Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medger dock att agiotage eller penningehandel , aldrig fullkomligt kan upphöra förrän Silfver , eller sedlar som dermed tillfullo inlösas, blefvo enda rörelsecapital; men första medlet att, i en framtid, kunna vinna så lyckliga financer, anser jag vara: bevarandet och beständiga förökelsen af Bankens Silfverfond, och det andra: att emedlertid begagna ett bland allmänheten allt förtroende ägande, myntrepresentativ, till frambringandet, förädlingen och förväxlingen af fosterlandets naturalster, hvilka, i nion af pen3 35® Den 15 Februarii. ningetillgång, till förlag och drift, skulle utvidga och höja vårt jordbruk och framkalla en del hittills obegagnade näringsgrenar, ända till oväntade exportartiklar. §• 6. Contoirefs betydliga vinst, af alla sina ut* läningar, skulle, efter hvarje års sluträkning, atlemnas till StatsVerkets behof, och således äfven kunna minska bevillningen, proportionaliter till Länens bidrag af öfver6kottet. $• 7. Bankens och Contoirets fullmägtige, Commissarier och hela personal, bordförenas och aflönas af Statsmedlen: Arbetet fördelas på Divisioner; af hvilka en ägde vården och räkningen öfver Sil'ret: Hvar och en af de ofri ga bibehålla nära sin förra befattning. En del af göromålen blefve förminskad, då inga contraoch Discooträkningar emellan Banken och Contoiret behöfdes och då penn in geställningen, efter skedd inväxling , blefve förenklad. En del af Contoirets göromål blefve förökad, under inväxlings-tiden ; men sedan äfven förminskad , och detaillerne äro lätt fattade af det föregående. §• 8.
Styrelsen icke kunde tillstyrka högre lånebidnag för arbetet än 300,000 R:dr, under förutsättning derjemte att planen, innan den gillades, noggrannare utarbetades; c) Bemälde Styrelses underdåniga memorial af den 17 sistlidne September, med öfverlemnande af Magistratens i Åmål underdåniga ansökning om nådig proposition till Rikets Ständer rörande understöd af allmänna medel för hamnanläggning vid nämnde stad, samt att, enär det förut ingifna kostnads-förslaget till dylik anläggning upptoge endast 22,019 R:dr 28 sk. B:ko, men med säkerhet kunde antagas att, i följd af de betydligt stegrade arbetsprisen, samma anläggning numera ej kunde utföras under 40,000 R:dr nämnde mynt, två tredjedelar af sistberörda summa måtte blifva för ändamålet anslagna; anmälande Styrelsen sig ej kunna förorda högre understöds-belopp för detta arbetsföretag, än det i general-förslaget redan antecknade, eller 20,000 R:dr B:ko; samt d) En af Bruksidkarne grefve J. A. Mörner. Kapiten V. Edman och C. von Stockenström, i egenskap af dertill utsedde koinmitterade, ingifven underdånig skrift, med förmälan att, i anseende till svårigheterna för transporter och de dryga årligen ökade kostnaderna dervid inom en stor del af Westmanland, Dalarne och Gestrikland, ett förslag att ändamålsenligt och med möjligaste minsta kostnad afhjelpa dessa olägenheter derföre blifvit af nämnde orters inbyggare med lifligt intresse omlättadt; att genom anläggningen af Norbergs jernväg ett stort steg visserligen vore taget till varuforslingens lättande mellan Mälaren och de delar af Westmanland och Dalarne, som ligga omkring Norberg och Hedemora; — att likväl först genom fortsättning af nämnde jernväg till
Under tiden återvann Klemens sin fattning, och när Eusebias tal föll på det sistnämnda ämnet, som var hans eget älsklingstema och det ständiga föremålet för hans tankar, fick han mod och lust att deltaga i samtalet och instämde hjärtligt såväl i den fromma Eusebias bittra klagan över det närvarande som i hennes otvetydigt uttalade hopp om ett snart skifte i världens tillstånd. Han kunde nu detta, utan att bländas av det lilla guldskimrande gemakets prakt eller förvirras av Eusebias strålande ögon, som sköto blixtar ömsom av harm eller glädje och ledsagades av ett växlande tonfall i hennes välklingande röst alltefter samtalets gång och naturen av det ämne, som vart dess föremål. Först sedan detta samspråk varat tämligen länge, tycktes Eusebia minnas, att Klemens kommit i något särskilt ärende, och hon frågade nu i glättig ton, vad som föranlett det sena besöket av en så ung, men vördnadsvärd man. Klemens omtalade nu sitt möte med den unga slavinnan och hennes fruktan att återvända hem med anledning av den sönderslagna asken, och han bad Eusebia förlåta henne det fel, vartill hon av oaktsamhet och icke av ont uppsåt gjort sig skyldig. Den andra delen av sitt ärende, nämligen det att straffa Eusebia för hennes hårdhet mot slavinnorna, beslöt Klemens att alldeles utelämna, ty under sitt samtal med prokonsulns maka hade han börjat övertyga sig, att denna grymhet endast vore förtal, ty den vore ju omöjlig hos en så from, skön och välvillig kvinna. Klemens hade således funnit, att Eusebia, utom fromhetens och välviljans oskattbara egenskaper, även ägde skönhetens. Men huru överraskad vart han ej över den förvandling, som Eusebias väsen tycktes undergå, så snart han nämnde den stackars slavinnan ochden sönderslagna asken! Vreden målade sig så tydligt i samma anletsdrag, där Klemens nyss läst fromhet och välvilja. Hon tycktes knappt hava tålamod nog att höra honom till punkt, och när han talat ut, steg hon upp och stampade med den lilla foten i golvet.
Kungörelsen den 27 Mars 1830, som ibland utbetalningarne omnämner de för truppernes vapenöfningar oundgänglige utgifter och förvaltningskostnader; men 10 mom. i högstberörde Nådiga Kungörelse innehåller jemväl att räntan af idla besparingar skall, efter Passevolaucetidens tilländagående, användas till nedsättning vid bestämmandet af ny Passevolance; — varande nämnde besparingar, så. till Capital som Ränta, att anse såsom Rustoch Rotehållarnes egendom. Vid jemförelse emellan berörde två mom. S3'nes väl, å ena sidan, söm borde lill ■ förvaltningskostnaden räknas aflöning till den Kongl. Krigs - — 113 — Krigs-Collegii Afdelning, hvilken handlägger de med Nya Mötes-Passevolancen gemenskap ägande ämnen, men å den andra, att meningen i afseende på Fondens disposition egenleligen varit att bestrida kostnader vid vapenöfningar och dylikt, samt att utgifterne skulle inskränkas inom den gräns, som sparsamhet och billig fördelning utstakar. — Fonden vidkännes nu pensioner och afgifter till personer, som icke vidare deltaga i förvaltningen, samt derförutan hela det Anslag, som belöper på Underhålls-Afdelningen, ehuru der jemväl förekomma frågor om underhåll vid Beväringsmanskaps möten och mönstringar, m. m. och hvilka ärender synas utgöra ungefär |:del af nämnde Äfdelnings göromål. — Revisorerne anse att, efter ordentlig och billig fördelningsgrund, Underhålls-Afdelningens Lönc-Anslag bör bekostas gemensamt af 3:dje Hufvud-Titeln och Nya Mötes-Passevolance-Fonden. Rikets
Husmodern och husbonden kommo också in. Nu må man veta, att hon, hvars hvita ansikte lyste emot honom ur skymningen, alltjämt var det högsta och renaste han visste, den skönaste själ, som iklädt sig jordiskt stoft. Då han nu åter erfor välsignelsen af hennes närvaro, hade han velat kasta sig ned på knä och tacka henne, för att hon ånyo uppenbarade sig för honom, men han var så öfverväldigad af rörelse, att han ingenting kunde säga eller göra. »Kära grefvinna Elisabet!» utropade han blott. »God afton, Gösta.» Hon räckte honom sin hand, som åter tycktes hafva blifvit mjuk och genomskinlig. Hon låg tyst, medan han kämpade med sin rörelse. Barnets mor skakades ej af några häftigt uppstormande känslor, då hon såg Gösta. Det förvånade henne blott, att han tycktes fästa mesta vikten vid henne, då han väl borde begripa, att det nu endast gällde barnet, som måste hafva en far. »Gösta,» sade hon mildt, »du måste nu hjälpa mig, såsom du en gång lofvade. Du vet, att min man öfvergifvit mig, så att mitt barn ej har någon far.» »Ja, grefvinna, men detta måste ju kunna ändras. Nu då det finnes ett barn, kan man helt visst tvinga grefven att legalisera äktenskapet. Var viss på, att jag skall hjälpa grefvinnan.» Barnets mor smålog. »Tror du, att jag vill tvinga mig på grefve Dohna?» Blodet rusade upp i Göstas hufvud. Hvad önskade hon då? Hvad begärde hon af honom? »Kom hit, Gösta,» sade hon och räckte åter ut handen. »Du får inte bli ond på mig för hvad jag nu säger, men jag tänkte, att du, som är, som är » »En afsatt präst, en dryckeskämpe, en kavaljer, Ebba Dohnas mördare, jag kan hela meritlistan » »Är du redan ond, Gösta?» »Jag ville helst, att grefvinnan ej sade något mer.» Men barnets mor fortsatte: »Det är mången, Gösta, som skulle hafva velat bli din hustru för kärleks skull, men det är ej så med mig. Om jag älskade dig, skulle jag ej våga tala så, som jag nu talar.
Om han i stället får en motsvarande eqvivalent i penningar, förändrar detta icke sjelfva lönens natur; den är ändock tagen af arbetets produkt. Det kan se ut, som om det förhölle sig annorlunda, der arbetsprodukten kräf-ver en längre tid för att blifva färdig och arbetarne lika fullt under tiden måste ha sin aflöning med kortare mellantider t. ex. hvarje dag eller vecka. Der kan det synas, som \ om lönerna måste tagas från ett förut befintligt kapitjal. Men en närmare eftertanke visar, att så ej förhåller sig. För hvarje dag som arbetet fortgår, får den blifvande produkten deraf ett större värde. Om en skeppsredare säljer ett under bygnad varande skepp, så betingar han sig ett pris derför, beroende af den punkt, till hvilkerj arbetet fortskridit. Sålunda har under arbetets fortgång det blifvande skeppets värde ständigt ökats. En del af detta ständigt tillkomna nya värde har han återgifvit åt arbetarne i form af penningar eller lifsförnödenheter. Deras lön tages sålunda äfv&amp;i i sådana fall från produkten af deras eget arbete, icke från ett förut varande, för arbetets betalande af-sedt kapital. Tillväxten i arbetarnes antal behöfver således i och för sig icke medföra någon minskning af arbetslönen; ty ju flere arbetare dess mera kan produceras, och ' det är af arbetsprodukten som. lönen tages. Kapitalet underhåller icke arbetet; men väl är det egnadt att öka arbetets prg,-duktivitet. Den gängse åsigten att kapitalet underhåller arbetet, och att, under för öfrigt lika förhållanden, arbetslönen måste sjunka, när arbetarnes antal växer, sammanhänger på det närmaste med och har sitt starkaste stöd uti Malthus ’ teori om folkökningen, hvilken utöfvat ett så stort inflytande på nutidens tänkande och vunnit en så stor utbredning. Författaren ’ öfvergår nu till granskningen af denna teori. Enligt Malthus har folkmängden en naturlig tendens att tillväxa hastigare än näringsmedlen. Han formulerade sin sats så, att medan folkmängden har en tendens att
Det bör vara lätt för en författare att tillhålla sina personer att uppföra sig riktigt snusförståndigt väl; hvilken skam då att han låter dem hoppa öfver skacklorna! Men författarne äro ett oefterrättligt slägte. Det fins en och annan som till och med blir förvånad, när han tror sig ha skrifvit en berättelse och den blir bedömd som en predikan. Han menar sig ha framställt verkliga, lefvande menniskor; inga dygdefullkomligheter och inga afskum, utan folk som vi lite hvar. Så kommer en kritiker, hugger tag i dessa syndare, granskar och letar, som hade han fått tag i en flock ficktjufvar. Hvad i Guds namn letar han efter! Ah, tendensen, tendensen! Får han bara fast i den, så behöfs det inte mer, då kan han göra kritiken på rak arm, då vet han ju tydligt hvad han har att säga. Ett par ord om teckning och färg få komma med på ett hörn, men endast på nåder och i andra hand: det är tendensen han skall slå sig till riddare på. Jag har känt en gammal hedersman till prest, som ansåg det för en kristens förnämsta pligt att omsorgsfullt blunda för allt ondt. En oförsigtig församlingsbo sade en gång till honom: ”Det var en oerhörd mängd oäkta barn här födas inom pastoratet.” – ”Oäkta?” svarade gubben helt röd i ansigtet, ”nej det kan jag aldrig tro!” Och han hade kyrkoboken att tillgå! På alldeles samma sätt uppträda en del literaturgranskare så fort en författare talar om ett upplöst äktenskap. Det fins väl icke en af dem som icke vet att det både händt och händer att hustrur söka bli skilda från sina män och att män öfvergifva sina hustrur, men kommer en Victoria Benedictsson. Fotot sannolikt från 1886–88. Victoria Benedictssons mor och systrar. Överst: Helena Sofia Bruzelius, f. Nedanför t.v.: Sophie Bruzelius, u.å. T.h.: Margrethe Ekström (1866). författare och nämner ett ord om det, så visa de samma fromma fasa som den gamle presten och låtsa som om de trodde att sådant endast kan passera i romaner eller på scenen. Och ändå ega vi statistiken!
— Summa 11,008,884: 12. — 800,132: 6. 9. — 11,809,016: 18. 9. — 3 — ledning vid denna deras gransknings-förrättning, och äfven synes kunna vid kommande revisioner blifva af nytta, enär de i statsregleringen inträffande förändringar införas uti ett supplement, hafva Revisorerne trott sig böra detta förhållande här omförmäla. Beträffande Kongl. Stats-kontorets så kallade memorialböcker, som äro löpande journaler öfver de beslutade anordningarne, anse sig Revisorerne ej böra lemna oanmäldt, att de funnit dessa memorialböcker icke allestädes förda med den ordning, man billigtvis haft skäl förvänta, såsom stöd för hvilket omdöme, må anföras: att 1846 års 2:dra qvartals arfvode, 300 R:dr, till t. f. Fälttygmästaren Thestrup blifvit antecknadt å conto för anordning på 4:de hufvud titelns allmänna besparingar, i stället för att detsamma bordt, på sätt Kongl. Stats-kontorets resolution och Kongl. Räntekammarens hufvudbok jemte Rikshufvudboken innehålla, afföras på conto för anordning å Artilleriets anslags besparingar, hvilket dock vid memorialbokens afslutning blifvit rältadt; att den kronologiska ordningen på flera ställen ej blifvit vid annotation af anordningarne iakttagen; samt att å trenne ställen befunnits, det summor, data och titlar väl äro införda, men att namnen å dem, som fått sig medlen beviljade, blifvit af Bokhålla - ren uteglömda. Jemte det Revisorerne öfver Stats-verkets tillstånd på det hela låtit upprätta härvid fogade tvänne sammandrag af Rikshufvudböckernas kapitalräkningar för åren 1846 och 1846 (N:ris 1 och 2), få Revisorerne meddela följande utredning öfver mera speciella delar af statsregleringen: (Se Bilagorna Litt. t. och B). Restantier:
Majit i nåder faststälde ifrågavarande jemväl af Rikets Ständer, för deras del, gillade förnyade indelningsverk och tillika meddelade vederbörande erforderliga föreskrifter. 22:o af den 20 Juni 1860 angående Rotehållares för Råtsmän skyldighet att inställa sig vid generalmönstring. (71.) 1860 den 9 Juli föredragen, och, sedan förvaltningen af Sjöärendena inkommit med då infordradt underdånigt utlåtande, den 6 påföljande September ånyo anmäld, då nödigt fanns att inhemta jemväl Directionens öfver Amiralitets-krigsmans-kassan yttrande i frågan. Sedan detta yttrande afgifvits, företogs ärendet den 13 November förenämnde år till slutligt afgörande; och beslöts dervid, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers yttrade önjBil. till Ii. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse år 1862. II skan, sådan ändring af 6 § 2 mom. och 12 § i 1841 års Generalmönstrings-instruktion för Flottans Corpser, som uti den samma dag utfärdade nådiga kungörelse derom finnes stadgad. 23:o af den 30 Juni 1860, angående rätt för lagstadd dräng, som till båtsman antages, att genast komma i åtnjutande af lön och rättigheter såsom båtsman. (88.) 1860 den 19 Juli föredragen, och öfverlemnad till förvaltningens af Sjöärendena underdåniga utlåtande samt, sedan detta, åtföljdt af befälhafvarnes vid flottans stationer yttranden, afgifvits, ånyo anmäld den 1 påföljde November, då Direktionens öfver Amiralitets-krigsmanskassan yttrande i ämnet infordrades. Sedan detta yttrande hunnit inkomma, togs frågan den 29 Januari 1861 under slutlig nådig pröfning, dervid Kongl.
Ståndet äger mindre bekantskap med personer utom distrietet. Man har yttrat, det grannlagenheten skulle fordra, att i detta ämne icke besluta hvad de öfriga Stånden angå. I grundlagsfrågor är det dock en sk vldighet att yttra sig bestämdt om livad man anser vara rätt, utan afseende på livad inverkan det kan hafva på de andra Ståndens opinion; ty opinionerne i grundlagsfrågor mäste jemkas lill den mest förnuftiga tanke eller förändringen nislas; men lika med Hr von T1 o i I är jag af den ölvcrtygelsen, att 11. o. Ad. härom icke bör något besluta utan öfverlemna åt Const.Uuk. alt ordna frågan, så alt resultatet blir så förmånligt som möjligt för samhället. Frih. Boye: Jag tackar på det högsta Hr von Hartmansdorff, som, sedan lian så ifrigt förfäktat antagande af Frih. Sprengtporten förslag, så tidigt också haft den godheten att framlägga tablåen af hvad jag tror utgöra blott en ringa del utaf de följder, som det nya beslutet kommer att hafva; och jag lackar honom ännu mera för det han framställt ganska riktiga grundsatser. Ja, mine hemar! Hr von Hartmansdorff och Hr von Hosén hafva ganska latt deruti, att friheten blir en frihet för intrigmakare, men af ingen nytta för fäderneslandet. Jag liar noga öfverväga! både den ena och den andra sidans skäl, och mig synes påtagligt, att ehvad Regeringen eller det rådande partiet tror sig behöfva intrigera, så hur Frih. Hamiltons project öppnat vägen dertill. Det torde tillåtas mig få framställa den erinran, att för mvcken frihet är ingen frihet. Utaf Frih. Cederström anhåller jag att få utbedja mig något eftersinnande å inconseqvensen uti hans handlingssätt. Hr Frihln anser våra discussioner olagliga, men han vill likväl deltaga i dem. Det ligger ingenting personligt i denna erinran. Jag hör Frih. Cederström alltid med nöje, oell det är sällan Frih:n icke lyckas att Öfvertyga mig; men stundom, då han flyger upp åt väggarna, nödgas jag blifva 15 II.
Bränvinsförbud endast må kunna komma i fråga. 3:0 Försvinnande a£ ali tillåten Pannerymd utöfver 90 kannors belopp på Landet vid egendomar af 15,000 Rds. värde och derutöfver uti en ägares hand, på sätt och med vilkor, sjelfva Betänkandet utförligare detail» lerar; samt i Staden uti ett och samma Verk eller Hus. 4:0 Kronobränneriernas indragning i g24 Besv. och Ekon.' Ut sk, Ectanhan.den, Götheborg och Carlskrona, eller dessa Städers försättande i lika till verkning srättighet och skattskyldighet med de öfriga Svenska Städernas, så vidt de sådant sjelfva åstunda. Sedan samtelig® RiksStånden, i följd af dervid gjorde anmärkningar, återremittat detta Betänkande; så afgaf Utskottet, under den 8 derpå följande Aprili, sitt förnyade Utlåtande i ämnet, hvaruti det?, utan ändring i sina förut gifna tillstyrkanden, uppgaf såsom det andra alternativet för blifvande beslut, att alldeles oförändrade bibehålla ofvannämnda Nådigst utfärdade och nu gällande Författningar, såsom en utväg att förena allas önskningar, sä vidt, nämligen, och i den man de kunna förenas. Med beslut häröfver hafva inkommit : Högloll. Ridderskapet oell Adeln uti ProtocollsUtdrag af den 8 Maj med förklaradt fullkomligt bifall till Utskottets första Betänkande; Högvördige PrestStåndet, samma dag med accession till det föreslagna andra alternativet, om, bibehållande af 1815 års Författningar; dock med de såsom nödige ansadda förändringar: att alldeles icke mer än en 90 kannors panna, eller ilera mindre till sammanräknadt belopp, må på någon eller några egendomar, uti en ägares hand belägna inom en mils omkrets, få begagnas ; och att det föreslagna underdåniga yttrande, om da omständigheter, hvarunder Bränvinstillverkningens inställning endast må komma i fråga, måtte underdånigst framföras; BeSV. och Ekon.
Ridderskapet och Adeln, sorn ansiig sig sakna anledning att fatta beslut öfver de §§ i Förordningsförslaget, hvilka icke blifvit lill innehållet af Utskottet ändrade och om hvilkas förändring någon enskild motionär ej heller gjort framställning, beslöt derjemte, att Utskottet vid förslagets förnyade granskning skulle ega för sig öppet att föreslå de jemkningar i redaktionen af de utaf Ridderskapet och Adeln godkände §§:ne, hvilka antingen ansåges behöflig!» lill följd af de förändringar, som någon återremitterad § kunde komma att undergå, eller eljest betingades af sammanhanget med Ridderskapets och Adelns i ämnet fattade beslut. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: Jtä 123, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående afsöndring af jord från Häradshöfdingebostället Hvetlanda, Thomasoch Kullagården i Östra härad af Jönköpings län, dels enskild motionärs derom gjorda framställning; J\s 124, i anledning af Kongl M»j:ts nådiga Proposition, i fråga om nedsättning i räntan för åtskilliga skogslotter å kronoparken Rella Tall på Öland ; JVs 123, i anledning af väckt motion, angående närmare bestämmelser i afseende å sältet för erhållande af skatterätt å krono-oybyggen; JVs 127, i anledning af väckt motion om ändring af § 2 mom. 3 i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1833, angående grunderna och sättet för markegångsprisens bestämmande; samt JVa 128, i anledning af väckt motion, angående öfverlåtelse åt Warola församling af en kronotomt i Warola by, äfvensom om efterskänkande af räntan för densamma 440 Prot.-Utdrag den 4 Juli 1863. Fran Hög v. Preste-Ståndet. S. D. Remitterades till Stals-Utskoltet en, med stöd af 56 § Riksdagsordningen, utaf Doctor Söderberg väckt motion, angående pension lör aflidne Conrectorn J E.
Jemte denna nådiga Skrifvelse, som blifvit till Stats-Utskottets behandling öfver* lemnad, har Utskottet fått emottaga ett hos Ridderskapet och Adeln vid Skrifvelsens remitterande afgifvet yttrande, deruti Friherre R. v. Krcemer, med förordande af det för ofvanberörda nybyggnader vid Ultuna Landtbruks institut begärda anslag, särskildt fästat uppmärksamhet derå, att den byggnad deruti rättare-lärlingarne för närvarande vore inrymde, vore särdeles trång och osund, så att den ej utan fara för deras helsa kunde längre bebos, äfvensom att af öfrige byggnader vid Institutet, isynnerhet färhuset, vore mycket bristfälligt; — men, i betraktande af de ansenliga anslagsbelopp, som vid detta riksmöte äro dels redan beviljade, dels beroende på omröstning i Förstärkt Stats-Utskott beräknad till syntes kunna minskas med och således nedsättas till R:dr 159,731: 47. „ 12,293: 55. R:dr Rmit 147,437: 92; 4 St als-Utskottats Utlåtande N:o 19 i. eller ytterligare pröfning af Rikets Ständer, och hvarigenom Statsverkets tillgångar för nästa statsreglerings-period blifva i det närmaste medtagna, har Utskottet funnit sig icke kunna tillstyrka anvisandet af medel för samtliga ifrågavarande byggnads-företag, hvilka alltså torde böra, för såvidt de ej kunna anses alldeles oundgängliga, tills vidare uppskjutas.