Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Stjernsvärd: Sedan Hr Gr. o. Landtm, haft godheten underrätta mig om, att icke propos. å mitt sednast gjorda förslag kan för Höglofl. Ståndet framställas, så afstår jag från detta mitt yrkande, att anslagssumman till Hertigen af Östergöthland måtte utgå till samma belopp som förut till H. K. H. Kronprinsen, med anhållan likväl, att dessa mina åsigter måtte i protokollet få qvarstå. Hvad beträffar de föreslagna 6000 Rdr, så önskar jag, att Den lt Februari f. m. 423 ej någon bestämmelse, huru de skola användas, måtte i beslutet ingå, utan att det må lemnäs H. K.. H. öppet att af summan göra det bruk, han för godt finner. Jag anhåller således om propos. å bifall till hvad K. M:t i sin nåd. propos. i afseende på detina fråga tillstyrkt, äfven att ej i beslutet någon bestämmelse måtte intagas, hvarigenom H. K. H. skulle anse sig förpligtad att använda medeln till upköp af hö och hafre, utan att en obegränsad frihet i detta hänseende måtte honom lemnäs. Frih. Åkerhjelm: Jag skall inskränka mig till att blott anhålla om afslag å StatsUtskits gjorda framställning, samt bifall till hvad K. M:t i sin nåd. propos. tillstyrkt, eller att ett anslag af GOOD Rdr måtte beviljas till utfodring af H. K. H. Hertigens af Östergöthland stall. Gr. Anckarsvärd: Det är i sanning föga tillfredsställande för vårt StatsUtsk., att, då det efter många och noggranna öfverläggningar atgifvit några förslag till inskränkning i Statsutgifterna, dessa inom Ståndet icke träffa några synnerliga sympathier. Jag för min del anser, att, då vid siistlidne Riksdag _et,t hofhållningsanslag af 100 000 Rdr Rmt bestämdes tor H. K. H. Hertigen af östergöthland, man äfven i denna summa hade inberäknat erforderligt underhåll för behöfligt stall åt nämnde Hertig.
Ridderff. och Adelns Ledam. wägnar II. k. Ltrörnkelt. ^ok. ll. O^llenborg. Pä Högwörd. Prcst-Standets Ledam. wägnar ^ob. ^ac. lleciren. Pä Wällvfl. Borgarc-Ständcts Ledam. wägnar Ivt. llön^vi8t. Pä Hederwärda Bonde-Ständels Ledam. wägnar ^.näers Lricsson» Kils ^kLlisson. W. lullAI M. Uppläst hoS Ridd. och Adeln den 9 Julli. Prest-Ständct den 9 , Borgare-Ständet d. 9 - , - Bonde-Ständet den 9 Mrdsamt Memorial! -9err Prosten Thyselius har uki ett till Högwördige Prest-Ståndet ingifwit och till Riksens Högloft. StänderS Allmänna Beswärsoch Ekonomie-Utffott den 22 sistl. Junii remitteradt Memorial, yrkat, att den inställelse af Författningarne, rörande Enskiften, som pa Skaraborgs Läns Allmoges underdåniga ansökning tillkommit, matte upphö, ra och att berörde Författningar om Enskiftes werkställande inom samma Län matte ater upplifwaö, serdeles, som Författaren uppgifwet, det flere af detta Läns Allmoge, som insedt skadligheten af berörde in - Den 9 Julli. >44Z inställelse, redan gjort flere ansökningar om Enskiftens erhållande hos Konungens Befaliningshafwan, de derstädes, hwilka i följd af samma inställelse hwila oafgjorde. Wid pröfningen af detta mål har Utskottets Ordförande Herr Lagmannen Hägwäldorne Grefwe I. H.
Maimi) llllgrc Lärdomsskola åtnjuter af 98 byar eller enstaka hemman i 35 socknar och 4 härader, efter afdrag af hvad klockaren tillkommer, 5 tunnor råg och 334 tunnor 12 kappar korn; varande skolan pligtig att betala till klockarne i Bunkeflod, Hyllie pastorat, 5 daler silfvermynt eller 1 R:dr 32 sk. saint i Husie och Westra Skreflinge pastorat 1 daler silfvermynt eller 10 sk. Till Christianstads Lägre Lärdomsskola utgår helgonskyld från 36 pastorater i 4 härader med 12 tunnor G kappar råg och 218 t:r 12 kapp. korn. Helsingborgs Lägre Lärdomsskola upptager helgonskyld dels särskildt från Görarpsmölla i Bärslöfs socken och Luggude härad med 6 kappar rågmjöl och 6 kappar kornmjöl, dels ock från 20 socknar inom nämnda ochSödra Asbo härader med ett sammanlagdt belopp af 12 kappar råg och 139 tunnor 24yV kappar korn. Till Landskrona Lägre Lärdomsskola utbetalas från 59 byar i 14 socknar och 3 härader helgonskyld med 191 tunnor 21 ^ kappar korn samt kontanta penningar till belopp af 2 R:dr 2 sk. 0 rst. Ystads Lägre Lärdomsskola beräknar i helgonskyld från 46 socknar i 5 härader 32 daler 28 öre silfvermynt eller 10 R:dr 46 sk. i kontanta penningar samt 1 tunna 12 kappar råg och 131 tunnor 30 kappar korn. Cimbritskamns Lägre Apologistskola har blott en lärare, sorn ensam uppbär helgonskyld från 12 socknar i 2 härader med 33 tunnor 6 kappar korn samt 3 R:dr 6 sk. i penningar, men särskildt väckt anspråk att i stället för detta penningebelopp få åtnjuta 1'2 tunnor 18 kappar korn.
Skola böter, som olika förvandlas, på en gång uttagas, gånge de böter först ut, som till enkelt fängelse, och dernäst de, som till fängelse vid vatten och bröd förvandlas. Hafva böter till en del utgått, förvandlas återstoden efter de i Kongl. Brefven den 5 Februari 1768 och den 27 Oktober 1820 stadgade grunder. §• 54. Af böter, så ock af minuthandelseller utskänknings-afgift, som enligt denna förordning ådömas, samt värde af bränvin, som förbrutet anses, tillfälle fåklagaren och -jden stads eller sockens fattigkassa, der den åtalade förbrytelsen är begången. Finnes särskild angifvare, tage han hälften af åklagarens andel. §. 55. Konungens Befallningshafvande hålle allvarlig hand öfver iakttagande af hvad i förordningen stadgadt är. g. 56. Landsoch Stadsfiskaler, Krono-, Stadsoch Polisbetjente, samt de personer, hvilka särskildt antagas att vaka öfver förordningens efterlefnad, åligga att förbrytelser mot densamma åtala, äfven utan särskild angifvelse. I öfrigt ege en hvar rättighet att för sådana förbrytelser anställa åtal, dock ej barn mot föräldrar, eller tjenstehjon, så länge de i tjensten äro, mot husbondefolk. Expeditions-Ut skottets Förslag lill underd. Då åtal anslälles af annan än den, som i 1 mom. af denna §. nämnd är, gifve han sin talan allmän åklagare tillkänna så tidigt, alt denne må kunna målets utförande öfvervara. §. 57. Rättighet, att förbrytelse mot förordningen till åtal af allmän åklagare angifva, tilikomme en hvar, utom harn emot föräldrar. Å landet bör Socknenämnd och i stad Stadens Äldste egna synnerlig uppmärksamhet deråt, att sådana förbrytelser varda till åtal angifna. Rättighet att verkställa beslag tilikomme de i 56 §. 1 mom. omförmälde allmänna åklagare. Reslag skall göras i två vittnens närvaro. §. 58.
De begge äldsta följde sin fader i skog och mark, samt voro honom till bistånd vid hans arbete; men den minste pojken höll sig hemma hos mor, och halp henne i hennes sysslor. Härigenom blef han ringa aktad af sina bröder, och de gjorde honom orätt, när och hvar de förmådde. Det hände sig efter någon tid att torpare-folket dog, och de tre sönerna skulle skifta sitt arf. Då gick, såsom hvar man väl kan tänka: de äldre bröderna togo det som var af något värde, och lemnade intet åt sin yngre bror. När nu allt annat var skiftadt, återstod endast ett gammalt söndersprucket degtråg, som ingendera ville ega. Då sade en af bröderna: »det gamla tråget kan vara lagom åt vår yngste bror; han bakar och slabbar så gerna. Pojken tänkte väl, att detta var en ringa arfvedel; men han måste låta sig nöja. Efter den dagen tycktes honom likväl icke godt att dväljas i hemmet; han tog derföre afsked ifrån sina bröder, och drog ut i verlden för att pröfva lyckan. När han nu kom till sjöstranden, dicktade han sitt tråg med dref, och gjorde deraf en liten båt, vid hvilken han fästade tvänne käppar såsom åror. Derefter rodde han sina färde. När pojken hade farit öfver sjön, kom han till en stor kungsgård. Han gick in och begärde få tala vid konungen. Denne sporde: »hvad är din ätt och ditt ärende?» Pojken svarade: ’jag är en fattig torpareson, som i hela verlden icke eger någonting, utom ett gammalt degtråg. Nu har jag kommit hit för att söka tjenst.’ Då konungen hörde detta, log han och sade: »visserligen har du ett ringa arf; men lyckan vänder sig ofta underligt om.» Pojken blef så upptagen ibland konungens små-drängar, och var af alla väl liden för sin djerfhet och hurtighet. Nu bör förtäljas, att konungen, som rådde öfver kungsgården, hade en enda dotter. Hon var både vän och vettig, så att hennes skönhet och förstånd vidt omtalades öfver landet, och friare kommo ifrån både östan och vestan för att begära henne.
A) Hvad Längdmåttet beträffar, är deremot visserligen minst att anmärka, ehuru det är nog obeqvämt, att milen är delad i 18,000 alnar eller 36,000 fot, stången i 10 fot, famnen i 3 alnar eller 6 fot, alnen i 2 fot eller 4 qvarter, foten i 12 verktum eller 10 decimaltum, qvarteret i 6 verktum eller 5 decimaltum, decimaltummen i 10 decimallinier och verktummen i åttondelar. 1 stället för ett enda erforderligt delningssätt, har man sålunda en mängd olika, till stor mehn i all räkning. B) Ytmåtten innefatta flera orimligheter, ej mindre i afseende å fördel - och vigternas uppkomst är särdeles svår att utreda samt vidlyftig, hafva vi ansett bättre att något fullständigare visa den oreda, som för närvarande råder hos oss, såsom motsats mot det enkla och rediga system, som nu föreslås. Hvad särskildt vigterna beträffar, hafva vi ansett bäst att förvandla alla skeppund i viktualievigt, i stället att enligt 1826 års förslag förvandla dem i stapelstadsvigt. Emot sistnämnda förslag är för öfrigt härvid att anmärka, att ett markpund, enligt 1733 och 1737 årens Kongl. Förordningar samt äfven 1739 års nu gällande, innehåller 20 marker, ehuru visserligen, enligt 1665 års Kongl. Plakat, markpundet är lika med en mark; samt att Tackjernsvigt en är orätt upptagen till 520 markpund i stället för 572 marker. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o ning, än i afseende å de större ytmättens storlek. Ett tunnland utgör nemligen 14,000 qvadratalnar eller 56,000 qvadratfot, och ett kappland är sz-del deraf eller 437| qvadratalnar eller 1,750 qvadratfot.
Man spatserar, sitter vid en bok i de mindre alleerna eller helst – hvilar i gräset, utan att låta sig genera, läser, leker med barnen, eller pröfvar den medförda matkorgens innehåll. Glacis’n, grafven, vallen, allt lefver och hvimlar af förnöjda menniskor. Gå vi öfver Glacis’n ut i förstäderna, så behålla här endast hufvudgatorna utseendet af stor stad, och på de aflägsnare finner man alla en småstads tillhörigheter, små krämarbodar, skräddareoch skomakareskyltar på hvartannat hus, toma gator, half-klädda, sqvallrande qvinnor i husdörrarne, samt männer med pipa och nattmössa i fönstren. Leopoldsstadt, Mariahilf och an der Widen äro de lifligaste bland dessa Wiens trettiofyra döttrar. Af dess 400,000 invånare lefva blott ungefär 60,000 i egentliga staden – öfver nätterna, ty om dagen är väl detta antal tredubbladt. Andra dagen af min vistelse i Wien gaf mig tillfälle att lära känna folket och dess lif i stort. Brigittenfesten, som börjas på en söndag, i början af Juli, räcker ännu öfver måndagen, och denna dag bivistas densamma af de bildade klasserna. Genom förstaden Rossau kommer man ut till ett stort öppet fält, icke långt ifrån Augarten. Vägen från stadslinien till fältet var uppfylld af tvenne rader vagnar, farande och kommande, hvilka endast fot för fot rörde sig förbi hvarandra. De återvändande vagnarne voro till större delen Stell-, Zeisel-, Steyer-vagnar, och hvad de allt heta, hvilka transporterade den lägre befolkningen från linien till fältet, ty inuti staden få dessa vagnar icke komma. På båda sidor om vagnarne rörde sig en ofantlig folkmängd till fots, och ytterst på ena sidan rullade på en jernbana vagnar äfven dragna af hästar, så att en häst förde tvenne stora vagnar, den ena framför, den andra efter sig. Banan var enkom anlagd för att fortskaffa besökande till en invid det nämnda fältet liggande trädgård och förlustelseort, Colosseum. Vid en sådan tillförsel var fältet snart befolkadt.
Samhället också eger grundade anspråk på åtnjutande af sin rått, att, för mensklighetens skull, ej se det menskliga eländet ökadt, och, genom det, den allmänna säkerheten slutligen rubbad. Ju mera man öfvervåger dessa förhållanden, ju klarare framställa sig orsakerne, hvarföre, inom detta Lån, ibland en laglydig, flitig, redbar och hyfsad befolkning, finnes ett stort antal stadde i fattigdom och i en vacklande belägenhet genom osedlighet, lättja, sysslolöshet och ett alltjemnt tilltagande lösdrifveri. Näringar. Jordbruk år Lånets egentliga hufvudnåring. Onekligen har denna näringsgren — den vigtigaste af alla — med stora steg utvidgat sig. Den tilltagande sådesproduktionen år ett säkert och ofelbart bevis derpå. Hårlill hafva enskiften ovilkorligen i första handen verkat; och då jag i underdånighet redan framställt de olägenheter sjelfva sättet medförde på hvilka de framgingo, voro dessa olägenheter visserligen ej följder af sjelfva enskiftes-idéen, men i dess tillämpning, som blef för brådstörtande och ej motsvarande jordbrukarnes krafter eller den ståndpunkt, på hvilken sjelfva jordbruket då stod. Derföre visar det sig också, vid en jemförelse emellan åkerbrukets tillstånd nu och innan enskiftes-perioden började, att åkerbrukets utvidgning genom ny-odlingar framgått med raskare steg, ån sjelfva åkerbrukets förbättring. Åkerns bruk, ångsoch ladugårdsskötsel samt 12 skogsvården fortgå i allmänhet ännu, synnerligast hos allmogen, efter äldre sedvanor. Något bestämdt cirkulationsbruk, lämpadt efter jordmånens beskaffenhet samt gödseltillgång, vill i allmänhet ej göra sig gällande. Ångsodlingen fäster ännu ej nog uppmärksamhet. Grästorfvens afbränning begagnas deremot ofta, som en påskyndande odlingsmetod, och gifver till en början rika skördar, men ej sällan åro de förskotter på framtiden, genom itererade grödor, utan understöd af gödning, tills dessa brända fält lemna ingenting öfrigt åt kommande generationer.
Ändamålsenligheten deraf, att anmaningsräkningar för framtiden uphöra, inser äfven jag Den 18 Juni f. m. 105 och instämmer således i denna åsigt, men det är en betänklighet, hvarpå jag ansett mig böra fästa upmärksamheten. Detta har afseende på det stadgande, som är gifvet uti 3:dje och 4:de momme om utfärdande af kungörelse, hvarigenom redan meddelade lån skulle upsägas hos sådana läntagare, som icke vilja afsäga sig rättigheten att erhålla anmaningsräkning. Då jag öfverväger de skäl, som BankoUtsk. har för detta stadgande anfört, ville det synas för mig, som om de vilkor, hvarunder lånen blifvit utlemnade, icke skulle medgifva Banken rättighet, att på sådant sätt upsäga dem, såvida villkoren, under hvilka lånen nu äro utgifna, stadga något i detta hänseende, som betryggar låntagarne, att få emot oförändrade vilkor bibehålla sitt lån. Då torde det icke gå an för den ena parten, att rubba dessa villkor utan den andra partens medgifvande. Huruvida något hinder i den delen möter, torde de, som närmare känna förhållandet med dessa föremål, benäget uplysa. Jag vill blott anhålla, att få den uplysningen lill min ledning. Om deremot, i detta hänseende, något hinder icke möter, då är det blott en annan omständighet, som jag velat för ledamöterna af BankoUtsk. vördsamt framställa, nemi. alt, då Bankens tjenstemän komma att sakna så mycket arbete, som skulle åtgå, att skrifva 3 å 4000 anmaningsräkningar, så skall man måhända nödgas ersätta dem för den saknade sysselsättning, som de härigenom skulle komma alt vidkännas. Vi hafva vid denna riksdag funnit att sådan saknad sysselsättning med sedelskrifning och dylikt har föranledt ersättningsanspråk, som äfven blifvit beviljade och om nu äfven denna förändring skulle föranleda sådana anspråk, så skulle detta kanske blifva vida dyrare, än att utskrifva anmaningarne, och då är det icke mycket vunnet med förändringen. Möta icke sådana hinder, så tillstyrker jag bifall. Hr Nordenfelt:
Slfgift af tpanbet/ Sabrifd od) annan rörelfe. ss 20,000 00 2,000 i 0 22,000 00 •e r-t © 1 5,000 -Ö> "a s* © 1 5,000 •Öi 000 © ra ca - ^© & •Öx -.a irs* © ca Stfflift af ©mbete od) iCjenfl. å 2 EKsbr. ä 3 EKsbr. ä 5 EKsbr. å 7 EKsbr. å io EKsbr. ä 13 EKsbr. ä 17 EKsbr. å 21 EKsbr. ä 26 EKsbr. å 32 EKsbr. å 3 procent. da SS ea SS da 3 ■3, ss da 3 o 3 ■3, SS da 3 ss da ss da ss ea ss da 3 3 30 SS da 3 3* ss ea ss Stfflift af & ■ö> a g» 2- 's<j —* o Ccl •ä cr ■ö B 3 r* *-t ss ra 3 3 3 Sdpering^ Sommit-' téens an Spröt. 1847 & 18485 .10 ©arnt. l SXfb. 2 Panhet. ©eTOidntnge^oforbningeti. ©ammonHflg öfwer 18** åté ^ewtUning för >***>, £än. (29) 95ifj. tilt 95' ©t. Hålt fot åv 18 a Qmttgt KHautaW* ccf) @fattf?rtfs jttitg8
Personers rösters igenkännande af deras större till staden, i mon af betydligare rörelse m. m., betalande utskylder, voteringssedlarne böra bestå uti sådane smärre Skattpennings-polletter, af hvilka den betydligare bidragande bör erhålla flere, och så många, som tillsammanstagne svara mot dess röstetal, hvilka såsom af lika valeur med mängden af de öfriges vid öppnandet och uppläsandet icke kunna röja den röstande; och uppdrogs åt Herr Assessor Arosenius att med förslag till en sådan redaction af denna del af ifrågavarande § till Beredningen inkomma. B. Uti slutet af samma 14 § i Riksdags-Ordningen stadgas vidare: »Ingen må för Städerne till Riksdagsman utses, som ej minst tre år varit Borgare i Staden», hvaraf, såsom analogt med föreskriften i de följande orden: »ej heller någon för Fahlu Bergslag, som icke lika tid varit derstädes brukande Bergsman», 478 Riksdagen 1812. Commerce-Rådet förmenar tydeligen kunna slutas, att meningen icke är i en stad, hvilken som hälst, densamma eller en annan, men, då likväl redan exempel gifvas på en sådan tolkning, föreslår, med tilläggande af ordet densamma näst före ordet »Staden» det förtydigande häraf, som i en framtid skulle förekomma all origtig tillämpning. Med afseende härå förenade sig Beredningen om att härvid, till undanrödjande af uppkomne stridiga begrepp, väl fordrades något tillägg, men var af skiljaktiga meningar om grunderna för detsamma. Ilerr Assessor Arosenius trodde det vara enligt med esprifn af denna § och öfverensstämmande med öfriga analoga stadganden, om näst före »Staden» tillädes ordet samma. Herr Doctor Falk förenade sig härmed.
Samma riktning måste ock följas af dess jernvägar, om de skola vara af någon nytta; men icke tjenar det något till, att lägga jernvägar tvärt öfver dessa berg och floder, uppoch utför höga backar och öfver stora dyrbara broar, för att få dem att gä rakt emot odlingens väg, och allt detta för att erhålla några lass smör och ripor från Norrland. Det måste väl då vara bra mycket fördelaktigare för hufvudstaden att underlätta forslingen af Westmanlands och Dalarnes dyrbara produkter. Hvad nu angår sträckningen öster eller vester om Sigtunafjärden, så är något besynnerligt, att stads-intresset gjort sig så godt som ensamt gällande, och att ingen tanke fästes på landsbygdens behof. I st. f. att gå rakt fram, vill man nu hafva en bana, som bildar tre räta vinklar. Först får man vid Upsala göra en sådan der krok för att komma till Sala, der en ny krok måste göras, för att på en ännu icke undersökt linie uppnå Storvik, och så får man der samma krok, om man vill till Fahlun eller Gefle. Det kan väl icke vara skäl att bygga en bana i en linie, som måste väcka hvarje resande utländnings. åtlöje. K. M:s Propos. om banans dragande öfver Sevalla och Örsundsbro till Sala, är det enda riktiga sättet för tillfredsställande af Westmanlands och Dalarnes intressen; och vöre nu här i hufvudstaden 30,000 barkätande dalkarlar, som få betala 15 rdr lör en tunna salt och fortfarande skulle blifva belagda med denna tyngande och afskyvärda beskattning för ett par småstäders skull, så skulle beslutet säkert icke blifva för östra linien. Detta hindrar dock icke, att jag äfven intresserar mig ganska mycket för Upsala, der vårt förnämsta universitet ligger, oeh dess anspråk på en östlig bana kan nog vara berättigadt. Man hör visserligen utlofvas, att det äfven skall komma Westmanlands tur en gång, men man har just icke skäl att sätta synnerlig lit till sådana löften, då man redan nu hör så många yttranden derom, att medel ej böra beviljas till några ytterligare stambanor, och då här så många finnas, som hafva kassakistan till sin Gud och börsen (ill sin kyrka.
IVIajrts sida, att i ett 8ä vigtigt ock grannlaga ämne, utun kikets 8tänders ytterligare kärande, katta ett kör kramtiden gällande beslut, dels ock i det kärkällande, att ds sedan är i835 korklutns arens skördar icke varit 8ä kärdelaktiga, att ruan inom landet kunnat päräkna de ymnigare sädestillgängar, kvilka keist borde vara att päräkna, när en okäränderlig luli ä spsnmäl kastställdes, 8a trodde föredraganden sig ioks köra i underdänigket köre8lä, att den Vull-beskattning, kvilken Kongl. ^Iai:t kuncie kinna lämpligt att, säsom okäränderlig, godkänna, mä träcka i vsrlcställigket, kärr än Kongl. Naj:t bekagat lemna klikets nu kär8am!acle 8täncler ciel ak Kongl. Naj:ts Idoga tankar i ämnet, oek ldikets 8tander, i sammankang meck lull-bevillningens allmänna reglering, jemväl ökver clen ikrägastallde spanmäls-tullen sig ytterligare utlätit, dä krän 8amma tick, 8om elen n^a Vulltaxan erkäller tillämpning, clen kixa spanmäls-tullen äkven kuncle blikva gällancle, kvarekter likväl ook till en början kem är korcle klikva clen tidrymd, kär kvilken de k68tämmancle lull-akgikterne komme att klikva beständande. Kkuru, i äkveren88tämmel86 mecl kvacl okvan ankärclt klikvit, ook pä redan andragne grunder, föredraganden an8äge beloppet ak inkorsels-tullen
Som den under vissa månader af året afbrulna kommunikationen med Gottland möjligen skulle kunna förhindra de adviseringar till Banken, hvilka, för vinnande af kontroll, ansetts nödiga då Sparbanks-krediliv lyftes samt då penningar af Sparbank insättas eller uttagas, så anser Utskottet det icke vara skäl, att, äfven om Gottland erhåller ett serskildt Låne-kontor, vidtaga någon förändring i nu gällande och till oförändradt bibehållande här ofvan hemställda föreskrifter, angående dels rättighet för Wisby Sparbank till erhållande af kreditiv i Banken, omförmäld j 189 § af reglementet, samt dels tillåtelse, enligt 211 § i samma reglemente, för nämnde Sparbank, att mot 3 procent ränta i Banken insätta högst 10/100 r:dr till utlåning genom Handelsoch Närings-diskonten; hvilket Utskottet bordt för Rikets Ständer anmäla, på det att pröfningen af föreskrifterna i nyss åberopado §§ af reglementet icke må anses vara beroende af frågan om inrättande af Låne-kontor i Wisby. Vilkoren för diskontering af inrikes vexlar innefattas uti reglementets 212 §. I afseende på dessa vilkor har den förändring blifvit föicslagen af DirektioJHh. till R. St. S Hä/t. 6 42 Bankör Utikoltéts F, ef link andé, Pt:o 2 J. nen öfver Låne-kontoret i Götheborg, att räntan, nu utgörande fyra procent, måtto förhöjas till fern; likväl och som bestämmandet af denna lägre ränta haft sin härledning från den förhoppning, att derigenom befordra vexlars uppkomst, samt den uppoffring, Banken i detta fall får vidkännas, är obetydlig i jemförelse till den fördel, sorn för rörelsen i allmänhet skulle uppstå, i händelse vexlar mera allmänt begagnades, tror Utskottet det vara orätt, att genom räntans förhöjning möjligen försvaga det intresse för befordrandet af vexlars uppkomst, hvartill, åtminstone bland affärsmännen i Stockholm, spår förmärkts; och Utskottet anser fördenskull, att omförmälde framställning bör Jernnäs utan afseende.