Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till upplysning om ofvannämnde rustoch rotehållares rättighet till utsyning af virke för knekte-stugors uppbyggande och underhållande, få Utskotten vördsamt anföra följande: att uti 17 §. af 1684 års med allmogen i Skaraborgs län slutne, och af Kongl. Maj:t den 16 Mars i685 fastställda contract, angående det ständiga knektehållet inom samma län, förekommer ett så lydande stadgande: ”Emedan Kongl. Majit häfver i Nåder förunt och efterlåtit allmogen af frälse såväl som skatte och krono på slättbyggden boende, som sjelf ve ingen skog hafva, att hugga och fälla så mycket virke på kronans parker och allmänningar här i länet, som efter nödtorften lill knekte-stugors uppbyggande kan beböfvas, så lärer Kongl. Majit, genom Landshöfdingen och Öfver-Jägmästaren befalla och tillhandahålla Heyderidare och Skogvaktare att de, vid anmodan, sådant tjenligt virke på de orter, der minsta afsaknaden kan vara, utan betalning utsyna och dem torfteligen tilldela”; att 6 §. i samma contract innehåller: ”uppåtager sig allmogen, till följe af sednaste riksdags-beslut, uppå den plats, utmark eller ifrån gården, dock uppå rotehemmanens egor eller byens allmänning och uhymme, att bygga upp åt soldaten en serdeles stuga, med log, lada, och fähus samt honom tilldela ett halft tunnelands åker (som der kallas Två Skeppor efter stora målet), kåltäppa, liten hage eller ängs-lycka af två lass; att uppbryta och emellertid, till dess sådant kan vinna sin behöriga fullbordan, unna honom inom gård husrum samt för egen person nödtorftigt uppehälle; dock så, att han med sådan mat och dricka, som bonden sjelf har och åstadkomma kan, låter sig nöja, deremot soldaten förpligtas sin rote, när han hemma i landet är, arbete att göra, och, der han icke arbeta vill, häfver han ej heller något kosthåld att fordra;” 6 Statssamt Allm.
Den gamle portvaktaren såg ut genom sin lilla fönsterglugg och upptäckte, att den, som förorsakade detta buller, var en ålderstigen man i mycket tarflig drägt. Portvaktaren i Krysanteus’ hus var i många stycken olik sina embetsbröder. Först och främst var han icke eunuk, utan lycklig familjefader med hustru och många barn; för det andra var han af sin herre förmanad att visa sig lika höflig mot alla slags besökande, och för det tredje hade han icke lynne att antaga det snäsiga skick, som, om vi få tro de gamla komedierna, var ett stående karaktersdrag hos den tidens portvaktare. Men särdeles förkärlek och ytterlig vördnad hyste han för alla, som buro skägg och filosofmantel – ty hans älskade herre, ehuru han icke bar filosofmantel, var ju filosof – och med den gubbe, som nu höll i portklappen, var just förhållandet, att han var både skäggig och filosofmantlad ehuru manteln var af gröfsta slaget. Vår portvaktare skyndade således att öppna. – Hvem söker du? frågade han. – Går ja rätt? Jag söker Krysanteus, arkonten. – Detta är Krysanteus’ hus. Men han är icke hemma. – När hemväntas han? – Derpå kan jag icke gifva dig säkert besked. Men har du tid att invänta honom, så är du välkommen öfver hans tröskel. – Jag tackar dig. – Jag tycker mig se, att du är främling i staden ... kanske långväga resande? – Så är det. – Måhända gammal vän till min herre? fortfor portvaktaren, som af välmening blottställde sig för att synas nyfiken. – Nej, svarade främlingen. – Jag känner honom endast ryktesvis. – Ja, hvem gör icke det? sade portvaktaren med en viss stolthet. – Men du är alltid välkommen. Min herre är glad att se främmande filosofer i sitt hus. Under detta samtal hade portvaktaren stängt dörren till gatan och beledsagat främlingen till motsatta dörren. Han öppnade denna, bjöd gästen stiga in i aulan, vinkade på samma gång en ung slaf, hvilken tjenstgjorde som atriensis, och återvände derefter till sin portkammare.
Den förra är en dygd, men det sednare en svaghet; och ingenting är naturligare, än att olika förhållanden erfordra olika kostnader. Indragandet af Landtnäs och Talmännens representations-middagar, till hvilka Staten i alla tider bestått kostnaden, derföre att hos våra fäder förenade sig begreppen om all hög värdighet med tankan att den fordrade en motsvarig depens,— detta indragande må gerna äga rum; men från våra Landtmts-soirder, denna sammanhållningspunkt för det inbördes umgänget oss emellan, från dem anser jag oss icke böra afstå. R. o. Ad:s personal vid denna Riksdag uppgår till ett antal af mera än 4^°, sammankomne från Rikets alla provinser. För detta talrika Stånd är det dock ett behof, en allmänt nyttig nödvändighet, att ett ställe gifves, der Ledamöterne kunna råkas, göra hvarandras bekantskap, utbyta tankar, för att derigenom sammanjemkas till öfverensstämmelse i allmänna ämnen. Lika nödvändigt är det, att detta ställe är något annat än en Tobaksoch Öl-klubb, som skulle af ingen besökas. När man besinnar 38 Den 4 December f. m. detta, och besinnar, att då de andra Ståndens Ledamöter äga all deras Riksdagskostnad ersatt af deras Committenter, så är hvarje Adelsmans sådan kostnad hans enskilda uppoffring; när man vidare besinnar, att då Staten består de andra Stånden deras samlingsrum, deras Betjening och deras Klubbar, så består R. o. Ad. sjelf sitt Riddarhus och sin ordinarie Betjening, för hvilken orsak hvarje Adelsman erlägger en årlig bevillning, som är ensam för dem; när man eftersinnar allt detta, så synes det ej vara för mycket begärdt, att Staten består våra soireer, hvartill kostnaden, hvart femte år, är af ingen betydenhet: och jag kan slutligen ej underlåta att anmärka den besynnerlighet, sorn visar sig deri, att man, på samma gång som man klandrar, att LandtAdeln icke nog mangrannt infinner sig, dock sätter, snart sagdt, en passion uti att fråntaga de Adelsmän, som inställt sig, den enda agrement, som Staten bestått dem, den, att ej behöfva passera alla aftnar på Källare och Värdshus.
Då af hvad sålunda blifvit upplyst lärer kunna med full säkerhet antagas, att den taxa, om hvars upphörande motionären väckt fråga, är att anse såsom en paslorerne inom Korioch Westerbottens län från äldre lider åliggande ordinarie utskyld, finnér Utskottet sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall å motionärens förslag, att samma taxa måtte upphöra. Vidkommande åter motionärens framställning om befrielse från er läggande af bevillning äfven å den tionde, som pastorerne inom Norroch Westerbottens län väl uppbära, men sedermera såsom taxa till kronan ut - Stats-Utsk:s Utliitamle, N:o 253. 3 gifva, liar Utskottet jemväl inhemtat, att, sedan motionären uti uppgiften till i843 års taxerings-kommilté från beloppet af sina löneinkomster såsom kyrkoherde uti Umeå pastorat, afdragit taxan med a5 lispund 12 marker smör och 1 tunna 10 lispund 3 marker salt lax, utgörande tillsammans i värde 173 r:dr r sk. 7 rst. samt länets pröfnings-kommitte', uppå yrkande af kronans ombud, att bevillning jemväl borde beräknas för berörde inkomstbelopp, förklarat någon bevillning för ifrågavarande taxa, hvilken vore en utskyld till kronan, icke kunna påföras, hade likväl Kammar-rätten, hvarest krono-ombudet påståendet fullföljt, medelst utslag den i3 Maj i844, upphäft pröfnings-kommittéens beslut och, på anförde skäl, förklarat, alt bevillning för taxan borde beräknas; samt att motionären hos Kongl. Majit öfverklagat delta Kammar-rättens utslag, men i anledning hvaraf någon resolution ännu icke blifvit i nåder meddelad. Då frågan, huruvida bevillning bör utgöras för taxan eller icke, således beror på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, anser Utskottet, vid sådant förhållande, någon åtgärd af Rikets Ständer icke för närvarande erfordras. Stockholm den ro Juli 1848 353. Arik. till Exp.-Utsk. d. 11 Juli, kl. 6 e. m.
Att bränwinspaunorue inskränkas lil! eit wist kanneral för landrmannens husbehofsbränning , men kan urstraekas rist oändellgher för stadsminncn, dä han sär hafwa sä stor panna han nägonstn will, endast han har err wihr proporiionsradt qvantum spannemä! i si» bod, är en himmelsskriande vräkta wisa, i:o bör den som producerar spannemälcn ej hafwa lrka stor, uran större rätt tils test förädlande än den som koper henne. 2:0 Är förbindelsen för stadsmannen eller köpmannen alt hälla err wist qvantum spannemäl tillhands, i man af hans pan» nerymd, ett charteqne, ly man wet huru med con. trollen af sädane saker rillgärr och förmsdeligen hädanefter st°a!l tillgå. Hivad de as Oeconomi» - Utskottet förestagne strafflagar widkommcr, är min öfwerlygelse följande: 1:0 arr befar ningen dermed ej tillkommer ert Oeconvmiä-Ulskotl, arr om den skulle röra nägot Ut. 34? Deft ?8 Mji. IltMk, det mors sag-Utikotter; men att den rf heller hör dit, uran till Avnnnaen, som äger käk» rlgheteg art ntkänka, urföra och bevaka atla alle manna polieelagar i sikt rike. 2?o Ärc> dessa straff, lagar ej werkstästhgra, uran att göra öfwerastr den ena medborgaren rist en spion och fiscal pa den an? dra, till fiende och yelarenr, Növwändiqheren af noggran upsigt nekas ej, Men den hör ffe gf wcderbörltgr tillförordnade personer, ej qs broder pa broder, granne ra granne, dräng pa husbonde, g:o Skola twifwelsutqn sädane lagar, och jemiväl blott ett sqdani betänkan?
— Om pälsvaror genom begagnandet under vintern förlorat sig något och behöfva uppfriskas till fortsatt bruk, så sker detta enklast medels uppbettadt hveteeller rågkli, hvarmed man duktigt gnider och borstar dem samt därpå skakar och piskar dem. Hetsand gör ibland samma tjänst, dock borttager den ej det flitiga utseendet, emedan den ej drar till sig fett och smuts lika bra som kli. — I källaren låter man en gång i veckan bortplocka den skämda potatisen. Rotfrukter läggas om i ny, torr sand, om så behöfves; de, som möjligen börja gro, förbrukas först eller rensas från de gröna skotten. — På landet företager husmodern slakt och såpkokning, och den som roar sig med vinberedning i hemmet, tappar nu försiktigt sina sorter på andra ankare, så att all bottensats (resp. jäst) kvarblir i de gamla kärlen. — Om man bland äggförrådet påträffar ett och annat ägg, som, utan att egentligen vara skämdt, ej luktar riktigt friskt, kan man göra det användbart genom att utställa det upptagna ägget några timmar i friska luften — dock ej medan termometern är under fryspunkten. — Vill husmodern redan sysselsätta sig med sin trädgård, kan hon upprita planen, granska sitt fröförråd, plocka de insamlade fröarterna ur sina skidor och göra i ordning fri notan. — Före fastlagssöndagen ställer matmodern med den i hennes trakt brukliga kosten — i alla händelser bakar hon nu sina fettisdagsbullar *. Stenia. Fjärilen. trädgården, där augustisolens brännande c i l » strålar försätta den upphettade luften i dallring, längs efter blomsterrabatterna, hvilkas halfvissnade blommor försmäkta, utan att gifva någon doft, jagar en liten flicka fjärilar, med en tolfårings obekymrade glädtighet, iklädd en tunn, rosafärgad sidenklädning, med bara armar och ben och med det ljuslockiga håret uppsatt under en hvit halmhatt. I skuggan af en berså sitter hennes farfar, en vacker gubbe på 80 år, en f. d. kammarherre hos Ludvig X V I I I, med hakan stödd mot silfverknappen på sin käpp, småleende och med halfslutna ögon, och öfvervakar barnets nyckfulla lopp.
Den afser egentligen en begäran att åtgärder måtte vidtagas för att döda det uptagna Statslånet; men huruledes detta skulle kunna ske, kan jag icke nu för mig göra klart, och jag bekänner, att det kommer att blifva ganska svårt för (BankoUtsk. att finna något sätt för sakens bringande å bane. Den; enda utvägen som möjligen skulle kunna ifrågakomma vore att urdraga åt Fullmäktige i Banken att af dessa medel, så vida de icke befinnas vara begärliga, inköpa de utgifna obligationerna på de marknader der Den 5 Mars e. m. 459 de finnas till salu. Huruvida åter detta är möjligt att göra, lemnar jag till lt. St:r att bedöma. Frih. Cederström: Med den modifikation af förslaget, som Frih. Tersmeden nu framställt, innefattar detsamma visserligen icke den förödmjukelse för Statsmakterna, som det ursprungligen väckta skulle göra; och vid sådant förhållande har jag för min del icke någonting emot att den, af den värde Frih:n alternativt föreslagna åtgärden kommer under lt. St:rs pröfning. Hr Stjernsvärd: Jag vill blott taga mig friheten yttra, att hvad Frih. Tersmeden anfört utgör ett slags anticipation af den behandling, som Utsk. kommer att egna, oeh att det är tids nog att derom orda, när motionen återkommer från Utsk. Eemitterades till BaukoUtsk. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit att anslag blifvit utfärdat till fortsättande af plenum kl. 7 e. m.; åtskiljdes II. R. o. Ad. kl. 12 på dagen, In fidem protocolli, Alberl Munck. Fredagen den 5 Mars 1858. Plenum kl. 7 e. m. Justerades 3 prot.-utdrag för f. m:s plenum, samt plenfiprotokollen för den 28, 29 och 30 sisth December. Föredrogs och bifölls StatsUtsbs den 4 dennes på bordet lagda Mern. N:0 294, med förslag till pensions-stat vid Eiksg:sKont. äfvensom expektions-stat vid f. d.
Gyllengranat. Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-Departemenlet tillhörande ärenden, hållet inför Hans Maj.t Konungeei uti Statsrådet å Stockholms Slott den 9 November 1847. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsminislern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Ihre, Statsråden: Friherre Stael von Holstein, Manthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, Wcern, Friherre Gyllengranat, Faxe, Fåhreeus. Kongl. Majus Nåd. Proposition, N:o 17. 43 Vidare uppläste Departements-Chefen, Statsrådet Friherre Gyllengranat till justering, följande, i öfverensstämmelse med förut fattadt beslut, uppsatta förslag, nemligen: I :o till Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, i fråga om tillvägabringande för statens räkning af en lotsoch båk-inrättning å Götha kanal samt de sjöar, hvarigenom densamma ledes, äfvensom å Götha eif. Enligt Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkan täcktes Kongl. Maj:t i nåder gilla detta förslag, sådant detsamma finnes protokollet bilagdt; och befallde Kongl. Maj.t att nådig proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, lill Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo C. O. Vongt. STOCKHOLM. Östlund & Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 18. Ank. till Eip.-Utsk. d. 9 Dec. kl. 11 f. ni. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om antagande af ny Strafflag, med flera hithörande lagbestämmelser; gifven Stockholms Slott den 17 September 1847. Under den 17 och 19 December 1844 aflat Kongl. Majit till Rikets då församlade Ständer nådiga propositioner, dels om antagande af ny strafflag, dels ock angående lag om verkställighet af fängelsestraff, sedan förslag härtill blifvit af Lagberedningen uppgjorda, samt Högsta
I anseende till de omständigheter, hvilka salunda anföras, och då Bihanget kan med ordning redigeras på flerahanda sätt, får Expeditions-Utskottet, med tillstyrkande att underskrifterna under Utskottens Betänkanden och Ståndens Protokolls-Utdrag uteslutas vid tryckningen utom första och sista gången då de förekomma samt rubrikerne å de sednare förkortas i den mon sig göra låter, nu föreslå Riksens Högh Ständer en i Utskottets tanka lämpligare än den först uppgifna redaktion. Denna förändrade redaktion skulle bestå uti Bihangets indelning I följande Tio Samlingar: l. Konungens Nådiga Berättelser, Skrifvelse!' och Propositioner, i den erdning de blifvit aflemnjule; 2- a 8 iExpeditionsUiskottets Utlåtande. q. Riksens Ständer till StatsBankooch Riksgälds-Verkens öfverseende förordnade Revisorers Berättelser, Deputerades till Öfverrevision af Krigs räkenskaperne Berättelse och Justitie-Ornbudsrnannelis Embets-Berättelse, ,med flera dylika handlingar, jemte de Ståndens Protokolls-Utdrag, som innefatta remisser till Utskotten, alla i den ordning, de blifvit aflemnade; 3. Constitutions - Utskottets Betänkandea och förklaringar i nummerföljd ; 4. Stats.Utskottets likaledes; 5- Bevillnings-Utskottets likaledes; 6. Banko-UtskoHets likaledes; 7. Lag-Utskottets likaledes ; 8. Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottets likaledes ; g. Riks-Ståndéns Protokolls-Utdrag, sorn infatta Beslut, alla efter tidens ordning, samt 10. Expeditions-Utskottets Memorial med Riks-Ståndens deröfver fattade Beslut, och Riksens Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Maj:t samt Adresser till Deras Kongl. Högheter Kron-Prinsen och Arf-Prinsen, jemte RiksdagsEeslutet.
Laura slängde broderiet, hon arbetat på, bredvid sig på soffan, och gaf sig till att trumpet stirra på sin spetsiga s k o 3 u i b b, hvilken i otålig takt rörde sig emot mattans rosor. Harald såg hennes dåliga lynne allt mera växa, började tveka, om han skulle välja just detta ögonblick för att säga, hvad som låg honom på hjärtat; men så tänkte han: skräp! Harmonien för i dag är ändå störd — och så slog han sig helt obesväradt ned bredvid henne på soffan och precis på hennes broderi. » Hör du Laura, du — vill du höra en liten berättelse? » Hon gaf honom en trumpen och lång sidoblick. » Bara den inte är lång. » » Det får du finna dig uti. » Hans röst lät, ehuru mild, dock ganska allvarlig. » Nåväl! Jag minns så väl en liten flicka, som för två år sedan tjusade en ung läkare, både med sitt intagande väsen och ej minst med sina husliga dygder. Jag mins bara, huru pedantisk noga hon lade ihop duken, när hon hjälpte till att afduka b o r d e t! Den unge mannen var nybakad medicine licentiat och hade just ingen praktik, med undantag af tre stackars patienter. Nåväl — när nu den unge doktorn på allvar blef intagen af den unga flickan och hans böjelse besvarades, blef det ett undrande, om de unga skulle kunna gifta sig snart, ty de voro båda fattiga. En gammal rik faster till honom, som tyckte det vara en farlig snara för unge män att gå ogifta i Stockholm, lofvade att hjälpa till med deras lilla bo och dessutom ett lån på afbetalning för att ha något att börja med. H o n gjorde detta så mycket hellre, som hon visste, att hans val fallit på en sådan liten genomanspråkslös och praktisk flicka. Så gifte de sig — och allt såg först så solljust ut. Snart började dock verkligheten tränga sig på honom — och det första året var gräsligt. De där timmarne då mottagningstiden var utsatt, kunde göra honom galen! Han blef nervös som en gammal gumma, ty när det ringde på tamburklockan fick han riktig hjärtklappning. Och fast han låtsade läsa eller skrifva, hade han i verkligheten ej reda på ett dugg, förr än han fick veta, hvem som ringde.
där mindre snillrika varelserna eller om de må- hända endast behöfde förevändingen af tvång för att följa sina egna önskningar, alltnog ... på utafslöt i måndags sitt femte satt tid stodo de alla tre färdiga på trappan, iförda arbetsår med en soaré, som värdigt anslöt sig till de smakfullaste toaletter. alla sina föregångare. Den insats, den unga kvar» Det var rätt, » sade fadern belåten och tillfotetten under dess skicklige ledare, konsertmästaren gade, sedan han tagit dem i närmare betraktande, Tor Aulin, gjort i hufvudstadens musiklif, är verk» och jag ser, att ni gjort er riktigt granna för ligen af sådan betydelse, att den musikälskande allmänheten, särskildt den som håller på god och geAxels skull, he, he, he! » Bland de väntande, hvilka voro samlade utanför digen kammarmusik, bör anse det som en kär plikt att fortfarande skänka sitt understöd åt de unge, den lilla stationen, märktes särskildt en grupp af unge män, hvilka under skämt och skratt mönstrade sin sak så hängifna förmågorna. de förbigående. Då familjen från Finnsboda nalAtt bifallet denna afton var lika lifligt som välkades, inträdde dock en aktningsvärd lystnad, och förtjänt, är det oss ett nöje att kunna konstatera. alla hufvudbonader sänktes liksom på kommando gaf i tisdags sin första konsert mot jorden. Hälsningen besvarades vänligt, ocn härstädes. Tyvärr voro vi förhindrade bevista dende unga damernas blickar flögo hastigt öfver alla samma, hvarför vi måste uppskjuta ett vidare omdessa förbindligt småleende ansikten. Riktigt. Där nämnande af hennes spei till efter hennes andra funnos verkligen tre obekanta herrar och det rätt konsert, som gifves i morgon lördag, likaledes i stiliga till på köpet. Systrarna sågo ofrivilligt på Musikaliska akademien. hvarandra, och deras redan förut goda färg blef möjligen ännu en schattering djupare. den framstående skådespelerskan Lyckligtvis gaf tåget nu ankomstsignal, och allas vid Dramatiska teatern, gifver skärtorsdagen en drauppmärksamhet vände sig nu åt detta håll.
In* spections-Resor, Detta ättslag utgör nu för både Civile och Militaire Embetsoch Tjenstetnäns Resor HBooo R:dr. Och, då den tillökning som härå är nödig, egentligen i och för Militaire-ärender förekommer vid Regleringen af 3 Hufvud-Tituln* hvarunder ifrågavarande kostnad för ReVäringsManskapets Mönstrande Och Inspections-Resorne Synes böra uppföras, här Stats-lJtskottet ansedt något ej vara ätt i denne del iagttaga , i afseende på förevarande Hnfvud-Titul: hvilket >lt vördsamligen öfverlämnäs till Riksens Högdlofl. Ständers bepröfvande. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande, , i anledning af gjorde Motioner om tillökning i anslaget för fria Konster nes Academi e. Uti till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingifne, samt derifrån till Stats-Utskottet remitterad® serskildte Memorial, hafva Hedrar Manner - Sjöö Siats-Utskottas Betänk artdetU hjerta oell Hammarsköld., under framställning' a£ de fria Konsternes värde oell gagnelighet samt huruledes äfven uti Sverige finnas Konst-alster, dem Nationen med skäl kunde göra sig en ära af att äga, hemställt att det anslag, sota Riksens Ständer beviljat till deras stöd, matte, i anseende till oräckligheten deraf i närvarande tid, varda lämpligen tillokt samt deraf, bestämmas någon Summa att användas tili införande och begagnande af det så kallade Stentrycket.
I stället för den förut befintliga enda Pedagogien med stadens Komminister till Lärare, har år 1836 öppnats dels en Lärdomsskola, hvars två första klasser, som intagit vid deras öppnande omkring 40 lärjungar, tillen början blifvit försedde med Lärare, dels ock en folkskola, deri 80 å 90 barn efler växelundervisnings-method handledas. Lärdomsskola!! underhålles genom statsanslag med vanligt biträde af staden, och folkskolan hufvudsakligen genom afkastning af donationer. För sjukvården lönar staden, gemensamt med egarne af närliggande bruk, en specimerad Läkare. Fattigvården handhafves af Magistraten och utsedde Komiterade samt är för stadens invånare ganska kännbar, intilldess uppkommen tvist om en till förbättrade fattigvårds-anstalter donerad fond kan hinna slutligen afgöras. Stadens Drätselverk, som förvaltas af en särskild Komité, njuter i årlig inkomst af sjöfarten, såsom hamnoch vågpenningar, per medium 400 R:dr om året. Om man, öfvervägande resultaterne af föregående underdåniga berättelses särskilda delar, skulle derifrån leda sig lill ett allmänt omdöme öfver Länets ekonomiska ställning vid qvinqvenniels slut, torde detta blifva: att, oaktadt den jemförelsevis mot förra qvinqvennium förminskade folkökningen, dertill måhända 1837 års missväxt och 1838 års svaga skörd samt liktidigt inträffade stränga vintrar varit en bidragande orsak, och oberoende af det lidande, de medellösa folkklasserne af samma orsak fått vidkännas, har jordbruksnäringen likväl mera med jemna än snab - 51 ba steg fortgått på förkofringens väg och flere andre näringsgrenar å landsbygden bedrifvits med synbar framgång.