Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
603 tets förste Betänkande i ämnet den xi April lemnade bifall, och lade detta sednare Utlåtandet tili Handlingarne. S. D. Enär LagUtsko'tets förnyade Utlåtande N;o 128, angående yikad förändring i strahet. för Hållkarl, som fordrar Drikspenningar, eller med ovett bemöter Resande, nu åter föredrogs, och Ståndet fann, att Utskottets i detta ämne under N:o 75, först afgifne Betänkande blifvit af de 3 ne resp. Med tånden bifallet, lät Ståndet för sin del dervid bero, och lade det sist afgifne Betänkandet till Handlingarne. S. D. Då LagUtskottets Utlåtande N:o 131, angående rättighet för en hvar, att utan behof af allmän åklagare utföra Talan emot Domare för Ämbetsfel, å nyo föredrogs, beslöt ståndet, att, med förblifvande vid sitt till Utskottet i detta ämne först afgifne Betänkande lemnade Bifall, detta blott skulle läggas till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och lades till Handlingarne. BnnkoUbskottets förnyade Utlåtande N:o 36, i frågan om förlängning i tiden för åi erlösen af i Banken pantsatt Guld och Silfver. 604 Trot. IJtär. 4. % Äng. 15:3. LagUtskottets förnyade Utlåtande N:o 129, angående Testamentens bevittnande och bevakning» S. D. BancoUtskottets Memorial N:o 39, i anledning af Bankens FiscalsÄmbetets gjorda framställning, att Banken måtte i allmänhet blifva befriad från skyldigheten att, i concurser och ArsProclama bevaka Sina emot Lös pant egande fordringar, fö* redrogs ånyo, och blef till Lagutskottet remitteradt.
Denna opinion breder sig med mycken fart; vi hafva sett huru stölderna hos oss ökat sig, och jag hemställer örn det ej är vådligt att borttaga ett straff, som nu Ur den egentliga straffbestämmelsen, som skiljer stöld från flera andra brott af lindrigare art. Ett annat skäl för kyrkopliktens bibehållande är att, om den borttages, så upphör tjufnad första och andra resan att vara belagd med urbota straff. Då gripes tjufven med tjufbördan på ryggen, men får ej arresteras utan släppes lös, och man har kanske icke en gång rätt att taga tjufbördan af honom. Detta synes mig verkligen vara något vådligt för den allmänna säkerheten. Jag tror visserligen, att man bör tänka på brottslingens förbättring; men delta anser jag likväl ej böra sättas i första rummet, utan samhällets säkerhet mäste främst afses, och kan man ej bereda den, så lärer det ej mycket båta, om tjufven förbättras. Det man hufvudsakligen skall se på, är, att den obrottslige blir fredad, och alt hvar och en, som är i frestelse att begå ett brott, kan vara viss att detsamma blir med tillräcklig stränghet bestraffad.!. Man säger ofta, att det ej är åtankan af straffet, som afhåller från brottets begående. Det är visserligen sannt, att brottslingen icke tänker derpå; men aliade händelser, der tanken på straffet afhållit från brotts begående, äro obekanta, hafva aldrig kommit till något protocoll, och man känner dem ej. Är man uppmärksam på menniskolynnet, så kan man likväl se, att lanken på straff mången gång afhåller från brotts begående, och jag tror, att man ej bör vara likgilltig derför, utan måste i första rummet tänka på samhällets säkerhet och de obrottsliges fredande. Det är på sådan grund jag anser ganska betänkligt, alt annorlunda, än i sammanhang med en ny brottmålslagstiftning, afskaffa den uppenbara kyrkoplikten, ehuru jag i öfrigt anser den ej kunna ur rättsgrunder försvaras. Frih. Raab, Adam Christian: Den siste värde talaren har så utförligt uttryckt hvad jag velat anföra, att för mig föga annat återstår än att förena mig med honom.
Delägare icke genast utan framdeles tillträda sina lotter, bestrides visserligen icke; men att desse ord, detta skäl skulle innefatta en ovilkorlig föreskrift om lotternas tillträde, måste icke kunna antagas. Jag medger gerna, att skälen för stadgandet i §. kunde varit uteslutne, då hade Den 6 April e. m. 363 troligen också äfven anmärkningen i denna del icke ägt rum. Jag öfvergår nu till stadgandet, om tillträde af verkstäldt skifte, för alt visa, att något allmänt tvång i förevarande afseende icke heller der innefattas. Berörde stadgande förekommer i i §. i5 Capitlet, så här: ”Skiftesmannen och ”Gode Männen böra emellan Delägarne sö”ka bereda vänlig öfverenskommelse om li”den, då det nya skiftet tillträdas skall, dock ”att dermed icke längre må dröjas än ett ”år, sedan Skiftet faststäldt blifvit; men ”kan sådan öfverenskommelse icke träffas, ”skall tillträdet ske, så snart tiden lill klander å Skiftet, utan att sådant klander blif” vi t anmält, tilländalupit, eller Skiftet, i ”händelse af klander, genom Laga kraft”ägande Utslag blifvit faststäldt; dock att ”hvar sin på åker växande gröda sjelf bär”gar, der ej annorledes åsämjes.” Icke heller här står, att Skiftet skall af alla Delägare ovilkorligt tillträdas. Ett stadgande måste gifvas om tillträdestiden för Delägare, som ville tillträda, och en godvillig öfverenskommelse dem emellan om tillLrädet borde vara limiterad, såvida den skulle lagligen kunna fastställas; detta är här uttryckt. — Men på denna §. följer en annan, som tyckes upplösa hela frågan, och hvilken §. i annat fall icke agde någon be - 364 Den 6 April e. m. tydelse. Den lyder sålunda : "Sker ej tillträde "af Skifte å den tid föreskrifvit är, vare en ”livar
1 afseende på denna afdelning, får Utskottet åberopa hvad här ofvan i fråga om kassaoch depositions-afdelningarnes sammanförande i gemensam lokal samt kassaoch depositions-rörelsens bedrifvande under tiden intilldess en sådan hunnit ordnas, är vordet anfördt och tillstyrkt samt nu afgifna förslag till tjenstemannapersonalens reglerande. Sedan Utskottet beslutat hos Rikets Ständer föreslå, att alla inbetalningar till och utbetalningar från Banko-diskont-verket skola verkställas, icke såsom nu sker, hvad inbetalningar betrufFar, förmedelst beloppets insättning i någondera af Bankens expeditions-kassor och kassa-attestens utbyte i depositions-afdelningen mot bevis samt hvad angår utbetalning genom assignation, som insattes i depositions-afdelningen, hvarest invisning å en Bankens kassa erhålles, utan genom kontanta medel, hvilka inlemnas till och emottagas af i Banko-diskont-verket anställd kassör; så och enär härigenom göromålen för Bankens kassörer komma att betydligen förminskas, 32 Banko-Uhkoltets Betänkande, Jtä 61. emedan, elter hvad utredas kunnat, åtminstone halfva antalet af de kassa-attester, som nu årligen af Bankens kassor utfärdas, hafva till föremål insättning för diskontverkets läkning och största delen af infriade assignationer härleda sig från Bankodiskonten samt derunder lydande Handelsoch Närings-diskont; har Utskottet, för sin del, ansett att i allmänhet de göromål, sorn, efter Kommilterades af Utskottet gillade förslag, tillkomma expeditions-kassörerne i Banken, skola medhinnas af två kassörer. För denna åsigt har Utskottet hemlat ytterligare stöd deraf att, under förutsättning, att Bikets Ständer godkänna det af Utskottet framställda förslag, hvarigenom åtskilliga räknings-hafvare i Banken skulle förbjudas att der insätta eller uttaga summor understigande 100 R:dr B:ko, göromålen i Bankens kassor komma att i betydligare mån minskas.
Ämnesläsningen inplantar kärlek lill studier, arbetsamhet, begär alt ej vara den sämste, vana att med lust fullgöra sina skyldigheter, hjelpsamhet mot kamrater och aktning för förtjensten. Läraren kan derföre med lätthet handhafva disciplinen och genom moniteur-syslemets användande blifva tillräckligare för flere lärjungar. Dessa synas vara de stora fördelarne af ifrågavarande läro-method; men då densamma svårligen med framgång torde kunna tillämpas inom Rikets samtliga skolor, innan ett större anta! tjen 1 ige lärare derför hunnit bildas, och då en vidsträcktare erfarenhet ännu torde fordras, innan E. K. M. i denna magtpåliggande fråga kan fatta Sitt Nådiga beslut, hafva Rikets Ständer för närvarande endast ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla,| att,] då ephorus och lärarne derom äro ense, äfven ämnesläsning för lärjuugarne måtte vid det allmänna Elementar-Läroverket varda i Nåder tillåten. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Febr. 1845. N:o 93 Expeditions-UtskoUets Förslag till tind. Skrifvelsej lY.-o g8. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Febr. i845. Preste-Slåndet den 12 — Borgare-Ståndet den i5 — Bonde-Ståndet den i5 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej med förslag till ett jörändradt Mynt-system. (Bauco-LJtsk. Bet. N:o 15, Uti. N:o 23 och Mern. N:o 37, samt Först. Baiico-Ulsk. Mern. N:o 41.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid de 2:ne sistförflutna Riksdagarne hos Kongl. M.ijri gjord underdånig framställning otn behofvet af ett förändradt myntsystem, men Kongl. Maj:t förklarat
Så lifligt hon nu erinrar sig den snälle lekkamraten, den lille Viktor, som höll till godo att leka med henne, trots det att hon bara var en flicka och med hvilken hon så gärna delade den mjuka pepparkakan; han som aldrig enligt pojkars vanliga sätt behandlade henne med öfversitteri; som kunde berätta så hemska sagor o m jättar och troll, hvilka dock alltid slutade med den skönas befrielse; som slutligen växte till en mycket viktig person i hennes ögon, sedan biskopen en dag stannat och talat med honom och klappat honom på hufvudet. Sedan hade hennes föräldrar flyttat från staden, och kamraten från barndomens trolska värld hade hon aldrig återsett. Under arbete och flit först i föräldrahemmet och efter föräldrarnas död hos främlingar hade hans bild så småningom utplånats ur hennes själ, och ehuru hans namn fördes på ryktets vingar öfver hela vårt land, nådde det likväl icke fram till henne, till den undangömda vrå af världen, där hon under sin krafts dagar lefde sitt obemärkta, men trogna lif i ständig kretsgång mellan barnkammaren, bakstugan, köket och källaren. Nu nalkas processionen. Från sitt fönster kan hon se den plymbeprydda likvagnen, det långa tåget af sörjande, kistan där han nu under blomstertäcket sof ver den sista sömnen Blicken skymmes och en dallring af vemod genomfar den gamla vännen. Sedan helgedomen slutit sig om sorgetåget, sjunker hon andaktsfull på knä. De ord, som gå öfver hennes läppar, höra ingen mer än Gud, men säkert uppsänder hon en varm bön för den dödes själ. Morgonen därpå köpte mamsell A l m i kryddboden eu tidning för att i » bladet » få läsa o m begrafningen. Där fick hon nu bekräftelse på sin förmodan, att det icke var någon annan än hennes barndoms lekkamrat, hvars stoft dagen förut under konungs och folks samfälda saknad och sorg vigdes till den sista hvilan i Klara kyrka. Ty jämte en utförlig beskrifning på den storartade begrafningen, en sista hyllning åt den ädle döde, förekom där äfven en skildring öfver skaldens barndom i fädernestaden Jönköping. * 245 J " klädpenning / rågan ". Hl.
«Och hvar i hela verlden», utbrast Harald, «finner ni ett land med ett så stolt och allvarligt folk, så herrliga strömmar och så höga, höga berg?» «Vi ha Gud ske lof folk och berg äfven i Sverige», svarade Susanna. «Ni skulle bara se dem; det är annat slag!» «Annat slag? Hvad för slag då? Jag vill slå vad att det i Sverige inte finnes en enda gås, som kan jemföras med dessa våra hederliga Norrska Gäss.» «Nej icke en, utan tusen, och alla större och fetare än dessa här. Allting i Sverige är större och hederligare än i Norge.» «Större? Folket är bestämdt mycket mindre och svagare.» «Svagare? mindre? Ni skulle bara sett folket i Uddevalla, min födelsestad!» «Hur kan man vara född i Uddevalla? Bor det verkeligen folk i den staden? Hur kan man bo i den staden?! Det är en skam att bo i en sådan stad, det är skam att fara igenom den. Den är ju så eländigt liten att när reskärrans hjul äro i den ena ändan af staden, sticker ren hästen ut hufvudet genom den andra. Tala bara aldrig om Uddewalla!» «Nej för er är det visst ej värdt att tala derom. Ty ni har aldrig sett annat än era Norrska Byar, så ni kan ej föreställa er en riktig svensk stad.» «Bevara mig från att få se sådana städer, bevara mig! Och era svenska sjöar sedan, hvad är det för ena fattiga vattenpussar, emot vårt herrliga Norrska haf?» «Vattenpussar? Våra sjöar! Stora nog för att kunna dränka hela Norge uti.» «Ha, ha, ha! Och hela Sverige är i förhållande till vårt Norrska haf, icke större än min kaschett! Och det hafvet skulle oupphörligt slå öfver Sverige, om icke vårt Norge med sitt granitbröst ädelmodigt skyddade det.» «Sverige skyddar nog sig sjelf och behöfver ingen annan hjelp. Sverige är ett ståtligt land.» «Icke hälften så ståtligt som Norge. Norge når till himlen med sina fjell, Norge står vår Herre närmast.» «Norge kan väl vara närgånget, men vår Herre älskar mest Sverige.» «Norge, säger jag!» «Sverige, säger jag!» «Norge!
Äfven med risk, att anses vara friskostig på Bankens bekostnad, måste jag instämma i Grefve von Rosens förslag. Jag tror dock ej, att Banken derigenom kommer att vidkännas någon sådan förlust, som kan hafva inflytande på dess credit eller dess sedlars värde. Herr von Hartmansdorff har medgifvit, att Banken har en cassa för barmhertighetsverk. Af den bör väl i första rummet medel utgå, för att ersätta den förlust, som uppkommit deraf, att Bankens författningar blifvit använde på en så sträng sida, isynnerhet i denna tid af allmän penningebrist. Jag har hört svåra beskyllningar emot Herr Adlerstam för hans förmenta förseelser; men dessa bafva icke blifvit erkände af IIofRätten och Nedre JustitiaeRevisionen. De, så väl som han sjelf, trodde honom icke försummat, hvad Herr von Hartmansdorff och Högsta Domstolen förklarat honom hafva försummat. Man kan ej med skäl for - 72 Den 28 December e. m. dra, och det är för mycket hegardt, att lian skulle förstå författningarne bättre, än Svea IIofRätt och Nedre JustitiffiRevisionen. Men äfven om BancoFullmägtige och BancoULskottet haft den strängaste rätt för sig, bör väl icke Herr Adlerstam för en så ursäktlig, och af författningars tvätydighet föranledd, försummelse, så hårdt behandlas och straffas, som den största brottsling, eller nära likasom med sin egendoms confiscation. Jag har också, då första Betänkandet förevar, anmärkt, ej blott författningens olämplighet, utan ock dess tvätydighet, icke, såsom Utskottet säger, dess otydlighet. Den har haft två sidor, hvaraf den ena är använd af Svea HofRätt och Nedre JustitiasRevisionen, den andra af Högsta Domstolen. Här är ej fråga om att ändra ett laga kraftvunnit Domslut, eller att bedömma Högsta Domstolen; utan blott att skaffa upprättelse åt en person, som blifvit lidande genom för,fa tillingarnes tvätydighet, och derigenom att han icke förstått författningarne bättre än Svea HofRätt oc.h Nedre JustitiaeRevisionen.
Hus uppträda för att yttra några ord ronde denna vigtiga fråga; jag kan omöjligen afse att med mitt yttrande leda någon anuans öfvertygelse eller verka på någon annans opinion ; men jag begär här att på förhand få reservera mig emot det betänk., som Const.Utsk. i denna fråga afgifvit. Jag äger en röst här och skall afgifva den, afven örn den omsider stannar i en sluten voteringssedel. Jag anhåller derföre nu att reservationsvis få yttra mig. Const.Utskis betänk, innehåller ett förslag, som icke är enligt med mina begrepp, som ej öfverensstämmer nied min öfvertygelse och med den kärlek jag äger för det urgamla, lagbundna, ärorika och i så många andra afseenden lyckliga Sverige. Jag inskränker mig till att yttra mig om Otsk:s betänk., d. v. s. allman valrätt och enkammar-systeme. Jag har sökt göra mig sjelf reda för hvad sorn egentligen kail menas med allmän valrätt. Skådar jag omkring mig, så ser jag ej ett Den ai Octo b er f. m. enda land, der en sådan valrätt existerar. De första stater hafva nödsakats, såsom en värd talare yttrat, hvilken för några dagar sedan uppträdde på detta rum, draga ett streck genom nationerna. Detta streck hvilar på Statens idde; det måste ovillkorligen qvarstå i hvarje bildadt och hvfsadt samhälle. Den värde talare, som nämnde detta ord, har yttrat sig mera conseqvent än Utsk., men han har likväl varit tvungen att gifva vika för den abstracta hild han gjorde sig om hela menskligheten. Jag hänvisar lill häfderna och till vårt nuvar. samhällsskick. Jag finner, att om jag droge detta streck omkring nationen, så skulle en stor del deraf sjelf kasta sig utom detsamma. Jag kan ej föreställa mig Staten annorlunda än såsom en bildningsanstalt och en hushållningsanstalt. På dessa grunder mäste ovillkorligen, så länge menniskorna äro mcnniskor, så länge brister finnas, hvilka alltid mäste finnas, — så länge detta förhållande, säger jag, finnes, så skall ovillkorligen en del individer genom bristande bildning, bristande hushållning, kasta sig öfver detta streck.
Jag uppmuntrade dem till att fortfara med dessa ädla känslor ochl&amp;ter dem icke g&amp; utan att ge dem min faderliga välsignelse. De knäböja — jag utsträcker mina händer och säger: — Unga män. Gud beskydde Eder. Saken är god, gören Er pligt De stego upp oeh jag tillägger: Och nu små gossar, passen på Victor Hugo. Vår herre är nog en hedersman, men han har så mycket att göra att vår vän framför allt måste räkna p&amp; oss. G&amp;n då och gören icke den 1 tjenen skam! Amen. Eder med lif och själ hängifne Charlet Sådan var den svärmiska hängifvenhet, hvarmed Hugos män omfattade sin chef, och man kan häraf förstå, med hvilken glädje de afvaktade den timme, då portarna skulle öppnas för Heraani. Det skedde inemot klockan 3. Salen var icke upplyst. Der herskade den mystiskt otrefliga stämning, som tillhör en teatersalong vid dagsljus eller rättare dagsmörker. Den lmga truppen skulle placeras på de sämsta platserna, i mörka höm och på andra misstänkta ställen; der eljes någon arg hvisslare s kunnat lägga sig i bakhåll, stäldes någon riktigt ifrig klackör, liksom i krig de farligaste posterna lemnas åt de vildhjeraor som älska att kasta sig i faran. Andre icke mindre säkre,men mera lugne ordnades pä parterren under uppsigt af ledare, som skulle gifva tecken dä det gälde. Sä var man då ordnad. Annu återstodo många timmarT innan det skulle böija. Man pratade, man sjöng och så böljade hungern anmäla sig. Klockan slog fem. Det var tid att dinera. Nu framtogos chokolad, småbröd, ostar, skinkstycken, smörgåsar och korfvar, de elaka klassikerna påstodo lökkorfvar — » löken är för resten klassisk », anmärker Gautier. Man dukade pä bänkame, näsdukar fingo tjenstgöra som servietter och middagen var serverad.
Ibland vill hon göra det godt igen och lofvar bot och bättring, försäkrar honom om sin kärlek och söker vinna honom igen. – ”Jeg gider ikke höre paa hende,” sade han med ett uttryck af trötthet. Och så sänder hon honom i stället långa skrifvelser med barnen, betygande honom sin ånger och hängifvenhet. – Men dagen efter kan det hända att hon ber att få sin skrifvelse tillbaka, på det han icke skall ha några bevis emot henne. Han berättade om sin hemkomst från Polen i fjor. Det var hjertskärande. – Ingen var honom till mötes vid stationen. – Det var efter skandalen med fröken Knudtzon, och han stod i det mest spända förhållande till hustrun. – Denna satt på en stol i det yttre rummet och arbetade, när han kom. – ”Jeg kunde ikke formaa mig til at gaa hen og hilse paa hende. Jeg gik ind i mit Værelse.” Gud, hvilken ödslighet rymmes det icke i dessa enkla ord: ”jeg gik ind i mit Værelse”! Denne ensamme man, som kommer hem från en arbetsoch triumfresas hela spänning och brokighet, hem till ett sådant land och ett sådant hemlif. Hvilken qvinna! Om jag varit älskad så fullständigt, så helt, så glödande, som hon en gång varit älskad af honom, – om jag varit värdig att för hela mitt lif förenas med en sådan man – skulle då icke hvarje min sträfvan, hvarje min tanke vara riktad blott på detta enda: hans lycka! Skulle icke sällheten att få lefva under samma tak med honom, syssla med det som gör hans trefnad, uppfylla det han önskar, främja allt hvad han vill, – skulle det icke vara nog, öfvernog för att fylla hennes hjerta med öfversvallande tacksamhet emot tillvaron. Hans hustru, – mor åt de barn han älskar så högt, vet hon icke hvilket heligt kall det är! Hon har tillfälle till, hon har rätt till att få breda en qvinnas varmaste, ödmjukaste kärlek som en matta under hans fötter, – och hon gör det icke! Hon låter hans talang tvina bort under hemmets otrefnad åh, denna qvinna, denna qvinna! Hvarför är hon så blind? Hvad äro alla hans fel emot det enda, att han är Georg Brandes!
Stats-Contoiiets obligationer, utfärdade på grund af Högstsalig Hans Maj:t Konung Gustaf Hirs auetorisation den 20 October 1784, och lydande å 200,000 R:dr hvardera R:dr Holl. 800,000. 3 st. dito dito, på grund af Högstbemälde Konungs auetorisation den 12 December 1785, hvardera lydande å enahanda summa . • 600,000. 2 st. dito dito, på grund af dito dito den 8 Augusti 1787, lydande å 300,000 R:dr hvardera 600,000. 2 st. dito dito, på grund af dito dito den 17 Januari 1788, å 200.000 R:dr hvardera 400,000. 6 st. dito dito, på grund af dito dito den 12 December 1788, å 500.000 Fioriner hvardera 1,200,000. 3 st. Riksgälds-Contoirets dito, på grund af Kongl. Maj:ts med nämn de Con - Stats-Utskollcts Utlåtande, N.o 3ij. 9 de Contoirs garanti försedda auctorisation af den 31 Juli 1789, å 200,000 R:dr hvardera En Riksgälds-Contoirets, på grund af dito dito af den 5 Juli 1790, utfärdade obligation å 250,000 Floriner eller 6 st.
Ej sällan förspörjes den klagan, att fattigvårdstungan med hvarje år ökas, och denna klagan torde hvad stadssamhällena beträffar icke alltid sakna befogenhet, men af den tabell, N:o 13, som åtföljer denna berättelse, vill det synas, sorn någon anmärkningsvärd förändring, vare sig i afseende å fattighjonens antal eller beloppet af fattigvårdens utgifter för hela länet, under ifrågavarande femårsperiod icke o ägt rum. Ar 1856 uppgingo fattighjonens antal till 1,950 och år 1860 till 1,986. Förstnämnde år utgjorde summan af fattigvårdens utgifter 101,414 R:dr 77 öre och år 1860 100,097 R:dr 24 öre. Under det fattighjonens antal således ökats med 36 personer, hafva utgifterna minskats med 1,317 R:dr 53 öre, så att då hvarje fattighjon år 1856 kostade fattigvården i medeltal 52 R:dr i öre, uppgick denna kostnad år 1860 till endast 49 R:dr 89 öre. Städerna. Nyköping är en bland mellersta Sveriges äldre städer, länets residensoch enda stapelstad, belägen vid Nyköpings-åns utlopp i Byfjärden af Östersjön, 20 mil sjöväg, men endast lif mil landväg från Stockholm. Ehuru staden, jemte vanliga stadsmannanäringar, sedan äldre tider tillbaka jemväl idkat fabriksrörelse, har dock industrien hittills endast långsamt skridit framåt och ännu icke hunnit till någon högre grad af utveckling. Folkmängdstabellen utvisar dock, att folkmängden sedan 1855 års slut, då den uppgick till 3,810 personer, ökats under femårsperioden till 4,602 personer eller i det allra närmaste 21 procent, en tillökning, som jemförd med föregående femårsperioden, är högst betydlig, och otvifvelaktig! häntyder på en tilltagande industriel verksamhet.
Magasins-byggnader i Stockholm 16:o Dito i Landsorterna 17:o Städers friheter, Förslags-anslag jemte Indelta Räntor, i kronovärdi 2,360: 46., beräknade efter Marke B5, ,B (‘ll samt Indelt Spanmdl, 57 T:r 2 K:r 18:o Transportkostnader, m. m. för StatsVerkets Bergscffecter, Förslagsanslag ttl:o Remisslage, Förslags-anslag 20:o Observationsoch uppbörds-proeent, Förslags-anslag 21:o Manlalskrifnigs-provision, Förslagsanslag 22:o Tionde-profvare, 90 T;r 16 Iv:r Indelt Spanmdl 23:o Rcstitutioner, Förslags-anslag . 24:o Reseoch Tractaments-penningar, Förslags-anslag 25.0 Skrifmaterialier och Expenser, samt Ved och Ljus, Förslags-anslag Utr.o Extra utgifter 27:o Kongl. Stockholm den 8 Februari 1845. Uppläst och godkändt, med ett tillägg, hos Ridd. och Adeln den 1 Febr. 1845. Preste-Ståndet den 5 Borgare-Ståndet den 8 Bonde-Ståndet den 8 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af utgijterne under Riks-Statens 8:de Hufvud-Titel. (Stats-Usk:s Uti., Niis 41 och "7 5, sami Mern., Nio 133, och Först. Stats-Utskis Mern., Nio 162). S. A. K. Efter att hafva i behörigt öfvervägande tagit de dels i E. K. M;s Nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, dels inom Riks - 174 Expedilions-lJIskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N:0 SS.