Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid den af Skogsstyrelsen, äfvensom vid en föreg, anställd besigtning, är det utrönt, att eken derstädes år i allmänhet af reslig växt, hvilket också torde utmärka dess användbarhet i allmänhet till skeppstimmer, så vidt den icke, genom för hög ålder eller derigenom, att den varit insprängd i barrskogs-bestånden å en grund och mager jordmån, tagit skada. Det är att förmoda att någon inom hvatje Riksstånd skall kunna och vilja lemna sanningsenliga uplysningar härom. De betydligare afbrukningar och försäljningar af ekvirke till ansenliga summor, som under sednare åren egt rum vid Traneberg, Gammalstorp, Frugården m. fl. ställen just i grannskapet af Leckö, utgöra alltför påtagliga bevis för varans begärlighet i handeln och följaktligen dess goda qvalitet samt ortens produktionsförmåga i detta hänseende. Stöd för detta omdöme kan också vidare hemtas från förhållanden å Kinnekulle, som ligger lika nordligt som Leckö och, ännu mer än detta ställe, är utsatt för de af Utsk:t så mycket fruktade nordliga och andra vindar. I ordningen följer nu att tillse, hvad skäl Utsk:ts tycke har för sig att hellre använda sämre jord, såsom nemi. kronoparker och allmänningar, än odlad jord för ekplantering. Visserligen synes för möjligheten häraf tala, att inom barrskogarne, så val i Westergötland, som i de öfriga af mellersta Sveriges provinser, äldre ekar anträffas insprängda ibland barrskogar; men dessa lemna merändels ett mindre hållbart virke än den s. k. valleken eller sådan, som växer uti inegorna; och härtill kan ingen annan orsak upsökas, än att jordmånen är mera grund och mager, än som detta trädslag för sin fullkomliga utbildning fordrar. Häraf måste ju också blifva Den 7 Mars. en följd, att de lörespeglade ekplanteringarne å kronO-barrskogarne, å nakna ljungfält oell flera, såsoiu surrogat för den föreslagna Lecköplanteringen anvisade ställen, icke kunna lemna duglfga produkter, utan att dertill fordras en djup inego-jordmån, just sådan som Leckö erbjuder.
Den öfriga resan hade kostat: från Helsingfors till Travemunde 50, till Lübeck 2, till Hamburg 10, till Havre 75, summa 137 francs. (Bref till fru Wallin.) Färden från Paris i diligence var förfärligt tråkig, jag var alldeles råbråkad i hela min kropp då vi måndagsmorgonen den 16 okt. ankommo till Chalon, och genast gingo om bord på ett litet ångfartyg, som med god fart och mycket passagerare gick floden Saône utföre ända till Lyon, dit vi ankommo middagstiden. Vädret var under resan alla dagar fult, så att jag ej kunde se mycket af landet. I Lyon, hvars ena del ligger på en hög sluttning neråt floden Saône och den andra på en trekant som bildas af denna flod och den der med den sammanflytande Rhônefloden, steg jag upp på höjden och hade oaktadt den tjocka luften en vidsträckt utsigt öfver det rika och kuperade landet och staden. Här nödgades jag dröja öfver hela natten; den följande morgonen, som hemtade klar men kall luft med stark och våtkall blåst från Sevennerbergen, for jag åter med en ångbåt i ett litet sällskap den starkt strömmande Rhône utföre och betraktade med stort nöje dess höga vinbesådda stränder, slutande sig i höga toppar, på hvilka i stor mängd voro ruiner af gamla riddarslott. Passerade under vägen flera städer och framkom kl. 5 till Avignon, der jag måste dröja till följande dags afton samma tid. Derunder besåg jag detta gamla påfvenäste, som tycktes vara mycket förfallet. Det gamla påfvepalatset, som blifvit repareradt och kanske omlagadt, är nu en stor kasern, der troligen nu går ej mindre bullersamt till än fordom, öfverhufvud var staden högst intressant, full med gamla kyrkor och trädgårdar med de herrligaste drufvor och pomeranser, samt ett högt brant berg med ett gammalt slott uppå, hörande till påfvarnes gamla palats.
Dess tillvaro är mycket obestämd och dess räkenskaper för sistl. år, hvilka jag såsom ledamot af Commerce-coll.-m haft tillfälle att se, visa alt kontiibuenternas antal minskats. Men som jag fruktar att StatsUtsk. möjligen skulle kunna i händelse af återremiss ändra sig och blifva niska så anhåller jag om bifall (ill detta moment. R. o. Ad. biföll hvad Etsk. hemställt i afd. litt. b.) af 18:de punktens 2:dra mom. 3:dje morn., ang:de K. M:ls förslag i fråga om inseendet öfver de föreslagna techniska Elementar-skolarne samt anskaffande af för deni erforderliga lär oapparater. Frih. Palmstjerna,: Sedan R. o. Ad. återremitterat mom. Litt. A. så måste äfvenledes dessa morn., Lilt:s C och D, återremitteras för att möjligen kunna komma i öfverensstämmelse med de beslut som R. o. Ad. i det ämnet fattar. 118 Den 24 April. Frih. Cederström: Instämmande i den formella fordran, Frih. Palmstjerna nyss framställt, tillåter jag mig tillika förorda att StatsUtsk., vid nytt öfvervägande af punkterna C och D, behagade finna hvad K. M. föreslagit härutinnan vara högst lämpligt och pä grund deraf tillstyrka R. St. att deråt gifva sitt bifall. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. återremiss af ifrågavar. 3:dje morn. 4:de morn., ang:de tillökning i anslaget för Chalmerska Slöjdskolan i Götheborg. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i delta mom. tillstyrkt. 19:de punkten, ang:de anslag till Navigationsskolan i Stockholm. Den af Hr Gråå, ifråga om denna punkt, vid Utsk:s utlåt, fogade reservation uplästes på begäran af Hr von Troil, som derefter anförde. Hr Gråå har uti sin uplästa reservation fullständigt ulredt huru förhållandet varit med ifrågavar. Navigalions-skola.
I afseende på det eller de ämnen, hvarom hvarje särskild § handlar, får Utskottet i öfrigt hänvisa till nedanstående förteckning, som jemväl upptager de Memorial eller Utlåtanden, på hvilka hvarje föreslagen § sig grundar; hvarjemte Utskottet får erinra att, derest Rikets Ständer, i anledning af väckta, men ännu icke slutligen afgjord a frågor, skulle före riksdagens slut bevilja och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisa några ytterligare låneeller anslagssummor, torde, till följd af derigenom föranledda tillägg, de numror, hvarunder de särskilda §§ upptagits, komma att undergå någon förändring vid utskrifningen af original-exemplaret utaf det blifvande reglementet, § 126, angående utbetalningssättet för de under denna riksdag beviljade extra statsutgifter, är hufvudsakligen öfverensstämmande med § 110 i 1860 års reglemente. lith. till R. St. Fröt. 1862 <2 1863. é Sand 1 Åfd. 4 Band. 21 Baft. 1 9 Stats-Utskottets Memorial N:o 220. § 127, morn. l:o, angående det extra anslaget till Hans Maj:t Konungen, grundar sig på Utskottets af Rikets Ständer bifallna Utlåtande N:o 65. moni. 2:o, angående anslaget till betäckande af Svenska Statsverkets andel i kostnaderna i anledning af Hennes Maj:t Enkedrottning
Trot, i$i; . isis. 7'de Sami» N:r 61. 61, I r482 Lag-Utskottets Betänkandeti. den i berörde Artikels 3 för Husbonden åliggande skyldighet, att i sädant fall inom 14 dagar derefter ovillkorligen meddela Orlofssedel, blir således den , att ett Tjenstehjon kan 15 till 2o dagar sedan det kommit i Tjensten, hafva på den sålunda sig tilltrugade Orlofs Sedel, med den i 6:te Artikelns i §. godkände verkan, antagit ny tjenst, oftast i afsigt, att genom visad motvilja, och missnöje i den föria, blifva derifrån godvilligt endtledigad, för ätt Snart fa försöka den nya och att till äfvemyrs deruti åter, efter liten tid, handla på lika sätt; och kanske inom några månader äf det år , på hvilket första tjen9ten antogs, derifrån Husbonden naturligtvis, hälldre än att begagna sin rätt att få hela året uttjent och att derunder blottställa sig för ett sådant Tjenstehjon.1* möjliga oförrätter, mäste godvilligt låta det genast gå och såmedelst lida i sin hushållning derest något dugligt Tjenstehjon icke tillfälligt vis i stället straxt står att erhålla. — Då nu orsaken till ett siikt ej sällsynt förhållande af Tjenstehjon icke gärna kan vara någon annan än antingen ett obehörigt lockande och förledande af annor man , eller ock en särdeles lättsinnighet 'och böjelse till oskick och sjelfsvåld hos Tjenstehjonet; ty ■verkligt skäl till missnöje med tjensten bör icke så tidigt kunna hafva inträffat och kan i alla fall icke bereda rätt till ledighet derifrån förr än i laga tid utom i de fall och den ordning, 2 Artikelns 4 §. omnämner; så har ju Lagen på ett ställe, genom ofvannämnde uppsägningsfrihet, tydeligen gynnat, hvad den på annat ställe och genom Lego-Stadgan i det hela rät teli - Lag-VtsköttetS Jiitdnkandelii 483 gen Vélat förekomma. lUefvé deremot
Ehuru, af hvad sålunda upplyst blifvit, anledningar för det hittills följda transporteringssätt icke saknats, anse Utskotten likväl,- ej mindre till Allmogens befriande från utgörandet af en besvärande Kronoskjuts , än ock till besparing i kostnaden, sorn, i händelse af bifall till Kronoskjutslegans vid denna Riksdag föreslagne förhöjning, kommer att fördubblas, sig böra vördsamt tillstyrka Bikets Högloft. Ständer att, genom underdånig Skrifvelse , anhålla om Kongl. Majus Nådiga befallning till Dess och Rikets Krigs-Collegium samt Comiteradc för Rikets Salpeter-ärenden , att , så vidt utvägar dertill förejitinas, meddela Krutbruken, och i framsta rummet Husby Closters, ett års förlag, genom leverering af det följande årets Salpeterbehof i förskott året förut, då, i sådant fall, de Norra Provincernes Salpeterskatt in natura kunde till KronoMagazinen ingå, att påföljande Sommar med Sjölägenhet fortskaffas 36 Stais, samt Allm', Besv.ciOec, VtsLUtl.N:o 29 till Gefle, derifrån landtransporten till H isby Closters Bruk blefve hvarken långvagn eller besvärligt efter in-hemtande oell pröfning af hvilka upp* lysningar, Kongl. Majtt torde, med bifall till Rikets Ständers underdåniga önskan, i Nåder föreskrifva, att Salpeter, likasom alla andra Kronans effecter, företrädesvis bör, der sådant möjligen ske kan, med sjölägenhet fortskaffas. Stockholm den 12 Maji 1829; Ankom till Exp. Utskottet den 18 Maji 1825, N:o 29. Utlåtande, i anledning afyrkad granskning af de, rörande Skogshushållningen i Riket, gällande Författningar, H ögloflige Ridderskapet och' Adeln härj genom aflåten Remiss, behagat till Sratssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUt-’ Statssamt Allm. Besv.o.
Hvem han än är, så mörda honom icke, ty han är utan skuld, DEN OKÄNDE. Mina barn! Herre Jesus, mina barn! TIGGAREN. när man är så gammal! och en så upplyst gentleman! DEN OKÄNDE (utom sig). O Herre Jesus! mina barn. TIGGAREN. sådana här krachar brukar en gentleman... antingen... nå, säg ut! Upplyste gentlemen gråta icke! Men hör nu på min gosse: vid Fallet var oförutsedt! märker jag; men hvarför icke se sig för, - DEN OKÄNDE. Skjuta sig! TIGGAREN. Eller? DEN OKÄNDE. Nej Du, inte det! TIGGAREN. försök. Jo min gosse lilla, just det! Han sticker ut ett nödankar, på AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. Detta är ohjelpligt! Ohjelpligt! TIG GAREN. ålder till för att i ro begrunda Era skurkstreck. DEN OKÄNDE. Skäms! TIGGAREN. Ni! DEN OKÄNDE. Har Du sett ett mennisköde liknande mitt? Ja, det är det! Absolut ohjelpligt. Och ni kan lefva en mans - TIGGAREN. Se på mitt! DEN OKÄNDE. Jag känner inte ditt. TIGGAREN. skap att fråga efter mina förhållanden. Ni ratade en gång den derna. Väl bekommet och farväl till härnäst? DEN OKÄNDE Gå inte! TIGGAREN. Kanske Ni vill ha sällskap ut härifrån? DEN OKÄNDE. Hvarför icke? TIGGAREN med Er. Ni har icke förutsatt det fallet att jag ej ville gå i sällskap Och det har aldrig fallit Er in under vår långvariga bekant TILL DAMASKUS vänskap jag erbjöd Er och Ni föll pladask i armarne på suparbrö- DEN OKÄNDE. Nej, verkligen icke. - TIGGAREN. med på den odödliga guldmakarbanketten som står refereradt i morgontidningen ? Men det är fallet. Tror Ni att jag vill bli misstänkt ha varit AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. Han vill icke gå i sällskap med mig! TIGGAREN.
Nej, det gör han icke, och det gör ingen af JEANNE. nat till... det betyder intet för mig som hört dylikt förut när Maurice har druckit något. Då är Ni menar för det samtal som betjeningen lyss hans vanliga att fantisera om brott och straff. För fällt de farligaste uttrycken, och jag skulle ha lust att se den qvinnan i ögat. öfrigt synes det ha varit hans kvinliga sällskap som ADOLPHE. ondt hon än ofrivilligt synes ha gjort Er, har icke haft någon ond afsigt, icke haft någon afsigt alls, som en god själ och som tål att ses i hvitögat! JEANNE. Min bästa Jeanne, den qvinnan, hur mycket utan endast följt sitt hjertas bud. Jag känner henne värde för mig, och jag tror Er. Jag kan således Ert omdöme, Adolphe, i denna sak har stort icke söka skulden till hvad som skett annorstädes fått sitt straff. än hos mig sjelf. Ja, det är mitt lättsinne som nu Hon gråter. ABBÉN. känner Er och Ert allvarliga sinnelag hvarmed Ni Inga orättvisa anklagelser emot Er sjelf; jag BROTT OCH BROTT tog moderskapet; och att Ert kall icke hann helgas af religionen och den borgerliga lagen är icke Ert fel. Nej, här stå vi inför något annat! ADOLPHE. Hvad? ABBÉN. Ja, säg det! HENRIETTE in, resklädd. ADOLPHE reser sig beslutsamt och går emot Henriette. Du här? HENRIETTE. Ja, hvar är Maurice? ADOLPHE. Vet Du... eller vet Du inte? HENRIETTE. jag var resfärdig och måste in här ett ögonblick! Till Adolphe. Jag vet alltsammans! Ursäkta, Fru Cathérine! men Hvem är den damen? Ah! Henriette och Jeanne fixera hvarandra. TREDJE AKTEN EMILE synes i köksdörren. HENRIETTE till Jeanne. hvad jag än säger kan det låta som en råhet eller tro att jag deltager i Er djupa sorg lika mycket Jag skulle säga något, men det är likgiltigt, ty ett hån. Men, min fru, om jag ber
måtte nedsättas till hälften, destohällre, som, då deras inkomster kunde på det nogaste beräknas och kontrolleras, de, i förhållande till verklig behållen inkomst, komme att utgöra vida högre bevillning än de öfriga samhällsklasserna. I anledning af en vid sistförflutna riksdag väckt motion om upphörande af bevillningen å embetsoch tjenstemäns löner, anförde Bevillnings-utskot tet, Bevillnings-Ulskoltets Betänkande, N.o g. 9 tet, att, då alla medborgare i samhället och följaktligen äfven embetsoch tjenstemän borde bidraga till statsbehofvens fyllande, ansåge Utskottet sig icke kunna tillstyrka bifall å motionen; och enär berörda förslag af Rikets Ständer då blifvit godkändt samt förändrade omständigheter sedermera icke i afseende å denna fråga inträffat, finnér Utskottet skäl icke nu vara förhanden att, med anledning af ofvanberörda utaf Hans Excellens Herr Grefve Löwenhjelm och herr Hammarberg väckta motioner, tillstyrka upphörande af bevillning å löner, art voden och pensioner; Och som, beträffande vidare herr Rosenblads motion om nedsättning deruti till hälften, denna fråga nu, innan statsbrist-summan blifvit bestämd, rätteligen icke kan till pröfning förekomma, torde Rikets Ständer fiona densamma icke för det närvarande böra till någon åtgärd föranleda.
Att de böter, sorn för första gången stöld ådörnas alltid måtte förvandlas, icke till spö, utan till vatten och bröd, eller på sätt här Hedan skall förmälas, till arbete och i förening dermed, ej allenast den ovilkorliga föreskriften om kroppsstraff för vissa qvalificeradé stölder förfalla, utan ock den för första gången stöld Straffade, efter någon viss tids, t. ex. atneårs, visadt förbättradt förhållande, åter inträda i alla medborgerliga rättigheter, 4:0 Att den uppenbara kyrkoplikten mi Sil. till Ridd. o. Ad. Pr, 1 Band, 29 Den 12 Februari!, i dess nu varande skick och såsom straff betragtad, afskaffas, enär af verkställande magten icke beror, att densamma i sådan egenskap till verkställighet befordra, men att deremot en hvar för brytare, sorn efter hittills gällande lag-bestämmelser skolat undergå uppenbar kyrkopl kt, bör, då han ställes på fri fot, infinna sig hos sin själesörjare och dervid söka inhämta sådan kunskap i Christendomen, att Pastor på grund deraf och vid visad förbättrad vandel kan åier intaga honom i församlingens gemenskap, på ett sätt, ledande icke till skymf utan till upprättelse. Intill dess delinqventen sådant fullgjort, borde han fötblifva under en närmare uppsigt af policen, så att pass eller prästbevis icke finge honom lemnäs till vandring åt annan ort, visitation hos honom, sådan som 52 Cap. 2 §, Missge rningsBalken före^krifver, när sorn helst vara tillåten och husbonde eller mästare, som honom i tjemt eller arbete antagit, vara vid viss stadgad bot skyldig, att hos kronobetjeningen tillkännagifva, om och enär samma tjenst ellet arbete, medelst flyttning elkr afvikande, upphröde.
«Se, se,» ropade Nanna ifrigt, som kom inspringande med en blåsippa i handen, den hon på en solig backe i skogen varit ute och plockat. Hon lemnade ej Celestine eller Alexis någon ro, förr än de beundrat hennes skatt, och i hennes ögon lyste oskuldens rena fröjd. «Ack, ni kan aldrig tro! de sjunga derute tusen gånger bättre än du, söta Celestine, förlåt mig det. Jag är alldeles lommhörd. Så mycket lärkor, och bofinkar, och trastar, och Gud vet allt. Det är ett väsen i skogen, så man kan bli alldeles tokig!» Aldrig hade Alexis sett Nanna så söt. Kappan hade hon kastat af på en stol, och när hon löst upp hakbanden och lagt bahytten på pianot, svallade de ljusa lockarne sjelfsvåldigt kring de friska kinderna, på hvilka voro uppjagade glödande rosor. En hvit morgonklädning böljade omkring de vackra, fylliga formerna, och ett ljusblått skärp smög sig kring det smärta lifvet, som ej var fjettradt af något tyranniskt snörlif. Alexis kunde ej vända sina ögon från den intagande flickan, hvars ögonlock ej härvid sjönko, utan gladt, öppet och ärligt såg på honom tillbaka. «Husch hvad jag är varm, och hvad jag har sprungit! känn, känn!» sade hon, och lade först Celestines och sedan Alexis’ hand på sitt hjerta, som ännu klappade högt efter den häftiga motionen. Celestine såg på Alexis och log, och slöt sedan Nanna innerligt i sin famn. Hvad hon härvid tänkte, veta vi alla. Celestine var 18 år, Nanna blott 16. «Nå, vill ingen ha min blomma!» ropade Nanna, lite förtrytsamt. Celestine och Alexis sträckte genast fram händerna, för att taga emot den. «Nej, nej, mitt herrskap, det går inte så lätt. Det skall vara rättvisa. Den som först säger ja, så» «Ja!» skrek hastigt Alexis, och kanske lika hastigt hade Celestine ropat det, om hon ej anat, att blomman skulle för Alexis ha större värde än för henne. Rodnande emottog Alexis blomman, och Nanna kunde aldrig begripa hvad han rodnade för.
Hvad dervid först angår Herr Munck af Rosenschölds yrkande; så enär allmänna säkerheten ej vöre tillräckligen bevarad, derest det stadgades, att ingen brottslig må i häkte inmanas förr än dom öfver honom fallit, sorn vunnit laga kraft, torde ett dylikt stadgande ej heller böra komma i fråga; hvadan Utskottet vördsamligen hemställer att omförmälta yrkande md lemnäs utan afseende. Beträffande sedermera den af Riksdagsfullmäktige» Pehr Sahlström gjorda framställning; så har Utskottet deraf icke kunnat öfvertygas om beliofvet af skärpta kontroller öfver häktningsåtgärder. Då med dylika kontroller ej kan förstås annat, än en uppsigt eller tillsyn deröfver, att personer icke häktas i andra fall än lagen medgifver, är svårt att inse huruledes den af motionären öfverklagade inskränkning i husbondeväldet, eller husbönders förmenta åsidosättande af deras pligter emot tjenare, eller de ur brottmålsannalerna hemtade särskilda exempel kunnat åberopas såsom skäl för den väckta motionen. Dessa exempel uppenbara ingen brist på kontroll i omförmälta hänseende, utan tvertom att personer, hvilka efter gällande lag gjort sig friheten förlustige, jemväl blifvit beröfvade densamma; och följderna af den underlåtenhet, sorn motionären, enligt hvad nämndt är, lagt husbönder i allmänhet till last, lära ej kunna afhjelpas genom de skärpta kontroller motionären påyrkat. LagrVtskottets BetänkandeN:o 101. t Går marn emellertid vidare i motionärens framställning, så uppgifves hurusom „olagIiga eller blott skenbart lagliga häktningar nästan dagligen, skola verkställasoch vöre detta förhållandet, så kan icke förnekas att nödvändigheten påkallade kraftiga medel deremot, äfvensom! att? de kontroller, som för närvarande finnas, i sådant fall skulle vara alldeles otillräckliga. Men lyckligtvis är ej förhållandet sådant, som det uppgifna.
Det blir icke mycket arbete af i dag. LOUISE. Men om jag nu ber er ALLAND. Bed mig aldrig begå en taktlöshet emot en dam. — Då svarar jag nej. LOUISE. Får jag inte se er mer i dag? Vill ni inte komma igen efter séancen? ALLAND. Jag vill i alla händelser ingenting lofva. Raljant. Jag binder mig aldrig – som ni vet LOUISE bedjande. Kom igen! ALLAND bugar sig till afsked och kysser hennes hand. Au revoir! – Kanske à bientôt! Går. LOUISE ser efter honom genom fönstret; vänder sig derpå om och går fram på golfvet, lyfter upp sin hand, betraktar den ett ögonblick ömt och trycker till sist sina läppar mot den fläck, han kysst. Utanför höres ljudet af trätande röster: »Mademoiselle är inte hemma!» – »Jo, det är hon!» – »När jag säger er, att hon inte är hemma!» – »Seså – bråka nu inte, gamla rifjern!» ERNA kommer in från höger, följd af värdinnan, som förgäfves söker hindra henne. VÄRDINNAN. Hon tränger sig in, menskan här. Det hjelper ju inte, hvad man säger. ERNA. Jag har något att tala med m:lle Strandberg om. VÄRDINNAN. Tala – tala! När jag säger, att mademoiselle inte är hemma. ERNA. Der står hon ju. VÄRDINNAN. Står hon – ja. LOUISE till värdinnan. Lemna oss nu ensamma, madame. VÄRDINNAN. Bevars! Jag ska’ inte genera! Jag ska’ aldrig genera. Jag ska’ släppa hela verlden in! Med hatfulla ögonkast till Erna; mumlar Men vänta mig, du! Går. ERNA häftigt upprörd. Jag har något att tala med dig om. LOUISE. Sitt – sitt ner, kära Erna! ERNA. Tack. Går fram emot Louise och stannar framför henne. Jag tycker inte om att gå krokvägar. Det gäller Alland. LOUISE. Alland? ERNA. Ja. Jag såg, han gick härifrån nyss. Jag har väntat på det. LOUISE. Men jag förstår inte hvarför Du känner honom ju inte och ERNA.
Enhälligt sammanstämmande var äfven Utskottets mening härom, ehuru minoriteten yrkade att Divisionernas antal måtte, såsom under sista Riksdag, inskränkas till 2 *0 Constltutiom Utskottets betnnkanden. två. För majoritetens tanka hemtades deremot ett ytteilikare stöd från prejudicater vid löto, 1812 och 1815 årens Riksdagar, då den förberedande granskningen verköläldes på 5 Afdeluingar Andra och törhända hnfvtidsakliga grunden lill Utskottets anmärkta förfogning igenfinnes i sjelfva nödvändigheten. Läsningens föremål omfattade en tidrymd af icke mindre än fem år och nära 2 månader; De utgjorde tillsammans olver Tvåtusende särskildta, tili en del vidlöftiga Protocoll ; och Urskottet ansåg sig ovil koiligen förpligtadt att taga i beräkning möjligheten att, jemte bestridandet af dess öfriga vi tiga göromål , fullborda Protocollens läsning inom den i 109 §. Regerings formen för Riksdags fortfarande bestämda tiden. Också är Utskottets omdöme i detta fall redan af erfar nheten besannadt, enär dess Tre Divisioner, under förflutna S«x veckor och på Sjutton Läsedagar, knappt hunnit genomgå hälften af Portocollen. Utskottet bör dessutom tillägga, att ingen af dess Ledamöter saknar tillgång all hela rörmiddagen och vissa timmar eftermiddagen enskildt inhemta kännedom af ProtocoUen, med deröfver upprättade Li - Constitutions-Utskottets betänkanden. n stor, samt att på afdelningarna endast läsning oeh anteckning ega rum , hvaremot alla discussioner och beslut äro åt Utskottets Plenum förbehållne. Efter denna enkla förklaring, öfverlemnar Utskottet vördsamligen till Högloft. Ridderskapets och Adelns oväldiga och upplysta bedömande, om, på ett annat sätt, läkningens behöriga fulländande kunnat bättre förenas med dess tillbörliga noggranhet, och huruvida Utskottet billigen må anklagas för ett afsteg från Constitutionen, då det tvärtom sökt uppfylla och förlika hennes fordringar.