Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är en bedröflig, men allmän iakttagelse på lånebiblioteken, att slippriga romaner numera läsas med lika stor begärlighet af kvinnor som af män. Obscena teaterföreställningar, ja till och med våra varietéer besökas flitigt äfven af kvinnor, som ej tveka att dit medföra sina unga döttrar, beröfvande dem sålunda blygsamhet och ren smak, dessa egenskaper, så väsentliga för den unga kvinnan. Skulle någon företrädesvis värna om äktenskap, familj och hem, så borde det väl vara kvinnan, om ej af högre motiv, så dock af själfbevarelseinstinkt. Hvilken skulle blifva den mest lidande, om i lifvet realiserades dessa lösa förbindelser, hvilka inom litteraturen ofta skildras med rosenröda färger? I verkligheten skulle skimret snart förblekna, ja, förbytas till ett dystert mörker. Måtte kvinnorna mer allmänt vakna upp, mer klart inse det syndiga och farliga i dessa läror. De skola då ej tillåta, att hela samfundslifvet förpestas af dem, och att hem och familj upplösas. Vi skydda vår bostad från arsenikförgiftade tapeter och draperier, men vi tveka ej att låta vår själ, vår högre varelse inandas en osund, berusande atmosfär. Tanklöst utsätta vi vårt andliga lif för stora faror. Hvarför läska sig vid orena polar, då litteraturen och naturen bjuda så många fifska klara källsprång? Må man vid dessa släcka sin törst efter sund och sann lifsglädje. » Gäck in i mina skogars hvälfda gångar, drick kådstark luft med djupa andedrag, gäck ut på ängarna, drick doft, som ångar ur klöfvervålmarna en sommardag. Drick kvällens prakt, när västern solen fångar på purpurhyende med guldinslag, drick källans vatten, som i skogen blänker, drick hafvets sälta, som kring kusten stänker. » Denna jublande lifslust behöfver ej stimuleras V3.T6 Sl££ B. F spritångor eller af låga passioner. Kyskhet och nykterhet, dessa båda hörnstenar i samhällets grundval, äro nära förbundna. Så äfven deras motsatser. Där den ena finnes, finnes vanligen ock den andra.
Riksdag hört de mest sträfviga bland StatsUtskottets Ledamöter yttra, såsom deras öfvertygelse, att det alltid vore Kongl. Majrts rättighet att anbefalla uppfyllandet af alla vacanta Båtsmäns håde Stadsoch Landtnummer, för att sedan åter sätta så mångå på vacanceafgift, som fredstjensten möjligen kunde tåla, och att med den sålunda inflytande vacancesumman gifva resten den så nödiga öfningen, att den fullt ut skulle kunna svara emot den kärna, som fordras, när Fäderneslandet activt påkallar sitt sjöförsvar, dag hemställer vördsamt till Utskottet, att, i följd af denna ide, allden vacanceafgift, som kan inflyta för det antal Båtsmän Kongl. Maj:t, utan att förtynga fredstjensten, behagar låta stå vacanta på sådant sätt, som kan vara mest förenligt med Rotehållarnes väl, må få emplojeras till öfnings-expeditioner lör den uppsatta delen; och hvarigenom det först blifver möjligt, att allt hvad Staten anslår till Sjöförsvarets upprätthållande, oförryckt således kan emplojeras.
På samma sätt upptages i räkningen med Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Nyköpings län hospitalets skulder för åren 1838 och 1839 med 7 rst. och fordringar för åren 1823, 1824 och 1830 med 113 R:dr 38 sk. 9 rst., allt b:ko. Likartade balanser förekomma äfven i räkningarne med Länsstyrelserna i Upsala, Stockholm och Westerås. Detta förhållande, eller att Danviks hospital sedan flera år tillbaka egt oafslutade liqvider med dels enskilde, dels åtskilliga Läns-styrelser, finnes anmäldt ej blott uti 1853 och 1855 utan äfven i 1857 och 1858 årens revisionsberättelser. Enär emellertid samma anledning till anmärkning förekommer vid 1862 års räkenskaper, hafva Revisorerne ansett sig ånyo böra härå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Säkerhetshandlingarne för hospitalets utlånta medel hafva af Revisorerne gran skats och befunnits i god ordning. Denna inrättnings räkenskap, hvars granskning i Kongl. Kammar-rätten gifvit anledning till anmärkningar, lemnar följande redogörelse för inkomster och utgifter: § 4. Drottninghuset. Debet. Uppbörd: Statsanslag .. - 174 — Hyresmedel Donerade medel Aterlevererade medel Observationsmedel . Skuld Balans till år 1863: Kredit. Balans från år 1861: Skuld Utgifter : Underhåll Gåfvor Pensioner och lifstidsräutor Aflöning Medikamenter . Balans till år 1863: Fastighetsoch inventariers värden 37,790: 24. Utlånta medel med upplupna räntor 91,377: 48. Revisorerne, sorn vid räkenskaperna ej funnit något att erinra, hafva äfven inventerat säkerhetshandlingarne för inrättningens utlånta medel, och befunnos dessa i behörig ordning. Barnbördshuset. Vid denna, i Kongl. Kammar-rätten med anmärkningar granskade, räkenskap hafva Revisorerne ej haft något att erinra. Följande öfversigt lemnäs öfver inkomster och utgifter: — 175 — Debet. Balans från år 1861 : Tillgångar
Frän Statsoch Banco-Utskotten: N:o 5q. Öfver Anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 6 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om rättighet för Sparbankerne i Riket att, emot Ränta, i Banco-Disconten insätta en del af deras Fond, för att i mohn af be ho fvet kunna derifrån uttagas, m. m. jemte enskilde motioner i sammanhang dermed. Af den i3 dennes: N:o 5a. 1 anledning af de' hos Borgareoch BondeStånden i särskilda frågor framställde anmärkningar vid de af Utskotten under N:ris 34, 36, 37, 40 och 4* afgifne Utlåtanden. Från StaisBancosamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Af den 10 dennes: No 5i. I anledning af återremiss af Utskottens under N;o 26 afgifne Utlåtande, angående fortfarande Anslag till Strömrensningar och lättade Vatten-communicalioners bcl rämjande. Den 17 Februarii e. ra. 219 Frän Banco-Utskottet: Af den 12 dennes: N:o iso. Med sammanfattning af RiksStåndens beslut öfver Utskottets Betänkande N:o 53 och Utlåtande N:o 82 i fråga om en på Upplåningar grundad discontering för handeln och den större rörelsen, jemte förslag till jemkningar och omröstuings-propositioner, för så vidt resultaten af dessa till en del skiljaktiga beslut, ej funnits gifna och bestämda. Från Lag-Utskottet: Af den 16 dennes: N:o 164. I anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, angående Utskottens Betänkande N:o 89 och Utlåtande N:o 154, om indragning af Lagmansoch KämnersRätter samt serskilda Domstolar va. m. Frän Exp editionsUt skottet: N:o 387, Med förfrågan, i afseende å förslag till föreskrifter i och för tryckningen af Bihanget till RiksStåndens Protocoll •vid blifvande Riksdagar. Lades på bordet.
Stats-Utskottens Utlåtande, N:o rg3. 7 SeJan Kongl. Majtt, uti Dess här förut omförmälJa serskilda Proposition otti lönereglering för de nya Stats-Departementens Expeditioner, afgifvit förnyadt förslag till Indragnings-stat för samtlige Canzli-Expeditionerne, hvaröfver seskildt utlåtande af Utskottet afgifves, har Utskottet ansett sig, i anledning af förutnämnde anmärkningar, endast böra berörde Utlåtande åberopa. 6:0. Minister-Staten. Det i afseende härå afgifne yttrande är bifallet af Borgare-Ståndet, men af de öfriga Riks-Stånden återremitteradt.
Alla, som stå utanför dessa, kunna visserligen ega beröringspunkter i något hänseende med ett af Stånden, men hafva då ock lika och kanske ännu närmare förhållanden till ett annat; och då Stånden under sekler försummat att tillegna sig de krafter inom folket, som utvecklat sig bredvid dem och i många hänseenden växt öfver dem, så är det ock klart, alt Stånden numera icke kunna utgöra någon grund för Svenska folkets representationsrätt, ja, icke ens för dess fördelning i klasser, i händelse en sådan fördelning skulle vilja försökas. Vid första steget utom privilegiernas område blir det sålunda nödvändigt att öfvergifva Ståndsprincipen, och denna är också, då den betraktas i sin helhet, redan bruten genom bruksegarnes inlåtande i Borgare-Ståndet; en förändring, som mången både ansett och benämnt för en revolution. Mitt förslag bryter således visserligen Ståndsindelningen, lika med Utskottets eget, men det lemnar dock åt de öfriga Stånden enahanda rätt som förut. Det är föranledt af den obenägenhet för en förändring i det nuvarande representationssättet, som gifvit sig tillkänna hos Ridderskapet och Adeln samt Preste - Konslilutions-Ulskoltels Memorial, M 58. 5 Ståndet, och det synes så mycket heldre förtjent af bifall, som det icke förmått ens att framkalla ett förslå;:, att i de öfriga Stånden bereda rum för dem, som man icke velat medgifva plats i Borgare-Ståndet. Då Ståndsindelningen emedlertid icke kan bevaras genom den inskränkning, Utskottet gjort i mitt förslag, synes något annat skäl emot min framställning icke kunna anföras, än att jemvigten mellan Stånden skulle rubbas, emedan Borgare-Ståndet, enligt mitt förslag, ofelbart skulle tillskyndats ökadt inflytande och anseende.
1734 års lag medgifver i allmänhet icke skillnad emellan äkta makar i annat fall, än när den ena på ett groft sätt förfördelat den andra såsom genom brytande af sin trohetsed, eller då endera af dem, på sätt lagen omförmäler, af ondsko och mot - I)en 7 Feb r uari. 333 vilja öfvergifvit och förlupit sin maka och farit utrikes i upsal att ej tuera blifva och ho med makan. Att lagstiftaren ansett äfven della sednare fall, om hvilket i förevartde Betänk, handlas, innefatta en grof förbrytelse mot den ölvergifna, synes deraf, att han stadgat, det den brottslige makan förverkat liela sin andel i boet. För oenighet i äktenskap äter medgifver 1734 års lag ej skilsmässa, som icke en gång lillstödjes i det af lagen föiultatta fall, att den ena makan af hat och illvilja skiljer sig lill säng och säte från den andra och, såsom orden lyda, »häller sig uppe i landet», eller ock bortdrifver den andra från hemmel. 1 sådana fall år det stadgadt, att de oeniga makarne skola af Presterskapet och inför Konsistorium varnas och förmanas, samt i händelse (letia fruktlöst aflöper, instämmas till domstol och bölfällas, samt skiljas till säng och säte, men, såsom jag förut nämnt, någon skilsmässa fick ej, pä sådan grund, ega rum. Först i sednare tider, eller i början af 1800-talet, blef äktenskaps-skillnad, på grund af oenighet, raedgifven, dervid dock bestämdes, att makarne först måste undergå alla de i Kyrkolagen och allmänna lagen föreskrifna varningsgrader. Nu mera hafva deremot oeniga makar, sorn önska skiljas, påfunnit ett ganska vigt sätt alt undslippa idla dessa återhållande band, och dertill begagnat just den lagparagraf, i hvars stadgande ändring blifvit föreslagen. Vi veta alla, att det nu för tiden är ganska lätt att resa utrikes, ja nästan lättare än att företaga en resa inrikes.
I anseende hvartill, och som öfver skulderna för 1809 och föregående åren blifvit författad en utredning eller så kallad Stat, samt behållningen i Bente-Kammaren från 1809 jemte särskildta Medel anslagne till godtgörande deraf; så hafva Revisorerne, till vinnande af upplysning om i frå - Den 3 Mars. 21 frågavarande och förra arens Inkomster, trott sig böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet yttra deri önskan, det Kongl. Stats-Contoiret måtte få sig uppdraget, att, så vidt möjligt är, innan nästa Re* vision öfver Stats-Verket, låta upprätta ett generelt sammandrag öfver hvad Stats-Verket, vid 1810 års ingång, haft att påräkna af föregående arens Medel i contanfa Cassa-Behållningar, oafskrifna Förskotter i Ijandt-l^enterierna, samt till indrifning varande Medel; hvaremot de sedermera till den 1 September i3ii influtna Medel och gjorde afskrifningar å förskotterna böra afgå, samt den uppkommande Balanqen år ifrån år öfverföras, intill dess Medlen antingen influtit, elier blifvit afkorrtade och Förskotterne återbetalte eller afskrifna. Och då detta arbete, så framt det skall erhålla all nödig fullkomlighet, synes blifva vidlyftigt, samt**fordra grannlagenhet, hafva Revisorerne förmodat, det Kongl. Maj.t i Nåder täckes' hugna den eller dem, åt hvilka en sådan mödosam utredning varder uppdragen, med någon särskildt belöning derföre, enär arbetet blifvit fullbordadt och finnes behörigen verkstäldt. Detta är hvad rörande Stats-Verkets Inkomster förekommit och kunnat inhämtas, samt Revisorerna ansett till deras befattning nu hafva hört.
I öfverensstämmelse med nu yttrade åsigter, får Utskottet, som ansett sig icke behöfva ingå i någon närmare granskning af det utaf Herr Stråle nu framställda förslags ändamålsenlighet och verkställbarhet, alltså vördsamt hemställa, att samma förslag må förfalla. Stockholm den 6 April lS/jo - * TRYCKT HOS J. A. WALLDAN, 18 40. Stats-Utskoltets Utlåtande, N;o Sa. 1 N:o 52. Ank. till Exp. Utsk. den ii April, kl. i e. m. Utlåtande j i fråga om Mötes-passevolance-afgiftens framtida utgörande , eiler serskilda medels anvisande till bestridande af de kostnader , hvartill densamma är af sedd. (U. A.) I fråga, dels om Möles-passevolance-afgiftens Fortfarande, ehuru efter förändrade grunder, dels örn dess upphörande och anvisande af serskilda anslag till de kostnader, hvartill samina afgift varit afsedd, har Utskottet fått emottaga följande motioner: t:o Af Herr Reutersvärd, P. A., som ansett nytt contract om ifrågavarande afgifts erläggande ifrån slutet af år 1844> nuvarande contract tilländalöper, böra uppgöras, likväl med åtskilliga förändringar, i afseende hvarå a:ne alternativ blifvit framställde, det ena: i:o att berörde afgift, efter nu gällande hufvudgrunder, vid nämnde års utgång, må ytterligare fortfara, men tiden inskränskas till 5, högst ro år; 2:0 att årliga afgiften må nedsättas lill omkring 5 R:dr 16 sk.
Detta är principvidrigt i den rigtning Utskotten framgått, och måste nödvändigt leda till missbruk.” 6:0 af Herr Stedt. ”Emot de sammansatte Höglofl. Bevilluingsoch Oeconomie-Utskotlens Betänkande, angående förslag till ny brän» vinsbrännings-förordning, får jag, i anseende till min tillärnade afresa härifrån på någon tid, som sätter mig utur tillfälle att inom Ståndet yttra mina åsigter, härmed vördsamt anföra min reservation , hvilken jag ödmjukast anhåller, må få till Riks-Stånden medfölja Betänkandet i ämnet.” ”Det lärer icke vara Rikets Höglofl. Ständer obekant, att uppmärksamheten inom hela landet är serdeles fästad på utgången af Rikets Ständers åtgärder, i afseende på brän vinsbränningen, och uti landsorterne har icke otydligen låtit sig märka ett välgrundadt missnöje med den, till för stor utsträckning, drifna brän vinsbränningen, lill skada för hela nationens moralité och isynnerhet till mehn för den inuti provincerne boende skattdragande jordbrukaren. — Det tillhör hvarje Representant, att söka medverka lill en billig jemkning i denna hushållningsgren, med fästadt afseende derpå, att hvad som i öfrigt kan vara Stats-oeconomiskt rigtigt och som i andra mera befolkade länder, der tätheten med större städer befordrar afsättningen på bränvin, lika beqväm för alla tillverkare, icke är i tillämpningen användbart i vårt kära Fädernesland, der localförhållandens olikhet verka ända derhän, att hvad som kan vara nyttigt för ena provincen, icke är gagneligt för den andra; — en medelväg bör således sökas, hvilken ej, som nu, på sätt bränvinsbränningsrättigheten utöfvas, närmar sig till någon dedicerad monopolicerad avantage för dem, hvilka hafva sitt jordbruk nära intill deras för denna vara enda afsättningsort Stockholm, och således icke få vidkännas de kostnader af förlag, magasinering, kärl, leccage, transporter och provisioner, som tungt drabbar den i aflägsnare landsorten boende jordbrukaren Bevilln - och Oecon.-Uisk.
På sätt en annan talare redan uplyst, upstod verkligen på den tid, då ett likartadt stadgande förefantis, mycken tvekan huru detsamma skulle tolkas. Redan denna omständighet synes innefatta ett tillräckligt skal att icke förändra det nuv:de stadgandet. Detta torde vara så mycket mindre nödigt, som bränvinsbrännaren har sig öppet att lör hvarje månad öka sin tillverkning hur mycket han behagar, blott denna icke stiger öfver det bestäm da maximum. Jag anhåller således, att nuvrde stadgande måtte oförändradt bibehållas. Frih. Raab: Jag kan icke finna någon annan olägenhet af det af Utsk. framstälda förslag, än ett möjligen i någon mån ökadt besvär för K. M:ts Befhtde. Deremot medför detsamma den fördelen, att bränvinstillverkaren, som i alla fäll får lof att aflöna sitt folk under hela tiden, kan tillgodogöra all den rudimateria han har att tillgå, och detta utan någon förlust för Staten. Jag minnes också ganska väl från den tid, då jag sjelf var bränvinsbrannare, huru omöjligt det är att på förhand beräkna huru stort qvantum bränvin kan af mäsken komma att utgå, och i synnerhet när det är fråga om potates. Jag anhåller om bifall till Utsk:s förlag. Hr Braunerhjelm, Ferd.: Lika med flere föreg:de talare anser jag den af Utsk. gjorda förändring alldeles öfverflödig, och endast, ledande till en möjlighet att kringgå förordms öfriga stadganden. Att skatten för öfverskjutande tillverkning är satt något högre än den vanliga, är så mycket nödvändigare, som endast derigenom kan förekommas eiudering af stadgandet om afgiftens erläggande i förskott. Jag får således anhålla om afslag å Utsk:s förslag i denna punkt. Gr. Liljencrants: Jag är i hufvudsakeu förekommen af den siste talaren, men får dock fästa upmärksamheten derpå, att ett sådant öfverskott i produktion, som här är i fråga, högst sällan intrnfifar. I annat läll borde den väl hafva egt rum inom de några och 20 brännerier, som finnas i Stockholms län, hvilket jag dock icke kan erinra mig hafva varit fallet under de sednare åren.
I alia tider, och vid hvilken cours, som helst, är denna anstalt af stor nytta; och vill man nyttan i alla tider, så får man ej, genom bestämmandet af ett Maxi» ir.um i cours, fjättra anstalten vid ett vilkor, som kan sätta en snar gräns för verkställigheten, utan man bör då äfven lemna värkställbarheten åt alla tider. Jag önskar att Utsköt» ten nid taga denna anmärkning i Öfvervägande. Hvad slutligen angår förslaget, att depo. nera silfver, mot säkerhet att detsamma återfå, emot ett lika belopp i sedlar sorn bekommits; så medger jag att vid första påseendet föreföll det mig af Ingen våda; then sedan, jag fått tid att öfvertänka alla möjeliga följder deraf, så anser jag mig böra högeligen afråda från denna anstalt. Någon nytta för Sta» ten eller Banken af en sådan anstalt, kan jag icke inse; ty nyttan tillföll ensamt Capitalisten, för hvilken ett medel öppnades, att en-, samt betrygga sig; ja, att rent af vinna på oredan, då ju mera agio sedermera steg, ju större blefve hans vinst.
Län infordrade förklaringar och öfriga handlingar, i anledning af i RiksgäldsKontoret författade anmärkningar, rörande bevillning af testamenten och arf inom samma Län, icke kommit Kommissariatet tillhanda, oaktadt dess den 9 Mars 1SS^ förnyade framställning om dessa handlingars ofördröjliga insändande, Herrar Fullmäktige, i serskilda skrifvelser af den \\ Juni och 18 Oktober sistnämnda år, erinrat Konungens Befallningshafvande om skyndsamt fullgörande af Kommissariatets begäran» R. St. Just. Ombtidsm. Ettib. Ber. den 14 Jan, 1S40. 21 samt derjemte .äskat upplysning om orsaken till det förelupna dröjsmålet; vid hvilket förhållande och då Konungens Befallningshafvande äfven underlåtit att ställa sig dessa förnyade erinringar till vederbörlig efterrättelse, Herrar Fullmäktige begärt, det jag ville, genom min Embetsåtgärd, icke allenast förmå Konungens Befallningshafvande, att skyndsamligen till RiksgäldsKontoret insända ofvanberörde infordrade förklaringar och öfriga handlingar, utan äfven befordra den eller de, som i förevarande hänseende försummat sina tjensteåligganden, till det i Lag och författningar stadgade ansvar. I anledning häraf och då jag tillika inhämtat, att de angående detta ärende, tid efter annan, ifrån RiksgäldsKontoret till Konungens Befallningshafvande allåtna skrifvelser blifvit utan allt svar lemnade, har jag, i skrifvelse förstnämnde dag, på anförda grunder, åt AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt uppdragit, att inför Kongl.
Tersmedens motion utan om hvilken inverkan densamma kan komma alt hafva på R. o. Ad:s beslut och utsättande af dag för representationsfrågans afgörande och det vill synas mig ganska klart, all dä det ligger i Ståndets makt. alt besluta det föreslagna upskofvet till nästa riksdag, sä vore del ibland de största oformligheter man kunde begå, om frågan om representationsförslagets förkastande eller antagande skulle kunna företagas förr än Frih. Tersmedens motion blifvit afgjord. Jag hemställer alltså att Hr Frih. o. Landtm, måtte å bani bringa den frågan föret, hvad inverkan nämnde motion kan komm; att hafva på förslagets företagande. Det synes mig dessutom son skulle det ligga en hög grad af illiberalité deri att vilja fortskynd; förslagets företagande, helst när man är så öfvertygad om huru det samma skall komma att behandlas inom detta Ständ. Jag tror Mi ne Hrr! att äfven de finnas, jag vill icke säga att de äro mångg men att personer finnas inom detta hus, hvilka icke tagit någon serdele k än - Den 11 December. i 13 kännedom derom före deras ankomst hit, och det säkra är, att inom de öfriga Ständen finnas, och måste finnas ett ganska betydligt antal ledamöter, som icke tagit den nogare kännedom om förslaget, som en så vigtig fråga fordrar. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, anhöll, att innan discussionen i delta ämne vidare forlginge, fä fästa R. o. Adis upmårksamhet derpå, alt han i början af detta plenum, sin pligt likmätigt, haft äran redogöra för förhandlingarne i den förliden gårdags aflon hällne Talmans-konference. H. Ex. hade då nämnt att dervid, i afseende på föredragningen af Const.Ulskis pä bordet hvilande mern.
Utskotten kunna dock icke förbise, att de skäl, som tala för hägnadsskyldigheten å vissa orter af Riket, äfven gälla för hägnadernes bibehållande i det skick, hvaruti de, enligt nu gällande lag, böra vara, särdeles sorn, för den mindre jordbrukaren, det torde vara svårare att hålla vård om mindre husdjur, såsom fåroch svin-kreatur och gäss, än om de större, hvilka lättare kunna tjudras eller vallas; och då af sådan anledning icke eller berörde förslag lärer kunna antagas såsom lag för hela Riket, samt hägnadsskyldighetens fullkomliga upphäfvande, der det lämpligen ske kail, torde vara att föredraga framför Herr Friherre Raabs förslag, hvarigenom den afsedda fördelen endast till en del kunde vihnas, hemställa Utskotten alltså, att Herr Friherre Raabs ifrågavarande förslag måtte lemnäs utan afseende. Utskotten öfvergå härefter till besvarande af de motioner, som afse förändring i grunderne för stängselskyldighetens utgörande, der den kommer att bibehållas. Härvid möler först den vid flera Riksdagar afhandlade frågan om hägnadsskyldighetens fördelning efter den såkallade hälften-principen, hvars antagande Herr Friherre Lagsamt Allm.. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 24. 7 Raab, Herr Hasselrot, Daniel Danielsson från Örebro län och Olof Lagergren från Gottland föreslagit. Frågan härom väcktes först vid 1828 års Riksdag, då Kongl. Maj:t i Nådig Proposition lill Rikets Ständer öfverlemnade förslag till nv stängsel-förordning, byggd på nämnde grund. Dessa Ständer funno förslaget nytt och anhöllo derföre, i underdånig skrifvelse den 10 Augusti 1827, att dess pröfning mätte få hvila intill Ständernas nästa sammanträde, samt att det emellertid, jemte Högsta Domstolens deröfver afgifna utlåtande och Lag-kommittéeris bifogade motiv till 5 Kap. Byggn.-Balken i nya Civil-lag-förslaget måtte på allmän bekostnad tryckas samt lämpligt antal exemplar deraf till länens Hushållnings-sällskap utdelas, för alt genom deras försorg komma allmänheten till hända och blifva kändt.