Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter att sålunda hafva redogjort, för förhållandet med dessa lån, har direktionen, i fråga om den sökta eftergiften, förklarat, alt, då Peterson, ehuru han efter sitt, genom handels-bolaget Paul Melins fy Sons förvållande, iråkade obestånd, med hustru och flere minderårige barn, befunnit sig i knappa vilkor, likväl haft all möda och uppoffring ospard att förskaffa låne-kontoret full godtgörelse för ofvannämnde kapitalfordringar, samt sålunda förekommit den förlust på dessa fordringar, som låne-kontoret i annat fall troligen fått vidkännas, direktionen ansett dessa omständigheter gifva skälig anledning till den eftergift, som af Peterson blifvit sökt, och hvilken direktionen alltså, för sin del, funnit sig böra tillstyrka. Enär emedlertid den å ifrågavarande 2:ne lån upplupue öfverränta tillsammans utgör 4,415 r:dr 29 sk. 2 r:st. banko, hvaraf belöper sig på det till Paul Alelin fy Son utgifne 2,404 r:dr 5 sk. 6 r:st. och på det af Peterson upptagne 2,011 r:dr 23 sk. 8 r:st., samt det icke synes Utskottet lämpligt att, genom för långt sträckt efterlåtenhet, gifva anledning till obetänksamheten att ingå äfventyrliga borgens-förbindelser, har Utskottet ansett sig icke kunna i vidsträcktare mån tillstyrka bifall Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 16. 11 till den gjorde ansökningen, än alt Utskottet, med fästadt afseende å de af så väl sökanden, som låne-kontorets direktion anförda ofvan omförmälde bevekande omständigheter, samt i betraktande jemväl deraf, att en del af öfver-räntan blifvit, enligt föreskriften i 192 § 2 mom. af 1841 års Banko-reglemente, beräknad efter 8 procent, och således till högre belopp, än hvad Diskontens gäldenärer, under i öfrigt lika förhållanden, numera affordras, hos Rikets Höglofl.
Hvar fördelarne ligga torde en hvar häst skönja, och det anförda exemplet torde i någon nion kunna tjena till en ledning för bedömandet af den nytta, som, om beskattning rätt behandlas, kan åvägabringas medelst Statsbristsummans fyllande genom på mera systematisk behandling grundad öfverflyttning från beskaltningsartiklar af tryckande och betungande egenskap till dem, som med lätthet och utan kännbar tunga kunna utgöras. Denna åsigt har jag ansett uti detta Betänkande hade bort uttryckas oell till R. II. Sirs pröfning ooh bedömande framställas’’. AT Herr von Hohenhausen: ”Jag reserverar mig. emot Utskottets fattade beslut, i afseende på det bestämmande att skyddsafgiftens utgörande icke skall taga sin början förr Bevillnings-UtskoltetS Betänkande N:o 5. än från det adertonde året, emedan jag anser att deraf icke göres behof, enär för närvarande, då den utgöres från i 'yrde årets ålder, den dock icke erlägges förr, än under det i8:de, och stundom långt in på det nittonde. Äfven anser jag såsom en pligt att reservera mig mot det beslut Utskottet fattat i strid emot första Afdelningens förslag, att en personel consumtions-afgift borde erläggas af dem, som förtära spirituosa, vare sig utländske eller af inhemsk produclion. Mig synes angeläget alt igenom en sådan afgift gifva föräldrar och husfäder en påminnelse att afstyrka sina barn och ungdomen bland deras husfolk att afhålla sig från en förtäring, som för dem är skadlig och hvilken deremot, vid mognare ålder, sällan och vitl behof förtärd, är ofta elt nyttigt preservativ mot sjukdomar, de må härleda sig från smitta eller förkylning. En lika beskaffad consumtionsafgift önskar jag äfven måtte bestämmas alt utgöras af dem, hvilka öfva spel om penningar; näst fyllerilasten, finnes ingen passion, som störtar så många individer och familier i armod och uselhet, som spelet och är, lika som fylleriet, ofta ett motiv till brott.
När nu grundlagen icke innehåller något stadgande, huru i sådana fall förhållas bör, så mäste den rättigheten vara sådan den hittills varit, och som öfverensstämmer med hvarje embetsmans i laglig ordning utfärdade fullmakt. I afseende på de förhållanden Frih. Sprengtporten omnämnt, så hade han, till vinnande af den upplysning han önskat erhålla, endast behöft läsa den första tryckta indragn staten för 1809, för att finna, att då ännu lefvande Riksråd vari t bibehållne vid deras Riksrådslöner; att de embeten, som genom 1809 års Reg.Form upphörde, såsom t. ex. Cancelli-presidents-befattningen, blefvo såsom en sjelfskrifven sak öfverflyttade på allm. indragn.- staten, och att enahanda förhållande iakttogs i afseende på så väl de Finska som Pommerska embetsmännen. Men om man äfven antager, att Rikets suveräna lagstiftningsmakt, — d. v. s. Konung och Ständer gemensamt — är berättigad alt skilja tjenstemän från deras löner, då tjensterna indragas; så kan likväl ifrågasättas, huruvida sådant är lämpligt och billigt: och då är det verkligen märkvärdigt, att från samma håll, som lemnar en ganska rättvis gärd af tillfredsställelse och belåtenhet öfver det stadgande, hvarigenom Svenska embetsmanna-corpsen med två undantag försäkras om en säkerhet på sin ställning i samhället, hvilken embetsmän i andra länder icke äga, få höra yttranden, som gå ut på alt göra tjenstemännen beroende af det sämsta af allt godtycke, nemi. riksdagsmanna-godtycket. Detta har alltför mycken likhet med förhållandet under en förfluten tid, som ingen af oss önskar sig tillbaka, för att icke efterse hvad laglig rätt i detta fall finnes för embetsmanna-corpsen , på del densamma må kunna bibehållas vid det lyckliga oberoende, som saknades under den tid, på hvilken jag syftat. Jag anhåller om bifall till betänkandet. Frih. Leijonhufvud: Man har under den sista pe rioden af discussionen från åtskilliga håll fordrat uppgift på de lagar, enl. hvilka de embetsmän , hvilkas embeten blifva reducerade, skulle vara berättigade till bibehållande af deras löner.
Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Hr Ribbing begärde härvid votering hvarifrån han dock, innan densamma hann företagas, förklarade sig vilja afstå. 3:dje punkten, ang:de anslag för bildande af en Ingeniörtrupp, 4:de punkten, ang:de anslag för reglering af Ingeniörcorpsens personal och lönevilkor ; 5:te punkten, ang:de ifrågaställd förhöjning af aflöningen för Kommendanlerne å Rikets fästningar; 6:te punkten, ang.-de förbättring af löneförmunerne för Fdlt-Läkare-Corpsen; 7:de punkten, ang:de anslag lill ersättning i följd af förändring i salpeterhjclpens utgörande; 8:de punkten, äng:de anslag för inrättande af Instruklionskompanier vid Iiideldla Infanteriet; samt 9:de punkten, ang:dc dispositionen af öfverskottet af de indelning sräntor, som förut ingått ensamt till Rusthållarne vid Södra Rataljonen af Röhus Läns Reg:te. 134 Den 19 April f. m. R. o. Ad. biföll hvad Ulsfe. i dessa punkter tillstyrkt. 10:de punkten, ang:de anslaget till ersättning för utöfver markegängspriset förhöjd betalning till inqvarteringsgifvare för dagportioner vid indeldta Regemenlcrnes marcher till och \ från mölen. Hr von Hartmansdorff: Oro raarkegångspriset sattes till det verkliga värdet, så skulle della anslag icke behöfvas. Hvarföre sättes då icke markegängspriset så högt sora vederborde? Förmodligen derföre att organisationen af de deputationer, som sätta roarkegången, icke är riklig. Likväl vill roan lägga dessa raarkegångssättningar till grund för alla indelnings-hafvares aflöning hädanefter. Della anslags behöflighet innebär ju således en vederläggning af det förslag, som man gör i ett annat hänseende.
Med kännedom derom, att en af Kongl. Maj:t tillsatt Komité för upprättande af förslag till ändamålsenligt ordnande af pensionsväsendet i allmänhet, uti sitt underdåniga utlåtande af den 27 September 1862, hvilket icke omfattade Arméens befäl, likväl uppfört samtlige vid Arméen anställde läkare och civile tjensteinnehafvare, såsom Auditörer, Regementsoch Mönsterskrifvare, Regements-kommissarier, Förrådsoch Tygförvaltare, Sekreterare och Kassörer vid Ingeniör-korpsen, m. fl., på en “allmän pensionsstat“, har Landtförsvars-komitéen förklarat sitt underdåniga pensioneringsförslag icke ega tillämplighet på de vid Arméen anställda civile tjenstemän; hvaremot handtverkare vid regementen af olika vapen ansetts fortfarande och rätteligen böra tillhöra Arméens pensionsstat. Det förslag till dylik stat, hvilket åtföljde Landtförsvars-komitéens betänkande i pensioneringsfrågan och här bifogas, Bil. A., utvisar, särskildt för Arméens och särskildt för Gotlands nationalbevärings befäl, inom hvarje grad beloppet af full och afkortad pension, dertill berättigande lefnadsoch tjensteår, samt de lefnadsåldrar, vid hvilka skyldigheten att taga afsked skulle inträda och den pensionerades förbindelse till tjenstgöring under krigstid upphöra. Att med säkerhet beräkna den kostnad, hvartill den sålunda af Komiterade föreslagna pensioneringen skulle uppgå, hafva Komiterade funnit vara enligt sakens natur omöjligt. Det enda sätt, hvarpå Komiterade i detta afseende kunnat tillvägagå, hade varit att efterse, huru många officerare och underofficerare, vid en viss tidpunkt, voro pensionsberättigade enligt den föreslagna staten.
Man känner det blott så långt, som man älskar det; och hvarföre? Emedan man i allmänhet känner blott så långt, som man älskar. Grunden dertill är, att allt lif lefver blott så långt, som det älskar, eller blott så långt, som det har något föremål att älska. Ty hvad är att Älska, om icke att med hela sin själ omfatta ett harmonierande föremål, och dermed i en förening af Nöje sammansmälta? Också har redan Swedenborg utsagt den sanning, att Lif är Kärlek, och att det – nämligen i sitt innersta väsende – är intet annat. Fortsättande betraktelsen deraf, finna vi: liksom Lifvet lefver endast i Kärlek, så lefver Kärleken endast i Nöje, och Nöjet endast i Harmoni. I grunden således är Lifvet Kärlek, Kärlek Nöje, Nöjet Harmoni; i formen åter förutsätta de ömsesidigt hvarandra. Gud sjelf kan endast så långt lefva och känna sig säll, som han äger till sin kärleks föremål ett Universum, ett gudomligt Uppenbarelse-Allt. Men hvad är det, som, i och med sitt eget uttryck af den högsta sinneliflighet, utgör, för hvarje i motsvarig liflighet stadd uppfattning, det i föremålet såsom föremål Älskvärda? Endast dess Skönhet; genom hvilken således alltid en sann Harmoni framkallar ett sannt Nöje. Hvadan alltså klarligen synes den höga vigten af, att genom den sannaste Skönhet sjelf uppstiga, och med sig locka andra, till delaktighet af den sannaste Harmonien och det sannaste Nöjet. I allmänt förhållande till den närvarande stoftliga sinnerymden, kan detta Nöje ej vara något annat, än det, som (på redan antydt sätt) inom sjelfva denna sinnerymd gifver, genom förenade intryck af gudomlig styrka och gudomlig ljufhet, en försmak, en förebild af den evigt saliga himlaverlden. Finnandet af något med oss harmonierande och i sig sjelft harmoniskt föremål, på samma gång ljuft och starkt, och dymedelst i sin sinnliga företeelse skönt, innebär i sitt mest lifliga mått den upplifning eller nylifvande verkan, som är allt verkligt Nöjes grundväsende.
Genom denna åtgärd blefve ock lämpligaste sättet för skolväsendets ändamålsenliga ordnande befrämjadt, emedan ingen kommun derefter företrädesvis skulle besluta sig för det ena eller andra slaget endast derföre att bidraget blefve, såsom hittills, i det ena fallet större än i det andra; ty genom denna anordning blefve den skadliga rivaliteten mellan de större och mindre skolorna för framtiden fullkomligt undanröjda. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. C. Dahlgren, från Elfsborgs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Eric Ersson från Gefleborgs län, om anslag för utvidgning af elementarläroverket i Söderhamn. Vid sistlidna riksdag ock äfven tillförene bar fråga varit väckt derom, att Söderhamns treklassiga elementarläroverk borde utvidgas till ett femklassigt, men icke lyckats vinna Rikets Ständers bifall, af orsak att lärjungarnes antal ansetts vara för fåtaligt, Nu visar sig likväl, att inom länet finnes ett tillräckligt antal af lärjungar för der befintliga läroverk, då af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof inhemtas, att en ny adjunktslön är af bekofvet påkallad för läroverket i Gefle; och enligt särskildt väckt motion skall en ny lärare erfordras för läroverket i Hudiksvall, för hvilken lön är äskad. Då det synes mig vara mera förenligt med både nyttan och billigheten icke endast för Söderhamns stad utan fastmera för orten deromkring, att Söderhamns elementarläroverk i första rummet erhåller de löner af Staten, som erfordras för att blifva ett femklassigt läroverk, och hvarigenom bebofvet af förökadt antal lärare vid de två förut nämnda läroverken äfven torde blifva afhjelpt, så har jag ansett det vara min pligt såsom representant för orten att ånyo upptaga frågan. Provinsen södra Helsingland och Söderhamns stad hafva en folkmängd af något öfver 40,000 innevånare, men ingen annan offentlig läroanstalt än förutnämnda treklassiga elementarskola.
Då han således endast kan finnas på ett ställe, få alla oordningar på det andra opåtalde försiggå. Den, som haft tillfälle att se, huru det tillgår i Stockholm, der det är godt om polisbetjening, kan lätt föreställa sig, huru det skall vara vid de ställen, der icke någon polis finnes, och sannolikt lära icke eller II. St:r vara hugade att skapa en särskild poliskorps att hålla bevakning vid de, städerne närmare belägne jernvägsstationer, der pöbeln till firande af sina råa förlustelser kommer att sprida sig. För att nu öfvergå till sjelfva saken, så sönderfaller den helt naturligt i 2:ne delar, nemi. den kristliga och den rent medborgerliga. Hvad beträffar den första delen, så är den visserligen den ojemnlörligt vigtigaste; men, det oaktadt, anser jag mig kunna, utan att förbise någon del af frågans stora betydelse, i detta hänseende vara kort. Vi veta aila, att vi i allmänhet icke äro på något sätt hugade att eftergifva något af den säkerhet, som tillämpningen af den kristliga sedolagen tillförsäkrar oss i medborgerligt hänseende. Vi äro måna derom, att, med undantag kanske af det 6:te budet i förbemälde sedelag, alla öfriga buden, från och med det 4:de till och med det 10:de, skola hafva full tillämpning. Är det nu för den kristliga medborgaren både en rätt och en pligt att yrka på en oeftergiflig tillämpning af sedolagen i dessa delar, sä måste jag säga, att det skulle förefalla mig särdeles bedröfligt, om andan inom samhället vore sådan, att vi skulle vara alltför eftergifvande, då frågan rörer menniskans bättre del; ty vi få väl lof att antaga, att menniskans bättre del är menniskans själ. Till den gudomliga sedolagen hörer ovilkorligen sabbatslagarne, och en slapp och försummad tillämpning af dessa stadganden kan icke båda något godt för samhällets framtid. Den 14 Mars f. m. 137
Mellan sessionerna reser han från krets till krets, talar hvarje dag på möten, deltager i sexor, sköter en ofantlig korrespondens, utfördar order åt alla kanter, håller hela den utmärkta organisationen i sin hand, är den ena dagen på Sjaelland, den andra i Jylland, uppsöker de aflägsnaste vrår för att bearbeta dem — det är icke otroligt, att han en sommar begifver sig upp till Fseröarne för att göra dem venstersinnade. Och midt under ansträngningarne är han, som annars, munter och oändligt älskvärd. Denna agitation ute på landet älskar han, på mötena är han just i sitt esse, som en triumferande konung. Man måste hafva hört honom på ett stort landtmöte för att fatta hans betydelse. Han vet på pricken, huru bonden skall tagas, han sägerjust de qvickheter, bonden vill höra, begagnar icke ett ord eller en vändning, som bonden icke förstår. När så härtill kommer en ofantlig personalkännedom — han vet, hvilken som är tongifvande i hvarje krets — så har man härmed några drag till uppfattning af hvad Berg kan uträtta. Men han är icke så stor, att han kan byta om ton, när han talar i folketingssalen. Han talar der, som ute på landet, De beständiga upprepningarne, som passa for vår långsamt men säkert fattande bonde, äro inom riksdagen tröttande, och de qvickheter och det bildspråk, soiri göra lycka på landet, ljuda i folketinget triviala, stundom komiska. I detta afseende har han bättrat sig något, men får ofta recidiv. Men olyckligt är det, att den nedslående, docerande ton, som bönder tycka så mycket om hos Berg, den medför han också in i folketinget. När Berg vill i en debatt riktigt inprägla något, sträcker han venstra handens pekfinger fram, och rör dervid armen sålunda, att det framsträckta fingret beskrifver en båge fram och tillbaka i salen: det är seminaristen, som förmanar skolpojkarne. Och är han än i salen oftast den milde läraren, så är han på partimötena ofta temligen sträng, och hans älskvärdhet lär då kunna forsvinna.
Professorer tillsammans 3,g33 R:dr 16 sk, sorn arfvoden till 16 Elever m. m., utgörande 3,170 R:dr. Den för Inrättningen upplåtna lägenhet, Ladugårdslands f. d. Kronobränneri-egendom, uppskattad till ett värde af i5,ooo B;dr, bär numera undergått erforderlig reparation med en kostnad af circa 13,ooo R;dr, och för sistlidet år lemnat en hyres-inkotnst af 473 R:dr. f) Navigations-Scholan, inrättad i följd af Kongl. Brefvet den 27 Juni 1728, har en Föreståndare, sora, i enlighet med en af Öfver-Slåthållare-Embetet den 8 Maj 1774 utfärdad Instruction, besörjer undervisningen, hvilken under ett och annat af de föregående åren begagnats af omkring 3o personer, men år i832 endast af i5. Scholan uppfyller föga sitt ändamål, och torde i dess närvarande skick komma att än mindre begagnas, sedan Kongl. Förordningen den 1 Mars 1827, som bland annat innehåller, att Coopvaerdie-Skeppares examina skola af dertill utsedde Sjöofficerare anställas, med innevarande år härstädes trädt i verkställighet, hvilket förmodas hafva till följd, att de, som skola undergå sådan examen, hädanefter söka undervisning af Kougl. Flottans Informations-Officerare. Af Af Sjömanshusets Cassa bestrides Föreståndarens lön, 266 R:dr 3a sk., äfvensom kostnaden för böcker, chartor och dylikt till Scholan. För öfrigt torde bland de till Hufvudstaden börande Allmänna Bildningsoch Undervisnings-anstalter här böra Hämnäs: Kongl. Theaterns Elev-Schola, Kongl. Musikaliska Akademien, Kongl. Mälare-Akademien^, Institutet för Blinda och Döfstumma, beläget vid Manilla, och Kongl. Krigs-Akademien vid Carlberg, hvilka Inrättningar ej lära undergått någon hufvudsaklig förändring under ifrågavarande år, samt slutligen Mariebergs Lä roverk.
Den, som till kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen, rörande införsels-tullen å »Väfnader: Romulls-alngods: andra slag, ej specificerade, tryckta eller pressade»* antager Ridderskapet och Adelns beslut, alt denna tull skall utgöra 1 R:dr skålpulet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-Ståndets beslut, att bestämma denna tull till 36 sk. skålp:det. b) i hufvudsaken: N:o 91. Den, som godkänner Utkoltets af två Stånd bifallna förslag, att införsels-tullen å »Väfnader: Bomulls-alngods: andra slag, ej specificerade, tryckte eller pressade», skall fastställas till 32 sk. skålp:det, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages (l:a alternat.) Ridderskapet och Adelns beslut. (2:a alternat.) Bonde-Ståndets beslut. Ha/fsiden Felb. Bomullsfär g a de. Iryckla eller pressade. 38 Bevillnings-Vtskottets Memorial, N:o 16. N:o 92. Shawlar. Den, som vill att, på sätt Utskottets af tre Stånd godkända förslag innefattar, in försels-tullen å »Väfnader: Bomulls-: Shawlar, Shawletter och andra dukar, äfvensom genom fasonering till förkläden utmärkta tyger», skall utgå med 36 sk. skålp:det, röstar Ja 5 Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hestämmes denna tull till 1 R:dr skålp:det. Band: sidenUtskottets förslag, att bestämma införsels-tullen å Band: Sidentill 5 R.dr skålp:t, har blifvit af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden bifallet, hvaremot Borgare-Ståndet nedsatt denna tull till 4 R:dr. Så vida icke Borgare-Siåndet skulle vilja frånträda detta sitt skiljaktiga beslut, föranledes följande omröstning: N:o 93.
Med sina utsända skepp bidrager hon väsendtligt att utbreda vår handel genom den kännedom, hon skaffar oss om aflägsna länder och deras behof; hon hägnar och värnar denna handel genom den hjelp och det stöd, som hon gifver dem, som sysselsätta sig med densamma. Med ett ord: hon är för våra sjöfarande på aflägsna kuster det fosterland, som åt dem skall skipa rätt, gifva omvårdnad och råd. Se der vår flottas första och kommersiela betydelse! Vi ega samma bildning, samma politiska frihet och strälvanden, som mången annan nation. Det är denna gemensamhet i åsigter och intressen, som närmar folk till folk och sammanbinder dem till inbördes hjelp. Vi behöfva, i de Hesta fall, föga frukta en ensam kamp. Striden blifver gemensam på sjön utanlör våra kuster. Det är endast med en flotta vi kunna deltaga i denna strid. Det är endast med en flotta vi kunna bidraga att hindra en fiende att beträda vår fädernejord. Se der vår flottas andra och militära betydelse! Dess tredje stora betydelse är dess politiska. Skola vi sträfva och arbeta för Nordens enhet, och, genom denna vunna enhet, för dess utvidgade verksamhet, makt och inflytande i vår verldsdel, så måste ovilkorligen en flotta byggas, som förenar Nordens länder med sig sjelfva och med den öfriga verlden. Om Sverige bygger sjelfva kärnan till denna flotta, så höjer och stadfäster det derigenom sin ställning och sin betydelse inom de Skandinaviska rikena för all framtid, ända tills den dag varder kommande, då man lär sig inse, att Nordens sträfvan hvarken bör eller kan gå ut på att sönderfalla i skilda riken med lika rättigheter men olika pligter, utan att den måste gå ut på att sammanknytas till ett folk, hvars alla söner hafva lika rättigheter, pligter och intressen. Genom att fatta de beslut, som jag nyss framställt, visa vi oss värdiga våra fäder och den tid vi lefva uti. Vi gifva åt Nordens riken föredöme till en sjömakt, som i en framtid skall betaga hvarje stormakt, östan eller sunnan, hoppet att kunna inskjuta råmärkena för den Skandinaviska Nordens landamären. Stockholm den 12 November 1862. Mauritz Brakel.
Jag skulle ej anse olämpligt att från PresteSt. borttaga omsorgen om folkskolors organisation eller att uteslutande leda folkbildningen, emedan jag skulle tro, att Kyrkan, sannt religiöst betraktad, bör vara skild från allt administrationsbestyr. Men detta på protestantismens utveckling beroende tillstånd har ej ännu någon tillämplighet hos oss; ännu har Kyrkan ett sådant öfvervälde, och då får man ej motverka Kyrkans för - Den io November. 121 delar. Kunde man t. ex. genom ett väl ordnadt'fondsystem skapa tillgångar för dessa skolors inrättande, vore jag ingalunda deremot; men här uppstår äfven en annan brist, den nemi. af skickliga lärare. Jag tror, att man går för fort, om man ej först tillser, att lararne sjelfva få en meia vårdad bildning, och derföre önskade jag allraförst, att de allm. läroverk, som finnas, blefve bättre organiserade. Efter min öfvertygelse har jag ej hopp att konima längre till målet, än Utskm, ehuru i högst vaga uttryck, såsom en from önskan framställt. Hr Cederschjöld: Den mening, som jag hört yttras, att medel borde tagas från presterskapet till bildande af folkskolor, kan jag ej biträda. Det vore ©rättvist att taga de erforderliga medlen från en särskild dass medborgare; alla böra dertill bidraga. Ehuru jag alltid varit emot upptagande af statslån, bekänner jag mig för detta ändamål vara dertill beredvillig; och jag tror i sanning cj, att något statslån burit ymnigare (fukter, än detta skulle göra. Hvad svårigheten att få skickliga lärare beträffar, troijag, att den till väsendtlig del skulle höfvas, om det förslag antoges, sora jag förut uppgifvit, att nemi. i folkskolorna lärjungarna sysselsattes med egentligen vetenskapliga ämnen endast under nio månader, och sedermera under de tre återstående af året, eller Oct., Nov. och Dee., med slöjder och handarbeten, så att fattiga studenter kunde finna sin fördel vid att undervisa i dessa skolor, för att samla medel att sedan under de tre nämnde månaderna fortsätta sina egna studier vid academien och der taga sina examina.