Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant afseende kunde vara tjenligt, dels att medelst arfvoden, afpassade efter nedlagd möda eller ådagalagd skicklighet, förmå yngre Officerare vid Flottan, som dertill ega fallenhet, att 2tä Bil. M 3 lill Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 185!). egna sig ät konstruktions-vetenskapens theoretiska studium och bereda dem tillfälle till förvärfvande af utvidgad praktisk skicklighet genom tjenstgöring vid konslruktions-detaljen å varfven, och dels att, medelst tillräckliga resestipendier, sätta personer, som genom kunskaper, ådagalagda vid undergångna examina, samt visad fallenhet och arbetsamhet berättiga till större förhoppningar, i tillfälle, att, under tjenstgöring å främmande varf eller genom inhemtad undervisning vid någon större skeppsbyggnadsskola, utbilda sig till skickliga konstruktörer. Delta sätt att komplettera Konstruktions-korpseu lofvade att blifva fördelaktigt icke allenast för dem, som egna sig åt densamma, enär desse kunde inom Flottan vinna befordran så långt sådan plägar ske i tour och ej hade att befara den långsamhet häruti, som vanligen egde rum inom en fåtaligare korps, utan äfven för det allmänna, emedan konstruktörerne före sitt inträde i korpsen haft tillfälle att praktiskt förvärfva någon erfarenhet jemväl såsom sjömän, och för öfrigt ett gagneligt samband emellan Konstruktions korpsen och Flottans Officer-korps derigenom befrämjades. Skulle emellertid svårigheter yppas vid att sålunda från Flottan ersätta inträffande afgång inom Konstruktionskorpsen, återstode dock alltid utvägen att medelst arfvoden och resestipendier vid korpsen fästa andra personer med utmärktare anlag för vrket. I begge fallen borde dock dessa understöd till beloppen icke på förhand bestämmas, emedan tillfälliga förhållanden kunde behöfva dervid tagas i betraktande, utan syntes lämpligast vara, att den del af korpsens aflönings-anslag, som ej utginge till dervid anställda personal, afsattes till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, att för omförrnälda ändamål användas.
3) Väl erkinna vi \ .illigt, att lärarinnekallet har sina skuggsidor; att arbetet stundom förefaller hopplilst och fifangt; att det är bide psykiskt och fysiskt tröttande och at enhvar af oss haft stunder af missmod och nedslagenhet, db vi varit i behof af, och Bfven nog lyckliga att hafva funnit, en bittre tröst än den, att springa ut i gränderna och grata. Men vi fraga: kan Carola uppvisa en enda lifsgerning fri fran alla frestelser till modlöshet? Och förer ej A andra sidan just skollif \ .et, umgänget med de unga, till oss en iiägt af vårliga vindar, ett bmsande af otfimda krafter, som är egnadt att vlcka domnande sinnen till lif och lefnadslust? Vi erkänna afven, att teckningen af den unga, misslyckade lärarinnan med sitt trälbundna sinne är utförd med talang. Skom individ är Fröken Peterson lefvande framstäld, sasoin typ är hon karikatyr, men en karikatyr, som ej väcker löje, ut.m sorgsna, bittra, nedsliende tankar just hos de fönit trötta och försagda, som väl behöfva lira att med frimodig glädje b3ra dagens tunga och hetta. Det i r kanedomen on1 att Skollif I har haft denna skadliga inverkan pd nigra af vara medsystrar, soni RirinHtt oss att, utan att aivakta Larannnor. fortsittningen, genast uttala var protest. D a p y till ~L,lrnrinnor.n Red. har siinrit edra beaktansrtirda anmYrkningar till Caruln, som ock hiir neclan Imvarar desn~inna. Till svar p3. ofvanst5ende kritik vill jag anmiirka att I) dei är mn att skildra alla sidor af inenniskdifvet, och jag vet ej hvarfore n5gon klass af inenniskor larariniior t. ex. skulle särskildt skonas för att komma i sanningens ljus.
Anmärkningsvärd! är, att då folkmängden uti Sverige, efter sednaste realisation betydligt ökat sig, samt jordbruk, bergsbruk, handel och näringar gått framåt, vår Riksbank, år 1854, likväl befinner sig nästan på samma ståndpunkt, som år 1830, ehuru penningetillgången bordt i samma proportion förökas, så framt man velat undvika missförhållanden och tillskapandet af konstlade tillgångar. Måtte Ständerne en gång hörja att rätta detta deras misstag, genom att årligen reservera någon del af Banko-vinsten till Bankens förstärkning, så att de icke må erfara ofördelaktiga verkningar, som växa dem öfver hufvudet. Jag medgifver gerna att Banko-vinsten blifvit af Ständerne använd till nyttiga och för riket nödvändiga behof. Men anslagen dertill hade kunnat erhållas på annan väg, intill dess Riksbanken vunnit nödig styrka, samt då, utan fara för eget bestånd, kommit i tillfälle att kraftigt understödja det allmänna. 14 Banko-Utskollcls Memorial, JM 28. Vid sista Riksdagen voro utsigterne för myntvärdets upprätthållande nedslående. — Också iakttog man då nödig försigtighet i afseende å Bankovinstens användande; — hvarföre icke bibehålla denna försigtighet framgent, som aldrig kan skada utan tvärtom gagna? Det är verkligen för tidigt att af de 5:ne sistförflutna årens lyckliga konjunkturer bygga något bestämdt säkert för framtiden, synnerligen under nuvarande politiska förhållanden, hvilkas utgång ej af någon kan på förhand beräknas och bestämmas. Då jag i vissa delar förenar mig uti de mot Utskottets betänkande afgifne reservationer, anser jag icke behödigt att upprepa hvad desamma innehålla, emedan Rikets Ständer vid behandlingen af detta ärende cj lära underlåta att taga kännedom af alla de deremot gjorda erinringar för att, efter en noggrann pröfning af de olika meningarne, fatta sitt beslut. En vigtig omständighet kan jag likväl ej lemna oanmärkt, den, nemligen, att Utskottet, vid beräkningen af Bankovinsten, upptagit äfven de för år 1850 till Bankens fördel reserverade medel, samt således beräknat Bankovinsten till 3,759,000.
– Sådant narrspel tillåter jag icke mitt förstånd att drifva med mig ... Har ni varit uppe och sett åsnan ännu? Det är utan fråga den beundr... – A revoir, mylord ... jag uthärdar ej så hastiga vexlingar i ett samtal. Om jag är qvar, skall jag helsa på er i morgon. Men redan samma afton fick Ville-Rosny en biljett från lorden af innehåll: »Min käre vikomt! Res eller blif qvar. Hon rodnade ända upp öfver hårfästet. Er förbundne Stouthead. P. S. Om ni kan säga mig huru jag skall komma åt palatsets antika dyrbarheter, skulle jag anse er hafva gjort mig en ny väsentlig tjenst.» Vikomten jublade. Der var åtminstone en rival bortröjd. Hans hyllning tog nu en starkare fart, en bestämdare färg. En morgon vid denna tid begärde prinsen, som nu i allmänhet tillbringade mindre delen af dagen hemma, ett samtal med sin mor, och vi återfinna dem båda i samma rum, der vi afhörde deras första öfverläggning om huset Montefioris angelägenheter och utländningarnes emottagande. – Nåväl, min son, sade prinsessan, jag har länge hoppats att vi skulle komma till någonting bestämdt. Icke en vecka till förmår jag underhålla det här spelet. – Det skall ej heller behöfvas! Jag är nu af vikomt de Ville-Rosny permitterad att begära Annunciadas hand af hennes mor, och vid första ord att allt går efter önskan, infinner han sig sjelf för att erbjuda alla de garantier, som vi kunna önska och fordra. – Det är bra. Låt då kalla hit din syster! – Nej, vänta, min mor! Vi böra förut förstå hvarandra rätt. – Hvad menar du? Vi önska ju båda samma sak, att Annunciada må besluta sig att blifva en fransysk markisinna. – Häruti skilja vi oss, och det vigtiga består uti att vi måste vara eniga. – Fortsätt! – Annunciada får icke ha något val, någon vilja: hon måste bli vikomtens maka. – Icke genom tvång. Dessutom lärer det ej behöfvas. Hon hade troligen föredragit lord Stouthead, liksom jag sjelf skulle gjort.
Axel, i anseende till afresa från riksdagen afsagt sig sin befattning såsom ledamot i BancoUtsk.; och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla hans begäran, alt del oaktadt blifva vid sin riksdagsmannarätt bibehållen. Ropades ja. Hr Landtm, anmodade Hrr Electorer att vid deras nästa sammanträde välja en ledamot i BancoUtsk. efter Hr Mannerskantz. Föredrogs ånyo BorgareStts den 12 dennes på bordet lagda prot.utdiv, med inbjudning till R. o. Ad. samt PresteSt. att instämma uti de beslut BorgareSt. fattat angtde de ännu ej definitivt afgjorda delarna af extra-statsregleringen. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag hemställer till R. o. Ad., om icke Ståndet skulle behaga uppskjuta pröfningen af den ifråga var. inbjudningen; ty målet, som den angår, har ännu icke förevarit, utan förekommer först i följande nummer. Gr. Frölich, David; Jag instämmer med den värda sista talaren, att det torde vara skäl att låta detta prot.utdr, hvila; men jag hemställer tillika, om det icke vore skäl att vidtaga någon anstalt, att Ståndet från Exped.Utsk. kunde erhålla tryckta exemplar af StatsUtsk;s mern. Nto 522, som redan har stålt uppfördt på föredragningslistan och är bordlagdt 2:ne gånger, och hvilket synes vara det ämne, som Hr von Hartmansdorff nu åberopat. Det är temmeligen länge sedan StatsUtsk. afgjorde detta mål och det kan icke vara särdeles vidlyftigt. Då jag ser att ordföranden i StatsUtsk. anmäler sig, förmodar jag att lian kommer att uppgifva anledningen hvarför det ännu icke inkommit, likasom hvarför det dröjt med tryckningen af äfven några andra betänkanden. Gr. Horn, Claes Fredr.; Om jag icke missförstått Hr von Hartmansdorlfs mening, så lär det vara hans afsigt att BorgareStts inbjudning skulle företagas i sammanhang med utlåt. Nto 522, emedan det icke lär vara skäl alt afgöra detta utan att tillika afgöra inbjudningen.
Till och med, efter den föreslagna löneförbättringen, blefvo Professorernas löner så knappa, att om de än voro aldrig så tjenliga för sitt yrke och skickliga till Prester, de dock nödgas söka Praebenden eller med välbehag se sig uppförda på Biskopsförslag för att frångå sitt egentliga Lärarekall, till stor skada både för Universiteterna och vettenskapligheten i det hela. — Vill man ej gifva dem så stor lön, att de kunna tarfligen lefva med hustru och barn, samt hafva något öfver till inköp af de vettenskapliga böcker, som böra till tidell varfvets upplysning, utan deras enskildta Bibliotheker skola likasom Universiteternas allmänna stå 5o elller 100 år tillbaka, så kan man omöjligen vänta att de på sina platser skola gagna, såsom sig borde. De nödgas försörja sig med privata uppdrag och sportler, denna förderfliga utväg, som för samma orsaks skuld, är gängse snart sagt från de högsta till de ringaste embeten inom Staten; och skadligast torde verka inom Lärarekallet. Man har 58 Den 14 A ii g u s t i f. rn. sagt dels att Utskotten bordt närmare utreda, hvartill de begärde anslagen skola användas, dels att indragningar borde ske. Committeens Betänkande visar genom detaiHerad utredning, hvartill ett anslag af 168,000 R:dr behöfdes. Enär nu Regeringen med afseende å de små tillgångarne endast begärt 60,000 R;drs anslag, eller omkring en tredjedel af hvad Committeen ansett erforderligt; så lärer upplysning om behofven lika litet brista, som inskränkningar deri, Att dessa 60,000 R;dr, om de beviljas, ej kunna genom en jemn arithmetisk fördelning, såsom i en concurs-utredning, skingras lika på alla de föremål Committeen föreslagit, är naturligt; ty dermed skulle ingen blifva belåten. Styrelsen bar således ej kunnat göra annat än hvad som skett, nemligen en summarisk fördelning af summan mellan de serskildta slagen af Läroverk, hvarefter dessa hvar för sig finge närmare uppgifva, hvarest hjelpen bäst behöfdes.
VII. R. 333. LVI.B. i73. LVIII. E. 322. LX. A. 101. — angående DykeriVerket. VII. R. 334. VIII. 6. XXXVI. B. 36. XXXVIII. Å. 14 * • XLIX. U. 281. L. A. 276. LVI. E. 46. — angående StrafFLag emot Negerhandel oell delaktighet deruti. U. 206. XLVIII. A. 33. XLIX. E. i83. — angående en ny StängselOrdning. E. 273. — angående den till undsättning i missväxtår anslagne CreditivFonden, samt f. d. Allmänna Magazinslnrättningeris slutliga utredning, med flera dermed sammanhang ägande ämnen. X. 34a. XII. R. 107. XXXVI. B. 3oi. XXXVIII. 165. XXXIX. Å. 33. XLVI. U. 112. XLVIII, 3g5 E. 181. XLIX. A. io3. LI.E. 64. LYIII. B. 188. Propositioner och Skrifvelser, Kongl. Majrts, till Rikets Ständer, angående ytterligare åtgärder till Fårskötselns och Ullproductionens befrämjande i Riket. X. 342. XII. LV. B. 89. LXV. E. 8. —- med förslag till förnyad Instruction för Rikets Ständers Revisorer, i afseende på deras befattning med StatsVerkets granskning. X. 342. XII.
På grund af de beslut, R. o. Ad. fattat vid 3:dje punkten, och till följd af den utredning som Utsk. gjort af förhållandet, lärer R. o. Ad. finna att denna votenspropos. äfven forfaller. R. o. Ad. ansåg den i förevande punkt förekommande fråga jemte den derom föreslagna voterings-proposition N:o 7 hafva förfallit till följd af R. o. Ad:s i afseende pä 3:dje punkten fattade beslut. Hr von Hartmansdorff: Mig är sagt af tillförlitlig person, att PresteSf. har angående 17:de punkten fattat ett beslut, som är af annan lydelse än Ståndets första beslut i detta ämne. Jag hemställer derföre vördsamt, om icke, då tiden är så långt framliden, Hr Landtm, skulle finna för godt att nu upplösa R. o. Ad:s sammankomst; på det att man till nästa plenum, när det kan inträffa, kunde hafva PresteSt:s prot.-utdrag och kanske de öfriga Ståndens att tillgå. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade till nästa plenum uppskjuta återstående pröfningen af StatsUtsk:s mera. Ropades ja. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. iukomne betänk, och utlåt. N:o 52, i anledn. af väckte frågor om förklaring eller tillägg i 5 § af K. förordningen om socknestämmor i riket d. 29 Augusti 1843; N:o 53, i anledn. af anmärkmr vid Utsk:ns betänk., ang:de förklaring af hvad med ”matlag” rätteligen bör förstås samt föreslagen ändring uti K. Kammarcollegii kungörelse d. 20 Juli 1830; N:o 55, i anledn. af väckt fråga om ändring uti 1 § af 2 Cap. B. B.
Rikets Ständer hafva jemväl vid föregående Riksdaear erkänt den stora vigten af indelda Infanle O O O t riets tillbörliga öfning, utan att dock anvisa de för ändamålet nödiga medel, och Kongl. Maj:t vill derföre, på de skäl för afhjelpande af omförmälde behof, hvilka uti Chefens för Landllörsvars-Depai tementet afgifna betänkande om ett fullkomligare ordnande af försvarsverket till lands ytterligare förekomma, nu af Rikets Ständer å nyo äska, ej mindre till inrättande af Inslruktions-kompagnier vid indeldta Infanteriet enahanda belopp, som vid sista Riksdagen dertill begärdes, eller: för personalens underhåll R:dr 35,000: samt för vidmakthållande af nödiga säng och husgeråds-persedlar m. m. ... „ 2,500: tillhopa årligen R:dr 3/,o00: än ock för tillvägabringande af en ytterligare utsträckning af indeldta Infanteriets regementsmöten, hvartill nuvarande anslag till möteskostnader ej lemnar erforderlig tillgång, likaledes årligen 17,631: hvarjemte Kongl. Maj:t begär, det Rikets Ständer må medgifva, alt anskaffningen af ofvanberörde sängoch husgerådspersedlar m. m. för Instruktions-kompagnierna får bekostas af första års-anslaget för dessa kompagniers underhåll. a rf vade Arme'en. Af de flera vigliga anledningar, hvilka i Departementschefens merberörde betänkande angående denna statsreglering Transport R:dr 61,891: 40- *. Kongl. Maj.ts Nåd.
Dessa §§ innehålla följande stadganden: ”Sedan rum och lägenheter, uti nu föreskrifven ordning, blifvit en Boställsinnehafvare tillin venterade, ans vare han för vården och underhållandet deraf under den tid han dem bebor och innehafver, så att de vid afflyttning befinnas i det tillstånd sist hållna besigtningsförrättning föreskrifvér, med fullgjorde skyldigheter i de delar, hvartill erinringar om brister vid sådan besigtning kunna hafva föranledt;” och ”Till behörigt underhåll af upplåtne rum och lägenheter hörer: deras fullständiga vård och renhållning i allmänhet, eldstäders vidmagthållande så till kakel och murarearbete, som till spjell, pipor, dörrar och luckor samt sotning; rummens, förstugors och trappors inre stånd och således dörrar, dörrkarmar och foder, nycklar och lås samt luckor med deras beslag, fensterkarmar och bågar med deras glas och beslag samt fensterfoder och smygar; tak af gips och kalkrappning, taklister, panelningar, golf och trösklar; de tapeter som rummen åtföljt samt hvitlimning och målning; derjemte äfven stenfriser och kakelugnseller spiselplaner, skorstenar samt trappsteg och ledstänger o. s. v.” ( I07 ) I strid mot dessa föreskrifter hafva, efter hvad Revisorerne utaf verificationerne till Hufvudböckerne inhemtat, kostnaderne för ätskillige mindre reparationer i boställshus, såsom till eldstäders vidmagtliållande, fensters kittning, glasrutor, tapeter m. m., hvilket allt hörer till rummens inre stånd, blifvit liguiderade af det till underhållet af Publike Husen och Byggnaderna i Hufvudstaden å 8:de HufvudTileln uppförde anslag. Jemte det ett sådant förhållande härmed anmäles, med tillstyrkan, det Rikets Ständer bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om befallning till vederbörande, att för framtiden ställa sig Högstberörde
Jag anmärker detta med anledning deraf att Borgare-St. gillat en redaktion, i hvilken det förutsattes, att det endast skulle vara en lyftningsdag på året, ehuru det borde vara naturligt att det skulle vara flera särskilta lyftningsterminer. Men då den af Hr Reutersvärd föreslagna redaktion är öfverensstämmande med den, som i fråga om andra bibanor blifvit af R. o. Ad. godkänd, anser jag mig böra till den af Hr Reutersvärd föreslagna redaktion tillstyrka bifall. Jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtm:s propos. på bifall till sagda förslag. Hr von Troil: Jag vill icke upptaga tiden, utan förenar mig med Frih. af Ugglas. Orsaken hvarför så hårda vilkor blefvo bestämda, var den, att bolaget sjelfmant erbjöd sig till strängare förbindelse, och man ansåg delegarne deri vara särdeles förmögna; men då den af Hr Reutersvärd framställda begäran synes hafva billigheten för sig, vill jag understödja hans förslag. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder endast hade afgifvits följande, af Hr Reutersvärd framställda samt af flere ledamöter understödda yrkande, nemi. att Utsk:ts hemställan skulle bifallas med den förändring, att i stället för orden: )>å hvilket lån skall inom hvarje års slut, räknadt från lyltningsdagen, årligen», infördes orden: »hvilket lån må räntefritt innehafvas i två år, hvarefter å lånebeloppet, i den mån lyftning egt rum, skall inom hvarje kalenderårs slut.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan utan förändring, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall dertill med den af Hr Reutersvärd föreslagna förändring, hvilken sednare propos. med ja besvarades. 8:de punkten. Gr. Sparre, Erik: Af alla de vid denna riksdag motionerade understöd till bibanor har afprutning endast skett å denna. Orsaken härtill kan jag för min del icke inse.
Majit derefter meddelat Sin Nådiga gm anti; sä böra i afseende på detta lån nedanstående, af Rikets Ständer meddelade, beslut och föreskrifter behörigen iakttagas; l:o För ifrågavarande län skola af Fullmäktige, å Rikets Ständers vägnar, utfärdas fonderade, till innehafvare!! ställda oeh å dennes sida icke uppsägbara. räntebärande obligationer. 2:o Fullmäktige ege all bestämma : a) det språk oeh den myntsort, hvarå obligationerna komma att utlärdas; b) den ränta, som i obligationerna skall förskrifvas; och c) den kapitalrabatt, som ina beviljas vid de fall, då Fullmäktige finna så dan rabatt böra ega rum. 3:o Till riinteliqvider och det upptagna länets amortering inom en lid af 40 år, hafva Rikets Ständer anvisat ett ärligt anslag af En million etthundrasextiosexlusen sexhundrasextiosex och ij:dels Riksdaler, alt utgå och för dermed afsedl ändamål användas från och med början af innevarande är 1858; egande Fullmäktige att bestämma sättet och ordningen för amorteringens verkställighet. 4;o Del årliga ränteoch amorterinys-anslaget bör ingå till en särskildt redovisad lijr/da'igjisoeh amnrtissemcnts-fond. hvars behållning skall för det med dessa medel afsedda ändamål oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränteliqviderna vid derför bestämda terminer varda ovilkorligen fullgjorda samt länets återbetalning i föreskrifven ordning verkställd. De tili nämnde fond influtna mede! böra, sä vidt ske kan och »agde liqvider medgifva, städse göras fruktbärande pä det sätt Fullmäktige anse mes! ändamålsenligt och med Statens säkerhet förenligt. § 229. I sammanhang med öfriga, angående den i nästofvanstående § om förmälda upplåning, vidtagna beslut, hafva Rikets Ständer förklarat, att Fullmäktige må ega att ät vissa Deputerade uppdraga de närmare bestyren med fond-väsendets och statsskuldssystemets oafbrutna ecb verksamma handhafvande jemte dermed förenade åligganden.
Snart började den första hungern vara stillad, och snart började bordssällskapet, för hvilket det var dukadt ute på gården vid långa, väl lastade bord, att blifva ganska högljudt, och värden med hans söner och drängar gingo rundt omkring, för att uppmuntra gästerna att «taga för sig», icke «spara hans välfägnad, när de förut så litet sparat sina krafter ute på ängen». Han var en förträfflig värd, denne Lars Carlsson, alldeles ett mönster för goda värdar; sade sina gäster oupphörliga artigheter, fast dessa voro groteska, men kryddade med stor bondqvickhet, och fann beständiga medel att få dem till att äta och dricka, vara glada och muntra. När han kom till Elin och de unga flickorna, räckte han åt den förra en silfvermugg med fraggande öl, och förde den han sjelf hade till sina läppar, sägande: – Skål! du lilla skönhetsblomma, som först i år spruckit ut på våra ängar. Skål min sötonge! Jag skulle sannerligen be ’na om en liten puss, om intet alla gossa’ då blefve rasande på mig, gjorde kol på mig och kunde slå ihjäl mig för omaket, och se då! kunde jag intet en gång få bli svärfar åt ’na, min rosenknopp. Gunnar, som icke satt långt derifrån, såg opp med ett par ögon, der man kunde läsa både blixt och åska, ty Lars Carlsson hade en ung son, äldre likväl än den som varit bjudare i Viken, och hvilken just ansågs som en af församlingens hyggligaste och raskaste drängar, samt en af dess största bonddandys. Han hete Oskar, ty Lars Carlsson var af framtidens män, och hade analogt dermed namnat sina barn, så att en dotter döptes till Maximiliana och en till Eugenia, hvilka båda gemenligen kallades Maxa och Ugena, likasom sonen Nikolaus fått krypa ur sitt ryska skinn och in i det något svenskare, som heter: Nisse. Elin log och upptog den fryntliga värdens artigheter gladt och skämtsamt, icke alls våpigt och förläget, fast hon rodnade vackert.
Tro mig, du, Vina, de skulle allt gäspa ihjäl sig annars. » » Jag vet nog, att du är litet utilistisk af dig, » förklarade Vina, » men säga hvad du vill, någon skrymtare är han dock icke. » Sigrid krökte sina läppar till ett skeptiskt leende, teg några ögonblick och sade sedan hånfullt: » Men skrymterskor fabricerar han dock i mängd. » » Du är vådlig, Sigrid! » skrattade Vina. » Men det är sant, han predikar ju i — skyrkan i dag, det hörde jag af min värdinna, som också är rysligt förtjust i honom och springer efter honom öfverallt, där han predikar. Och här ha vi ju kyrkan. Vi ska gå in, » tilllade hon ifrigt, » och se efter, huru många af flickorna äro där. » » Jo, sådana äro motiven till kyrkobesöken, » utropade Sigrid i samma hånfulla ton. » Men för att sitta och se på, huru några dumma flickor sitta och göra sig till, tar jag då inte ett steg i kyrklig riktning. Och den gamla vanan • — för det var bara en vana » — betonade hon skarpt och ifrigt, liksom hon därmed velat nedtysta en inre röst — » att gå i kyrkan hvar söndag, har jag vuxit ifrån. Jag har inte varit där på närmare tre år. » » Nå, då kan det vara tid på att gå nu, » 1893 sade Vina. Och som hon själf var ifrig, dels att få tillfälle att höra och se den omtyckte predikanten och kristendomsläraren, dels att få utbyta blickar och leenden med kamrater, steg hon uppför trappan till ingången. Hunnen dit, vände hon sig till den ännu nedanför stående Sigrid och sade på en gång övertalande och lugnande: » Vi gå in ett litet tag. Det är ju i alla fall snart slut. » Därpå steg hon inom kyrkoporten. Sigrid följde tvekande. Nå, ja. Det kunde ju vara intressant nog att se, hvad intryck kyrkan och en bedjande och sjungande församling nu skulle göra på henne, nu, sedan hon själf fått en » sundare och förnuftigare åskådning » och en » säker och själfständig ståndpunkt ».