Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då såväl tjensteåligganden som enskilda angelägenheter icke numera medgifva mitt ständiga vistande i hufvudstaden, kan jag icke egna den odelade uppmärksamhet åt riksdagsgöromålen, som jag anser vara nödig för den, [som hatäran vara ordförande i Utsk.; hvarföre jag vördsamt anhåller alt få frånträda det rum i BeviUnlsUtsk., som jag under innevar. riksdag innehaft. Bifölls. Fortsattes den i dag på f. m. började pröfning af ej mindre StatsUtsk:s utlåt. JNT:o 78, i afseende på några med statsregleringen gemenskap ägande allmänna frågor, än ock samma Utsk:s i anledn. af anmärkningar vid nyssnämnde ut-i låt. afgifna och d. 3o sisth Juli e. m, på bordet lagda utlåt. N:o 212. 3 : d j e punkten. Hvad Utsk. i utlåt. N:o 212 tillstyrkt, blef af R. o. Ad. bifallet. 4:de punkten, 1 mom. uti utlåt. Frih. Cederström, Jac.: Att besparingarna inom hufvudtitlarna böra vara K. M. öfverlåtna hafva föregående Ständer alltid erkänt. Det måste ock så vara, på det Iv. a 54 Den 8 Augusti c. m. JVI., i fall Han finnér behöfligt, tnå kunna tillskapa nya tjenstemän, äfvensom öka löner för redan befintliga och dertill använda besparingar såväl af indragande embeten, som på annat sätt uppkomna. Att således vilja frånkänna Konungen rättighet att göra anvisningar lili löneförhöjningar eller tillsättande af nya tjenstemän emellan riksdagarna, är fullkomligt oriktigt; hvadan jag tillstyrker afslag å denna punkt, samt att samma ordalydelse må uti ifrågavar. omständighet begagnas, som hittills varit nyttjad. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Betänk. Ur så fullständigt motiveradt, att de, som läsa det, icke kunna undgå att erkänna riktigheten af de slutsatser, hvartill Utsk. kommit. Första frågan, som visar sig, är den: är det grundlagsvidrigt, att Ständerna besluta i denna del? Frih.
Cederström åberopat; jag har endast föreslagit, alt K. M. och Kronan mätte förbehålla sig rättighet att, när K. M. och Kronan finner för godt att så procedera, vidtaga denna åtgärd; men det utesluter alldeles icke, att man kunde erbjuda mindre förmånliga villkor, i händelse de nu ifrågavar. skulle befinnas vara alltför fördelaktiga för bruksägaren. För öfrigt är del ganska gifvet, att K. M. och Kronan aldrig kan komma i någon slags disposition af dessa kolräntor, så länge factoriet drifves, hvilket på det hela medför förlust för K. M. och Kronan. Det är således af vigt, att eontractet må kunna häfvas, hvilket icke läier kunna ske utan uppoffring å Statens sida. Frih. Cederströms anförande synes således egentligen hafva uppkommit genom ett misstag om hvad som lätteligen varit min mening. Frih. Cederström, Anders: Jag har ej uppträdt, för alt motsätta mig en återremiss, men vill endast fästa K. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att K. M. uttryckligen har fästat det villkor vid sin propos., alt såvida icke alla de med Hr Arfvedson öfverenskomna villkor blifva af R. St. godkända, så förfaller hela propostn. Det blir således nödvändigt, såvida någon öfverenskommelse med Ilr Arfvedson kan komma tili stånd, att densamma måtte blifva befordrad till Utsk:s kännedom, när saken dit återkommer, och det vore väl, om Ilr' Lefren, som närmare synes känna saken, kunde förskaffa en sådan upplysning ifrån Hr Arfvedson. Hr af Dalström: Jag vill blott i korthet nämna, alt jag alldeles icke kan biträda den liqvidationsgrund, som Frih. Sprengtporten föreslagit. Jag känner bestämdt, att det är en stor fördel för factoriägaren att afstå ifrån eontractet, och är öfvertygad, att han är färdig alt när som helst vi - 30 Den i Juni. »a billighet i denna väg, till och med att eftergifva dessa kolräntor. StatsUtskts utlåt. Nto 54o Lief af R. o. Ad. återremitterad t. Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s den 29 sisth
Och ännu på de sista åren, då del böljade på att » dala utför », och den förr så kraftiga stämman begynte att slitas i sina fogningar, var dess innehafvare allt fortfarande i åtnjutande af mångas odelade sympatier. Likvisst var Pelle understundom icke fullt nöjd med sin tillvaro här hemma. Detta var särskildt fallet spelåret 1887 — 88, det sist * under hvilket de kungliga teatrarne fungerade som statsinstitution. Pelle började då allvarsamt dystra till, under förmälan att han nu icke hade det så bra som förr. Skalen härtill känner jag icke. Nog af, Pelle talade på fullt allvar om att skudda Stockholmsstoftet från sina fötter. Han or dade derom så många gånger att jag nog tror att det härvidlag icke bara var alldeles löst prat. Flera alternativ hade han tänkt sig. Antingen ämnade han ge sig af till — Amerika och naturligtvis för ett » smart » honorar, låta engagera sig af en impressario och fara Vestern kring och sjunga Bellman och Wadman samt åtskilligt ur sin vidlyftiga opera-repertoar. Eller ock gåfve han hela historien på båten och flyttade upp till bror sin i Norrland och engagerade sig som bruksbokhållare. » För skrifva och räkna kan jag. Och någon nytta skulle väl Pelle kunna uträtta. » Men af dessa projekter vardt, som bekant, intet. PeUe blef operasångare till döddar. Ett af sina artistiska önskningsmål fick Pelle aldrig for * verkligadt — det att få sjunga Mefistofeles i » Faust ». Onekligen hade det varit af intresse att, n. b. i hans krafts dagar, ha fått se honom i den rollen, hvaraf han med sin förträffliga karakteriseringsförmåga och sin vakna blick for det humoristiska säkert hade åstadkommit någonting ganska ori-ginelt. Annars fick han sitt lystmäte på tacksamma praktuppgifter, hvarom man lätt öfvertygar sig genom en blick påhans rikhaltiga repertoar, som verkligen var så mångskiftande man kunde begära. I alla roller var han icke lika lyckad, det hade för resten varit mer än obilligt begärdt. Pelle var nemligen i hög grad beroende af hvad slags » disposition » han hade för de uppgifter han fick sig förelagda.
Jag har icke yrkat remiss på annan grund än den, att jag anser Hr af Sille'ns förslag utgöra en ny motion; men jag har ingenting emot, om, på sätt Hr v. Troil föreslagit, R. o. Ad. skulle vilja omedelbart bifalla Hr af Sille'ns förslag. Frågan komme då till förstärkt TJtsk., der R. St. blifva oförhindrade att vidtaga det beslut, jag önskar. Hr Hjärne, Harald: Jag instämmer uti Hr afSille'ns förslag, och tror äfven, att ytterligare återremiss af betänk, icke kan äga rum; men sedan 3 Stånd bifallit det förra betänk., och Utsk. nu icke framlagt några motiver, som kunna tjena till ledning för de öfriga Ståndens omdöme, i hvad afseende Hr af Sille'ns förslag är fördelaktigt, så och då ämnet är af vigt, hemställer jag, om icke R. o. Ad. ville inbjuda de öfriga Stånden att med R. o. Ad. förena sig till antagande af förslaget. Möjligen kunde votering i förstärkt Utsk. då undvikas. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla betänk. N:o 36 med den af Hr af Sille'n föreslagna, uti utlåt. N:o 46 omförmälda förändring. Ropades ja. R. o. Ad. beslöt derefter att vänligen inbjuda de öfriga RiksSttn att i detta beslut sig med R. o. Ad. förena. Ånyo föredrogs och lades till handltna BancoUtsk:s d. i dennes på bordet lagda memor. N:o 64 i anledn. af 3:ne RiksSt:s beslut, ang:de åtgärders vidtagande till riksdagens snara afslutande. Företogs till pröfning BancoUtsk:s d. 1 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 65 till svar å de inom H. R. o. Ad. samt Högv. PresteSt. framställda anmärkn:r vid Utsk:s betänk. N:o 26, ang:de fortfarande understöd till ynglingen Silfverstolpe. Hr von Hartmansdorff, Äng.:
N:o 158 hafva förfallit och godkändes voter:spropos. N:o 159, med uteslutande af 2:dra alternativet utur nej-propos:n. 3:0 Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, ostämplade och oborrade, samt hällar öfver 1 j tums tjocklek samt Lod och Lödjor öfver 1 Skits vigt stycket. Utsk:s inbjudning afslogs af R. o. Ad., men dä densamma blifvit antagen af BondeSt. ansågs votens-propos. N:o 160 hafva förfallit och godkändes votens-propos. N:o 161 med uteslutande uti nej-propos. af 2:dra alternativet. 4:o Jern, smidt eller valsad t: ”stany,- etc.” och ”bandetc. ” samt ”I‘latar oförtente under | tum tjocka af till och med 6 Lits vigt stycket”. Den härom föreslagna votens-propos. N:o 162 befanns hafva förfallit lill följd af BondeSks beslut. Den 17 Juli. 477 5:o Kläder Ulsk:s yttrande lades till handlingarne. (5:0 Kort,- spel 15. o. Ad. afslog Utsk:s inbjudning, men som densamma blifvit antagen af BondeSt., befanns volcr:s-propos. N:o 163 hafva förfallit och godkändes voter:s-propos. l\:o 164, med uteslutande af 2:dra alternativet utur nej-propos:n. 7:o Krut Ulsk:s inbjudning antogs, hvadan och då densamma äfven af BondeSt. blifvit antagen, vo(er:s-propos. N:o 165 befanns hafva förfallit och voter:s-propos. N:o 166 godkändes med uteslutande af R. o. Ad:s samt BondeSt:s beslut utur nej-propos. 8:0 Malm Utsk:s inbjudning blef, efter någon diskussion, afslagen, men då densamma blifvit antagen af BondeSt., befanns votenspropos.
Den anteckning af berörde upgift, som af Presten, i nion af sättet huru den skedt, skulle antingen uti den vanliga förteckningen på födde personer, eller uti en serskild för honom endast tillgängelig bok, värkställas, blefvo altså till intet gagnelig och icke ens för det döpta Barnet, om det vid tilltagande ålder vill söka uplysning om dea som varit värkande orsaken till dess tillvarelse, men blefve deremot ej sällan ländande till oreda och de mäst vådeliga följder, genom personers belastande med beskyllningar om förseelser, till hvilka de äro oskyldige, som, fast än i hemlighet för Presten skedde, möjeligen förr eller senares skulle kunna af händelser eller brott mot tysthets-förbindelsen komma tili allmännare kännedom; och hvad isynnerhet besagde upgifter och anteckningar minst skulle kunna uträtta, blefve återhållande af osedligheten hos Mankönet, att använda de medel, som för det samma erbjuda sig till qvinnors förförande, hvarifrån ingen af detta kön lärer kunna afskräckas af fruktan att på nämde sätt varda uptäckt, då upgiften, blottad på bevis, icke kan värka till hans öfvertygande om gerningen. Betragtar man åter följderne af ett antagande tvång för den häfdade qvinnan* att hemligen eller uppenbarligen hos Presten sig namngifva, så lära de samma blifva nästan ena - 86 Lag-Utskottets Betänkanden. handa-, som nyss äro, angående hennes uptäckt af dess lägersman, anförde. På Landsbygden och i de mindre Städer, där Innevånarne innom Församlingarne och kringliggande ort äro mera kände, lärer svårighet upsla för qvinnan att dölja sitt hafvande tillstånd, och att under anonymité framföda samt till dop befordra sitt foster, hvarföre ock de händelser mera sällan torde inträfFa, då Presten, som döper, skall sakna kännedom om modrens namn och hemvist.
Båtsmansrotering underkastad stadsjord måtte förutgå, under tillika fästadt 'Q Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-XJtskottens Betänkande, N:o 20. afseende vid jordens stigande värde, då roteringstungan derifrån lyftas; hvarjemte Herr Grefven, i öfverensstämmelse med dessa åsigter af ämnet, har hemställt, att den uti Kongl. Brefvet den 21 September 180g påbjudna nya reglering af städernes Båtsmanshåll må inställas, och den gamla förblifva tills vidare gällande; och har Hen’ Grefven ansett sig desto mera föranlåten ätt med motionen i ämnet uppträda, sorn han, i egenskap af Ledamot i den Comité, åt hvilken regleringen af Båtsmanshållet i Stockholm, är uppdragen, egt tillfälle att inse de med uppdragets fullgörande förenade svårigheter, hvilka i synnerhet äro i ögonen fallande, då man betragtar, att Stockholms stadsjord blott utgör stadsjord i Ri ket, men att staden, efter den senast antagna regleringen, likväl kommer att bära röteringsbördan för 437 Båtsmän utaf de S'86, hvilka det åligger Ilikets samtlige städer att prestera. Med motionären har Herr Hjertaj Lars, såsom jemväl varande Ledamot af berörde Comité', sig förenat.
När han slutligen var färdigklädd, kastade han bågen öfver axeln, lockade på Käck, sadlade sin häst och red bort öfver fallbryggan inåt skogen: fru Elfridas och tärnornas blickar följde honom, ty ståtlig var han på sin dansande häst, som pryddes af ett purpurtäcke. Men fru Elfrida gick in i salen och tillkännagaf för riddaren, att Erland ridit bort och svårligen vore att hemvänta förr än följande dagen; helt säkert hade han begifvit sig till Ulfåsa, herr Gudmund Ulfsax’ gård, ty hvarför skulle han smyckat sig så, om ej för den vackra jungfru Helena, sin tillämnade brud? Men den, på hvilken Erland minst tänkte, var Helena Ulfsax, ehuru hon väl förtjente att egas i tankarne, ty en ungmö med vänare kinder och klarare blå ögon fanns ej i gamla Wirdaland. De kinder, på hvilka Erland tänkte, voro bruna; de ögon, i hvilka hans själ solade sig, voro mörkbruna, och flickan, för hvilken han beprydt sig, hette ej Helena, utan Singoalla. Fru Elfridas gissning besannades icke, ty kort efter solnedgången sågs Erland åter rida öfver fallbryggan. Han hade ströfvat omkring i skogen och äfven varit i grannskapet af svedjolandet samt mellan träden sett, huru det främmande folket ifrigt arbetade med tältens uppresande, hästarnes fodring och matens kokande öfver eldar, kring hvilka deras barn stojande lekte. Men ända fram hade han icke ridit, ty fastän tanken på Singoalla lockat honom dit, kände han nu likasom fruktan för att se henne, och denna besynnerliga fruktan gjorde slutligen, att han efter mycken tvekan med oförrättadt ärende vände sin gångare mot hemmet. Men Käck, som ej lät binda sig af dylika betänkligheter, hade skyndat in i lägret, kanske lockad af begäret att göra bekantskap med de hans likar, som åtföljde det främmande folket, kanske dock ännu mer lockad af stekoset från eldarne. Och när Erland på borggården hoppade ur sadeln, kom Käck ur skogen och sprang upp på sin herre, liksom han haft en helsning till denne från det obekanta folket.
M. i Nåder föreslagit en serskild pension, den E. K. M , i förhållande lill hennes behof och ställning i samhället, ansett böra bestämmas till 1,200 R:dr om året; och hafva Rikets Ständer bifallit, att, i likhet med hvad bär ofvan blifvit i afseende å Enke-Grefvinnan Härd i underdånighet anmäldt, Enkefru Törnebladh må, för sin återstående lifstid, så länge hon i enkoslånd förblifver, å Allmänna Indragnings-Staten åtnjuta en årlig pension af 1000 R:dr, med beräkning från början af innevarande år. //i) Det af E. K, M., i aflåten Nådig Proposition, äskade belopp, 19,263 R:dr 16 sk., till pensioner åt Högstsalig H ins Majit Konung Carl XIV Johans och Dess Höga Gemåls Hennes Majit nuvarande Euke-Drottningens Hof-Stat, hafva Rikets Ständer, uppå de i den Nådiga Propositionen anförde skäl, å Allmänna Indragnings-Staten uppfört, under det för pensioners åtnjutande å denna Stat i allmänhet stadgade vilkor, att pensionerne minskas eller upphöra, i den mon innehafvare!! undlår af allmänna medel motsvarande eller högre aflöningsförmoner. n) Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att aflidne Öfver-Läkaren vid Stockholms Stads och Läns Curhus, Assessoren c. G. Osbecks efterlemnade enka, Christina Osbeck nu 68 år gammal, sjuklig och i bestyrkt fattigdom, måtte med, alseende å mannens förtjen-, ster och det nit, hvarmed han vårdat nämnde sjukhus, varda tillagd en årlig pension af 333 16 sk., motsvarande hvad Assessoren Osbeck, enligt 1812 års Ständers beslut, i lifstiden åtnjöt; och då betnälde Assessor genom - Expeditions -ZJtskotlets Forslag till und. Shri/velsej
Harti! ma slnkeligen läggas, at, lika med alka öfriga Rikets Jnwänare, llrnco-Betjeningrn af Kri« get hade dryg känning, i det, af deras nödtorftiga uppehälle, Lönen, den mäste redan wid första bör, jan är 1702 upsätta och sedan recrmerg z sä ka!« lade Ständs-Dragoner, samt widare i (lorn, lbmionorna deltaga uti loche och stte PemstngS.-asgifteima. rzgr Til böksan af är?k 1719 famina!,kapades sens Sränder. I förbigående lira »amna», ak Rikets inkomster och utgifter återfördes under L^-isL^ntttirek, i stället, de sednare arén, de stark under Oomriburions - Ränteri,tS och Uohandlings. Oa^u-L, jonens förmalkningar. L)ch ehuru icke sa egenctti» gen hörande ril 8,riksens Historia, ina i korrihet erinras Mynte-Tecknens öde, sedan pa z 4 ars tid bijflvir myntade öfwer 40 Millioner D:r S-frcrmynt, hwaraf efter hand något mer ä- Mtliioner moro inlösta, och nu i rörelsen lönande öfwer vs Millioner, utom 2,054,750 D:r Siisrrccmynt i My mc-Teckens Sedlar. T,! Riksgäldens afbörda», de inrättades sannna ar Ständernas (^onr-mr, som hcka 46 ar agde denna bekymmersamma bLsa.'tnn:g. pgnco-vspurzricm, utnämnd af Lecreia-slnroktet, öswcrsäg Lsocn. ^ämiiuilrskmacn' genom dest algard återkom
M. täcktes d. 23 Febr. 18 38 i nåd. tillägga mig ett årligt anslag af 566 r:dr 32 sk. b:co att tills vidare utgå af extra-utgiftsmedlen, så att jag, med de ioo r:dr b:co jag förut bekommit på institutets stat, nu erhöll hvad jag från början hade föreslagit, eller 666 r:dr 32 sk. b:co, såsom lön för barnmorske-undervisningen. Då jag af det K. M:s nåd. propos. ronde statsverkets tillstånd och behof bifogade utdr. af prot., hållet inför Konungen i ecclesiastik-ärenden, sid. ii, inhemtade, att K. M., vid beviljandet af nyssnämnda anslag på extra utgiftsmedlen, bade beslutat att till Ständerna framställa behofvet af aflöning för barnmorske-läraren , men straxt derpå fann, att det i stället blifvit en framställning om ett anslag af iooo rjdr b:co för mig personligen på i n d ra g n i n gs s t a t e n; så tvekade jag, om jag icke borde genast fästa Utskrs uppmärksamhet på angelägenheten att förse barnmorske-läraren med en särskild lön på stat, icke blott för att förvissa sig om skickliga lärare för framtiden, ulan äfven för att betaga dem all anledn. att betunga sjelfva lärlingarna med särskilda utgifter. Men jag underlät det, dels af fruktan, att det skulle kunnat anses såsom en oförnöjsamhet med K. M:s mig visade välvilja; och dels i det hopp, att min efterträdare skulle framdeles få lättare att på ordin.-stat erhålla hvad hans företrädare förut uppburit på indragningsstaten. Men nu, då jag finner, att det anslag på indragningsstaten, som K. M. hade för mig såsom barnmorske-lärare föreslagit till iooo r:dr b:co, blifvit af StatsUtsk. nedsatt till 6oo r:dr, eller till 66 r:dr 32 sk. b:co mindre, än jag för samma befattning hittills åtnjutit; så har jag trott mig icke kunna stillatigande låta dervid bero.
BondeStåndet, genom Utdrag af dess Protocoll den 24 sistlidne November, till Utskottet åtföljt serskildte anföranden i ämnet: af RiksdagsFullmägtigen Anders Danielsson frän Elfsborgs Län_, som, enär af den uppgifne årliga bristen, af icke mindre än 73,000 R:dr, visade sig ettförökadt anslag af 3 å 400,000 R:dr under den tid, som intill nästa Riksdag framflöte, hvaruti en nedsättning, i händelse behofvet ej helt och hållet kunde undvikas, bor - 202 Stats -Utskottets de påtänkas, till öfvervägande af Utskottet öfverlemjint, huruvida sådant ej kunde ske åtminstone tilt den del af bristen, som härrörde ifrån de i Motionärens tanka nog dryga förvaltnings-kostnader, i hvilket afseende han föreslagit: indragning af den för Ärenderne förordnade Committé' och i följd deraf besparing af de för dess Betjening upptagne ii4o R:dr: umbärande af Saltpeter-Sjuderi-Styresmän och Under-Styresmän, hvaraf skulle uppkomma en besparing af tillsammans 8533 R:dr 16 sk., äfvensom upphörandet af provisionen lill desse sednare för tillverkningen, utgörande 48oo R:dr, samt de, utom Transportkostnaderne, beräknade Uppbördskostnader, till ett belopp af 5ooo R:dr, derigenom behofvet med ungefärligen 18,000 R:dr årligen skulle minskas; och hvaremot RiksdagsFullmägtigen trott, att förvaltningen af Saltpeter-fonden kunde utan svårighet öfverlemnas till K. KrigsCollegium, till hvars bestyr krutförsäljningen och hvad dermed ägde gemenskap naturligen hörde, och hvilket
«Jag ingen bättre doktor vet, Hvars konst gjort större under! Min säkra hand, min skicklighet, Bevisa guffars kunder. Den sjukdom doktorn ren tror slut; Han får på nytt kurera! Men jag, då jag en tand ryckt ut Hon värker aldrig mera!» Men hvarthän har jag nu förvillat mig? således «revenons à nos moutons!» Upptagen af spelet hade lagmanskan dock ett modersöga på sonen, för att se hvad intryck Leonna gjorde på honom. Det var likväl ett svårt problem att lösa, ty han, som de flesta nyssblefna officerare i allmänhet, och unga Bärendorf i synnerhet, var alltför intagen och kär i sin egen värda person, sin nya uniform, sin porte-épée — nu skulle man tillägga: sina mustascher, men infanterister nyttjade då ännu ej denna hjelteprydnad. Hos Jean, hade dessa varit röda, att dömma af färgen på hans hår, som hade denna skiftning. Växten var under medelmåttan och ryska uniformen gaf honom en embonpoint, som han eljest icke haft. I sina manér, en sprätt, lik nutidens lejon, var han äfven icke efter dem i «ta mig tusan,» hvilket han likväl i nådig mammas närvaro, och då han ville göra riktig effekt, utbytte till «au diable» och «sur mon honneur!» Artig och uppmärksam var han äfven mot alla — dem han ansåg gälla något i stora verlden, och förstod att presentera sitt eget lilla ¯jag¯. När man kände hans föräldrar, insåg man att han varit en lydig son. Att han hade spelskulder och kurtiserade en liten aktris i sin garnisonsstad, derom visste ingen här, om icke unga Möllerstedt, men han var för godhjertad och fredälskande att löpa med limstången. Hvad den sistnämndes militäriska utseende beträffar, tog han högra handen af sin kamrat. Han hade fått en enkel, anspråkslös uppfostran i fädernehemmet, var ingen drifhusväxt, utan rotad i Finlands jord.
Att, då genom redan utfärdade författningar är fore«kuiVet, det uti Soldaters Pass eller permissions-sedlar bör utsättas karlros fi a d och uppförande uti Garnizons-01- ten, samt att han bör förse sig med bevis af P ester-kapet, huru hon uppfört sig i den församling, der han under permissions-tiden vistats, det jemväl bör åligga den, som Persxsissions-sedeln utfärdar, att deruti förelägga karlen viss bestämd lid och väg för bort-och återgåendet, vid äfventyr att, i händelse af öfverträdelse deremot, genast gripas och till Regementet återföras. Skulle Riksens Höglofl. Ständer finna för godt att gilla och antaga hvad Utskottet sålunda föreslagit, och underdånig skrifvelse till Kongl. Maj :t i följd deraf komma att afgå ; så torde dervid tillika fogas den underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t i hela vidden af detta ämne täcktes i Nåder vidtaga sådana åtgärder, hvilka, med bibehålla*!- B esil. ech Elion. Utsk. B et änkan c!en. 48 7 de -af de värfvade Regementernas Permitterings-rättighet, lära i möjligaste matto undanrödja de olägenheter för Landets Invånare, hvaröfver man klagat. Vid; ömmande åter Handtverks-Gesäller; så, emedan detta ämne har ett oskiljaktigt sammanhang med den hos Lagoch Ekonomiutskotten redan handlagde och till Riksens Höglofl. Ständers afgörande öfverlemnade fråga, angående en Allmän Näringsfrihet; ty anser Utskottet det skola blifva utan ändamål, att afgifva något serskildt utlåtande, rörande den af HandlverksGesäller hittills begagnade frihet, att hvad tid som heldst på året få flytta från den ena Mästaren och Staden till den andra. Dock varder detta allt vördsaniligen öfverlemnadt till Riksens Höglofl. Ständers närmare ompröfning. Stockholm den 5 Aprill 1818. N:r 84- Riksens Höglofl.