Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Våldföras vid dessa och dylika tillfällen kronoeller stadsbetjente, eller andre tillförordnade beslagare, eller sker våld i anledning af redan gjordt beslag, eller föröfva beslagare sjelfve våld i oträngdt mål, gånge dermed såsom allmänna lagen i 18 kap. 8 och 9 §§ Missgerningsbalken, jemförd med Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, för slika fall utstakar. Skulle, under den tid bränvinsbränning är tillåten, beslagare vilja anställa undersökning om pannerymden, vare han skyldig, om pannan nyttjas, när han sig i detta ändamål infinner, att afbida tiden, då den afrunnit, så alt undersökningen icke må för panne-egaren medföra olägenhet eller skada. Bih. till B. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. § 00. Om någon af de betjente, sorn böra vaka öfver efterlcfnaden af denna Författning, sjelf bryter deremot förmedelst olofligt innebafvande af bränvinsbränningsredskap, bränvins-tillverkning eller försäljning, vare lian förfallen till dubbla böter, och miste tjensten. § 61. Beträdas de i § 58 omförmälde betjente eller de, som förordnas att bränvinsbrännings-redskap under försegling ställa, med vårdslöshet och försummelse i deras skyldigheter och i den tillsyn, dem åligger, öfver hörsammandet af hvad här föreskrifves, må de, efter omständigheterna, alldeles eller på viss tid af vederbörande ifrån tjensten skiljas, eller ock varda belagde med det i 1 kap. 7 § Utsökningsbalken utsatta ansvar. § 62. En procent af den summa, som genom bevillning å bränvinsbränning och försäljning inflyter, skall innehållas och till Stats-kontoret ingå, för att, enligt hvad af Kongl. Majit, efter Pröfnings-komitéens underdåniga förslag, för hvarje län fastställes, användas till ersättning för de ökade besvär och kostnader, hvilka med debiteringen och redovisandet af denna bevillning äro förenade. § 63.
Och när så rösten mjuknade och ögonen sågo klart och förtroendefullt på honom, då blef han glad, glad på det förunderliga sätt, på hvilket endast barnet kan känna glädjen. Och en kväll i den första sommaren, då ungdomen dansade till pingst kring majstången i skogen och det var månsken och poesi, då gjorde han den stora dumheten. Och gammal som han var och nött och sliten, ryste det i honom genom märg och ben af den vällust som är hälften smärta, när hon stillatigande tryckte hans hand. Först sedermera, när ungersvennen åter klippt sitt hår i nutidsfason och klädt sig i långbyxor igen, kände han att det satt en tagg midt inne i hans lyckas hjärta: – han såg inne i den allra innersta vrån af tvenne klara bruna ögon skuggan af en misstrogen fråga, och det slog emot honom ur dem liksom en pust af en kall tvekan. Jag behöfver väl icke säga dig, att hon bar det enda namn, som hjältinnan i en landtlig idyll kan bära. Hon hette naturligtvis Anna. Omkring ett år därefter stod jag en varm dag i juni på backen du ser där borta. Nere på vägen kom en vagn, och i denna sutto tvenne damer. Den ena af dessa var klädd i rödt, – plötsligt tog hon upp sin näsduk och började vifta mot mig. Förvånad hälsade jag tillbaka, jag visste ej hvem det kunde vara; i detsamma lade hon hufvudet på sned, och då kände jag igen henne. Några timmar därefter kom ett bref från presten i en af grannsocknarna med inbjudning till besök: jag skulle råka en gammal bekant, tillades det. Inne i detta bref låg ett annat, som hade följande lydelse: »Minns ni hvad jag sade på ångbåten för två år sedan? Den stora räkenskapsdagen är inne. Om ni visste, hvad jag längtar efter att råka er. Jag har tusen frågor att göra er. Se nu bara till, att ni inte låter mig vänta för länge. Agnes L. Jag såg att ni icke kände mig strax: ni tog hatten af så dröjande. Men så lade jag hufvudet på sned, – jag ville, ni skulle veta, att det var jag som kom åkande, och jag visste ingen lefvande råd, hur jag skulle bära mig åt.» Jag satt vid det öppna fönstret i mitt arbetsrum.
Nu börjas den tid, som räknas skall, uuder skottår på dag, mot hvilken ej någon svarar i samma månad af det år, hvarunder tidräkningen slutas; då varde sista dagen i månaden för årsdag ansedd. Räknas tid månadsvis; då skall räkningen ske efter dagnummern från den ena månaden till den andra: börjas den tid, som räknas skall, på dag, mot hvilken ej någon svarar i den månad, hvarunder tidräkningen slutas; varde sista dagen i den månad för slutdag ansedd. 6 §. Straffarbete skall verkställas uti ensamhetseller gemensamhetsfängelse. Ej må dock någon i ensamhetsfängelse qvarhållas längre än två år. Den dömde skall hållas till det arbete, som för fångens kön, ålder och krafter lämpligt är; och varde i öfrigt med honom förfaret såsom i särskild lag om verkställighet af sådant straff stadgas. 7 <§. Då någon till straffarbete dömes, bestämme Domaren om och i hvad mån straffet skall verkställas i ensamhetseller gemensamhetsfängelse. 8 §. Fängelsestraff är: a) enkelt fängelse, eller b) fängelse vid vatten och bröd. 9 §. Enkelt fängelse ådömes pär minst sexton och högst etthundraåttatio dagar, och fängelse vid vatten och bröd på minst fyra och högst trettio dagar. Dag varde till tjugofyra timmar räknad. 10 §. Den, som till enkelt fängelse dömd är, njute derunder vanlig fångkost. Ej skall han till arbete tvingas. Vill han arbeta, håfve der lof till, om tillgång till arbete inom häktet finnes, eller han sjelf tjenligt arbete sig förskaffar. Och skall med honom i öfrigt förfaras såsom särskildt finnes stadgadt om verkställighet af fängelsestraff. 2 Kap. 3 11 §. Är någon dömd till fängelse vid vatten och bröd på längre tid än fem dagar; skall han undergå strafFet med en dags afbrott efter den femte och tionde; två dagars efter den femtonde och tjugonde, och tre dagars efter den tjugofemte dagen. 12 §. De dagar, då strafFet afbrytes, må ej i den ådömda fängelsetiden beräknas. Fången njute de dagar vanlig fångkost. 13 §.
Flan slutade sitt anförande med yrkande af bifall till Kyrkoherden Sondéns reservation, och sina anmärkmr emot skolordningen stödjer han på de väckta motionerne. På samma gång han tackar Utsk. för den omständighet, hvarmed det uptagit dessa motioner, förebrår han Utsk. att det icke besvarat motionärens anmärkn. Jag är af olika mening med honom Den 17 Oktber. 123 och är Utsk. tacksam derför att det icke besvarat åtminstone Hr Cederschiölds motion. Då denna motion väcktes, genomläste jag den ganska upmärksamt, och fann den grundad på så radikala åsigter, att jag icke väntat mig dem från en så bildad man. Såsom Hr Hjerta sagt, innehåller denna motion ganska många sanningar, men ett chaos af satser som sakna sammanhang. Detta ser man, då man går till hans yrkanden, hvilka i upfostringsväg äro obehöriga och omöjliga att verkställa. De stå i uppenbar strid med alla hittills godkända principer för undervisningen. Han yrkar att alla praelirninär-examina skola afskaffas, och att sedan ynglingen undergått student-examen, han skall börja med fackstudiet. För prestbildningen anser hail latinska och hebreiska språket onödigt utom för dem, som vilja hafva högre betyg. Skall man väl liisa endast för att erhålla höga betyg, innan ännu är afgjordt, orri kunskap i latinet i och för prestbildningen är nödig eller icke. Han vill äfven att den nuvide Magistergraden skall afskaffas, och att en sådan grad skall finnas i hvarje vetenskap. Detta iir orimligt. Vidare föreslår han nedsättandet af en kommission i Stockholm, inför hvilken den nu för inträde uti Statens embetsverk stadgade examen skall afliiggas. Såsom bekant iir har detta ämne varit under ett 10-tal af år debatteradt. Erfarenheten har ock visat, att meningarna äro så delade i fråga om fordringarne på undervisning, att det varit svårt att få en föredragande, som kunnat framtvinga en antaglig Skol-orduing. Detta har omsider lyckats den nuvide. Men vi måste besinna, att denna lag icke är grundad på hans enskilda öfvertygelse om det rätta och bästa, utan upkommen efter många öfverläggningar med Colleger.
Bomulls-, Kardullsofärgadt, otvinnadt och odubbleradt, Linne-; Glas: Fensterhvitt, andra slag ej specificerade, Spegelsåväl rå och oslipade, som slipade, ofolierade; Grifflar, Skeppsinventarier, Jern och Jernskrot, Knallhattar, Koppar och Kopparplåtar, Hästar, Kor och Kalfvar, Husbloss, Läder, Malm, Mastix, Mjöl, Nådår, Oljor, Papper, Perukmakare-arbeten, Porcellaine, Redskap och Machinerier, Saltsyra, Sirap, Skedvatten eller Saltpelersyra, Skriflaflor, Bevillnings-ZJlskotlels Betänkande, N-.o 2 T. in Slöjdevaror eller Fabriks-, Handtverkerioch Manufactirr-varor, i Taxan ej specificerade, Socker, Stenar, Eldfast Sten, Stenkolstjära, Garfstål, Svafvelsyra, Sugsvampar, Talg, Terpentin och Terpentinolja, Tjära, Tobak, Trädvaror, Tågvirke, Verktyg för Slöjderna, Vin, Vismuth, Väfnader, Ängtnachiner, Ångpannor, Ägg, m. in. B) Herr Lager quists3 Z., om följande bestämmelser i den nya Tulltaxan : att alla de varor, sorn i senaste Tull-taxa äro till införsel i Riket förbudne, skola, örn införseln nu anses böra tillåtas, i den nya Taxan beläggas med 100 procents tull första året, hvilket tullbelopp sedermera årligen minskas, tilldess tullen nedgått till 20 procent, hvarvid tull-afgifteu bör bibehållas i minst ro år, från det nedsättningen börjar; att förtullning af sådane varor, som hittills varit förbudne, icke under nämnde tidrymd må tillåtas i mer än 3 hamnar, Stockholm, Götheborg och Malmö; att sådane varor icke må i Riket införas i fartyg under en viss drägtighet, som föreslås till 3o svåra läster; samt att visitations-rälten efter olofligen införde varor må fortfarande vara tillåten i Handelsbodar, Bodkamrar, Magazin och Källare samt alla upplagsställen vid allmänna vägar, c) Herr Grapengiessers, M.3 att Fabriksoch Handtverks-varor ej må kunna till Riket införas i flere än 3 eller högst 4 stapelstäder, och att sådan införsel ej må verkställas i fartyg af mindre drägtighet än 3o svåra läster, samt att värderingen vid förtullning af varor, efter värde, alltid bör ske utaf behörigen utsedde och tillkallade värderingsman, samt, i fall sistnämnde förslag ej skulle godkännas, att Fabriksoch Idandtverks-Societeternas
Alla dessa ojämnheter och obilliglieter undvikas, och en hvar kan, utan andras förfång träda in i sin naturliga rätt, att begagna hvad slag af Redskap han behagar, om man helt enkelt beräknar afgiflen efter tillverkningen, och icke efter pannerymden, hvilken, efter förenämde utredning, högst ojämt inverkar derpå, och således leder till en obillig beskattning. Underslef vid uppgiften af det tillverkade Bränvinspartiet kan visserligen äga rum; j) e n 19 December f. m. 263 men obetydligt i det hela, emot den större och mera rättsenligt drabbande skatt, som inbringas till Staten. Dessutom bör man Väl lemna något åt hederkänslan och Svenska redligheten. Den ena känner, inom en ort med den andra, hvad och huru mycket han ungefär tillverkar; och den som icke återhålles af rättskänslan, eller af della hand, må drabbas af Lagen. Så långt delar jag Molionairens åsigter; men hvad angår förslagets detailler, får jag vördsamt anmärka: 1:0 Att Torpare, Soldater och annat Krigsmanskap samt Inhyseshjon hädanefter, lika litet som hitintills, må tillåtas förrätta brån vinsbränning. 2:0 Att anmälan öfver tillverkningen icke må behöfva göras oftare, än högst vid slutet af hvarje månad, och betalningen torde sedan kunna göras på en gång, vid uppbördsårets slut. 3:o Att varan må tullfritt få transporteras likasom nu håde sjö- och landväg. 4:o Att det på hvar Mantalsskrifven person beräknade husbehofsparliet, torde kunna och böra nedsättas till ungefär hälften; samt 5:o Att afgiftens belopp, 4 Per kanna, äfvenledes torde kunna nedsättas må hända till hälften. 264 Den 19 December f. m. Jag anhåller vördsamt, att detta anförande må remitteras till samma Utskott, som sjelfva Motionen, hvilken i min tanka är lika verkställbar, som grundad på enkel rättvisa, ehuru den naturligtvis skall mota .motstånd af alla dem, som tillverka Bränvin i stort, och hvilkas fabrication hitintills aldrig drabbats af någon tillbörlig skatt. Remitterades till BevillningsUtskottefc. Å nyo föredrogs
Under de 27 år, som derpå följde, upphunno vi målet för den 4:de bankrutten, som decreterades år 1830, och hvarigenom Svenska capitalerne förlorade f af sitt återstående värde; så att blott § af de 16| proc., som vid 1803 års bankrutt blefvo i behåll, nu återstår, utgörande 6aproc. af deras värde år 1664, eller jemnt T*F deraf. Sådana äro resultaten af vår fmancelagstiftning under de sednast förtlutna 180 åren! Man lofvade högtidligen år 1830 att icke fortgå på denna bana: har man hållit ord? Jag svarar härpå ett bestämdt nej, med hänvisning till bancoreglementerne af åren 1834 och 1841, hvilkas bokstaf och anda klarligen utvisa, att de hufvudsakligen afse de lånandes intressen, med bestämdt åsidosättande af myntvärdets upprätthållande, som är Bankens främsta pligt. Vilja R. St. fortgå 478 Den 18 December f. m. på bankrutternas breda bana? Jag hoppas, att R. St. härtill icke allenast skola svara nej, utan äfven vidtaga sådana åtgärder, att Svenska folket och Europa må varda öfvertygade derom, alt delta nej blifver en sanning. Falska begrepp om sältet alt ordna och bedrifva lånerörelsen inom landet hafva varit egentliga orsakerna till de 4 riksbankrutter, som i det föregående blifvit nämnde; samma orsaker hota att förr eller sednare framkalla den 5:te, oaktadt både Bankens och Statsverkets ställning är ganska tillfredsställande, och vida fördelaktigare än måhända under något föregående tidskifte.
Derigenom att de stora possessionerna genom dem kommit i värde, hafva äfven de mindre erhållit ett högre värde, och i samma proportion. Hvarje nuvarande hemmansegare i Skåne har en possession, huru liten den är, dubbelt värd emot hvad den var 1834. Jag fritager mig således ifrån att hafva deltagit i ofvannämnda beslut. Jag har röstat för kreditivets bibehållande åt hypotheksföreningar. Emot spanmälsbelånings-kreditivet kan visserligen vara mera att säga, Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. ä3 men mig synes, att det bör stå qvar, åtminstone till nasta riksdag, och det af två skäl: 1:o emedan nu först en spanmålsbelånings-anstalt uppstått, och det ej är tiden att precist då indraga det dertill bestämda kreditivet; 2:o emedan handelns ställning kan göra en temporär stockning i vår spanmåls-export. Det är då möjligt att spanmålen nedfaller till vanpris; och för att förekomma detta, finns ej annat medel än spanmålsbelåning. Vid 73:dje punkten, 3 morn.: Jag har reserverat mig emot Bankoutskottets beslut, att bestämma \ procent i afgift för den beviljade kreditivsumman, i stället för att höja låneprocenten på de uttagna kreditivposterna. Härmed förfares visserligen olika i olika svenska privat-banker. Men Wermlands-banken brukar det sednare; och det utgör ett väsendtligt moment i det skottska bank-systemet. Skillnaden i verkan är betydlig. Det förra sättet har nemligen den tendensen att göra krediti ven till lån; det sednare deremot har tendensen att bibehålla kreditivet vid sin natur af kreditiv. I förra fallet, sedan kreditiv-tagaren en gång för hela året betalt sin kreditiv-afgift, har han ingen annan fördel af att på kreditivet göra insatser, än den han har af att inbetala ett annat lån. Derigenom begagnar han det såsom ett lån, och gör afbetalningar på kortare tider, och endast för syns skull.
Jag får i anledning deraf förklara, att ehuru jag med så mycken uppmärksamhet, som stått i min förmåga, följt Herr Ribbings raisonnement, jag dock icke deruti funnit den klara bevisning lian sade sig hafva åstadkommit. Jag hörde väl, att lian yttrade, att upplåningen skulle öka sedelstocken, äfvensom att lian frågade, om icke derigenom skulle kunna umbäras allt annat mynt. Men det är icke med så stora sedlar, som man verkställer liqvider man och man emellan; och ehuru de utgöra ett bytesmedel, på samma sätt som man begagnar reverser och in visningar m. m., äro de egenteligen icke att anse som penningar. Likaså hörde jag klandras, att Fullmäktige möjligen skulle kunna komma att indraga liela lånerörelsetii 224 Den 3o November e. m. Det är likväl en rättighet, sorn tillkommer Styrelsen i alla väl organiserade Banker, att, i män af rörelsens behof, öka eller minska utlåningen. Herr Ribbing har trott samma förhållande kunna inträffa, somnar Filial-Disconterna upphörde. Rikets Ständer skulle misstagit sig i hög grad vid valet af sina BancoFullmäktige, om de hade att befara en så våldsam inställelse af lånerörelsen. Den föreslagna belåningen af Bankens egna obligationer, liar äfven hos flere talare väckt stora bekymmer. Man har trott penninge-stocken kunna ökas; men man har glömt, att i samma ögonblick man belånar en sådan obligation, inläses den i Bankens kistor. Man har befarat, att kapitalisten härigenom skulle bereda sig en vinst af 3 procent. Detta inkast måste jag försöka vederlägga, emedan Ridderskapet oell Adeln städse tyckts vara angelägne att förekomma allt, som kunde öka den enskildtes räntevinst. Man har sagt, att den, som om morgonen inlemnar penningar emot en 3 procents sedel, skall om aftonen hafva en vinst af 3 procent. Förhållandet skulle likväl tvärtom blifva en ren förlust af 3 procent.
Vid förnyad föredragning afStatssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 16 sistlidne November, under N:o 100, afgifna och, den ab i samma månad e. m., på bordet lagda ytterligare Utll - Prof. Utdrag den 15 December 1829. 47 tande, i anledning af återremiss I Utskottens, Under N«o 69, förut meddelade Betänkande, angående tågande Truppers inqvartering och. proviantering under fredstid; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit den 52 sistlidne November f. m. af ftidderskapet och Adeln bifallet, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne. S. DFöredrogs å nyo förstärkta Stats* Utskottets, den 19 sistlidne November, under N:o 330, aflåtna och, den 20 i samma månad e. m., på bordet lagda Memorial, angående anställd omröstning i tvänne frågor, hörande till Stats-regleringen; och fann Ridderskapet och Adeln, att berörde Memorial borde till Stats-Utskottet öfverlemnas. Från Högvördige PresteStåndet* S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stats* Samt Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N o 95, i anledning af gjord hemställan om de Skånska Infanteri-Regementenas befrielse från Garnizons-tjenstgöring under fredstid* 48 Prou Utdrag den 15 December lSag* S. D.
(Går, glömmer hatten och floret på bordet.) Tredje scenen. EMILIE. Sedan HANS. (Emilie tager långsamt floret från bordet, betraktar det noga och sätter det för ansiktet, i det hon går fram till spegeln. Märker icke, att Hans kommer in från tamburen.) HANS (går nära henne, tittar henne i ansiktet). Är det Emilie? Hvad – jag tror du håller på att maskera dig? EMILIE. Jag profvar Leonoras flor. Men – det är omöjligt att se, om det klär en. HANS. Leonoras flor? Leonora har aldrig haft flor för sitt ansikte, så länge jag har känt henne. EMILIE (ännu med floret). Nej ... Det är icke länge sedan hon sade, att hon lika så gärna ville gå med mask som med flor ... Men på de allra sista dagarna tycks hon ha ändrat smak. HANS (tager häftigt floret från henne). Är det verkligen sant? – Har du sett Leonora bära denna tingest Och mer än en gång. EMILIE (i samma tvunget lugna ton). Ja, naturligtvis. Hvarför inte Hon hade det nyss, då hon kom in. Där ligger hennes hatt. HANS (behärskar sig, lägger åter floret på bordet). Ja – hon har, som du säger, tydligen ändrat smak. (Paus.) EMILIE (lågt, eftertryckligt). Hans – var inte så otillgänglig. Låt mig få tala vid dig. Jag ber dig ... HANS (barskt). Om hvad? Hvad har du att säga mig? EMILIE (som förut). Jag har varit så olycklig, så tveksam, om hvad jag borde göra ... Men är det icke alltid bäst att se en sak som den är – med öppna ögon HANS (ännu barskare, afvärjande). Hvart vill du hän? Hvad vill du jag skall se? Att Leonora har börjat att gå med flor (Bittert.) Som om inte ni kvinnor förändrade smak med hvar nymåne Jag tror, det är modernt nu att gå med flor. Alla damer göra det, du också förmodligen? EMILIE (allvarligt). Med ett sådant Tror du det verkligen? Ett par timmar hvar dag, utan att någon vet, hvar hon är? På vägar, som – hon – inte borde gå. HANS
R:dr samma mynt, hvaraf 12,000 R:dr såsom lån och 8,000 R:dr såsom anslag; uppgifvande motionären, alt hvartdera arbetets verkställighet skulle till odlingsbar jord bereda liera tusen tunnland, som för närvarande icke lemna den ringaste afkastning; hvarjemte han upplyst, att, enligt de upprättade och af Vägoch Vattenbyggnadsstyrelsen godkända kostnads-förslagen, bade förstnämnda sjösänknings-arbetes utförande beräknats komma att kosta 42,499 R:dr och arbetet i Broby å 29,499 R:dr 22 sk. 7 r:sl. Banko. Uti merbemälda Styrelses kort före innevarande Riksdags början afgifna generalförslag, har sänkningen af dessa sjöar med dertill hörande vattendrag inom Myresjö, Näfvelsjö, Lannaskede och Näsbo socknar å nyo upptagits i Usla klassen eller bland de arbeten, hvilka, såsom varande af mera allmän vigt, syntes företrädesvis förtjena alt Stats-Ulskoltels Utlåtande N.-o ■158. 73 att med stats-bidrag understödjas; och har styrelsen föreslagit detta bidragsbelopp till 21,250 R:dr Banko. Uti samma klass är jemväl sänkningen af Broby-å inom Lannaskede socken upptagen; men ehuru styrelsen vitsordade nyttan af della arbete, för hvilket inlressenterne begärt eli lån å 19,330 Rdr och ett anslag af 10,269 R:dr, ansåg styrelsen sig likväl, i förhållande till den beräknade arbets-kostnaden och jeni föret O. J O y _ _ •» sevis med de för andra dylika företag beviljade understöd, icke kunna för detsamma tillstyrka högre belopp än 14,500 R:dr B:ko.
Schemat är nemligen för läseterminen uppgjordt och faststäldt, och dess uppgörande, till och med utan allt biafseende på ersättning åt från grekiskan dispenserade lärjungar, är en sak af största svårighet, enär dervid måste på en gång tagas i beräkning det åt hvarje ämne anslagna timantal, med särskildt afseende på de ämnen, som läsas af båda linierna gemensamt; antalet af det olika lärare åliggande olika firn-antal, vidare den omständigheten, att de flesta lärare hafva sin undervisningsskyldighet fördelad på flera ämnen; och i stiftsstäderna afseendet derpå, att de lektorer, som måste vara domkapitels-ledamöter, erhålla ledighet å de timmar, då domkapitels-sammanträden, pastoral-specimina, m. m., ega rum, samt det högst vigtiga afseendet på omvexling å hvarje dag och å hvarje klass af språk och andra ämnen. Med bästa vilja lärer derföre en rektor icke kunna uppfylla de olika ersättnings-anspråken; målsmannen, å hvars önskningar »billigt afseende» skall fästas, blir säkert icke tillfredsställd med det, som rektor och lärare af omständigheterna nödgas finna för ynglingen lämpligt, och lärjungen, som måste hänvisas hit eller dit, allt efter som det enligt schemat faller sig, kan i allmänhet icke få en ersättning, som öfverensstämmer med hans önskan eller är ändamålsenlig för hans ståndpunkt. — I 1856 års Stadga stod uttryckligen, att ersättningen för grekiskan skulle beredas »inom den afdelning, der latin icke läses.» Endast dessa ord har Utskottet borttagit, och har naturligtvis icke gjort det utan skäl. Kan detta skäl vara, att den dispenserade lärjungen på t. ex. öde klassen skall kunna få ersättning äfven inom den klassiska linien? Men Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. 23 i detta fall skall lärjungen på de åt grekiskan bestämda timmarna hänvisas till något samtidigt ämne, antingen på en lägre klass, hvars pensa han dock redan genomgått, eller på en högre klass, som dock redan läst mer än han.