Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 57. son å Correctionshus, som dertill borde inrättas , eller vid Skeppsvarf i Stockholm, Carlscrona eller Götheborg, på Wanäs fästning eller vid Höganäs Stenkolsgrufva, men qvinna å Spinnhus eller andra allmänna Arbets-inrätiningar, hvilka till den ändan borde utvidgas, så att brist på utrymme och arbete icke inträffade. 10:0. Att i händelse sådane personel? erhålla enskild tjenst, de dock icke måtte dertill få utsläppas, innan de minst ett år förrättat allmänt arbete. 11:0. Att dylika Tjenstehjon, de der icke eller finge städjas eller legas på mindre än ett års tid, måtte, om de vid tjenste-årets slut icke qvarstanna i samma tjenst eller förskaffa sig annan, å nyo till allmänt arbete hållas. 12:0. Att HäradsSkrifvarne inom hvarje Län borde alla år vid Mantalsskrifningarnes slut, till Kongl. Maj.ts Befallningshafvande ingifva, och desse Embetsman, vid vite , inom en månad derefter, antingen till KrigsCollegium eller till Förvaltningen af SjöÄrendena insända förteckningar öfver allt löst folk, som för Kronans arbete vore att påräkna. i5;o. Lagsamt'Allm.Besv. o.Oet.Utsk, Bet. Att den, som hos föreståndare för arbetsinrättning gör ansökning att få uttaga arbetsfånge till enskild tjenst, måtte med Prestbetyg styrka sin frejd, och fånge ej utlemnas till någon, som sjelf för tjufnad eller delagtigliet deri varit tilltalad. i4:o. Att Kongl. Maj:t måtte ega, uppå skeende ansökning, till fästningseller annat allmänt arbete på viss tid eller för alltid döma den, som för delaktighet i tjufnad eller an-; nan missgerning flere gånger varit under tilltal ställd, cch antingen blifvit sakfälld eller befunnits med bindande omständigheter så besvärad, att han, enligt vederbörande Landshöfdings, Domares, eller Kyrkoherdes och För—' samlings intygande, kan anses såsom en för orten farlig och skadlig person. i5:o.
Vi stå ännu på samma punkt af de constitutionella begreppens utbildning vid den 8:de riksdagen, som vid den första. Hvad är orsaken dertill, om ej förhemligandet af Constit.-Utskrs förhandlingar. Constit.-Utsk. utgör medelpunkten för de constitutionella förhandlingarna, och så länge denna medelpunkt är beslöjad, kan man icke hoppas, att begreppen skola behörigen utvecklas. Frih. Boye har sagt, att uppfyllandet af denna min önskan blott skulle tjena till att sätta Constit»- Utsk» ännu mera i beroende af journalismens inflytande» Jag fruktår ej journalismen, så länge den har sänhiiig att stödja sig på; men den är fruktansvärd, då deh ej har annat än den här Ofta omtalädé sqValletvägen att gå på. Gif den tillträde till sanningen, så blir den rättvis i sina omdömen; och rättvisa mätte Vi Väl ej kUnöa frukta. Frih. Cederström har nienat, att Constit.-Utsk ej Vore berättigädt att lemna bifall till Ståndets begäran om protins utlemrtande, emedan Utskis prot» mäste innehålla utdrag af Statsrådets prot., och dessa åter ej kunna utlemnas utan K. Mis begifvande» Jag får derpå Svara, att såvidt jag kan minnas, innehålla ej Utsk:s prot. för denna riksdag några egentliga utdrag ur Statsrådets prot., och sålunda måste väl Constit.-Utsk. vara herre öfver sina egna prot., och den vederbörande, soni omtalas i 2 §. 4 tnöm» af Tryckfr.-förordn. Skulle åter de ti9 H3t Den 8 Juli. der komma, då någon Constit.-Utskrs ledamot ville införa hela stycken ur Statsrådets prof. och indraga dem i Constit.- Utsk:s prof., så blir då tid för Constit.-Utsk. att vägra ntlemnande af dylika, i händelse sådant skulle finnas nödigt, jag kan således icke annat än vidhålla min begäran om den framställning till Constit.-Utsk., hvarom jag gjort motion i den fulla öfvertygelse, att alla skulle dermed finna sig val belåtna. Gr. Horn: Frih.
RegeringsFormen, RiddarhusUtskottet har haft till stöd för sin tanka, att i 50 § RiddarhusOrdningen är Instructionen för Riddarhus Directionen omtalad, och i 51 §. är endast ointaladt sättet, eller huru introduction skall meddelas, ej tiden. De Kongl. Brefven som äro åberopade, ärrt alla föranledde af Directionens anhållan om pitBScrijnionsiid, inom hvilken man borde sigj till 308 Den 27 Octoler e. rit. intrcductions vinnande anmäla, eller angifva så-’ som det i de äldre heter. ConstitutionsUtskottet sorn fatt se ordet.’ introductions tagande i Kongl, brefvet af 1800, har funnit det klart tillkännagifva, att introductionen verkeligen skall tagas, icke erhållas; hvarigenom i dess tanka knuten blifvit afhuggen. Uti brefvet står likväl detta ord ej uti en stadgande föreskrift, utan blott uti en citerande af ett föregående stadgande. Dermed innefattas blott diplomets uttaganda från Kongl. Cantzliet, och således kan det för mitt begrepp ej uttrycka något verkeligt stadgande om introductionen. Detta är hvad jag till protocollet velat anföra. Dessutom förenar jag mig helt och hållet med dem, som ansett ConstitutionsUtskottet hafva öfverskridic gränsen för det utlåtande, som blifvit detsamma affordradt. Det yttrande att LandtMarskalken äger rätt att vägra proposition är ej riktigt; det har aldrig blifvit satt i fråga. Det torde vara lika angeläget för constilutionaliteten , att ConstitutionsUtskottet ej utsträcker sina afgörande yttranden till andra frågor, eller längre än hvaröfver dess yttrande är fordradtj som att Högsta Domstolen, vid Lagförklaringar, ej afgifver dem öfver andra frågor , än de som af Underdomstolar blifvit väckte.
St:r, i anledning af Utskottets under N:is IÖ2 (pag. 394) och 204 (pag. 283) afgifne Utlåtanden, förklarat Öfverste-Lieutenanten de Mottoni berättigad, att, för dess innehafde Förste Majors-beslällning vid Regementet Royal Sve'dois, erhålla Löneersättning, och med Majoren, Friherre Koskull enahan - Betan k anden, N:o 3g3. 437 da förhållande sora för Öfv. Lieut. de Mottoni anfördt Blifvit, i så målto äger ruin, att den förstnämnde jemväl erhållit K. M:ts Fullmakt å den beställning, som han, i anseende till upplösning af det Regemente, hvarvid han tjenslgjort, mast jemte innehafvande lön frånträda; så och då vanligt varit, att då Corpsen blifvit reducerade eller tjenster indragne, de, som enligt Fullmakter, innehaft Beställningar med Löner, fått samma Löner intill afgång eller befordran bibehålla; har Utskottet äfvenledes funnit Majoren, Friherre Koskull böra tillgodokomma ersättning för den Löneinkomst han vid merberörde Regemente innehaft pcb utan eget förvållande frånträdt; och Utskottet får derföre hos R. H. St:r vördsamt föreslå: att, Majoren, Friherre Koskull må, intill dess han erhåller motsvarande eller högre lön ä Stat, uppföras å allmänna IndragningsStaten till åtnjutande årligen af i5o R:dr jemte det Expectance-arfvode af 200 R:dr han derå redan innehar, hvilka sammanräknade 45° R:dr utgöra det belopp, sorn, enligt K. M;ts nu gällande Stat, Andre Majoren vid Konungens f. d. Eget Värfvade Regemnnte i Lön bestås. Beträffande Sökandens underdåniga anhållan, att undfå ersättning för hela den tid han af den honom tillagde Majorslön varit i mistning; så och enär K.
Jag hemställer derföre, om icke åt den Man, som öppnat den constitutionella banan som till Ständernas nöje bestridt sitt Embete, som nu står nära sin graf, och hvars återstående dagar derigenom skulle förljufvas, Nationen boide bevilja en pension. Jag tillstyrker bifall å Herr Grefve von Plåtens framställning. Herr Hjerta, Johnn Gustaf: Det ar altid ledsamt att behöfva yttra sig uti personliga fall , men jag kan ej undgå , att här yttra samina mening som i Utskottet. Jag har ansett, att Friherre Mannerheim ej bör med pension förses. Detta är ej af personlig afsigt, att hindra honom åtnjuta pension, om den skall anses såsom en belöning för hvad lian gjort 1809, men då det bär varit fråga om pension för Justitieombudsmannen har jag nekat. Jag anser detta Embete vara af den beskaffenhet, att alt, hvad sorn har afseende på timliga fördelar , bör derifrån afiägsnas. På denna grund har jag trott, att det för den afgående blott vore ett fall, då pension borde honom Den 19 November f, n*. 147 lärnn:ts, nemligen dä Jhan vore A nyo vald, och af ålderdoms bräcklighet afs ide sig förtroendet. I alia andra fall bevisar det, när han icke omväljes att lian icke varit så till det allmännas nöje. Jag anser således bäst, att ingen pension gifves. — Man säger, att Embelet är svårt och vådligt; jag tror, att en sorn fyller sitt kall, ej skall äga några fiender. Strängheten sjelf skall ej misskännas. Man talar oni Friherre Mannerheims enskilda ställning. Jag ville gerna derpå göra afseende, men jag har ej trott 111ig kunna göra det, då det är fråga om en allmän sak. Så fort det är fråga om erkänsla lur Friherre Mannerheim, såsom 1809 års man, så finner 'jag visserligen, att han har anspråk derpå, men icke bör han få pension för det att han innehaft en tjenst, soln under en tid af j3 år varit hans pension.
Hans egendom tillföll hans son, och denne föraktade den ringa lerlampan. En slaf bar mig till sitt usla hem, men endast sällan tvangs jag att belysa hans elände, ty han ägde ej olja att gifva mig. Men en natt påtände han min veke. Han gick för att tända eld på den boning, hvilken tillhörde hans husbonde, hvilken agat honom tyranniskt för ett ringa fel. Han blef röjd och dödades. Han hade fällt mig ur handen, jag blef gömd i mullen och låg der länge, länge. Jag sörjde att mitt lif skulle förflyta utan nytta, men huru ofta föranleder icke en ringa tillfällighet en stor förändring i vårt öde! En dag kom en fattig enka gående, hon fällde ur handen en liten penning och började söka den, och så fann hon mig. Hon bar mig till sin boning, köpte olja för sin penning och tillbragte sin natt i bön och arbete för sina begge små sofvande barn. Hon var Christen. Hon hade öfvergifvit vänner och anförvandter för sin tros skull och lefde nu i Pompej utan att vara bemärkt af de Christnas fiender. Men det stillaste lif förmår icke afvända förföljarens verksamhet. Jag såg en man inträda hos henne. "Offra åt gudarne i morgon, sade han, att du må få lefva; eller du dödas och dina barn bli slafvar". Han gick, hon nedsjönk i bön. Derpå steg hon opp, tog mig i sin hand och lyste på sina begge barn, hvilka slumrade godt i hvarandras armar. "Ack, suckade hon, deras späda läppar kunna ännu knappt utsäga Hans namn, hvem skall lära dem att tro, hvem skall rädda deras kropp och själ från förderfvet. Och jag kunde dock få blifva hos dem, jag äger att välja". Hon knäböjde åter, hennes anlete förklarades och hon utbrast: "lofvad, lofvad vare min Frälsare, prisad att du hafver funnit mig värdig att dö för din skull. Skulle väl du behöfva mig till ett verktyg för deras frälsning? Skulle ej din kärlek och din makt förslå! Med fröjd vill jag bekänna dig och dö!" Då skalf jorden, Pompej skakades på sina grunder.
I fråga om de af dessa räntor, som äro Silfververket donerade till KonstStatens underhåll och under anordningstitel afförde, tro Comiterade ändnmålsenligast vara, om dermed kunde förfaras på lika sätt, som angående de här förut under mom. litt. d. omförmälde räntor blifvit föreslaget, eller att öfverenskommelse träffades om deras afstående emot skälig capitalersättning. Hvad åter angår de öfriga, som Silfververket under arrende åtnjuter; så förekommer dervid det serskilda förhållande, att, sedan, i anledning af Rikets Ständers dels vid 1810 års Riksdag och dels under den 4 October 1823 derom gjorda underdåniga framställningar, fråga uppstått om vidtagande af sådane åtgärder, hvarigenom Silfververket, utan dylika betydliga understöd af Staten, skulle i framtiden kunna underhållas, har, jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 10 September 1829, blifvit beslutadt, att, på sätt Bergslaget, i ämnet hörd t, sig åtagit, genom afsättande af viss andel af Silfververkets afkastning, efter då tillika stadgade grunder, en fond borde bildas och i jordegendom nedläggas, samt att, när den vunne sådan tillväxt, att deraf erhölles en årlig afkastning af 1,100 Tunnor Spanmål, hälften Råg och hälften Korn, som Bergslaget, efter beräkning af 6 R:dr 3 2 sk. såsom medel-markegångspris p:r tunna, ansett ungefärligen motsvara Bergslagets vinst utaf 1743 års ArrendeContract, angående ifrågavarande räntor, skulle det afgöras, huruvida nämnde räntor, öfver hvilka hittills varande dispositionsrätten emedlertid komme att fortfara, borde af Silfververket fä behållas, emot lösen efter markegång, eller till Kronan alträdas.
Utskottet förekomma, och ett bedömmande af Revisorernes åtgärder skulle för Riksens Ständer framställas, och jag vore att ursägta, om jag blott åsyftade ett omdöme, huruvida j g , såsom Ridderskapets och Adelns ombud, vid den af Riksdagen atbrutna Revisionen, handlat rätt eller icke; men då föremålet för denna erinran är, att de flerfaldige tillstyrkanden, som i frenne serskilde tryckre Revisionsberättelser innefattas, matte fä undergå den Jugnate, icke för-’ 238 Den 9 Maji. hastade pröfningen , som ärendernes vigtiga beskaffenhet påkallar, anser jag mig äga så mycket större anledning , såsom en rättsiordran yrka en skyndsammare åtgärd af Utskottet i detta afseende, hellst Riksdagens snarare afslutande kunde möjeiigen undandraga Riksens Ständer den noggranna pröfningen af dessa ärender, som jag ©gerna vill förmoda blifva af Utskottet såsom mindre angelägen ansedde, och derigenom göra till intet flere nytti» ge tillstyrkanden, sorn i förenämnde RevisionsBerättelser innefattas. Grefve Gyllenborg anhöll, att dess anförande måtte till StatsUtskottet remitteras, samt att, intill dess svar derå ankommer, Utskottets ifrågavarande Utlåtande måtte hvila på bordet. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Ingen kan fullkomligare än jag vara öfvertygad om nödvändigheten att fylla StatsVerkets verkliga behof. Men jag måste derjemte förklara, att jag ryser vid blotta tankan att i Landets närvaran-' de belägenhet öka den redan dryga Beviliningen. Det är också med serdeles fägnad, sorn jag funnit, att detta alldeles icke är nödvändigt, och att en ganska lätt utväg gifves, att göra StatsVerkets tillgångar tillräckeliga för behofven, och således kommer den uppgifna bristen af 2 50,000 R:dr att försvinna, utan att likväl behöfva med ökade skatter ytterligare trycka det redan förut dermed nog betungade Svenska Folket.
Frågan är nu blott, huruvida man vill göra ett undantag frän Bevilln:s-Förordn:s föreskrifter för alla de i 27 och 29 §§ omnämnde personerna, d. v. s. att de icke skola för sin inkomst skatta pä samma sätt, som för öfriga sportler eller inkomster skatt skattas. Jag tror icke, att det vore rätt att göra ett sådant undantag, allra helst när det innebär en bestämd mannamån; och af sådan beskaffenhet äro alla partrellä undantagslagar, de der endast äro till förmån för den ene, men icke för den andre. Jag anser således de ifrågavar:de orden böra qvarstå och anhåller vördsamt om bifall till Utsk:s hemställan. Hr von Hartmansdorff: Då den fråga, sorn af Hr Hård blifvit uptagen, tillhör dem, öfver hvilka Utsk. i sitt nu föredragna Betänk, afgifvit bestämdt Utlåt., sä förmodar jag, att rätta tiden att' yttra sig öfver riktigheten eller felaktigheten deraf nu är för handen. 1 fall det, såsom jag tror, är Hr Gr. o. Landtnäs mening, att saken nu behandlas, sä önskar jag, att Hr Printzensköld mätte genast framställa de anmärkmr, han mot ifrägavar:de punkt 301 Den 24 Maj e. m. har alt anföra, äfvensom alt han måtte göra det så omständligt, sorn tiden medgifver. Det torde fördenskull vara öfverflödigt, att jag i denna sak på förhand yttrar mig. Dock kan jag icke underlåta att vitsorda det förhållande, som Hr Härd anmärkt, nemi. att man i KammarR:n, till följd af ett stadgande, som Gr. af Ugglas anser tydligt, funnit sig föranlåten ålägga personer, de der rätteligen icke kunna anses vara annat än enskildes tjenare, bevillms-afgifter, som äro alldeles öfverdrifna. Jag tror följaktligen, att man bör i föievande §§ vidtaga någon rättelse. Hr Hård: Jag vill blott med ett par ord genmäla de anmärkn:r Gr. af Ugglas framställt.
Det är egentligen i anledn. af Hr von Helands yttrande, som jag begärt ordet. Hr von Heland yrkade förra gången i sk:s lull på ben. Nu är fråga att frångå beslutet om 3 sk. samt tillåta votering emellan i och 4 sk. Jag tror således att det är ett ytterligare skäl för den värda talaren att instämma i mitt förslag. I afseende på livad Hr Lagerheim yttrat, tror jag mig icke böra ingå uti discussion derom eller genom exempel söka illustrera luiru med saken sig förhåller, ty då komma vi icke ifrån dessa voter:s-propos:r. Skulle det ena Ståndet, i afvaktan på de Öfriga Ståndens beslut , icke vilja frånträda sin mening, så förfelas ändamålet med inbjudningar från Utsk:s sida. Jag fortfar i min anhållan att R. o. Ad. måtte antaga inbjudningen. Hr Gripenstedt: När denna benfråga förra gången förevar, utgjorde den ett ganska benigt och svårslitet tvistämne, och det är rätt ledsamt att det ser ut som skulle den blifva så äfven nu. De värde talare, som yrka att man icke bör biträda inbjudningen, torde tillåta mig få erinra derom, att PresteSt. fråoträdt sitt beslut i alla de punkter, der Ståndet varit ensamt om sin mening. Detta exempel torde moraliskt åtminstone i någon mån förpligta R. o. Ad. att göra sammaledes uti alla frågor, som Ståndet icke anser vara af utomordentligt stor vigt. Jag anser således, att R. o. Ad. här, såsom det hittills gjort i många fall, bör antaga inbjudningen. Hr von Hartmansdorff: Jag är af samma mening som den siste värde talaren, rör:de lämpligheten deraf, att R. o. Ad. måtte frånträda de af dessa beslut , som Ståndet ensamt fattat. Jag beklagar blott att den värde talaren, då fråga var om 85 propos:r på en gång, icke var af samma mening som nu, då fråga är om benen allena.
' Val ' Var Med den elektriska gnistans snabbhet flyga tecknen vidare öfver berg o c b dal, öfver.flod och haf, från land till land, o c h det tusentrådiga nät, som spunnits kring jordens rund, är som ett enda jättelikt, underligt djur, som bär alla världens hemligbeter på sin tysta tunga ... * Eedan för ett par år sedan påbörjade vi under denna rubrik en serie artiklar, som då endast uppnådde n:r II, innan den måste afbrytas, på grund af att de då på färre händer hopade redaktionsgöromålen ej medgåfvo all den tid, som fordras för hopsamlandet af de vidt skilda uppgifterna för planens fullföljande. V i ha nu emellertid återupptagit densamma, då den synes oss böra erbjuda våra läsarinnor både gagn och intresse och vi erinra då på nytt inledningsvis om följande ord, som vi då i begynnelseartikeln yttrade:; &gt;Vår afsikt är helt enkelt den att gencm några korta skildringar från de olika yrken och branscher, inom hvilka kvinnorna, särskildt i hufvudstaden, vunnit ökad arbetsterräng, för våra läsarinnor framlägga det rent praktiska resultat, till hvilket striden i saken häruppe ledt; ett resultat, som väl torde få anses något så när typiskt för hela landet, då i hufvudstaden, det andliga och materiella arbetets centralpunkt, åfven de flesta och mest varierande arbetstillfällen erbjuda sig. » Det allra första som b l e f gjordt i fråga o m svensk kvinnas rätt att deltaga i statens och kommunens tjänst, var att berättiga henne att blifva folkskolelärarinna. Detta skedde år 1859. Å r 1860 skrefvo rikets ständer till k. m:t att kvinnorna borde o c h kunde användas i än flera offentliga sysslor. O c h så fick kvinnan 1861 rätt att bli — organist. Men rikets ständer, som tycktes gripna af en riktig ifver att göra något för kvinnan, läto sig ej förtröttas. I en skrifvelse till k. m:t af den 14 mars 1863 utveckla ständerna sina åsikter i den tidens » kvinnofråga ».
Härvid får man dock icke förbise, att den normala fattigvårdskretsen, enligt så väl Svenska fattigvårds-lagar i äldre och nyare tider, som andra länders lagstiftningar i detta ämne, är församlingen och att de inskränkningar deri, som kunna tillvägabringas för underlättande af försörjningsåliggandets ändamålsenligaste utförande äro undantag från regeln, hvilka undantag böra blifva en frukt af frivillig öfverenskommelse och icke kunna någon afdelning af församlingen påtvingas. I öfverensstämmelse med dessa grundsatser anser jag Utskottets förslag till ändring i 2 § 1 mom. i Fattigvårds-Förordningen hafva bordt erhålla följande lydelse: »Vilja samhällets medlemmar i afseende på fattigvården fördela samhället i kretsar eller rotar, med åliggande för en hvar af dessa att försörja dithörande fattighjon, vare sådant ock tillåtet, så vida de liesta rösterna inom hvarje af de föreslagna rotarne en sådan fördelning bifalla; och gälle beslut härom hvarje gång för fem år, efter hvilkas förlopp frågan ånyo skall till öfverläggning förekomma och de flesta rösterna bestämma om fördelningen må ytterligare för fem år fortfara.» b) emot Utskottets första yttrande i fråga om ändring af 10 § i Fattigvår ds-För ordningen: l:o af Herr von Ehrenheim, Per Jakob, som anförde: »Emot Utskottets förslag att den uti 10 § 1. mom. omförmälde afgift skulle kunna af försaralin - 14 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 89. garne bestämmas till högst 50 öre för mansoch 25 öre för qvins-person, som är mantalsskrifven och fyllt 18 år, i stället för 8 sk. b:ko för mansoch 4 sk. b:ko för qvinsperson, som nu är stadgadt, får jag mig vördsamt reservera.
Gamla Staren Nya Staten Indrag ningar Ekesjö Magazin. i Förwaltare lön och hushyra 222 — . ! 222 Jönkönings Magazin. i Förwaltare lön och hushyra soo 222 Carlshamns Magazin. i Förwaltare lön och hushyra 200 222 Carlscrona.Amiralitetsoch Prowiank-Magazin. i Prowinammästares lön » - 2Z0 2ZV Hushyran . 2 l r6 — 2 I 16 2 Magazinö Skrifware a 8Z R:d. - 166 32 — 166 3 2 Till Cvntoirs hyra 5 5 . Carlscrona Krono Bageri. i Krono Bagare * 66 66 — l Ständig Gesall 24 24 Tractamente för en civil person som förer Iournalerne och Conrrollen med bakningen - 24 l2 — 20 1 2 — Dito lili Officerare som stiftewis bewista bakningen 25 24 — 25 24 Christianstads Magazin wid Torssebro.
Genom denna kan hon framälska det goda hos mannen, och genom tro på en himmelsk fader förmår hon ofta nedbryta äfven de svåraste hinder, som rest sig mellan henne och det hon älskar. Det är också efter troheten Herren mäter hennes värde, ej efter det stora hon uträttade i lifvet. Den, som trogen är det lilla, åt henne kan ock anförtros det större, må det vara de minnesord från folkhögskolan I unge fån med eder ut i lifvet, » så slöt doktor Vide. Talet afhördes med rörelse, på Märta gjorde det ett särdeles djupt intryck, och hon fattade det beslut att genom hela lifvet vara Erik en trofast hustru. Hvem visste, kanske kunde hon också härigenom få arbeta för folkets sak, särskildt skulle bon kunna göra det med sitt exempel, och genom henne åtminstone skulle ingen skugga få falla öfver den kära folkhögskolan. Flickorna reste sig och sjöngo: » Jeg vill vferge mitt Land, jag vill bygge mitt Land, jeg vill selske det frem i min Bon, i mitt Barn. — » Märta studsade, men så tog hon mod till sig ock deltog i sången. Den ringde till ro hennes graflagda ungdomsdröm, icke ens genom sitt barn skulle hon fä vara med att bygga upp och värja sitt land. Morgonen därpå var hon lugn. Hon hade lagt bort den lunga, svarta dräkten och bar en lättare af siden. Gången var åter rask, och kinderna hade efter en god sömn samma friska färg som under de senaste veckorna. Erik blef också mycket glad, när han så återsåg henne. Men hon var mycket tyst, och då han visste, att hon skulle hålla föredrag, tydde han det så, att hon ej ville bli distraherad, och lät henne vara ostörd. Salen var fylld till trängsel, och af artighet hade herrarne gifvit Märta första afdelningen. Sedan doktorn helsat församlingen välkommen och redogjort för festens betydelse samt ett par sånger afsjungits, steg Märta upp i katedern. Hon började med darrande stämma, men ju längre hon kom in i sitt ämne, och j u mer det färgades af hennes egen personlighet, desto mer växte det i styrka och drog åhörarne med sig.