Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti alla boklådor kan man subskribera på pH I — I Huru männen iria. detta n y a v e r k afsedt Den ödesdigra frågan med dess svar af att utgifvas under de närmaste 50 öre, så att hela verket utlofvas icke dyrare än högst 33 ' J3 kr. " tre åren väl kunna i cirka 60 häften å blifva billigare, men Första häftet, innehållande 96 spalta-, upptagande 1,135 särskilda rubriker, är i bokhandeln tillgängligt. Sedan subskriptionen under detta är något stadgat sig, fortgår utgifningen med Dyårets ingång. Man bör der för skynda att anmäla sig. Enskilda personer, såväl i stad som på landet, hvilka intressera sig för detta arbete och vilja mot provision samla abonnenter derå, kunna blifva antagna som kommissionärer, om de hänvända sig A g n e s Stevens. Pris 2: 25. till Qernandts Boktryckeri-aktiebolag, Stockholm. Direkt från Hankow (China) importeradt, ' oförfalskadt T e af 1889 års skörd, i flere utsökta, aromatiska och prisbilliga qvalitéer. Försäljes packadt i bleckburkar, kartonger och silfverstanniol genom Specerihandlarne. En-gros-lager hos honom sjelf berättade. Upptecknade af C. O. Berg. Med talrika illustrationer. Pris karton. Vid Klippforseu. Berättelse af Johanna Spyri. Pris karton. Wiseli finner rätta Yägeu. Berättelse för barn och barnavänner. Pris karton. Silia. Berättelse för unga Pris karton. Berättelse från folkvandringarnes tidehvarf af Felix Dahn. Pris häft. 2 kr., inb. Nunnekriget i Poitiers. Berättelse från folkvandringarnes tidehvarf af Felix Dahn. Pris karton. Louisiana. Burnctl. Berättelse af Fr. Pris karton. Ovälkommen af Fl. Pris karton. &lt;x&gt; Sparsamma Fruar Härmed tillkännagifves att jag efter min moder Fru B. Sundemans frånfålleöfvertagit den Ylleaffar hon bedref i n:r 11 Artillerigatan.
Märkvärdigast måhända af alla de yttranden som afgåfvos, var det af delägaren i en nyligen stiftad solidarisk Bank, ehuru tillika befordrare af FilialBank i en landsort, »att båda slagen hade sina fördelar,» och att det för öfrigt var oegentligt yrka det ItiksBanken skulle upprätthålla myntvärdet hvilket var, sade talaren, »myntverkets ensak»! vidare att de som klandrade It. St:rs Bank för det den icke gaf så stor utdelning', som den Franska, borde de dock besinna hvilken indirekt för landet fördelaktig verkan uppkom genom dess förmåga att sprida kapitaler öfver hela landet medelst ett sedelmynt som var kändt af alla och af Statsmakterna garanterade» Här fick man således en försoningslära för alla de stridiga åsigterna, endast med uteslutande af AktieBankerna. Talaren vore eljest böjd för all möjlig frihet o. s. v. — Jag tillåter mig naturligtvis inga kommentarier rörande motiverna men jag t.viflar om det var möjligt förstå denna talares motiver på mer än ett satt. 150 Den 11 Mars f. m. För öfrigt yttrades öppet den förmodan att Stats-lån vid denna Riksdag icke kunde undvikas på det landets kapitaler icke skulle dragas från rörelsen till jernvägsbyggnad. Äfvensom man icke sparade anmärkningar öfver den besynnerlighet att Regeringen stundom afslagit ansökningar om Bankanläggning, såsom i Norrköping, då den beviljat för mindre städer under inskränkning i grund fondssumman och sålunda icke lemnat alla lika rättigheter. Ständigt återkommo, oaktadt gjorda erinringar om det oförståndiga uti det obegränsade kreditsystemet och dess vådliga verkningar nya talare till den sats som de ansågo actiomatisk, att rörelsen kräfde mera pengar, äfvensom att de gamla PrivatBankernas största fel var, att de nu gall så långt intill gränsen af deras Icredil att de icke kunde lemna vidare försträckningar. Enda hjelpen var sålunda, att söka i nya FilialBankerna, trodde majoriteten, men tyvärr! sade man, var anledning förmoda: ali Regeringen åter omfattat de Enskilde Bankerna med mera ynnnesl:» m. m.
Nu var han blott en fattig torpare, men vi vilja ej förneka att han kände en hög grad af välbehag och sjefförnöjelse, när han ändteligen hunnit så långt, att en egen, ung och dugtig kamp trafvade framför den af egna händer väl och nätt gjorda kärran, som kostat Gunnar mången svettdroppe, och mången half natt, och som nu, nymålad och grann, skulle bära icke Lena, utan hans gamla, kära, älskade moder till kyrkan. Måhända hade detta i många, långa tider utgjort ett mål för Gunnars lifligaste önskningar. Och nu uppfylldes det ändteligen, nu fick han först hjelpa upp den gamla i åkdonet, så sätta sig upp sjelf, slippa Lena, och allt detta på klar, skön och vacker vårdag! Ack! det var för mycket för det unga sinnet, att det ej skulle känna sig litet stolt, och att denna känsla ej skulle trycka sin pregel på den höga, rena pannan, de furstligt bågiga ögonbrynen, den fina, raka, helt aristokratiska näsan, och trotsigt krökta öfverläppen. Lena såg det verkligen. BrännOlle tycktes äfvenledes finna detta, och nu som alltid i sin afund och förargelse, försökte han att göra allt det onda han kunde, hvilket denna gång, till all lycka, misslyckades. Men likasom den verkliga förtjensten ler åt den i stoftet krälande afundens vanmäktiga företag, föranledda icke af harm öfver sjelfva förtjensten, utan af harm öfver de herrliga frukterne deraf, likaså log Gunnar åt Olle, smällde till sin unga glada Bläsa, för att hon varit så enfaldig och skyggat för Olles konster, och fortsatte sedan resan till kyrkan, icke missnöjd med den förvåning, som väcktes och de beundrande blickar som riktades på den raska hästen och nymålade kärran. Inom Gunnar började känslan af eget värde, egen förmåga, mäktigt att vakna. Han började känna att han stod öfver sin omgifning i mångfaldiga stycken, och fick deraf den hågen att stå öfver dem i allt.
Sandsten anser derföre det göra tillfyllest för ändamålet, då man nu 582 Jlesii. och Ekon. ZTtsk. Betähknnäcn. tuera genom LagfärtsProtöcol Jerne får frill - ständig underrättelse på dem, som blifvit egare tili Rusthållsdelar, att Regementsskrifvare, sorn på sådant sätt derom kan erhålla upplysning, i förekommande fall hos Konungens Befallningshafvande söket handräckning till ifrågavarande acgifts utbekommande, utan ätt de diyga böterna vederbörande afFordräs. Sedari detta till Lag-Utskottet remitterade Memorial blifvit derifrån återlemnadt, såsom åsyftande ändring i en ekonomisk författning, hvarmed nämnde Utskott* enligt 33 §. Riksdags-Ordningen icke kunde tagå befattning, har detsamma, genom Utdrag af Hederv. Bonde-Ståndets Protocoll d, ig sisth månad, blifvit till Ekonomi-Utskottets åtgärd hänvUadt. Vid pröfningen af detta ärende bär Utskottet inhemtat, att Kongl* Majits förnyade Kungörelse den 4;de Maj 1778, angående Vadstena Krigsmanshus afgifternes erläggande vid Rusthålls afoch tillträdande, föreskrifver i 7 §, att alla afoch tillträdes-afgifter för Rusthåll, efter det beräknande, som i föregående §§. blifvit i Nåder stadgat, böra erläggas inom gine månader, till 30 dagar hvardera räknade, från Rusthållens laga tillträdande, eller i orten vanlig fardag, till Regements• eller ■på dess vägnar, Mönster skrifvar en vid Cornpagniet. — Försummar någon tilltrcidaré Besil. Och JÉkoic, Utsk. Betänhanden. 3Ö3 tilt inom förenämnde tid desse af gifter erlägga, piik te derföre 5 R:dr Specie, Krigsmanshusets ensakt men säljaren vare från allt tilltal och ansvar befriad. Utskottet har tagit detta i Öfvervägande och finner ingen skälig grund till det stadgande, att underlåtenheten att erlägga denna afgift skall vara belaggd med ett sådant vite.
Fru Petrelli har under flere studieresor inom landet riktat » Handarbetets vänners » material; som anordnarinna vid föreningens utställningar och som kompositris till en stor mängd smakfulla textilalster har hon inlagt hög förtjänst. Den bransch, för hvilken fru Petrelli alldeles särskildt intresserat sig, och inom hvilken hon måhända gått längst, är knypplingsoch spetsslöjden. V i d den stora utställningen i Köpenhamn sommaren 1888, i hvilken » Handarbetets vänner » som kändt med stor honnör togo del, utsågs fru Petrelli af komiterade till prisdomare inom den grupp, som omfattade kvinlig hemslöjd. Egenskaper, som i hög grad bidragit att göra fru Petrelli till den verkligt dugande och uppskattade föreståndarinna, hon var, äro - — naturligtvis utom det rent fackliga underlaget — hennes sällsynt behagliga väsen, hennes fina umgängessätt, hennes lysande språkkunskaper. Hvad allt detta måste betyda på denna post, är lätt insedt, då speeielt en icke så ringa del af den stora årliga turistströmmens böljor i förbifarten ock brusar igenom » Handarbetets vänners » eleganta utställningslokaler, alldeles då oafsedt den jämna och gifna frekvens från vår allmänhets sida, som året om där är rådande. Fru Petrellis förändrade ställning och plikter som maka ha under de senare åren föranledt hennes önskan att i yngre händer få öfverlemna det ansvarsfulla värf, hon så väl fyllt up.p. H o n har dock länge låtit förmå sig att kvarstå, till dess en fullt lämplig efterträderska kunde hinna utbildas. Denna har föreningen nu ansett sig finna i fröken Agnes Bran ting. Med ett visst vemod samlades därför nyligen dess styrelse, medlemmar och inånga vänner till en afskedsfest för den afgåeude afhållna föreståndarinnan. Fru Anna W a l - lenberg, styrelsens ordförande, tolkade i erkänsamma ord den tacksamhet, i hvilken närmast föreningen och ytterligare alla den svenska hemslöjdens vänner — • och dit höra vi ju alla — stå till Ingeborg Petrelli för hennes inlägg till dessa intressens godo.
Vid 7 mom. har inom Bonde-Ståndet blifvit anmärkt, att der icke finnes uttryckt af hvilken den der omförmälda ersättningen för förskingrad egendom skall till konkursboet utgå. Att denna ersättning icke kan utgå af någon annan än förste emottagaren, enär konkursmassan icke har med någon annan att skaffa, har Utskottet funnit så klart, att det icke beböft särskildt i lag uttalas. — I anledning af stadgandet, att nämnde ersättning skall beräknas efter »egendomens värde», har inom Preste-Ståndet blifvit anmärkt, att det vore af vigt att få närmare bestämdt, huru detta värde skall utrönas. Detta är dock en fråga, som lärer böra bero af allmänna bevisningsreglor och hvarför någon särskild norm väl icke i detta fall bör Lag-Utskottets Utlåtande JW 48. 11 i lag uppställas mer än i de många andra, der ersättning för förskingradt gods ifrågakommer. På grund af hvad sålunda förekommit, får Utskottet hemställa, det måtte Rikets Ständer antaga denna §, sådan den i Utskottets förra Betänkande lyder, allenast med de förändringar, dels ali början af 2 mom. erhåller denna lydelse: »klar under de trelio sisla dagarne före konkursens början gäldenären betalt gäld, som icke före den början till betalning förfallen varit,'» etc., dels att 6 mom. uleslules, och dels att, i följd deraf, det med nummern 7 betecknade moment i stället erhåller Hummern 6. § 37 Riks-Stånden lemnad utan anmärkning; men, i händelse Utskot36 § utesluta det 6:te momentet, angående återgång af intecktorde, såsom en konseqvens deraf, Rikets Ständer finna att redaktionen af 37 §:s början bör i så måtto ändras, att den erhåller denna lydelse: »Viiga gode männen, sysslomannen eller borgenärerna egendom lill boet enligt 36 § återvinna; tage» etc. § 38.
Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk. N:o 21 voterar ja; den det ej vill, voterar nej: vinner nej, besluter R. o. Ad. alt någon und. skrifvelse tili ifrågavar. ämne icke bör aflåtas samt att ofvanberörde betänk, lägges till handlingarne. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, sorn följer: Ja — 16. Nej — 105. II. R. o. Ad. åtskildes kl. 4 e. m. In fidem protocolli, bilbert Munck« Ui Den 12 Februari e. ra. Lördagen den 12 Februari 1848. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2 prot.utdr. för denna dag f. m. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rud.: Med stöd af 56:te §:n Riksd.Ordn. och med anledn. af en nu under riksdagen inträffad händelse uti ett bekant tryckfrihetsmål, föreslår jag, att LagUtsk., oberoende af nya lagförslaget, öfverlemnar lill R. St. förslag lill närmare bestämmelser för domare och polismyndigheter med afseende på den rätt, dessa hittills tillegnat sig, att beröfva en anklagad personlig frihet förr än dom vunnit laga kraft. Jag anser ett bestämdt och allmänt stadgande i detta fall sa mycket nödvändigare, som eljest kan hända hvad ofta och uti nyssnämnde tryckfrihetsmål handt, att den anklagade, häktad på första underrätts dom, kan, i afvaktan pä nådig rättvisa under våra välkända lagskipningsförhållandens öfvervägande långsamhet förr än slutlig dom fallit, redan hafva lidit mångdubbelt svårare straff, än det, hvartill han någonsin kunde dömmas, så att det Latinska ordspråket: ”Sunimuni jus, summa injuria” eller ”med tillhjelp af den Svenska lagboken kan man göra mycken orätt” såsom det lyder uti den allmänt vedertagna öfversättningen, härvid i sin aldra högsta grad blifver gällande.
Ty det har af ålder blifvit sagdt, att om ett äktenskap skall blifva verkligt lyckligt, så måste makarne komplettera hvar andra. Men säg mig, månne detta sällhetsbringande förhållande mera skall kunna uppnås, om mannen och qvinnan fostras, som om de tillhörde samma kön? » Nej, aldrig i lifvet », kunna vi svara. Men så kommer lyckligtvis ett » om ». Och det är vår evinnerliga lycka, att ett så- l e m n a s. dant finnes. Ja, vi kunna ganska förtröstansfullt fråga oss, » om inte naturen ändå tar ut sin rätt? » Låtom oss hoppas det. Så att, i trots af allt, våra efterkommande må kunna sanningsenligt instämma i den store skalden och qvinnokännaren Tegnérs ord: » Men ack! Natur, vi öfvervinna ej dig: i hydda som på tron, som sömmerska, som amazon, din qvinna blir ändå en q vinna, » etc. Ja, det är åtminstone ljuft att tänka, att ingen uppfostran, i hvad riktning den än går, skall helt och hållet kunna förqväfva — ända till sista gnistan förqväfva — denna qvinnans omedvetna längtan att vara » en ranka, vissnad om ej stödd. » Och alla skäl. tala för, att detta hopp ej är förmätet; ty säkert är, att, om inte » rankan » behöfver något stöd, så har det åtminstone hittilldags visat sig, att hon skjuter långt härligare skott och fröjdar oss långt mera, då det » stödet » blifvit henne förunnadt. Se t. ex. på den unga fröken på banken! Inte förmår hennes aktningsvärda arbete att göra henne så lycklig, som hon skulle känna sig vid att » räkna ut » något så enkelt, som hvad hon skulle kunna gifva sin » älskade lille gubbe » till middagen. — Och tro mig, ingen qvinlig telegrafist kan affyra något telegram med gladare känslor än det, som omtalar hennes egen förlofning. Ja, vare detta nog sagdt.
Det, iir andl ej fyllest, utan det soin bart finnes, måste prydas m d fina spetsar, bröstlappar, annkras och dyrbara demantringar, och öfver allt siittas ett mångfiirgadt slciiïp af högt vgrde. Och sedan en kvinns. är så Icliidd, får hon intet orena sig, eller l e n riigna på sina kliider, hon inaste åka i vagn. Staderna uppfyllas därför med hiistar, fodret blifver för dyrt för dem, soin nödvhdigt beliöfva hastar, samt föres så ymnigt från landsbygden, att i5l; erlsrulzet och boskapssl~ötseln diirigenoin lider stort men, och s&amp;liinda Iiemligen missviist förorsa.li.lras, landet och riket till största skada. Vidare riininar det sig intet., att hon bor så gement som förr, allt m&amp;ste vara möbleradt, allt fint och priilrtigt af Izost-. hara sangar, bord, stolar, speglar, och mera; nattygsbordet måste oclr vara iippfylldt med galanterie och kostsamma askar, fulla ined lapperi och högfard. Men livart vill sådant taga vägen? Hveni förm~usådant inderhalla, utan de höga och mäktiga i vgrldeu? Meii nu vill livar och en, som iiibiittre %n bondhustrin apa efter det samma, pockar och saårkar p&amp; inannen, till dess hon får pryda sig P&amp; sanirna S M; och SA lbter man, till dess gäld och slcinld st&amp; öfver öronen, det ena huset efter det .andra ruineras, och hela riket råkar i arniod. Ty det mesta galanteriet göres af friiinmande, och vi iiro så diiniiiin, att vi gifva dem landets dyrbara lelenodier, j h i och koppar igen. AU vidare, sedan sådan bögfärd ar kommen i RAllet hr 1714, oiiiti:) .clrt flerc gdiiger.
In fidem protocolli O. J. Lagerheim. Plenum klockan half till 6 eftermiddagen. Herr Dahlman, Lars Johan, anmälte sin reservation emot det på förmiddagen af Ridderskapet och Adeln genom votering fattade beslut. Fortsattes pröfningen af ConstitulionsUtskottets den 3o sistlidne September, under N:o 5t, allåtne och den 5 derpåföljde October e. m., på bordet lagde Memorial, med förslag till ändringar i TryckfrihetsFörfattningen och till ny redaction af samma Grundlag. Angående Utskottats förslag, att 8:de mom. i 4 & af nuvarande TryckfrihetsFörordning, eller stadgandet om Indragningsmakten, kommer att alldeles upphäfvas och uteslutas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att Hans Excellence, som visserligen i förmiddagens ple - 96 Den 27 Januarii e. ra. num ansett det ingen proposition om indragningsmakten behöfde framställas, dock nu, till följd af Herr von Hartmansdorff^ begäran, trodde sig böra en sådan proposition framställa, så vida Herr von Hartmansdorff ej från sin begäran derom afstod, i hvilken omständighet Hans Excellence önskade, att Herr von Hartmansdorff ville gifva sin tanka tillkänna. Herr von Hartmansdorff afstod nu mera från yrkande af den förut begärdte proposition. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erindrade, att enär någon vidare anmärkning vid denna punct ej vore gjord, Ridderskapet och Adeln torde böra öfvergå till följande punkt. Angående Tryckfrihetsmålens öfverfljttande från Jury till vanliga Domstolar.
Deremot tror jag wara oskadligt, att i allmänhet stadga ett sädant wilkor för rättigheten att blifwa Ledamot af Andra Kammaren; likwäl torde ena hälften eller kanske något mera bland Bilaga lill Mem. 549 deni ovilkorligen böra wara Jordägare, samt ibland dem tagas L witz proportion eller åtminstone alltid en af hwardcra utaf de Fyra Standen, men den andra hälften borde kunna wälsas utan Åtskilnad af Stand, Adelsman, Ständsperson, Prest, Borgare eller Bonde, och, utan asseende pä förmögenhet, endast efter Electorernes förtroende. Hwad äter angar tillsättandet af Ledamöter uti Första Kammaren, sä har jag ofwanföre nämnt nägra af de skäl, hwarföre jag tror den böra hafwa förnämligast en äterhällande kraft, och den egentligen rigtad emot försök af ingrepp uti werkställande magtens rättigheter. Denna magt bör derföre äswen här äga direct inflytelse. För att likwäl gifwa Första Kammaren en witz grad af oafhängighet, anser jag Ledamöterne deraf böra innebafwa deras platser för lifstiden, ätminstone de, som Konungen utnämner. Tillsättandet torde kunna föresläs salunda, att Konungen utnämner af Rikets Herrar eller Högre Embetsniän ett lika antal som Biskoparne utgöra, hwilka alltid skulle wara Ledamöter af Första Kammaren. De öfrige wäljas af Härads-Electorerne twänne eller trennc i hwarje Län, med en inkomst af minst 400 tunnor spannemäls wärde, dock nägot mindre för de norra Provineerne, hwilket utrönes af Bewillnings-taxeringarne, med tillämpning af föregäende ärets Markegängs räknewärde. Wid hwarje wal till Riksmöte undersöka Electorerne om de sednast walde fortfara att wara mantalskrifne inom Länet och att kunna anses till nystnämnde förmögenhet; i hwilket fall de, sä länge sig sä förhäller, warda bibehällne, men i annan händelse förrättas nytt wal.
Det måste således förefalla högeligen oväntadt, att nu åhöra ett i min tanke fullkomligt obefogadt klander af den tolkning, Hr Gr. o. Landtm., i öfverensstämmelse med hvad alla dess företrädare tillförene iakttagit, vid detta tillfälle tillåtit äga rum. Jag anhåller således att härmed få till prot. nedlägga min bestämda protest emot innehållet af de afgifna reservationerna; ty det måste vara mig tillåtet att på detta sätt söka freda R. o. Ad:s, ej mindre nu än förr, ganska lagenliga förfarande för de oblida omdömen, som i motsatt rigtuing blifvit fällda. Frih. Rehbinder: Jag erfar nu alt praxis verkligen varit sadan, som den nu här tillämpats, men jag kan dock icke för min del undertrycka den mening, att detta icke varit så aldeles riktigt, ty förhållandet är det, alt uti SlatsUlsk. kunna naturligtvis icke fullmäktige i RiksgäldsKont. inväljas, och då skulle jag knappast tro att de kunna uti förstärkt StatsUtsk. ingå, enär der fråga kunde upstå om deras aflöning. Alt praxis sådant medgifver, vill jag icke förneka, men tror orsaken dertill hafva varit den, att man icke så noga tänkt derpå, och ifrån theoriens sida betraktadt tror jag icke någon kunna disputera origtigheten af det förfarande, hvaremot jag mig reserverat. Hr von Knorring: Oaktadt den protest Frih. Cederström nyss afgifvit, kan jag dock icke finna mig hafva gjort annat än hvad som varit min grundlagsenliga rätt, då jag, efter att hafva stannat i minoriteten, emot det fattade beslutet anmält min rerervalion. Här är icke fråga om huruvida den nuvande Landtm., eller någon föreg:de, upfvllt sitt kall eller icke; lika litet huruvida praxis i föreg:de förstärkta StatsUtsk. varit sådan man här åberopat, utan här är endast fråga om att en i min tanke dertill oberättigad person blifvit i detta Utsk. invald, och att jag deremot velat afgifva min reservation. Hr von Francken, Georg Wolfgang, upläste en sålydande motion:
Lelnadskostnaden för dessa gamla embetsmän är dock icke mindre, än de för de i tjenst varande; och dä dertill kommer, att de, i sin höga ålderdom, icke kunna länge betunga statskassan, synes mig både rättvisa och billighet kräfva, hvad jag härmed anser mig böra föreslå; Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 487 att (le redan, vid nyssnämnde lönereglering på Allmänna Indragningsstaten förflyttade embetsoch tjenstemän tilläggas enahanda lönevilkor, sorn deras vederlikar efter denna tid erhållit, eller åtminstone att dem må tillgodokomma någon förbättring i deras hittills åtnjutna vilkor. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. C. E. Ljungberg M *4» Af Herr Ljungberg1: Angående vissa förändringar i gällande föreskrifter om expeditionslösen. Då billigheten fordrar att rättsökande icke mer, än skäligt är, betungas med handlingars och protokollers utlösen, anser jag mig böra vördsamt hemställa, att personer, som söka inteckningsförnyelser, icke måtte vara pligtade att, utom lösen för handlingens påskrift, lösa protokoll, så framt de ej sådant begära, äfvensom att den i sednare momentet af 8 § af Kongl. Expeditionstaxan den 30 November 1855 stadsdomstolar meddelade ovilkorliga rättighet att särskildt protokoll för hvarje rättegångsdag, något mål förekommer, utskrifva, må bortfalla, så att, på sätt, enligt 1 inom. af samma §, vid domstolar å landet, under samma ting, förläres, det i ett mål förda protokoll, om än målet flera dagar förevarit, i ett sammanhang utskrifves, derest ej begäran om särskildt utdrag af protokollet för hvarje dag fraiuställes. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 30 November 1862. C. E Ljungberg 488 Motioner i B or gare-Ståndet 1862. 249. Al Herr Berger: