Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afskrift af ett Utdrag af Bolagsstämma -protocollet den 4 October 183a, hvarigenom Canal-Directionen befullmägtigas att till Banco-Fullmägtige aflemna så väl den afsägelse af alla anspråk på ersättningar, af hvad namn och beskaffenhet de vara må, dem Bolaget möjligen kan förmena sig ega, som den förbindelse att allt framgent canalen underhålla, utan något Statens bidrag dertill, hvilka båda handlingars afgifvande utgöra ett vilkor för den i 6 §. morn. Litt. b. af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 4 Ja~ nuarii i83o Bolaget gifne försäkran om afskrifning och eftergift, så framt canalen blifvit inom i834 års slut fullbordad. (Tecknad med N:o a). c. Afskrift af ett Utdrag af Bolagsstämmo-protocollet den 4 Oetober i83a, hvarigenom Canal-Directionen befullmägtigas att, sedan Götha Canals fullbordan nästinstundande sommar blifvit 7 Bihang till R. St. Prat. i834• 6 Sami. 1 Afd. 2 Baft. 5o Berättelse af Banco-Fullmägtige. af då inträffande Revision vederbörligen vitsordad, anmäla sig hos Banco-Fullmägtige om berörde afskrifning och eftergift i hvad som angår Bankens egande fordran, samt om erhållande af bevis öfver verkställigheten deraf.
Bergstedts jemväl aflidna hustru, Anna Maria Reis: B. IV. 96, 190, 292, A. 292. —, i anledning af gjorda framställningar om eftergift af Kronans rätt till dylika arf, fallna efter åtskilliga personer: B. II. 164, 203, 225, A. 225, 226, 227, 228, 229; B. IV. 399; V. 41, 48, A. 48, E. 547. —, i anledning af väckt motion om ändring af lagens stadgande i 15:de kapitlet lista §:n Arfda-Balken, angående —: B. I. 508, 511, A. 511. Danskar och Norrmän, i anledning af väckta motioner rörande ej mindre deras, än äfven andra utländningars rätt att i Sverige — D — 37 idka Ilande), handtverk och andra yrken: B. II. 164, 204, 229, A. 230, 251, 254, 259; B. lil. 201, 476, 496, A. 510; B. IV. 96, 191, 314, A. 316; B. V. 464, 537, A. 537, E. 609. De Maré, Baltzar, dess yttranden: I. Deputationer: — Bonde-Ståndets Helsnings-deputation till Med-Stånden: I. 9. '— Afskeds-deputation till Med-Stånden: V. 709. — Borgare-Ståndets d:o d:o: I. 11. — d:o d:o: V. 710. — Preste-Ståndets d:o d:o: I. 12. — d:o d:o: V. 711.
Hade ibland de öfvertalande ej befunnit sig Grefvinnan X., Fröknarna Q., Baron C., med flere, skulle jag bestämt varit färdig tro mycken elakhet ligga till grund för ett dylikt project. Jag kunde Gudskelof emellertid ej efterkomma dessas önskningar, emedan en några dagar förut ådragen lindrig förkylning orsakat mig en ganska märkbar heshet. Baron C. hvilken, enligt hvad jag redan nämnde, utgjorde en medlem af societén, var i dag ovanligt dyster ja, till och med tråkig; han förmåddes, oaktadt värdinnornas enträgna propositioner, på intet vis instämma till accompagnerande af de flerstämmiga sångstycken hvarmed Fröken T. ännu sedermera trakterade oss. Under det jag invid ett fönster, sysselsatt med mitt arbete, blef den enda som icke med den allmänna strömmen, under sången rusat till instrumentet, emedan en skön sång alltid forefallit mig behagligare att på något afstånd afhöra, fann Baronen fillfälle att, i det han invid min sida oförmodadt nedsatte sig, halfhögt yttra: "Ack! Demoiselle! hvilken åtskilnad på denna, och den nyligen på Vestanby passerade aftonen! när skall väl en dylik åter yppas? Om ni visste huru dyrbart det stället för mig blifvit." Som den fortfarande musiken ej tillät mig höja min röst, och jag omöjligt kan fördraga ett hviskande samtal, i synnerhet ej med en karl, lotsade jag, som hade Baronens tilltal helt och hållet undgått min uppmärksamhet, samt arbetade endast under tystnad på min söm. Baronen teg, liksom hade han väntat ett svar, men då intet sådant utföll, återtog han, omärkligt lutande sig framåt: "Ni bevärdigar mig icke ens med ett svar, o Gud! hafva då tvänne flygtiga dagar redan hos er hunnit förjaga minnet af dessa för oss båda så njutningsrika, för mig så lyckliga timmar, hvars hugkomst alldrig skall förmå öfvergifva mitt hjerta? svara mig då endast häruppå." Jag kunde vid dessa hans ord verkeligen icke längre neka mina läppar det svar, hvartill harmen att så hårdt missförstås, förenad med nödvändigheten af ett mig nu aftvunget yttrande föranledde.
Margareta sig icke heller om att framkalla, ty änskönt de, under deras feberaktiga uppflammande uppdagade stora, fastän missledda naturgåfvor hos den unga flickan, voro de henne icke nyttiga, då öfverretning och förslappning gerna räcka hvarandra handen, och då dessutom lugn nödvändigt måste anskaffas, om ej äfven hennes fysik helt och hållet skulle upprifvas. Lugn trodde Margareta heta frid, när det är klädt i högtidskläder, och frid finnes ej hos edsbrytaren. Hvartill gagnar det alltså, att af någon utan välde öfver sig sjelf, locka löften, dem han ej skall hafva kraft att hålla. Vet man då ej, att menniskan, huru djupt hon än må vara sjunken, alltid kan sjunka djupare, vet man icke, att menniskan, vid hvarje nytt bevis på sin egen föraktlighet, måste alltmer förhärda sig, om hon ej skall erkänna sig usel? O att man betänkte detta, aldrig tvunge någon att förlika sig med sina fel, ty „hela den men„niskan måste blifvit grund och kal, som kan „säga till sig sjelf, och dervid förblifva obe„kymrad! „Jag är ingenting, jag vet ingenting, „jag tror ingenting.“ Margareta hade behjertat detta – ansåg derföre vådligt att öfverbevisa sin Elev om dess talrika brister, och lät henne, när hon emellanåt greps af någon sådan öfvertygelse, såsom det syntes, på egen hand äflas dermed. Men undertiden var Margareta en så lugn åskådarinna af dessa bristers synbara framträdande – hon tycktes dervid beklaga Augusta så mycket – hon var så mild, men sig ständigt så alldeles lik, – Augusta så nära, men likväl så helt och hållet utom hennes attraktionssfer, att Augusta slutligen började finna, det hennes vänliga, ja vänligaste Guvernant var ett af henne fullkomligt oberoende Väsende. Denna upptäckt förvånade Augusta ofantligt, och i anledning deraf visste hon sedan en lång tid icke, om hon var ond på sin Bonne Amie, eller ock rädd för henne. Lyckligtvis var Margareta så innerligt, så hjertligt god, att något rimligt skäl till vrede ej kunde framskaffas. Augusta måste finna sig vid att vara rädd för den Mamsell, som blott var kommen att läsa med henne.
Vid 9 §, innefattande tillåtelse för Fabriksoell HandtverksSocieteter att utse ombud för tillsyn derå, att de till deras yrken hörande varor blifva rätt förtullade, bade Utskottet, som, vid behandlingen af Artikeln Ull, hemställt, att densamma, hvilken enligt nu gällande taxa förtullas under två rubriker, nemligeu-”grof Jutsk och Isländsk", med införselsrätt för detta slag till endast vissa städer samt 'ali annan” borde efter dess olika värden delas i tre klasser, nemligen ''grof,” ”medelfin’* och ’*lin,” af hvilka de två först nämnda slagen skulle få införas endast lill en del stapelstäder i riket, bland annat föreslagit ett så lydande tillägg: ”1 de städer, dit grof och medellin ull får införas, tillkommer samma rättighet, i afseende å denna artikel, äfven schäferi-egare och ull producenter iRiket*’. Ridderskapet och Adeln, som, lika med Utskottet, fördelat ull i tre classer, ehuru med någon skiljaktighet i afseende å tullen och gränsorna emellan de serskildta slagen, har godkänt sagde tillägg till förevarande paragraf, Preste-Ståndet, som, med ogillande af Utskottets berörda förslag angående ull, antagit en medeltull för införsel af alla ullsorter och såsom en följd deraf förklarat, att den föreslagna inskränkningen till vissa städer för införsel af grof och medelfin ull förfallit, har icke fattat något serskildt beslut angående det nu ifrågavarande tillägget, hvilket, änskönt jemväl det det synes hafva bordt på samma grund förfalla, alltså genom Preste-Slåndets förklarande att hafva godkänt alla de Utskottets förslag och framställningar, hvilka icke blifvit serskildt vidrörda, måste anses vara äfven af detta Stånd bifallet.
”Tack, söta Caroline!” sade mamma och kysste den lilla på pannan. ”Är hon icke ett intagande barn, och så lydig!” vände sig fru Widen frågande till Mannerstedt. ”Jo, oändligen täck och söt,” svarade Frans, och hoppades dermed vara ifrån saken. Men kommerserådinnan återtog, i litet förtroligare ton, och lutade sig dervid framåt, så att det fick utseende af ett vigtigt meddelande: ”Jag har just tänkt, att ni snart skulle börja att lära lilla Caroline sjunga. Hon bör i tid lära noterna; ty har hon icke en förtjusande röst, så böjlig, så ljuf och klangfull?” Hade Mannerstedt nu svarat ja, skulle han trädt sanningens rätt, som alltid var honom helig, alldeles för nära. Han vågade derföre mycket försigtigt vara af den tanken, att man icke så tidigt med visshet kunde bedöma ett barns anlag. – Vid ett annat tillfälle skulle kommerserådinnan upptagit detta ganska onådigt; men nu, så väl i anseende till Frans’ sorg, hvilken naturligtvis kom honom att emot sin vilja se allting mörkt, som för det ännu oöppnade paketet, måste hon låta det passera, hvarigenom hon på engång fick sin nyfikenhet stillad och tillika gifva ett prof af sina ädla och upphöjda tänkesätt, då hon icke låtsade bemärka, att han i sin smärta varit af en annan tanka än hon. I följd häraf återkom genast det halft försvunna behagliga småleendet, samt var mildare och behagligare än någonsin, då hon yttrade: ”Derom kunna vi tala sedan. Se nu på hvad det här innehåller!” Hon räckte honom paketet. Mannerstedt skulle, för att säga sanningen, långt hellre hafva väntat härmed, tilldess han kommit hem i sin ensliga kammare; men kommerserådinnan skulle då blifvit på allvar förtörnad, och Frans tyckte sig icke kunna vara så otacksam, att af fri vilja ådraga sig hennes vrede, efter så mycken bevisad nådig huldhet. Medan Mannerstedt tänkte hit och dit på denna kinkiga omständighet, och tankfull vände paketet fram och tillbaka, ropade kommerserådinnan till sin yngsta dotter: ”Lilla Josephine, min docka! tag hit saxen du klipper med!”
Utskottets sedan den 2 Octo. ber pä bordet hwilande Memorial, rörande Ca. pitainens Dankwart Liljeströms motion i detta ämne, förfalla. Ur suprs. kix Urotocollo (sLbrisl Öämaon - Utdrag af Protocollet, hället hos Bonde Ständet wid llrtima Riksdagen i. Orebro den ir October iZio. S. D. ^Derffildta Utstottets pä bordet hwi. lande Utläta»»de af den dennes öflver en frän Högloft. Ridderskapet och Adeln remitterad frä. ga, angäende det de wid förra Riksdagen att till nästa Riksdag gälla fattade Beslut »nätte fastställas att i allt hwad icke nu annorlunda stadgades, förblifwa gällande till Riksdagen »läst efter denna, föredrogs ä nys och bifölls; hwarwid likwä! en as Ständets Ledamöter för. be - rzo Den 12 Oclober. behöll, det Zz. §. i senaste Riksdags. Beslutet, angäende Förstärknings-mamkapet, ej mätte härunder begrrpas. dir supra. Lx Lrotocollo Oabrie! Ollman». Utdrag af Protokollet, hältet hos Bonde-Ständet wid Urtima Riksdagen i wrebro den 12 Oktober 1810. S. D. ^ anledning af Expeditions. Utskottets i ett förleden gärdag pä bordet lagdt Memorial af den 9 i denne mänad, gjorde hemställan, det bestämmas mätte dagen titl Riksens Ständers nästa sammankomst, pä det Riksdags-Ka-lleksen, enligt Grundlagens föreskrift, kunde i Riksdags. Beslutet införas, beflöt Ständer för sin del att utsätta den 15 November 1315 till dag för nästa Lagtima Riksmöteklr supra. kx ?rokocollo Osbriel Ollman». Utdrag af Protokollet, hältet hos Bonde-Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 12 Oktober 1810. S. D. Esster förnyad föredragning af det Utlätande, som Lag.
— Jag, som längre tid varit elev vid Flyinge ridskola, kan äfven intyga att alla skolhästar, som hade någon högre dressur, voro nästan odugliga som beskällare. Det hufvudsakligaste skälet är dock, att eleverna, som icke hela dagen kunna rida, måste hafva någon annan sysselsättning och kunna dertill icke hafva tillfälle, såvida icke ridskolan är förlagd i någon större stad. Vi se äfven att i utlandet, såsom i Frankrike, Preussen, Hannover, m. fl. länder, äro ridskolorna inrättade i någon af de större städerna. För (ifrigt anser jag att ridskolors inrättande här i landet är af hehofvet högeligen påkalladt och skall gerna rösta för både det löreslagtia anslaget och äfven för ett högre, om blott ridskolan förläggas lill någon större stad. der eleverna kunna äfven erhålla undervisning, såsom t. ex. uti hvad som hörer till humanistisk bildning. Frih. Braunerhjelm: Jag vill endast med ett par ord bemöta de af Gr. af Ugglas gjorda anmärkningar vid mitt förra yttrande. Han har sagt, att stallmästaren, af brist på tid och hästar, ej skulle kunna åt det yngre befälet lemna tillräcklig undervisning. Hvad brist på tid beträffar, torde jag hafva tillräckligt visat i mitt förra anförande, alt om befälet eger den skicklighet, man har rätt att af det fordra, så brister ej stallmästaren tid att instruera några få unga nyss på regementet inkomne officerare. Hvad åter angår hästar, så måste befälet föra med sig sådane. Vidare har Gr. af Ugglas sagt, att, genom anläggande af ridskolan vid Strömsholm, en besparing i kostnader skulle åvägabringas. Ridhus skulle der kunna uppföras till billigare pris än annorstädes, och tomt dertill ej behöfva inköpas. Af egen erfarenhet kan jag försäkra, att detta icke är verkliga förhållandet. Det nuv:de ridhuset uppfördes under den tid, då jag var Chef för stuteri-öfverstyrelsen. Materielen till byggnaden kostade fullt lika mycket, som på hvilket annat ställesom helst, äfvensom arbetslönerna ej voro billigare.
af dylika mål, och hvari Utskottet saknar all anledning alt tillstyrka någon ändring. Beträffande dernäst Anders Daniels - i6 Allm. Besv.- och Oec,-Utskottets Bet. '• sons ytterligare yrkaride, att Staten borde öfvertaga Presterskapets aflöning, så har Utskottet häröfver redan yttrat sin tanka, och då inga nya skäl blifvit framställda, får Utskottet, i afseende på de förut anförda, endast åberopa sitt redan afgifna Utlåtande. I afseende åter på en allmän undersökning om Presterskapets Löne-inkomster, torde få anmärkas, att dessa bestå antingen i Kronotionde_,eller Boställs-afkastning eller Tertialoch Qvick-tionde eller slutligen i penningar. Krono-tionclens belopp är i officiel väg bekant. Boställsafkastningen lär svårligen kunna bestämmas säkrare eller annorlunda, än som nu sker genom Taxerings-Comiteerne. Tionderna utgå antingen efter laga kraft vunna öfverenskommelse!-, eller efter gammal häfd, och i intetdera fallet är beloppet någon hemlighet; eller också utgöres Terlialtionden i Strået, beror således på årsväxten och kan ickepåförhand beräknas. Penningeinkomsterna, slutligen, bero för det mesta på tillfälliga Ministeriel förrättningar, hvilka svårligen lära kunna med någon säkerhet calculeras. Hela undersökningen synes alltså dels öfverflödig, dels osäker. En undersökning åter om möjligheten att utvidga eller inskränka Pastorat lill ungefärlig likhet måste, om den skulle leda lill AllmDcsv.- och Occ.-Utskottets Uti. 17 till något resultat, omfatta hela Riket och förutsätter en total rubbning af vår närvarande Ecclesiastique-indelning. En sådan jemkning kan visserligen här och der åstadkommas med fördel; men i helt fortfar Utskottet att anse den outförbar, då här icke är ett nytt land att bebygga, befolka och indela» utan det gamla Sverige med sina mångfalldiga local-skiljaktigheter och en deraf beroende Kyrko-indelning, helgad af århundraden och rolad i folkets sinnen.
Frågar man mig, hvarföre jag ej älskar läsarne, sä kan jag nu genast säga ett skäl derför, ehuru många finnas, och det är att läsarne sjelfve sätta en större ära uti att heta läsare än att heta kristna. Redan det utvisar en fond af andligt högmod. Jag ber att för R. o. Ad. få framställa 2:ne taflor ur lifvet: den ena föreställer en Jesuit, som på knä med radbandet i sin ena hand läser sitt pater noster framför en döendes bädd under det han med andra handen stjäl en börs, som ligger på bordet; den andra scenen är en läsare, som står vid sin välgörares dödsbädd, öfver honom uttalande förbannelser, och knappt har denne lagt sina ögon tillhopa, förr än läsaren bryter upp pulpeten och stjäl sin skuldsedel till den gamle. Skilnaden mellan dessa taflor är den, att förra scenen timade för flere hundrade år tillbaka, Den 19 December. 307 utom fäderneslandets gränsor, och den andra här hemma på 1850:talet. För att fullfölja denna tafla, ber jag att få framställa något, som handl mig sjelf. För icke länge sedan blef jag kallad till ett hem, der en 16 års gosse stod och förbannade sina föräldrar. Desse, långt ifrån att vara lastfulle, voro fromme hjertlige kristne, men de förbjödo sonen att bevista de conventiklar, som hällas i strid mot gällande författningar. För att än vidare fullfölja taflan, kunde jag härfvisa Frih. Creutz till ett äktenskap, der hustrun under religionens täckmantel blifvit röfvad från sin makes hjerta. Jag hemställer till R. o. Ad., kan jag, då jag dagligen står i midten af sådana scener, kan jag väl då älska läseriet? jag anser mig böra med Evangelisk kärlek förfölja detsamma, och då jag sätter orden Evangelisk kärlek före ordet förfölja, anser jag mig icke behöfva blygas derföre. Frih. Creutz har, till svar på en min anmärkn., yttrat de betydelsefulla orden, att jag skulle sagt, att han trampade lagarne under sina fötter och satte en ära deruti. Jag kan icke erinra mig att jag med dessa ord hänsyftade på Baronen.
Direktörernes arfvoden förhöjdes ock till 250 R:dr B:ko för hvardera, men anslaget för förvaltningen på del hela, som, efter ofvannämnde beräkning, hade bordt blifva 1| % å 250,000 R:dr eller 3,750 R:dr B:ko, ökades icke med mera än som erfordrades till bestridande af kostnaderne för de årliga revisionerna al Låne-kontorets räkenskaper och förvaltning. Tjenstemännen erhöllo ej heller någon tillökning. Räkenskaps-afdelningen af Banko-Utskottet ansåg derföre, att då Rikets Ständer vid innevarande riksdag beviljat Bankens, Banko-diskont-verkets samt Låne-kontorens i Götheborg och Malmö tjenstemän och vaklbetjening en löneförhöjning af 33^ %, borde enahanda förhöjning tillkomma Banko-ombudet samt tjenstemännen och vaktbetjenten vid Lånekontoret i Wisby, i synnerhet som afdelningen ämnade stadga, att Låne-kontoret borde hållas öppet 4 dagar i veckan, i stället för att det nu är endast 2 dagar för allmänheten tillgängligt. Ehuru å de till förvaltnings-kostnader anslagne 3,000 R:dr nästan alla år uppkommit så stor besparing, som den för tjenstemännen och vaktbetjenten föieslagna tillökning utgjorde, ansåg afdelningen likväl att anslaget borde ökas med 500 R:dr Runt, helst Låne-kontoret för närvarande ej betalar någon byra för sin lokal och det vore högst obilligt, att om sådan skulle behöfva erläggas, de åt tjenstemännen anslagna löner af sådan anledning skulle behöfva minskas. Afdelningen fann äfven de åt Direklörerne bestämda arfvoden alldeles icke motsvara det ansvar och den möda, som med befattningarne äro förenade och föreslog derföre att de skulle böjas till 500 B:dr R;mt för hvardera, eller lill hälften af Direktöiernes arfvoden vid Låhe-kontoren i Götheborg och Malmö, samt att anslaget derföre skulle ökas med ytterligare 500 R:dr Bunt och sålunda, i ett för allt, blifva 5,500 R:dr R:mt elier 3,666 R:dr 32 sk.
Majtts och Fäderneslandets heder och nytta, till pnbiicos usus, bäst kan användas, må icke Banco-Utskottet utan plenorum uttryckliga bifall och förordnande, ingå uti några afskrifningar och eftergifter af Banquens egande fordringar, ännu mindre uti någon slag* i tillfälle uppgöra, antingen de grunda sig på Banquens egna gäng iga fonder eller atulia medel och utvägar behöfva dertill srika,s och vidtagas, har BaucoUtsknttet att till Rikets Ständers otnprolning och bifall Uppgifva och anmäla. !• 5- Sorn Rikets Ständer Uti Banco-Ordningens 74 §■ sig förbehållit, att sjelfve få disponera öfver Banco-Verkets vinst, på sätt med Kongl. Majit och Fäderneslandets heder och nytta, samt allmänt väl finnes bäst förenligt, må icke BancoUtskottet, utan Rikets Ständers uttryckliga bi. fal! och förordnande, ingå uti några afskrifningar och eftergifter äfBanquenS egande for - dringar ; ännu mindre uti någon slags pennin - BancoUtskottets Betänkanden. 3 5 i slags penningeutgift, annan an den, sorn uti 6 §. här nedanföre nätnnes. §• 5- Utan Rikets Ständers Plenorum bifall och samtycke må icke heller någon ny stat eller lön vid BancoVeiket inrättas. BancoU tskotset befattar sig ej heller ntetl tjensters förgifvande uti Banquen, utan bör sådan besörjas af Fulhnägtige, under vederbörligt ansvar inför Rikets Ständers Banco - Utskott, hvilket uppå inkommande besvär eger att pröfva y huruvida någon i dess tillständiga befordran, kunde vara för när sked!, samt den sam lidande befinnes till rättelse förhjelpa. 6. BancoUtskottet har Bihang till Riks. <$t, Fröt. ningeutgift, annan än den, sota uti 7 §. här nedanföre nätnnes. §. 6. Utan Rikets Ständers bifall och samtycke, må icke någon ny stat eller lön vid BancoVerket inrättas.
Jag skulle tro, att man går en genare väg att komma till målet, om man öfverlemnade markegångssättningen åt Pröfnings-comitden, emedan denna comité består af ett större antal medlemmar, i följd hvaraf de särskildta prisen uti alla delar af den ort markegångssättningen omfattade, blefvo öfvervägade, hvarigenom säkerheten att ernå det rättaste blefve så mycket större, helst Pröfnings-comitoen icke sammanträder, förrän alla årstiders olika priser äro kända. Jag elimar mig, att vid sista riksdag inkom StatsTJtsk. med ett förslag, gående Den 11 Juli f. n}, derpå ut, att utom den markegångssättning, som då före-» slogs att i Mars månad verkställas, skulle en annan ske i November månad. Och skulle man anse det oundgängligen nödvändigt att bibehålla en årsmarkegång för löntagare, som behålla sin gamla rätt till uppsägning äfvensom för augmenlstagare, så ser jag icke hinder för att StatsUtsk., som tillförene föreslagit tvänne särskilda markegångssältningar, äfven nu kunde föreslå, att en markegångssättning bibehålles på gamla sättet att galla för alla dem, hvilka för året ägde att uppsäga spanmål eller att taga sina löner efter årets markegång, men att Pröfnings-comiteen deremot utsatte ett pris, som skulle ligga till grund för den markegångssättning, som, beräknad efter de tio förflutna årens medelpris, skulle gälla för de feni följande åren. Markegångssättningen i Februari månad är visserligen för Fela Riket öfverhufvudtaget vida ändamålsenligare än i November; men för oss, som bo i södra delen af Riket, der sjöfarten är stängd under vintren, och handeln under tiden ligger nere, är Februari månad icke så lämplig, emedan prisen icke kunna bedömmas förrän fram i slutet af April eller början af Maj månad, då sjöfarten åter öppnas , och spanmålsupphandiingen följaktligen vidtager. I öfrigt tillåter jag mig instämma uti hvad Hr af Har» mens och Hr Halling uti deras reservationer yttrat i afseende på uppbörden under loppet af tvänne terminer.