Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hoppas derföre, att, ifall undanlag komma alt äga rum, sådaut äfven må ske för honom. Hr Rosenblad, Bernh.: Under åberopande af de grunder och skäl, som i fråga om redan förehafda arrendeansökningar blifvit anförda, får jag anhålla om återremiss af jemväl detta betänkande. Hraf Ekenstam, Israel: Äfven jag väntar och önskar återremiss af detta betänk.; inen jag har begärt ordet blott för att begära, det StatsUtsk. åt sitt tillstyrkande i detta fall måtte gifva samma form, som åt ett föreg:de betänk. nemi. att åt K. M. öfverlemnas att bedomina, huruvida det för K. M. och Kronan kan vara fördelaktigt, att arrendet förlänges, hvarvid tillfälle blir att bestämma de aaS Dea i3 Maj. förmåner arrendatorn deremot kan lemna. Jag anhåller således om återremiss, med begäran om den form jag nu omnämnt. StatsUlskts utlåt. N:o 85 Lief af R. o. Ad. återremitterad t. Till pröfning företogs BancoUtskts den 9 och 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 21 öfver väckt motion, att bankens sedlar å 16, 12 och 8 skillingsvalören fortfarande måtte få farfäidigas och utgifvas. Uppå begäran af Frih. Cederström, Jacob, blef Ur Stuarts reservation uppläst. Frih. Cederström, Jacob: Uti den nu upplästa reservationen hafva instämt Brukspatron Langenberg , Hr Cassel, Presidenten Poppius, Lieutenanten Mannerskantz, Häradshöfdingen Bogeman och Stats-secret:n Baron Nordenfalk. Jag, lör min del, instämmer jemväl deruti. Del är en känd sak, att ifrågavar. småsedlar hastigt förslitas och blifva maculerade. Det finnes författntr, som ålägga räuterierna i landsorterna att emottaga och till banken öfversända sådana förslitna sedlar.
Dessförinnan vill jag, vidhållande mitt yrkande, blott tillägga att det menliga förhållande, jag omnämnt, ännu icke hunnit göra skada nog, för att föranleda en sådan återgång, som jordens styckande, hvilket redan genom den upkomna mängden af backstugusittare förmått Konung och Ständer att vara betänkta på en författnings utfärdande deremot. Handelns utminutering, som synes mig vara i sin mon lika skadlig, skall ofelbart leda lill samma slut. Gr. Lagerbjelke: Då det är tillåtet för fattigt folk att genom eget arbete försörja sig, samt att tillverka varor, måste det äfven vara tillåtet att, sedan varorna äro förfärdigade, desamma försälja. Här är nu likväl fråga om att förbjuda en person, hvilken gör dylika tillverkningar i ganska liten skala, att få afyttra sina varor på det ställe, der sådant för honom sjelf medför minsta kostnad samt afbräck i hans förtjenst. Ett sådant förbjudande innefattar i sjelfva verket ingenting annat, än ett förhindrande att tillverka varorna, ty huru kan man begära, att den, som säljer på torgen, skall icke allenast bestå sig det Den 27 September f. m. 337 det förlag, sorn erfordras för varornas tillverkning, utan också vidkännas de kostnader, sora äro förenade med hållande af verklig salubod. Om han äfven skulle vara i stånd härtill, så blefve hans varor dyrare, till skada icke allenast för honora sjelf, utan äfven för de personer, som köpa dera. Hvad åter beträffar det af Hr von Hartmansdorff anförda skälet att rörelsen på torgen skulle blifva så stark, att hvarken gående elier farande skulle kunna komma fram, så ser jag ingen lämpligare utväg, än att torgen görasstörre, ty icke lärer det väl falla någon in och påstå, att om rörelsen upfyller hamnar och torg, är det rörelsen, sorn skall inskränkas, och icke hamnarne samt Torgen, hvilka skola utvidgas. Jag anhåller vördsamt om bifall till punkten.
SL p P P gPj « CD « SL po CO 0 dq’ w; CD » CO 1 p Ridd. o. PresteBorgareStåndet. Bonde1 N* N:o Sid. Adelil. Ståndet. ståndet. N:0 8 Slöjd-föreningens i Stockholm Söndagsoch Afton-skola, om anslag till inköp af fysiska apparater m. m. för 98 4 i 122 70 Se Sjette Hufvud - Titeln. Smålands Husar-regemente, angående afsittning för — 8 — 79 — b. 29 April b. 25 April b. 25 April b. 25 April Socken-allmänningar, om upphäfvandet af skatt 4 i 142 — b. 14 Oct. b. 14 Oct. b. 14 Oct. b. 14 Oct. Sockcn-magasiner, om förmånsrätt för .. — 7 i 25 — b. 4 April b. 4 April b. 1 April b. 26 Mars Socken-stämmor i Riket, om ändring i K. Förordningen den 29 Augusti 1843 angående . - 8 — 95 . — 17 Juni b. 17 Juni 13 Juni b. 16 Juni I anledning af återremiss . 8 — 118 — a. a. 17 Oct. a. a. 14 Oct. g. 14 Oct. b. 14 Oct. 157 63 » i Stockholm, om ändring i K. Förordningen den 16 Mars 1847 angående — 8 — 90 — b. 13 Maj b. 13 Maj b. 16 Maj g. 13 Maj Soldat, om förhöjd ersättning för kost och inqvartering under marsch åt 4 i 247 -— b. 12 Febr. b. 10 Febr. b. 10 Febr. g. 13 Febr. Soldatbeklödnaden, om upphörande af Rotehållares och soldaters skyldighet att bidraga till anskaffandet och underhållet af o 4 i 30 b. 28 Febr. 28 Febr. g. 28 Febr. g. 25 Febr. 35 13 Soldatrotar, om ersättning till svaga, se Rotehållare.
Nådig föreskrift att inkomma med förslag till de gemensamma grunder, som vid nämnde uppskattning borde följas och sättet för verkställigheten deraf. Då emellertid detta yttrande och förslag ännu icke från bemälde Kollegier inkommit, finner Kongl. Majit vid sådant förhållande Sig böra föreslå Rikets Ständer, att den för ofvannämnde landtstats-tjenstemän vid sednaste riksdag upprättade stal må äfven under instundande statsregleringsperiod få förblifva provisoriskt gällande. Jordbruket, Handeln oell Kiiringarne. A) Skiften och Afvittringar: Då det är af synnerlig vigt, såväl för det allmänna, som för de enskilde jordegarne, att storskiftesoch afvittrings-förrättningarne äfven under nästkommande statsregleringsperiod må kunna bedrifvas med ökad arbetspersonal och sålunda till fullbordan påskyndas, samt billigheten fordrar, att de vid dessa mödosamma, med mångfaldiga försakelser förenade, befattningar sysselsatte Landtmätare inom Norrbottens och Westerbottens län erhålla den af vederbörande embeismyndigheter före Transport Runt R:dr Bil, till H St. Prop. N:o 1, om Stals verket 1859. Transport R:mt R:dr siagna mindre betydliga förhöjning i sina arfvoden, vill Kongl. Maj:t härmed i Nåder äska att, jemte bibehållande af det å Riks-statens Sjette Hufvudtitel uppförda anslaget af 63,000 R:dr till »Skiften och Afvittringar», Rikets Ständer må bevilja ett till 70,375 R:dr förhöjdt särskildt anslag årligen för den tid, under hvilken nästa statsreglering kommer att gälla, eller för 3 år tillsammans 211,725 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå och till ifrågavarande ändamål af Kongl. Majit disponeras. B) Undervisnings-anstalter för jordbruksoch landlmanna-näringar:
“Nu sa’ vi la få vara i fre’ för dej lell, din kannibel!“4 – “Ni skall så fan heller“, röt den döde och vände på sig i kistan, till gummornas och hela menighetens stora förskräckelse; och så påstås han, som ofvan nämndt är, ofta hafva “gått igen“. En gammal sägen är, att så länge porträttet af friherre Conrad Falkenberg, en 8 fot hög och 4 fot bred samt af en tung, förgyld ram omgifven oljemålning, framställande grundläggaren af Börstorp i hel figur och iklädd en mörk riddaredrägt, befinnes liggande, intet spökeri afhöres, men att Falkenberg deremot spökat så snart porträttet hänges upp på väggen. Hvad som härutaf är sannt eller icke, lemna vi derhän. Följande tilldragelse är emellertid faktisk. Då nuvarande egaren till Börstorp ditflyttade, befanns meranämnde porträtt, som då var temligen bristfälligt, ligga undangömt på en vind, derifrån han lät nedtaga och restaurera detsamma, hvarefter det upphängdes å väggen i en salong, der ett fortepiano med tillhörande spelstol jemväl hade sin plats. Innanför detta rum var friherre L. Leuhusens sängkammare. Då han år 1850 skulle börja ombyggnaden af Börstorps stora byggning, lät han föra alla i densamma befintliga saker till en flygelbyggnad, i hvilken han och hans familj sedan bodde så länge reparationen pågick. Alla möbler voro redan bortflyttade, med undantag af sängkammarmöbeln samt fortepianot med den der bakom stående, ganska bastant gjorda spelstolen, hvilken just hade sin plats under det Falkenbergska porträttet, som äfven var qvarhängande på väggen. Dagen derpå skulle äfven allt detta flyttas ned i flygeln. Det var sista natten som Börstorps byggning stod oförändrad i sitt åldriga skick. Midt i natten väcktes egaren af ett starkt buller: taflan med herr rikskammarrådets bistra bild på hade fallit ned och stannat upprätt emot väggen, men i fallet klufvit fortepianostolen midt itu. Och likvisst hängde detta porträtt då i samma rep, som uppburit det många år före detta fall och som ännu alltjemt uppbär detsamma. Enligt hvad
Det är ibland precis som om jag kunde förnimma hela nationens pulsslag i mitt blod, det är, som om jag ägde hela republiken, det är som ja, som jag hörde mitt jags inånga melodier i en enda brusande sång Ada reste sig och såg på henne. — Hvad i all världen kommer åt dig i dag? sade hon nyktert. — Ingenting kommer åt mig alls — tog Matilda uti hysteriskt — jag är född och uppvuxen i stad — det gör oerhördt. Jag njuter af brådskan och vimlet och larmet — af alla de här fysionomierna, som rusa fram — alldeles sprängfärdiga af energi — jag kan gå och le midt i vildaste prosan, då är jag lugnast i själen ... Hon hade gått af och an, men stannade äter vid fönstret. — Och så gudomligt stort, som allt är tilltaget i Amerika, inte två, tre härliga palats — utan hundra — tusen, hela gator fulla, hela långa sträckor, tar aldrig slut — bara afstånden, vidderna — det här Hon bredde plötsligt ut armarna mot allt hvad hon såg. Så tvärstannade hon, snyftade till och sprang bort och knäböjde vid sängen och lutade hufvudet i Adas sköte. I rummet inträdde en underlig tystnad. Ada satt upprätt, och hennes ord föllo som tunga, kalla droppar. — Hvem har lärt dig allt det där, — är det Pryhl? — Pryhl?! Matilda lyfte hufvudet och skrattade till. — Hvad du är osympatisk, Ada, men det är rätt åt mig, jag har varit för själfvisk, nu skall jag börja lefva med er alla, min uppfattning har varit för trång Den ironiska kylan i Adas ton och sätt mildrades. Hon skakade tillbaka håret och tog Matildas händer. — Hvarför i all världen försöker du vara en kristen, du kan det ju inte — du är olycklig. Matilda reste sig. Hvad hennes själ famlade blindt — hvilken sida tillhörde hon egentligen hvem var hon? Men något i själfva Adas väsen stötte henne i dag tillbaka, Ada var för färdig, för kall, för onyanserad — Jag vore lika olycklig, om jag ginge ifrån — föll hon in nervöst. Ada betraktade henne skarpt. — Kan inte skäl bota dig? — Det finns lika många skäl för som emot.
Det blir visst litet krok, och jag borde också redan gå hem, men jag skall komma i alla fall. Vi skola försöka gå litet fortare. Tack så mycket. Det käns riktigt lätt nu. Hvarifrån är ni hemma? Från Karttula socken. Lefver er man? Jo; men hans fot har varit sjuk i fem år. Och inte lär den mer bli bra, som den redan är alldeles skrumpen och förtorkad ända till knäet. Qvinnan fick tårar i ögonen. Hon torkade ansigtet med halsdukssnibben. Får ni inte hjelp af kommunen? Två kappar spanmål ge de i veckan åt min man till brödföda, men ingenting åt mig eller barnen. Du är ung, du må arbeta, säga de. Men Gud välsigne, när man inte får arbete, fast man skulle be på sina knän. Inte har jag i förtid vandrat ut på tiggeri; jag försökte hellre lida och blifva på ett ställe, i vår ria der i skogen. Och jag lade mig och barnen alla qvällar att sofva med en ständig hunger. Men när döden redan var nära att komma, så måste man slutligen lemna sitt bo. Barnet på hennes arm blef oroligt. Qvinnan stannade, lät det få bröstet i mun och vandrade sedan åter framåt i Maris sällskap. De större barnen, en gosse och en flicka, båda klädda i ytterst trasiga kläder, hade sprungit ett stycke förut. Qvinnan råkade i ångest och ropade åt dem att vänta. Först när hon hunnit fast dem, lugnade hon sig åter. Hon bannade och varnade dem likväl. Underbart, att ni inte skall lyda. Hvad skall jag göra, om ni gå vilse eller bli öfverkörda. Stanna nu nära mig. Håll fast i min kjol, Sere! Sedan fortsatte hon att tala till Mari. Också jag har sett bättre dagar. Jag har inte alltid varit i sådant här elände. Förr, när min man fick tre och till och med fyra mark om dagen, så dugde det äta och skaffa sig kläder. Men af dem ha nu de sista trasorna blifvit sålda och förvandlade till föda under sista vintern. Hvad det må ha varit för en fru der vid stranden, som gaf det här täcket kring barnet. Det fins ännu också goda menniskor här i verlden. Gud gifve dem blott krafter att samla mera, så att de ha att ge också åt andra, och inte åt mig allena.
Enligt hvad Utskottet af dessa jemte andra, med afseende å ifrågavarande lån, Utskottet tillställda handlingar samt för öfrigt erhållna upplysningar inhemtat, väcktes redan för mer än 100 år tillbaka fråga om åstadkommande af en båtled från sjöarne i södra delen af Kinda härad, till norra ändan af sjön Rengen i Hanekinds härad, hvilket företags befordrande till skyndsam verkställighet, deremot några synnerliga hinder eller svårigheter icke skulle förekomma, också bl ef, uti en den 7 Mars 1752 af Kongl. Maj:ts dåvarande Befallningshafvande härom i underdånighet gjord framställning, ifrigt förordadt. såsom en för denna landsort särdeles vigtig angelägenhet, i anseende till den för staden Linköping och kringliggande skoglösa härader bekymmersamma och i framtiden än mera hotande bristen på ved och byggnads-ämnen. samt omöjligheten att genom landväga transporter från de stora skogarne inom Kinda härad framskaffa dessa både för orten och rikets handels-rörelse högst nödvändiga effekter. Efter det Rikets Ständer vid 1752 års riksdag erhållit kännedom om Kongl. Maj:ts Bcfallningshafvandes sålunda gjorda framställning och, med hänsigt till de fördelar, sorn voro förenade med åstadkommandet af den föreslagna farleden, tillstyrkt Kongl. Majit att derom gå i författning, förordnades genom Kongl. Brefvet af den 12 Aug. samma år, att, sedan ytterligare undersökningar föregått, ren ordentlig dessein» till denna kommunikationsanstait, jemte kostnadsförslag skulle uppgöras och till Kongl. Majit i undcrdå - S/a/s-Utskott ela Ullätande, N:o 16 3, 7 nighet insändas. Vid dessa ytterligare undersökningar, som anställdes under September månad 1754, bekräftades, enligt hvad Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i underdånig skrifvelse af den 27 Mars 1756 anmälde, både verkställbarhetcn och fördelaktigheten af den ifrågasatta båtleden, till hvars utförande underdånigt förslag dä äfven ailcmnades.
Jag finner således förslaget ingalunda vara af behofvet påkalladt och afstyrker derföre detsamma, men hemställer derjemte att R. o. Ad. genast behagade förkasta betänk. Hr Ribbing: Sedan Frih:ne Tersmeden och Palmstjerna yttrat sig, har jag ingenting annat att tillägga i hvad jag ville andraga, ån att fästa upmärksamhelen derå, att varor äro underkastade förminskning och förskämning och att således denna omständighet äfven måste (agas i beräkning, då fråga är alt hålla uplag af varor, de der af sådan orsak icke af Lagstiftaren ansetts lika med penningar. Frih. von Stedingk: Utsk. har ganska riktigt gjort skillnad mellan den ränta som betalas för lån af penningar, och den afgift, som skall erläggas för lån af spanmål ty det säges just att icke förhållandet med ränta på penningar bör komma att göra någon förändring i K. Förordn. af 1842 och Kisk. har således tänkt att det endast vore en afgift, som begärdes för uprätthållande af sockenmagazinernas bestånd. Till svar å hvad Frih. Tersmeden yttrat, kan jag försäkra, alt det ingalunda varit Utsk:s mening att begära R. Sl:s sanktion på en författning, som redan varit gällande många år, utan Utsk. har endast sökt förebygga möjligheten deraf, alt Konungens Beflnde, eller hvilken annan auktorile som dermed kunde hafva att skaffa, skulle komma i den tvetydiga ställning alt behöfva neka fastställelse af de reglementen, som_med ledning af 1842 års K. bref kommuner kunde komma att upgöra. Jag är icke okunnig derom, att jurister i allmänhet anse penningar och varor såsom varande ett och det - Den 25 Januari e. m. 193 samma, och alt utbyte af varor skall beräknas lika med penningeränla, så att, om jag lånar ut en vara, får jag ej derå beräkna mig till godo mer än 6 proc. Men bär är fråga om en enskild inrättning, och om rättighet för den i likhet med hvad förut tinnes stadgadt för Pantlåne-inrällningen i Slockholm. Frih. Palmstjerna:
M:s nåd. ombepröfvande må bero, huruvida härads-eller sockenvägar äro af den natur, att de i förenämnde afseende böra åtnjuta samma rätt, som allmänna landsvägar.” Jag anhåller att, sedan beslut blifvit fattadt i afseende på summan, få göra det tillägg, som jag nu begärt, jemte det som Frih. Cederström yrkat. Gr. Posse: Då jag anmälte mig, hade ännu icke Hr af Ekenstam yttrat sig. Det var egentligen för att säga hvad den värde talaren yttrat, som jag begärde ordet. Jag skulle likväl önska det af RorgareSt. beslutade tillägg, nemi. att förmånsrätt mätte beviljas dem, hvilka vilja biträda vid vägförbällringen. I afseende på hvad Frih. Cederström yttrat ang:de vägdelning, får jag erinra, att det är något sorn af de nuctorileter, hvilka med dessa ärenden hafva alt skada, lätteligen kan åstadkommas innan något anslag lemnäs till de vägh ållningsskyldige; och jag skulle derföre tro, alt tillägget icke är behöflig!. Frih. Cederström: Det synes mig råda någon förbistring i kunskapen om våra vägar, deras anläggning, och sättet att fördela underhållsskyldigheten i landet. Hr af Ekenstam har yrkat, att del skulle öfverlemnas åt K. M. att pröfva häradsoch sockenvägars natur, för alt derefter bestämma huruvida de kunde få del af anslaget. Dessa vägars natur är igenom lagen bestämd. Häradsoch allmänna vägar skilja sig ifrån hvar andra i hänseende lill bredden. Den förra är 6’ och den sednare 10 ä 12 alnar bred; men annat är frågan 0111 vägarna emellan socknarna. Om socknarne gemensamt komma öfverens om att en väg behöfves till ett eller annat ställe i en socken, så är naturen af denna väg bestämd genom lag, och kan icke ändras, såvida lagen skall följas, så ock vägar till lastageplatsen, hamnar och qvar nar', hvilka alla skulle blifva föremål för samma anslag; men jag skulle förmoda, att då fråga är om anslag af R. St., måste föremålet vara de allmänna vägarna, som äro indelta till underhåll af häraderna.
Då nu dertill kommer att förbrytelser och förseelser af en eller annan sådan beskaffenhet icke kunde till de allmänna domstolarne öfverlemnas, utan måste blifva föremål för krigsrätts behandling; samt att i många delar af Riket saknas både befäl och stamtrupp på närmare hail, och att deras resor, som icke kunde äskas utan ersättning, således skulle bekostas; så måste man antaga att de utgifter, som blefve en ovilkorlig följd af sådana öfningars ordnande i Rikets 2,368 socknar, skulle blifva så oerhörda, att de icke på långt när kunde anses motväga de ringa fördelar, som möjligen härigenom skulle vinnas. Härtill komma de svårigheter och kostnader, som otvifvelaktigt måste förorsakas genom nödvändigheten alt anskaffa ändamålsenliga förvaringsrum för gevärspersedlarne samt alt anställa en personal till dessa persedlars vård. I betraktande af allt detta och då Kommitén, genom sitt förslag om inrättandet af en eut-corps bland beväringsmanskapet, sökt bereda tillfälle för dem, som sjelfva önska utbilda sin vapenfärdighet, att på ett mera ändamålsenligt och mindre kostsamt sätt uppfylla denna åstundan, har Kommilén ansett de olägenheter och kostnader, som af de nu ifrågaställa socknevis skeende öfningarnes införande måste uppkomma, vida öfverväga de fördelar, som derigenom möjligen kunna vinnas, och fördenskull icke funnit skäl att tillstyrka vidtagandet af några åtgärder i sådan syftning; vid hvilket förhållande Kommitén ej heller trott sig böra framlägga något förslag till ordnande af sådana öfningar. Uti femte punkten af oftanämnda promemoria har blifvit Kommitén förelagdt att taga i noggrannt öfvervägande, hvilka åtgärder lämpligen borde vidtagas till förebyggande, så vidt möjligt vore, af det allmänt öfverklagade förhållande, att hittills 71 gällande föreskrifter icke varit tillräckliga att förekomma, det personer med mindre godt uppförande blifvit såsom legokarlar antagne, hvilket menligt inverkat på det öfriga manskapet.
Den berömde skalden presenterade sig i en uniform så guldsmidd och ordensprydd, att Vimmerstadsborna aldrig i sitt lif sett någonting liknande; och gamle Per stötte sin gumma i sidan, pekade på den ståtliga företeelsen och gaf luft åt sin vördnadsfulla häpnad i en hviskning: »Sir du den höge herrn där, Lotta? Han måtte vara mer än kungen!» Men detta styfva guldprål tillfredsställde ingalunda Eric Lindenows skönhetslängtan. Han drömde om flydda sekler, då människorna ännu förstodo att lefva, liksom de förstodo att kläda sig med smak och elegans. Det var just om detta han hviskat till Gerda; denna idé var hans favoritkäpphäst, och han begagnade hvarje tillfälle till att värfva proselyter, i synnerhet bland damerna. Han mönstrade de närvarande och fann ett rikligt materiel för sina teorier: »Inte sant? Det är en underlig samling? Och jag själf är den underligaste af alla! Gerda måste finna mig förfärlig! — i det här guldtrådsfodralet med påhängdt glitter — i långpermissioner, med en båt på hufvudet eller under armen — och en värja som inte passar mer än en eldgaffel till en prålig kälkborgardräkt!» Han kastade en ironisk blick nedåt sig själf, och Gerdas ögon togo samma riktning; men hon tycktes icke öfvertygad. Eric Lindenow var, oafsedt dräkten, en ståtlig företeelse. Den höga, icke mycket fylliga gestalten hade någonting förnämt i hela sin hållning; icke den konstgjorda förnämhet, som består i en afmätt stelhet — hans rörelser och hans sätt voro snarare alltför fria än motsatsen; men det var någonting gratiöst i denna frihet, en frihet och en elegans, som tycktes bero på andens fullkomliga herravälde öfver kroppen, hvilket gjorde att en smula själ skimrade fram i hvarje minsta kroppens åtbörd. Hans hufvud var litet och välbildadt; särskildt hade hjässan en vacker kontur, som gaf halsen en simmande svans hållning. De stålblå ögonen hade ett skarpt uttryck, men gnistrade ofta af munterhet.
Bjerkander från Skaraborgs län anfört, att en stor mängd jordegare utmed vestra och södra stambanorna uppmanat honom att vid riksdagen söka utverka, att de olägenheter måtte afhjelpas, som uppstått derigenom, att den hägnad Styrelsen öfver Statens jernvägar låtit utmed banorna uppföra, icke utestänger kreatur, synnerligast icke de mindre, hvarigenom desse jordegare icke allenast drabbas af förlust, då djuren blifva öfverkörda, utan ock äfventyra böter; och som icke något härutinnan kunnat vinnas genom enskild framställning hos vederbörande, har motionären hemställt, att Rikets Ständer ville, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, anhålla, »att jernvägsstyrelsen måtte anbefallas att vidtaga sådan ändring å den vid banorna redan uppförda hägnaden, att såväl större som mindre kreatur hindras från att derigenom inkomma.» Bih. till B. St. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som fått till sig remitterad berörda motion, finner sig icke kunna densamma understödja. Den grundsats, som numera vunnit insteg i lagstiftningen rörande hägnadsskyldighet, att nemligen en hvar åligger taga sådan vård om egna kreatur, att skada icke genom dem inträffar, synes böra få sin fulla tillämpning, när frågan gäller jernvägarnes områden, der de svåraste olyckshändelser kunna af ganska ringa anledningar inträffa, och der det i gällande författning örn stängselskyldighet anvisade medel att fullgöra sådan vård, nemligen medelst laggild hägnads upprättande, är högst olämpligt. Man söker i allmänhet numera undvika hägnad å ömse sidor om allmän väg, i anseende till den mängd snö, som vintertiden deremellan hopas och försvårar vägens öppenhållande. Denna omständighet är af ännu större vigt i fråga om jernvägstrafiken, hvilken i vårt land har under nämnda årstid sitt svåraste hinder i den sammandrifna snön. Dessutom torde böra i betraktande tagas den dryga kostnaden för uppförande och underhåll af sådan hägnad, som förmår utestänga, på sätt motionären åsyftar, äfven de mindre kreaturen.