Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Robert hade haft mycket roligt åt alla hennes förberedelser till visiten och all hennes oro öfver att hon ändtligen skulle se »snygg ut». Hon hade sin finaste promenaddräkt och sin »fru»-hatt — för första gången — och hon hade bytt om handskar i åtskilliga repriser, innan hon bestämt sig för hvilken nyans hon skulle ta. Robert fick betänka, att det var en viktig sak, en visit i Paris hos en grefvinna, kanske hertiginna vid det här laget. De kommo öfverens om att Maja skulle låta skicka upp deras kort. Nej, hon hade inte tappat Roberts, det låg här i visitboken. Han satt kvar i vagnen och väntade några minuter, kanske fem på sin höjd. Han var så intresserad af lifvet på boulevarden, att han ej såg, när Maja kom ut ur n:r 21. Det var först, när hon stod på vagnssteget, som han märkte henne. — Kör till hôtel Continental, sade hon hastigt till kusken. — Var det inte rätt nummer? frågade Robert. — Jo. — Var hon inte hemma? — Jo! — Tog hon inte emot? — Det vet jag inte. — Hvad är det, Maja? Han såg, att hon var alldeles blek, att hennes läppar skälfde och att hon hade svårt att hålla tillbaka tårarna. — Tala om för mig! Hvarför är du ledsen? Jag förstår du råkade henne och hon var inte vänlig mot dig. — Nej, nej! Hon lade handen öfver ögonen och började snyfta. — Hvad är det, min lilla flicka? Tala om! Han tog hennes andra hand, som låg slappt i knäet och smekte den. Hon sade mellan snyftningarna något, som han inte kunde uppfatta. — Hvad säger du? — Åh, det är förfärligt, förfärligt. De äro inte gifta. — Hvad? — Nej, de äro inte gifta. Det sa’ portieren. Jag frågade honom efter madame de Brachet — och då sa’ han — det fins ingen madame de Brachet, — monsieur le comte bor i andra våningen med ett fruntimmer. Åh, Robert, det borde du väl haft reda på. Det skall väl en herre förstå sig på. Robert bet sig i läppen. — Jag kunde väl inte be att få se hennes vigselattest heller.
Skrifvelse icke varit i form af en Propos.; den hade då lemnat det ljus, Gr. af Wetterstedt velat sprida, i stället för att innehålla brännbara ämnen. I det skick, hvari saken nu står, tror jag, att man bäst kan komma till slut, om man lagger den på bordet; och jag får begära dess bordläggning på grund af 49 §■ Riksd.Ordn, som stadgar, att om fråga uppstår om och hvart remitteras bör, kan denna fråga hvila till nästa plenum. Om den således nu lägges på bordet, kunna vi komma i tillfälle att fatta beslut om 72 §. och att sedermera på formenligt sätt remittera ifrågavarande K. Skrifvelse, hvarå remiss icke kan vägras, då den ankommit såsom en Proposition. Gr. Cronhjelm förenade sig med Gr. Horn. Hr Cederschjöld: Jag instämmer med Grefvarna Cronhjelm och Horn i hembärandet af tacksamhet till H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt för den förklaring, han gjort, att detta lagförslag skulle förfalla, i händelse den nya redactionen af 7a icke blefve antagen. Jag har för min del derigenom D c n 8 Mars f, m. 93 blifvit lugnad för den oro, jag fått genom detta lagförslag, och hvilken nyss stegrades genom en värd ledamots tillkännagivande , att hvad man icke vann på en väg skulle sökas på en annan. I händelse denna fråga nödvändigt skall remitteras, är äfven jag af den mening, att man bör från II. o. Ad:s bord förflytta den till Utsk:s, nemi. med förständigande, att, i händelse 72 §. icke blifver bifallen, saken kommer att förfalla. Hr Dalman: Jag finnér mig icke, hvarken af Frih. Cederström eller Gr. Cronhjelm, öfvertygad derom, att detta mål icke kan grundlagsenligt remitteras till Constit.Utsk.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Herr Nordenskjöld, Otto Gustaf: Jag har upstigit för att vördsamt anhålla, att en stund få uptaga Ridderskapets och Adelns upmärksamhet, ej så directe i hänseende till det anförande, som nu är föredragit till remittering, utan i anledning af hvad jag funnit i en tryckt skrift, som bär Grefve von Plåtens namn. Jag har hittills ej an - Den 2 Mars f. m, 75 sett clet vara mig fiilständigt att göra det, emedan skriften ej varit öfverlämnad till något Stånd, utan endast till allmänheten, för att, såsom Herr Grefven säger, leda dess opinion till det rätta; men nu är den på visst sätt här föremål för granskning derigenom, att Herr Montgommerie i en not appellerar till den, och visar, att han der-» ifrån hemtat sina upgifter. Jag tror således, att jag äger rätt att tala i detta hänseende och bör det så mycket häldre, som man redan, (jag tror på svaga grunder) vill anse att, när en man som Grefve von Platen, hvilken är en af Regeringens Ledamöter, och sjelf så nära Thronen, yttrar sådane tankar, som ingripa i allt hvad, hitintills varit gällande hos oss, vill man tro, att de äro delade af Regeringens Ledamöter; och då vore jag obehörig att tala i ämnet, emedan den stora Flottans död i sådant fall vore besluten; men lyckligtvis är jag öfvertygad om motsatsen och tror, att det endast är ett kraftfullt försök, att leda allmänna opinionen till det rätta, hälst Herr Grefven säger i början af sin bok: ”Hvarje försök att utreda och utveck”la detta ämne är derföre en pligt; hvar”je försök att missleda det allmänna om* "dömet ett brott.” Här är pligten således äfven för mig gifven; ehuru jag ej vågar tilltro mig att leda opinionen till min öfvertygelse om det rätta, men endast för att emellan olika åsigter öfverlemna till opi - ?6 Den 2 Mars f. ra. nionen, att rätta sig sjelf.
Och till honom gingo allehanda Publicaner och syndare, att de måtte höra honom. Och de Phariseer och Skriftlärde knorrade och sade: Denne undfår syndare, och äter med dem. Då sade han till dem denna liknelsen, sägandes: Hvilken är den man ibland eder, som hafver hundrade får, och om han tappar bort ett af dem, låter han icke de nio och niotio uti öknene, och går efter det som borto är, tilldess han finner det? Och då han hafver det funnit, lägger han det på sina axlar med glädje. Och när han kommer hem i sitt hus, kallar han tillhopa sina vänner och grannar, och säger till dem: Glädjens med mig; ty jag hafver funnit mitt får, som borttappadt var. Jag säger eder, att sammalunda varder ock glädje i himmelen öfver en syndare den sig bättrar, mer än öfver nio och niotio rättfärdiga, som ingen bättring behöfva. Eller hvad qvinna är, som hafver tio penningar, om hon borttappar en af dem, tänder hon icke upp ljus, och sopar huset, och söker granneliga, tilldess hon finner honom? Och då hon funnit hafver, kallar hon tillhopa sina vänner och grannqvinnor, och säger: Glädjens med mig; ty jag hafver funnit min penning, som jag tappat hade. Sammalunda, säger jag eder, varder glädje för Guds Änglom öfver en syndare som sig bättrar. Och han sade: En man hade två söner. Och den yngre af dem sade till fadren: Fader, få mig den parten af ägodelarna, som mig tillkommer. Och han bytte ägodelarna dem emellan. Och icke många dagar derefter, då den yngre sonen hade lagt all sin ting tillhopa, for han långt bort i främmande land; och der förfor han sina ägodelar, och lefde öfverflödeliga. Och sedan han allt förtärt hade, vardt en stor hunger i det landet; och han begynte lida nöd; Och gick bort, och gaf sig till en borgare der i landet; och han sände honom till sin afvelsgård, att han skulle sköta hans svin. Då begärade han uppfylla sin buk med draf, der svinen med föddes; och honom gaf ingen.
Jag skall icke förlänga diskussionen, och vill endast påpeka, att alla talare, som begärt återremiss, erkänt, att taxeringsvärdena äro olika. Att taga dessa till norm, ar således att bygga på falsk grund. Jag vidhåller, hvad jag förut yrkat, bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. Den 16 Mars. 369 Frih. af Ugglas: Jag har icke stor erfarenhet af, huru det tillgick vid bouppteckningar, innan den nya bevillningsförfattningen tillämpades; men jag tror, att fastigheten dä alltid upptogs till taxeringsvärdet. Meningen nu är icke att uttaga det högsta möjliga belopp, utan att få en bestämd grund, hvarefter fastigheten skall värderas; och'det tror jag vara af stor nytta. Ur Lagerbjelke: Det förefaller mig eget, att man i så hög grad bestrider rättmätighetan af taxeringsvärdena såsom norm vid bouppteckningar, då de ligga till grund vid bevillning och kommunalafgifter, äfvensom vid köpe-, bytesoch gåfvobrefs beläggande med stämpelpapper. Man har talat om orättvisa; det är just för att förekomma sådan, som en allmän norm vid bouppteckningar vore önsklig. Frih. von Schulzenheim har anmärkt, att taxeringsvärdena äro för höga; men, såsom jag i min reservation anfört, komma de att undergå förnyad granskning och kunna ändras och riiltas, innan denna författning träder i verksamhet. Gr. Sparre: Då man talat så mycket om godtycket vid upptagande i bouppteckningar af fastigheters värden, så upprepar jag, alt någon regel icke kan gifvas för värdering af den lösa egendomen, och det är inkonseqvent och utan ändamål att, bestämma en grund, hvarefter den ena delen af egendomen skall värderas, då man icke kan göra det för den andra delen.
Dessutom Synas de serskilda Författningarne om ©besutenhet samt Allmänna Dagens föreskrifter om rättighet till lösen af arflotter innehålla tillräcklige och ändamålsenliga stadganden mot öfverdrifvet sönderstyckande af jordegendomj och för öfrigt kunna några mindre olägenheter, som tilläfventyrs sig förete, ej uppväga rättvisans oemotsägliga kraf af syskons jemnlikhet i arfsrätt. BagUiskottets Betänkandt N:o 68. Men om rättvisan oeftergifligen fordrar «Sen af Utskottet nu tillstyrkta förändringen af Lagens stadganden om olika arfsrätt för olika kön, och om derjemte, såsom Utskottet tror sig hafva med visshet erfarit, införandet af denna förändring nu af allmänna tänkesättet högt påkallas; så, enär de åsigter, hvilka legat till grund för skillnaden i arfsrätt, föranledt enahanda skillnad i ett annat likartadt rättsförhållande, nemligen makars giftorätt, ooh Lagstiftaren , efter Utskottets tanka, skulle förfara följd vi d rigt , om hant nied ogillande af en förut gällande rättsgrund, borttoge en del af stadganden , som utgått från samma grund, roen lemnade en annan, del orubbad, anser Utskottet det vara för enhet och likstämmighet i lagstiftningen alldeles nödvändigt, att den olikhet i giftorätt, som, efter landsrätt, nu är gällande, jemväL varder undanröjd. Alla de omständigheter , som tala mot det förra missförhållandet äro af lika, om ej större, vigt i afseende på det senare. — Äktenskapet kan dessutom från en synpunkt betraktas såsom ett bolag, der gemensamma krafter användas för gemensam välfärd; och då makarnes inbördes pligter och förbindelser äro jemlika, kan det ej stå tillsammans med denna förenings väsende, att rättigheter och förmoner skola dern emellan olika skiftas.
Tabell för Landet inom Wester-N orrlands Län. rälse-8ä ferier ^rälse-Hemman /älse-Skatte-Hemman rono-Hemman rono-Nybyggen med frihetsår rono-Skatte-Hemman .cclesiastique Boställen atllagde bebyggde Lägenheter, som ej lander något hemmans ränta äro inbegripne, Krono Dito obebyggde Dito, Krono skattlagde bebyggde Dito, Båtsmanstorp ackstugor . ebyggde Lägenheter, afsöndrade från Hemman under ständig ägande-rätt t.. • i ii !•£> ifutsäde, afkastning och underhållne Kreatur, upptagne underl Dito på viss lid eller lafstad^ de hemmans n&aturer> hvartill Lägenheter^ höra . J cattlagde Fisken af särskilta slag, som ej under något hemmans ränta äro inbegripne, Skatte Dito, Krono 'ullmjölqvarnar, deraf 5 med 4 Par stenar, 4 med 3 par och 9 med ullsågqvarnar, GrofbJadiga Dito, Finbladiga Dito, med rätt till Köptii Husbehofs-Mjölqvarnar, utan särskilt i Jordeboken påförd ränta mmer från Kronans skogar nförlifvade Husbehofs-Sågqvarnar Stampar Stångjerns-Verk, med dervid Ämneshammare . Masugnar Jern-Manufaktur-Verk af särskilte slag Glasbruk Pappersbruk och eJ erskilt värderade eller beskattade 18 st. par dito Tegelbruk Garfverier Kalkugnar Skeppsvarf Krono-Parker och Allmänningar, som tillhöra Kronan, af troligen öfver 1 million tunlands vidd Krono-Skogar, upplåtne, mot afgift af tonnelands rymd, Graninge Bruk Diverse Personer, som ej höra till viss näring ... Sterbhus, Testamenten, Gåfvor och Fidei-Commisser .. Sura m a Hemmantal. Underhållne e Potates Hvete. SM tp Koni. Hofra g CJ D QWt Arter. Potates. Hästar.
Men då man befinner sig i den ställning, att i alla fall fela mot en principe, så mä te man väl, liksom i valet aftvänne andra ting, stanna vid det minst skadliga. Om den Liqvidationsmethod, som nu är gällande, får fortgå, så skola derigenom Discontliqviderne ej allenast underlättas och påskyndas, utan Låntagare i Disconferna, genom möjligheten att till sin förmån begagna dessa p-pper, gora dem mer efterfrågade , och deras Innehafvare skola, som nu sker, säkert om dem träffa en för begge Parterne förmånlig öfverenskommelse. Den 17 Martii, e. m. 235 Discont-skulderne skol* härigenom till stor del öfverflyttas till EnskiUa, och ett eljest viodt Capital, pä visst sätt och säkeit på det lör Narin» garne och Penningeväsendet minst skadliga, ingå i allmänna Rörelsen Man n å om man så behagar, kalla Agiotage den uppgäld, som Discot tObligationerncs Innehafvare härvid betinga sig af den som lånar eller tillväxlar sig Obligationermen ett sådant Agio lärer fka litet kunna un lv kas gerom det ai Höglofl. Ub skottet föreslagna I qvidationssätt. Jag tror tvärtom, att det skäll derigenom blifva bade högre och mera tryckande för alla deni som ej beqvämligen kunna umbära en användbar Valuta för Obiitiafionerne under alberalnings tiden, och de skola då säkert innom en korrt tid med 20 å 30 Procents Rabatt inlösas al den förmögnare och ej Närm. sidkaridCapirahsten. Brist på BancoS,edlar , såsom då oumgängelige Discontavbetalningar, skall ock ofelbart lör^vå? ra Liqvidrne, och denna brist genom Lagsökningar och executiva åtgärder nedtvinga Egendomsvärdet under alla de s förra förhållanden. — Men huru gärdet då, lärer man fråga, med de sista Innehäfvarne af obl gvöoner sedan alla skulder till Disconterne äro 1 qviderade?
Jag tillåter mig likväl häremot den erinran att allt ifrån början af 1700-talet har Regeringen, utan någon serskild lag, begagnat sig af rättigheten att förklara en omyndig qvinna för myndig. De allmänna stadganden om Konungens rättigheter, som finnas intagne i 1720 års eller 1772 urs Reg.F. hafva under vissa tider blifvit åberopade till stöd för berörde åtgärd. Frän 1789 till 1809, då Regenten var enväldig, behöfde man ännu mindre åberopa någon serskild lag. Men efter envåldsmaktens slut upstod fråga derom och R. St:r intogo i 1810 års Riksdags-beslut ett förklarande af — om jag mins rätt -—- ungefärligen den lydelse: att R. St:r ansågo den af K. M. utöfvade rättigheten att förklara ogift qvinna för myndig hädanefter utgöra lag. Detta R. St:rs beslut blef likväl sedermera icke sanctioneradt af K. M. och eger följaktligen icke mera egenskap af lag, än hvarje annat Riksdags-beslut, som af K. M. icke blifvit utfärdadt såsom lag. Emellertid har K. M. med stöd af nyssnämnde Riksdags-beslut utöfvat ifrågavande rättighet, ehuru f. n. någon verkligt gällande lag i detta afseende icke finnes. Då 3:ne Stånd redan bifallit Betänk, är det för öfrigt obehöfligt att vidare orda härom, och jag slutar derföre med anhållan om bifall till detsamma. Hr von Koch, Nils Samuel: Sedan det blifvit uplyst, att 3 Stånd redan bifallit ifrågavar:de Betänk, anser jag mig icke länge böra uptaga R. o. Ad:s tid, utan blott i korthet yttra min tanke i detta ämne. Jag tillhör dem, som tro, alt qvinnan, åtminstone med den upfostran hon hittills erhållit i vårt land, icke ovilkorligen bör vid viss ålder blifva myndig. Så vidt jag inhemtat på andra ställen, såsom i England, der qvinnan är myndig vid 21 års ålder, har jag icke-heller funnit detta medföra för henne någon fördel.
För öfrigt och då Utskottet, af de inkomna Protocolls-Utdragen från de respective RiksStånden, icke kan med visshet bestämma hvad som, i afseende på maximi-summan af lånebeloppet utaf här ifrågavarande serskilda fonden, R:dr 5oo,ooo, för Actier och Documenter kan vara beslutadt, har Utskottet ansett sig böra föreslå detsamma i likhet med hvad i afseende på utlåningen för handeln och den större rörelsen finnes stadgadt, såsom också Utskottets afsigt var, då fonderna voro ämnade att sammanslås). c) Om B ankeus Discont-rörelse på Namn och Rever serj saint med omsättningsrättighet. 5; \7- Mom. I. Ordinarie fonden för denna rörelse förblifver, såsom hittills, 8,000,000 R:dr, och fördelas sålunda: i:o att fem millioner R:dr tillhandahållas BancoDiscont - Verket i Stockh olin _, till utlåning för Rikets samtlige Provincer, med undanlag af dem, som ega Banco-Utskottets Memorial N.o /^8. '9 belåningsrätt i Låne-Contoiren, enligt hvad här nedanföre stadgas; 2:0 att Två Millioner anvisas Götheborgs Låne-Gontoir för Provincerna Westergöthland, Dahlsland, Bohus-Län och Halland; samt 3:o En Million Rrdr blifver alt tillgå för Malmö Ldne-Contoirj för Provincerna Skåne och Blekinge. (Se Utskottets Betänkande N:o io5, pag. 26.) Mom. II.
Syftemålet för min motion är egentligen, att det nya skolsystemet, genom förebilden af en i enlighet med dess grundsatser inrättad 1111 vidmakthållen skolinrättning, må blifva sä allmänt kändt som möjligt utan att man måtte behöfva för sådant ändamål i förväg använda medel—jag menar stora summor — på reorganisalionen af redan inrättade skolor, innan ännu opinionen, i följd af vunnen erfarenhet, hinner tillräckligt stadga sig om de gruuder, hvarefter en sådan reorganisation bör ske. Således, för min del, ej anseende tillräckligt, att blott en skola i detta syftemål linnes, inrättad efter nyare systemet, jag menar nya elementarskolan, önskar jag, att ännu en sådan skola må finnas och fortvara. Att Hillska skolan, uti hvilken det nya systemets principer redan vunnit stadga och utveckling, och hvilken skola särskildt utmärker sig genom den vård, äfven utom den egentliga undervisningen, den ät sina lärjungar egnar, i detta afseende torde vara lämpligast, anser jag med de gynnande vitsord skolan af flere utmärkta män redan erhållit och det deltagande, hvarmed densamma af en större allmänhet omfattas, ej vara af nöden alt vidlyftigare omorda. Det är visserligen öfverflödigt att för R. o. Ad. fästa uppmärksamheten på det nya skolsystemet, såsom redan tillräckligen bekant för alla deni inom detta Stånd, som närmare intressera sig för ämnet. Frågans vigt föranlåter mig likväl att anföra ett kort utdrag ur en nyligen utkommen skrift, hvaraf man öfver ämnet erhåller tillfredsställande klarhet. ”En af hufvudprinciperne för den nuvar. skolan,” säger för - 480 Den 25 Augusti. fattaren, ’'a‘r att lärjungarne skola lära sig allt genom läraren; för den nya, att de skola lära sig sjelfva allt. Hvar oell en inser redan, vid första uppfattningen af denna olikhet, hvilket upplyftande och frigörande det ligger i den sednare principen, hvilket nedtryckande och fängslande i den förra.
De uppgifter, Tabellverket för samma år innehåller, och de följder, som deraf kunna dragas, innefatta följande resultat om förökningens och mortalitetens förhållande i detta Stånd, jemfördt med den öfriga massan af nationen. Då hela Adelns antal jemföres med ett lika stort antal af hela folkmängden, finnas ibland Adeln endast 12 manspersoner emot 13 i den sednare klassen, endast 3 gifta män emot 4 och endast 11 barn emot 13 i samma nummertal af hela folkmängden. Erfarenheten bevisar således tydeligen verkligheten af 3 särskilda orsaker till mindre förökning hos detta Stånd. Mortalitetstabellerne deremot samt de jemförelser och resultat, som af dem uppkomma, bevisa en absolut förminskning. Födda barn uti hela Riket utgjorde år 684 Riksdagen 1812. 1810 ett antal af något öfver 81,000. Då detta antal reduceras efter förhållandet af Adelns numerär till hela nationens och efter proportionen af 13:11 emellan Adelns barn och hela massans, uppkommer ett antal af födda barn ibland Adeln detta år af 262. — Mortalitetstabeller öfver Adeln ensamt finnas ej, men genom mortalitetsexponenten för hela nationen, i städerne och på landet, jemförd med Adelns antal i städerne och på landet, kan den utan betydeligt misstag bestämmas. Jag lägger dervid till grund 1805 års uppgifter, såsom de sista fullständiga, ehuru mortaliteten bevisligen de sednare åren varit större än då. Detta år utgjorde den öfver hela Riket V43 eller något mer än 2 bland 100, men i Stockholm V2ä eller 4 bland 100 af hela folkmängden. Adelsmän, som vistas i städerne, förhålla sig till hela antalet som 7:15 eller nära som 1:2; hvaremot antalet af stadsboar i allmänhet är till hela massan endast såsom 1:10.
Icke må man svara mig, att penninge-circulationen derigenom någon ting vann, ellqr att penningen derigenom mera återfördes till jordbruket, ty antingen linnas de intecknade Capitalerna redan uti Circulationen inom Jordbruket och Näringarne, och då är ju ändamålet, sorn skulle sökas, förut vunnet; eller linnas de der icke, och då skulle ju äter icke annat uträttas, än att deu Galdskyldiges svara förlägenhet blefve svårare, samt att i mängden af sådana fall, ökades också allmänna ställningens olyckor. Man kan invända, att då tillåtelsen att för 5 procent insätta penningar upphörde, och Discen ternas på sådant sätt erhållna Capitaler uppsades, skulle följden blifva, att Disconterna nödsakades skyndsamt indraga en stor del af sina utestående lån, hvilket åter skulla öka Låntagarnes förlägenhet; men jag Svarar härtill, att tvhnne sätt gifvas till förekommande af den befarade olägenheten. Det ena vore, att Disconterna försågos med någon förökning i deras fonder, dermed 5 procent-Sedlarne till hälften infriades, utan att derföre oroa Discontens Låntagare, då naturligtvis i samma mån som Disconterna således återgåfvo de insatta Capitalerna, tillgäng derigenom också i rörelsen uppkom till lån för dem, hvars Discont-skulder skulle inbetalas; så att blott med ett måttligt förskott af Banken, icke öfverstigande hvad jag Den 7 Juli.f. m. 565 skulle tro att Banken redan torde finnas villig att till fastighels-lån utlemna , skull? den Operation kunna verkställas, som utbytte en ganska stor del af nuvarande Discontlån till stående lån hos Capitalisterna. Den. andra, lika säkra, men långsammare utvägen vore, att ehuru ali insättningsrätt för 5 procent borde ifrån mj upphöra, de redan insatte Capitaler likväl finge innestå tills vederbörande ägare dem sj Ifve uppsade , då i den man de af Disconterna betaltes, tillgång på berörde sätt uppstod för den allmänna rörelsen till Discont-lånens inbetalande.
Det bereder penninge-egaren fördelen, att hvarje dag på börsen kunna af Sinking-fondens ombud, om ej af annan, utfå sitt capital contant, för att dermed fylla ett förefallande behof, utföra en sig yppande speculation, eller verkställa en fördelaktigare placering. 3:o Del befriar penninge-egaren från obehaget, att genom lagsökning, utkräfva den årliga räntan (eller ock capitalet, om han det behöfver), ofta af vänner eller anhörige, om det är placeradt mot inteckning i fastighet, eller utlånt mot borgen af namn. Det befriar honom från vådan af conkurser, och omyndiges prioritet; belriar honom från besväret af gravationsbevisens uttagande, inteeknings-docurnenternes förnyande samt andra vidlyftiga och kostsamma formaliteter. Fond eller Stock-systemet gifvetsåledes åt penninge-egareq fördelarne a) att bibehålla sitt capital intact, och ulan att smälta bort, b) att hafva det permanent placeradt; och c) att kunna disponera det hvarje dag contant. Det befriar honom från alla de lagliga formaliteter, som nu erfordras; Jifvar rörelsen i landel; omsätter capitalerna; fördubblar deras verkan; sätter nationen i stånd att på kort tid utföra stora och allmänt nyttiga företag; fördelar kostnaden deraf på dera generationer, och gör, att den icke blifver kännbar för någondera. De fördelar, som Fond-systemet tillskyndar capitalisten, gör det billigt, att räntan å fonder bestämmas lägre, än å andra publika papper, i synnerhet lägre, än på enskildta lånedocumenler. Det sednare är så mycket nödvändigare, som, 1 motsatt fall, ett för stort antal inteckningar möjligtvis skulle kunna blifva uppsagda, för att öfverflytta medlen i fonderna.