Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller, på grund af mina nu anförde skäl för att ånglinieskepp såsom hufvudbeståndsdel af en sjögående flotta bör byggas och tillräckliga medel framför annat dertill anslås, — att R. St:r och R. o. Ad. måtte bifalla K. M:s Nåd. Propos. om påbörjandet af åtminstone ett ångskepp, men afstå förändring af alla gamla segelfartyg till ångfartyg, vare sig skepp, fregatter eller lägre certer; samt att nybygnad af den utaf StatsUtsk. föreslagna ångfregatten får anstå, till dess ånglinieskeppsflotlan hunnit blifva så stor som behofvet i första rummet kräfver, efter som antagas bör att fregatter och andra mindre certer äro bihang till det egentliga sjöförsvaret — linieskepp. Gr. von Platen, Baltzar: Jag kan icke annat än beklaga, att striden mellan den stora och den lilla flottans anhängare har upstått vid detta tillfälle, i st. f. vid den gemensamma öfverlägg ningeu. Jag erkänner äfven, att jag icke mycket lörstår nyttan af denna strid och jag skall derföre icke heller mycket inlåta mig deri, utan blott uptaga ett eller annat skäl till besvarande. Här har blifvit ointaladt, att Ryssland f. n. skulle ega en ganska stor ångkanonslupsflotta. Jag tror mig veta, att denna flotta består af omkring 70 eller 80 fartyg, men jag får tillika säga, att jag tror, att åsigterna om dessa fartygs duglighet äro mycket delade. Jag tror, att dessa fartyg hafva en olägenhet som våra ängkanonslupar visserligen med dem dela, nemi. att de draga alltför djupt vatten, så vida den mig meddelade upgiften, att de fordra 7 fots djup, är sanningsenlig. En talare har, såsom ett skäl emot lämpligheten att hafva en mindre flotta, anfört, att större ångkrigsfartyg kunna på många ställen af våra kuster inlöpa och röra sig i de inre farvattnen.
N:o na. ig sedan de Rustande lemnats tillfälle att, vid anställd votering å Lands-Cancelliet i det Län, inom hvilket de äro boende, sina röster aflemna, rösterne sammanlagde för alla de Län, inom hvilka Regementet eller Corpsen är förlagd, må afgöra, antingen förslaget blifvit antaget eller vid det gamla beklädnadssättet bör förblifva, Skälen för denna min vördsamma hemställan äro; att, genom fi §. af Kongl. Förordningen om Indelta Cavallerie-ts beklädnad, beväring och utredning, af den ir Maji 179 5, uttryckligen är förordnadt, att, med undantag af de i samma §. uppräknade sä kallade mindre Monderings-eflecter, dem hvarje Rusthållare får och äfven hädanefter bör ega, efter egen beqvämlighet, beställa och anskaffa, “skola alla öfriga Beklädnadsoch Hästmonderings-persed“lar, till vinnande af en behörig likhet, genom “allmän beställning anskaffas;'* att, oberäknadt det oformliga i en så delad beklädnadsförsorg, som den af Utskottens pluralitet tillstyrkta, enligt hvilken, vid ett och samma Regemente eller Corps, den ena Sqvadronen eller Compagniet skulle komma att beklädas genom en tillsatt
Men, om detta valens stora värde skall uppväga de flera missbruk och olägenheter, hvarmed de vanligen äro behäftade, fordras i främsta rnmmet, att de verkligen skola lemna det tillfälle att hylla förtjensten och vara ett uttryck af de väljandes förtroende, som åsyftas. Sistnämnde ändamål synes icke genom motionärens förslag kunna vinnas, ty om, på sätt motionären föreslagit, valdistricten skulle bestämmas af nummerordningen i matrikeln, och det således mången gång hände, att personer inom samma valafdelning vore spridda uti sinsemellan aflägsna orter inom landet, skulle de väljandes afstånd från hvarandra göra valen till en skyldighet, sorn icke af dem, enligt någon egen bestämd öfvertygelse, kunde fullgöras, eller åtminstone hafva den följd, att de till Ridd.- direct. insändande vallistorna komme att innehålla, nästan hvar för sig, olika namn, och att således pluraliteten komme att till det vig tiga riksdagsmannakallet väljas med endast några få röster, helst flera familjer måhända underläte att begagna en valrätt, som vore inskränkt inom medlemmarna af några vissa slägter, och sålunda \ dess resultat blefve i så betydlig mån beroende af slumpen; hvarföx-utan det säkert komme att ej sällan inträffa, att vallistor blefve casserade i anseende till hos de väljande bristande kännedom angtde de valbara personernas qualificationer, vare sig såsom i allmänhet behöriga candidater till riksdagsmän, eller deras titel, värdighet eller dopnamn m. m. Något sätt till förekommande af alla dessa svårigheter vid förslagets verkställighet tilltror sig Utsk. icke att kunna utfinna, och då den åsyftade förändringen icke synes innebära de nödvändiga fordringarna af ett påtagligt företräde framför den bestående ordningen, har Utsk. således ansett sig böra Hr Bråkenhjelms ifrågavar. motion vördsamt afstyrka. Vidare har Hr Bråkenhjelm föreslagit, att 23 §.
Med anledning häraf, har, efter tagen kännedom af de nu gällande föreskrifter för KronoAuctioner för Landtoch Sjöförsvaret, jemte besigtningar å varor eller arbeten som till dess behof förfärdigas, Utskottet ansett sig böra taga i närmare öfvervägande, huruvida icke, till befordrande af mera säkerhet för lefveranter i allmänhet och större benägenhet att ingå i lefvereringar till K. M:t och Kronan, hvaraf bör uppkomma en större täflan och deraf följande lägre priser å de för Kronan behöfvelige varor, ett förslag 270 StatsUtskottets borde R. St:rs pröfning underställas, sorn, i händelse af dess gillande, kunde föranleda en underd. anhållan hos K. M:t att i Nåder bevilja dermed öfverensstämmande ändringar och tillägg i K. Besigtnings-förordningeu samt AuctionsReglementet af den 20 December i825; — dock sorn Utskottet tillika funnit denna fråga kunna serskildt behandlas utan sammanhang, med besvarandet af R. St.-rs Revisorers Berättelser, så har Utskottet ansett lämpligast att låta detta blifva ämne för ett serskildt Betänkande. 5:te Puncten. Charta; Sigill alce Verket. §. I. Angrde Tullkamrarnes befrielse från förandet af ChartaeSigllatseJoumaler. I afseende på ChartGeSigillatoelnrättningens förvaltning hafva Revisorerne vid båda förrättningarne anmält, alt en del Sjötullskammare underlåtit, att genom Journalers insändande styrka beloppet af influten stämplad Pappers-afgift. Men då R. M:t genom Nåd. Bref den 17 Januarii 1827 förordnat, att alla documenter sorn till Tuilkamrarne inlemnas och med stämpladt papper böra beläggas, skola, innan aflemnandet eller uppvisandet, dermed förses och att Tullkamrarnes befattning med serskildta Journalers förande således korame att upphöra; anser Utskottet Revisorernes härutinnan gjorda anmärkningar nu mera icke föranleda någon åtgärd.
Friherre Bjornftjerna, Magnus'. En vard Ledamot Herr Friherre Lagerbjelke’ har med så mycken skicklighet framställt och utvecklat den tanka jag här går att yttra, att jag verkeligen blyges att efter honom taga ordet; men som jag likväl i någon mon skiljer mig ifrån horiom, så anhåller jag att få anföra följande; Härefter uppläste Friherre Bjornftjerna följande: (Se Bilagan N:o 6.) Anmältes och emottogs Hans Excellence HofCanzleren Herr Grefve af Wetterstedt, hvilken å Kongl. Maj:ts Höga vägnar aflemnade Kongl. Majds Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, angående offentlighet vid Ståndens öfverläggningar. Gifven Stockholms Slott den 16 Herr Grefven och LandtMarJkalken anmodade Hans Excellence Herr HofCanzleren Den 21 Maji /, m. att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemle försäkran, att Kongl, Majlts Nådiga Skrifvelse skulle med första varda hos Ridderskapet och Adeln föredragen. Sedan Hans Excellence Herr Grefven och HofCanzleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad, upplästes och lades på bordet Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Skrifvelse. Herr Grefven och LandtMarfkalken tillkånnagaf, att Plenum korn me klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus t Lika med Herr Cederschjöld anser jag den HofCanzleren tilldelade rättighet, att ined qvarstad belägga från. trycket utkomne skrifter, i afseende på periodiska skrifter, icke kunna sträckas längre än till redan tryckta eller utkomne nurnror, emedan i §. 2 momentet uttryckligen säger, att intet hinder för tryckning må i förväg läggas.
Att Hr von Hartmans dorff, ehuru han erkänner behofvet af förbättringar i nationalrepresentationen, likväl icke är någon särdeles vän af förändringar i denna representation, har han nogsamt ådagalagt, och alt han särdeles inom ConslUtsk. äger ett tillräckligt antal anhängare af denna sin åsigt, har visat sig genom resultatet af Coust.Utsk:s åtgöranden vid denna riksdag uti ifrågavar. syftning, dä nemi. intet förslag blifvit framstäldt, som kunnat antagas alt hvila till grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag. Det synes som denna framgång ökat anspråken, ty man vill numera icke nöja sig med att vid denna riksdag hafva förekommit antagandet af något förslag till representationsförändring, utan man söker alt äfven för nästa riksdag motarbeta, att något sådant förslag må kunna komma lill ständ. Annorlunda kan åtminstone icke jag förklara det motstånd, som Const.Utskis nu förevarande förslag ifrån denna sida möler. Hr von Hartmansdorff, stark i argumentation, stark i taktik, har icke förnekat dessa egenskaper uti den reservation, som han bifogat Utsk:s betänk.; men, vare delta sagdt utan ali på något säll vilja såra, mig synes, som han vid delta tillfälle deploverat sina stridskrafter emot väderqvarnar, i det han drager ut till strids emot nästan allting, utom emot sjelfva förslaget. Flere värde talare hafva redan ådagalagt förhållandet härmed. Förslaget innefattar helt enkelt en und. framställning till K. M., att låta till nästinstundande riksdag bereda frågan om nationalrepresentationens ombildning en ytterligare utveckling. Om än detta kunde vara annorlunda och bättre uttryckt, sä är dock klart, att uti en sådan framställning omöjligen kan ligga något grundlagsvidrigt, icke eller kan det ligga någonting formvidrigt deruti. U. St. hafva vid förra riksdagen till K. M. ingått med en directe und. hemställan, att K. M. måtte till denna riksdag 054 Den 22 Maj. afgifva elt nåd. förslag lill förändring uti nationalrepresenta tionen, oell detta oaktadt det då fans till oell med ett förslag, utgånget ifrån Coust.Utsk., hvilande lill denna riksdag.
Härför - Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 80. 49 Härförutan har förstbemälde motionär, i enlighet med sitt i motionen gjorda förbehåll, uti en särskild till Utskottet ingifven och af åtskilliga handlingar åtföljd skrift närmare utvecklat sina åsigter rörande den ifrågavarande jernvägsanläggningen jemte åtskilliga dermed sammanhang egande förhållanden, och hvilka åsigter till en del igenfinnas i en uti hans motion omförmäld, af karta och kostnadsförslag åtföljd tryckt broschyr, som jemväl till Utskottet blifvit aflemnad. I denna skrift har motionären hufvudsakligen anfört, att det ofvan omförmälda malmfältet, hvilket omfattade en vidd af mer än 17 qvadratmil, på sätt ofvan är nämndt, till sitt omfång vore ett bland de största på jorden. De deri befintliga jernmalmer hölle från 50 till 70 procent jern at utmärktaste beskaffenhet samt voro genom sin lättbrutenhet och rika jernhalt jemte den outtömliga myckenhet, hvari de förekomme, synnerligen lämpliga att i stora qvantiteter spridas äfven till sådana aflägsnare delar af vårt vidsträckta laud, der skogen nu saknar nästan allt värde till följd af svårigheten att, i anseende till de dryga transportkostnaderna, till någorlunda rimliga priser åtkomma goda malmer. Men utom jernmalmen, som utgjorde detta stora malmfälts förnämsta rikedom, innehölle det äfven betydliga qvantiteter zinkmalm af 30—60 procent, kopparmalm af 4—12 procent, samt blyglans af 60—70 procent, hvilken på centnern hölle 2 till 8 lod silfver, det sednare ej sällan guldhaltig!; och närbelägna vattenfall lemnade talrika tillfällen för anläggning af vaskverk och andra inrättningar för malmernas tillgodogörande. Visserligen hade detta malmfält sedan urminnes tider varit kändt och bearbetadt, så att malmbrytningen redan nu uppginge till mera än 21 millioner centner, eller en fjerdedel af hela rikets malmuppfordring.
Hr Just.cancelleren Faxe, i detta afseende yttrat uti sin reservation, der lian säger: att det vore ”orättvist att stadga sådana villkor för ägande eller besittning af jord, att en ordentlig och flitig fast mindre bemedlad arbetare betoges möjlig - D c ii 3 Februari f. m. i3 liden ali förvärfva fast egendom och såmedelst vinna det oberoende, hvars eflersträfvande är oskiljaktigt från hvarje hällre natur. Granskar inan de yttranden läns-comiteerna i ämnet afgifvit, så finnér man alt missbruken emot författningen, jemte saknaden af controller för dess efterlefnad, är livad som egentligen öfverklagas. Val hafva åtskilliga läns-eomite'er ansett de i författningen bestämda villkor otillräckliga alt grundlägga en sjelfständig besutlenhet; men varsamheten bjuder att icke ändra det bestående, utan att fullt gilltiga skäl dertill förekomma: och sådana äro i förevarande fall icke ådagalagde; icke ens är det uppgifvet, att innehafvare af hemman eller hemmansdelar, så beskaffade att Abo enligt ifrågavar. 2 § må anses derå besutten, varit de, som ökat fattighopen, såvida icke andra förhållanden, såsom laster och lättja eller synnerliga olyckshändelser, verkat obeståndet, då följden säkerligen blifvit lika, ehvad hemmanet varit större eller mindre. Det bör icke heller förbises, att ifrågavar. lagbud bestämmer den yttersta gränsen för besutlenhet eller den, inom hvilken ännu linnes möjlighet för en ordentlig och flitig arbetare att hafva, icke lik, ulan tarflig bergning för sig och de sina.
Sftån eller ©pfjlomdn arfmobe njuta, förr ån be ffutlig tebo för ftg gjort. 3ibje £ap. 3:bje §. #ar ©ålbenår någon förläning, gånge ben, fåfom alla (jané öfriga till* gångar, till gåldend betalning. 3)fen af fåbane penfioner eller benåbningar, forn åro gifna meb milfor att ej få för innebafmarend gålb tilfgripad, egen SBorgenårerne icfe att anfpråf göra. 4lbc (Tap. nfta §. ©å ©ålbenår foft att fin egenbom aftråba, både (jan ftg morn fitt bud, intill bejj forffa bom i faFen utgifmen år, odt> ege ej råttigbet att berutom mi* ffad mib anbra tillfållen, ån bå l)cm å beigebag bimiffar ©ubdtjenff, eller af Slåtten eller ocf af ©obe “Slån elle c ©pfjlomån till upplpdningard mebbeianbe Fallab marber.
Det kan icke bestridas att den olägenhet, som BankoUtsktt velat undanrödja, är ganska stor; men oro åtgärden ifren 20 Jilnf e. b». ar så till vidn nödvändig, att olen befriar diskontdirektionen fr are ett besvär, så sätter den deremot liela den lånehehöfvande allmänheten i ovisshet omhuruvida de lån, hvarom ansökningar inkommit, blifvit beviljade eller icke, oell i det hänseendet synes mig. sorn lönekontoret i Götheborg förfarit med säkrare blick på de praktiska förhållandena, då det gått e» medelväg, hvarigenom., titan diskont verket» våda eller dess tjenstemän» betungande med alltför stort besvär, libiesökande kunna vinna kännedom huruvida inom viss tid ingifne lånehandlingar till diskontering godkännas eller ejNär e» sådan konsideration blifvit iakttagenaf en* direktion inora ett inskränktare låuedistrikt, huru myeket mera bebjertansvärd är den icke med afseende på ett distrikt, sora sträeker sig från Blekinge till Haparanda. Vidsådant förhållande anser jag Utskits förslag i denna, punkt böra återremitteras, på det Utskrt, sedan öfrige låne-diskontdirektioner oeli bankofullmäktige blifvit hörde, må derefter med Utlåt, i ämnet inkomma. Jag. förenar mig således med dem som yrkat återremiss» Hr Printzensköld: Het härrör förmodligen från inskränktheten af raina begrepp att jag icke förmår inse att ett. förfarande, sådant som detta, ej är med god ordning öfverensstämmande. Hvad är ordning? Derom torde Frill. Tersmeden benäget uplysa mig. Om det strider mot god ordning att en direktion pröfvar de lånehandlingar, sorablifva* till densamma ingifneatt den förklarar dessa handlingar vara af beskaffenhet, att de både kunna* och böra belånas, men att penningar ieke för tillfället finnas att tillgå, så vet jag sannerligen ieke och kommer aldrig att lära mig hvad god ordning vill stiga.
Lån af Discontens Medel få ej ut'gifvas från något annat stäjle, än Banco - ecxxvm Statsoch BancoUtskottens' Utlåtanden. Disconten, der alla utgifter och intrader kunna controlleras med Assigtiatiouer och Insätt* nings-Attester. 12:0. Behållna Bevenuen af Banco-Disconten, bör så snart deri genom ordentligt Bokslut blifvit utrönt, genom Assignation på Banco-Diseontens räkning i Vexel-Banquen, till Vexei-Banquen aflenjnas, — Desse äro mina alimätjna åsigter; Men då jag omöjligen kan vänta, att de skola tillvinna sig någon uppmärksamhet vid denna Riksdag, i synnerhet, som jag hvarken, tillstyrkt någon ytterligare utsjäppning eif. Banco-sedlar, icke eller nya och utvidgade LffneInrättningar, har jag ansett så mycket mera öfverflödigt, alt bifoga någon utvecklad och fullständig plan, som en sådan ännu icke blifvit af Höglofl. Utskotten uppgjord. •— Detta mitt anförande anhåller jag matte *. få åtfölja Betänkandet, som ifrån Höglofl. Utskotten till Bikets Höglofl. Ständer kommer att afgå. Lika lydande med det af Herr. Handelsmannen Jacob Lindstrom uppläste anförande, sorn kommer att åtfölja Statsoch Baneo-Utskottens .Betänkande N;o ao, till Rikets Bländer* Betygar v Ex officio J. Af. Spens. S T O C K H O L M, Elm*ns och Glanberg* Tryckeri, 182S, Bc nr,o*Uts/iottcts Belänkanden, 8 ; Bil. Det är med ledsnad jag nödgas skilja mig ifrån pluralitetens äsigter, framstälde i det Betänkande, sorn Högloft. Statsoch BancoUtskotten nu till Rikets Högloft. Ständer aflemna.
Efter denna redogörelse för frågans historiska del, hvarom vidare inhemtas uti Kongl. Majits ofvanomförmälda Proposition och skrifvelse, har vidare blifvit anfördt, att flere åboer å de Trippska hemmanen hos Kongl. Maj:t gjort ansökning i enahanda syfte, som motionären vid 1853—1854 årens riksdag, hvilken ansökning likväl blifvit af Kammar-kollegium afslvrkt hufvudsakligen af det skäl, att Kronans rätt till ålerlösen vore nu mera än förr tvistig, sedan förbehållet derom icke blifvit inom den i Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849 stadgade tid i vederbörlig ordning iniecknadt; hvartill komme att Trippska arfvingarne begagnat sig af den genom Kongl. Brefvet den 23 April 1833 medgifna rätt att godset till Svenske män försälja; och då Kronan genom nämnda underlåtenhet måste anses hafva förlorat sin rätt lill hemmanens återlösande, hvilket i allt fall mot de Trippska arfvingarne icke ansetts kunna åvägabringas utan uppoffringar, som vida öfverstege de fördelar, som Kronan kunde deraf förvänta; då vidare, hvad anginge de hemman, som efter år 1823 kommit i Svenske mäns ego, något skäl icke förefunnes, att dessa fortfarande skulle vara underkastade lösningsanspråk mera, än de 39j^:dels mantal, som derförinnan förvärfvals och blifvit från berörda anspråk Irikallade; och dä flera olägenheter lörekomme till följd af det obestämda förhållandet i afseende å lösningsrätten till hemmanen; har hos Rikets Ständer nu blifvit hemstäldt, det Rikets Ständer mätte till E. K. Majit öfverlemna alt, derest E. K.
Förordningen den 29 Mars 1859, angående förmanskap och extrajudiciel bestraffningsrätt vid krigsmakten, till ordningsmål räknas, »då någon antingen »förfallolöst uteblifver eller olofligen aflägsnar sig ifrån eller ock försummar att å »bestämd tid inställa sig vid gudstjenst, som honom åligger att bevista.» Yid granskning af tjenstgörings-reglementets ifrågavarande stadganden synes att dessa endast innefatta föreskrift för soldaten att ej utan giltig orsak försumma gudstjensten; att, i händelse af uteblifvande, giltigheten af den derför uppgifna orsak pröfvas af korpralen; och att äfven om han skulle underkänna det anförda skälets giltighet, försummelser icke föranleder särskild anmälan hos befälet med deraf följande åtgärder, utan endast upptages å månadsrapporten. Det visar sig således att tjenstgörings-reglementets hithörande bestämmelser mera afse att erinra om vigten och angelägenheten att ej försumma den allmänna gudstjensten samt att hålla nödig tillsyn på manskapets förhållande, än att såsom ett onus tvinga manskapet att söndagligen infinna sig i kyrkan. Denna mening synes äfven bekräftas deraf att hvad ofvan omförmälde stadgande i Kongl. Förordningen den 29 Mars 1859 nämner såsom ordningsmål, hvilket kan medföra extrajudiciel bestraffning, uppenbarligen närmast afser det fall, då krigsman, vare sig befäl, underbefäl eller någon af manskapet uteblifver eller olofligen aflägsnar sig från eller för sent infinner sig vid gudstjenst, hvilken han fått särskild befallning att bevista Yid sådant förhållande och då Utskottet icke har sig bekant att något missbruk, sådant motionären antydt, egt rum, hemställer Utskottet, att motionen malle lemnäs utan afseende. Stockholm den 24 April 1860. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 76. Ank. till Exp.-Utsk. den 25 April 1860, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om ändring af 32 § i 24 kap. Kyrko-lagen. Uli en inom Hedervärda Bondeståndet väckt motion, sorn till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad, har Riksdagsfullmäktigen Anders Gustafsson från Östergöthlands län föreslagit att, utan afbidan af den längre tid, som förmodades komma att förflyta innan Kvrkolagskommittéens arbeten komrae att bära frukt, åtgärd malte vidtagas för tillvägabringande af ändring i 32 § af 24 kap. Kyrko-lagen, hvarest, efter uppräknande af åtskillige klockare åliggande skyldigheter, följande stadgande förekommer i thef 'öfriga, hvad hans embete angår, så rättar han sig elter den förordning, som Biskopen och ”Konsistorium honom föroskrifver,” hyiiket stadgande, efter motionärens åsigt, gåfve anledning till förtryck, såsom exempel hvarpå åberopats 70 § uli en af Konsistorium i Linköping den 25 April 1846 för stiftets kyrkobetjente utfärdad ordning, der, blond annat, stadgades, att ”Klockarens skyldighet är att vara Presterskapet tillhanda vid socker.stäm ’’mor, förhör, socknebud, tabellers förfärdigande eller hvad annan tjenst, Pastor af ho'norn önskar, såsom att utskrifva uppbördslistor för stamböcker, samt för sådane sammanskott och afgifter, som på sockenstämma beslutas.” Detta stadgande innefattade, efter motionärens tanka, att Klockare vore skyldig göra allt hvad Pastor honom anbefallde; och har motionären derföre hemställt, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, med upphäfvan le af den åberopade slutmeningen i 32 § 24 kap. Kyrkolagen, Kongl. Majit täcktes låta genom Dess Ecklesiastik-departement utfärda en efter tidens kultur och förhållanden lämpad instruktion för Kyrkans lägre funktionärer. Bi/i. lill H. St. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 29.
Herre Jemine, och jag som är klädd i bara kjolen. ALLÉN. Hur står det till i dag, fru Monika, hur står det till? Jag kommer väl inte till besvärs? MONIKA. Om adjunkten förlåter, så har jag litet brådtom. Se, Axel blir student i dag. ALLÉN. Jag hoppas det. MONIKA. Hoppas? Å ja, det tror jag adjunkten kan kosta på sig. Har adjunkten varit af den godheten att tala så som jag begärde med den der botanisten? ALLÉN. Bevars, bevars! Skulle jag glömma det? Ack, det behöfdes inte. Han är så beskedlig och så ovan vid att någon kan någonting. MONIKA. Nå ja inga betyg på nåd vilja vi ha. Axel kan nog. ALLÉN. Visst, visst. Och väl är det. Ty, uppriktigt sagdt nog får gossen hjelpa sig sjelf. Inte gagnar min fattiga rekommendation till stort i annat fall. Ja, men i hvarje fall, tack för den. Bättre till än från! Vill adjunkten dricka en kopp kaffe här vid sjutiden, så mycket välkommen. Som sagdt vid sjutiden. ALLÉN. Fult väder i dag som jemt. Det är klart, att det är mulet! MONIKA afsides. Han går nog, bara jag tiger. ALLÉN. Fru Monika jag är en gammal adjunkt. MONIKA afsides. Jag tror han stannar. ALLÉN. En förlegad bokmal MONIKA afsides. Jag går i skymunnan och byter om. Det gör ingenting. ALLÉN. Ett original, som inte duger längre. MONIKA. Titta inte hit bara! ALLÉN. Det syns nog. MONIKA. Nej, det hoppas jag det inte gör. ALLÉN. Och inte är det just angenämt. Ska' det vara en pik? ALLÉN. Ska' det vara...? Nej, jag tackar. Ett och annat behag har det likväl med sig. MONIKA. Jaså det var en komplimang! ALLÉN. Det är, att om någon visar mig vänlighet, så vet jag bestämdt, att det är för min egen skull. MONIKA. Det tror herrn bara. ALLÉN.