Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fröliclis förslag innefattar, har jag likväl funnit mig nödsakad att yttra mig deröfver, enär man från flera håll förnimmer ihärdiga bemödanden att öfvertala oss om nyttan af att kullslå statsbanken till förmån för några enskilda speculanter. Jag anhåller vördsamt, att dessa anmärkningar få åtfölja remissen af Gr. Frölichs motion. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Då jag anmälde mig, trodde jag icke, att Hr Giinlhers anförande skulle vara så vidlyftigt, som vi nu hört och hvarföre jag ej heller nu kunnat fullständigt uppfatta detsamma. Jag vill derföre blott anmärka i anledn. af några yttranden deri, att jag alltid varit bland dem, som bestrid t försöken till allt för ha - Den 18 Augusti. *79 stiga privatbanksinrättningar pä statshankens bekostnad; att jag aldrig varit för cassacreditiv till dessa stna banker, som skulle komma alt stiga tipp såsom svampar och falla lika hastigt; och om än Gr. Frölich sökt, måhända väl starka, correctiv emot dessa, anser jag likväl en sådan ytterlighet vara bättre, än den motsatta. Jag vill nu icke tillägga något vidare, utan är öfvertygad, att Utsk. lemnar åt förslaget det afseende, detsamma otvifvelaktig! förtjena!-. Jag är öfvertygad, att nödvändigheten af privatbanker snart skall visa sig, så vida näringarna skola kunna upphjelpas utur den förlägenhet, hvari de nu befinna sig. Gr. Frölichs motion remitterades till BancoUtsk. Likaledes remitterades till BancoUtsk. Gr. Frölichs samma dag på bordet lagda motion, ang:de några föreskrifter för B. St:s Bank, till iakttagande, i händelse offentliga bolagsbanker skulle uppstå. Till pröfning företogs Ridd.Utsk:s d. i5 dennes e. m. på bordet lagda memor. i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk, öfver ffr Cederscbjölds motion, ang:de utseende af suppleanter bland R. o. Ad. till ledamöter i Utsk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Ett den 27 dennes afgifvit Memorial af Friherre Stael von Flolslein, Corfitz Ludvig , angående inlösen af Discon,ternes Assignationer jemte de af Grefve Platen, Ballzar, och Friherre Stael von Holstein i dag rörande samma ämne afgifne yttranden. 3:0 Ett yttrande af Grefve von Schverint Fredric Bogislaus, rörande skyndsam pröfning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om Allmänna penningerörelsen och Myntvärdets upprätthållande, jemte de af Herrar Mannerstam, Johan, Heijkenschöld, Carl Fredric, och Pahlman, Otto Fredric, rörande samma ämne afgifne yttranden. Till Allmänna Besvärs och Oeconomi» Utskottet: l:o Ett Memorial af Herr Hertzenhjelm , Carl Johan, angående hämmande af yppighet och öfverflöd. 2:0 Tvänne af Friherre Wrangel, Henning, och Friherre Sparre, Sixten, ingifna anföranden, innefattande yttranden i anledning af Oeconomi» Utskottets den 27 dennes till Utskottet återremitterade Betänkande, angående fortfarande af den fria HusbehofsBran vins-bränningen* till EagUtskottet Ett Memorial af Hetr af Sillén, Carl Gustaf, PrötakollsTJtdrag d. 30 Dcc. 1817. 469 angående Förklaring af Lagens stadgande om Testamenten; Om hvilket allt de öfrige Resp. Siånden skulle vänligen underrättas. S. D. Sedan Välloflige Borgare-Ståndet, i anledning af en dess Ledamots Herr Borgmästaren Holms gjorda hemställan oin skyndesam tryckning af Kongl. Majtts Befallningshafvandes Ars-berättelser angående Årsväxten rn. m. i deras
Men om man antager, att Riket hemtat nytta gerom tullmedel af sådane fabrikaters införsel, så måste det tänkas, att alla Rikets Städer af utländskt gods kunnat införa större qvantitet än en enda Stad eller Corporation, och att af denna större qvantitet en större tullinkomst Staten tillftutit, hvadan ock alla Städer uti förtjensten af import och tullafgifter bort få deltaga. Antages åter den sats, att dylik import varit för Riket skadlig, och att tullinkomsten derföre varit en negativ vinst för Riket, som derigenom väl fått större penningtillgång, men deremot sett egen näringsflit qväfvas och sitt eget myntvärde försämras, så synes det vara påtagligt, att en eller tvänne individer ägt mindre förmåga att genom sådan af politiska förhållanden till äfventyra föranledd import skada landet än en hel Stad med den utsträckta credit och solidité som Götheborgs Stads Handels-Corps, och att Rikets förlust på utländska af vanan eller modet till äfventyra oumbärliga manufacturers införsel af ett mindre antal importörer varit ringare än af ett större antal. Hvilketdera fallet nu må antagas, tyckes det mig 944 Riksdagen 1815. ej vara principe-enligt att hafva tillåtit Götheborgs Stad en förmån i ofvannämnde afseenden, som en privat man i Stockholm blifvit förnekad. Hvad likväl efter min tanka synuerligast förtjenar anmärkas, är den olika form, som blifvit iakttagen vid behandlingssättet af dessa frågor i afseende på det lemnade tillståndet åt Götheborg och utfärdade afslaget på Juden Nathanssons ansökning i samma ämne. Vederbörande Embetsverk äro _i det ena fallet hörde, i det andra ej; och då den meddelta tillåtelsen för Götheborgs Stad att införa och förtulla utländska manufacturer ej heller blifvit genom offentelig
1822 Till ledamöter i berednings committeen i Häste d. 29 marti valdes af Rödöns socknemän, h:r majoren Anders Gustaf Örbom på Faxälfven. Nämndemannen Johan Nilsson i Häste och bonden Anders Jonsson i Häste, af Näskotts socknemän h:r major Örbom och bond. Lars Olofsson i Tullus. In fidem Pehr Grenholm cur. past. ger. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 6 ÖLA. 1823 d. 2 februari i allmän sockenstämma, bevistes att enkan Maria Hemmingsdotter i Tomte för Bergoms gård utan egen jord och med egen panna tillverkat på år 1822 tre lispund och 5 pund saltpetter, dels genom verkmäst. Wilhardt, dels ock geneom vice under-styresmannen Engström. in fidem Pehr Grenholm. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 7–8, ÖLA. År 1823 den 30 martii uti pålyst allmän sockenstämma valdes följande till ledamöter uti berednings committeen i Häste den 5:te april, neml. af ridderskapet och adelen: herr marjorn och riddaren Henric von Bahr, af bonde ståndet, kyrkvärden Jon Olofsson i Undrom. Ut supra in fidem Pehr Grenholm cur. post. ger.
Han hade icke ens varit förlofvad. »Intet», fortsätter han, »band mig i vanlig mening att taga henne – blott det, att jag talat om heliga och ädla ämnen med henne från barndomen, och visste att hon var så fästad vid mig att hon skulle vara osäll utan mig. Jag deremot värderade henne djupt för hennes många goda egenskaper, men kände likväl redan då de flere individuella olikheter i sätt att vara, som gjorde det för mig plågsamt att vara ständigt med henne. Och likväl, utan anuat band än att jag visste detta om hennes tycke, ansåg jag mig böra bjuda henne min hand. Menniskor, som värdera gerningar efter deras uppoffring, skola anse detta vara stort och ädelt. Men Gud vet hur det är. Jag vet åtminstone med mig sjelf, att jag gjorde det af innersta godhet för henne med åsidosättande af mitt eget jordiska väl, så mycket mer, som mitt hjerta känt likhet med en annan – men som jag ansåg orätt för mig att ens tänka på att få ega – efter jag visste att en annan hoppades det af mig. Andra skola kalla det en ryslig svaghet. I sjelfva verket var det hvarken ädelhet eller svaghet – utan det var omöjligheten för mig att bringa öfver min själ den känslan att en annan varelse suckade öfver mig ...» Huru fullkomligt afbildar ej detta sista erkännande honom, som nedskref det. Denna så utomordentligt känsliga, så retliga själ, denna nästan af de finaste spindeltrådar sammanväfda natur var i stånd till hvilken uppoffring som helst för att slippa plågan af sjelfförebråelser, troligtvis äfven af det högre, antydda motivet, men den var ej istånd att, sedan den handlat, synnerligen länge lifnära sig på medvetandet af att mannens fria handling har en oförytterlig rätt på hans egen aktning – då handlingen afser ett godt som anses komma en annan till del. Det låter emellertid fullkomligt väl fatta sig att han i tanken, och under ångrens inflytande, kom till den öfvertygelsen att hans uppoffring varit gagnlös. – Men att han kunde nedskrifva det som följer, synes nästan beräknadt på att icke stänga inom sig sjelf sina intryck ...
Utskottet af handlingarne angående uet i underdånighet sökta låneunderstödet inbemlat, hafva, tid efter annan, flera särskilda förslag blifvit uppgjorda lill beredande af en kommunikationsled från Nya Kopparbergs, genom Ramsbergs och Lindes bergslag, till Hjelmaren eller Mälaren; för hvilket ändamål några inom sistnämnda 2:ne bergslager belägna sjöar skulle, genom kanaler eller genom jernvägar, sammanbindas med hvarandra och med antingen sjön Wäringen eller den på norra sidan om denna sjö numera Iramgående Köping-Hult-jernbanan. Yid sednaste riksdag underställdes också Rikets Ständer ett då ularbetadt kostnadsförslag till anläggningen af en jernväg för mindre lokomotiver mellan det nära vid Lindesjö belägna Dalkarlshytte bruk och Frövi station; hvilket förslag upptog en kostnadssumma af 373,100 R:dr B:ko, deraf 230,000 R:dr, i härom väckt motion, begärdes såsom lån utaf allmänna medel emot 3 procents ärlig rönta och 2 procents kapitalafbetalning; men fastän dåvarande Stals-Utskott, i dess öfver dessa motioner afgifna och af Rikets Ständer gillade yttrande, erkände behofvet och nyttan af en omedelbar och ändamålsenlig kommunikation mellan Köping-Hult-jernvägen och Linde stad jemte deromkring liggande bergslager, samt lörklaräde, att en dylik kommunikation syntes framdeles böra åstadkommas och att allmänt understöd, i läll sådant för denna kommunikations tillvägabringande funnes nödvändigt, borde kunna påräknas sedan nyssnämnde jernväg blifvit fullbordad och för allmänna trafiken öppnad, afstyrkte Utskottet likväl det löreslagna lånets beviljande, enär, innan KöpingHull-banan vore färdig, bergslagerna icke kunde ega någon egentlig fördel af en kommunikationsled till densamma. Under loppet af sagde riksdag ingingo jemväl bergslagernas kommitterade till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan om fratnläg - U Stats-Ulsholtets Utlåtande JV? 23S. gande för Rikets då församlade
Att dömma af hans poemer, har Lars Johansson den närmaste tiden efter hemkomsten omvexlande uppehållit sig i Upsala och Stockholm, begagnande sig här hemma af de kunskaper och det anseende, som han genom sin vistelse i utlandet vunnit. Man väntade af honom mycket, ty »han ansågs vara i nästan alla konster och vetenskaper väl förfaren». Han kunde dela sin tid mellan de lärda sysselsättningarna i Upsala och verldslifvet i Stockholm. Vid universitetet vistades han åtminstone i början af 1669, »der han undervisade studenterna i språk och som en annan professor hade tillstånd att intimera». Det är äfven vid denna tidpunkt, som hans poetiska kallelse tyckes hafva blifvit klar för honom sjelf. Han antog nu det vackra namnet Lucidor (af Lucis och Greek: dôron 12), första gången användt i ett qväde af den 8. december 1668, hvarigenom han enligt tidehvarfvets sed öppet betecknade sig som en musernas tjenare. Han kallas ock Lucidor vid sin bosättning i hufvudstaden. Det är troligtvis under dessa, jemförelsevis lyckliga år, när förhoppningarna om honom ej hunnit förblekna, som han skrifvit de flesta af sina ömma eller muntra visor, kanske också några af de andliga dikterna. Det är ett rent skaldskap, uteslutande hemtadt ur hans egen inspiration. Deremot äro bröllopsoch begrafningsrimmen färre och hafva tillkommit af tillgifvenhet eller bekantskap. Så besjunger han på latinsk hexameter riksrådet och generalen Fårbus' enka, som dog den 22. september 1668. Denna dam, född Boje, var Ebba Brahes ungdomsväninna, skref flera andliga psalmer, understödde vittra idrotter och var sjelf vitter. Också kallar skalden sig här Laurinus den sorgbundne. Med slägten har han kort derpå stått i beröring: Tre förnämligare begrafningar i hufvudstaden i december månad få dagar efter hvarandra firar han på glänsande tyska. Här heter han Lucidor der mitleidende eller Celinus der betrübte.
Befallningshafvande utfärdades, 4 sillin. Bese.- och Eleon.-Utskottets Betänkande, JY:o 35. icke måtte blifva af den beskaffenhet, att de snarare gåfvo anledning till prejerier och mutor, än beredde offentlig säkerhet eller beqvämlighet, Rikets Stander alltså ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande matte anbefallas att infordra och genomse alla de Ordnings-stadganden i Polis-väg, sorn afstädernes Polis-styrelser blifvit för allmänheten utfärdade, samt deruti meddela rättelse, i händelse desamma skulle befinnas innebära sådane föreskrifter , att de med skäl kunde anses mindre nödiga för allmänna ordningen. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, åt hvilkas handläggning frågan blef öfverlemnad , utläto sig i ett den i i April nyssberörde år afgifvet Betänkande, som bifölls af Rikets Ständer, att, då, jemnlikt lid efter annan utkomne Förordningar och Instructioner, det ålåge Öfver-Stålhållaren och Kongl. Majlis Befallningshafvande samt Polis-kamrarne och Magistratei ne, att vaka öfver ordningens vid magt hål Ian de i städerne: då de Författningar, som för detta ändamål pröfvades behöflige och utfärdades samt bestämda vitén eller annan påföljd, utöfver det ansvar allmänna Lagen utsatte, redan voro co.n troll oell granskning underkastade, samt de förhållanden, som blifvit öfverklagäde, syntes icke hafva sin grund i Författningarnes innehåll, utan härleda sig från missbruk, hvilka i föreskrifven väg borde till rättelse anmälas; funno Utskotten förslagen: icke böra. till någon åtgärd föranleda.
Slutligen uppläste Departements-chefen, Statsrådet Thyselius till justering ett af honom, i öfverensstämmelse med af Kongl. Majit uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande förut fattadt beslut, uppsatt förslag till nådig Proposition till Rikets Ständer om beviljande af anslag till inköp för Statens räkning af en del utaf den af Kammarherren, m. m. G. D. Lorichs i lifstiden tillhöriga samling af mynt och medaljer. Uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande fann Kongl. Majit godt berörda förslag i nåder gilla samt befallde att nådig Proposition, af den lydelse bilagan till detta Protokoll visar, skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets*Ständer expedieras. Ex protocollo C. A. Tit. Ädelgren. Kongl. Ank. till Exp.-Utsk. rlen 7 Febr. 1863, kl. 3 e. m. Kongl. Maj:ti nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ersättningsanslag för upphörd dagsverksskyldighet till åtskilliga Militieboställen; Gifven Stockholms Slott den 5 Februari 1865. Sedan, genom ett af Kongl. Maj:t den II Oktober 1861 i nåder gilladt okontrakt, den årliga afgiften för upphörande af dagsverksskyldigheten till Årups rvttmästare-boställe för det J. M.
Slutligen uppläste Departements-chefen, Statsrådet Lagerstråle, till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade nådiga beslut, uppsatta förslag dels till nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o angående berättigande lör Chefen vid Ottenby stuteri, Hof-stallmästaren J. W. Beijer, att vid afskedstagande! erhålla pension å Allmänna Indragningsstaten; Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 21. 19 Enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande beliagade Kongl. Majit dessa förslag i nåder gilla samt befallde att, i enlighet dermed, propositioner och skrifvelser, af den lydelse bilagorna Litt. A till detta protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer allåtas. Ex protoeollo Axel Hegardt. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Nov. 1865, kl. 11 f. m. Kongl. Majis nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ytterligare förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid; Gifven Stockholms Slott den 27 Oktober 1865. Sedan Rikets Ständer vid 1853—1854 års riksdag för uppmuddring af hamnen vid Ystad anvisat en summa af 60,000 Riksdaler Banko, att utgå med 20,000
Och härmed är äfven bristen angifven uti den af revisionen föreslagna praktiska cursen för lärareseminariet, dä revisionen endast ville förbinda seminariets alumner alt inhemta tillräcklig öfning i undervisarekallet efter gamla methoden, utan minsta skyldighet att ens känna eller förstå den nyas, visserligen ännu mer erfarenhet kräfvande former. Det är dock endast så, som man med tiden kan få utrönt, om denna nya method bör stå eller falla, eller hur mycket af den bör användas och hur mycket bör förkastas. Ty när en yngre lärarecorps uppvuxit, bekant med båda skolformerna och skicklig i bådas handhafvande, då först kan man vänta sig en allmännare opartiskhet, ett mera sansadt lugn vid pedagogiska ärendenas behandling, ett fullt mognadt omdöme, hvad af det gamla bör bibehållas och icke bibehållas, äfvensom hvad nytt hör tagas och icke tagas. Det blir då icke två stridande partier, af hvilka, hvart och ett erfaret på sitt vis, vilja öfvertyga hvarandra; det blir blott ett, men nu icke mera parti, som väljer mellan eller uti tvenne för det lika bekanta saker och älskar den ena så mycket som den andra, ehuru blott uti det goda, som hvar och en äger. Om denna enkla bevisning ej saknar kraft, så kunde ock hopp vara, del de redlige och insigtsfull män, hvilka inom skolrevisionen tillstyrkt lärareseminarier, äfven skola tillstyrka deras iföreningsättaude med läroverk efter nya methoden, eller egentligen nya elementarskolan i Stockholm. Under mer än 10 år lärare vid denna skola, har den, ej underligt, blifvit mig kär; och hvar och en som vet, hvad 10 års uppoffrande verksamhet för ett önskadt mål vill säga, förlåter vissten sådan tillgifvenhet. Dock hindrade aldrig denna tillgifvenhet mig, i min ringa män, att anmärka de brister, jag trodde mig vid elementarskolan finna, och på min underordnade plats dem till rättelse anmäla.
Mera än som behöfves varder ej anordnadt, och anordningen af hvad som behöfves sker ej förr, än Consistorium i Hernösand till Konungen inkommit med uppgift derå och förslag dertill, samt Slats-cont. afgifvit sitt utlåt, deröfver. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: Då Landtmarskalken icke till R. o. Ad. framställt frågan om öfverläggningen är fulländad, torde det tillåtas mig att yttra några ord. Den ifrågavar. minskningen af Lappmarks ecclesiaslikfond har uppkommit derigenom, att denna fond förut varit belastad med en utgift, till några länsmän i Lappmarken. Derföre har ett särskildt statsanslag blifvit föreslaget, och har det således synts StatsUtsk., att fondens anslag, utan att på något vis rubba dess verksamhet, kunde minskas med det belopp, hvartill andra medel blifvit anvisade. [ motsatt fall skulle för densamma uppkomma en ökad tillgång, som alldeles icke varit beräknad eller på något vis afsedd. Hr von Hartmansdorff: Det förhållande, som Frih. Sprengtporten nu omförmält, är mig icke obekant; men meningen måtte väl ej kunna vara, att de 800 r:dr, som nu blifvit öfverflyttade på 2:dra hufvudtiteln, skulle godtgöras statsverket af Lappska ecclesiastik-fonden, och alt således, i stället för att utbetala summan directe till länsmännen, Lappmarks ecclesiastik-fond skulle utbetala den först till statsverket. Dermed vore ingen förbättring vunnen. Ändamålet måtte väl vara att fonden skall få behålla hvad den har, och om det då heter att anslaget förblifver oförminskad^ så är ju förhållandet riktigt? Den is Augusti e. m. 4o3 Frih. Sprengtporten: Jag vet egentligen icke hvad Hr von Hartmansdorff menar med att ingen förbättring vore vunnen med det anslag, StatsUtsk. föreslagit, såvida han icke anser, att förbättring icke kan vinnas utan nytt anslag.
Vid 1855 års slut voro af förlagslånefonden lån meddelade till ett sammanräknadt belopp af 442,946 R:dr 18 sk. 9 r:st, och befanns således en odisponerad behållning af 57,053 R:dr 29 sk. 3 r:st. Beträffande Gamla Ull-diskont-fonden, så upplyses af' det deröfver upprättade, härhos bifogade kapitalslut, att denna fond under år 1855 haft följande inkomster: — Bidrag af manufaktursmedlen, enligt Kongl, brefvet af den 9 November 1836, 1,200: Ersättning af sistnämnda medel för fondens brist år 1854 2,962: 43. 4. Äfvensom att fonden under samma år vidkänts följande utgifter: Aflöning till Ull-kontorets tjenstemän och betjening 2,793: 16. — Aflöning till direktören L. Ränta till Manufaktur-diskonten för lemnade förskott. 427: 3. 1. Tillsammans Inkomsterna under året, med inberäkning likväl deri af ersättningen för föregångna årets brist, hafva alltså öfverskjutit utgifterna med 2,234: 36. 9. Fondens behållning, vid slutet af år 1854 beräknad till 26,726 R:dr 26. sk. 4 r:st, utgjorde följaktligen vid 1855 års slut 28,961 R:dr 15 sk. 1 r:st, uti hvilka tillgångar likväl inbegripas osäkra fordringar till ett belopp af 3,610 R:dr 1 sk. 2 r:st. Sedan, på sätt uti föregångne Revisionsberättelser blifvit omförmäldt, till följd af Rikets Ständers år 1849 församlade Revisorers framställning om angelägenheten af särskilda medels anvisande till bestridande af den del utaf gamla Ulldiskontens utgifter, hvilken af dess inkomster icke motsvarades, Kongl.
I hela hans sätt röjes någon flägt af verkliga «Geheimekonferensraadet» eller af sångarmajestätet, jag vet ej hvilketdera. Samtalet vände sig kring sköna litteraturen i Sverige. Det var kort, och vi sågo snart våra spår visa en lycklig återkomst ur lejonets boning. Som æsthetices professor vid universitetet skall Oehlenschläger ej lemna likaså utmärkta theorier och kritiker, som han gifvit herrar konstdomare produkter att beundrande nagelfara. En för förf. obekant student sade på tillfrågan, att han läser «slemt og kun uden forberejdelse». Vid en föreläsning lärde förf. känna professor Madvig, hvilken efter slutad lektion hade artigheten att adressera sig till oss fremlingar. Han läste filologisk encyklopedi, en bland de få i lektionskatalogen upptagna föreläsningar, hvilka tillkännagifva något annat än examensläsning vid universitetet i Köpenhamn. Madvig är universitetsbibliothekarie. Bibliotheket, som är beläget högt uppe i «runde Taarn», har ungefär 100,000 volumer. Eljest professor i Romerska litteraturen, har Madvig äfven djupa filosofiska studier. Han hade nyligen utgifvit en edition af Ciceros De finibus, hvilken ansågs för ett mästarstycke och äfven fanns på det fördelaktigaste anmäld af Zumpt i Berl. Jahrbücher. – Genom M:s godhet vann jag äfven inträde i läsesällskapet (Athenœum), som eger ett ganska godt bibliothek och är väl försedt med så väl politiska som litterära periodiska skrifter. Förf. hade också tillfälle att lära känna lektor Martensen, en ännu ung man, som genom åtskilliga utgifna skrifter dokumenterat sig såsom spekulativ theolog. Äfven hans föreläsningar äro berömda. Universitetet eger för öfrigt bland sina professorer de berömda namnen Örsted, Schumacher, Kolderup-Rosenvinge, Molbeck m. fl. Antalet af lärare är dock ej serdeles stort: ordinarie 17, extraordinarie och lektorer 15 samt docenter endast 5. Danmarks litteratur, så den vetenskapliga som sköna litteraturen, är såsom bekant ganska rik; – den förra kanske mest lysande i fornnordisk archæologi och språkforskning.
För att visa i hvad förhållande antalet af de tilltalade och sakfällde personerne »tår dels till Länets hela folkmängd, dels till den för landsbygden och städerna särskildt, må nedannämnde ur samma källor hemtade uppgift här få ett rum, med den anmärkning, att folkmängden är beräknad enligt mantalsskrifningarne till det antal, särskildt för städerna och särskildt för landet, som i denna underdåniga berättelse är uppgifvet. år 18S1 17 Personer, hvilka för brott emot person och äganderätt blifvit Vid jemförelse af folkmängden belöper en anklagad eller sakfälld på nedanstående antal invånare 1 hela Länet På landsbygden 1 Städerna I hela Länet På landsbygden I Städerna > a gr ca era 03 CL CD cn 09 pr £3? Medium för förra qvinqvennium Tillökning — Under detta qvinqvennium hafva två dödsstraff, nemligen 1851, gått i verkställighet, begge å män, dömde för mord. Förhållandet med fångpersonalens större eller mindre antal de olika åren har under nu slutade qvinqvennium varit följande, hvarvid dock bör anmärkas att transportfångar icke äro i det utförda antalet inbegripne: Berättelse öfver Wester-Pforrlands För undergående af ransakning, fängelse vid vatten och bröd samt enkelt fängelse. För försvarslöshet och kringstrykande. För undergående af bysättning. Summa Fångar.