Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke endast för vännerna af kvinnosaken ar denna fråga af stort intresse; för hvarje sann fosterlandsvän bör det vara af vigt att något af de obrukade krafter och den slumrande praktiska begåfning, som så många af v h t lands kvinnor sitta inne med, blifver användt pk ett omrade, der fosterlandet behöfver många krafter. Det är ett allmänt erkandt faktum, att den nordiske jordbrukaren har för ringa afkastning af sin jord. Och ehuru mången anser, att jordbruket i de i klimatiskt hänseende mindre gynnade länderna är dömdt att till följd af den allt. lifligare samfärdseln hopplöst duka under i konkurrensen mecl rikare zoners produkter, så är det å andra sidan mången, soin förmenar, att mänsklig intelligens och mänsklig arbetskraft val bör kunna upptaga täflingen med de rent materiella förmanerna, och att jordbrukaren genom en intensiv kultur bör kunna framtvinga långt rikare skördar ur sin jord än hittils. I Kina, der jordbruket, såsom bekant, bedrifves p % ett verkligt vetenskapligt satt, och der ett Bkerfalt odlas med mera omsorg än hos oss en trädgård, har man lyckats att äfven i trakter af ursprungligen karg jordmån och ogynsamma klimatiska förhallanden genom den insigtsfullaste skötsel, genom konstvattning och rik gödsling frambringa otroligt rika skördar. En nyligen utkommen fransk bok, " La cité chinoise ", meddelar förvånande siffror med afseende på den rikedom och mangfald af prodykter, som årligen fås från ett jordstycke af ringa areal. E t t närmare exempel på hvad arbete och omtanke i den vägen kunna åstadkomma hafva vi i de beundransvärdt val skötta köksträdgårdar, som likt ett bälte omgifva Paris och förse staden med dess behof af grönsaker. I dessa triidgårdar tager man årligen 6 A 8 rika skordar ur samma jordstycke. Om den svenske jordbrukaren vill draga lärdom af dessa exempel, om han vill förskaffa sig ett större utbyte af sin jord an hittils, måste han förvandla ' allt mer och mer af sin jord till trädgård, och han måste sköta sin trädgård på ett l h g t mera rationelt satt än hittilsdags i allmänhet skett. Det är härvid han bör finna en hjiilp i kvinnan.
Beträffande de i omförmälda hänseende erhållna förslag, yttrade Stats-Utskottet vid sednaste Riksdag, i sitt under JVs 378 afgifna Memorial: att då de under samma Riksdag vidtagna beslut i fråga om upplåningen af de medel, som förjernvägs-anläggningarne erfordrades, och den Riksgälds-kontoret uppdragna förvaltning af den derigenom föranledda stats-skuld komrne att medföra tillökning i de vid f)ö • €> , / Stals-Utskollets Utlåtande JVg 270. 3 nämnde verk anställde tjenstemäns göromål och åligganden; så och innan någon erfarenhet kunnat vinnas om dessa nya och ökade göromåis verkliga beskaffenhet eller sig visat huruvida desamma, utan olägenhet eller hinder för ärendenas oafbrutna gäng, läte förena sig med de bestyr, som förut ålåge tjenstomanna-personalen vid samina verk, ansåge Utskottet Rikets Ständer icke böra till slutligt afgörande företaga frågan om Riksgälds-kontorets förändrade organisation; hvarjemte Utskottet, såsom ytterligare skäl för denna organisations-frågas uppskjutande, tilläde, att Utskottet|icke, utan åsidosättande af andra Utskottet tillhörande ärendens vederbörliga behandling, kunnat vidtaga de förändringar i organisations-förslagen, som erfordrades, på det att de grundsatser, hvilka blifvit tillämpade vid den under dåvarande Riksdag fastställda nya organisationen af Rikets Ständers Bank, jemväl måtte varda iakttagna vid Riksgälds-kontorets reorganisation samt regleringen af der förefallande förvaltningsoch tjenste-bestyr. Med gillande af detta yttrande äfvensom merbemälte Utskotts derjemte framställda förslag, läto Rikets Ständer i nu gällande reglementes 249 § införa nedanstående stadgande:
Den som anser, att contrapropositionen tor innefatta afslag å StatsUtskottets Memorial N:o 4*0, angående den Summa af 70,000 R:dr, som är anvisad för KrigsCollegii Departementers materiella behof och Kruttillverkningskostnaderne, att årligen ntgå utaf Öfverskotten på StatsVerkets Ordinarie och Extraordinarie Inkomster för åren från och med i83o, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer sedermera serskildt att afgöras, huruvida Contrapositionen må innefatta afslag å StatsUtskottets berörde Memorial, dock med antagande, antingen af Friherre Silfverskjölds eller Herr Crusenstolpes framstälde förslag. Hvilken Voteringsproposition af Riddcrskapet och Adeln godkändes samt anslogs. Voteringen börjades klockan 1 eftermiddagen, och befunnos, efter voteringens slut klockan tre qvart till 2 eftermiddagen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad samt de öfrige voteringssed - Den 8 Mars f. m. larne blifvit öppnade, rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 3i. Nej — 134- I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Piidderskapet och Adeln således beslutat, det Contrapropositionen borde innefatta afslag å StatsUtskottets Memorial, likväl med antagande antingen af Friherre Silfverskjölds eller Herr Crusenstolpes framstälde förslag. Hans Excellence framstälde derefter följande Voteringspropositioner: Den som anser, att
IDUN 328 garne med gamla testamentets ord: sex dagar skall du arbeta, men den sjunde är en hvilodag. Men så snart man vill förbjuda oss att på söndagen glädja oss åt det sköna, att njuta af konstens verk eller af ädelt u m - gänge, då vi under veckans lopp icke haft tid därtill, då protestera vi mot, att man röfvar från oss söndagen som en festd. v. s. en glädjedag. Må den vara både det ena och det andra! Visserligen icke på katolskt sätt ägnad åt först judisk ceremonialtjänst och sedan hedniskt världssinne, utan genomtränge båda hvarandra så, att äfven skönhetssinnet alltid kan finna sin tillfredsställelse i den allvarliga, högtidliga gudstjänsten, så att ingen disharmonisk sång söndersliter örat, ingen oskön anblick sårar ögat, att predikan blifver ett fulländad!, äfven i det enskilda genomtänkt och afrundadt konstverk. — Att en aktningsvärd sträfvan i denna riktning för närvarande * gör sig gällande, måste vi med glädje erkänna. — Men må å andra sidan sällskapsglädjen erhålla en andlig invigning, så att vi midt i söndagens glädje och jubel må känna oss mera lyftade än eljes, och det uttryck, man i » den gamla goda tiden » begagnade, när det var tal om en lustbarhet: » vi voro glada i Herren », icke förefalla oss som ett föråldradt, utan som ett godt, d. v. s. ett saken motsvarande uttryck. Ellen Bergström. Adliga jungfrur. En jungfrufröken. Sen till, att Idun och Iduns Modetidning finnas hos alla edra bekanta! å teatern var festligt upplyst och hvarje „ &gt; plats upptagen, från och med parkett ända till galleriet Nere på de förnämsta platserna sågos ljusa eleganta toaletter, och där uppe nära taket intelligenta ansikten och enkla väl burna diäkter, som visade, att publiken var en helt annan än under de vanliga teaterkvällarna. Inne på scenen, som ej afstängdes genom någon ridå, stodo långa rader af notställare, bakom hvilka gömde sig högtidsklädda musikidkare, med sina olika instrument, och öfver hela salongen låg den spänning, som beteknade,att man hade en konstnjutning i perspektiv.
Att äter Banco - Utskottets wid sista Riksdag för Eder utfärdade Jnstruction icke älägger Eder werkställa annan, än den dä antagne Realisations - plan, är en naturlig följd af den ordning i hwilken ärcnderne hos Riksens Ständer blifwit handterade, och upplyses blott deraf, att samma Eder Jnstruction är daterad d. I4:de, men den underdåniga skrifwelsen d. is Juni! l8oo, igenom hwilken Riksens Ständer till Ost öfwerlemnat, att wid uppkommande swärigheter wid framgängcn af den plan de antagit, widtaga de mätt och steg kill Realisationens befrämjande, som wi pä derk anförde grunder, nu pröfwat wara de enda och rätta. Wi göra oji för wierde, att I sä upfyllcn bek Eder uppdragne wigtiga förtroende, att I cn gäng kun - Den ZO October. 48Z9 nen derföre med egen tillfridställelse för Riksens Ständer wisa redo. I öfrigt är det wärl orpggeliga fasta beslut, att under Banquens orubbade bibehällaudc ivid dest i Fundamental - Lagarna grundade Privilegier och rättigheter, gifwa RiketS Näringar och Handels-rörclse det Nädiga hägn och den omwärdnad, som FädcrneSlandclS wälgäng och wärt Konungstiga kail af Otz kräfwer; och hwarigcnom äfwen BangucnS operationer, enligt bäde Nanco - Utskottets och Eder nu pttrade underdäniga buskan, stola blifwa understödde. Wi bcfalle Eder Gud AlSmägtig Nädeligcn. Kosendlast. AMist.
Då Herr Hjertås motion Om ett serskildt Utskott blifvit föranledd af en fråga, som redan varit och än ytterligare torde blifva ett af de vigtigaste föremål för närvarande Ständers öfverläggningar, så utbeder jag mig att innan berörde Utskotts tillsättande kommer att afgöras, få återföra Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de discussioner, söm under sista sammankomst gifvit anledning till ifrågavarande motion. Man h3r framställt jordbrukarens betryck, man har yrkat skatternas nedsättande såsom medel att afhjelpr den förlägenhet och nöd, hvaröfver allmänt klagas ifrån af de flesta Rikets provincer; mea det har ingalunda blifvit ut - Den 10 Febr tiar ii. redt, huruvida desse rop äro sanna uttryck af folkets allmänna röst eller endast ogrundade skrik, af några få missgynnade personer, som genom händelsernas naturliga gång råkat i förlägenhet. Flere utmärkte talare hafva inom detta rum senast bemödat sig att understödja den senare tankan. En af dem har i synnerhet användt all sin förmåga att öfvertyga oss, det inom detta lyckliga land ingen nöd finnes, som förtjenar uppmärksamhet; att den tilltagande befolkningen och det allmänna Öfverflödet af lifsmedel bäst vittnade om mot* satsen ; att den förlägenhet, som på åtskilliga Orter förmärkes och icke kuride bestridas, vöre en naturlig följd af hela Europas ställning, af öfverängen från krigstill fredst i 1 Istå nd, ®f allmänt antagna prohibitif-författningar m. m. och att vi slutligen med tålamod och resignation borde albida lyckligare conjuncturer. Jag föreställer mig huru lätt det skall Vara, att inom hufvudstaden göra sig illusion; jag inser huru hela landets intresse länge skulle kunna uppoffras för hufvudstadens enskilta, Utan att man ens anade några menliga följder deraf De fleste directaoch indirecta contributiotler betalas och förtäras i hufvudstaden,största delen af hela Rikets handel och penningerörelse är concentrerad det En jemt ökad tillförsel vittnar snarare om allmän rikedom, än allmän förlägenhet och nöd.
Verk med lika värdighet , eller någon deras Ledamot eller ock sådan högre Embetsman s som för sin befattning är endast Kongl. Maj:t redo skyldigj KammarRättens åtgärd icke må sträcka sig längreän att sedan vederbörande fått del af anmärkningen och deröfver sig Den i5 December e. m. yttrat, samt för öfrigt möjliga upplysningar blifvit inhemtade j till Kongl. Maj:t i underdånighet insända handlingarne _, jemte eget utlåtande i målet. Vid sista Riksdag erinrades, att anmärkningars fullföljande till laga kraft och verkan således icke vore obehindrad mot andra, ån de smärre redogörarne, och följaktligen i anseende till de minsta summorna; och att man icke visste hvilka de högre Embetsmänen kunde vara, som efter j8oq vore, för deras befattning med statsmedel , endast Kongl. Maj:t redo skyldiga. Af sådan anledning hemställde Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t den 22 December 1823, att uti dylika fall handlingarne och KammarRättens utlåtande måtte blifva öfverlemnade till Högste Domstolens pr öfling. Under den 20 October 1824 gaf Kongl. Maj:t, genom Dess FinanceExpedition, KammarRätten tillkänna, att ”Kongl. Maj:t fungit en väsendtlig skillnad äga rum emelian de anmärkningar emot något Collegi”um, eller annat allmänt Verk af lika värdighet, eller någon dess Ledamot, eller ”ock en Kongl. Majrt allena redo skyldig ”Embetsman, hvilka förekomma vid redo”görelscn och siffran_, samt dem som kunda göras vid sjelfva förvaltnings-åtgär”derna j härrörande ofta från olika begrepp 160 Den i5 December e. m. ”om rätta förståndet af Kongl. Maj:ts i vissa ”fall meddelade nådiga föreskrifter, eller ”om tillämpning af författningar, eller om ”tjenligheten och nyttan af vidtagna åtgär”der; hvadan Kongl. Maj:t aktat skäligt, ”att, med iakttagande af denna skillnad, ”i nåder förordna, alt
Såsom den deröfver upprättade och här bilagda Utrednings-Tabell, sträckande sig ända till närvarande tid, utvisar, befinnes det, att verkligen blifvit inbetalda, eller tillgång derför finnes i behållen spanmål, 66,14 o.’ 35. g afskrifna eller på afskrifning beroende . , 60,609: a5. 5. och ännu i orterna utestående 448,016: i3. t. af hvilken sistnämnde summa enskilde undsättningstagare, som erhöllo hjelpen omedelbarligen efter äldsta sättet, äro skyldige nästan hela detta belopp. De medel, som deremot efter en sednare missväxt utlemnades till Handlande, såsom förskotter till uppköp af spanmål för de nödlidandes räkning, hafva lill större delen åter influtit, hvaribland särskilt må nämnas, att det förskott, sorn gafs Grosshandlaren och Riddaren Liljewalch, och hvarå afskrifning begärdes hos Rikets Ständer vid i84o och 1841 årens Riksdag utan framgång, nu är till fullo liqvideradt, under loppet af åren 1041» 1842 och 1843', med R:dr 4^ sk. 1 rst. Af de 32,6oo Rrdr, som utlemnades till flere andra Handlande, återstå obetalda blott 6,928 Rrdr ro sk. 1 rst., hvilka äro beroende på utredning. Ibland de återbetalda medlen finnes dernäst det understöd hafva till fullo influtit, sorn lemnades Wermlands och Gefleborgs Län efter i83j och i838 årens missväxter, ehuru första undsältningsbeloppet var för förstnämnde Län 16,516 Rrdr 16 sk. och för det sednare 21,187 Rrdr 11 sk. 11 rst.
Prolog. Det led mot afton — en af de sista dagarne i Augusti året 1847. Längst ute på Le Hâvres långa, böjda vågbrytare, som likt en vinkande arm sträckes ut emot seglarne på redden, stod en ung man och blickade drömmande mot vester, der solen som en glödande orange sänkte sig mot horisontens dimblå rand. Tjugofem år kunde han väl vara vidpass. Ansigtet var solbrynt blekt, — fängslande, mera genom sitt uttryck, än genom någon dragens skönhet. Håret var mörkt. Han hade stått der länge stirrande mot den blåa strimman, som drog sig utåt och försvann der den slutade trodde han att sjelfva den mäktiga oceanen tog vid. Detta vatten utan strand, som han såg för första gången, väckte hos honom en underlig stämning, en känsla af att vara bunden till en enda liten punkt i universum. Ty han var en ung man med oroligt blod och en längtan som alltid spände vingarne till flygt utåt, mot det tillkommande, mot lyckans härliga tusenårsrike, som de högst utvecklade af alla tiders ungdom alltid drömt om och som de skola fortfara att drömma om i årtusenden ännu. Der låg det kanske, der ute i vester, der den skinande guldfrukten föll i det mjuka blå! Eller der bakom, bortom de stora vidderna, dit alla hvita segel styrde och dit hans blick förgäfves sökte nå. Han följde med ögonen hvar och en af dessa seglare, som drogo förbi med spända klutar, hvar och en af dessa ångare, som försvunno i ett litet rökmoln vid horisonten. Alla styrde de utåt, utåt mot den vida verlden, der det var ljust och fritt. — Hans egen väg gick åt motsatt håll, inåt, hemåt, mot det som var skumt och trångt En obetvinglig känsla af nedslagenhet kom öfver honom. Han kunde icke slita sina blickar från detta oändligt vida. Det var som om han velat taga det med sig genom att dricka det in med ögonen. Men tiden led och han skulle redan samma afton återvända till Paris för att derifrån styra kosan mot öster. Han vände sig om, gick med dröjande steg längsmed kajen och genom den vimlande Rue de Paris, Hâvres pulsåder, upp emot jernvägsstationen.
En af de afdelningar i romanen Adalrik, der Mörk lyckligast visat sin gåfva att vältala och måla, är den berättelse i tolfte boken, som skildrar Adalriks besök i de Dödas riken och Glysis vallar, eller de sälla Andarnes hemvist. Då hans fader Hjalmar, den han förlorat redan i sina första barnaår, der ledsagar honom omkring och berättar om de förnämsta af dessa Skuggor, förekommer ock en beskrifning på tvenne Skalder, Arnliot och Eivinder; och följande drag ur denna beskrifning torde nu på läsaren göra det intryck, att egentligen gifva Mörks egen bild. ”Han frambar med rena händer Gudarnes offer, och sjöng med obesmittade läppar deras beröm. Hans öde hade gömt honom i stoftet, men hans själ var dock ädel i sina tankar. Han talade om den mildhet och kärlek, hvarmed de Odödlige omfatta de elända jordenes barn; och det gjorde han med så brytande, så genomträngande och bevekande ord, att Baldurs hårda söner utbrusto i tårar. Han berömde Dygden; hennes sötma, hennes lugn; att hon allena gör dagarna förnöjda, lefnaden säker, och den sista sömnen ljuflig: det gjorde han med det eftertryck, att deras sinnen svuro henne en evig trohet. Han talade om Själen, som lefver, sedan stoftet blifvit ett rof för förgängelsen; om de sälla hemvisten, hvarest Dygden frias ifrån alla sorger: och det med sådan förvisselse, att de logo åt döden, och begynte att betrakta grafven med fröjdiga ögon. Han hade sjelf sett Dygdens fägring, och kunde således bättre beskrifva henne. Han var sjelf rörd af fruktan för Gudarne, och kunde desto snarare röra andra. Ärlighet och sanning voro de tecken, af hvilka han ville igenkännas. Han hade en särdeles gåfva att beveka alla sinnen, när han slog på sin harpa och sjöng sina dikter: ty hans mun och hans hjerta lefde i ett kärt förtroende, och han talade det, som han mente”. Man ser häraf i full dager, huru Mörk föreställde sig Skaldens personlighet och kall.
Utskottet har tagit dessa frågor i öfvervägande; och som svenska slöjdföreningens skola i hufvudstaden obestridligen haft och har ett verksamt inflytande på den inhemska slöjdskicklighetens utveckling och förkofran, samt, efter hvad upplyst är, densammas tillgångar äro otillräcklige till bestridande af dess utgifter, sedan skolan, allt mer och mer anlitad, behöft i samma mån utvidgas, anser Utskottet denna skola, som väsendtligen genom enskildes bidrag uppehälles, förtjent att fortfarande från statens sida understödjas och jemväl erhålla någon förhöjning i dess nu innehafvande anslag 4,000 ridr, hvilken förhöjning dock, enligt Utskottets tanka, skäligen kan iuskränkas till enahanda belopp som vid sistlidiie riksdag såsom tillökning beviljades, eller 2,000 ridr. Då genom denna tillökning utväg torde i någon mån kunna beredas till anskaffande af de för skolan behöflige fysiska apparater och mekaniska modeller, finnér Utskottet 22 StatsUt skal Uti Ulla/ande, N:o 77. något .särskildt anslag för detta ändamål ej böra ifrågakomma. Beträffande frågan om anslag till uppförande eller inköp af byggnad för skolan, lärer, vid det förhållande, att de välgörande verkningarne af skolan hufvudsakligen komma Stockholms stad till godo. staten icke böra med några kostnader i detta hänseende betungas, utan sådant ankomma på kommunens egen försorg, i enlighet med det vilkor, som ock varit förcskrifvet för åtnjutande af det statsbidrag, skolan hittills erhållit. I öfverensstämmelse härmed, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer må, till understöd för ifrågavarande slöjd-skola, anvisa ett. till C.OOO r:dr, ökadt årligt anslag, att utgå under den tid, för hvilken nu förestående statsreglering blifver gällande, samt med enahanda förbehåll, som hittills, nemligen att Stockholms stad tillhandahåller tjenlig lokal för skolan, och att densamma fortfarande står under Kommers-kollegii tillsyn; Och anser sig Utskottet härigenom jemväl hafva besvarat frågan om anslag till skolans utvidgning genom öppnande derstädes af en särskild läroanstalt i det af hr Hasselroth angifna ändamål. 24:o.
«Hon var ju förmäld med Magnus Gabriel De la Gar«die, utan att Carl X Gustaf drog i betänkande, att «vidkännas denne svåger, fastän Gustaf Adolfs kung«liga blod endast förstulet flöt i hans ådror, och «fastän De la Gardie var blott svensk grefve, han «också, som först blef riksråd samma år, hans för«mälning skedde med prinsessan. Hessensteins kung«liga härkomst åter är erkänd, och han kan när som «helst, genom sin gemåls broders, eller sin svärmors «broders förordnanden eller bemedling blifva en fur«ste, så god som någon annan, och rikare än de fle«ste. – Eders Maj:t har hört mitt oåterkalleliga be«slut; följderna må bli hvilka som helst. Jag skall «blunda för dem.« – svarade konungen. – «Detta är «allt hvad jag finner med min värdighet förenligt att «göra.« Omedelbart derefter utropade enkedrottningen: «Otacksamme son! onaturlige bror! I detsamma vred konungen på nyckeln i låset till dörren af det rum, der Badin stod, och denne flydde undan, så fort han förmådde, för att icke ertappas såsom lyssnare. Ett par dagar derefter öppnades en underhandling mellan konungen och framlidne riksrådet friherre Hamiltons arfvingar om inköp af egendomen Fredrikshof, som skulle sättas i stånd till vinterbostad åt enkedrottningen, och konungen anmälte till senatens protokoll, att högbemälta hans fru moder och prinsessan, hans syster, behöfde, för att sköta sin vacklande helsa och skingra sin sorg öfver konungens, hans herr faders, högst beklagliga frånfälle, företaga en utrikes resa till deras nära anförvandt konungen i Preussen, hvilken, genom sitt sändebud vid svenska hofvet, låtit bjuda Hennes Maj:t och Hennes Kongl. Höghet, denne monarks syster och systerdotter. TJUGUÅTTONDE KAPITLET. Frihetstiden nalkades imedlertid med stora steg sitt slut.
Depositionsräkningen kan vara så nyttig och fördelaktig, som Friherre af Nordin tyckes vara öfverlygad, tror jag dock vi skola erfara, att vår Grundlag icke kan så tolkas, att vi få begagna ett origtigt medel för att vinna ett ändamål; åtminstone skall jag bestrida en sådan satts, äfvensom jag bestrider Friherre af Nordin, att någon medborgares rätt blifvit kränkt derigenom, att vi ej antagit Depositionsräkningen. Jag kan således nu icke låta skräma mig af några sådana hotelser» Med full tillit till Herr Grefven och LandtMarskalken» öfverlemnar jag åt honom att bestämma, huru propositionen skall göras. Vöre detta en fråga, som ej kunde förfalla» vöre förhållandet helt annorlunda, men då i y5 §. Riksdagsordningen är bestämdt, att, när tvä Stånd stadna emot två, frågan skall förfalla, måste afven ovilkorligen så ske. Om det förhållande inträffade, att Rikets Ständer bestämde en Lag i principen, men icke i detaljerna, så ankom detta på Kongl. Maj;t. På samma sätt är det med Rikets Ständer. Sedan de afgjort realisationen, och frågor om detaljerna förekomma, så höra till Förstärkt Utskott endast sådane frågor, på hvilkas afgörande sjelfva hufvudsakens möjlighet beror. Men Depositionsräkningen kan allt för väl afslås, och realisationen ändå gå för sig, oberoende af Depositionsräkningen. 32 Den 17 December f. m. J;ig förenar mig i formfrågan roed Herr Hjerta, och anser oss icke böra ingå i dis» cussion om sjelfva saken. Herr Hjerta: I händelse vi få hålla oss lill det ämne, som först hör afgöras, nemligen, huruvida Utskotten bordt upptaga frågan, då två Stånd slädnät emot två, anhåller jag, att Grundlagen mätte blifva följd, såsom hitintills practiserats. Jag anser öfverflödigt att besvara de framställningar, som, med åsidosättande af rättsgrunden, blifvit gjorde för återupptagandet af hufvudfrågan.