Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen får jag förena mig med Hr von Hartmansdorff i den önskan, att Hr Rääfs yttrande måtte till trycket befordras. Det innehåller så många sakrika, för närvar, och kommande tid vigtiga upplysningar, till ledning vid bedömandet af det nya kriminal-lagförslaget, att det kunde vara nyttigt, om äfven de andre Stånden deraf finge kännedom, hvilket på det sättet lättast och säkrast kan åstadkommas. Hr Akerman: Jag skall endast med några ord förlänga diskussionen, i anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff sagt, att verkan af de gamla straffens upphörande varit den, att antalet af brottslingar betydligen förökats. Det är blott några få år sedan kroppsstraffens användande minskades; och hade jag varit förberedd på denna diskussion, så att jag baft statistiska tabeller med mig, så torde jag möjligen kunnat bevisa, alt brottsligheten nu på några år icke tillökats, utan under det sista decennium ungefärligen förblifvit in statu quo. Säkert är åtminstone, hvad pluraliteten af dem, hvilka sysselsätta sig med lagskipningen, angår, att hos dem öfvertygelsen är bestämd att just de afflictiva straffen, till följe af deras infamerande natur, hafva egenskapen att skapa eller alstra ökad brottslighet. Ehuru Hr von Hartmansdorff tycktes medgifva att de nya straffen voro verksamma på dem som straffades, nämnde han likväl att de ej innefattade något afskräckande, emedan man ej visste huru det smakade. Det lärer väl äfven vara händelsen med de afflicti va, att man ej känt deras verkan, utan att hafva utstått dem, ty troligen vill ingen taga dem på prof. Dessutom torde de personer, som setat i ensamhets-fängelse och erfarit obehaget och ledsnaden deraf, ej underlåta att omtala det, när de återgå lill samhället, och sålunda sprida kunskapen om det svåra i straffet. Ue» 18 l)e o em ber f. m. 201 Hr von Hartmansdorff har fägnat sig åt, alt valten och brödstraffet skulle återtagas.
Emellertid blef, genom Kongl. Brefven den 20 December 1735 och den 20 December 1737, förordnadt, att med kyrkoplikten borde förblifva efter förra vanligheten, tills den då ifrågaställda nya kyrko-ordningen vid påföljande riksdag blefve öfversedd och antagen, samt att således emellertid skulle till kyrkoplikt dömas uti alla brottmål, hvari kyrkoplikt efter förra förordningar egt rum. Den nya kyrko-ordningen kom likväl ej för, men förslag dertill hade blifvit utarbetadt; och deri uppenbarades eli bemödande att återföra kyrkoplikten till dess ursprungliga betydelse, till en ångerns frivilliga handling. Det var ock detta, som hade till följd, att sättet för kyrkopliktens undergående i vissa läll förändrades, eller att enskild skrift och aflösning, som redan i slutet af sextonde århundradet stadgades för snatteri, blef utsträckt till flera fall, hvarpå uppenbar kyrkoplikt förut följde, enär, efter hvad det i ämnet utfärdade Kongl. Bref af den 18 November 1741 innehåller, »det ändamål, som i början varit påsyftadt, icke kunnat erhållas, utan har omsider denna uppenbara skrift eller kyrkoplikt blifvit hållen såsom ett utvärtes tvång och en del af straff.» Denna betydelse har ock kyrkoplikten, sä väl den offentliga som den enskilda, allt mer och mer antagit, hvilket framstår otvetydigasl i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, som ej allenast skärpte medlen för tvingande till kyrkoplikts undergående, utan ökade antalet af de fall, der till kyrkoplikt bör dömas. Grunden härtill lades, efter hvad antydt blifvit, då den gjordes till föremål för brottmåls-lagstiftningen, då domaren ålades att bestämma, att och när den skulle ega 542 Expedilions-Utskotlels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o i86. I rum, och då lagstiftaren stadgade de brott, på hvilka den skulle följa. Dermed införlifvades den med brottmåls-lagstiftningen; och det är äfven af sådan anledning, som den offentliga kyrkoplikten qvarstår. Sedan nemligen 1841 års
Hr von Hartmansdorff har framhållit den omständigheten, att om platsen frigjordes, skulle allt besvär och afla kostnader för byggnadernas tillsyn och underhåll i och med detsamma uphöra. R. o. Ad. har en Riddarh.-Direktm, hvilken, så vidt jag vet, ännu icke undandragit sig något besvär, då Riddarhusets bästa derigenom befordras. Direklms ledamöter hafva tvertom åtagit sig besvär och omsorger, hvilka icke kunnat af dem i tjensteväg fordras, och detta har äfven R. o. Ad. vid denna Riksdag med tacksamhet erkänt. Att detta förhållande äfven framgent skall fortfara, derom är jag och, såsom jag med fullkomlig säkerhet antager, jemväl R. o. Ad. fullt förvissad. 88 Den 22 Augusti. Den jemförelse Hr von Hartmansdorff updragit emellan anblicken af stränderna å denna och andra sidan strömmen, kan jag icke heller godkänna. Blicka vi rakt öfver strömmen, så möter oss den s. k. Tegelbacken, hvars motstycke i fulhet denna strand ej kan upvisa. Få vi i en framtid en fortlöpande kaj från Mynltorget till Riddarholms-kanalen, blifver anblicken af stranden på denna sidan ojemförligt mycket vackrare, än hvad den andra stranden har all erbjuda. Af alla de skäl, jag nu haft äran anföra, anhåller jag, att B. o. Ad. mätte stanna i det beslut, Frih. Cederström föreslagit. Frih. Bennet: Hr von Hartmansdorff har frågat, hvilket svar till vägran B. o. Ari. skulle kunua gifva, om en sådan framställning ifrågakommer. Detta svar är, enl. milt förmenande, ganska lätt funnet, och kunde uttryckas med de fä orden: ”Lägg eder bro midt emot Badstugan.” Hr Tersmeden, Nils: Jag börjar med att bedja om ursäkt för det jag så sent upkommit, alt jag icke afliört öfverläggoingen från dess början, hvarföre del torde hända, att jag nämner åtskilligt, som redan kaD hafva blifvit af andra yttradt.
Jag anhåller, att Hr Frill. o. Landtm, täcktes låta för R. o. Ad. uplåsa mitt förslag, sådanl det blefve, om den af mig sednast gjorda hemställan af R. o. Ad. bifölles. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att han, i öfverensstämmelse med den mening, som i fråga om förändring af deaflemnade förslagen, förut hos R. o. Ad. blifvit godkänd, ansåg sig icke kunna framställa propos. å något annat förslag, än det som han låtit upläsa och hvarom R. o. Ad. förklarat öfverläggningen vara fulländad; hvarjemte H. Ex. ånyo hemställde om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antoge detta Hr Carlheim Gyllenskjölds förslag, samt, efter denna propos:s besvarande med starka nej, blandade med ja, förklarade det lian funnit nej öfvervägande. Hr Carlheim Gyllenskjöld begärde votering. Uplästes lill justering samt godkändes följande voler.-spropos: Den, som vill att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antager Hr Carlheim Gyllenskjölds förslag, att l:sta mom. af 66 § Riksd.Ordn. bör erhålla följande lydelse: ”Riksuäranden bör i den mån ärendena utarbetade blifva, lill Ståndens plena hemställa de beslut, i hvilka Nämnden stannat öfver allmänna frågor. Utan sådan hemställan skall Riksnämndens beslut såsom R. Sl:s anses, då väckt förslag blifvit af Riksnämnden nedlagdt elter afslaget utan omröstning, eller med en pluralitet, som utgör minst två tredjedelar af de röstandes antal”, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej antager R. o. Ad. icke detta förslag'såsom Ståndets gemensamma tanke. Hr Carlheim Gyllenskjöld: Jag kan icke underlåta att reservera mig mot voter:spropos:n. Det har under denna öfverläggning flere gånger medgifvits alt återkalla framställda förslag till gemensam tanke, i deras helhet, så väl som till större eller mindre del; då torde äfven samma förmån bort vara mig förunnad, enär det icke gäller mera än några ord af mitt förslag.
Borgare-Ståndet, genom dess fattade beslut, äfven från de öfrige lliks-Stånden deruti, att detsamma afslagit Utskottens, hemställan att Författningen icke skulle blifva gällande förr, än sex månader efter densammas kungörande; men då två Stånd, Ridderskapel och Adeln samt Bonde-Ståndet, bifallit Utskottens berörde hemställan, samt Preste-Ståndet emot Betänkandet i denna del icke haft något att påminna, så anse Utskotten sig höra sitt derutinnan afgifna förslag vidblifva och få således inbjuda Högv. Preste-Ståndet att i Riddersk ipet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut i nämnde hänseende sig förena. Behållande åter den af Ridderskapet och Adeln beslutade samt af Preste-Ståndet jern val påyrkade förändring af de uti ingressen till lagförslaget begagnade orden: ”med ändring af /y 5 och 6 §§. 24 Cap. Byggninga-Balken det varder stadgadt som löljer;’* så enär uti denna fråga två Stånd slädnät emot två, och Utskotten måste medgifva att det anmärkta uttrycket ar mindre egentligt, enär detsamma möjligen skulle kunna gifva anledning till tvekan, huruvida de omformälde lagrummen sedermera kunde såsom gällande Lag åberopas, eller om ej de nya lagsladgnndena skulle anses satta i deras ställe; få Utskotten till sammanjemkning af de serskiJde besluten, hemställa, huruvida ej samtliga Riks-Stånden skulle vilja förena sig om följande något förändrade lydelse aj ifrågavarande mening: ”Att, i fråga om skyldigheten att gifva och rättigheten att erhålla brandstod, en sådan förändring uti hittills i detta ämne, i 24 Cap. Bj-ggninga-Ba/ken, gif ne f öreskrifter mätte genom serskild författning varda påbjuden, att etc.” Stockholm den r3 Januari i845. STOCKHOLM, I. Ll°~ samQAllm. Besv.- och Ekon.-UtskeUcns Betänkande IV.o 22.
A nyo föredrogs BevillningsUtskottets den 2 Juli på Bordet lagda Memorial, angående Allmänna Bevilln ingen. Friherre Cederström, Anders, anförde skriftligen till Protocollet följande : Då i anledning af Ridderskapets och Adelns, i stöd af min anhållan, fattade beslut, af den 8 Juni, ett särskildt yttrande öfver det af mig uppgjorda Bevillningsför»lag saint dertill hörande värdering, borde 43 o Den 7 Juli e. m. af Bevillningsutskottet afgifvas, men imellertid, uti Utskottets öfver Bevillningsämnet ira afgifna Betänkande, ett sådänt yttrande af mig ej någorstädes kan upptäckas, har jag ansett mig ej böra lemna detta förhållande oanmärkt, heldst de orden i början af Betänkandet, hvarigenom utan anförd bevisning förklaras, att alla inkomna förslager, (utom ett enda) genom brist på mognad i plan och tanka, ej förtjena Utskottets afseende, synes inig bära stämpeln af ett både arbitrairt och äfven ohöfligt sätt att afslå. Då Jag bör anse denna ohöflighet såsom rigtad, ej ajlenast emot författaren, utan ock emot Ståndet som Utskottets särskildta Yttrande äskat, vid det tillfälle då det med sitt förslag inkom, får jag anhålla det frågan måtte ligga på Bordet, och Utskottet ännu ytterligare anmodas att, innan slutligt afgörande, med det af detsanv ma äskade Utlåtandet inkomma. Härjemte upplästes ett Ridderskapets och Adelns ProtocollsUtdrag af den 8 Juni, hvilket innefattar det af Friherre Cederström åberopade beslut. o Åtskilliga hördes yrka att Bevillningsutskottets Memorial än ytterligare mått# få hvila på Bordst, Den 7 Juli t. m. 43» Herr Spaldencreutz, Arvid:
I 2 B anka-Utskottets Memorial, Nto /,?. mäktige delade jemväl denna åsigt, men då det syntes vara angeläget att få utred), för hvilka af ifrågavarande deposita afgiften kunde uttagas, så anmodades understyrelsen att, så vidt ske kunde, låta till Banken infordra afgiften för de af berörde deposita, som under ett eller flera år i Banken innestålt och om hvilkas egare understyrelsen kunde vinna kännedom, samt derefter hos Fullmäktige anmäla, för hvilket eller hvilka deposita afgiften ej kunnat utbekommas, jemte de binder, sorn derför mött. Till följd häraf har Bankens Fiskals-embete, som skolat besörja afgifternes indrifniug, hos understyrelsen tillkännagifvit, att sådant icke kunnat verkställas för, bland andra, följande deposita, nemligen: l:o En den 14 Mars 1788 under N:o 2 inlemnad förseglad trälåda, med påskrift: „Denna låda tillhör General-tull-arrende-societeten för år 1777 till och med 1782“; 2:o En den 21 Mars 1811, under N:o 4, af friherre C. Rålamb inlemnad t.rä-ask, försedd å locket med följande påskrift: „Denna ask tillhörer Sofia Magdalen» Gustafsdotter*; 3:o Ett den 30 November 1815, under N:o 5, inlemnadt konvolut, med denna påskrift: ^Tillhör fru Fredrika Charlotta Sturtzenbecker, född Marcks von Wurtenberg, och återtages af henne sjelf eller efter dess död af jungfru Johanna Wilhelmina Boman; 4:o En den 23 Oktober 1817, under N:o 6, inlemnad låda med följande påskrift å ett, locket vidfästadt, papper: „Denna låda, innehållande diverse handlingar, deponeras till förvaring i Rikets Ständers Bauk af aflidne advokat-liskalen M. Ekmans sterbhusdelegare till verkställande af hans i lifstiden derom afgifna skrifteliga förordnande*; 5:o
Emellertid gick det tämligen bra genom staden, men när vi utanför Kungsängstull kommit ut på själfva landsvägen, så fick jag snart åtskilligt obehag af min oskicklighet i körkonsten. Först och främst kunde jag inte följa med riktigt och inte heller hålla midten af vägen, utan körde än för nära det vänstra diket, än för nära det högra, så att lilla fröken på kuskbocken hade mycket roligt, när hon då och då vände sig o m och skådade min framfart. Och vidare hände det sig inte bättre, än att jag till slut äfven körde fast i en grind. Då blef hon rent af orolig och stötte på kusken och vagnen stannade, och nu sutto de båda och stirrade häpna på mig och rapporterade förhållandet inåt vagnen, medan jag stretade m e d tömmarne och backade allt hvad jag kunde, tills jag ändtligen kom loss och körde igenom. Nu skämdes jag förfärligt sista biten af vägen och ansträngde mig riktigt att köra som en karl, plågad hela tiden af den tanken, att flickan och kusken och hela sällskapet ansågo mig lite ' på tre kvart ', så att mitt anseende hos mina nya bekantskaper var alldeles förloradt. Idun LÖRDAGEN PRENUMERATIONSPRIS IDUN „ PR A R: UTGIFNINGSDAGARI KR. 5: - HVARJE IDUNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HANDARB. ONSDAG — » 5: IDUNS MODETIDN. UTAN PL. &gt; 3: ADÉLAIDE DEN REDAKTÖR 18 OCH FRITHIOF OCH L Ö R D A G. FEBRUARI UTGIFVARE: HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3. BYRÅ 12:TE ÅRG. KOMMISSIONARER O C H EXPEDITION: KLARA s. ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLDELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. STOCKHOLM, LOSNUMMERPRIS: 8 LEWENHAUPT, FÖDD SPARRE. ORE. REDAKTIONSSEKR. ALLM. IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. och mark.
Kungörelsen den 4 Februari 1811, få till skatte lösa. de till svafvelbrukets drift anslagna två allmänningarne, Ostra allmänningen och Hålahuls allmänning. När frågan derefter förevar hos R. St;r, ansågo R. St:r de af Collina föreslagna vilkor icke vara för Staten nog fördelaktiga, hvarföre R. Skr antogo ett annat förslag och begärde, att skogarna å allmänningarne skulle ställas under skogsstyrelsens uppsigt. Inlösningssumman ställdes emedlertid till K. M:ts disposition, för att af Riksg.-Kontoret utbetalas, derest bruksegaren ville med beloppet åtnöjas. Bruksegaren, häröfver hörd, har förklarat sig icke vilja ingå på vilkoren, och vid sådant förhållande har K. M:t vid innevarande riksdag aflåtit ny Propos. i ämnet, i öfverensstämmelse med Colknas utlåtande år 1857. Stats-Utsk:t har dock icke velat tillstyrka det K. förslaget, utan har uppgjort ett annat, som endast obetydligt skiljer sig från det vid förra riksdagen antagna. Dådetta, såsom bekant, icke ledt till något resultat, lärer man icke kunna antaga, att verkan af det förev:de förslaget skall blifva större. Då nu Staten, och icke bruksegaren, bragt frågan å bane, synes det mig icke vara Staten värdigt att, emedan den finner vilkoren för litet förmånliga, vilja uppehålla saken, helst bruksegaren afstått från sin ursprungliga begäran om 30,000 rdr utöfver den afe mbets - Den 6 Juni. 565 myndigheterna föreslagna summa, samt de vilkor, som af K. M:t blifvit föreslagna, icke äro andra än de af nämnda myndigheter förslagsvis uppställda. De embetsverk, som utredt frågan, äro bäst i tillfälle att bedöma huru stora medgifvanden Staten bör göra, och jag anser derföre, att man kan trygga sig vid deras utlåtande.
Jag föreslår i följd härutaf, att alla genom Bevillning, vare sig genom stora Sjötullen, Charta Sigillata, Bran vinsbränning eller Postverket, ingående medel böra, i likhet med hvad för allmänna Bevillningen stadgadt är, till RiksgäldsContoiret aflefvereras, för att derifrån sedermera Statsverket tillhandahållas till de belopp, sorn. uti Statsanslaget finnas förordnade. Då öfverskottsmedlen sedan sista Riksdag visat sig så tillräcklige, anser jag afven det mindre Creditivet kunna beräknas att ifrån dessa medel utgå, i händelse af behof; men Den t5 December f. m. 97 men jag anser äfven af erfarenheten styrkt, att detta mindre Creditiv ej behöfver utställas till högre belopp, än 5oo,ooo R:dr, som det före i8i5 utgjorde. Jag anhåller jemväl, att Rikets Ständer täckas taga uti öfvervägande hvad 63 och 64 §§. RegeringsFormen samt 3o och 68 §§. Riksdagsordningen, i afseende å Creditivens begagnande och redogörelse, föreskrifva, på det att Rikets Ständers Stadganden i detta afseende måtte blifva så bestämde, alt intet tvifvel om deras grundlagsenlighet må kunna sättas uti fråga. Jag anhåller om remiss häraf till StåtsUtskottet. Lades på bordet. Friherre Anckarswärd> Carl Henrik„ uppläste följande: Till vinnande af några säkra bestämda utgångspunkter för omdömet öfver Magazinsf-örvaJtningen under dess sednare perioder, anhåller jag, att StatsUtskottet måtte till Rikets Ständer uti Hufvudsummor uppgifva: 1:0 Den gamla Magazinsinrättningens ställning till behållningar och skulder, då denna af den gamla Styrelsen öfverlemnades till den vid sista Riksdag begärda UtredningsStyrelse. 5H. 7 Den i5 December f. m. 2:0 I hvad tillstånd, till förbättring eller försämring, denna inrättnings behållningar och sladder sig befunno, då de af UtrednjngsStyrelsen lill Kongl.
Efter det domkapitlet, uti afgifvet utlåtande öfver Dörby och Kläckeberga hemmans-egares omförmälde ansökning, under förklarande, alt* domkapitlet toge för afgjordt, att Ljungby pastorat, såsom endast åt Biskopen af Kullberg personligen förlänadt till prebende, icke vidare komme att tillhöra Biskops-stolen, på anförde skäl afstyrkt nådigt bitall till samma ansökning samt vidare hos Kongl. Maj:t i underdånighet lillkännagifvit, att tillräckligt antal sökande lill det såsom ledigt kungjorda Ljungby och Hossmo pastorat icke sig anmält, blefvo dessa ärenden den 25 November 1854 6 Konstiiutions-Ulskottets Memorial, N:o 6. inför Konungen i Statsrådet föredragna af Statsrådet Herr Fåhreeusj efter särskildt nådigt förordnande; dervid bemälde föredragande samt Statsrådets öfrige närvarande ledamöter, Hans Excellens Justitioe Statsministern Herr Grefve Sparre ^ Hans Excellens Statsministern för Utrikes ärendena Herr Friherre Stjerneld, Statsråden Herr Friherre Pahn stjern tij Herr Wallensteen ^ Herr Gripenstedt och Herr Grefve Mörnerjemte dåvarande Statsråden Herr von Hohenhausen och Herr Grefve von Platen, i underdånighet yttrade, att, enär bruttobeloppet af löneförmånerna vid Biskops-embetet i Kalmar stift, enligt Landskontorets, på grund af sistförflutne feni årens räkenskaper meddelade uppgift, kunde i medeltal uppskattas, med Dörby och Kläckeberga såsom praebende, till 6,815 R:dr, och, derest detta proebende utbyttes mot Ljungby och Hossmo pastorat, hvilket taxerats för en inkomst al 2,333 R:dr 16 sk. årligen, torde sammanräknad t kunna uppskattas till 7,584 R:dr, funno Statsrådets ledamöter sig sakna skäl alt föreslå bibehållandet af begge dessa pastorat såsom ingående i framtida biskopens lönevilkor; men då, efter hvad
Kammar Junkare. zol Ikott, Lk., Friherre. ZZZ Friherre von Döbeln, Fullmägtig lVrLNMl, 14., Friherre. 814 Lörsta Del. 4. §c> Den 2 A April. 8l4 6)U!erchaa1, Kars., IYZI von Licklieckt, L.) Ofwerste-Lieutenant. 19^9 8>IverlioIps, O. 6., Major. 2099 von Kruus, Major. Expeditions, Ulffottet: N:o 106 Ltrömkelt, Grefwe, Lagman. 284 Örnsköld, I. VV., Friherre. 792 KnAerkjnIrn, Not rrte. Riddarhus-Ujkottel i Herr äVeicleukjelms ställe, N:o 1656 Herr Ueuterlkölcl, Kadinn, Major. Grefwe L^IIsubori;, ^oli. Ickonning, ledamot i Lag-Utskottet, och Grefive Ickamiltou, i Oeconomie-Utlckoikek, anmälde förhinder, att kunna sig desta förtroenden arago. Herr Landt-Marskalken erinrade huruledes Riksdags-Ordningens 59 K. bestämdt stadgade, dek Riks Srandens prokocoiler och handlingar, skola, sa tidigt jlke kan, genom trycket utqitwas, men ari icke någon föreskrift wid handen gifwer, hwilken bör kostnaden till berörde tryckning bestrida, ej eller sättet huru densamma bör werkställas, hemstallandeS om icke desta frågor lemveligast tillhörde Srats - Utskottet att urreda och salunda böra till skyndesamt utlåtande af detsamma hänwisas. Bifölls.
Skön är också en «Magdalena» (469), af Battoni, en Romare från början af 18:de seklet. En «Cecilia» (493) af Carlo Dolce är mindre vek, än hvad som vanligen ses af honom. Ännu må nämnas en kopia efter Rafaël af Rafaël Mengs (1779), kanske skönare än något af dennes original, här eller i Wien, samt anmärkas, att den kopia af «madonna della Sedia», som föregifves vara gjord under Rafaëls ögon och med hans biträde, af de flesta kännare anses vara utan värde, så att åskådaren med lättadt samvete må lemna bilden, äfven om han såsom förf. förgäfves sökt finna den mästerlig. Vi begifva oss så till det egentliga inre galleriet. Här mötas vi först af några få äldre Italienare, bland hvilka vi hålla oss till Venetianska skolan, såsom den fullständigaste. Paduanerne Squarcione, Mantegna, samt de egentliga Venetianerne Giov. Bellini, hans lärjungar Gentile Bellini, Girolamo di Santa Croce, af honom serdeles skön tafla, «Joseph och Maria tillbedjande barnet» (38), Cima da Conegliano, Vicenzo Catena m. fl. representera skolans äldre period. I samma rum som dessa finnas äfven stycken af den älskliga Francesco Francia, igenkännligast i en «madonna» (6). I följande rum upptager Tizian all uppmärksamhet. Icke mindre än tre «Venusbilder» lysa här emot den inträdande. Nära förgäfves söker man dock i dessa det, som borde gifva dem den mesta tjusningskraft, formernas veka rundning genom en clairobscur med hvitt på hvitt, emedan hela bilden grånat eller gulnat af ålder. Märkligare är den sköna inkarnationen på den nämnda Danaë i Wien. Såsom kanske det förnämsta härstädes anses «skattpenningen» (il Christo della Moneta 62). Berömd är också en «altartafla» (60).
— Ett misstag består deruti, alt Utskottet i den föreslagna nya 5 §., som skall angå chartering af alla från Kongl. Majrts Canzli utgående handlingar och expeditioner, upptagit chartaeafgiften jur pass, suni aj Kongl. Majit utfärdas Jör resa till utrikes ort, eller sorn utgifves af Stats-Minislern för Utrikes Ärendena för utländska resande att i Riket inkomma, till endast det belopp, som motsvarar Canzli-gebiihren, eller för de förra slags passen 4 Rrdr och för de sednare 3 Rrdr, ehuru uti 2:dra mom. af 4 S* finnes det allmänna stadgande, att pass, sorn af Kong/. Majit, eller på Oess Nådiga befallning, utfärdas åt personer till resor i enskihle angeläget dieter, skola draga en chartas-afgift utaf 5 Rrdr. Om nu denna afgift får qvarstå i nyssåberopade 4 §• och för samma handling en lika beskaffad afgift, men till olika belopp, äfven upptages i en annan §., utan ringaste antydan hvarken i §:s rubrik eller annorstädes om orsaken härtill, så skall ju, vid författningens tillämpning, villrådighet oundvikligen uppkomma. Man ser på 2:ne ställen serskilde chartae-afgifter bestämda för en och samma ha dling. Man skall då naturligen göra sig den frågan: Är det lagstiftarens mening, att blott den ena eller att begge afgifterne skola utgå, samt i förra fallet hvilkendera afgiften, då de lill beloppet äro olika? Och denna ovisshet skall alltid hafva till följd, att Kronan understundom bekommer begge afgifterne, understundom Bcvillnings-Utskottets Uti,it ande, IV.-o 29. 27 allenast flen ena och då kanske den, sorn utgör minsta beloppet allt efter de olika åsigler, som vid de olika tillfällena förmå att göra sig gällande. Hvad nu blifvit anmärkt, gäller äfven i afseende å Kong1. Majus Pass för skepp nutd lastning till B ar håres kostater ne eller andre utrikes orter.