Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon förening af Föreståndareoch lärare-befattningarna bade likväl sedermera icke egt rum; Och Kongl. Maj:t hade, på sätt i den nådiga Propositionen omförmäles, äfven för Rikets Ständer vid 4856 års riksdag tillkännagifva, att läroverkets Styrelse, på grund af alltmera stadgad öfvertygelse om olämpligheten deraf, att innehafvarne af föreståndareplatsen tillika bestridde någon lärarebefattning, uti sitt till grund för Kongl. Maj:ts då afgifna statsförslag, uppfört särskild aflöning till Föreståndaren med ett efter befattningens vigt och ansvar lämpadt belopp af 6,000 R:dr, hvilken aflöning, jemte öfriga af Kongl. Maj:t för Institutet äskade anslag, utan förändring och förbehåll af Rikets Ständer beviljades, samt att Kongl. Maj:t sedermera, vid pröfningen den 19 November 1858, af de förslag till förändringar i Institutets stadgar, som Styrelsen ansett behöfliga, och dervid Styrelsen vidhållit sin åsigt om olämpligheten deraf, att Föreståndaren skulle bland 84 Stats-Utskoltets Utlåtande M 99. lärarne utses, sä mycket mindre funnit betänklighet alt härtill lemna bifall, som den ifrågavarande bestämmelsen icke vunnit tillämpning sedan 1846 års stadgar utfärdades, likasom Rikets Ständer oj heller vid anslagsfrågans pröfning, haft något att erinra emot ändamålsenligheten af den tillämnade förändringen i förevarande afseende. Då emellertid Rikets sednast församlade Ständer uttalat sig emot ändamålsenligheten af berörda i stadgarna vidtagna förändring, och jemväl framställt åtskilliga betänkligheter rörande lämpligheten af vissa andra i de nya stadgarne förekommande bestämmelser, har, enligt hvad den nådiga Propositionen innehåller, Kongl.
Det kostade tio tnseii och åter tio tusen offer fallne i strider, som i början oaktadt ursinnig tapperhet blefvo nederlag - omkomne af brist p&amp;. föda, kläder, tält, sjukvård - all t. Det var da kvinnorna reste sig öfver hela landet och bildade trots allt * iiiotstiricl och all misstro, trots misstag och inviindniiigar Sanitarx Commission, en förening hvars dimensioner för oss europocr niistaii iiro ofattliga. Inom kort vann den shdan inom landet, att järnvagarile förde dess sändningar fraktfritt, telegrafen dess budskap och exyresstAgen dess persontrafik. Vi kunna icke har upprepa alla siitten för kommissionens verksamhet. Den underhöll fyratio soldathem eller herbergen, hvarest öfver Atta hundra tusen soldater emottagits och fyra och en half million måltider utdelats. Efter slaget vid Antietam, hvarest fjorton tusen skrade lago p&amp; platsen utdelades 27,000 s k j o r t ~ r och andra linnepersedlar, 5,000 skAly und kalfkött, 3,000 butelj er vin, 4,000 sjukhusclragter fikutom tusentals skålpund kokt frukt, kondenserad mjölk, te, socker, guttaperkatyg, tennskålar, kloroform, opiater, fiiltskiissinstrument och andra nödvändighets artiklar för sjukvird. Under kriget utkämpades 600 strider, alla lemnande mer eller mindre rika skördar af sårade och döende. Och p&amp; dessa ofantliga sändningar genom kommissioiiens agenter fans aldrig någon brist. Ås efter Ar, under de fyra som kriget varade, var det med undantag för en kort tids missmod och slöhet, samma ihärdiga, outtröttliga, inra tillflöde fr&amp;n fattig och rik, ung och gammal. Det ar med saknad man måste afstå från att anföra ett och annat af de m h g a ' exemplen på den mest uppfinningsrika offervillighet. E t t litet utdrag af en dag tillbringad i kommissionens byrA i Chicago måste tillåtas oss.
Den, som gillar Utskottets förslag att för artikeln paraplyer och parasoller antaga följande redaktion och tullafgifter: af siden eller halfsiden, utan afseende i senare fallet på silkets större eller mindre qvantitet 1 st. 1 Rdr 16 sk. införselstull andra slag 1 » — 32 sk » röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, bibehållas för dessa artiklar nu gällande tullbestämmelser. Vidkommande åter förslaget, i hvad det omfattar tullbehandlingen af delar af paraplyer och parasoller, så enär införselsförbuden för vissa slag väfnader, deraf (lere bland dessa delar hufvudsakligen förfärdigas, såsom förut anfördt är, lära komma att fortfarande bibehållas, föranledes Utskottet deraf att, med frånträdande af sitt förslag beträffande tullbehandlingen af delar af paraplyer och parasoller, hemställa till Pre~ steoch Borgare-Stånden, hvilka samma förslag godkänt, alt de ville låta sitt beslut härom förfalla. Utskottets förslag att, med upphäfvande af införselsförbudet för måladt eller porslin. tryckt oäkta porslin, så väl tallrikar som andra pjeser, åsätta de förra införselstull af 6 sk. och de senare af B sk. per skåip., hafva Ridderskapet och Adeln och Borgare-Ståndet bifallit, men Preste-Ståndet ogillat. Bonde-Ståndet har beslutat att förbudet skall borttagas och ersättas med införselstull af 33Va procent utaf tullvärdet, utgörande detta, efter de i 184S års tulltaxa upptagna tullvärden, för tallrickar, med tullvärde af 16 sk., 5 sk. 4 rst. och för andra pjeser, med tullvärde af 32 sk., 10 sk. 8 rst. skålpundet. I följd af Ridderskapet och Adelns, Borgareoch Bonde-Ståndens deruti sammanstämmande beslut, lärer således införselsförbudet för måladt eller tryckt oäkta porslin skola upphöra.
Enligt hvad i betänkandet blifvit föreslaget, skulle Privat-och Filialbanker blifva depositionsoch låne-kontor för stats-medel, utan att något stadgande finnes anfördt rörande vilkoren och säkerheten under hvilket sådant skulle kunna ske. Att åtgärder må vidtagas för att lätta penninge-cirkulationen i allmänhet, torde vara ändamålsenligt, äfvensom att Staten må mellankomma, så vidt den kan, för att lindra den för ögonblicket ogynnsamma penninge-ställningen, men föga lämpligt torde det vara, att just i en sådan tidpunkt framkomma med förslag till genomgripande ändringar i hittills gällande föreskrifter för sättet att göra Riksgälds-kontorets öfverskotter fruktbärande.» Uti denna reservation instämde Herrar F. von Troil och J. O. Gripensvärd. Af Herr friherre B. A. Leijonhufvud: »I ofvanstående reservation instämmer jag, och får jag derjemte reservera mig mot ordalydelsen i mom. 5, såsom, enligt mitt förmenande, ej innehållande nog säkerhet för Riksgälds-kontorets möjliga benägenhet att inblanda sig i Stats-kontorets utbetalningar, hvadan orden »i män af behof) synas mig böra utgå och punkten så stiliseras, alt penningarne alltid på skeende reqvisition från Stats-kontoret dit återlemnas.» Af Herr C. C. Hörnstein. Af Riksdags-fullmäktige Matts Pehrsson och Erik Malmin. i i: \f. .IgooJI god dnö abfibbbom -wbiuiiP aioäifl alm# ~ ' Bil. Litt. A. STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 1857.
Majit Sjelf täckts meddela, i underdånighet instämt deri, alt rättslärans och' en vis Lagstiftnings grunder till alla delar talade för ifrågaställda förslags antagande: att Rikets Ständer derföre beslutit, att LagKommittéen, som då med BrottmålsLagarnes utarbetande var sysselsatt, måtte lemnäs öppet att, efter sådan plan, föreslå så beskafFade bestraffningar, som instämde med närvarande tids hyfsning, och som, skiljda ifrån förra tiders barbari, voro afpassade efter en bättre bildning, till upplysning och till känsla hos hvarje individu af dess egetvärde; men att deremot frågan, huru dessa sålunda tillstyckta Arbetsoch Korrektionshus borde inrättas, och hvad dermed i öfrigt stöde i sammanhang, ej kunnat af Rikets Ständer, i saknad af de i sådana afseenden oundgängliga upplysningar, pröfvas; utan öfverlemnade Rikets Ständer åt Kongl. Majit att, sedan nödig kännedom i alla berörde ämnen blifvit inhemtade, i Nåder vidtaga de anstalter, hvarigenom Arbetsoch Korrektions-inrättningarne i den mån förbereddes, att de, när Bih. till R. St. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. det njra Lagförslaget vore färdigt samt blifvit granskadt, och antaget, kunde, då Lagen sattes i verkställighet, vara färdiga att begagnas; hvarvid Rikets Ständer endast önskade alt vända Kongl. Maj:ts uppmärksamhet derpå, att dessa inrättningars antal och läge mätte, med noga afseende å behofvet och lokala förhållanden, blifva anordnade. Sålunda af Konung och Rikets Ständer bemyndigad, fortsatte LagKommitteen sina arbeten. Efter utgifvande af dess förslag till CivilLag, utkom slutligen äfven förslaget till BroltmålsLag. Jemte urskiljande och indelning af alla dithörande ämnen, har Kommitteen deri, livad straffsystemet angår, hufvudsakligen förblifvit vid sina förut tillkännagifna åsigter. Utom det att de flera serskilda i vår nu varande
Deremot kan någon ersättning icke komma i fråga för rustliållarne, hvilka ej fått augments-räntorne å sig öfverlåtne under Den 22 Mars f. m. 353 linder annan rätt än dea Kronan sjelf egde och hvilka Kronan ej garanterat några bestämda anslag eller viss inkomst. Af handlingarne uplyses äfven att den oriktiga beräkningen af salpeterhjelpen i Småland inträffat långt efter indelningsverkets afslutande derstädes, eller linder 1700-talet, och, så vidt jag erinrar mig, sednare hälften, hvaraf R. o. Ad. torde finna, att salpeterlijelpens utgående med förvandling efter markegång ej tagits i beräkning, då rusthållen lingö augmeutsräntorne såsom hjelp i rustningen sig tillagde, så att förslaget afser att rätta en afvikelse ifrån ett ursprungligen riktigt förhållande. Af alla dessa skäl anser jag Utskis Utlåt, vara välgrundadt och yrkar bifall dertill. ' Innan jag slutar, anhåller jag att serskildt få fästa upmärksamheten deruppå, att en med denna likartad tvistefråga för icke lång tid tillbaka upstod, nemi. ang:de beräkningen af byggnadshjelpen inom Kalmar län. Räntegifvarne hade anfört klagomål deröfver, att byggningshjelpen förvandlades efter markegång, ehuru den borde förvandlas till allerum tantum d. v. s. till kronovärdiets dubbla belopp. Saken drogs under pröfning af K. M., som förklarade, att det oriktiga beräkningssättet skulle rättas, men någon ersättning blef icke någon räntetagare beviljad. Skulle man nu bevilja ersättning åt personer, som dertill icke äro berättigade, skulle äfven berörde fråga säkerligen komma att uplifvas, och de, som genom byggningshjelpens oriktiga beräkning tillförene fått tillgodonjuta en högre inkomst, än sorn vederbordt, åberopa de Småländska rusthållarnes exempel såsom stöd för deras anspråk att af Statsmedel erhålla ersättning för byggningshjelpens minskade belopp. Frih. Raab, Adam Christian: Efter den fullständiga utredningen af frågan, som Hr Sandströmer gifvit, torde det vara öfverflödigt af dem, som dela hans åsigt, att deruti sig yttra.
Cornelius var uppfostrad i hedniska läran, således hemmastadd med föreställningen om en född, på jorden vandrande och kroppsliga lidanden underkastad gud; han skulle så mycket mindre ryggat tillbaka för upptäckten, att Jesus vore Gud sjelf, som han ju knäböjde och tillbad sjelfve Petrus, så att denne måste säga: „stå upp, äfven jag är menniska“ (10, 25, 26). Samma anmärkning gäller för Paulus’ predikan uti Athen: den okände guden, åt hvilken athenarne upprest ett altare, han är, förkunnar Paulus, denne ende Gud, i hvilken allt lefver, röres och hafver sin varelse; men Kristus är en man, hvilken Gud uppväckt från de döde, för att öfvertyga all verlden, att han i den mannen skall med rättfärdighet döma verlden (Apostl. G. 17, 31). Hade Paulus talat om Kristus såsom vore han Gud, skulle athenarne säkerligen förstått hans predikan bättre. Med budskapet om en guds uppståndelse från de döde skulle de visserligen icke drifvit gäck, åtminstone icke offentligen och inför den högsta domstolen, ty detta hade varit hädelse mot deras egen statsreligion. Falskt och i uppenbaraste strid mot nya testamentet är således det quasi-förståndsskäl, med hvilket ortodoxien 56 vill stödja sin lära om Kristi gudom, att nämligen Gud icke skulle kunnat genom „en blott menniska“ försona menniskorna med sig. Öfverallt lärer nya testamentet motsatsen. Det är just det nya förbundets stora, gudomliga och förnuftiga mysterium, att det är genom menniskan Jesus Kristus, som vi återfunnit vår himmelske fader och det eviga lifvet; med den menskliga hörnstenen som menniskoslägtet skall uppbyggas till ett Guds tempel. Ortodoxerna, som för sina oförnuftiga påståenden så ofta på missbrukande sätt åberopa orden: „för Gud är ingenting omöjligt“; anse dock för Honom omöjligt att hafva beredt frälsningen genom det medel, som nya testamentet förklarar vara det verkliga medlet, och som en sann filosofi, ett strängt tänkande förklarar för det enda möjliga! Menniskan Kristus är i nya testamentet organet, genom hvilket Gud upprättar sitt rike bland menniskorna.
Den är ock i öfrigt af vigt; hvadan Lag-beredningen jemväl föreskrifvit, att med hvarje fång af fastighet skall lagfaras; — och härmed slutar Utskottet redogörelsen för grunderna till sina under Litt. C framställda förslag. Man har väl insinnerat, som skulle en testaments-frihet i föreslagna syftningen kunna blifva ett medel till majoraters bildande och den lika arfs-rättens undergräfvande; men denna insinuation synes ej hafva sin grund i verkliga förhållanden. Kongl. Förordningen af år 1810 är ett oöfverstigligt hinder i förra hänseendet; och då den, som har barn och bröst-arfvingar, aldrig skulle kunna bortgifva mer än hälften af sin qvarlåtenskap, torde den lika arfs-rätten ej eller sväfva i någon fara. Skall man, såvidt ske kan, genom lag, afhålla föräldrar från att genom testamente gifva det ena barnet mera än det andra, måste man förbjuda allt testamenterande. Men ett sådant förbud skulle svårligen vinna bifall hos dem, som derom ega besluta. Då man framkastat ifrågaställda tanke, lärer man dock hafva förgätit att efter lands-rätt kan egare redan, troligen i de Kesta fall, om all sin egendom, genom testamente, förordna; och att det är denna omständighet, som, efter Utskottets omdöme, utgör ett tvingande skäl till föreslagna förändringen. Dessutom hafva äfven de, som i nu omförmälda hänseende uppträdt, ej funnit några betänkligheter vid att ordna testaments-rätten för stad efter uppställda grundsatsen; men är ej samma fara i stad som pålandet? Förändrar boningsorten i den grad menskliga lynnet, att man, med afseende derå, Lag-Ulskoltets Utlåtande N:o 32- 19 måste stifta olika lagar? Då dessa frågor ej lära kunna besvaras annorlunda än nekande, är ock Utskottet tryggt, att ej hafva föreslagit något, som leder till upplösning af familjen eller som är kränkande för rätts-känslan; tvertom är det Utskottets öfvertygelse, att testaments-lagarne bordt ordnas på nu föreslaget sätt pä samma gång, som den lika arfs-rätten infördes.
För det 3i2 Den 25 Januarii f. m, första; Är detta ökade åliggande för utgifvarne af periodiska skrifter rättsenligt? Oell för det andra: Är det behöfligt och nödigt? Man har påstått, att borgen skulle innebära ett sådant af offentliga magten i förväg lagdt hinder emot hvarje Svensk mans rättighet alt utgifva skrifter, som i 86 §. RegeringsFormen omtalas. Jag delar ej denna åsigt, och tror, att Lagstiftaren genom njrssberörde stadgande, endast och allenast haft för afsigt att förebygga Censurens återinförande. Jag gör dessutom en väsendtlig skilnad emellan den hvarje Svensk man, utan undantag, enligt 86 §. tillkommande rättighet att utgifva skrifter i något visst ämne, hvilket som heldst, och rättigheten att utgifva periodiska skrifter, det vill säga, att på vissa förut bestämda tider, och öfver alla möjliga ämnen, få tala lill Allmänhetens omdöme, — och tilläggom, — till Allmänhetens passioner; — en rättighet, hvilken icke utan undantag genom närvarande lagstiftning finnes vara medgifven. — Den, som blifvit dömd för nesligt brott, eller som blifvit förklarad ovärdig att föra andras talan, kan nemligen icke förmenas, att, med den allmänna rätt, 86 §. RegeringsFormen åt hvarje Svensk man förbehållit, få utgifva skrifter, men i §. TryckfrihetsFörordningen förbjuder honom dock, att någonsin utgifva periodiska skrifter. Den princip, att andra och högre prestanda före Den 25 Januarii f. m. 3i3 utgifvandet kunna rättsenligt åläggas sådane skrifters utgifvai’e, som äro af periodisk egenskap, framför utgifvare af vanliga skrifter, ar således redan erkänd i vår närvarande TryckfrihetsFörordning, och om vilkoren sedermera skulle behöfva skärpas, verkar sådant icke på principen; nog af att olika prestanda redan finnas föreskrifna, samt således rättsenligt och i öfverensstämmelse med Lagens anda kunna äga rum.
Under föräldrarnes porträtt voro grupperade några daguerrotypier, hvilkas bilder man hade svårt att fånga, om man ej tog ner dem från väggen och vände dem på ett särskildt sätt mot ljuset, då i synnerhet guldbroscher och örhängen befunnos mycket naturligt återgifna, drag och uttryck deremot mera sväfvande. Den största af daguerrotypierna föreställde Tora och Marie-Louise hand i hand och bror Erik, en knubbig pilt i svart sammetskolt, uppkrupen på ett bord. Marie-Louise var gift i Paris, Erik sjökapten. Således endast hon, som kunde ta hand om fadren. Nederst hängde den stora fotografien af henne själf, hennes man och barn, som hon tagit till modrens sextioåriga födelsedag. Hon ordnade litet på murgrönsrankan, som slingrade sig kring alla porträtterna och hvars blåhvita, ostindiska kruka var placerad på en svart träkonsol högt uppe vid fönstret. Hon hade egentligen gått till sekretären för att taga fram ett pappersark, men hade stannat framför »bildergalleriet» och fördjupat sig i tankar på hur förändradt barndomshemmet blifvit, och i längtan efter sitt eget älskade hem. Hon tog bläck och penna och flyttade öfver till det stora runda bordet, från hvilkets ena hörn hon försiktigt vek upp täcket. Hon tänkte skrifva där, ty hon hade tillräckligt af sina barndomskänslor kvar, för att det ens skulle falla henne in att slå sig ner vid »mammas skrifbord». Hon tog pennan och doppade den i det lilla resbläckhornet. Det ringde på tamburklockan. Gamla Stina kom ut från lagmannens sängkammare. — Det är aktuarien, det hör jag på ringningen, sade hon, i det hon gick genom rummet. Tora lade ner pennan. Ja, det var farbror, hon fick uppskjuta skrifningen tills han gått. Det dröjde länge med afpälsningen därute i tamburen. Tora steg upp och gick emot farbror Magnus. — God dag, lilla du, hur är det med far? — Likadant, farbror, doktorn säger, att det kan fortfara på det här viset i många, många år. Farbrodren var vacker som fadren, men med ett mera välvilligt uttryck i ansiktet och ett godmodigt sarkastiskt drag kring munnen.
BondeStåndet, väckt Motion, att de personer, som till Grufve-arbele i Bergslagei ne begagnas och äro af Grufve-egarne lagstadde såsom tjenstehjon, men icke åtnjuta föda uti Husbondens bus, måtte befrias från hittills dem för näring ålagd afgift, i R:dr; och bar Motionairen, såsom skäl härföre anfört, att Grufve-Drängarnes inkomster skola vara ringa, och alt Bergsmännen sjelfve betala afgift för näringen. Utskottet anser förhållandet med dylika Grufve-Drängar vara jemförligt med det, som förefinnes i afseende på åtskilliga arbetare på Landet, hvilka ej innehafva något jordbruk eller ständig årstjenst och lön, men ändock vunnit tillstånd att arbeta för dagspenning; och då GrufveDrängar hittills endast varit ålagde en lika stor afgift, som den för ofvannämnde arbetare på Landet bestämda, samt en dylik afgift både i förhållande till öfrige Skattskyldiges onera är billig och, i Ulskottets tanka, bör fortfara, till förekommande af de missbruk, som, derest den icke funnes, i4 Bevillnings-Utskottets Memorial, N.-o /f.3. Lunde inträffa derigenom, att många, egentligen till följd af en sådan lindring, torde finna sig hågade att välja sig obeständiga sysselsättningar, deraf det allmänna sällan får påräkna någon förmon; så finner Utskottet icke skäl att tillstyrka bifall till Motionen. Stockholm den i Augusti 1829. Ankom till Exped. Utskottet d. 6 Au». 1829. Memorial, i anledning af skil jagtiga beslut inom Respective Riks-Stånden, angående Stämplade pappersafgiften.
I alla fall anser jag samma stränga , förbud och straff emot utförsel af Svenskt Guldmynt och dess nedsmältning, sorn om Silfvermynt, böra äga rum. 10:0 Slutligen, och i anseende till prisen på Spannmål och andra varor , vid en blifvande Realisation, lärer en noga hand böra hållas deröfver , att de ej för hastigt eller till för drygt belopp falla, så att den producerande - Den 2 Januari!. 49 C-erande delef» af Nationen blifver lidande, af. Vemom att Prisen på Dagsverken, Arbetslöner och andra förnödenhetsväror af alla slag få ett efter det Förbättrade Myntet lämpadt öch i skälig mohn nedsatt förhållande. ] båda dessa fall lärer Regeringen aga tillräcklig magt att taga och påbjuda sådana mått och steg , som sakernas natur ttiedgifver och omständigheterna påkalla, hvadan jag anset lämpligast att åt Kongl. Majit Underdånigst öfverlemna , att vidtaga alla de ågärdet, som i dotia afseende anses nödiga. Friherre Cederström anhol! att dess Anförande måtte tili Stats och BincoUtskotten re, mitteras, samt med de öfrige RiksStånden cornmuniceras. Begärdes på bordet. Friherre Wrangel, Benning, uppläste följande: Med det lugn sorn Sanningen alltid medför hos hvarje Medborgare eldad af sann Fäderneslands känsla, och styrkt af öfvertygelsen, det Regeringens högsta önskan är,'att, uiatl omsvep, få af Folkets Representanter känna Landets verkliga ställning, föranledes jäg att. uppträda, ej som Talare, men som Tolk för den ort, hvarest jag har Egendomar, och för . Ridd, o. Ad. Prot. II. B. ?, 8- Den 2 Januarii. hvars Innevånare jag anser mig vara pligtig, såsom Riksdagsman, bereda, om möjligt är, lyckligare tider. Sedan flere värda Ledamöter af detta Stånd så utförligen i det hela, meddelat vår mindre gynnande belägenhet, torde det anses öfverflödigt att ytterligare vidröra detta ämne.
Uppfylld af glädje, förvåning och lycka, skyndar Edvard att redan på förmiddagen göra visit hos damerna Klint. Träffade så Elsa ensam, sysselsatt att ordna blommorna i salongen. Artigt och vänligt log hon emot honom och kunde knappast dölja sin glädje att se honom. Många ord behöfdes ej för att få klarhet dem emellan. Återstod nu att tala med fastern. Då de gingo att träffa henne, hviskade Edvard; » Du lilla nutidskvinna! Hade du ej varit så klok att kalla mig, och det på själfva skottdagen — så hade vi nog fått gå där och se sura ut än en tid. » » Hvad säger du? Har jag kallat dig hit, hvad menar du? » » Se här! » Och biljetten förevisades. » Ah! Den gamla välmenta raringen Det är faster, som kallat dig, företår du väl. Men vänta bara. Jag ska ' hämnas! Låt mig nu få biljetten! Och så tala vi ej om vår hemlighet för henne i dag. » » Men, min älskling, Jag skulle vara så lycklig att inför hela världen visa, att du är min. » ' » Vi kunna ändå inte eklatera vår förlofning i dag. » » Hvad hindrar? » » Inte just något, men nu, herr doktor, torde ni ha godheten att försvinna. Farväl tills i afton. Vill du dansa första dansen med mig? » » Om jag vill! » » Farväl. Jag har viktiga saker att uträtta innan dess. » » Du artar dig till att bli en liten tyrann. » » I dag måste jag ha väldet. Adjö, min herre. » fritt fräri k l o r Då assessor Rahm kom hem från sitt ämbetsrum, fann han på sitt skrifbord ett litet bref. Dess innehåll var endast: Kom, och låt det gamla grollet, vara, glömdt: E. K. » Hvad menar hon? Är det möjligt, att hon efter så inånga långa år kunnat böja sin stolthet och själf uppmana mig att glömma Ja, det är längesedan glömdt — det gamla grollet. Jag har dock visat henne, att jag är en man, fast hjärtat höll på att brista Men hvad är det. Klappar du ej, gamla narraktiga hjärta, lika fort som i forna dagar! Åh, skäms! Jag är väl ingen pojke heller.