Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banko, Kollegierna, på det någon förändring i denna inkomst icke måtte genom bytet Kronan tillskyndas, i underdånighet hemställt, att särskildt måtte i nåder stadgas om hvardera boställs-innehafvarens skyldighet att ansvara för de KronanSnu behållna räntor af det boställe honom tillfaller; och har Kongl. Majit, enär‘| det;ifrågastäi!da ut hy tet af boställshemman utan tvifvel vore ganska ändamålsenligt och till följd deraf vunnit förord af samtliga i ämnet hörda myndigheter, föreslagit Rikets Ständer att till verkställighet deraf, under de af Krigsoch Kammar-kollegierna föreslagna vilkor, lemna sitt medgifvande. Stats-Utskottet, som från samtliga Riks-Stånden erhållit remiss å denna nådiga framställning, har ärendet förehaft; och tillstyrker, att Rikets Ständer måtte samma nådiga framställning bifalla. Ank. till Exp.-Uls*. den 19 Febr. 1863, kl. 12 midd Utlåtande, t anledning af Kongl. Majis nådiga Proposition, angående befrielse för Fältkamereraren m. m. Ph. A. Arells enka, Albertina Heimberger, från lifgifvande af obseroationsprocenl och anmärkningsmedel, hvilka blifvit hennes man i lifstiden till gäldande ådömda. (I. A.) Sedan Kongl. Maj:t genom nådigt beslut af den 12 Oktober 1860 lemnat utan afseende f. d. Regementsskrifvaren vid Dal-regementet, Revisoren vid Arméens Pensionskassa, Fältkamereraren Philip August Arells underdåniga ansökning att af gunst och nåd varda befriad från skyldigheten att utgifva ej mindre hvad som motsvarade den af Kongl. Majits och Rikets Kammar-rätts kanslioch revisionsbetjening uppburna observationsprocent å de genom Kongl. Maj:ts Utslag den 7 Juni 1841 Arell till betalning ådömda, sedermera ersatte 2,998 R:dr 10 r:st.
Och då, likmatigt 69 §. RegerrngsFormen, desse mål således äro af Betänkande», N:is 166, 167, 168. 3g R. St:r afgjorda; har Utskottet, i följd af de gjorda anmärkningarne ieke kunnat desatnma under vidare åtgärd taga. Vördsamt Memorial. R:g:s-A. Enligt Stats-Utskottet tillhandakomne ProtocollsUtdrag, hafva R. H. St:r gi/lat Utskottets Betänkande N:o 4o inrättande af en allmän Klubb för alla Fyra RiksStåndens Ledamöter. Och som verkställigheten af detta beslut kommer att uppdragas åt RiddarhusDirectionen samt åt de öfriga 3:ne RiksStåndens CanzliDirectioner gemensamt, så har Utskottet ansett sig böra härom serskildt erinra, på det ofvanbemälde Directioner må, genom hvarje RiksStånd, till efterrättelse och iakttagande, erhålla del af R. H. St:rs ifrågavarande Beslut. N:o 168- Utlåtande, ang:de väckt fråga om löneförhöjning för R. St:rs Justitiae-Ombudsman. (R:g:s-A.) Uti en hos Högl. R. och A. väckt samt till Utskottet remitterad motion har Hr Hjerta, Gustaf, under förklarande, att han visserligen vore bland dem, som ansåge Justitiae-Ombudsmans-Embetets organisation kunna på ett ändamålsenligare sätt inrättas, likväl och då 4o Stats -Utskottets Grundlagsenliga Institutioner icke kunde så snart förbättras, samt det vore af stor vigt att under tiden R. St:r i delta deras Embete kunde använda utmärkte och kunnige män, föreslagit, att Justitice-Onibudsmannens Lön matte fastställas till Sooo R.dr om ärets I anledning af hvilken motion Hr von Hartmansdorff , August, inom samma PriksStånd yttrat, att han icke funne lika talande skäl för den föreslagne tillökningen i Justitieombudsmannens
— Lån af samma fond 450,000: — Lån emot räntebärande obligationer 250,000: — Aktieägarnes aktieteckning 323,400: — Af dem afstådd ränta å aktieteckningen 77,600: — Kanalmed flere inkomster under arbetstiden 380,117: 74. Summa R:dr R:mt 2,831,117 74. 44 Westmanlands län. Post och Telegraf. Sjöfart och handel. Afsättningsorter. Brefbefordringen inom Westmanlands län besörjdes vid 1860 års slut genom Postkontoren i Westerås, Arboga, Köping, Sala och Strömsholm samt Postexpeditionen i Norbergs bj. Telegrafstationer finnas 3, i Westerås, Arboga och Köping, af hvilka de 2:ne sistnämnde blifvit anlagda under denna femårsperiod. Den i Köping befintliga öppnades den 18 September 1857 och den i Arboga inrättades den 4 Juli 1856. Tab. N:o 9. Tabellen N:o 9 upplyser om antalet och lästetalet af länets innevånare tillhörige fartyg och hatar af fem läster och deröfver, antalet af deras skeppare och besättning, samt antalet af personer, som hafva handel till lefnadsyrke. Härvid bör anmärkas, att bland fartygen äro upptagne dels ångfartygen, dels de fartyg, hvilka endast seglat på Strömsholms kanal och dertill hörande sjöar, men icke utgått ens i Mälaren. Bland skeppare och besättning äro upptagne de som tjena på dessa fartyg, och hvilkas sjömanskap, hvad de senare angår, i allmänhet icke kan beräknas att kunna användas utom kanalens område. Bland personer, som hafva handel till lefnadsyrke, äro beräknade fruntimmer, äfvensom i allmänhet de, hvilka icke uppsagt burskap, ehuru de icke under året idkat handelsrörelse. Några sjöskador af den beskaffenhet, att fartyg blifvit förolyckade eller besättning eller passagerare omkommit, hafva mig veterligen icke inträffat å länets stränder eller inre farleder, och inträffa så sällan, att assuranser mot sjöskaclor knappast någonsin sökas.
Na förklarar Utsk. i sitt Betänk., att orsaken, hvarföre de upgjorda fel slagen lill Krigs-artme icke blifvit pröfvade och fastställde, är den alt nya grunder för den allmänna strafflagen vore i fråga, hvarföre man icke ansett sig böra befalla sig med Krigs-artme förr än dessa grunder blifvit fastslälde, och alt Tjenslgör:s-Regl:tet, Fältförvaltms-Reghtet och Regblet för sjukvården stå i så nära samband med hvarandra och Krigsartme atl de endast i sammanhang borde till förändring förelagas; med ett ord, den ena stoppningen följer på den andra. Ett dylikt förhållande egde för en liten tid sedan rum uti en annan fråga, då man kom till en vidlyftig discussion om en fråga, som är bestämd uti Kyrkolagen, men som blifvit öfverspunnen med en mängd författningar, förklaringar o. s. v. så man icke längre kunde igenkänna hvar man hade lagen. När den rätta tidepunkten för en förbättring af dessa lagar skall inträffa, torde vara svårt för något livar alt bedöma, men icke den stoppning, att jag så må uttrycka mig, som blir en följd af det beständiga upskjutandet och skyllandet den ene på den andre, lätteligen kan medföra vådliga följder genom det missnöje, som upstår då lagarne tillämpas olika emot sin lydelse, lill följd af den mängd godlyckliga stadganden, som småningom tillkommit i brist på att hafva något bestämdt; det tror jag att ingen lärer förneka. Om man således någon gång skall skrida till verket, så vore del väl skäl att börja uti rälta ändan, d. v. s. med det vigligaste, och först söka åvägabringa den rättfärdighet, som framför all annan gäller, och jag tror att en god och riktig begynnelse borde vara den, att inom församlingarne åvägabringa skick och reda, kyrkotukt och annan ordning. Sedermera borde de öfriga lagarne följa, men på ett grundligare sätt än såsom förut skett genom omai betningar och projekter, sorn läggas lill handlingarne utan alt vara till den ringaste nytta.
Råga förekommer, om Arbetsoch Corrections - Inrättningarnes förändring och Wadstena Corrections-Inrättnings flyttning, trott sig böra föreslå, att Wadstena Stad må, från nästa års början och framgent, så länge Inqvarterings-besväret i och för Corrections-Inrättningen fortfar, af anslaget för samma Inrättnings underhåll årligen erhålla 200 R:d. Banco, hvarmed Utskottet ansey Stats-Utskottets Inqvarterings-tungan för några och Trettio raan vara ersatt. Om detta vinner Riksens Höglofl. Ständers bifall, lärer anmälan derom göras i den afgående underdåniga skrifvelse, om Inqvarterings-skyldighetens i allmänhet reglerande. Till Riksens Höglofl. Ständers pröfning hemställes detta vördsamligen. Stockholm den 18 Julii i8a3. Utlåtande, i anledning af väckte Motioner, om Ädelfors Guldverk. Uti Memorial, som Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Stats-Utskottet remitterat, har Herr Rothlieb, Axel, med afseende å det ödesmål, hvaruti Ädelfors Guldverk kommit under numera aflidne Öfver-Directeuren Kihlströms arrendetid, föreslagit, att antingen detta Guldverk måtte genom erforderlige medel åter sättas i gång, eller ock de dertill hörande Bruks-Lägenketer med öfrige Inrättningar och Hemman, för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning, bortarrenderas, samt Guldverkets vidare bedrifvande inställas; Hvar i'emte Stats-Utskottet, genom Remiss från Iedervärda Bonde-Ståndet, till handläggning Betänkande,n. 205 emottagit ett af Riksdags-Fullmägligén Anders Sandsten dit ingifvet Memorial, af innehåll, att, ehuru Riksens.
Naj:t8 oeh lliket8 8tänder8 He8lut, angäende ett he8tämdt myntvärde liaft oeh kommer att ega j>ä 8panmäl8pri8en, och 8älede8 det af lliket8 8tänder 8ä8om vä8endtligt anförde hindret för Infall tili antagande af ett ilrän den ena lii k 8,1 agen till den andra gällande oföränderligt medelsri.8 ä lköning8-8panmälen 8vue8 hafva upjdlört, 8a m t lii k e >8 8tänder8 förmenande, att ett 8ädant He8tämmande efter lörllutne tio ären8 Ilik8-marKegängar 8kulle horeda lönförhöjning för Klmhet8- oell d?jen8temännen oell i följd deraf ökad utgift för 8tat8-'^Verket, vederlägga af förhållandet med Kik8-markegäng8s>ri8en, alltikräil höljan at cle88a8 lieräkning oeh intill närvä- ^ rande tid; men de 8käl deremot oförändrade ^vai'8tä, att fa8t8tällande ifrän Nik8dag till ldik8dag af pri86t ä den lt>ml>et8- oeh dfjsn8temänn6n under 1önerne Il68täinda 8p!>nmäl 8kulle medföra fördelen ak en 8äkrare heiäikning ak 8tat8-^Verket8 utgifter, 8amt förenkling i 8tater och Iläkeu8kaper; 8ä har 8tat8- 49 8tats-Oontoret ansett sig pä (jetta ämne köra ytterligare fästa uppmärksamketen, samt får uppisa, att kiks-markegängs-prisen de sista 10 Lren blifvit bestämde till följande belopp: är 1880 k:dr 6: 29. — 8^ 1881 ... . „ 14. », 1882 1883 1884 6: 1885 „ 1886 , »» 1837 4, 1889 deraf medium utgör 7 k:dr 9 sk. 10 r:8t. per lunna 8pannmäl.
Hvad vår vän Axel beträffar, så vet du att jag icke värderar någons sällskap som hans, och när så lyckligt är, att du delar min sympati för den stackars sönderslitna själen, så är ju allt väl! Han är en olycklig människa, men nog förefaller han bra besynnerlig ibland. Hvarför reste han till exempel så hastigt ifrån oss förra sommar'n, utan att ta afsked en gång och utan att få sina saker med? Ja, det var en underlig historia! Jag trodde han var kär i kusin Adèle. Trodde du det? SONHUSTRUN. SONEN. SONHUSTRUN. 57 SONEN. Ja, men nu tror jag det inte mer! Mamma inbillade sig, att han återvändt till sin hustru och sitt barn. Hvad för slag? Äro de inte skilda? Inte riktigt ännu, men han väntar hvarje dag på utslaget. Trodde du, att han var kär i Adèle? Och det har du inte sagt förr! Ja, om de kunde komma tillsammans, tror jag det skulle bli ganska bra. Hvem vet? Adèle är en döddansare... Hon? Då känner du henne bra lite! Hon har en charmant figur, men om hon har några passioner... det vill jag lämna osagdt. Om hon har? Har hon? SONHUSTRUN. SONEN. SONHUSTRUN. SONEN. SONHUSTRUN. SONEN. SONHUSTRUN. SONEN. SONHUSTRUN. SONEN. SONHUSTRUN. Ja, när hon bryter ut en gång... Nej, verkligen! Det tycks intressera dig? 58 SONEN. SONHUSTRUN. SONEN. På ett visst sätt! Hvad på för sätt? Du vet att hon stod modell för mig som simmerskan... Ja, det vet jag nog! Hvem har inte stått modell för dig? Men du kunde vara så god att inte visa dina studier för hvem som helst... Se så, nu är gumman här! Andra scenen. DE FÖRRA. MODERN (in, illa klädd med en stor japansk hatt och bärande en matkorg). I dag ser du ut som fan själf, mamma! Så artigt!
St. göra en anhållan i likhet med hvad jag först tog mig friheten framställa, så kan ett afslag bevisa något, som visserligen skulle kunna förundra mig, eller att K. M. ansåg sådana upplysningar vara öfverflödiga, men det bevisar alldeles icke, alt icke K. M. skulle hafva det intresse för sakens vidare utveckling, som en af Hans rådgifvare vid frågans första behandling under denna riksdag har framställt. Frågan om en comité' synes nu så till vida vara undanröjd som ConslUtsk. icke tillstyrkt densamma, och som den icke eller har specielt funnit någon försvarare. Då emedlertid önskan derom kan ingå i någon ledamots votering, så mäste jag äfven i korthet upptaga hvad reservanten i den delen har yttrat. Reservanten säger: ”samtyckte Konungen, så måste verkställigheten väl uppdragas, antingen åt hans Rådgifvare, eller åt en comité, emedan intet embetsverk, för sådane ärenders beredning finnes”. Man vet visserligen, att det icke finnes något särskildt embetsverk, för att uppgöra förslag till representationsförändring; men comitccns arbete skuile visserligen icke ovillkorligen afse framställandet af ett sådant förslag. Det kunde blott blifva utarbetande af alia de uppgiller, som för ett sådant förslag äro oundgängligen nödiga. I sådant fall är Kammarrätten ett verk, som jag tror kunde lämpligen 630 Den 22 Maj. anmodas, i anseende till de handlingar, som der finnas förvarade, att meddela ifrågavarande upplysningar. Derefter frågas: ”om saken öfverlemnas åt en comité', hvilka skola då blifva ledamöter deruti?” — Ja! det är verkligen en hufvudfråga, om hvilken man kan säga ”hine ilise lacrimse.” Vore man viss på den saken, så torde förslaget icke mota så mycket motstånd. Emedlertid tänker man, att inom comitéen skulle uppträda lika mänga gynnare af den motsatta meningen, eller också skulle K. M. gifvet förtroendet endast åt personer, som uttalat sig för en viss åsigt.
J [ntet — nej, intet uppå jorden har varit förgäfves! (32 Om din ädlaste tanke ej blifvit handling — din varmaste känsla smält bort » med ditt ögas heta tår » — om din fagraste dröm skingrats och försvunnit som de små molnen på sommarhimlen — nej, ändå, ändå har intet varit förgäfvis! Ty ädla tankar och varma känslor förädla och stärka sinne och hjerta — och ljufva, rena drömmar lyfta menniskan högt öfver all äflan och strid. Och de kunna aldrig förintas. de likna rosen, som, hermetiskt innesluten, ännu efter tusen år eger qvar sin doft. Derför, o menniska, sörj ej, förtvina ej, om hvad du ädlast tänkte, varmast kände och renast drömde, nu, menskligt att se, ligger bleknadt, kallt och öde, ty — tro det i hjerlats innersta djup — intet, nej, intet uppå jorden har varit förgäfves! Ebon. Sommardrägten från i fjol. » | c k, om man ändå hade råd att förskaffa 5IS sig en del af de många härligheter, som nu fylla modebutikernas fönster, » suckar säkert mången läsarinnna, som fördjupat sig i tankar öfver, huru präktigt det skulle vara att i likhet med de rikare lottade endast få följa sin smak i toalettfrågor. Men kanske väckes hon af en klingande barnröst ur sina drömmar, kanske blicka ett par undrande barnögon upp på mamma, som, skamsen öfver sina fåfänga önskningar, lyfter den lille upp till sig, erkännande att det finnes något långt bättre än yttre glans. Hon tager åter till modetidningen med helt andra känslor och öfvertygar sig, att man med för handen varande medel ändå kan göra sig något deri till godo. Af sommardrägten från i fjol kan det ju göras något nytt, men — huru skall hon kunna friska upp den, förnya dess utseende? Hvem skall hjelpa henne dermed? — Hvilken aunan än » Idun »!
Från oss, ifrån detta Riddarehus, härstammade den store Prins, som en gång i spetsen för Svenskarne lossade Europa ifrån våldets och mörkrets fjättrar. Skall man väl säga, att Europa nu hunnit framom oss? den Prins som cu uppträdt i Nordisk hjeltekraft, och valt Norden till sitt Fädernesland, skulle han här ej finna ett Folk, mäktigt att följa honom till all möjlig höjd af ljus, förädling och lycksalighet? skulle Han, som ur striden för frihet och rätt uppsteg på en Thron, kun^ Den 21 Jula. 395 na utan vinst för lagar och frihet regera öfver ett Folk, som ännu aldrig glömde sitt höga värde? Förundransvärd och sann är den anmärkningen , att detta stolta Folk, så lysande och mägtigt i sina yttre förhållanden, åter inom sig sjelft, aldrig mer än under korta mellanskof, visat några tecken af sann trefnad» lyckats i någon jemn utveckling af sina krafter och fördelar; att det sammanhållit sig endast genom ansträngningar mot andra, och varit fruktansvärd för de mågtigaste Stater, medan det synts nästan oupphörligt arbeta på sin inre upplösning. Förklaringsgrunden till denna egenhet må vira hvilken som helst, så ligger deri det klaraste bevis, hvad Sverige kan blifva, om någonsin dess förmoner i all sin vidd begagnas. Med en liberal Statshushållning under en väl ordnad Representation, skulle det leke dröja att visa sig hvad tillgångar, som ligga glömda inom Sveriges vidsträckta område, hvilka krafter som längta att väckas ur sin domning. Detta föremål för alla våra medborgerliga önskningar, hvarföre har det aldrig kunnat upphinnas? Den Försyn, hvars hand så ofta uppenbarat sig i afvändande af Sveriges olyckor, skall Hon då tillåta, att denna urgamla storhet, som städt orubbadt mot tyranners våld och härars makt, faller i en usel strid emellan enskilta Stånds interessen, qvarj lefvor från en förfluten tid, dem andra Folk, äfven de svagaste, förmått afskudda sig. 396 Den 21 Julii. Vi kunna ej hysa en sådan fruktan.
— Är detta då verkligen den hemlighetsfulla hvita pierrot’n, som Malkolm fåfängt sökt i tvenne år? — mumlade han, då juden, som stannat stilla midt i solskenet, upptog en liten brokig kattunnäsduk och torkade sitt svettiga ansigte. Han var klädd i en svart bredskyggig filthatt, en rock af svart sattin, temligen sliten och flottig, knäbyxor af samma tyg och grå damasker. Han liknade nästan i denna kostym en katolsk prest, men då han nu aftog hatten och äfven den lilla svarta tillplattade peruken, som betäckte hans hufvud, så motsvarade han, med sin kala hjessa, sina små runda, ohegripliga ögon och sin judiska näsa, fullkomligt den bild, som Malkolm så ofta målat af sin plågoande. Det fanns intet tvifvel, det måste vara densamma, och om Alf ännu hyst någon tvekan, så fulländades likheten genom hans blå naglar, hvilka, då han flera gånger förde näsduken öfver sitt kala hufvud, syntes afbrytande emot den gulbleka färgen på hans långa fingrar. Han fläktade med den utbredda bomullsduken, och hans glatta och blanka hufvudskål, som lyste i solen som en smörklimp, kom Alf ovilkorligen att småle vid tanken på det, som det tycktes honom, välberättigade eviga omqvädet vid hans uppenbarelser: ”gif mig igen min peruk”. Imellertid påsatte han nu omsorgsfullt den lilla runda plätt af blankt svart hår, hvilket tycktes hafva tillhört en utter, och som lemnade hans panna och tinningar kala, han såg sig ännu en gång omkring, lyssnade uppmärksamt, närmade sig öppningen af minan i skifferbrottet och satte sig ned, utstötande en suck, kanhända endast af värme och trötthet, men som lät så bedröflig, att Alf kände sig helt förvånad och deltagande.
Men jag lemnar detta och vill fästa uppmärksamheten vid den emot fastighets-lånefonden i allmänhet utöfvade indragningsmakt. B) Om Htir lill BanliO-UlskoUcts Betänkande N:o 37. 0 B) Oih en ärlig förminskning uti fonden för län emot inteckning uti fäst egendom. (i 0:dc punkten.) Till lån emot inteckning i fast egendom på landet har under en längre följd af år varit, afsatt en fond af 5,650,000 R:dr Banko. Under de utomor dentligt goda konjunkturer, som egt rum de sednaste åren. har ett belopp af 850,000 E:dr Banko icke behöft anlitas. Större delen deraf har emellertid blifvit använd uti andra lånegrenar, men med skyldighet att återföra dem till Landtfastighets-fonden så snart de der beliöfdes. Ett sådant förhållande bör så mycket hellre vidblifvas, som denna fond under tiden före den korta gyldene period, som vi nu sist öfverlefvat, var så hardt anlitad och så otillräcklig, att lånesökande, hvilkas handlingar voro godkända, måste vänta ett år och derutöfver, innan penningar kunde utbekommas. Och sådana tider synas åter nalkas oss med stora steg. Det tyckes väl då icke vara skäl att nu minska denna fond med 650,000 R:dr B:ko, eller nära En million R:dr R:mt, utan att något deraf får återgå till landtegendoms-lån, ehuru stort behofvet deraf än kan blifva. Hvad kan vara orsaken till den stora afvogheten emot denna lånefond, som så ofta förspörjes? Kan det vara ömhet för Riks-banken? Bankens grundfond skall utgöra 10,000,000 R:dr B:ko. Någon säkrare grundfond kan Riks-banken aldrig förskaffa sig än dessa 5,650,000 R:dr B:ko, då de äro intecknade i svenska jorden och det inom hälften af dess låga taxeringsvärde. Och jemte den utomordentliga säkerheten hembära de Banken oafkortad 4 procent årlig ränta. Men, säger man, penningarne äro ju fästade uti 28 år och en sådan rörelse är icke bankmessig.
Men hon bad oändligen mildt: Magnus, misskänn mig icke! Jag har felat, jag har varit svag, men jag är det icke mera. Halft forskande, men rörd betraktade han hennes af lidandet bleka drag, och sade sedan: »Linas själ är den renaste, som blickat mig till mötes ur en qvinnas öga. Han kysste ännu den bleka pannan och lemnade hastigt rummet. Magnus gick in i farbrodrens rum, för att der invänta hans ankomst. Men allt skulle gå prosaiskt och galet till i dag. Farbrodren kom icke hem före klockan tu, och Magnus, som väntat i det längsta, fick lof att vid denna tid åter bege sig till sin skola. Han skulle den stackarn blifvit utan middag, om ej Lina, som väl visste huru dags han i dag började läsningen, haft omtanke för hans temmeligen frodiga lekamen, utan att hon dock sjelf visade sig. Förrän han gick, skref han likväl en biljett till farbrodren. När han på qvällen kom tillbaka, fick han af denne veta, att han, farbrodren, förgäfves sökt Fredrik, som då ännu icke varit hemkommen, samt att Märtha rest till sin mor på landet. Men till sin förvåning erfor han också, att gubben visste en hel hop saker. Det hela hade nemligen börjat förefalla denne alltför allvarsamt, och han hade mot sin vana anställt ett litet förhör med Mari samt småningom fått reda på Fredriks besök hos Lina både här hemma i dag och i trädgården. Gubben såg ordentligen bekymrad ut, och Magnus måste söka att ställa honom tillfreds med en temligen uppriktig berättelse om förloppet vid båda tillfällena. Då han nu lärde känna rätta sammanhanget, slog han hastigt om och fann allt i Linas uppförande vittna om tillgifvenhet för Magnus. Ty det hade redan kommit till förtroende de båda männerne emellan i den punkten, ehuru Magnus aldrig sjelfmant vidrörde den, och äfven farbrodren högst sällan gaf en vink ditåt. Uti beviset för sin sats hade nu denne ännu icke hunnit långt, då Mari inkom och hviskande anmälte, att jungfru Stina berättat, att Fredrik just nu rest. Då beramades att genast skrifva ett bref, som i morgon bittida skulle afsändas på Göteborg, dit Fredrik ordnat om åtskilliga effekters afsändande under sin adress.
'Ulting med! ANDERS (pekar utåt fören). 'Är HANNA (emellan dem). Är Det här var uppfriskande! kommer 'an, hå AXEL (betänksamt till Knut). För tusan, du ... två emot fem! KNUT ANNA. (muntert). Vi få ropa hit gubben också! Herr Knut, då ... är för dina vackra ögons skull, Anna Det ska' du ha' på ögona för! sig, Boman! Hannars lilla! KNUT. Det KALLE (ursinnig). rycker di i'op! ANDERS (ropar). Skynda Sjunde scenen. BOMAN (från venster utanför relingen, med Hulting DE FÖRRE. BOMAN. HULTING. akterut i båten; Hulting är våt och utan mössa). Hvad hä' är för förbaskade kolorum? Kalle och Victor! ta hå 'issa 'Ultingen hom bord, 'an hä blöt som hen groda! vått i år, sa' kärngen! 'ugg i! HULTING (reser sig upp). Husch ja! Vattnet är VICTOR (till Kalle, i de det draga honom ombord). Åh, KALLE (likaså). Stopp! Dra' vackert, pojkar! (ruskar sig, när han kommer upp.) Hu ... uh Hur fan kan ni ställa er på grund, utan att skrika se opp först? Och på ett sånt djup, sen? Brr! na vill 'a för hen dans? BOMAN (som hoppat ombord). Hvad HULTING (skriker). Aj! Det var en blyklump Oho-i! hä' det, 'errar jäkeln! Der har jag mm baron! Han har skumpat undan, han! BOMAN. AXEL. KNUT. HULTING. Åh Nej se, det är ju skeppar Boman! Ja, och det här är kandidaten... Hans kusin! Kors! det hä ju hunga gross'andlarn! det hä nog bra, det... men hvad vill 'errarna hombord på skutan då? KNUT. Vi BOMAN. Ja, fick se att ni stod på grund, och då ville vi hjelpa er ett tag. AXEL. Och BOMAN.