Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarje helt mantal af den i mantal satta jorden påföres etthundrade skatteören och större eller mindre mantal i förhållande dertill. Till jemförelsegrund emellan i mantal satt jord, på ena sidan, och annan skattlagd eller lill bevillning taxerad jord samt öfriga i § 58 omförmälda beskattningsföremål, på den andra, skall, för kommunalutskvlders fördelning, den till Staten från hvarje af dessa föremål utgående bevillning antagas sålunda, alt först hela beloppet af den bevillning, som, efter de näst förut uppgjorda och vederbörligen fastsällda taxeringslängderna, är påförd all den inom kommunen i mantal salta jorden, delas med summan af kommunens förmedlade mantal, då qvoten visar den medelbevillning, sorn på ett helt mantal sig belöper, dock alt, der delta belopp till fullt riksdalertal ej uppgår, detsamma dertill skall höjas och, sålunda jemnadt, utgöra medelbevillningsbeloppet för ett helt mantal; och att de skatteören, som skola andra lill mantal icke salta jordlägenheter och öfriga beskallningsföremål inom kommunen påföras, till beloppet bestämmas efter förhållandet emellan den bevillningssumma, som från dem till Staten enligt taxeringslängderna skall utgå, och förenämnda inedelbevillningsbelopp för ett helt mantal. I fråga om löntagare, som tillika innehar boställe, skall bevillningen för inkomst från bostället, hvilket enligt ofvan stadgade grunder särskildt till öretal sältas hör, icke vid öresättningen för den öfriga lönen i beräkning tagas. Der det sålunda bestämda skalleöretalet för hemman eller något af de öfriga beskaltningsföremålen slutar med bråktal, skall detta bråktal lill närmast högre hela öretal utföras. Hemman af så lågt mantal, alt dess skatleöre cj lill ett helt skulle uppgå, skall dock lill eli skatteöre sättas. § 60.
Mången gång hade hon kanske då för min skull haft en svår kamp, och äfven om hon segrat, hade dock segren kostat henne lidande. Återfinner jag henne en dag, med för mig oförändrade känslor, så skall hon bli mig dubbelt kär.» – «Men ännu kärare hade hon väl varit, om hon under tiden troget hållit ett gifvet löfte!» – «Nej, så egoistisk är jag ej. Det är sådana löften, som göra så många menniskor olyckliga; och hvarför skulle jag, af blott sjelfkärlek, riskera att göra en menniska olycklig?» – «Men om hon nu varit otrogen – om det ej varit någon allvarlig förbindelse hon ingått, utan blott lättsinnigt – om hon helt och hållet glömt dig för personer af alldeles intet värde –» – «Så förlåter jag henne, älskar henne i alla fall, och söker att göra henne godt så mycket jag kan.» – «Det är svagt.» – «Jag vill icke afgöra, om det är svagt eller starkt, men hvad jag vet, är att det är menskligt.» De begge vännerna stego upp, och vandrade åter ned emot bersån. Nanna och Celestine hade ej hört den senare delen af samtalet, och äfven om de hört den, hade de tankarne så uppfyllda af den förra, att de ej haft plats för den sednare. Låtom oss stiga in i deras hjertan, och se hur der ser ut. En lång stund hade Celestine och Nanna förblifvit tysta, och ingen ville vara den första att meddela sig öfver hvad de förnummit. De hade, som vi veta, gjort ett försök att komma ur sin fångenskap i bersån, men det hade misslyckats. De hade åter lugnt satt sig vid sina arbeten, men deras ställning var ännu så ny, att det fordrades tid för att rigtigt sätta sig in uti den. De dimmor, af hvilka de varit omhöljda, voro nu på en gång skingrade, men de ledo af ljuset, och det var en smärta i deras själ, liknande den ögat erfar, då man plötsligen utträder ur ett mörkt rum i den klara dagen. Ändtligen blickade Nanna opp ifrån sömmen. Hennes klara ögon mötte Celestines, och inom ett ögonblick lågo de begge flickorna gråtande i hvarandras armar.
4 Sami. 2 Afd. 20 Haft. 1 Stats-, Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ulskotlens Betänkande, IV:o 89. så kallade Penitentiair-systemet, bygd t på principen af afskiljande och arbete, i hvilket afseende blifvit inom andra Stater följde Iväune serskilda mellinder, den Auburuska, grundad på fångarnes afskiljande från hvarannan om natten samt lystnad och gemensamt tvångsarbete om dagen, och den Pensylvanska, åsyftande fångarnes absoluta enslighet eller fullkomliga afskiljande från och ovetenhet af hvarandra både dag och natt samt frivilligt arbete jemte religieus, moralisk och manuel undervisning; och har motionären, med afseende på den så väl i Norra Amerika, sorn inom flere Europeiska länder vunna erfarenhet om det senare systemets företräde framfor det förra, föreslagit, att Rikets Ständer mätte anslå nödige medel till uppförande af ett straffoch förhältrings-fängelse efter det Pensylvanska systemet för den dass af brottslingar, om hvilka man kan göra sig något verkligt hopp, att de kunna förbättras; hvaremot de öfrige invetererade missdåd arne borde förvisas till fästning, såsom det enda i ig tiga förra Tingsstället för sådaue, äfvensom att Statsoch Läns-häklena och i allmänhet hvarje blifvande straff-fängelse malte organiseras i samma anda; af Herr af Grubbens, N. IV-, att Gottska Sandön matie på Statens bekostnad till Corrections-Inrätlning inköpas; i anledning af hvilken motion Herr Grefve Taube hemställt, att det fängelse, sorn kunde komma t fråga att å nämnde ö anläggas, måtte inrättas efter Pensylvania-systemet, samt bifogat ett kostnad s-förslag-, enligt hvilket, för ett sådant fängelses uppbyggande och fullkomliga iordningsätlande, skulle erfordras 969,938 R:dr, deruti inberäknade 30,000 R:dr för hamnbyggnad vid ön; af Herr Cederschöld, R.
De främmande deltagarne i kongressen ' torde i början med en viss förvåning åsett denna hyllning och undrat öfver ahledningen till den uppmärksamhet, som koin denna enkla, nastan alldagliga personlighet till del. Men så visar sig den lilla guminan på talarstolen. Hvilken förvandling! Ålder, bräckligliet, hvardaglighet äro försvunna. Efter de första orden erfar man att talets gåfva tir en makt, som förmår skänka ungdomens glöd och tjusningskraft i trots däraf a t t åren böjt gestalten och silfverfargat håret. svältalande » äro så godt som alla amerikanska damer, så väl medfödd begåfning som uppfostran och vanan vid offentligt upptriidande göra deni alla till talarinnor. Men hos denna åldriga kvinna finner inan något långt förmer 5in den vanliga amerikanska talargåfvan - wtalförhets skulle man i många fall kunna kalla den - detta ar den sanna viiltaligheten; en stämina sallsynt välljudande, mjuk och geiiomtriingande på sainnia gång, en makt öfver formen, ett behärskande af ämnet, som verkar oemotsti " tiid1igt tilldragande, och tillika denna val afvägda .tillsats af Iii~mor, so111 aldrig får fattas i ett amerikanskt föredrag. B Hvein är det? » frågar undrande och förtj iist friimlingen från Europa sin amerikanska granne. %Det ar Lucy Stones, blir svaret, åtföljd af en förvinad blick. Ty märkvärdigt i sanning att ej kanha Liicy Stone, Amerikas kanske. förnanista talarinna, en af de ädlaste Banbryterskor för kvinnans frigörelse, en af de f&amp; ännu lefvande veteranerna från den tid ' vid slutet af 1840-talet, då kvinnofråkan ännu, liksom .frågan om sla.fvarnes befrielse, var ' en stridsfråga, hvilken kräfde sina hjältar och sina inartyrer. För alla dem soin. med någon uppmärksamhet följt kvinnoemancipationens historia, ä r Lucy Stones namn väl bekant., i Amerika räknas det bland landets största. Men då denna kvinnas verksamhet förnämligast omfattade den specifika gren af kulturarbetet, som narmast rör hennes eget köns intressen,.
Bergman hos Borgare-ståndet vackt motion, af innehåll, att, i öfverensstämmelse med den af Rikets Ständer föreslagna och af Kongl. Maj:t den 22 Februari t84> utfärdade inqvarlerings-ordning för städerne utom Stockholm, betydlig lindring i den hittills utgjorda inqvarteringstungan blifvit genom den nya regleringen städernas innevånare tillförsäkrad, medelst stadganderne i 14 och i5 §§, att inqvartering af manskap och befäl borde verkställas i kronans kaserner eller dertill användbara hus, när sådana finnes, men eljest bekostas af statsmedel, under vilkor dock, att stad skulle tillhandahålla rom in natura, derest regementseller kompagni-cheferne så påfordrade, men att befäl och manskap, hvilka i kronans hus äro boende, eller åtnjuta inqvartering i kontant af statsmedel. borde af stad erhålla, i stället för servis in natura, kontant ersättning med det i upprättad tariff för serviskostnaden bestämda belopp, upgående för manskap och korporaler lill en riksdaler åtta skilling banko årligen för hvarje man. Ehuru nu 16 § i inqvarterings-nrdningen uttryckligen innehåller, att något utöfver hvad sålunda i t4 § stadgas, icke må, under hvad förevändning som helst, kunna af stad fordras, hade det dock, efter en uppstådd tvist om inqvartering för garnisonen i Götheborg, der kronan icke eger kasern, och vederbörande ehefer påfordrat rums tillhandahållande af staden, blifvit afgjordt, att stad icke är förunnadt att, i stället för servis in natura, utgifva endast ersättning lill det i 14 § för serviskostnader bestämda belopp i annan händelse, än då manskap antingen är i kronans hus boende, eller åtnjuter inqvartering 1 kontant af stadsmedlen, såsom följd hvaraf det blif - 12 Allm.
Något våldsamt vågade hon dock icke företaga emot denna ansedda, djerfva och mäktiga slägt. Sonen Dom Pedro lät hon åtminstone hålla under noga uppsigt, på det han icke skulle sätta sig i förbindelse med de upproriske. Denne lefde nu helt och hållet inom sin husliga krets; han hade kastat sig på nya liebhaberier: han roade sig med mechanik, förfärdigade modeller till krigsskepp och byggde bland annat en oerhörd stor billard. Med politiken tyckes han icke befatta sig. Mellertid utbredde sig i sjelfva Rio en dof gäsning. Dom Pedro sökte då öfvertala sin fader, att frivilligt eftergifva hvad han icke kunde försvara, och att låta den oundvikliga reformen utgå ifrån thronen sjelf. Men emedan ministrarne voro af den tanken, att man borde anropa Englands hjelp för att i båda länderna qväfva insurrectionen, blef hans råd förkastadt, och i stället tillstyrktes han af desse, förmodligen på drottningens inrådan, att låta deportera infanten till Gibraltar. Men blotta ryktet derom spridde en allmän oro bland alla frihetens vänner. Med dessa förenade sig de portugisiska tropparna, hvilka, bearbetade af Oliveira, förklarade sig för Cortes sak. Till denna omhvälfning hade den unge Agostinho Villaflor i sin mån bidragit, som, ehuru han der var den yngste officeraren, genom sin enthusiasm, sin djerfhet, sin frikostighet, förvärfvat sig ett icke ringa anseende. Han var likväl för ung, för att mycket bekymra sig om politiken och dess ränkor, utan lät i detta fall leda sig dels af instinkten, dels af sin tillgifvenhet för Dom Pedro, i hvars lilla krets han blifvit upptagen. För att tillfredsställa de oroliga, kungjordes den 22 Februari 1821 ett decret, hvaruti ett utskott blef förordnadt, som skulle sysselsätta sig med politiska reformer. För dessa söderländska sinnen syntes dock denna åtgärd för långsam: många misstänkte äfven ärligheten, och fruktade dessutom att folkets enthusiasm under tiden kunde bortdunsta. Portugisiska tropparna grepo till vapen; pöbeln stormade genom hufvudstadens gator och begingo våldsamheter. Väl stillade
65 aro, att oförminskade åt deras efterkommande bevara de rättigheter, Nationens Representanter genom Samhällsfördraget äro t i Hägde, lika skyldiga äro de ock, att afvisa hvarje försök till ingrepp i andra Samhällsmagtens, genom grundlagarne anvisade, functioner, sorn jag vörd* sammast tillstyrker» att de ifrågavarande Motionerne samt Herr Justitiee-Ombudsmannens framställning ej md till någon Rikets Högloft. Ständers åtgärd föranleda. Med Herr Borgmästaren Landegren förenade sig till alla delar Herr Dom-Prosten Holmström, Herrar ,Contracts - Prostarne Spiering, Ostberg, Hvasser, Nordin, Doctor Rönbeck, Grevillius och Dedekind, samt Herr Leffter. Bih, till Rikt-St. Änkom till Exp.-Utsk. d. 31 Julii 182g. Utlåtande, i anledning af väckt fråga, angående ersättning åt enskilde vid yppad brist hos Uppbördsman af allmänna medel. Från det Högvördiga Preste-Ståndet liar, genom remiss, Lag-Utskottet fått emottaga ett af Herr Dom-Prosten C. J. Heurlin till Ståndet ingifvet Memorial, af innehåll, att, ehuru genom Kongl. Kungörelsen den 12 Maji 1824, är vordet förordnadt, att den summa, för hvilken Uppbördsman, vid Tjenstens tillträdande, bör ställa borgen, skall hädanefteranses lemna säkerhet äfven för de enskilda medel, som i tjensteväg upp. bäras, närmast efter de allmänna medel Uppbördsman om händer får, vore likväl, enär t, ex. borgen för Kronofogdars uppbörd är utsatt endast till I500 B:dr, den säkerhet, som Högstberörde Nådiga Förordnande åsyftar, af ringa betydenhet, då den deremot börde vara så fullkomlig, att alldrig någon förlust, genom Uppbördsmans förvållande, kunde drabba medborgaren.
Sedan således granskningen vore gjord af Lagstiftarens såsom individu i Grundlagen förvarade rättigheter, skulle ännu återstå att framställa en annan kanske vigtigare, säkerligen ej mindre grannlaga, af dess uti en annan Grundlag förvarade rättighet, såsom medborgare, att genom tryck meddela sina tankar. Men då jag smickrar mig att häruti af andra vara förekommen, skall jag endast utbedja mig att framdeles mera förtroligt få meddela Hjögloti.l Utskottet några anledningar till eftersinnande i dessa ämnen. Jag skall sluta min utom dess nog långa framställning med att fästa Utskottets upmärksamhet på en annan omständighet, som jag tror hufvudsakel[ige]n vara af vigt för regeringssättets bestånd. Den består uti att göra någon skillnad emellan Lagtima och Urtima Riksdagar samt att stadga, hvilka frågor som vid dessa senare ej böra kunna uptagas. Ostridigt synes det af 81, 82 och 88 §§:s öfverensstämmande stadgande uti Regerings-Formen, att det ej varit Lagstiftarens mening att hastiga förändringar uti Grundlagen skulle kunna äga rum, att det tvärtom varit dess afsigt att låta dem beredas af tiden och en med en stigande uplysning stadgad allmän opinion. Likväl är, derigenom att ingen skillnad är gjord emellan hvad som vid en Urtima och en Lagtima Riksdag kan afgöras, en utväg gifven att innom ganska kort tid omskapa Grundlagen. Jag ville derföre föreslå, att på alla de ställen, der sättet att göra förändringar i Grundlagen omtalas, altid bör tilläggas ordet »Lagtima» framför orden »nästa Riksdag». Det är en annan fråga, om, då Urtima Riksdagar altid af något visst stort behof måste vara påkallade, och då dess afhjelpande bör vara deras enda och hufvudsakeliga föremål, det icke kunde vara visligen stadgadt, att intet annat än sådana ämnen, dem Konungen ägde att framställa, skulle vid dessa Riksdagar förekomma, och att deremot de Lagtima Riksdagarne i sin obehindrade ordning skulle blifva oförändrade. Men då jag tar mig friheten fästa Utskottets upmärksamhet äfven på denna fråga, är ej min afsigt att någonting bestämdt i detta afseende våga föreslå».
Att dessa få föremål för denna sorts tulibeskattning icke i och för beskattningen hitintills bibehållits, utan endast qvarstå som en lemning från den äfvenledes föråldrade idéen, att medelst tulltaxan reglera industrien, veta vi ock, men då denna, idé äfven för längre tid tillbaka blifvit underkänd och till det hufvudsakligaste äfven öfvergifven samt slutligen en stor besparing i bevakningskostnader skulle beredas och mycken tid besparas tullpersonalen till användande för en omsorgsfullare bevakning af införseln, så får jag härmedelst vördsammast föreslå: att de i nuvarande tulltaxa åsätta utförseltul lsatser måtte afskaffas och för hvilket yrkande jag närmare skall utveckla skälen i Bevillnings-Utskottet, dit jag anhåller att denna motion blifver remitterad. Stockholm den 29 November 1862. P. Murén. JW 134, Af Herr CäXléll: Om upphö/vande aj 2 § i I Kap. • Straff-Balam. och antagande af Lagberedningens förslag till häktningslag med vissa förändringar. Bland lagar i vårt land, hvilka stå i uppenbar strid med vår tids humana anda, torde lagbudet om missgerningsmäns häktning, kunna tillerkännas det sorgliga företrädet att vara på samma gång den vådligaste och den mest orättvisa. 300 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. För ett brott, som anses försonadt med några dagars fängelse vid vatten och bröd ellery med en eller annan månads enkelt fängelse, tean den skäligen misstänkte, men slutligen måhända oskyldig befunne, inkastas i årslångt ransakningshäkte, och måste ovilkorligen — sedan första domstolen funnit honom saker — derstädes försmäkta, ytterligare mahanda ett år, tilldess hans skuld eller oskuld blifvit i högsta instans afgjord.
En stor del af R. o. Ad:s jemte en stor del af Presteoch BorgareSt:ns ledamöter hafva landtbruk och jordegendom lika väl som BondeSl:s ledamöter, hvarföre deras röst i detta afseende torde böra vara lika gällande sorn denna fjerdedels af Representationen, och jag anser således BondeSt:s yttrande i denna fråga icke böra lägga större vigt i vågskålen än de andra Ståndens, hvarföre jag icke eller kan antaga det såsom skäl för bifall till den förändrade tid Frih. Cederström i sin reservation föreslagit. Det är en erfarenhet som en hvar eger, att höstarna i vårt land utsträckt sig allt närmare och närmare till årets slut, och att klimatet till följd af odlingar och andra förhållanden blifvit allt mildare, hvarigenom höst-göromålen på landet kunna drifvas mycket längre än förut varit möjligt, Man kan nemi. såsom jag förut en gång nämnt, i de Hesta provinser, äfven nära Slockholm, med säkerhet plöja ifrån Maj månad ända in i Dec. Det är af högsta vigt för landet att icke motverka den odlingsifver sorn nu allmänt yppar sig, ogIi som förskaffar landtbrukaren ett förlag, hvarigenom han icke så mycket behöfver anlita den olyckliga bräuvinsbrännirrgen, ty det är just genom den vårsäd man på odlingarne skördar sorn man bildar sig ett förlag att ytterligare utsträcka odlingarne och derigenom gagna landet i sin helhet genom de stora sträckor af mark, som lill en början bära säd och sedan odlas med gräs-arter, hvarigenom åkerbrukets moder, ängsmarken, vinner i vidd och afkastning. Skulle nian nu draga en del af landets innebyggare från sina hem innan de hunnit tillse att odlingarne för året äro utstakade och försatte i full gång och verksamhet, eller med ett ord, att de vigtigare höstarbetena ännu icke äro påbörjade innan man lemnar hemmet, så tror jag att man derigenom förorsakar större skada än om några Riksdagsmän fortfarande skulle vara utsatte för obehaget att företaga något besvärligare resor i en svår årstid med åtföljande regn och storm o. s. v. hvilket allt man här med så stora ord omtalat.
N// 7i. »5l.r /<?^o. 2 8ecreteraren vell 8tat8-Rädet i underd. yttrade, i enli^liet med K vad rörande dulike daxaverken under aensre tider vid aerakilde tillfällen klifvit r ljäder förklaradt, lnIIiZIieten väl fordra, att liemmana-etzgrne, när nuvsrande innekafvarea af AllariUmlma oelr Latlirinseber^a l^andaköidin^e-LoLtällen rätt till berörde daAaverken värfruda^en i83g uppböit, derifrän varda befriade; men enär deaaa da^averken blifvit aäaom en nödvändig till, !?änr; till rezlerin^en af ibandaböfdin^elönerne, enliAt KonZI. Najrta l^ädi^s Liek derom af den 2^ februari aiatlidet är, beräknade neli derföre icke ^uncle undvaraa, oeb kiketa 8tänder ioke ät Xon^l. IVkai:t5 diapoaition snslaAit näzra inedel att, till eraättnin^ bärlore, i atället anordnaa, san» XonZl. l^lai.t 8i§ tor närvarancis icke kunna clen aökta befrielaen medgifva; men vilie vicl näatinatundande kikadaA Adra liiketa 8tänder lXäcliA krojx>- lition att, i likbet med bvad kiketa 8tänder rörande bjelpeclaAaverken vid Lronober^a biandaböldinAe-boatälls i Kronoberga
Jag tillstyrker derföre bifall af LagUtskottets Betänkande, hvarigenom jag är öfvertygad, att en generellare åsigt vid behandlingen af dessa frågor beredes, än den som hittills ägt rum, då deras afgörande stadnat hos Lagmans-Rätter ne# Herr Von Hartmansdorff, August: Jag för enar mig i samma åsigt af ämnet, som den Friherre Cederström framställt. Den local kännedom Grefve Spens anser erforderlig för ett rigtigt bedömmande af frågor om hemmansklyfningar, kommer ej att saknas, äfven i den 52 Deri 6 Junii j. m. händelse dessa mål hädanefter blefvo behandlade på sätt Lagutskottet föreslagit. Jag har nemligen ej kunnat finna det vara Utskottets mening, att sådane frågor framdeles skulle gå LagmansRätterne förbis utan endast att de derifrån, i samma ordning, som andra mål, må kunna fullföljas. Det skäl Utskottet åberopat, att dessa frågor ofta äro för de tvistande parterne af vida större vigt, än arfstvister och dylikt, synes mig vara väl grundadt. Jag tillstyrker således bifall å Betänkandet, emedan jag anser en återremiss deraf icke vara nödig. Herr Dankvardt, Carl: Äfven jag instämmer fullkomligen i den mening, Friherre Cederström och Herr von Hartmansdorff i detta ämne yttrat. Jag tager mig den friheten anföra detta nu, emedan jag ej deltagit i Utskottets Betänkande, 6åsom afgifvit under den ledighet jag med vederbörligt tillstånd begagnat, och jag tror att de skäl, som uti Betänkandet fknnasupptagne, äro tillräckligen gällands för antagande af det utaf Utskottetgjorde förslag. Dessutom är det en allmän önskan hos Allmogen, att tvister om hemmansklyfningar och besuttenhet må få fullföljas till högsta instance, på samma sätt som alla andre mål.
» Redan enligt 1 8 49 års förordning åligger ju detta Synerätten för Militiaä-boställen. Vidare är det sagdt att det ej kan förstås hvad som menas med orden »extra utgifter» Med extra utgifter kan och måste naturligtvis menas sådana utgifter, hvilka ej på förhand kunna beräknas, men som boställsinnehafvaren nödgas för bostället utgifva. Här har utaf en vård talare blifvit anfördt att hvad som nu ifrågasattes, redan till hufvudsaklig del finnes stadgadt för Militieboställen. Detta är visserligen en sanning, men då det väl är skäl att alla boställen, i detta afseende, blifva ställda uti samma förhållande, så kan jag ej annat än anse det nu ifrågasatta stadgandet vara med rätt och billighet öfverensstämmande, hvarföre jag fortfar att yrka återremiss af Betänk. Hr Lilliehöök, Erik Gustaf: För min del instämmer jag med dem, som yrka återremiss, och, i händelse Utsk:t fortfarande anser att ifrågavrde afgift bör på vissa år fördelas, får jag fästa Utsk:ts upmårksamhet på nödvändigheten att mera bestämdt uttrycka från hvilken tid beräkningen skall taga sin början, då dess nu framställda förslag, att den skall beräknas från och med det då samma kostnad utgått eller började utgå, synes mig alltför sväfvande, synnerligen om, hvilket understundom vid stora arbeten är förhållandet, sådan kostnad för samma arbete utgått under flera på hvarandra följande år. Det rätta synes mig vara, att fördelningen här, likasom vid landtmäteri-förrättningar nu finnes stadgadt, beräknas från det nr, arbetet blifvit fullbordadt. Hr Gripensvärd, Jakob Olof: Då denna fråga, på de skäl Gr.