Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då RiddarhusDirectionen, sora till följd af Riddderskapets och Adelns Beslut nu mera äfven öfvertagit styrelsen af Adeliga Jungfrustiftens angelägenheter, förehaft denna RiddarhusKamerernrer. s ansökning, har RiddarhusDirectionen, med kännedom om de särdeles vidlyftiga och ansvarsfulla göromål, som RiddarhusKamereraren nu åligga, så mycket häldre ansett sig böra fåsta uppmärksamhet derpå, som behofvet, att för göromålens ståndigt tilltagande mängd, förse Kamereraren rned biträde af en Contorsskrifvare, redan vid föregående Riksdagar varit nogsamt insedt, fastän Ridderskapet och Adeln funnit sig, i saknad af tillråckelige medel till en sådan persons aflönande, icke kunna tillåta dess antagande; och ehuru tillgångarne synas icke nu mera ån då, medgifva en sådan kostsammare utväg för den erfoderliga lindringen i Rid. darhusKamererarens besvär, samt RiddarhusDirectionen derföre icke eller ansett sig -böra gifva anledning till en ny fråga derom , har RiddarhusDirectionen likväl trott, att detta billiga ändamål kunde på annat sätt vinnas; men Directionen har dervid för sin del icke kunnat finna, att det i sådant afseende föreslagne endtledigande för RiddarhusKamereraren från befattningen med Adeliga JungfruStiftets angelägenheter vore det lämpligaste, enär man med skålig säkerhet torde kunna förutse, att någon arman skicklig person , som ej förut åger dylik befattning vid Riddarhuset och der borde vara närvarande, icke skulle vilja åtaga sig en sådan särskild Kamererare tjenst med densam - Den 20 Augut ti e, m. 30 7 fria åtföljande trägna och ansvarige göromål, mot den hittills bestådda lönen af endast i55 R:dr 16 sk. och jemväl svårligen mot den ifrågastållde tillökning af 5o procent. Dessutom skulle Riddarhus och StiftsKamererare tjensternfes afskiljande måhända komma att medföra flere betydliga olägenheter, oberåknadt den för RiddarhusDirectionen, att controllera tvenne Räkenskapsförare i stället för en.
Samma ansökning förekom å nyo i Rådkammaren 1786, men saken ansågs förlorad, på grund af de försummade fatalierna, Då pluraliteten i Rådet likväl hemställde, huruvida resning kunde beviljas, och arfvingarne ytterligare gjorde måle? anhängig!, förklarade Kongl. Maj:t den 46 April 380 3, att fatalie-frågan redan var i Rättegångsväg afslagen. Arfvingarne anhöllo derefter hos Konungen om resnings beviljande; men sarntelige Ledamö-, terne i Högsta Domstolen afstyrkte densamma j och Kongl, Maj.t biföll i StatsRådet den a» Julii 1809. HögstaDnnistoJens mening. Gyllenstjernska famillens fordran är således i ordentlig, och laglig väg afslagen, både under fordna och närvarande Regeringar. Jag kan då ingalunda inse, huru SatsUtskottet skolat kunna hafva giltiga grunder till annat tillstyrkande, än det Utlåtande Den 16 September é. fri. Rikets högsta myndigheter, som förut pröfvat denna fråga, redan afgifvit» Hvad den äskade undersökningen om denna fordran i öfrigt angår, så har Grefve af Ugglas redan förklarat^ och jag förenar mig med honom deruti, alt Riksens Ständer icke böra genom underdånig anhållan om en sådan undersökning tysst medgifva, att Riket i någon måtto är skyldigt, att Uppfylla Gyllefrstjernska arfvingarnes anspråk. Aga de verkeligen någon laglig fordran, så må de i laglig väg bevisa det. Kunna de det, så blir den ock i laglig väg dem tilldömd. Gitta de det icke, så bör ej Statsverket onödigtvis belastas mpd utgifter. jag tillstyrker på dessa skäl bifall till Stats-: Utskottets Betänkande. Grefve Cronhjelmt Med de trenne siste Talar» ne delar jag ingalunda den öfvertygelsen, att en Underdånig anhållan om anställande af en närmare undersökning rörande Gyllenstjernska famillens fordran skulle innebära ett medgifvande, att Riksens
Har befälhafvare del i det fartyg, från hvars förande han blifvit emot sin vilja entledigad, och vill han sin skeppslott sälja, vare medredarne skyldige att densamma lösa, der annorlunda ej öfverenskommas kan, efter uppskattning af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag sorn i § 321 sägs. § 11 Vid delegarnes sammankomst skall hållas protokoll, deri besluten införas. Protokollet skall af närvarande delegare underskrifvas och förvaras af den, delegar - 4 ne dertill utse. Hvarje delegare stånde fritt att af protokollet taga utdrag eller afskrift. § 12. Med de undantag, §§ 43, 49, 74, 126, 145, 172 och 181 stadga, ansvara redarne personligen, hvardera i förhållande lill sin andel i fartyget, för de föroindelser, hvilka rederiet, eller annan, efter dess särskilda uppdrag och på dess vägDar, ingår. § 13- Har ett fartyg flere egare, kunna dessa besluta att en hufvudredare skall utses att förvalta rederiets angelägenheter. Detta uppdrag kan jemväl gifvas åt en styrelse, bestående af två eller flere medlemmar. Hufvudredare kan, när som helst, genom flertalets beslut, från sin befattning skiljas. Utan samtycke af alla delegarne kan icke till hufvudredare utses någon, som i fartyget icke eger del. § 14. I förhållande till tredje man är hufvudredare, i kraft af sitt uppdrag, berättigad att afsluta alla afhandlingar och ingå alla förbindel er, hvilka rederiets förvaltning vanligen medförer. Denna hans rättighet omfattar isynnerhet hvad som hörer till fartygets byggande, utrustning, underhåll och bortfraktande, försäkring af frakt, utrustningskost nader och haveripenningar, samt uppbörd af medel, hvilka för rederiets räkning inflyta. Hufvudredaren företräder rederiet inför rätta. Han tilloch afsätler befälhafvaren, hvilken i sin tjenst är förbunden att följa den föreskrift, hufvudredaren lemnar.
Hvad hindrar, att, genom enskild öfverenskommelse, som ej bör eller behöfver i Riddarh.-Ordnm inflyta, redan under denna riksdag, efter något slutadt plenum, då, i mera god tid än vanligt, föredragningslistan hunnit blifva genomgången, och målen afgjorda, R. o. Adis ledamöter qvarstadnade på detta rum, och, om ej precis under presidium af Hr Gr. och Landtm., ty det vore väl kanske för mycket hegardt, men dock under praesidium af förste då närvarande Grefven, val förrättades, med sedlar, enkla, slutna, ornärkta, hoprullade, allt i fullkomlig öfverensstämmelse med andra val, — uppå ett antal af 100 eller 102 personer, hvilka åtnjötc vårt fulla förtroende och hvilka utgjorde de riddersman, hvilka vi företrädesvis önskade måtte infinna sig för att öfver våra gemensamma angelägenheter framgent besluta? Det blefve då en hedersbevisning för dem, åtföljd af hedersförpligtelsen att, om möjligt, ej .undandraga sig detta förtroendeuppdrag; dock utan förhinder för alla andra här berättigade att jemväl biträda med sina rådslag och röstsedlar. På sådant sätt kunde det af Gr. Liljencrants m. fl. önskade mål kanhända vinnas, men utan att uppoffra R. o. Adis hela organisation, eller låta den undergå total omstöpning. Sannt är, att några små obeqvämligheter vid sjelfva valet af så många namn ej kunde undvikas; valsedlarne finge skrifvas på hela folioark, och valurnan finge vara af minst en manshöjd, en rigtig jätteurna, men det gör ingenting, om blott något godt kunde vinnas dermed; och inköpet af ny urna skulle gerna för mig få bekostas af Riddarh.-kassan, helst som den, oaktadt sin Storlek, väl ej behölde blifva myckel dyrbar, ty den kunde ju göras af korgvideflätning och lemna en liten arbetsförtjenst åt behöfvande.
Nygatan hvar och en i sin stad satt och gjorde reflexioner öfver, huru länge de sista, smutsiga snöflockarne deruppe på de motstående husens takpannor skulle kunna hålla stånd mot solstrålarne – stort mer af naturförändringarne kunde de nu från sina rum icke se. Men med vårens ankomst gick det långsamt, mycket långsamt, och det var många gånger så visst som en, att sangviniskt folk, hvilka en solskensdag tillropat hvarandra »nu, bror, nu ska du få se, att vi ha våren i faggorna», dagen derpå vaknade vid, att ett helt hvitt snöglopp hånande slog emot fönsterrutorna, under det den stackars termometern frös, så hans hvita ryggmärg kröp i hop. Ändtligen smälte dock det sista snöfallets sparsamt qvarliggande flingor. Takrännornas istappar flöto i ljusa, soltindrande droppar ner på trottoirerna, stora is-flak tumlade om i vågorna, hvilka glänste i en ännu något kall indigofärg, men himlen blef så blå och klar, att de gamla godtrogna trädena i Kungsträdgården rätade på sina vissna, förfrusna grenar, medan sparfvarne i sitt sorglösa lättsinne redan ansågo sig hafva orsak att i tokroliga, små stumpar jubla öfver kommande solgass. Men innan det bröt fram, det värmande solskenet, måste man först dras med vårslasket och vårregnet. Usch hvad det blef vått öfveralt på gator och torg, dyvått – ja utåt malmarne försvunno hela farlederna i moraslika träsk med tums höga lager lortig gyttja, så att det fordrades verkligt moraliskt mod att begifva sig ditut, och de arma syndarne, hvilka bodde derute, derute, dit stenläggningens välsignelse ännu icke nått, förspilde sin bästa arbetstid med att göra förtvinade ansatser och hopp i den smutsdränkta, våta jordmyllen. Och så det öste ner sedan – åh förskräckligt – en tolf timmar på dagen ungefär.
&amp; !an finner diirfor allt, hvad hon skilclrar, slii of antligt naturligt. D L man t. es. i deuna berattelse hor, att den hederlige bonden Vincenz fr8n LesngBrden inte ha]: nhgon iner son iin siu. Vinci, tyclrer man clet 81. sA nstiuligt a t t ban vjll form&amp; cleune att hBlln fast vid bo11ilest8udet och blifva I: uidtbrnka~~o, d i liuu ~ I I vftw faderns dod i alla fall s k d l a r f n gfirden. Och lika natarligt finnrr mall det, ntt sonen, som ar ett mnsikaliskt geui, rill s i j h iifvertula fadern att IAta honom f A ntbilda sina anlag. IConfIikten mellan far och son loses emellertid p B clef siitf, att. fadern gifver med sig sedan han en siindag ulecl stor fib-tjmi~i~~g hort Eonen spela orgel i Freiburgs domkyrka. Och inau liiiuner sig riktigt nojd, nar biida part-erna blifrit tillfrec-lsstiillda, ty nlan hula lart sig kiinna och htilla nf b5de far och sou ocli iifveu clcn fron~ntn, foratBridige mor sjalf, soiu PH ofta sokt att ruedla incllnn sin Vincenz ' och sin Vinci. Roken Br en mycket god nojesliisiiing fiir 12-13 ilrigii lww. Erika. Berattelse Xordewndler. Pris 2 kr. Cltarlotte Xiiese. FrBn tysk: ln cf ELlm Inb. Erika ar iclre n&amp;gon BhrerlQset slrrifven lmk, iuen vi tso, utt ungdoin slrall finnn den rolig ocli under1i;: lllailde.
Efter hvad jag förut under Riksdagen yttrat om så väl Disconter i allmänhet som Gö tha Canal Discont enskilt, men i synnerhet efter min protest af den 16 Junii, anser jag öfverflödigt uppehålla Högloflige Ridderskapet och Adeln med vsdlyftige anmärkningar öfver det nu under öfverläggning varande Högloflige Statsoch BancoUtskottens förslag till reglemente. Jag tTor mig blott böra, enligt min öfvertygelse, nämna, att jag anser förslaget i det hela så litet passande för ändamåiet, så i Den 2 Julii. 9 strid med Discont-rörelsens, landets och näringarnes sanna förhållanden och behof, med enskiltes och allmänna corporationers lagliga rättigheter, att, i fall det antages, jag deraf förutser de vådligaste följder: missnöjen hos allmänheten, oredor i redogörelsen, och högst betydliga förluster för enskifte, men isynnerhet det allmänna, vid den förestående Disconternas utredning. Jag får alltså anhålla, att denna min allmänna mening må, sorn min reservation i Protocollet, få inflyta 3 öfvertygad att flere särskilta omständigheter under öfverläggningen, ej förblifva oanmirkte, då jag vid dem får yttra min tanka. Grefve Spens, Jacob Melcher , anförde skriftligen: Uti Betänkandet, som åtföljer det nu upp. lästa projectet till instruetion för Fullmägtige i RiksgäldsConioiret , förmäla Utskotten sig hafva uppgjort berörde project under förmodan, att Kongl. Maj:t skulle i nåder förklara Riksens Ständers beslut rörande Disconternas utredning för orubbligt och gällande till ali* män efterrättelse, och uti ingressen till sjelfva instruetion åberopas äfvenledes Kongl. Maj:ts nådiga sanction till de vilkor och Jörbehåll, under hvilka Discont-utredningen skulle af Staten öfvertagas. Ehuru af ordställningen uti denna ingress lätteligen skulle kunna slutas att denna sanction af Utskotten ansågs gifven genom den del af Kongl. Maj^ts nådiga proposition af den 10 December 1 fl 1 7, som angar Dis - IO Den z
Ehuru således man skulle kunna på en gang företaga dessa båda frågor till pröfning, anser jag likväl mera lämpligt att Utskotten först yttra sig öfver den stora frågan, angående grunderne för Pennjngayäsendet i allmänhet, innan derstädes yfverlägges nm sättet huru den genom Disconternas obestånd uppkomna förlägenhet må kunna afhjelpas. Grefve Mörner, Adolph Göran.- Jag vill visserligen icke bestrida Grefve Schwerin, att Kongl. Majlis ifrågavarande Nådiga Proposition må blott såsom en Communication med Riksens Ständer benämnas; men dä frågan om BancoSedlarnes blifvande värde i allmänhet är af största vigt och betydenhet, samt före pröfningen deraf erfordras de noggrannaste beräkningar och undersökningar, hvilka ej kunna så hastigt afslutas; så hade jag trott att frågan om hjelpertnedlen för den genom Disconterne inträffade förlägenhet, såsom mindre omfattande pch grannlaga, borde, enär samma fråga tillika för närvarande fästar allmänna uppmärksamhet ten och pröfningen deraf synes vara ögonblickets behof serdeles påkallad, framförden förstnämnde, angående Financerna j allmänhet, af Rdtsens Ständer afgöras, ehuru jag för öfrigt allt för gerna medgitver, att det förra ämnet är af större vigt och betydenhet, Den 18 December. Härefter upplästes tvänne från Borgare - och Bonde-Stånden ankomne Protocolls-Utdrag af den 15 dennes, af innehåll, att bemäite Stånd remitterat ifrågavarande Propositioner till Statsoch Banco-Utskotten, Herr Grefven och LandtMarsialken hemstäfde å nyo, att ifrågavarande Proposition måtte till Statsoch Banco-Utskotten remitteras, hvilket bifölls. Herr Cederskjöld , Pehr Gustafa upplasta följande:
Afslogs. JH 61, i anledning al Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Lag-Utskottets Betänkande M 57, och Memorial M 59, öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning angående panträtt i lös egendom. Den föreslagna voteringspropositionen godkändee. S. D. Föredrogs ånyo ett från Vällofliga Borgare-Ståndet meddeladt Protokollsutdrag, M 267, för den 8 dennes, innehållande bemälda Riks-Stånds beslut vid pröfning af Stats-Utskottets Memorial M 125. med förslag till de stadganden i Riksgälds-kontorets reglemente, som angå detta verks skulder och fordringar, äfvensom inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig uti hvad BorgareStåndet beslutat rörande ett tillägg vid slutet af reglementsförslagets § 24; och blef denna inbjudning af Preste-Ståndet antagen. Frän Vallojl. Borgare-Ståndet. S. D Föredrogs ånyo och godkändes Sammansatta Bankosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande M 2, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder för beredande af lättnad i mynt-cirkulationen emellan Sverige och Norge. S. D Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets Betänkande M 60, i anledning af väckta motioner om förändring i stadgandena angående giftomannarätt. Oten, 14 . ani. Frän Högloft, RiddersJmpet, och Adeln. S. D. Föredrogs o.ch bifölls Stats-Utskottets Memorial M 135, med förslag till, stadganden i det nya reglementet för Riksgälds-kontoret, angående under nu - 384 Prol.-Vtdrag den 14 Juni 1866. varande riksdag anvisade statsutgifter, äfvensom angående de för jernvägsbyggnader och jernvägsmateriel beviljade anslag. S. I). Föredrogos och biföllos Expeditions-Utskottets Memorial:
Riksdagsordningen grundade rättighet, att, i anledning af den Nådiga Skrifvelsen, väcka motioner i ämnet, på det saken må under innevarande Riksdag kunna beredas och afgöras samt offentligheten begynnas med den nästkommande, Sorn jag, då frågan om offentligheten förevar i egenskap af enjkild Stånds-fråga, förklarade mig för densamma; så begagnar jag mig med särdeles tillfredsställelse detta tillfälle, att nu väcka fråga om offentlighetens^ införande, vid öfverlåggningarne inom alla fyra RiksStänden\ samt anhåller vördsamt, att denna min motion må remitteras till ett Särskilt Utskott, som torde anmodas att, i* förening med Lagutskottet utarbeta detta ämne. Grefve Spens, Carl Guftaf: Också jag delar den öfvertygelse, som af flere värde Talare redan blifvit yttrad , att nemligen den Nådiga Skrifvelsen , så snart den ej år af beskaffenhet, att kunna anses för en fullständig Proposition, ej låmpeligen kan till något Utskott remitteras. Jag skulle anse mig kunna instämma med Herr Lefrén, i hans motion, om offentlighet vid alla fyra Riks-Ståndens öfverläggningar, såsom ett ämne, hvilket icke har omedelbart sammanhang med den fråga, som här förut, rid 59$ 0$ n 23 Maji e. rm denna Riksdag, blifvit afgjord; och finner, på sätt Herr Rosenblad anfört, icke något hinder, att bifalla den sednare^ fast den förra blifvit afslagen; men det är just i sjelfva saken, jag är af stridig opinion med Herr Lefrén. Jag anser nemligen publiciteten vara en fråga af den art, att hvarje Stånd bör bibehålla sin rätt att deröfver särskilt yttra sig.
Utskottet ett vigtigt skäl för antagande af ifrågavarande sätt för uppbördens och dess delars upptagande å stals-regleringens konto ligga deruti, att endast såmedelst grundfondens beräknande kan vinna den fasthet och, under vanliga förhållanden, den årliga likhet, som, enligt den af 1847 års revisorer meddelade tabell, är möjlig. Vidkommande frågan, huruvida beloppen af de under åren före 1841 å riks-slatens åtskilliga hufvudtitlar uppkomna brister böra såsom en grundfondens fordran beräknas eller icke, finner Utskottet, att, då nämnde utbetalningar utöfver hufvudtitlarnes egna tillgångar skett af medel, tillhörande grundfonden, hvars ändamål icke är att dylika utbetalningar utan ersättning bestrida, samma utbetalningar af sådan anledning måste såsom grundfondens fordringar anses, intilldess de ersättas eller beslut om deras afskrifning blifvit af Rikets Ständer fattadt; förenande sig Utskottet alltså i hvad, med afseende på nämnde brister, såväl revisorerne som Riksboksluts-kontoret yttrat. Utskottet får härvid likväl upplysa, alt, enligt riks-hufvudbokens gällande plan, alla med hufvudtitlarna gemenskap egande utbetalningar, utan afseende derpå, huruvida hufvudtitlarnes tillgångar förslå att dem betacka eller icke, ändock genast definitivt i kapitalräkningen afföras och alt således de utöfver riksslats-tillgångarna bestridda utgifterna eller bristerna icke kunna i riks-hufvudboken, efter dess nuvarande inrättning, såsom balans framstå. Detta förhållande, som varit och än vidare är möjligt, så länge de under stats-medlen inbegripne serskilda fonderna kunna sammanblandas, kommer attupphöra, när hvarje fond får sitt serskilda konto, der fondens fordran af en annan fond på denna sednares konto naturligtvis motsvaras af en lika stor skuld. Emedlertid förorsakar detta, att någon afskrifning i egentlig mening ej kan ega rum, såsom på visst sätt redan verkställd, och att en balansering af Samma brister endast kan ske genom anmärkning inom kolumn af deras belopp, hvilket uti riks-hufvud» Dih. till R. St. Fröt. <847 och <S4S. 4- Sami. i Afd.
St:rs förordnande i ämnet; hvadan, och då det icke skulle vara enligt med stadgade förvaltningsgrunder, att ett Undantag för Biskop Eberstein personligen kunde äga runi uti det vanliga sättet för Ränte-tagare, att directe af Räntegifvarne uppbära räntor, bifall till Utskottets förslag i denna del afstyrktes , intill dess ett allmänt stadgande i detta fall blefve faststäldt; hälst uti Utskottets Memorial, ang:de beräkningen af StatsVerkets inkomster icke något ord förekomme, hvaraf slutas kunde, att ifrågavarande löningsSpanmål verkeligen blifvit deri inberäknad. Och har Vice Talmannen Jon Jonsson äskat underrättelse, Betan k anden, N:o 240. 171 huruvida Biskopen på Gottland, genom den af Utskottet. föreslagne åtgärd till lönens uppbärande i Contant, möjeligen skulle kunna komma alt erhålla något högre belopp än örn lönen, såsom indeld, utginge af dertill anvisade Heinmansränlor, på sätt Förut vanligt varit. Utskottet, som i det återremitterade Utlåtandet ledan uppgifvit, att K. M:t, af orsaker, sorn jemväl deruti blifvit omförmäldta, i Nåder beslutat, alt liqviden af ifrågavarande Biskop Eberstein på lön anslagne liemmansräutor, skall i den ordning föreskrifvet blifvit verkställas, har icke kunnat tinna samma ordning vara emot stadgade förvaltningsgrunder stridande, då den står i enlighet med hvad för Gymnasiioch Schol*r Statens l i 1 lök ta löner är vordet i Nåder bestämdt. Att i Inkomst-Betänkandet specifikt upplaga alla de serskildta till StatsVerkets behållna Ordinarie Ränta ingående, indragne oell besparde löningsrn. fl. Räntor, bar Utskottet ansett Öfverflödigt och utan allt ändamål, då endast sammantagne beloppet deraf bordt sökas för beräkningen af Inkomst och Utgift. Ifrågavarande indeldta räntor hafva emedlertid blifvit så väl af Utskottet sorn af K.
Jag föreställer mig tvertom, att äfven denna omständighet, för ej mindre statsverkets, än fattigvårdens oell enskiltes räkning, förtjenar ganska mycket afseende. Vid betraktande af allt detta, kan jag icke annat än af hjertat instämma uti hvad som i StatsUtsk. blifvit yttradt och jag har anledn. tro i icke ringa mån medverkat till Utslcs nu såvidt af Betänk, synes, enhälligt framställda förslag. »Homöopatien» sades det »är en af den kemiskt och medicinskt vetenskapliga forskningens sednast vunna vackraste resultater och segrar, hvilka ock sedan många tusen sinom tusen sjukplågade och verkbrutna menniskor i alla verldens delar haft att tacka för räddning till hälsa och lif undan lidanden, smärtor och död. Ibland hedningarne är den missionärernas lyckligaste Vademecum. Må derföre begge dessa vetenskapens och erfarenhetens stora välgerningar, i alleopatisk och homöopatisk kurmethod och medicin, ostörda, hvar för sig, af respektive stater och regeringar understödda och upmuntrade, få gå i bredd sin naturliga gång framåt, till allt högre och högre utveckling, för alla medborgares lekamliga nytta och lycka! De vilja ju äfven Den 23 November e. m. 680 afven begge två, de böra och skola helt visst, hvar för sig och i sin mån. årligt gil leia kostnaden åter, genom troget och träget bidragande till ett och samma ädla och höga mål: sjuklidandets besegrande och dödshuggets undanpareraude ifrån sjukoffret, så långt det i mensklig förmåga står att strida mot döden. De åsyfta begge samhällenas sanna väl i befordrandet af individernas fysiskt sanitära välbefinnande, för det mest ostörda och verksamma arbete. Må ock den inbördes ädla täflan methoderna emellan, för ett så uphöjdt ändamål, gerna och offentligen fortgå. Det skall lända till närvide och kommande generationers bästa möjliga båtnad.»
Enär, oaktadt berörde förändring, ifrågavarande inkomst uppgått, år 184* till 324,712 R:dr, och år r842 till 327,548, R:dr samt följaktligen visat sig i stigande, har densamma blifvit af Kongl Maj:t föreslagen att beräknas till 327,000 R:dr, i öfverensstämmelse hvarmed Utskottet hemställer, att beloppet må utföras med 327,000 12:0 Gerningsören af Handtverkare. I anledning af en till Utskottet remitterad motion, angående upphörandet af denna inkomst-titel och ersättnings beredande, medelst ökad bevillning, afgifver Utskottet serskildt under Lit. E härjemte bifogadt utlåtande, enligt hvilket de föreslagna åtgärderne nu icke kunnat tillstyrkas. Medium af de åren 1838 —1842 influlne Gernings - Slals-Ulskottcts Utlåtande, JV.-o 33. ören har föga öfverstigit det vid sednaste Statsreglering påräknade belopp, hvilket alltså här utföres med i3:o Bötes-medel, hvilka vid 1841 års Stats-reglering upptogos till 4°>000 R:dr, äro uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition föreslagne att bibehållas vid samma beräkning; och ehuru dessa medel år 1842 utgjort endast 38,i5o R:dr, likväl och då, efter fem års medium, bötesmedlen uppgått till 43,968 R:dr, tillstyrker Utskottet, att, på sätt Kongl. Maj:t antagit, här utföras i4'.o CavatleriRegementenas Häst-vacance-spanmål upptogs vid sednaste Statsreglering till 24,260 tunnor, efter ett värde af 6 R:dr tunnan, eller i45,5oo R;dr.