Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
September iBaX Utdrag af Protokollet, hållet hos Riksens Högloft, Ständers Lagutskott den a6 September 18a?. S. D. Herr Grefven och Ordföranden yttrade: Jag delar fullkomligen den öfvertygelse, som pluraliteten af Utskottets Ledamöter i Betänkandet yttrat, angående tysta förmånsrätters skadliga inflytelse på den allmänna Crediten och angående det häraf föranledda behof af en Lag, som upphäfver den förmånsrätt framför Inteckning, som genom 17 Gap. 8 §. HandelsBalken blifvit tillagd Kongl, Maj:t och Kronan 'samt åtskilliga allmänna Inrättnia - Lagutskottets Bttånkatidtn, 1217 jgar för deras Uppbördsmäns och Förvaltares omhänderhafde medel, men i frågan om icke den lika beskaffade förmånsrätt jemnväl bör upphäfvas, som i samma Lagrum tillerkännes myndling för dess hos Förmyndare innestående arfsmedel, är jag af särskild tanka. Jag medgifver gerna , att det tillstånd hvari omyndige sig befinna, oförmögne, att sjelfve bevaka deras rätt, påkallar att Staten genom särskildt gynande Lagar dertill förhjelper dem; men frågan är nu, om den skyldiga vården om de omyndigas bästa fordrar ett för den enskilda Crediten så skadligt stadgande som arfvemedels förmånsrätt framför Inteckning, eller om icke de omyndigas rätt på ett med allmänt och enskildt väl mera förenligt sätt bör kunna skyddas. Vid afgörande! af denna fråga bör först utredas beskaffenheten af den förmånsrätt arfvemedel i sådant afseende för närvarande eger. Den är enligt min tanka, ingalunda ovillkorlig och fullkomligt betryggande de omyndigas rätt, utan alltid underkastad Förmyndarens mer eller mindre redlighet, ty då det är honom obetaget, att när som heldst föi’Sälja sin fastighet och densamma endast genom denna försäljning upphörer, att vara underpant för arfvemedlen, hafva de omyndige, uti den förmånsrätt Lagen dem tillerkänt, icke haft någon bestämd säkerhet.
De indigneras alla öfver att Axel icke håller af sin mor, och de äro så döfva, att de icke kunna märka den underton af ömhet som ligger i hans röst till och med när han retas som mest med henne. Och de tro att hon är ond på honom! Allt hvad jag läser i dessa två ansigten fins således icke till för dem. – ”Du är en ointelligent gumma.” ”Då skulle jag förakta dig,” sade hon. ”Det kunde du icke, gumma,” svarade han med den der undertonen. Hon blef honom svaret skyldig en stund. ”Jo, jag skulle försöka.” Hvad hon såg rar ut! I början af Axels vistande i Hörby hade gumman sagt åt honom att han inte borde gå hit hvar dag, ty Chr. kunde bli svartsjuk. ”Hvarför skulle han det?” svarade A. ”Hon är mer själ än kropp. Kroppen bryr jag mig inte om, och själen förstår inte han.” Härom dagen höllo gubben och Axel på att bli ovänner om att A. icke vill knäppa händerna samman när man läser till bords. Gubben förebrådde honom det. ”Du måtte åtminstone kunna stå ordentligt.” Om qvällen derefter berättade han det sjelf för mig på kyrkogården. Följande dag berättade Ida det samma under djupaste hemlighetsfullhet. Senare kom der en fnurra på tråden derför att A. vid middagsbordet förde Goodtemplarismens sak. Kyrkoherden kan ej tåla den. Anna Olsson hade sjelf talat om för Anna Rasmusson att Axel L. varit till Palmens härförleden.67 Anna hade följt ut honom. De hade varit inbegripna i ett lifligt samtal, om hvad kom Anna R. icke ihåg. ”Det kan ni inte veta, ty ni har aldrig varit gift,” hade Anna sagt som slutreplik. Han vände sig om på trappan och sade: ”Jag har varit gift lika mycket som ni, fast jag inte varit vigd.” Jag tycker mig just kunna se hans kalla, hånfulla, fräcka min då han såg på henne med ett långt ögonkast, stående ett trappsteg lägre än hon och med hufvudet vändt tillbaka, medan orden kommo långsamt, cyniskt och med låg röst, så att det flög som en elektrisk stöt genom hennes sinne. Hon blef ond.
Stat, några eröfrare någonsin lyckats att grundlägga, just derföre, att dess lagstiftare förstod att fota Statens inre bestånd på religionen och dess yttre försvar på allmänlighets-principen i krigsyrket, som ingen hade rätt att undandraga sig och som således alla medborgare, utan undantag af stånd och, snart sagdt, af ålder, borde och ännu i denna dag böra uppfylla; att den undergång, hvarmed dessa Turkar hotade Europa, endast genom en folkhär med sann national-anda kunde förekomma*; att den despotism, hvarmed Albrecht af Österrike ämnade belägga Schweitzarna, af dem tillintetgjordes genom det Folkförbund de upprättade till räddning af sin frihet och sjelfständighet, egentliga grunden till det sedermera uppkomna och namnkunniga Edsförbundet; att Spanien fiälsades från Morernas, eller rättare Arabernas, öfvervälde af Westgöthernas tappra och fosterländskt sinnade efterkommande, som bosatt sig i de norra bergstrakterna och derifrån i folkhärar småningom undanträngde sina beherrskare; att en obemärkt flicka Jeanne d’Arc, genom den enthusiasm, hon meddelade åt hären, förmådde mer än dyrlegde ArineTr och lysande Generaler lill Frankrikes befriande från Englands öfvervälde; att det var med Svenska allmogen, ej med dess stående eller värfvade krigare, som både Engelbrecht och Gustaf Wasa befriade landet från tyranniet och återgåfvo dess invånare deras uråldriga frihet och sjelfständighet; alt med krutets uppfinning, och sedan dess förstörelsekraft blifvit nog uppenbar, vidtögs Den i Mars f. ra. mer och mer att besolda hopar (sorn derföre kallades soldater) till det fruktansvärda uppoffringsmedlet, hvaremot Adeln blott tjenle som officerare och anförare; att Konungar och Förstår efter hand, utan allt slags urval, anskaffade större hopar af soldater, dem de beständigt underhöllo och hvilka de, likasom andra varor, efter sig förefallande behof och omständigheter, föryttrade och försålde till hvarandra; och att detta är ursprunget till stående armeer.
O111 en person Iios Notariatafdeliiingeii deponerar obligatiolier, inkasserar Notariatafdelniiigeii vid förfallotiderna kiiponger och tillliandaliåller deponenten iiifliitna medel. Vidare efterser Notariatafdeliiiiigeii utlottiiiiigar af obligationer och underrättar depoiienteii i god tid, ifall en denne tillhörig obligation blifvit utlottad, samt läninar förslag till iiy placering af det ledigblifiia kapitalet. On1 inteckningar deponeras Iios Notariatafdelniiigen underrättar Notariatafdelningen gäldenären däroiii a t t raiitorna h inteckningarna skola till afdelningen inbetalas, livarefter de inedel, som inflyta, till deponenten redovisas. Vidare tillser Notariatafdeliiingen att inteckiiingarne blifva i vederbörlig tid förnyade. 0ni en Iios afdeliiingeii deponerad hteckiiiiig geiiom underlåten förnyelse skulle förfalla, ersätter Stockliolins Eiiskilcla Bank därigenom iippkoniiiien skada. Förvaringsafgift: 50 öre för år pr 1,000 kronor af depositionens värde, dock ej under tv5 kronor. Blind för eningens Försäljningsbod s 1 19 Jiacolisgtutmz i9 STOCKHOLM tillliandah&amp;ller allmänlieten till lkga priser af blinda förfärdigade arbeten såsoin: korgir, borstm, enkliwe niöbler, listskor och listinii,ttor, stickr~de, knntiiri, och I s g d ~ arbeten ni. m. 8 3 Stort lager af Balrnklader för alla fildrar, till och iiied 16 hr. Goda tyger! A !r / c~, saama7iftt,ZZ~~. waodeZZ~P-! Allru. 2 Stora Vattugatan 2, hörnhiisat vid Br~inkebergctorg. 10 Bazaren Norrbro 10. ' Aug. Magnu#sson (etablerad 1860) Förs~iljiiiiigslokaler: necZm botten, en., tvd och t r e tr. upp STOCKHOLM.
Enär fouragerings-året räknas från och med den 1 October ena året till samma dag det andra året, och Slats-reglerings-aiislagen deremot omfatta Calender-år, har sammanblandning i denna del icke kunnat, under sådane förhållanden, undvikas, och beror det på Riksens Ständer, i läll de så för godt finna, att, vid blifvande Stats-reglering härutinnan åstadkomma den jemnkning, som må kunna anses erforderlig; — börande dock Stats-Contoret härvid i underdånighet tillägga, att, om icke, till följd af Eders Kongl. Maj:ts derom redan den 5 Aug. 1830 fattade Nådiga Beslut, hvaremot någon anmärkning hittills ej blifvit — 192 — gjord, förskotter för ifrågavarande behof blifvit, såsom skedt, meddelade, ulan vederbörande Fouragerings-Directioner varit urståndsatte, att, vid de tider då fourage-persedlar i allmänhet erhållas till billigaste pris, mot contant upphandla det erforderliga fouraget, sådant otvifvelaktigt skulle hafva ledt lill betydligt förökad kostnad, hvilken i samma nion, som den öfverskridit det för berörde fouragering å Stat uppförde Förslags-anslag, bordt af Riksgälds-Contorets tillgångar fyllas. Revisorerne bafva anmält i 11 puncten, att åtskillige utbetalningar å Extra Utgifts-medlen blifvit af Eders Kongl. Maj:t i Nåder anvisade; men som berörde anslag är stäldt till Eders Kongl. Maj:ts fria disposition, tillkommer icke Stats-Conloret, att något yttrande härom afgifva. Beträffande de lill Stats-Contorets vård öfverlemnade Filéenska Teslaments-medlen, bestående bland annai uti Barlhelemy-fondens af Cabinetts-Cassan garanterade obligationer, så, emedan desse Testamentsmedel utgöra allenast ett depositum bos Stals-Contoret, intill dess medlen kunna till vederbörande aflefvereras, och Stats-Contoret i öfrigt icke har några upplysningar om nämnde obligationer att meddela, är StatsContoret icke i tillfälle att, i anledning af Revisorernes framställning i denna del, sig utlåta.
Grefve von Lantingshausen, Albrecht, yttrade sig förmoda, att, om Herr Adlerbeths förslag antoges, torde återremiss kunna undvikas. Herr Adlerbeth: Jag är fullkomligt ense med Majoren Pålman om nödvändigheten att veta huruvida de till ingifvande pä Statens bekostnad nu föreslagne Skrifter och Handlingar äga ett värde, som gör dem förtjente att komma till allmän kunskap. Jag föreslår derföre, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majrt täcktes först låta pröfva ifrågavarande Skrifters värde, och derefter, i händelse detta värde blifvit af sakkunnige män godkändt, af allmänna medel bekosta deras ingifvande. Herr Pålman: lag åberopar ödmjukligen hvad jag förut haft den äran anföra, att om Kongl. Majit skulle 1 Nåder finna dessa Skriftars utgifvande nyttigt och äga utväg till kostnadernes bestridande, så skulle en underdånig önskan af Riksens Ständer i detta ämne 24 Den 3 Juni. icke behöfvas. För öfrigt, då jag så ofta hör anföraS exempel, hämtade från jemförelse med Danskarna, tillstår jag mig önska, att man ej slutligen äfven kommer och citerar oss Danska Financerna; och ändtligen finner jag mig böra erinra , att, om StatsUtskottets tid skall upptagas af beständiga återremisser, så måste det finna sig ur stånd att medhinna de vida vigtigare ämnen, som tillhöra dess be r» 00 * fattning. Herr Adlerbeth: Jag kan ej annat än för nya min önskan, att StatsUtskottet måtte taga i öfvervägande, huruvida Utskottet sjelf t kan utse det nu begärda penningunderstöd , och att, om sådant pröfvas vara omöjligt, Utskottet, måtte, på sätt som jag i mitt skriftliga yttrande tillstyrkt, föreslå Riksens Ständer att till Kongl, Majit i bestämda uttryck frambära den underdåniga anhållan, att Kongl, Majit täcktes låta iliågavarande tryckningskostnad utgå af extra utgiftsmedlen eller blifvande besparingar.
Då flere yttra sig olika, kan man ej jemka tillsammans preemisserne af ett, och conclusionerne af ett annat, utan måste inse, hvaruti de instämma och afvika, samt derpå grunda ett förslag, hvilket ej af billiga granskare får kallas nytt, derföre att det icke innehåller verbaliter något af de förra. 63 H. 8* Ben a3 Februari) e. m. Jag tror, att BevillningsUtskottet behandlat frågan riktigt, och att man ej kan tillvita det ensidighet i detta fall. Det är också en. särskilt fägnad för mig, som annars så ofta tänker olika med dess ledamöter, att nu få yttra mitt gillande af deras åtgärd. Herr Tham: Jag skulle ej vidare upptaga Ridderskapets och Adelns tid, men jag är nödsakad att besvara något, som Herr Hjerta anfört. Han har sagt, att det blott i prsemisserne vore yttradt, att Författningen ej duger. Det bevisar, att lian icke läst eller icke hört rätt. Ridderskapet och Adeln har beslutit, att en skrifvelse skall afgå, innehållande att Författningen behöfver jemkas. Likaså Presteoch BorgareStånden. Alla dessa hafva beslutit anmäla, att den förra Författningen är felaktig, och hafva nästan ordagrant nyttjat samma termer. Bondeståndet är än strängare, och går längre. Då man vill klandra ett Utskott, bör man läsa dess Betänkande innan man kallar det för prasmisser, som är beslut. Jag hoppas, att saken skall gå i verkställighet, äfven om den icke behagar Herr Hjerta. Herr Cederschjöld: En värd talare har tillstyrkt bifall till Utskottens förslag, emedan han sagt sig heldre vilja hafva något än intet. Men jag kan för min del ej dela denna åsigt. Jag tror, att i frågor af denna art är intet bättre, än något sådant, som Den a3 Februarii e. m. *17 ej är riktigt. Hvad är meningen med en sadan skrifvelse, annat än att gifva en ledning åt Konungens Rådgifvare, hvarpå de kunna grunda sitt tillstyrkande angående Författningen.
Till förening af besparing och lysande Effecter, hafva förräder af alla slags Theaterbehof blifvit, utur första handen, och derföre till vida bättre köp, äh förr, utifrån anskaffade , TheaterCassan och Allmänhetens nöje till lika förmån. Ofta hafva 100 procent blifvit besparde genom sådan åtgärd, och nu utgöra dylika för handen varande Effe. eter ett värde af circa 17,000 R:dr. Alla dessa förskott hade, i händelse af Theaterns fortgång, ej allenast åter influtit , utan äfven verkat väsendtligt gagn för Konsten, samt till och med vinst för Verket. Men upplöses Theatern, blifva de beredde och påkostade större arbeten icke spelte, och förloras de deraf påräknade Recetter, blifva ElevSkolorna upplöste, innan Eleverne hunnit göra gagn för hvad de kostatj mista Sujetterna sina löner och med dem all möjlighet att gälda erhållna förskotter få de upplagde förråder icke ånvändas, uppkommer ju oundvikligt i Cassan en brist, lika stor med de summor, här blifvit specificerade, tillsammans 39,000 R:dr. Då dertill lägges ofvannämnde minskning i anslagen, uppkommer (oberäknadt den säkra blifvande förlusten å Rec«tterna) således genast vid årets slut en brist af nära 70,000 R:dr, Och på hvem faller denna brist? På nära 300 Sujetter , af hvars Löner, Hustrur, Barn och Föräldrar, tillsammans minst 6 å 700, således nära inalles iooo:de Personer, jemte dem, lefva. När nu, såsom en oundviklig påföljd af ett så svårt och oväntadt lidande , Theaterns Sujetter befinna sig utur stånd att fornö* Dm 25 Maji. 22 t ja sina Creditorer, när de blifva instämda till BorgRätten, och i sin börd samt med ali sköns fog instämma Directionen, hvad skall jag in för Domstolen svara?
Skogseldar oftast antände af okynne, de djerfwaste äwerkningar, werkön af stormwäder, äro omständigheter som i synnerhet ästadkommit det mindre önskcliga tillständ hwarf ätskillige stegar befinnas, men dä Jä, gcri - Den 19 September. 6ss Kerr-Betjeningen äfwcn med den bästa wilja ej kunnat Mant förekomma bör det ej rimligen räknas dem till last. Det är likwäl möjligt och icke utan exempel, att personer — ibland denna Betjening finnas, som missbruka det förtroende dem blifwit lcmnadt eller som icke ärga det nit och den skicklighet man har räkiighck att af dem fordra ; men icke sär deraf dragas den af Utskottet antagne slutföljd, att hela Corpsen bör förswinna. Alla tiders erfarenhet har tp tvärr wisat att äfwcn walet af dem, som bekläda wigtiga och högst oumbärliga Embeten i Staten icke altid warit lyckligt; men icke hafwa dessa Embeten derföre skäligen bordt eller kunnat uphäfwas. Missbruket försummelsen, eller okunnigheten höra kill personen, icke till tjenste». Den som dermed bcwisligcn beträdes, bör straffas eller afsätta-, och detta öde har äfwcn drabbat felaktigt Jägcri-Bctjente. Att äter utreda huruwida deras tjenster äro nödige eller öfwerflbdige, nyttige eller skadligt, dertill fordras en närmare granskning, än den, hwarmcd Utskottet syneS hafwa beswärat sig. Om allmänna Skogar stola blbehällas» om Rofdjur stola utödaS, sä mäste wärdén af de förra och utförandet af det sednare uppdragas ät serstilke personer, som i dessa ärender äga tillförlitlig insigt.
Vidare tillkommer den fördelen, att om Staten beställer sina gevär vid Husqvarna, fås desamma derstädes för 2 r:dr bättre pris per st., än vid Norrtelje factori, hvaraf följaktligen Staten, på en beställning vid förstnämnda ställe af 5oo gevär, har en besparing af 1000 r:dr. Dessutom tillkommer värdet af de tomter, som af bruksägaren skola lösas, så att transactionen för Kronan är i allo förmånlig. Hr von Hartmansdorff: Frih. Cederström har utred t rättsfrågan, och jag tror alt han tillfyllest ådagalagt, det man kunnat göra de anspråk, som han framställt. Deremot bar Hr von Hohenhausen och sednast Frih. Sprengtporten visat, att för gevärstillverkningen vore det fördelaktigt att antaga anbudet. Hr Lefre'n har framställt fördelar deraf, äfven ur en annan synpunkt, nemi. i afseende å räntevinsten. Men man bör ock antaga, att Ortala bruksägare vinner på transactionen, ty i annat fäll hade lian väl ej gått in derpå. Då återstår frågan huruvida Staten kumle vinna mera och ägaren af Ortala vara belåten med mindre. Detta veta icke vi, — sådant kommer på StatsUtsk:s ansvar. Nu är tiden så långt liden, att om Ständerne skulle vilja låta denna sak bero på närmare undersökning, så kan det icke ske med mindre man uppsköte den lill en annan riksdag. Jag finner mig svårligen kunna i detta fall hvarken till eller afstyrka något, utan säger lika med Frih. Cederström, att jag öfvei leiunar åt R. o. Ad. att gå in på delta slags vågspel, efter man icke med säkerhet vet, om man gör hvad man bort, eller värderat hvad man bort värdera. Men, som I 10 Den 8 Juni. sagdt är, delta ansvar ligger på SlatsUtsk., som bör veta om det var bruksägarens ultimatum som man antagit eller ej. Frih. Sprengtporten: För min del skulle jag visserligen önskat att StatsUtsk. kunnat åt denna negociation egna något mera tid än som skett.
— I det huset bor en förnäm kavaljer, — fortfor hon efter en stund, — och hans skuld är det att Elsa fått lida. Gif dig till tåls en stund, ska' jag berätta dig något, Anders Barberare. Det är nu några år sedan min mor lefde. Hon sände mig ofta dit ned till staden med tvätt för någon förnäm dam, ty, som du vet Anders, tvättade mor Brita de finaste krås, utan att minsta veck förstördes. Mer än en gång blef jag då stående framför den ståtlige och förnäme herren i det svarta huset, när han, följd af granne betjenter, steg till häst, eller bars bort i sin förgylde bärstol. En dag stälde då satan till, att han kom att se upp i mina förvånade ögon, och se'n, ja, se'n... Du är icke dum, Anders Barberare se'n vet du nog det som kunde hända. Hon höll åter upp, liksom för att utröna verkan af sin berättelse. — Ser du, Anders, — återtog hon derefter, — när satan lofvar någonting, gifver han en guldring, hvilken dagen derpå endast är en näfverbit, och så är det ock med de förnäme. Guld och gröna skogar får man löfte på, men när det gäller, får man icke en gång surt paltbröd och svagdricka. En dag — det var den dagen jag vitnade på Elsa — gick jag upp till honom. Han var vresig och arg, ska' du tro, och ville icke alls höra på mig, utan kallade mig för allt ondt. Men då tog jag ölkruset på bordet och kastade det i hufvudet på honom, så att det stänkte högt i taket Bastonera den trollpackan! röt han och svor ursinnigt, och hundar och betjenter föllo nu öfver mig som vilddjur. Ja, han fick sin vilje fram, ser du, men intet ljud fick han ur denna munnen. Hon tystnade och hennes hufvud sjönk ned mot bröstet. Solen sände genom gluggen vid taket en bredare ljusstrimma, som kom dammet att dansa i underbara färgskiftningar. — När jag åter kom till sans, — återtog hon, var jag instängd i en mörk källare, der jag fick sitta i dagar och veckor.
Ståndets tanka icke att derigenom hindra an, tagandet utaf Försiaget, utan att, k fa fatta omständigheter, famina anmärkningar ma blifwa, sa, som nu wä ckte motioner, till nästa Riksdag hwilande. illt suprs. Lx krotocollo, v Udrag afprolocollel, hället hos 6^3wöcd. prest-Ständer wid Urtima Riksdagen i Orebro, den 27 Junii 1312. S. D^'ter uppläsande af ett till Hederwärda Bonde - Ståndet ingiswit och med Prest - Ståndet communiceradt Memorial af Riksdagsmannen Eric Swensson fran Bohus Län, angående Rewision öfwer Krigs - Utrednings - Räkenssaperne, samt med anledning af 2: ^ Ledamöters inom Prest,Ståndet, rörande samma ämne afgifne serjkilde yttrande; be, Aöt Prest, Stander, att lika med det Hederwärda Boli - Den 29 Junii. yrr Bonde, Siandet denna motion till Stats, Utskottet remittera. d7t su^ra. kx krotocollo, dl. Uppläst hos Ridderstapet och Adeln den 29 Junst. « Prest-Ständet - 29 Borgare-Ständet - 29 Bonde-Ständet - 29 Stormagkigste Aller Nadigste Konung! ^edan Riksens Ständer i anledning af Eders Kongl. Magt till deras Stats-Ulskott aflemnade Nådiga Proposition af den 13 sistl. April, rörande Stats-Werkets tillstånd och förwaltning nästförflut, ne twenne ar, under öfweriäggning förehaft sa wäl hwad bemälte Utskott i desta ämnen sig utlåtit, som hwad för öfrigt befunnits dermed äga gemenskap, fa de härmedelst inför Eder KonglMaj-t i underdånighet framlägga deras fattade beslut.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamhet på förordn:s ordalydelse, irsta punkten deri lyder sålunda: ”att landtman, till följd af gällande författningar, ej må förmenas hvarhelst på landet och i städerna föryttra deras och grannars afvel och af dem åstadkomna tillverkningar af hvad slag som helst, mer eller mindre fulländade”. Då nu ingressen lill författningen tydligen säger, alt denna och följande punkter innefatta förklaring öfver gällande författningar, synes mig häraf vara bestämdt, att landtman äga rättighet att införa egen och andras afvel och tillverkning af hvad slag som helst, mer eller mindre fulländad, och att man ej kan sätta i tvifvel, att ju dermed förstås äfven kött, bröd och dricka. Jag medger gerna, att om orden ”till följd af gällande författningar” varit uteslutna,' hade meningen varit tydligare. Jag får således förena mig med reservanterna och yrka, att, i stället för att Utsk. tillstyrkt accisens fortfarande, Utsk. måtte förklara, att sedan 17 II. i3 98 Den 8 December. K. M. ansett en sådan handel vara fri, kommer ali afgift derför att upphöra och en sådan inkomst ej i statsbudgeten att beräknas. Dertill föranledes jag så mycket hellre, som R. St. vid förra riksdagen beslutat, att om och när någon stad frivilligt afstod från dess exclusiva rättighet att till salu hålla dessa förnödenhets-artiklar, skulle dess anpart i saluaccisen upphöra, samt jemväl till K. M. hemställde, att kungör. derom uiåtte utgå, hvilket äfven skett, och i följd hvaraf en mängd städer afsagt sig denna rättighet. När nu K. M. ytterligare meddelat förenämnde förklaring, synes för mig klart, att man ej kan pålägga städerna afgifter för en sak, hvaraf de numera ej äro i åtnjutande. Hr Bogeman, Garl Adolph: