Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var ett hemskt, oroligt och likväl enformigt lif, som Erika förde på den kala ön; men vanan och kärleken till hennes fosterdotter, i förening med den djupt nedslående känslan att hon var älskad på ingen annan fläck af jorden, att intet hjerta fanns, som längtade efter hennes eller ens frågade efter hvar hon vistades, bildade i hennes inre verld ett slags stillastående lugn, ett medvetslöst öfverlåtande åt ödet. Hon ville icke rubba det förhållande, hvarför hon trodde sig kallad att lefva, och kände dessutom en innerlig och upplyftande tröst i den tanken, att just der hon nu befann sig, var hon till den bästa nytta för sina medmenniskor. Sedan någon tid hade Erika likväl oroats af ett förhållande, som hittills varit henne omöjligt att klart reda. Hon hade funnit att de känslor, som herrskade öfver den mörke Birgers själ, tillhörde en natur, hvaraf hon ej egde någon erfarenhet. De voro utan tvifvel kärlekens; men en vild, stormande kärlek, som skrämde henne, ehuru hon icke vågade visa det. Erika kände att det endast var genom ett fullkomligt lugn, en beständig själsnärvaro, som hon tyglade sin omgifnings råhet. Under de sista veckorna hade förhållandet likväl så vida ändrat sig, att Birger lika enträget undvek hennes sällskap, som han förut sökte det. Erika tyckte sig äfven finna att den tid, hon varit mera mild och vänlig emot honom, hade hans lynne och väsende antagit samma pregel. Men sedan hon börjat behandla honom med en viss, i följd af deras förhållande, naturlig köld, syntes han mörk och hotande som natten, då den utslår sina stormiga vingar för att famna det kyliga hafvet. Men vi återvända till den afton, på hvilken vi infört läsaren hos lurendrejarne på Tistelön. Gabriella hade somnat. Erika satt vid bordet och arbetade på den lofvade dockklädningen, men hennes hjertas ängsliga oro tillät henne ej att fästa mycken uppmärksamhet vid sitt göromål. ”Hvarföre skola de åter ut i natt?” tänkte Erika, då hon hörde huru de nere i stugan släpade och drogo och gjorde sig i ordning för det nattliga äfventyret. Hon bad innerligt Gud styrka henne till det bästa beslutet.
En sådan organisation, medgifver jag, skulle vara en verklig statslyx, emedan det vore alldeles omöjligt, att en Biskop inom ett stift, som utgjorde */3 af hela Riket, kunde fullgöra de åligganden, som skulle tillhöra honom. Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad., utan anhåller blott, att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja remissen till Utsk:t. Blifva de der lästa, så är det så mycket bättre; hvarom icke, så är jag i alla fall öfvertygad, att Utsk:t kommer till samma resultat, som jag. Frih. Raab, Adam Christian: Det må visserl. så vara, som en värd talare yttrat, att Utskrn äro så väl sammansatta, att de icke behöfva fästa särdeles afs:de vid hvad, som yttras vid remiss af motioner. Jag föreställer mig dock, att de böra egna någon upmärksamhet åt den mening, som vill göra sig gällande i Stånden. Om således ingenting vidare vid detta tillfälle sades, kunde sådant gifva auledn. till den förmodan, att ingen delade motionärens åsigt. Jag tror likväl, att den delas af ganska många. Indragningen af åtskilliga Biskopsembeten kunde medföra nytta för PresteSt:t sjelft, som kunde komma att deraf draga fördel, på sätt Gr. Adlersparre i deu sednare motionen föreslår. Den är också af vigt för landet, emedan själavården bör kunna bättre handhafvas, om den komme att bestridas af yngre krafter, i de mest ålderstigne presternas Den 19 November f. m. 189 ställe. Jag kan icke anse ifråg:de förslag outförbart, på grund af den anmärkn., att vår gällande lag på flera ställen talar om Biskoparnes verksamhet, samt att motionären icke upgifvit, huru och af hvem denna skulle komma att utöfvas. Jag tror icke, att en motionär nödvändigt behölver framlägga förslag till alla de lagförändringar, som kunna blifva en följd af bifall till hans motion. För möjligheten att göra den ifrågasatta indragningen, talar exemplet af förhållandet i Danmark, der det finnes blott 3 Biskopar.
Utskm här kunnat komma till det resultat, att två Stånd stannat emot två; och innan det blifvit upplyst att BorgareSt. har fullkomligen förenat sig med R. o. Ad., så måste ovillkorligen sammanjemkning af dessa beslut äga rum. Om nu i dessa beslut förekommer en förändring af §m, hvaröfver PresteSt. och BondeSt. ej blifvit hörda, så är det klart, att dessa Stånd ej kunna betagas rättigheten att besluta deröfver. Jag kan således, för min del, ej antaga den af Utsktn framställda meningen, att, enligt 75 §:n Riksd.Ordn., den fråga, som varit framställd i 2 §:n af Utsk:ns förslag, måste anses för denna riksdag förfallen, utan anser det otvifvelaktigt tillhöra Utskm att föreslå Presteoch BondeStm hvad som bör göras i fråga om sammanjemkningen samt inför R. St. redovisa för de grunder, på hvilka R. o. Ad. och BorgareSt. hafva fattat sina beslut, och hemställa till de öfriga Stånden, huruvida dessa vilja sig med dem förena; ty förr än en sådan hemställan blifvit af Utskm gjord och af de öfriga Stånden besvarad, kan man ej anse frågan vara afgjord. Hr von Rosen: Utskm antogo såsom grnndsats, alt i en fråga, som kon förfalla, derföre att densamma är af ekonomisk natur, der bör hon äfven förfalla, då två Stånd stannat emot två. Detta var just förhållandet i förevarande fråga. Två Stånd qvarblefvo vid den gamla grunden, som var husbehofsbränningen, och två Stånd förkastade densamma samt ville öfvergå lill hvad de kallade fri brännvinsbränning. Just derföre ansågo Utskm, att denna fråga, så - Den 17 Mars f. m. 9 såsom varande af ekonomisk beskaffenhet, borde förfalla, oell att det boide blifva vid hvad som förut hade varit. Så hafva Utslcn ansett det, och trott att de i sådant fall ej hafva hehöft att sammanjemka Stundens olika tankar.
Man har ty värr exempel på tjenstemän, sorn blifvit tillsatte ena dagen, och cederat den andra, och sådant äfven inom Lärare-Classen. Jag känner en, som afträdde sin egendom, innan han fick tillträda den tjenst, hvartill han var utnämnd, och de förluster, hvilka härigenom drabbade dem, som skulle aflöna honom. De afgifter, som de till hans underhåll årligen sammanskjuta, distribueras till hans vidt omkring spridda borgenärer; man linner deraf, att hans behof är stort, och att, derest en Vicarie skulle förordnas, skäl kanske icke saknades, att gifva honom mindre än halfva lönen, hvilken dock icke är större, än att arbetaren ar densamma värd. Jag hemställer derföre, att det må få förblifva vid det nu gällande stadgandet. Vidare liar Utskottet iiti 11 §. af 5 Cap. föreslagit följande förändring: ”Kronans i 5* aa8 Den 9 Junii f, m. ”Ombudsman i orten och alla samtliga Borgenärer skola om stämninngen särskildt underrättas. Varde ock stämningen så kungjord dem., som hafva inteckning uti Gäldenärs fasta Egendom; och åligger för thy ”Rätten, att Intecknings-Bevis infordra”. För min del tror jag ett misstag häri vara begånget, då man förbytt Rättens skyldighet, enligt förra Lagbudet, att infordra Bevis om kallelsen, emot den nu projecterade, att infordra Intecknings-Bevis. Men som jag icke linner någon olägenhet af sistnämnde stadgande, utan blott önskar tydlighet deri, att Rätten tillförbindes införskaffa så väl bevis om kallelsen som äfven om Inteckningarne, så yrkar jag detta sålunda uttryckt. Vigten häraf består deruti, att Borgenärer, som ej blifva kallade, möjeligen kunna komma att förlora sina fordrings-anspråk, och thy är det nödigt, att bevis, huruvida de blifvit det, ej saknas. Skulle nu bevisen härom utgå för beviset om Intekningarne, så fruktar jag förlust på utbytet; föreskrifter, att båda bevisen infordras, böra finnas.
J,i en del Socknar odlas Säd Died samma fördels sorn i Rikets sydliga provincerda ett medium beräknas af 10 är; i andra åter kail icke med fördel odlas annat än foderväxter. Att uti ett sådant land söka införa blott en odlingsmcthod vore oklokt och skadligt; och detta är just hvad jag påstådt, men i hvilka Socknar Säd odlas med samma fördel som i Rikets sydliga provincer> Qm man också beräknar ett medium af 10 år, påkallar en närmare, mera omständlig och bevisande uppgift än denna obestämda, som ingalunda låter trolig. Mina befkfilningar tyckas således icke vara ogrundade eftersom Herr von Törny inst immer uti de samma , så väl i afseende pä produetionssättet, som i afseende på det så kallade FörvaltningsUtfottet, hvars utsträckta skrifveri Herr von Törne icke kunnat vederlägga , men deremot sökt bevisa nyttan af Sockenberedningar i Statijlifkt, Ekonomijht och Topograffkt hänseende; medgifvande denna nytta, betviflar jag ändå att just för dessa Sockenberedningar en serskildt Länt flyr elfe, såsom Herr Von Törne yrkar skulle deraf vara en följd. Herr von Törne medgifver sjelf fördel&n af Municipalfly ref er, hvaraf Sockenberedningar äro en härmning j men hvarföre de samma icke skulle direct kunna Correspondera med LandtbruksAcademten, ser jag inga hinder, intet skäl? Och det vore genom så beskaffade, frivilliga Municipciljlijrelfer inom hvarje Socken, som flere Ljj«' 126 Den 16 September /. m. nesiyrelser kunde indragas till betydlig bespa; ring för StatsCassan, utan att Provincernas administration derigenom skulle något förlamas, utan tvärtom bringas uti en mera direct bero. ring med sjelfva Regeringen , och den medborgeliga, constitutionela andan så medelst kraftigast lifvas och underhållas. Sålunda finge Regeringen Embetsman icke blott för Löner och Penfioner såsom nu, utan Embetsmän för äran och tillfredsjl&llelfen att kunna gagna sitt Fädernesland.
Lån sorn till fullo inbetalas med Verkets egne papper, hvilken åtgärd, Direktionen vid detta tillfälle får hos Herrar Banko-Fullmägtige anmäla. (Lindert.) J. Wegelin. C. D. Skogman. And. Swedelius B. H. Santesson. F. Helsingius. (Den åberopade Calculen alldeles enlig med.' |len som uti Allmänna Tidningame varit införd.) Götha Canal-Diskont-Direktions i Stockholm Memorial till Banko-Fullmägtige af cl. 5 November 1817. Sedan Götha Canal-Diskont-Direktion re^ dan förleden vecka iagifvit dess vördsamma Memorial i anledning af erhållne Protokolls Ut: - BanknUtsiottets Betänkanden. Utdrag från Herrar Banko Fullmägtige af d. 23 October angående emottagande af Verkets egne Assignationer, och 3 procents Obligationer uti Disko ntens Liqvider, har från Götha-CanalDis» kont-Direktion i Götheborg, där, vid verkställigheten af nämnde Herrar Fullmägtiges föreskrift, flere betänkligheter och svårigheter mott, med dagposten ingått det bref, hvaraf härhos Utdrag vördsamt bifogas, oell till hvilket , såsom omständeligen upptagande desamma , Direktionen vågar vördsammast hänvisa och emotse det ganstiga afseende derå, som Herrar Fullrnägtige lärer täckas finna saken , för så väl Allmänhetens som Verkets väl förtjena och fordra. — Transumt af Götha-Canal-Diskont-Direktians i Götheborg åberopade Bref till Direktionen i Stockholm, dat. Götheborg d, I November 1817. Direktionen som för sin handling 11 i t i 11 s ej ägt annan ledning, än den, som efter nogaste öfverläggning hämtats af gällande författningar , har trott, genom 4 Gap. 7 §.
Ur Dagens Krönika. 3Ingen högre önskan hade Än förtjena få sitt bröd. » » Kors Mormor », så ropa nu barnena små, » Kors hvad allting var underligt då! » » Det kan. vara nog med detta; Ren jag ljusen tända ser. Kanske dock en annan afton. Jag för er berättar mer. » Så törhända mången gumma Sladdrar om mång hundra år, När det en gång har försvunnit Allt hvad härligt nu består. När det öfver våra dagar Tumstjockt mögel vuxit har Och af all vår storhet endast Dunkla minnet lefver qvar. » Kors mormor », så skola de ropa de små, » Kors hvad allting var underligt då! » Att detta näpna poem icke tillbörligen uppskattats af Sveriges högsta domstol öfver Snille och Smak framkallade troligen en viss bitterhet, hvilken må hända föranledde följande artikel i » Snällposten », 18 Juli 1849, för hvilken förf. dock icke begagnade signaturen » Alsingen ». » Det var en tid, då man för att framställa vårt kära fosterland i ett riktigt presentabelt skick, ansåg sig böra öfversätta det på fransyska. Ett bland de förnämligare öfversättningsförsöken var inrättandet af en svensk akademi i likhet med den beryktade L ’ Académie Française. Den ¿ynnades till ett Arthursbord för riddame af pennan, ett tempel för den goda smaken, der man på ett ställe skulle hafva samlade landets alla utmärktare snillen, de högsmak-begåfvade konstdomrame, som både förstodo att efter konstens regler fila sina egna arbeten, som ock bedöma i hvad mån denna filning hade lyckats för andra. Stiftaren antog,att 18 så qvalificerade personer borde finnas bland ett par millioner menniskor, men senare dagars erfarenhet har visat, att han icke upptagit antalet för lågt.
I sammanhang härmed har E. K. Maj:t tillika föreslagit, att dessa medel, hvaraf en tiondedel, eller 6,000 Riksdaler, borde få fördelas emellan sådana behöfvande, hvilka i mer eller mindre mån saknade krafter att genom arbete förtjena sitt uppehälle, eller användas till inköp af lifslörnödenheter lör deras underhåll, borde ställas under en lör ifrågavarande pastorater gemensam förvaltning eller direktion, så sammansatt, att hos densamma kunde förenas kännedom af alla lokala förhållanden med ett upplyst nit och lifligt intresse för medlens användande på ändamålsenligaste sätt, och hvilken direktion utan omgång eller tidsutdrägt vore i tillfälle att genast träda i verksamhet, hvarjemte E. K. Maj:t, som i korthet angifvit denna direktions blifvande organisation, gilvit Rikets Ständer tillkänna, att E. K. Maj:t, pä del åtgärder skyndsamt måtte kunna till de behöfvandes bispringande vidtagas, anbefallt Stats-kontoret att till E. K. Maj:ts Befallningshafvandes i Elfsborgs län disposition förskottsvis utanordna eli belopp af Tiotusen Riksdaler. 36 Expeditions-Utskottets Förslag lill undercl. Skri/velse, N:o 90. Rikets Ständer, sorn till pröfning förehaft såväl E. K. Majlis omförmälda nådiga Proposition, som ock hvad i öfrigt i detta ämne hos Rikets Ständer förekommit, hafva icke kunnat annat än dela de dervid uttrjckta meningarna om behofvet af Statens mellankomst, dels för alt åt den arbetsföra delen af ifrågavarande nödställda befolkning inom Marks härad bereda arbetsförtjenst, dels för att lindra nöden bland dem, som genom omständigheterna blifvit försatte i sådan ställning, att de, äfven om arbetstillfälle erbjudes, icke förmå alt sig försörja; och som de af E. K.
Du har så rysligt ofta rätt ... ibland.» Ja. hvem kunde motstå en sådan öfvertalning? Icke direktör Schrowe. Nästan ett helt år dröjde hon borta — det var visst i somras hon kom tillbaka, midsommartiden. Huru roligt att återse och igenkänna hvarje detalj i omgifningen, efter att för första gången, och så rysligt länge, ha varit ute i den stora världen! Hon körde själf från stationen, och när hon hunnit så långt, att hon kunde urskilja pastorsbostället med dess lummiga rönnar och röda plank, som färgade af sig, kände hon nästan gråten i halsen. Snart därpå skymtade brons höga skrank fram mellan konsul Gardbergs uthus-källare och ena ladan på doktorns linda ... samma lada, där hon en gång lät Sixten Erik kyssa sig, i utbyte mot ett par skidor. Hon skrattade. »Asch, hvad man kunnat vara barnslig!» — Bruset af forsen hördes alt tydligare, ju mera middagstystnaden tog till. Just då hon åkte förbi kvarnen, steg en hjulbent mjölnare ut på trappan; tvänne hästar, spända för hvar sitt säcklass, trampade sömnigt i den smutsiga halm, som blåst fram öfver nedkörsvägen. På gatorna lät hon Bläsen raska på, så att dammet yrde och drängen, som satt bakom, i vändningarna fick lof att gripa tag i hennes regnkappa för att icke slungas ur. Tänk, hemmet låg kvar på sin plats: den kära, hvitrappade byggnaden, med långa, gulbruna ränder där takrännan läkt och regnvattnet sipprat ned långs väggen. Men ena portstolpen var ny, det såg hon strax, och bagarstugustegen flyttad. Efter kvällsvarden satt hon länge vid det öppna fönstret i sitt vindsrum, stirrande ut i den sällsamma, nattliga dagern. Alla rönnar stodo hvita, syrenerna hade knoppar; luften var mättad af blomdoft. Hon kom ihåg huru hon förr brukat slå boll med vallgossen på gården, just före sängdags, medan faster Jetta satte plantor i trägården — kom ihåg det präktiga gömstället bakom hallonbuskarna i stenfoten, där lusthuset stått.
JN:o 53a, angående verkställd förnyad omröstning öfver den uti 159 punkten af Bevillnings-Utskollets Memorial N:o 4r> intagne voterings-proposition; N:o 533, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Slåndens skiljagtiga beslut öfver Stats-Utskottets Utlåtande N:o48<), angående anslag till Cabinetts-Cassan; N:o 534, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Sfån - Prot. Utdr. den 29 Maj i84ir 485 flens skiljagtiga beslut öfver Stats-Utskottets Utlåtande N:o 366, i fråga om en föreslagen löne-ersättning till Tabell-Commissionens Secretare; N:o 535, angående votering, i anledning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorial N:o 190, rörande allmänna stadganden och anslag lill folkundervisningens befrerajande; samt N:o 536, angående verkställd omröstning, i fråga om disposition af behållningar utaf Extra utgiflsmedlen. Stats-Utskottets sistnämnde fem Memorial lädes till handlingarne.. S. D. Upplästes och lades till handlingarne Kongl. Maj:ts i dag på Riks-Salen afgifna Nådiga Svar, rörande åtskilliga af Rikets Ständer beslutade Grundlags-ändringar. Den 2g Maj r84r* Från Höglo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Till handlingarne lades Kongl. Majrts den 27 dennes pä Riks-salen upplästa Ta), med svar å Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 29 April 1840, angående åtskilliga af Rikets Ständer vid innevarande
Men om skepp och last 29 blott till en del (t ex. hälften) förstöras, men för öfrigt komma fram, skall bodmeristen då hafva rätt att få blott halfva bodmerilånet betaldt, eller hela, i fall det till bestämmelseorten ankomna räcker till? Om t. ex. skepp och last, ursprungligen värda tillhopa 24,000 R:dr, äro förbodmade för 10,000 R:drs lån, men blifva under resan så skadade, att hvad som tili bestämmelseorten framkommer, i det skick det då befmnes, är sammanlagdt värdi endast 12,000 R:dr, eger bodmeristen att utfå hela del långifua beloppet 10,000 R:dr och dertill fulla bodmeripremien?» »Eller i det fall att skeppet och lasten delvis blifvit förstörda ända till den grad, att det framkomna endast uppskattades lill sammanlagdt 5,000 R:dr, skulle bodmeristen (enär skepp och last verkligen voro komna till bestämmelseorten, fastän i förstördt skick), få hela sin fordran, med premie, fullt ut, det vill säga, sedan sistnämnda värde 5,000 R:dr kommit honom tillgodo, hafva rätt att hålla sig till låntagaren personligen för resterande 5,000 R:dr, eller icke?» »Dessa fall äro omtvistade. Se t. ex. Pardessus, jemförd med Gode de Com merce Art. 327, Kaltenborn 2:Jra delen s. 313 och följande samt Benecke System des Assckuranzund Bodmerei-Wesens 1 B. s. 93 och följande». »Jag hemställer, huruvida, genom blotta definitionen på bodmeri, eller ock ge nom de ur Tyska Lagens 691 och 692 Artiklar hemtade §§ 137 och 138 (jemför §§ 287 och 290) i föreliggande Förslag, tydligen är uttrvckt, huru ofvannämnda fall skulle blifva efter Svensk Sjölag bedömda, derest Förslaget antogs». § 143.
Hr von Hartmansdorff har, för alt afskräcka ifrån antagandet af förslaget ang:de indelta lönernas upphörande erinrat om det förhållande, sora skall hafva egt runi med landshöfdingelönerne i Christianstads och Malmöhus län; men hvad Hr von Hartmansdorff i delta afseende yttrat, visar just motsatsen af hvad han derigenom ville hafva ådagalagt eller farhågan alt bifalla en sådan förändring, som den nu föreslagna. Han har nemi. sjelf upplyst, att landshöfdingelönen i Christianstad, då den befunnits vara otillräcklig, blef förhöjd lill ett belopp, som ansågs motsvara behofvel. Jag är också fullt förvissad, att samma förhållande kommer alt inträffa, i fall alla öfriga nu indelta löner, utbytas mot kontanta löneanslag, ty om dessa sednare framdeles befinnas otillräckliga, komma de otvifvelaktig! alt förhöjas till det belopp, som anses behöflig! för ändamålet, och att sådana förhöjningar lid efter annan beviljas i afseende på kontanta löner har erfarenheten nogsamt vitsordat. Derföre är det för närvartde just indelta löntagare, som allmännast och med största skäl klaga öfver lönernas otillräcklighet. Hr Printzensköld har gjort den erinran, att en räntegifvare icke skulle vara nödsakad ali på flere ställen leverera den ränta, som af hans hemman skall utgå, emedan räntelagaren icke vore berättigad att anvisa samma räntegifvare till leverering på flera serskilda ställen. Detta är visserligen sannt, men samma hemmans grundskatter kunna vara indelade, att af särskilda personer uppbäras, neli detta är hvad tionden beträffar, ofta förhållandet, enär denna merendels är anvisad till annat föremål, än den egentliga heramansräntan. Nu kunna ju de olika räntetagarne författningsenligt anvisa sin indelta spanmål att föras åt motsatta håll, och derigenom uppkommer naturligtvis del förhållande som Gr. Sparre uppgifvit.
Då alltså är upplyst och styrkt, att det i Gefle varande Krono-Lax-Fiske, i anseende tili dess Läge emellan Stadens Strandgator, och i grannskapet af Skeppshvarfvet, i betydlig måu, både försvårar communicationen Stadsboerne emellan och är hinderligt för handeln och Skeppsbyggeriet, hvilka utgöra Stadens hufvudnäringar, tillstyrker Utskottet, att, till undanrödjande af desse olägenheter, berörde Krono-Fiske, till hvars inlösande någon annan numera icke synes skäligen kunna åberopa bättre rätt, må Staden, under Skattemannarätt, upplåtas, med vilkor, att Staden i Ränta derföre årligen erlägger en Tunna Lax, som efter nästlidet års Markegång, ungefär motsvarar det årliga arrende Staden derföre nu utgör, samt i Skattelöse Skilling betalar 10 års sammantagne Räntor med 333 R:dr 16 sk. B:co. 656 Stats-Utskottets Betänkande^ Beträffande åter Sätra Stigs och Testebo Krono-fiske; sä, enär efter hvad Herrar Eckhoff och Goransson sjelfva synas hafva medgifvit, Staden, utan olägenhet för sin handel och näringar, kan detsamma umbära, finner Utskottet icke anledning tillstyrka, att Staden, med andras uteslutande från tällan i den delen, erhåller fri egande och dispositionsrätt öfver denna Krono-lägenhet, dock sorn äfven Sätra Stigs och Testebo Krono-fiske , på sätt Kongl. Kammar-Collegium anfört, är af föga betydenhet, och troligen icke med större fördel för Staten kan disponeras, hemställer Utskottet att detsamma, efter nu gällande arrendes utgång, må på offentelig Auction till Skatte försäljas; hvarvid Utskottet anser, att, då Staten i Arrende för detta Fiske un erhåller i| Tunna Sik, jemte 5o R:dr i Contant, som, efter nästl. års Markegång motsvarar 2§ Tunnor Sik, årliga Skatteräntan af Sätra Stigs och Testebo-fiske bör bestämmas till 4- Tunnor