Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Draga och fördraga. Victor Hugo. Soyez comme l’oiseau, posé pour un instant Sur des rameaux trop frêles, Qui sent ployer la branche, et qui chante pourtant Sachant qu’il a des ailes! Snart lifvet flyr. Var fogeln lik, min själ, Som på den minsta qvist sig svingar, Och känner hur den böjs, och sjunger likaväl, Och vet sig hafva vingar! Thorild. ”Hvem ledsnar någonsin”, – säges han – ”att å nyo se morgonsolen? Att se å nyo våren? Att se hvar dag sin vän? Allt naturligt nöje är oss så kärt, så välkommet, som dagens ljus.” Det är en ren och öm själ, som så talar. Kärleken har i min tanke ingen skönare firat än Thorild i följande ord: ”I kärlek flyter tiden så omärkt, som en lycklig tanke, bort”. Runeberg. ”Till en bondes koja kom en krigsman, Tung af år och vandrande på trädben, Bonden fyllde lugnt ett glas för honom. Bjöd, och talte till den gamla knekten: Fader, säg, hur var det dig till sinnes, När i striden fiender dig omvärft, Skotten knallade och kulor hveno? Gamle knekten tog sitt glas och sade: Såsom dig, när, någon gång om hösten, Hagel kring dig hvina, blixtar ljunga, Och du bergar tegen för de dina”. Hvilken skön tanke af Runeberg! Den svenska kritiken har ej gjort denna Skald rättvisa. Huru många Poemer på vårt språk öfverträffa väl Elgskyttarne? Invention. Det är den största af alla naturgåfvor. Och det är icke min starka sida. Den naturligen uppfinningsrikaste man jag kännt, är en Fäktmästare, som tillika är en af Sveriges skalder. Fenelon. Augustinus. Nej, Nej, Mine Bröder, det är förströelsen, som närer brotten! – Hvar finnes mer på jorden den menniska, som tänker rätt innom sig sjelf, ur djupet och fristaden af sitt eget hjärta? – Nej, Nej, en sådan finnes icke mer. Alle tänka eftersom fåfängan förvirrar deras tankar.
När man lior Bevilln:sUtsk:s egna leda möter vara ovissa om hvad som varit Utsk:s mening, så torde väl vara lämpligast att återremittera alla dessa siffror till vinnande af nödig rättelse. På ett ställe är det erkändt att en sådan rättelse behöfves; huruvida samma förhållande äger rum i ett annat fall, derom äro Utsk:s ledamöter icke ense. I afseende på det förra har Ordf:den i BevillmsUtsk., .Gr. af Ugglas, påstått att det icke är skriffel från BevillmsUtsk., utan tryckfel, och Ordf:den i Exped.- Utsk. deremot uplyst att det icke är tryckfel, begånget i sistnämnde Utsk., utan skriffel från det förra. Allt detta sammanlagdt gör att det lämpligaste blir att återremittera Betänktt till BevillmsUtsk. Gr. Björnstjerna: Till svar på den af Hr Bildt fram ställda fråga får jag hänvisa till pag. 1 af Utsk:s förev:de Betänk., deri säges, att »i Betiink:t förekomma äfven sådana smärre afvikelser »från nu stadgade afgifts-belopp, som vid förvandlingen till det nya »myntslaget ansetts böra iakttagas för vinnande af lämpliga öretal, »och torde i dessa sednare hänseenden vidare redogörelse för för»ändringarne icke erfordras» — Der hafva vi hemligheten med de märkvärdiga fiskrarne. Frih. Alströmer, Jonas: Då jag får bekänna att det är jag som påpekat dessa förhållanden, så torde jag äfven få yttra mig i denna fråga. Dessa 2 Edr, som äro påförde »Fiskare» i 7:de klassen, utgöra ett något högre belopp än hvad som skulle dem åligga efter den gamla förordningen. Jag har noggrannt genomgått dessa siffror, och jag har icke funnit någon enda hafva blifvit vid förvandlingen till det nya myntsystemet så mycket förhöjd som denna. Jag kan icke finna något skäl i att öka desse fiskares be' skattning med 6 sk. för att få ett jemnt tal, då det icke finnes någon annan klass, som fått af sådan anledn. högre tillökning än 1 å 2 sk.
Skaka af dem, åtminstone tills du får känna vestanstormen på Nordsjön och se vinterhaglet och snöflingorna dansa kring fönsterrutorna och husknutarna i Strömstad! Jag vill dessutom att du känner samma förnöjelse som jag vid tanken på vårt förbund, som icke är pojklek, utan har både mannakraft och mannatankar i sig.” Ett lätt, men sorgset småleende drog öfver den unge Kræmers läppar, då han svarade: ”I ungdomstimma, Rutger – så påstå åtminstone de gamle – gör man upp många onödiga förslager ... men lika godt”, skyndade han att tillägga, då han såg vännens rynkade ögonbryn, ”lika godt hvad de gamle sjunga om i sin hårda erfarenhet: de förslager, som vi haft, ha låtit oss erfara för mycken fröjd att vi skulle löna dem med misstro.” ”Sådan är också min mening.” ”Och”, fortfor Kræmer med upplifvad blick, ”när vi en dag bli egare af eget fartyg, lasta vi det med tusentals olika produkter, styra kurs på Indien och kasta oss midt in i alla de äfventyr, som vår byteshandel bör medföra. Men ändå, för alla händelser: om någon oförutsedd omständighet skiljer oss åt ...” ”Jag vet aldrig hvad som är åt dig i natt, kamrat! Du har visst alltid haft ett eller annat ryck af en gemen landtsjukdom, som jag hört kallas svärmeri, men sådan som nu har jag ej funnit dig ... Nånå, vill du ändtligen fram med någonting, som ligger dig på hjertat, så har jag nu öppet öra – vi ha ju ändå ingenting för oss, medan vi sitta här och lyssna på hur vattnet spelar kring kölen.” ”Tack, du – men tager jag fram mitt hjertas innersta tankar, så får du ej skratta åt dem!” ”Jag fäster mig icke med något löfte dervidlag. Du vet att jag icke hör till dem, som kläda ut framtiden i svepningsskrud. Så länge lifhanken hänger qvar, bör den kännas varm genom märg och ben, men nu för stunden är ingen fara att jag stör dig med något gyckel, och gycklet är i alla fall icke hemmavandt hos mig, det vet du.” ”Så hör då hvad min själ lyster!
Och nu mindes han plötsligt, hvad han kort förut så ifrigt sökt i sitt minne. Det var j u hos Sonja, hans egen dotter, i hvars gömmor han en gång öfverraskat detta smycke. Och hon hade, hälft skälmskt, hälft brydd, berättat honom en bit flickromantisk historia, hur hon fått det af den gamla fru Berg, trädgårdsdirektörens moder, o c h hur hon noga förmanat henne att väl vårda o c h beständigt bära på sig denna » bit af hennes eget hjärta. » Det svindlade för hans tankar. Sonja — den gamla fru Berg — Käthe Bentson — de två silfverkorsen — hvilket mystiskt samband fanns väl mellan dessa, hvilken dunkel historia doldes bakom hemlighetens slöja. Han kände en oemotståndlig beklämning gripa sig, såsom aningar o m en okänd fara, förstorad inför fantasien genom sin hemlighetsfullhet, plä- ga sammankrympa vårt hjärta med sin ångest. Tyst, med nedböjdt hufvud o c h mörk blick, gick han åter ut ur dotterns sängkammare, utan att ha väckt henne. Det var en tanke, som efter hand tog bestämd form bland alla de fåfänga försöken att lösa hemligheten — den att resa hem, genast resa hem, Förslag till matordning för veckan 13 — 19 juli. träffa den gamla fru Berg o c h genom henne söka Alt de nu vände åter till Stjärneholm, då refä lösning på denna gåta, s o m hotande omsvepte sans syfte var uppnådt, borde ej alls förvåna dem, som bland alla dödliga voro honom kärast. henne. Hon vore helt visst den första att af Kärast — han ryste till vid detta ofrivilliga hjärtat glädja sig däråt. snedsteg af hans tanke. Sonja — ja, hon var j u (Forts.) hans allt, hans bjärtas hela rikedom! Men denna andra, denna obekanta unga kvinna, den han ännu i går hade hatat o c h förbannat med all sin själs styrka, kunde det vara möjligt, att hon redan fått ett tag om hans hjärtas rötter. Denna lilla fina, genomskinliga hand, s o m skälfvande I d u n s skollofskoloni. tryckte hans till afsked, medan det ångande lokomotivet skalf af ifver att slita den långt, långt Slutredovisning.
B r e d v i d den gröna porten, som brukar gnissla så omelodiskt för hvarje gång Musernas son går derigenom, ligger ett envånings litet trähus, som, desslikes det, är grönt med hvita fönsterbågar och knutpanel och ett gammalt brandskattemärke uppe under takskygget, på hvilket hvarken erg eller smuts tyckas få någon b u g t: så kopparrödt stirrar det ut i solskenet på gatan. E n tredjedel j e m t af huset upptages af en » D l v e r j e h A n dell »; skylten hänger i fönstret bredvid en burk rödlök o c h en flaska krusbärsvin, o c h den är målad i ockra pä ett stycke kartong, innanför disken tronade enkefru Lundstedt — det var det året «när jag spelade R e - bolledo » — o c h vid detta laget hade hon enkesorg samt en svart ylleklädning, som klädde hennes något fylliga figur godt oeh ingalunda stämde dåligt öfverens med det mörka håret och de bruna ögonen, hvikasl lifliga spel de två och trettio åren o c h en del salta tårar vid salig Lundstedts graf ej synnerligen fördunklat. Så hade hon den lilla affären och hela gården för öfrigt till arfs; det var alltid en tröst att hålla sig vid, att hon ej stod allt för renskrapad qvar i den snöda verlden. » N ä r jag spelade R e b o l l e d o, » brukar han ideligen säga; o c h frågar man h o n o m, hvilket år han blef gift, så svarar han: » det var ett år efter sedan jag sjöng R e b o l l e d o. » Innanför butiken befann sig hennes k a m - mare — det var tredjedelen n:r 2; lägga vi så » h r aktörens » lägenhet härtill, hvilken hade sin egen ingång från trädgårdstäppan inom porten, är huset dermed fullt upptaget.
Hos Bonde-Ståndet: till Sekreteraren Rdr 266: 32. — }> 4 Notarier, hvardera tt 90: n 14 Kanslister, hvardera Hos Utskotten: v 60: till Sekreteraren i Stats-Utskottet n 133: 16. — r> Sekreteraren i de öfriga Utskotten, äfvensom Sekreteraren i Stats-Utskottet för Riksgäldsverket rörande ärenden, hvardera tt 116: 32. — Notarierne i Stats-Utskottet samt den derstädes anställde Kamererare, hvardera tt 80 )> Notarierne i de öfriga Utskotten, hvardera tt 70 It Kanslisterne i Stats-Utskottet, hvardera . tt 60 V Kanslisterne i de öfriga Utskotten, hvardera tt 50 varande derjemte, i afseende på vaktbetjellingen, uti samma skrifvelser serskildt föreslaget, att aflöningen ej mindre för den hos Riks-stånden anställda vaktbetjening, utgörande hos Ridderskapet och Adeln 6, hos Preste-ståndet 4, hos Borgareståndet 6, och hos Bonde-ståndet 5 personer, än äfven för enahanda betjening hos Utskotten, må vid denna riksdag, likasom vid flera förflutna riksmöten, nu genast definitivt bestämmas och fastställas till 1 rdr 16 sk. om dagen för hvarje vaktbetjent samt beräknas från tjenstgöringens början och få utgå vid slutet af hvarje månad.
Jag skulle likväl tro, att om tryckningen af R. o. Ad:s protocoli endast kostar 20 R:dr per ark, börden utskrifning af sjelfva manuscripten, som här tillkommer, icke fordra en tillökning i kostnaden af 12 R:dr, särdeles som R. o. Ad:s protocoli innehålla en mera sammanträngd tryckning, än den af Exped.-Utsk. antagna, och verkan således borde vara motsatt, eller priset här lägre. Jag upprepar för öfrigt min öfvertygelse, att Utsk. svårligen kan erhålla en bättre och pålitligare person att contrahera med, än Hr Vougt, hvilken jag önskar äfven måtte blifva entreprenör, men på vilkor, som blifva uppgjorda efter andra beräkningsgrunder än dem, Utsk. nu hemtat från de vid sista Riksdag anslagna arfvoden för renskrifningen, isynnerhet som Utsk. alltid vid slutet af Riksdagen, då skrifningen blifver ytterst trägen, äger rätt att reqvirera hjelp från de öfriga Utskottens Cancellier, och således hvarken behöfver eller bör om all renskrifningen contrahera med en enda person, för hvilken det blifver omöjligt att medhinna den. Det lämpligaste är derföre, såsom jag förut nämrft, att Hr Vougt, hvilken jag hoppas blifver entreprenör, får, jemte en med noggrann beräkning uppgjord ersättning för sjelfva tryckningskostnaden, en rundelig belöning för sitt besvär, utom det arfvode, han åtnjuter såsom Exped.-Utskts tjensteman, men med inberäkning af kostnaden för all correctursläsning.
Sedan misstaget örn eganderätten blifvit utredt, måste ock i följd deraf skattläggnings-ålgärdeu ovedersägligt blifva en nullitet. Den omständigheten, alt sjelfva förrättningen skett i behörig ordning och med iagttagande af de i lag föreskrifne former, kan väl icke lända densamma lill något stöd , då den erforderliga grunden, nemligen eganderätten, saknats.” Motionären hetviflade visserligen icke, att den yrkade skattebefrielsen för ofvanberörde soeken-allmänningar skulle af Utskotten tillstyrkas; men om det mot förmodan skulle finnas betänkligheter vid alt bifalla motionen i sin helhet, lärer ingen om förhållandet upplyst anse vådligt att åtminstone föreslå Rikets Ständer ",att de få socken-allmänningar, som till större eller mindre del nu finnas skattskyldige till Staterij mätte, der vederbörande jordegare sådant äska, pä Statens bekostnad underkastas förnyad besigtning Lagsamt Allni. Bcsv.- och Ekoiu~Utskottens Betänkande, N.-o 5Q. 3 och skattläggning”, så alt jordegarne, i fall de ej lyckas erhålla fullkomlig frihet från skatt, likväl kunna, der så skäligt pröfvas, åtminstone kostnadsfritt vinna nödig nedsättning deri och sålunda icke vidare betungas med samma skatter för ifrågavarande allmänningar, som blifvit ålagde nybyggarne, de der endast haft besittningseller åbo-rätt, eller, med andra ord, hvilka icke varit att anse annat än som Kronans arrendatorer. Denna motion hafva Utskotten tagit under öfvervägande; och då sockenallmänningarne ända till utfärdandet af Skogs-Ordningen den i Augusti iSo5 stodo i fullkomligen lika förhållande med Landsoch Ilärads-allmänningar, å hvilka nybyggen fingo under bestämda vilkor anläggas och försvaras, på sätt 6 §. af nämnde Skogs-Ordning innehåller, är det klart, att skattläggning af sådane nybyggen eller intägter å socken-allmänningarne, hvilken tillkommit före i8o5 års Skogs-Ordning, hvarigenom dessa allmänningar till socknarnes fria disposition upplätos, är fullkomligen rättsenlig.
Maj 1860, gjord underdånig hemställan, all, enär alvittringen då vore fullbordad eller hunnit nära sin fullbordan i åtskilliga socknar af samma län, undersökning mätte få anställas, hvilka delar af Kronans dervid bestämda öfverloppsmarker hade det sammanhängande läge, ali de borde, efter ordentlig uppskattning och indelning, användas på det sätt, som rörande Kronans skogar i de nordliga länen i allmänhet blefve bestämdt, och hvilka delar deremot hade den spridda belägenhet, att de icke med fördel kunde af Kronan bibehållas, utan borde åt enskilde öfverlåtas, funnit skäligt i nåder föreskrifva, alt under tiden, intilldess en sådan tillika anbefalld undersökning och reglering af öfverloppsmarkerne försiggått, inga nya anläggningar af nybyggen på a/vittrade öfverloppsmarker må ega rum. Vid den nådiga Skrifvelse af den 25 Maj 1860, hvarigenom nyssnämnda beslut meddelades Kammar-kollegium, hafva Rikets Ständer fästat synnerlig uppmärksamhet, enär, enligt Rikets Ständers omdöme, samma skrifvelse innefattar anvisning till den med landets vällörstådda intressen öfverensstämmande förändrade hushållning med rikets stora skogstillgångar i de norra länen, hvilken Rikets Ständer funnit höra allt fortfarande ega rum och än vidare utbildas. Ett lands skogskapilal är en förmögenhet, som icke i alla afseenden befinner sig i samma förhållanden med annat läst eller löst kapital och derlör ej heller bör obelingadt bedömas efter de ekonomiska lagar, hvilka för öfrigt böra göra sig inom den industriela lagstiftningen gällande. Skogarne kunna, i synnerhet i ett land med Sveriges nordliga läge, med allt skäl räknas till de s. k. naturliga kapitalen. De utgöra vilkor för landets behoelighet genom deras inverkan på dess klimat, ett förhållande som Skogs-komiléen genom inhemlande af vetenskapliga auktoriteters yttranden till fullo ulredt; de stå i detta afseende i samma kategori med luften, vattnet och de fysiska krafter, hvilka utgöra grunden och vilkoret för all industri; men de skilja sig från deni derigenom, att de kunna genom mensklig verksamhet tillintetgöras.
Ridderstad yrkat, att ett belopp af 107,000 Riksdaler måtte af Rikets Ständer anvisas, på det att åt dem af armé-befälet, hvilka före år 1858 tagit afsked med rätt till pension, måtte kunna tilldelas enahanda pensionstillökning, som tillkommer dem af sagda befäl, hvilka efter 1858 erhållit afsked med rätt till pension. I sammanhang härmed har Utskottet jemväl till behandling förehaft en af Herr G. C. Witt hos uyssbemälda Riks-Stånd väckt och till Utskottet remitterad motion (N:o 181), deruti det förslag blifvit framstäldt, att, för den händelse Rikets Ständer skulle finna sig föranlåtna bevilja någon pensionsförböjning till afskedade embetsoch tjenstemän af arméen, som före år 1858 afgått ur tjensten med rätt till pension, äfven de af flottan, som med de förra vore i samma kategori, måtte komma i åtnjutande af en motsvarande pensionsförhöjning. Af Herr Ridderstads motion inhemtas, att sednast församlade Krigsbefäl hos Kongl.
Vid 1802 års slut var * Cassan således 45)79-5 R:dr Hamb. B:co fattigare, än vid 1804 års utgång, ehuru hon under loppet af 28 år gjort betydliga årliga besparingar, uppkomna dels derigenom, att Cassans pensionärer under tiden fått åtnöjas med högst inskränkta pensioner, dels genom de Statsmedel, sorn tillflutit dassan, dels ock genom de i tjenst varande delägarnes årliga bidrag. Om Cassari, i stället att emot 6 procent årlig ränta utlåna de medel, hon årligen under 28 års tid upplagt, hade, efter hvarje års medelcours, realiserat dessa upplag i silfver, och nedlagt dem i sitt hvalf; så hade Cassan vid i832 års slut ägt silfver till ett belopp af 532,698 R:dr 43 sk. 10 r:st. Hamb. B:co. När härtill lägges värdet af Cassans vid 1804 års utgång ägande, för det mesta utlånta capital-förmögenhet (686,272 R:dr 46 sk. 10 r:st. B:co), som, efter i832 års medelcours 146 sk., gör 225,656 R:dr 42 sk. i r:st. Hamb B:co, så uppkommer ett sammanlagdt belopp af 758,855 R:dr 37 sk. n r:st. Hamb. B:co, hvilket i sådant fall skulle hafva utgjort Cassans capital-förmögenhet vid i83a års utgång. Men hon utgjorde blott 596,o55 R:dr samma mynt. Skillnaden mellan dessa sistnämnde summor, 162,300 R:dr 37 sk. 11 läst. Hamb. B:co, visar således den förlust, Cassan gjort derigenom, att hon utlånat sina årliga besparingar mot 6 proc. i stället för att nedlägga dem realiserade utan ränta i sitt cassahvalf. Men, säger man, hvad gör det att Cassan icke lyckats att samla, allenast värdet af de utbetalningar, hon förmår göra till sina afskedade delägare, varit i ett afpassadt förhållande till varuprisen? Låtomossse, huru härmed förhåller sig.
Har någon af Besättningen elier andra fartyget åtföljande personer, hvilka tjenst eller befattning derå ega , antingen förut eller när han slik tjenst eller befattning sig åtog, fått kunskap, att skeppet var ämnadt till slafvars förande, då bör densarhma, enär sådant begagnande af fartyget, under bans vistande derå, inträffar, äntå att han nied slafvarne eller deras behandling sig icke befattat, straffas med arbete å Fästning från 2 till 8 år. §■ 5. Svensk Embelseller Tjensteman , som , i utöfningen af sin befattning, antingen uppsåtligen gynnar slafhandel eller ock på annat sätt gör sig skyldig till delaktighet deruti, skall för sådan brottslighet, enär 14- Bil. till K. M. Nåd. Propos. N:o 43. lian ej ådragit sig dödsstraff, undergå, jemte förlust af tjenslen , dubbel bestraffning emot den, som bärofvan för enskilde personer är stadgad. Det skall ock åligga hvarje Embetseller Tjensteman, alt i allt hvad på honom, i oell för bans befattning, må ankomma, med nit efterspana oell till åtal befordra öfverträdelser af denna Lag, gå vederbörande med erforderlige upplysningar i detta afseende till handa, och sorgfälligt medverka till de brottsliges gripande och inställande till ansvar vid behörig Domstol i Sverige, vid påföljd, att efterlåtenhet härutinnan såsom tjenstefel allvarligen beifras och straffas. §. 6. Slaf, som lill Svensk hamn eller å Svensk jord ankommer, vare fri. §• 7- Brott mot denna Lag skola åtalas och dömas vid behörig Domstol å den ort i Sverige, der brottet blifvit begånget, eller, när det skett utrikes, å den ort i Riket, dit den eller de brottslige först ankomma. §• 8. Svensk undersåtes fartyg, som finnes föra slafvar , eller dem om bord taga , vare, Bil. till K. M. Nåd. Propos. 15 jemte flen laddning det samma i öfrigt innehar, förbrutet.
Hvad de begärte 100,000 R:dr angår, anser jag det oförenligt med all princip, att på förhand lenina ett sådant förskott. Jag godkänner Således helt och hållet Utskottens Utlåtande, och tror, att det vore illa handladt, att bevilja detta förskott, derest man sedan skulle afslå hufvudfrågan. Derifrån uppkomme ett sådant förhållande, att Bolaget inlockades i arrangementer i afseende på arbetsfördelningen , hvilka sedan ej kunde un - Den 26 Mars f. m. 95 derliållas. Jag anser oss af hederskänsla förbundne att ej genom ett sådant beslut, förleda Bolaget till företag, som vi måhända sedan ej finna oss i tillfälle att understödja. På denna grund anhåller jag om proposition till bifall å Utskottens Utlåtande. Flere yttrade härtill deras bifalh Herr Stråle, Nils Willielm: Jag täger mig friheten hos Eders Excellence samt Ridderskapet och Adeln anhålla, att, dä tiden redan långt framlidit, den ytterligare discussionen Öfver ämnet finge till eftermiddagens Plenum uppskjutas. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken tillkannagaf, att ännu i3 Ledamöter anmält sig att tala öfver ämnet, samt hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att, i likhet med hvad vid dylika tillfällen förut varit vanligt, discussionen finge afbrytas, och till eftermiddagens Plenum uppskjutas. Ropades Ja. Ilögloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan till 3 eftermiddagen In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 94 Den a6 Mars e. m. Thors dagen den 26 Mars 1829; Plenum kl. 1 till 6 Eftermiddagen.
Hå det synbarligen är en misskrifning, som uti förev:de fall egt rum, får äfven jag, för min del, understödja den utaf Hr Lind af Hageby nu gjorda anhållan. Frih. Stjernstedt, Johanwilhelm: Då Riddarh.-Ordmns stadgande uti detta fall är oförtydligt, och dylika fullmakter säkerligen många gånger tillförene blifvit kasserade, kan jag, för min del, icke tillstyrka bifall till den utaf Hr Lind af Hageby nu gjorda framställning. Gr. Sparre: Jag har mig icke bekant att vid de fall, då sådana frågor tillförene blifvit underställde R. o. Ad:s pröfning, R. o. Ad., efter inhemtad känedom om förbållandet, vägrat att utlemna fullmakt; hvadan jag, i strid med den siste talaren, fortfarande yrkar på bifall till den utaf Hr Lind af Hageby gjorda anhållan. Hr Reutersvärd, Patrik: Hå Riddarh.-Ordmn i detta fall är så oförtydlig, kan jag, för min del, icke undgå att finna besynnerligt, det någon af Riddarh.-Utsk:ts ledamöter vill framställa yrkande deruppå, att denna fullmakt skall godkännas. Den 11 Mej f. m. 201 Jag kan således för min del icke annat än yrka afslag å ifrågav:de hemställan. Hr von Knorring: Jag underställer Ståndet, huruvida icke den utaf Frih. Stjernstedt och Hr Reutersvärd nu förordade åtgärd iir i högsta grad obillig, då berörde fullmakt verkligen är skrifven efter grundlagen och man tydligt ser, att ziffran är bakfram vänd. Fortfarande måste jag således yrka bifall till den utaf Hr Lind a( Hageby gjorda framställning. Frih. Stjernstedt: Sedan mitt yrkande på afslag nu mera blifvit jemväl af en annan talare understöd!, och frågan efter mitt förmenande verkligen är tvistig, anhåller jag att densamma måtte få hvila på bordet. Hr Reutersvärd: