Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förundrar mig i sanning, huru talaren bakom mig (Frih. Boye) kan tro sig med sitt anförande hafva hjelpt saken i sin syftning. Jag fruktar, att han snarare stjelpt den. Visserligen log han Napoleon till hjelp; men jag förstod ej rätt, hvad han ville med honom. Var meningen att skräma mig, så måste jag säga, att för Napoleon i Frih. Boyes form kan jag icke blifva rädd. Ilr Frih. talade vidare om frågans historik och sade, att den i början endast angick inrikes invisningar. Är det möjligt, att Frih. ej känner skillnaden emellan invisningar och vexlar , så mäste jag för hans skull upprepa den för huset, der väl eljest få finnas, som behöfva 2oS Den 18 Maj. denna upplysning. Skillnaden är då den, alt invisningar icke medföra ansvar för den, som endosserat dem, då deremot en vexel medför ett sådant. Frih. sade, att förslaget om utrikes vexlar blifvit insmuget. Det är ett vackert ord i sig sjelf, och ännu vackrare blir det, då det lämpas på en motion, som blifvit här olFentligen gjord, och uti ingressen hvartill det blifvit tydligen sagdt, att skillnaden emellan stadgarna för utoch inrikes vexlar endast bestod i myntförhållanden. Sådan som vår gamla vexellag är, med dess mäklareordning m. m., medgifver jag, att mycket deraf var ceconomiskt; men allt detta är genom den väckta motionen samt det utarbetade oell af Ständerna antagna förslaget afskiljdt. En ledamot har sagt, det jag uppmanat främmande nationer att icke handla med Sverige. Det har jag icke gjort, och det skulle nära nog vara ett förräderi; men jag har sagt, att följden blefve sådan, så vidt vexelförfattningarna icke kunde anses såsom lagar. Man har talat om R. St:s hugskott, såsom varande lika farliga som en statssecreterarcs. Jag har aldrig önskat, att R. St. ensamma må stifta civillagar. Man har sagt, att frågan gäller, huruvida R.
Undransvärdt kan tyckas, att Thorild, i sin strid mot Kellgren, rentaf förbisåg denna sida hos sin vederdeloman, och öfverhufvud det hos honom, under de sista åren, starkt progressiva i bildning och syftningar. Men man bör ihågkomma, att allt detta framträdde hos Kellgren egentligen först under den sednare tiden af deras örlig; då det, till en ganska väsendtlig del, föranleddes, väcktes, befrämjades just genom Thorilds eggelser. Ty en hög föreställning om ett Allmänt Vett, som tillika närmast vore ett Svenskt, utgjorde sjelfva det hufvudmål, om och för hvilket Thorild stridde. Och då han dervid tidigare, än Kellgren, utgick från en ännu djupare enhet af Förstånd och Poesi, eller åtminstone tidigare anade en sådan: torde vara både förklarligt och ursäktligt, huru han under krigstumultet kunde tycka, att motkämpen alltjemt qvarbefanns på blotta ytan. Korteligen: hos Kellgren var – i bottnen – en ädel medborgsmanna-karakter underlaget för ett både qvickt och lyriskt snille; hvadan ock skedde, genom en ständigt innerligare de politiskt-moraliska och de poetiska spännkrafternas vexelverkan, att denna deras stegrade förening omsider frambröt såsom en oafbrutet växande utvecklingsmakt, som dref honom framåt och upp, från nästan ringa begynnelser, till den ansenliga höjd, hvilken han tillsist både såsom Litteratör och Skald uppnådde. Det är den, hvaraf efterverlden öfvertygas, att hans natur, innerst, var alltid en sannt poetisk; som derföre slutligen, – ehuru med ständigt iakttagande af en smakens lagbundenhet i högre mening, – afgjordt sprängde och bortkastade bindlarne af den utvändiga konventions-smak, hvilken den först hade blott i spridda, men alltmera ökade yttringar genomvärmt och genomglänst. Det ligger i saken sjelf, att de berömdaste tidskrifter, huru djupt de än må hafva ingripit i sin tids litteratur och allmänna bildning, likväl för sednare tidsåldrar blifva endast matta skuggor af hvad de voro för sin samtid.
Bellman började han att efterapa först vid sin hemkomst utifrån; och vänjde till slut genom konst naturen och minnet, att de vackraste af hans bacchanaliska sånger flöto ur honom med den mest förundransvärda lätthet. Dervid halp honom äfven, i början, en ganska vacker röst; den förföll mycket de sednare åren.” – Hade ej de flesta af hans många Visor och Sångstycken gått förlorade, så skulle vi nogare kunna bedömma deras förhållande till Fredmans-dikterna: dock har man i ”Bacchi Manskap på Paraden”, i ”Bacchanalisk Afbön”, i ”Concurs-Grälet”, som sjelft angifver sig ”höra till Bacchi Concurs i Fredmans Sånger”, fullgiltiga prof, ej blott på den lediga verskonst som utmärker alla Kexéls rimstycken, utan ock enkom på hans skicklighet att tillegna sig en efterklang af Fredmans lyra. Han går så långt deri, att han, ehuru eljest i sitt språk öfverhufvud korrektare än Bellman, dock i dylika stycken jemväl tillåter sig åtskilliga begagnanden af dennes hvardagstalsgrammatik. I alla fall se vi, också då frågan är om hvad han föredrog ”mellan skål och vägg”, huru alla underrättelser sammanstämma till bekräftande deraf, att hans snille, makalöst i smidig imitation och behändig plagiering, var märkvärdigast genom sin förmåga att omsmälta hvarje lån till sin verkliga och obestridliga tillhörighet – ofta blott medelst helt få tillsatser ur egen fatabur. Denna egenskap, att i sjelfva imitationen ändock vara original, förenad med hans anspråkslösa lynne, hans fyndighet på upptåg och hans alltid jemna glädtighet, gjorde att Bellman, som eljest lätt kunde ansett honom för en underhaltig kopia af sitt eget väsende, nu i honom såg en omistelig fosterbroder, som åtminstone mångårigt förblef en hufvudperson i hans dagliga umgänge. Härtill kom ännu en omständighet.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, alt derunder icke afgifvits något annat bestämdt yrkande än å bifall till den förev:de §:n, framställdes propos. derå och besvarades med ja. ll:le och 12:te §§:na. Biföllos. 13:de §:n. Hr Dalman: Jag förstår icke anledningen, hvarför man fråntagit domaren den rätt att förvandla böter, hvilken han enligt nu gällande lag har, och i stället öfvertlyttat den tillKonun - 398 Den 11 Jali e. m. gens Befh:de. Jag kan icke finna att denna förändring skulle medföra någon fördel, utan tvertom understundom föranleda till dröjsmål, särdeles då Konungens Beflude icke har sitt residens i den stad der brottslingen sitter häktad. Jag anhåller derför om återremiss. Frih. Armfelt: I afseende på den af Hr Dalman gjorda anmärkningen vill jag endast erinra, att om man jemför den nu föredragna §:n, och dess hänvisning till §§ 10, 11 och 12 i detta kap., med 8 § i 4 kap., med dess hänvisning till §§ 4, 5, 6, 7, skall man finna att här endast är fråga om förvandling och sammanläggning af böter eller sådant fängelse, hvartill ådömda böter blifvit förvandlade. I 4:de kap. synes deremot, att all sammanläggning och förvandling af straff, deribland något är af urbota beskaffenhet, fortfarande tillhör domstolarne. Den förvandlingsoperation, hvarom här är fråga, består endast uti att addera de särskilta bötesbeloppen, och när man funnit summan deraf, efterse uti tabellen, som finnes intagen i §:n 10, det deremot svarande vattenoch bröd-straffet. Denna åtgärd synes mig vara så enkel och rent mekanisk — om jag så må säga — att jag icke hyser någon tvekan att i detta fall biträda det K. Förslaget. Hr Dalman:
Aftonen efter min ditkomst samlaoch hållet, när den unga flickan flyttas inom des ungdomen till dans hos mitt värdfolk, makans och moderns verkningskrets; det och glädjen stod högt i tak. Men de två andra omnämnda slaget af vänskap däresom j a g v i d mitt förra besök haft min lust mot blir v i d en dylik förändring till o c h af att se och höra tillsaromans? Ja, de med djupare o c h fastare o c h har förmåga funnos där n o g, men det var tydligt för att i sig innesluta vännens eller väninnans hvar o c h en, att de särskildt lade an på make och barn. att visa sig likgiltiga för och undvika hvarandra. Jag blef ytterst häpen. Hade j a g Hur mycket värdefullare är det ej för en förut hos någondera kunnat skönja minsta ung flicka att under ledning af en trofast tecken till erotisk känsla, så hade j a g j u och pålitlig manlig vän få blicka in i mängifvit det hela en antaglig förklaring; men nens lif, lära känna deras intressen och gesom enligt min mening en sådan känsla nom ett öppet och förtroligt meningsutbyte var båda absolut främmande, stod j a g där få del af den manliga uppfattningen af med min förundran. allehanda lifvets frågor o c h därigenom få en mera allmänmänsklig syn på tingen än När gästerna gått, frågade j a g min unga att ej ha andra tillfällen att bilda sig ett väninna rent ut, hvad denna kuriösa tillställning skulle betyda, och då fick jag föromdöme o m männen än dem ett ytligt sällskapslif erbjuder. klaring på gåtan. Ungdomsvänsl (CJp. P in blåa klädning — ack, min v ä n, den börjar allt se sliten ut, t » S å köp mig då en ny igen, s å lar den sorgen genast slut. » 1 jVlin plånbok, kära barn, är tom jag har ej mer en sedel kvar. » Ö, vore jag som markens blom — om dem försorg ju himlen drar! » € j klaga s å! € t t råd mig g i |, och jag skall genast följa det. » £ n växel sätt dig ned och skrif, och får du ett namn till — hvem vet? » jNej, inga växlar mera g å, och hvarje bank för mig är stängd.
Tersmeden och en annan talare hafva trott, att ett så ringa värde, som l öre eller 1 styfver numera aldrig ifrågakommer. Jag får då erinra derom, alt taxan för öfverfart på roddbåtar här i Slockholm är 3 styfver. Om nu intet mynt motsvarande styfvern skulle komma alt finnas, utan endast tvåstyfvers-myntet eller öret, blefve följden, att roddpenningen måste höjas till 4 styfver eller 2 Oren. Hvem är del som mest begagnar roddbåtarne, om icke den fattiga folklassen? På honom lägges följaktligen i detta hänseende en med 25 proc. ökad beskattning. Jag fortfar således att anhålla, det R. o. Ad. ville återremittera punkten i dess helhet. Frih. Tersmeden: Jag har icke kunnat upfalta Hr von Hartin ansdorffs anraärkn. i afseende å bråkens uteslutande ur räkenskaperna. Han tyckes önska, att sådant mätte ske, men påstår, att det enl. mitt förslag, skulle blifva öfverlemnadt åt vederböndes godtycke. Mitt förslag till förändring af förevande punkt lyder sålunda: ”med undvikande af alla brutna tal, så att de, som öfverstiga ett halft Öre, utföras som helt och de, som ej öfverstiga ett halft Öre uteslutas.” Här är således, åtminstone för mitt begrepp, i bestämda och tydliga ordalag uttryckt, huru vid bråkens uteslutande bör tillgå och della stadgande, ifall det antages, mäste lända vederbörande till efterrättelse. Hr von Hartmansdorff måtte således hafva missförstått icke allenast mitt förslag, utan äfven Utsk:s Betänk. hvilket sednare, så vidt jag kunnat finna, icke gifver anledn. till den förmodan, att de brutna talen skulle kunna efter behag uteslutas eller upföras till helt tal. Hr von Kraemer, Anders Robert: Jag tror, alt det af Hr von Hartmansdorff nu begångna misstag upkommit till följd af en alltför flyktig genomläsning af punktens början. Denna lyder sålunda: ”uti punkten 3:o föreslår K.
Cederström föreslagit, som i hvad jag yrkade; men som det lär vara afgjordt att 3:ne 20 H. 69 54G Den 20 Februari c. m. Stånd antagit Utsk:ns redaction af i §:n, så anser jag det kunna vara detsamma, antingen mitt, eller Fril). Cederström* redactionsföfslag antages, elium jag anser att mitt kunde antagas utan olägenhet. Hr von Hartmansdorff: Sedan Hr Mannerskantz afstått ifrån sitt yrkande, så vill jag visserligen medgifva, att man må antaga <je ordalag, som Frih. Cederström föreslagit, likväl med förbehåll att till slut må införas ett nytt morn., innehållande hvad Gr. Frölich framställt. Särskildt yrkar jag, det landshöfdingen skall, före bankens öppnande, hafva förklarat det stadgade föreskrifter blifvit uppfyllda. Jag föreslår således att såsom ett sisla mom. må införas; "att bolaget erhållit och i tidningarna infört Konungens Bef;h:des förklaring, att de för bankens öppnande stadgade villkor äro fullgjorda. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om It. o. Ad. behagade bifalla mom. litt. a) i 7 §:n af Utsktns förslag, med den af Frih. (jederström föreslagna förändring, alt orden '’så väl den af K. M. utfärdade tillståndsresolulion, som ock bolagsreglorna,” skulle utbytas emot orden "vederbörligen fastställda bolagsreglor.” Itopades ja. Mom. litt ris b) och c). Dessa båda mom. blefvo af R. o. Ad. bifallna. Mom. litt. d) i 7 §:n. Ilr von Hartmansdorff: I mom. litt. d) förekomma orden ”reda penningar”, hvilket i öfverensstämmelse med R. o. Ad:s beslut lärer böra hela RikeLs myr^t. Morn. litt. d) antogs med den förändring, att orden "reda penningar” skulle utbytas emot orden Rikets gäl la nd e m y n t. Pri om. 1 i 11, e) i 7 §: n. Detta mom. blef af R. o. Ad. bifallet.
Folkhögskolans flickor äro öfverallt vana att i nöd o c h lust väDda sig till » frun » o c h begära råd, men få fruar äro i husets ekonomi så förfarna som H e d v i g H o l m s t r ö m. I långa år har hon med sällspord noggrannhet o c h öfversiktlighet fört räkenskaperna, o c h det antingen hushållet inskränkt sig till familjen eller som nu antagit jättedimensioner. H o n kan därför icke allenast ge de bästa råd, utan kan ock genast upptäcka ett öfverfiöd o c h göra inbesparingen på rätta stället. Detta förlänar henne ett lugn, som eljes vore oförklarligt. A r 1890 samlades i slutet af augusti på H v i - lan nordens folkhögskollärare o c h vänner till ett stort möte. Trehundrafjorton personer intogo där dagligen sina måtider. Anordningarna på alla o m - råden voro utmärkta, öfverallt gjorda m e d beräkning o c h m e d smak, » sådan s o m, » sade mig en danska, » endast den svenska kvinnan kan utveckla. » Värdinnan var ständigt närvarande i föredragssalen o c h visade under sällskapsstunderna hvarje gäst ett intresse o c h en uppmärksamhet, som vore hon eller han den ende. M ö t e t slutade m e d ett festligt samkväm o c h sedan herrarne hållit en mängd utmärkta tal på vers o c h prosa, tackade fru H o l m s t r ö m • norrmän o c h finnar o c h danskar, för att de kommit, o c h uttalade på samma gång ett tack för hvad de olika landen gifvit till hennes egen utveckling. I den stora salen var så tyst, att en myggas surr kunnat höras, o c h ännu efter sex år ser jag den blida, själfulla kvinnan o c h hör hennes tal, en dikt i obunden form, harmoniskt ljuda i mina öron. D e t var en Hvilans högtidsdag. Nu o m söndag den 20 dennes firas där en annan, Då gick jag närmare. Jag fann, hvad ej jag drömt att finna: Den tid som ej gjort mig till man, gjort dig till mogen kvinnaAlbert Eriksson. då fru Holmströms döttrar på den älskade m o d e m s hjässa få fästa silfverbrudens krona.
Bonde-Ståndeis denna dag i ämnet fattade beslut, voterings-propositionen, N:o 21, godkänd; lG:o, godkändes voterings-propositionerne, N:ris 22 och 28, angående redactionsoch tullbestämmelser för Artikeln Böcker; 17:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, angående införselstullen å Caffe, samt godkändes voterings-propositionen, JN:o 24; 18:o, instämde Ridderskapet och Adeln i de öfriga Riks-Ståndens beslut, angående tullfri utförsel af Chicorie-rot, till följd hvaraf voteringspropositionen, N:o 25, ansågs förfalla; 19:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sina förut fattade beslut, angående förtullningen af Artiklarne Cider och Coéjffurer samt gmlkändes voterings-propositionerne, N:ris 26 och 27; 2():o, instämde Ridderskapet och Adeln i Presteoch Bonde-Ståndets beslut, rörande förtullningen af Conserver, hermetiskt slutne, och ansågs, till följd deraf voterings-propositionen, JN:o 28, förfalla; men godkän des voterings-propositionen, N:o 29; 21:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sina förut fattade beslut, angående förtullningen af Artiklarne Filar och Filklofvar, Urmakaren samt godkändes voterings-propositionerne, N:ris 30, 31, 32 och 33; 22:o, godkändes voterings-propositionerne, Nrris 34 och 35, angående införsels-tull å Artiklarne Fisk: saltad eller inlagd strömming och Fläsk; 23:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, angående förtullningen af Artikeln Fosfor, samt godkändes voterings-proposkionen, N:ö 36; 24:o, instämde Ridderskapet och Adeln i de öfriga Riks-Ståndens beslut om tillägg af gramaner vid Artikeln Fransar, Galoner och Snören, Pt •ot.-Utdrag, den 2 April 18 f 5.
Under det jag för ett par år sedan stod inne i en musikhandel, inkom en veritabel piga, stä- dad och hygglig med sin duk på hufvudet, uppgaf ett sånghäfte, som hon önskade se på och som hon med en kännares vana noga genomögnade och köpte. Då hon aflägsnat sig, frågade jag innehafvarinnan af affären, hvem hon var; fick då veta, att hon tjänade hos konsul A — s, hade mycket vacker röst och fick begagna en och annan stund att förkofra sig i sång. Jag har sedermera ej varit där på platsen och känner icke till, om den krets, hon andades uti, blifvit henne för trång och hon flugit ut i stora världen eller fortfarande räknas bland sina tjä- nande systrar. Då ni nämner, att man emellanåt får höra nödrop genom öppet fönster, och därvid förstår att det är en » stackars kvinna », som föreställer sig ha röst, så påminner det mig om en annons, som för en del år sedan stod i en Stockholmstidning. Man önskade ackompagnement, och fru E —, änka efter en känd och värderad sångare, begagnade tillfället att anmäla sig för att, som hon trodde, vinna en förströelse på samma gång som en inkomstkälla. En dag ringer det på, och då fru E — själf öppnar, inträder en ståtlig herre, presenterar sig som den annonserande och säger sig med nöje vilja antaga hennes tillbud. Då hon hörde att ändamålet var att ackompagnera honom vid konserter, återtog hon sina ord, men bad honom sjunga en bit för henne, hvilket han ock villigt gjorde. Då han som bäst höll på, säger värdinnan i våningen ofvanpå till sin man: » Jag hör nödrop, fru E — har säkert blifvit sjuk, jag måste gå ned till henne. » » Vänta, » infaller mannen, » det låter nästan som sång. » Och så var det ock. Men tänk, ingen » stackars kvinna », utan en — » stackars man », som inbillade sig hafva röst. Då han slutat och fru E — underhållit sig med honom en stund, kunde hon icke afhålla sig från att i all uppriktighet på det allvarligaste afråda honom från att offentligen uppträda som sångare. Däremot hade han spelat för henne en af Chopins valser på ett sätt, som gaf tillkänna att han fullkomligt behärskade pianot.
För art med Swen» ska Armäen förswara en sä läng vverarions linie, blir sörsta fragan efter en sä pölttelig Charta, hwares, ter säkra Operations-planer kunna upgöras; en sadan finnes intet sammandragen och kan ej heller först-ffa§ utan ert gansta mödosamt och wrtlyfrigr arbete, hwar» wid ej allenast en oräknelig hop af Lantrmärare försonade Geomcttista märningar komma art reduceras, Ur tau »ck böra besia rkducrivner igcnom Triangel,Mär» ving» L88 Den 12 Deceinber. uinqar och Rekognosceringar sammanbindas om de skola kunna begagnas. Utan akk omtala den Utförliga Reeognosteringen iom denna Lands sn acka fordrar, vitt Milirair-Chartan skall blilwa fullständig i alla mili» minska affeenden, och dä Forkisications:Corpsen är kill fullo brbehMcn för dc ull Corpsen hörande mänga are beten, stk underställer jag huxuwida dek nu kan wara rätter tidpulict an indraga FälrmäminqLsCsrpsen, Lä de» som täft är i full werksamhek med ofwannämve ar» bete, hwms kedja och wcrkftällighet inom Corpsen en» däst är känd. Sättet ött söra krig, är nu mera sä färänbrädt, att dek ej är tjtträckeligl endast känna Gränser» ne emot sina Grannar, sedan man ser färska exempel Uppä, alt snart sagdt alla Rikens Huswudstäder bliswik besökte af Fiendkeljga Armöer, Ulan hela Riketö Militairist?« beskaffenhet fordrar alt kännås, och da will man i Swerige reducera cn Corps, som, i afseende pä Arbeters myckenhet borde wara, fyra ganger sä stok/ -ä man är i owisthct huru länge Freden kmt wara. Matt kunde wäl inwända härwid och säga alt
För att då längre bibehålla honom, som Lärgosse, har han emellanåt gifvit honom annan sysselsättning, och afledt honom från sitt egentliga yrke. Det måtte väl vara föräldrars Den 12 November f. m. och förmyndares rättighet, att öfverenskomma om den tid , under hvilken en Son eller Myndling skall lära, och att han under denna tid endast må användas till arbete på verkstaden, men icke i Mästarens hus till andra göromål. Om således icke dessa contracter utsträckas till det omöjliga , såsom några Ledamöter yttrat, utan blott till bestämmande af lärotiden och yrket, så tror jag de gjorde anmärkningarne böra förfalla. Hvad angår, att uti contracterne skulle öfverenskommas om den mat och dryck Lärlingen skulle erhålla, så hade jag ej trott, altman af Utskottens Utlåtande kunde draga en sådan slutsats. Att deruti införa de sysslosättningar, hvartill Lärlingen skall komma att användas, dertill behöfves ej mycken kunskap ; men de äro nödvändiga, för att vid öfvergången till ett friare näringssystem hindra den qvarvarande skråandan, att afhålla andra ifrån, att hinna lill skicklighet. Herr Cederschjöld: Såsom skäl mot Utskottens förslag har man anfört omöjligheten «tt, inom bestämda år, alltid bibringa en viss konstfärdighet. Att detta icke är meningen har af den siste värde Talaren så fullkomligt blifvit utredt, att föga dervid återstår att tillägga. Mig synes här endast åsyftas den säkerhet för Gossen*, att han efter vissa år obehindrat kan'få försöka att genomgå de prof, som fordras för att blifva Gesäll, så mycket mera , som det mot slutet af §:n slår: om han visar sig ega erforderlig skick - 5o8 Den 12 November f. m. /ighet. Meningen är således ingen annan, än att Mästaren icke längre än under dessa år skall kunna afhålla honom ifrån att söka blifva Gesäll, och begagna honom till sin enskildta fördel. Kan han då icke undergå sin examen, så får han ingå nytt Contract. Rörande hvad man föröfrigt anfört, att. våra Boktryckeriers beskaffenhet icke tala till förmån för Contracterne; så får jag anmärka, att orsaken dertill måste sökas från ett annat håll.
Frih. Cederström, Jacob; Jag är visserligen icke nu i tillfälle att uppgifva de anledntr till anmärkntr emot ledamöterna så väl i StatsUtsk., som uti Const.Utsk., i anledn. af deras tillgöranden i detta fall, nemi. alt StatsUtsk. öfverlemnat handlingarna till Const.Utsk., ulan att ställa sig till efterrättelse ?,g §:n Riksd.Ordn., och att Const.Utsk. lagt memorialet till handlingarna, ulan att anmäla StatsUlsk:s förfarande hos R. St. ; men jag hoppas att snart blifva i tillfälle att för R. o. Ad. uppläsa prottn ifrån båda Ulsk:n, hvilka jag begärt men ännu ej bekommit. StatsUtsk. har helt knapphändigt afslyrkt K. M:s nåd. skrifvelse om anslag fi extra-statsregler:n för Stats-cont;s behof, med den framställningen, att Utsk. förut, vid behandlingen af den ordin.- stalsreglertn, har afstyrkt ifråga var. anslag. StatsUtsk. har i sitt öfverlemnande till Const.Utsk. hemställt, om icke detta Utsk. i anledn. af den tilldragelsen , att K. M. inkommit med förnyad skrifvelse i detta mål, funne anledning att i anmärkntsväg handlägga saken samt föreslå någon förändring för framtiden i grundlagarna, hvarigenom denna sak kunde förekommas; men intilldess grundlagen blifver förändrad, och således K. M. har rättighet att commnnicera med R. St., rörtde frågor, som blifvit behandlade under loppet af en hel riksdag, så lärer det väl vara StatsUtskts pligt att utreda, huruvida behofvet verkligen förefinnes, innan Utsk. kommer och vill afvisa en K. skrifvelse i frågan. Finnes der intet behof för handen, så må StatsUtsk. visserligen afstyrka propos. men finnes behofvet verkligen äga rum, så Ur det också StatsUtskts pligt att tillstyrka bifall till K. 136 DeD 3 April f. m. M:s proposition. Jag anliåller om återremiss af ifrågavar. betänkande.