Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet sålunda icke funnit någon anmärkning gjord , som jäfvar senaste Rikets Ständers godkännande af de föreslagne grunderne för ränte-persedlarnes förenkling; och då Rikets Ständer redan år i83o öfverletnnade till Kongl. -Majit att befordra verkställigheten häraf, efter de skattdragandes hörande, så vida Kongl. Majit funne densamma för någon ort så nödvändig, att den icke borde uppskjutas, kan Utskottet destomindre nu frångå sitt förra förslag i denna punkt, som de der intagne vilkor och förbehåll fullkomligen trygga emot alla vådor. Och Utskottet får derföre ånyo framställa lörslaget i hela dess vidd: af att ränte-persedlarne må sammanslås och, i afseende å sättet, förenklas i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. KammarCollegii, af Piikets Ständer vid sislföjflutne Riksdag godkände förslag af den 8 December 1829; b) att omsättningen af ränte-persedlarne verkställes på den allmänna grund, att ingen Räntegifvare derigenom erhåller högre eller mindre grundskatt än förut, och att den Räntegifvare, sorn kan komma att på ett eller annat sätt härutinnan anse sig förnärmad, må ega att i behörig ordning deri söka ändring, hvilken rättighet äfven förhehålles Kronans Ombud; c') att åtgärderne för ränte-persedlarnes förvandling må, efter fastställde grunder, obehindradt vidtagas och handhafvas af serskilde Comiterade i hvarje I/ån, under ordförande af Kongl. Majrts Befallningshafvande, hvilka Comiterade ega att, efter Räntegifvarens hörande, genom Deputerade, valde socknevis, för hvarje hemman bestämma dess blifvande förenklade grundskatt uti sådane ränte Bihang till R. St. Prat. ig?4 och i835. 4 Sunil, 1 A få. > 2 Stat s-Vt skottets Utlåtande Ni o 3g3. persedlar, som Comiterade anse vara de lämpligaste, men hvilk* dock för hvarje Härad eller Socken böra inskränkas inom ett antal af högst 5 olika slag.
Efter det bestämda uttagningsdatum beräknas, för det som borde vara uttagit, ingen ränta. 4. FilialDisconternes massor indraga hvarje halft år -j^del af deras fordringar. I samma orter, der de varit, bildas nya Låneinrättningar för Banquens räkning; beloppet af dessa Lånefonders samfälta Capital blifver: d. 1 Julii 1818 3oo,ooo R:dr d. 1 Jan. 1819 870,000 — d. 1 Julii 1819 i,45o,ooo — d. 1 Jan. 1820 2,040,000 — d. 1 Julii 1820 2,63o,ooo — d. 1 Jan. 1821 3,i5o,ooo — d. 1 Julii 1821 3,6oo,ooo — d. 1 Jan. 1822 4.060,000 — d. 1 Julii 1822 4>53o,ooo — d. 1 Jan. 1823 5,iio,ooo — dessutom, i mån af hvad Götheborgs Discont inbetalar, hela denna Disconlskuld till BancoDisconlen, eller 200,000. Vilkoren för dessa nya Låneinrättningar i vestra och södra Provincerne blifva Tydels afbetalning på hvart lån hvar 6:te månad, samt 3 procents ränta, som på förfallodagen erlägges, afdrag af bevillningsprocenten, och 8 procents öfverränta. Hvaraf, om ock den genom de nu fullt uttagna Creditiverne utsläppta sedelmassa icke kommer att indragas, och således bör afgå med likväl återstår ett förminskadt RörelseCapital af eller i rundt tal 4>5oo,ooo. Häri är ej inräknadt, hvad på Götha Canals AfskrifningsConto, eller af publiqua Cassör i Götheborgs Discont yar insatt.
Friskens och Runii resa till Dalarön, Påskafton 1712; i ett capitel af sjutton verser. Med Herr Baumans friska måg For jag rundt omkring compassen: Dock så, att jag alltid såg Bergen och den gröna vassen. Vill jag aldrig vara frö, Om på större sjö Jag till någon ö Lifvet vågar: Ty jag frågar Efter giftas mer, än dö. Fägnad kom oss strax emot; Hvad var det? Jo, töfva lite: Vänlig min, och mage-bot I det skönsta aquavitæ. Detta var den första skåln, Och en sup på åln, Hvilken Mor i gåln Lät oss känna, Som kund’ bränna Och curera feta kåln. Bränvinsbröd var fint på trån: Minns! Fru Lisa lät oss smaka I de delicatska rån, Att hon också kunde baka. Ja! en morgonvard så rar, Som hon åt oss bar, Plär min mor och far Endast bruka För de sjuka, Och på stora högtidsdar 89. Helge-messan gick nu på: Vi ock gingo dit tillika. Aldrig nånsin, förr än då, Hörde jag en fisk predika; Men, jag märker, Torsken kan Mer, än någon ann’ 90: Ty tro fritt, att han Talte mustigt, Sjungde lustigt; Ja, han dundra’ som en man. Mig är tiden alltför lång, Att beskrifva hela Påskan, Andr’ och fjerd-dags kyrkogång, Och hur der vi hörde åskan; Hur vi spelte; hur vi log’; Hur vi for’ till skog; Hur vi noten drog’, Och fick stickor; Hur, för flickor, Örngått vi i famnen tog’. Summa: för en spel-kamrat, Fanns der brädspel, kort och bricka; För en hungrig, fanns der mat; För en torstig, fanns der dricka; Vackra ögon för vår syn; Dunder uti skyn; Lust i hela byn! Utan pengar Mjuka sängar, För en sömnig ögnabryn. Trög jag for på märren min: Friskens kusk – den var en hona! Bäst han satt på kärran sin, Vill’ han sina handskar skona; Stack han då, den mannen arm, Händren, att bli varm, Uti kuskens barm,
Jag erkänner visserligen den stora förtjensteu hos 1840 års Const.Utsk. och den möda det haft att, oaktadt vårt representativa samhälles brister, hafva kunnat tillvägabringa ett förslag, hvilket åtminstone till sina principer är riktigt; men dä jag icke tinner, att principerna i sina detaljer blifvit conseqvent utförde, och då jag tillika tror, alt, om förslaget sättes i Den 28 Augusti. 119 verkställighet, stor skada deraf för landet skulle uppkomma, så får jag förklara, att jag ej kan deltaga i deras åsigter, som rösta för förslaget. Det har blifvit ytlradt af en värd ledamot inom detta Stånd, att den nuvar. representationen har sin grund uti Svenska folkets öden och historiska utveckling. Jag erkänner visserligen att så är förhållandet, men man måste likväl följa denna historiska utveckling från dess ursprung intill denna tid, och se till, huruvida den i sjelfva verket, ur denna synpunkt betraktad, har samma rätt att fortfarande representera, som den värde ledamoten här förespeglat. Sveriges Adel, som har sitt ursprung egentligen från de äldsta tider, och har uppkommit genom en personel pligt, då livar och en åtog sig att rusta för sitt hemman, var således till sitt ursprung personel, ej ärftlig, och dess rättigheter berodde på deras egenskap af jordägare med skyldighet att med häst och karl rusta för hemmanet. Sedermera har Adeln i sin utveckling genomgått mångahanda öden och står slutligen i närvarande ögonblick på den punkt, att dess representationsrätt håde kan och bör upphäfvas. Jag åtminstone för min del anser det visserligen ligga en billighet deruti, att när Adeln upphört att besitta en stor del af den Svenska jorden samt bortskänkt de rättigheter, hvilka egentligen constituerade den såsom Adel, berättigad till representation; så bör Adeln, när dessa rättigheter upphört, äfven upphöra alt äga den sjelfskrifna representationsrätten. Det är' således icke derföre att jag vill bibehålla ståndsfördelningen, som jag uppträder och förkastar förslaget, utan derföre att jag anser detsamma vara felaktigt i sina detaljer. Hr Westfelt, Nils:
Kungörelserna den 13 Juni 1845 och den 3 No»vember 1848, blifvit i jordebok antecknadt, äger Kronan för de årliga afbetalningsoch »räntebeloppen lika rätt i det hemman, hvilket lånet blifvit påfördt, som för annan afgäld eller »ränta af fast egendop, efter thy i 17 Kap. 6 § Handelsbaden sägs.» Förbindelserna för fordna Svenska statslånen i Brabant. Rättegången angående Baumanska kronofordran. Riksgäldskontorets betalningsrätt för lån till vatten - aftappningar oell sjösänkningar. Köpeskillingen för f. d. kronobageri-egendomen. I Utbetalningar i anledning af extra statsregleringcn vid 1840 och 1841 års riksdag. Utbekomna laneoch anslagssummor, beviljade vid 1844 och 1845 års riksdag. — 54 — Efter det Rikets sednast församlade Ständer medgifvtt, att den till byggnadskostnader för Myntverkets nuvarande lokal begagnade, men vid 1850 och 1851 års riksdag Riksgäldskontoret tillerkända köpeskillingen, 16,666 R:dr 32 sk., för den fordna hofbageri-egendomen vid Regeringsgatan bär i hufvudstaden icke behöfde af Myntverket återbetalas förr, än sedan detta verks ställning framdeles så förbättrats, att sagde belopps återbäring kunde af detsamma verkställas utan olägenhet eller mehn för dess obehindrade verksamhet; har någon fråga om denna köpeskillings öfverlemnande till Riksgälds-kontoret icke vidare förekommit. Till fortsättande af den i förut afgifna revisions-berättelser meddelade förteckning å de anslagsoch länesummor, som, i följd af 1840 och 1841 års riksdags extra stats-reglering, från Riksgälds-kontoret utanordnats, medelås nedanstående uppgift å de af sagde statsreglering föranledda utbetalningar, hvilka, sedan början af 1853 års revision, blifvit af Riksgälds-kontoret verkställda:
Å han lapp allt ihop Annersch, å Annersch han lefver allt än han å ä ve go häls, fast att han ser allt litt skarfvat å lagat ut. Men når han blir dö en gang å kommer te hemmel å änglan sier te’n: »nu ä du allt sali, Annersch,» så ä dä int fritt att ja int tror att Annersch sier: »å jasså, ä ja dä, hocken skull ha trott tocke!» E gökvis. Så môrk va mi stôge å hemmalens bôge i väst langt i skyan va rö, da hörde ja nôge, som skrek bål i haga: ko dö! Da sa ja: »du västgök ä bästgök, hva spår du för löcke?» — käpp å kröcke, ondt ôm brö! Sen spord ja: »du östgök ä tröstgök, så si, hôr ä tröst, du? — natt å höst, du, svält å nö! Da sa ja: »I ljuger, ja tror inte på, hva göker kan spå, min skog å min sjö vell ja fråge om rå.» Da svara dä så: Se, gräse dä tôrker å löfgrönska ôrker i hösten int länge bestå, I fôlk ä sôm strå, I fôlk ä sôm kôrker på böljan di blå. Så sa dä, så sang dä frå skog å frå sjö, når mörk va mi stôge å hemmalens bôge i väst langt i skyan va rö, da hörde ja nôge, sôm skrek bål i haga: ko dö, ko dö! Mä sjôl. Ja vell int var strå äll kôrk, int hö äll vesne bla, i blåsten på sjön, i het å tôrk ja vell vare mä sjôl ändá, Å fäll kan dä händ, att ja dör, å fäll kan dä händ, att för vinn ja far, å fäll kan dä händ att e våg mä för å tôrken den siste krafta tar. Men tôrken må bränn mä å blåst på sjön hantér mä varr än ja tôl,
Enär man då uti 7 § Regerings-Formen fäster uppmärksamhet på definition af Commandomål, hvarmed förstås sadan e som Konungen i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsmagten till Lands och Sjös omedelbarligen besörjer, lärer man icke heller 490 Riksdagen 1812. kunna undgå erkänna, att under denna rubrik kunna alla de hufvudsakligaste till Krigs-Förvaltningen hörande mål upptagas, och att således det beror af Konungen att härom anordna, huru han finner tj enligt. De ämnen, hvilka i afseende på de öfrige allmänna Arendernes förvaltning synas Utskottet egenteligen utgöra föremål för Grundlagen, äro jemte den ofvannämnde grundsatsen, att Konungen måtte omgifvas af alla möjliga upplysningar, äfven de, att Konungens rådgifvare måtte vara skyldige att sine meningar till Protocollet yttra, att de måtte hafva rättighet göra föreställningar, och att i följe af dessa pligter och rättigheter de måtte vara ålagde en motsvarande ansvarighet. Utskottet har med lika mycken tillfredsställelse som vördnad erkänt, att intet af dessa sednare förhållanden var uti Konungens Nådiga Proposition till någon hufvudsakelig del förändradt, och har derföre, i anseende till 53, 106 och 107 §§:s stadganden endast funnit sig föranlåtet iakttaga den ordställning, som möjligheten af vissa Stats-Secreterares bibehållande gjorde oundvikelig. Om emedlertid Utskottet trott sig böra till oförändradt bibehållande föreslå 38 § i Regerings-Formen, har detta skett icke i förmodan, att fråga någonsin skulle uppkomma om behofvet af en Stats-Secreterares vägran af sin contrasignation, men för att icke kort efter en tidepunkt, då Embetsmäns ansvarighet utgjort ett mål för allmän önskan och uppmärksamhet, igenom uteslutande af nyssnämnde stadgande möjligtvis väcka den misstanka, att något af en sådan ansvarighet skulle blifva förminskadt.
Orimligheten häraf, redan länge insedd af domstolarne, hvilka till och med, åtminstone i vissa slags mål, kastat hela denna bevisningsteori öfver bord, blir än uppenbarare, då^det^gäller att döma öfver uppsåtet och motivet till ett brott. Teorien är då alldeles ohållbar. Redan såsom sådan är den skadlig; men den är än vådligare?genom det ovilkorliga bud, den innefattar, att två vittnen alltid utgöra fullt bevis. Exemplet af falska vittnen är dock beklagligen ingalunda sällsynt. Falska inför den moraliska öfvertygelsen, men icke för den juridiska vissheten, måste Domaren dock godkänna deras utsagor och derpå grunda, sin dom. Denna stränga formalism är dock alltför vådlig för ett tryggadt rättstillstånd och måste, i min tanke, brytas. Och då lagskipningen redan, såsom jag nyss antydt, med förbiseende i vissa fall af ifrågavarande trånga bevisningsteori, redan inom sig utbildat ett system af indicii-bevisning, hvilket ingalunda visat sig vådligt, inser jag ingen fara af att helt enkelt ur vår lagbok utstryka den alltid förvillande, ofta vådliga 29 § af 17 Kap. Kättegångs-Bal - 486 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 196 ken. Jag framställer sålunda vördsamt yrkande härom, äfvensom, i sammanhang dermed, om den förändring af samma kapitels 30 § samt af öfriga lagrum, som, i händelse af bifall till förstnämnde yrkande, kan finnas nödig; anhållande om remiss till Lag-Utskottet. Stockholm den 29 November 1862. Pontus Lagerberg. Af Herr 1il}grr)>er£> Pontus^ angående antagande af det utaf Rikets sednast församlade Ständer beslutade tillägg till 15 Kap. Q § Rättegångs-Balken, i fråga om fullmägtigskap.
Ridr blifvit lill 9 församlingar utlemnade samt med fördel begagnade, och exempel gafs, att i en församling, der personer funnos, sornegnade omsorg och moda åt der - 3 med förenade bestyr, kunde hela dess dåvarande fattig-personal, med klokt användande af 300 Rldrs lån, förses med arbete uuder året och såmedelst i väsendtlig mån till sin försörjning bidraga. Att sådant skulle lyckas någorstädes 1838 kunde man väl icke hoppas, enär de fattiges antal i alla församlingar var vida större och lifsmedlen dyrare detta år än det föregående; och måhända hafva icke heller föreskrifterna blifvit af alla de låntagande menigheterne så noga följda, i afseende å lånens användande men otvifvelaktigt är dock att det egentliga ändamålet, understöd åt de behöfvande mot arbete eller medelst arbetsförtjenst, derigenom blifvit befiämjadt och denna undsätlnings-method i en allmännare tillämpning satt, jemte det alt Faltigförsörjnings-styrelserna erhöllo medel till en verksamhet, som eljest icke hade kunnat åstadkommas. Så snart underrättelse om den här i Wermland herrskande nöd spridt sig öfver Riket, skyndade menniskovänner i många orter a It frikostigt gifva medel till nödens lindrande. Med den Konungsliga huldhet, som låtit så många vanlottade hemta hjelp och tröst från Konungaborgen, läcktes Eders Kongl. Majit och den Kongl. Familjen Nådigst genom rika gåfvor bidraga till den insamling, som för berörde ändamål af Wermländska Sällskapet i Stockholm gjordes; och Wermlands innevånare bevara i tacksamt minne det välsignelsebärande medlidande, och den ädla välgörenhet, hvarföre den hungrande och i armod försänkta delen af provinsens befolkning var föremål. Gåfvorna, som tillsammans uppgingo till 15,834 Ridr 9 sk. 6 rist.
Jag bestrider derföre den contrapropos. , som Hr von Hartmansdorff föreslagit. Hr von Hohenhausen: Jag får fä sin den siste talarens uppmärksamhet dervid, att Utsk. får svar på hvad Ulsk. begärt, och att det således alldeles icke är ingenting, som R. o. Ad. efter värt förslag beslutar. Frih. Gederström: Det är visserligen sant, alt om R. o. Ad. beslutar, att icke yttra sig något om Utsk:s utlåt., annat än att Ståndet vidblifver sitt beslut, så har Utsk. fått svar i inlijudningsfrågan. På den oformligheten har Utsk. då fått svar; men Utsk. har jemväl hemställt, alt frågan skall förfalla, på grund deraf, alt två Stånd stannat emot två. På denna hemställan har Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig förhindrad att framställa propos. Detta Landtmms förklarande bör ovillkorligen delgifvas Utsk. för att förekomma alla vidare försök att fä grundlagsfrågor att förfalla, och för min del kan jag icke votera, såframt icke Utsk. förständigas om hvad som skett och sålunda tvingas alt ställa sig grundlagen till efterrättelse. Frih. Palmstjerna: Frih. Cederström har nyss yttrat, att Utsk. föreslagit, det frågan skall förfalla. Utsk. har likväl i det afseendet icke föreslagit oss att taga något beslut, utan helt enkelt och historiskt yttrat sin tanka. Det har icke begärt att få vela vår, och då detta i alla läll är till ingenting tjenande, om icke till att ytterligare mörda den tid, som här så jemmerligen mar - Den 20 Mars f. m. 481 martyriseras, så hemställer jag, att det malte få blifva vid den enkla contrapropos., som Hr von Hohenhausen uppgifvit. Gr. Cronhjelm: Jag tillåter mig fästa Frih.
Skulle, fedan alla omröstningarne således för sig gatt, likwäl ingen person hafwa erhållit den här förestrifne pluralitet, anställes np omröstning öfwer alla dem som wid första voteringen blifwit fatce i fraga, stolandes den som da erhåller de flesta rösterne, utan afseende pa rösternas antal, anses behörigen wald. Enär någon af de i förenämnde ordning under omröstning stälde, blifwit af kleLorerns kallad, uphörer wal-förrättningen och rc. Den 29 Mars. 124; I följd häraf skulle afwen 6z §. af NiksdagsOrdningen i de delar, som aro hamrade fran Negerings-Formens i fräga warande 97 § erhälla en förändrad och härmed öfwerensstämmande ordalydelse. Stockholm den 21 Marrii 1810. Pä LonstilMions -Urffottets magnar Llaes Ickemin^. tl. v. Rosenstein. Daniel Aberstein. chson bl^ci^ert. ch D. Valerius. De i Verra ^lemorisl gjorda förstag skulle hwila ril nasta Riksdag, för ar dä upragas och afgöras. Uplästes et ifrän Loustitutions - Utskottet ingifwit, sä lydande: Wördfamt Memorial. Under den 15 sistlidne Januarii har Högloft. Ridderffapet och Adeln lil konstitutions-Urskorret re>nitterat et af Herr Lapikains - DieutcnaMen m. m. Grefwe jaeob De Oarclie in ?lsno upläst DickaNI6N, hwaruti förestås Högloft.
Iand som är oss närmare, nemligen Norrige då det var förenadt ored Danmark. Dan - 362 Pen 27 October f. m. mark var ilen producerande, och Norrige ständigt j behof. Dock bär det aldrig tal 1 i c Norrige in, att begära en Magazinslnrättning, och då det sön-^ drades från Danmark , ville det ej eller veta af Magaziner, utan ville heldre, att spannemålsliandeln skulle lemnäs |t den enskilta omtankan. Detta angående principen af spannemålshandelns. öfverlemnade ät enskilte. Man har vidare omtalt en satts som jag framställt, att i behofyet och olikheten af pris ligger correctivet. Det är naturligt att när en sak är dyr, lefver en hvar sparsamt, äfvensom man lefver öfverflödigt, när deruppå är godt pris. Det gir an att gifva en hvar sak en löjlighet genom öfverdriften , och derföre har man sagt, att detta systeme grundar sig på svält. Jag hemställer om någon betvifla? att ju Sverige i vanliga år har tillräckligt spannemål till brödföda, och öfverskott deraf till brän, vin. Då blifver ock följden, att medelconsum-* tionen kan tagas till g tunnor på personen. Nu, hemställer j»g , om det icke är, möjligt utan att svälta, att hushålla in en skeppa, eller att öda en en skeppa mer, Jag tror att båda delarne kai\ äga rum, utan att populationen svälter eller förstöres. När nu detta är gifvet, så gör det 750000 tunnor på hela populationen, och jag tror ingen inrättning kunna åstadkomma så betydliga tillgångar.
För den händelse åter, att Rikets Ständer icke skulle behjerta meranämnde stads bekymmerfulla ställning, har motionären, i stadens borgerskap? namn, och å dess vägnar, anhållit, att staden, Stats-Ulsholtets Utlåtande, N:0 70. 5 lill vinnande af lindring i dess nlskylder, måtte nedflyltass i 4:de eller 5:te classen af Rikets städer, samt alt stadens embelsoch tjenstemän måtte af allmänna medel aflönas, äfvensom att staden måtte varda lagd under LandsRått och befriad från bevillning för hus, jord och rörelse, intilldess stadens skuld lill Riksgälds-Contoret vore till fullo inbetald. På sätt motionären jemväl uppgifvit, be\i 1 jade Rikets Ständer vid 1820 års Riksdag, till återuppbyggande af staden Borås, efter den staden år 1822 öfvergångna eldsvåda, ett lån, emot 3 procents ränta, af 100,000 R:dr, deraf 10,000 R:dr borde användas till uppförande af stadens allmänna byggnader. Å denna del af lånet, äfvensom å de enskilde invånare i staden tilldelade låneunderstöd, för hvilka byggnader af sten uppfördes, skulle capital-afbetalningarne först efter 10 års förlopp, räknadt från den 1 Januari 1824. börja och derefter få verkställas på det sätt, alt Sex procent å ursprungliga låne-beloppen, inom hvarje års slut, erlades, af hvilka Sex procent Tre procents ränta å återstående capital-summorna först skulle beräknas, och det öfriga afgå å dessa summor, till dess de voro till fullo godtgjorda. För de enskilde låntagare åter, som uppförde byggnader af träd, skulle enahanda afbetalningsskyldighet vidtaga efter 5 .år, likaledes räknade från 1824 års början. Sedan omförmäldle lån, till bela sitt belopp, blifvit från Riksgälds-Contoret utbetaIdt och för det afsedda ändamålet användt, inträffade 1837 års eldsvåda, som å nyo lade nästan bela denna stad i aska.
9 Häraf skulle följa, att då, såsom kändt vöre, vid qvarnars skattläggning något afdrag för husbehofs-mälden aldrig eger rum, qvarnegaren skulle få contribuera till Kronan för förnaalningen af sin egen säd, och mången gång nödgas att forsla sin säd lång väg, för att få den emot tull förmald, då om sommaren ofta inträffar, att en större skattlagd qvarn i brist af vatten icke kan begagnas, hvaremot vattentillgången kunde vara ganska tillräcklig för en mindre husbehofsqvarn. Och vöre, enligt motionärens färmenande, denna inskränkning i eganderätlen icke eller nödvändig till förekommande af underslef och försnillning, emedan missbruk i berörde hänseende lika lätt kunde ega rum, om de båda qvarnarne äro anlagda i bredvid hvarandra uppbyggda qvarnhus, som om de finnas i ett och samma qvarnhus; Då, utom alla dessa, af det ifrågavarande förbudet härrörande olägenheter vattentillgången och localen ofta icke medgifva 2:ne serskilda anläggningar, och stora kostnader dessutom alltid tillskyndas de qvarnegare, hvilka nödgas uppföra nya hus för sina husbehols-qvarnar, har motionären yrkat, att egare af skattlagd tullqvarn må erhålla rättighet att i samma qvarnhus äfven inrymma husbehofs-qvarn; 2:0 af Riksdags-fullmägligen Tobias Lind från Bohus Län, hvilken på hufvudsakligen enahanda skäl ansett rättigheten att få bjugga tulloch husbehofs-qvarn i samma hus kunna, till nytta för landet och utan skada för staten, medgifvas, samt derföre anhållit om Rikets Ständers medverkan för detta ändamåls vinnande.
Mro för Allmänna Disconten stadgade, måtte, vid innevarande års slut, utaf den då varande Reserv-fonden afsättas, i och för betäckandet af de å ifråga-varande låne-rörelse möjligen uppkommande förluster, samt följagtligen endast öfverskottet utöfver sistnämnde belopp vid årets slut till Bankens disposition utassigneras. Utskottet kan väl, å ena sidan, ej undgå instämma nti den af motionären yttrade åsigt, att ett framgent ökande af förenämnde Reserv-fond, medelst fortsatt afsättande af all å Plandelsoch NäringsDisconlens låne-rörelse utöfver 3 procent uppkommande räntevinst, vore öfverflödigt och olämpligt; men anser, å andra sidan, så mycket mindre skäl nu vara för handen att fråntaga Handelsoch Närings-Disconten den derstädes redan bildade Reserv-fond, hvars årliga ränta k-an anses tillräcklig att betacka de hädanefter för samma Discont möjligen uppslående förluster, sorn dessa förluster, i slikt fall, kommo att, ett år med en mindre och ett annat år med en större summa, minska den vinst, Banken kunde af Handelsoch Närings-Discontens låne-rörelse påräkna, vid en tid, då, i händelse af Rikets Ständers bifall till Utskottets i Betänkandet N:o 64 afgifne förslag, alt Bankens, enligt i83g års Hufvudbok, utöfver Grundfonden behållna vinst och capital-öfverskott må, med en lika andel deraf, för hvarje af de härefter nästpåföljande 5 år, komma det allmänna till godo» Banco-Vt skol tets Betänkande> N.o 102.