad medgifvet var. De handlingar, hvilka ej till parterne återställas, skola till Rättens vård öfverlemnas. § 318. Vill någon klaga öfver pröfningen af jäf mot dem, som i nämnden sutit, eller påstår någon eljest att, vid nämndens sättande, ej så tillgått, som nu föreskrifvet är; den klagan må i vanlig rättegångsordning fullföljas genom besvär, för hvilkas ingifvande tiden räknas från den dag Rätten slutligt utslag i saken gifvit Varder sådan klagan gillad, förfalle all verkan af nämndens beslut och förordna Hofrätten att nämnd ånyo sättas skall.
Värmet utstrålar genom väggarne på de kärl, i hvilka förbränningsförsöken utfördes, och deraf förminskningen af luftmängden i kärl, hvari han brände vätgas, fosfor och dylikt. Men ljuset, som utstrålar vid förbränningsfenomenen, hvad är det? Ljuset, svarar Scheele, är äfven en förening af eldsluft och flogiston, men mer rik på flogiston än värmet. Han sökte bevisa detta genom att låta ljuset inverka på de ädla metallernas kalker (oxider). Dessa oxider blefvo så reducerade, d.v.s. de hade upptagit flogiston ur ljuset. De olika ljusslagen voro enligt Scheele olika föreningar af eldsluft med flogiston, detta på den grund att han funnit det violetta ljuset hafva på klorsilfver en kraftigare sönderdelande verkan än andra ljusslag. Man ser häraf, att Scheele upptäckt det vigtiga faktum, som ligger till grund för fotografien. Den oriktiga tolkning han gaf fenomenet, förminskar icke i någon mån värdet af sjelfva faktum. Scheeles undersökning öfver ljuset ledde honom att sysselsätta sig med fosforescerande kroppar. Såsom bekant finnas många ämnen, som vid slag, rifning eller upphettning bli sjelflysande. Ett sådant ämne är mineralet flusspat. Efter lindrig upphettning fosforescerar denna stenart, men icke efter glödgning. Detta beror enligt Scheele derpå, att flusspaten innehåller flogiston, som vid upphettningen förenas med värmet till ljus. Om åter stenen glödgats, har allt flogiston borttagits, och ljus kan nu ej uppstå. För förklaringen af lysandet hos bononisk fosfor,8 antar Scheele att detta ämne har porer, i hvilka ljuspartiklarne intränga, då det utsattes för solljuset. Att pyrofor9 tänder sig i luft, visar Scheele bero på närvaro af fukt i luften. I torr luft tändes den icke. Antändningen kommer, som vi nu veta, deraf att svafvelkalium i fuktig luft häftigt syrsätter sig. Scheele förklarar antändningen på det sätt, att alkalit i pyroforen upptager vatten och afger flogiston, som med eldsluften förenas till värme och ljus.
Efter någon stunds öfverläggning insågo sockemännen den gemensamma nyttan i detta förslag och öfverenstämde enhälligt deri att bönderna Nils Månsson i Trusta, Pehr Ersson i Häste och Eric Olofsson i Sota, hvilka den ofvannämnda kungsringningen, huru långvarig den än i den utkomman de författningen bestämdes, sig åtogo och hvilka personer af församlingen pröfvades vara fullt pålitlige att genom varsamhet och vana med ringningen vårda dess klockor, skulle för detta sitt besvär, såsom betalning af församlingen erlagd, per rök erhålla 24 sk. rgds per dag, om ringningen föreskrefs böra oafbrutet fortfara en hel timma hvar dag, men endast 18 sk. rgds om en half timmes ringning per dag förordnades. 86 Dag som ofvan. In fidem J E Grahn Past. adj. i Rödön Å socknemännens vägnar: Eric Johansson i Wike, Bengt Pehrsson i Öfvergård. Nöjde med den betalning som detta protocoll utfäster, förbinda vi oss genom våra namns och bomärkens undersättande till fullföljande af hvad vi här ofvan oss åtagit. Dag som ofvan, Nils Månsson i Trusta, Eric Olofsson i Sota, Jon Pehrsson i Häste, för fadren. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 79–80, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Rödön den 7 april 1844. S.D. Efter förut gjord ordentlig pålysning i laga tid inträdde efter slutad Gudstjenst, Rödöns socknemän jämte tillkallade fullmägtige från Näskotts och Aspås socknar. Från den senare nämndemannen Olof Ersson från Näset och för Näskott sockenskrifvaren Nils Jonsson i Bjerte, för att tillika med pastor yttra sig öfver Ås församlings underdåniga ansökning det måtte dervarande annnexe-prestbord, om icke förr, åtminstone vid först inträffande pastors ledighet anslås till ständigt boställe åt comminister i Rödöns pastorat, dock med vilkor att då en fast folkschola inom
Riesens Ständers Stat^-Utffotts utlätande öfwer Kongl. Masits Nädiga Proposition den 21 sistlidne December, angäende Revision af Krigs - räkenffaperne» hwilket utsätande den i denna mänad bUfwit lagdt pä 824 Den 17 Äpri!. bordet, föredrogs nu A nyo och klef till alla dclär bifallit; Hwarom de öfrige Respective Ständcn ffulle wördsamt och '.vanligen underrättas, vr supra. S. DHwad Riksens Högloft. Ständers Stats-Utstött i Memorial ben z i denna mänad, i anledning afHögloft. Riderffapets och Adelns Remisi till bcmälic Utskott af Banco - Utstottets utlåtande öfwer Kongl. Majus Nädiga Proposition om understöd för Tackjerns-Bergslagen, föreslagit, klef a nyo föredragit och af Bonde - Ständer till alla delar gillade; Hwarom de öfrige Respective Ständen skulle wördsamt och manligen underrättas. vt supra. S. D. Wid ytterligare föredragning af Allmänna Besvärs - och Oeconomi e - Utffottets Betänkande den zo sistlidne Januari, rörande föreslagen ändring i flyttningstidcn för tjenstedjon, Klef detsamma helt och hätlit afflagit; anseende Bondc-Ständet tjenligast, att > detta mål ivid förra manligheten förblifwa. Hwarom de öfrige Rcspective Ständen ffulle wördsamt och wänligen underrättas. vt sunra. S. D. Wid ytterligare företagande af Stats-Utffottets Betänkande den ? i denna mänad, rörande Hanö Erccllcnce Riks-Näd-t Friherre Illl!sencrsnt2's Memorial angätndc öfwerlcmnande till Kongl. Majit af rättigheten, att efter omständighcterne höija och minsta Stora Sjötullen, blef detsamma till alla delar af Bonde - Ständet gilladt; Hwarom de öfrige Respective
Jag vet icke, hvarföre det ena icke likaväl som del andra, kan ifrågasättas. I allmänhet vill jag icke yttra mig öfver frågor, som ligga utom min embetsmannasfer, men då fråga är om beröfvandel af medborgerliga rättigheter eller uphäfvande af hvad, sora genom Kongl. Bref och donationer blifvit stadfästadt, och som icke kan rubbas annorledes än genom rättegångar, eller Kongl, beslut i följd af serskildt ingripande stalsekonomiska skäl, så måste jag en gång för alla protestera emot ett 168 Den 29 Mars f. m. sådant förfaringssätt. Ulsk. har uti denna fråga gjort en blunder i så måtto, som Utsk. föreslagit, ali föremålet för den tillstyrkta undersökningen skulle bland annat vara, utredandet, huruvida den städerne öfverlemnade jord äges och brukas af städernes borgerskap. Eul. 1810 års riksdags-beslut erfordras icke någon undersökning härom, ty hvilken samhällsklass sora helst äger Dumera besitta all slags jord, .och den kan icke frånvinnas innehafvaren, såvida denne förvärfvat den pä de i allmänna lagen föreskrifne sätt, och hvartill tjenar då en undersökning? Jag vill icke längre uptaga Hrnnes tid utan förenar mig med dem, som yrka afslag å betänk. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Anledn. till den Egyptiska tystnad, hvarom den siste värde talaren yttrat, är enl. min åsigt den, att betänk, har så många skäl för sig, att man har svårt att framdraga motskäl. Samme talare har sagt, att med samma skäl, man önskar en undersökning om sättet, hvarpå städerne använda dem donerad jord, skulle man kunna undersöka med hvad rätt enskilde personer besitta jord. Ja! sådant sker, såvidt jag har mig bekant, ganska ofta i Karamar-colhm, enär der undersökes, om hemman äro af säteri, frälse eller krononatur o. s. v. Samme talare har vidare yttrat, att städerne till följd af 1810 års riksdags-beslut skulle äga att afhända sig den dem donerade jord.
Ty lagens kraf kan af sig allena icke iörebygga allusioner af misstag , ingrepp af vinningslystnaden eller andre motiver, mäst frug. tansvärda i behofvets tider och hvaremot klan der af den vanmägfige sällan kunna förhjelpa dess lidande så fort behofvet det påkallar. Jag påstår icke det ju genom Länens styrelser ä många ställen all möjlig hjelp beredss och meddelas på fyrfaldiga sätt. Jag kanner speciel* hvad Wexiö Läns vördade Styresman i detta afseende åstadkommer, men må hända vållar nöden och den deraf i allmänhet uppkomne närmare beröring med sine under-executorer den redan olyckliges behof att genom klagomål på vederbörlig ort icke brådstörta sin ofärd, han finner större uträkning, och 70g Deri24 Fehr Har ii. tror sig vinna längre anstånd då han tåligt lider, utan att Landshöfdingen ens kan ana förhållandet häraf. Troligen skulle denna närmare controilsom jag genom Rikets Ständers Herr JustitiasOmbudsman äfven i dessa delar af sin hela befattning tror vara åsyftad, hvarigenom alla dylike fel till sin beskaffenhet och sina följder lades i ljuset, och borde medföra förbrytarens tjensteförlust vid minsta afvikelse från föreskrifven lag, torde verka den större säkerhet och det lugn i allmänna lifvet som nu oftast stå på spel och vållar pluralitetens af allmogens hufvudsakeliga betryck, för vigtigt att undfalla lagstiftarens uppmärksamhet. Sålunda har jag i sammanhang med tankar och öfvertygelsens grund vågat visa det onda hvaröfver man med skäl allmänneligen klagar, och då dess orsaker upphöra, emotser, jag med sann glädje äfven effectens antagande.
Jag hade trott, att Constit.Utsk. sjelfmant bort göra sig den frågan: hade det bort vara möjligt, att en embetsman, som så förfarit, ännu får sitta qvar vid sin tjenst, oeh att Statsrådets ledamöter icke tillstyrkt hans ställande till ansvar? Dä denna fråga mäste med nej besvaras, hade Utsk. bort infordra de i ministeriel vag förda prol:n, för att förvissa sig, alt ingenting för den ifrågavar. embetsmannens bestraffande blifvit gjordt; och då netta icke skett, anser jag Constit.Utsk. lika mycket som Regeringen halva för8 H. 4« 37S Den 3o Juni f. ni. bisett sin pligt. Jag erkänner visserligen, att rådgifvarnes ansvarighet vid tillämpningen af våra former alltid skall blifva blott en skuggbild; men då man, i stället att från Constit.Utsk. erhålla ett betänk, öfver styrelsesystemet, får ett dechargebetänk., sorn blott innefattar små enstaka fall, hvilka man med Frih. Boye verkligen kan kalla ömkliga oell hvilka aldrig kunna gifva R. St. anledning att begära någon rådgifvares entledigande, öfvergår denna ansvarighet i sanning till en carricatur. Jag medger gerna, att vår Styrelse är välvillig och har goda afsigter, men den följer ett beskedlighetssystem, som hotar att förslappa hela samhället, och jag har önskat, att Utsk. härpå fastat R. St:s uppmärksamhet. Vid 1818 års riksdag yttrade dävar. Hofcancelleren, Hr Gr. af Wetterstedt, att ”det är för stora fall,” ”sorn blixten måste sparas;” och jag befarar, att denna stroph så beständigt står för både rådgifvarnes och Constit.Utsk:s ögon, att man anser intet fall såsom så stort, att man tror sig böra visa kraft.
Då nu RiksAkten icke är antagen såsom Grundlag, utan blott såsom Civillag och bestämmer de unionella förhällanderne mellan Sverige och Norrige, tror jag att RiksAktens stadgande måste vika för Grundlagen och att lagstiftarens mening varit, att RiksAkten skulle subsumeras under Grundlagen. Vidare säger Utsk.: »Då Svenska Ständerna, vid begagnandet af den dem af Konungen vid Norska Grundlagens stadfästelse den 4 Nov. 1814 förbehållna rätt, icke yrkat någon förändring uti nyssanförde §§, så synas ock Svenska Ständerna derigenom förbundit Svenska folket att i denna del, med erkännande af Norska Grundlagens giltighet, så länge föreningen med Norrige varar, anse sin egen för hvilande.» Jag bestrider att Svenska Ständerna någonsin kunna förbinda oss, att så länge föreningen varar anse våra Grundlagar böra vika för Norska Grundlagen. Jag vet icke något annat sätt för Grundlagens uppliäfvande än det, som 56 § Reg;sF:n jemförd med 75 § Riksd:sOrdn:n föreskrifver, och jag förklarar att jag icke tror hvarken Const.Utsk. eller någon annan kunna vilja påbörda R. St:r att anse en Grundlag, som hvarje K. M:s embetsman förbundit sig att hålla, böra vika för stridiga stadganden i RiksAkten. För min del finner jag likväl icke dessa lagar så stridande mot hvarandra som man här ifrågasatt, utan hade Utsk. verkligen velat utreda frågan, så hade Utsk. kunnat besvara den på det sätt, att i de fall då Interimsregering skulle ega ruin, skall Norska Statsrådet styra Norrige och Svenska StatsRådet Sverige, och Interimsregeringen blott gälla för sådana fall, som äro gemensamma lör båda Rikena. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt llr Gr. o. Landtm, framställt hurusom i afseende på Const.UlsIcs förev:de Meni. blifvit yrkadt af Hr Tersmeden och Frih. Paykull afslag samt af öfrige. talare bifall, framställdes propos. lill bifall å Utslcs Mern., och ropades härvid starka Ja jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o.
Likaledes åtföljdes sjelfva Realisations-Betänkandet, som sjelf innehöll en efter epoker fördelad och till sina verkningar bedömd historisk öfversigt af vära myntförhållanden allt från Bankens första upprättande, af tabeller, lemnande den fullständigaste utredning af alla för frågan vigtiga förhållanden ur Bankens och Statens räkenskaper och handlingar. Må det tillåtas mig att härur återkalla några data, som torde visa, huru man under förflutna tider — under vida mindre gynnsamma förhållanden — vågat fri silfvervexling, och denna af intet annat kunnat rubbas., än ny sammanblandning af Statens skuld och Landets mynt.