Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
o. s. v. Om, vid sidan af denna kik af insamlare, förbundets styrelse och ombud lyckas genom särskilda inbjudningsbref eller andra åtgärder tillvinna saken ungefar samma antal medarbetare, s i skulle resultatet kunna efter utgången af de 5 arbetsåren uppgå till 200 i 400,000 .kronor. Om nu rantan beräknas till omkring 4 Z, (a.fkastningen af de under arbetsåren uppburna årsafgifterna måste antagligen afses till betackande af de betydande insamlingskostnaderna) l) sa skulle, å en fond af 150,ooo kr. erhallas en ranta af 6,000 kronor, af en fond om dubbla beloppet 12,000 kr. o. s. v. Af det lagre beloppet måste stipendierna bli färre och lagre till värdet. S2 kan man tanka sig att från en fond om 150,ooo kronor kunde årligen för all framtid utdelas sex stipendier i 150 kr., tio i 200 kr., fem i 300 kr. och fyra i 400 kr., eller inalles 25 stipendier. Från en fond af dubbla ' beloppet kunde dubbla antalet, eller samnia antal stipendier med dubbla värdet utgå. Stiger fonden till 400,om kr., kan man tanka sig en utdelning af femton stipendier a 200 kr., tjigo h. 300 kr., tio a 400 kr., fyra i 500 samt ett i I,WO kr., eller tillsammans 50 stipendier. Komiterades förslag innebar således, såsom af ofvanstående prospekt framgår, ett förverkligande af associationens idé, tillämpad på sjelfuppfostran, med arbete och oberoende till mål. Med en knapt nämnvärd årlig uppoffring, i varde för livar och en näppeligen motsvarande en bandrosett eller ett dussin - ') En förbundsmedlem har välvilligt lofval att lemna nödiga förskott för utgifterna under de första arbetstren. cigarrer, skulle efter 5 ars förlopp sakens vänner, enligt detta förslag, hafva kunnat grunda en betydande stipendiefond, hvilkcii skulle i all framtid verka för sitt ändamål. &amp; len har, i anm högre grad an vid vanliga associations-företag. beror framgingen p2 antalet deltagare.
Försvaret för qvantiteten tystnade småningom, och accentens åsidosättande försvann från diktningen. I den diktart, Lönnrot ifrigast och på sin ålderdom uteslutande idkade, nemligen i psalmerna, åsidosätter ej heller han accenten, utom i versens början, hvilket liksom genom en tyst öfverenskommelse skalderne emellan blifvit tillåtligt. Till Lönnrots psalmdiktning bestod den yttre anledningen deruti, att styrelsen år 1863 nedsatte en ny komité för uppgörande af ett finskt psalmboksförslag och Lönnrot äfven kallades till medlem deraf. Snart blef han, ehuru redan öfver sextioårig, den verksammaste mannen i komitéen. Allt ifrån början afstod komitéen från alla tankar på att åstadkomma egna nya psalmer och ansåg såsom sitt högsta mål, att af de dyrbara psalmskatter, hvilka under frommare och trosvarmare tider än våra uppstått på den svenska, danska och tyska vitterhetens områden, kunna med framgång välja och dugligt öfversätta lämpliga psalmer. För ett sådant arbete var just Lönnrot rätte mannen. Han var religiöst from, besökte gerna gudstjensten, förrättade den äfven sjelf flere år å rad med domkapitlets begifvande i Sammatti-kapells då för tiden prestlösa kyrka, och kände grundligt bibeloch kyrkospråket. Härtill kom, att han mera än någon annan var mäktig äfven det finska poetiska språket. Intet under derför, att komitéens arbete till största delen vältrades på Lönnrots skuldror. Dess öfriga medlemmar togo nog äfven del i de förberedande arbetena. Men vid de gemensamma sammanträdena måste han ofta göra rättelser äfven i dessas penna, något som de väl äfven någon gång voro i tillfälle att göra i Lönnrots psalmer.
Några ljuspelare från fönstren af de kringliggande husen och närstående lycktorna gledo öfver den rörliga vattenytan, och darrande spredo sig ljusmassorna på de krusiga vågorna. Högtidlig blickade kung Gustaf Adolf ned från sin piedestal med sina fyra drabanter. Vakten ropade tolf, då baronen svängde förbi operahuset. Ankommen till det omtalade hvita huset med festonerne, fann han öfra våningen starkt upplyst, då deremot den undra var helt och hållet mörk. Han gick genom porten, som stod öppen, till förstugan, hvari en bronslampa spred ett klart ljus. På ömse sidor voro dörrar, som alla voro lästa. I trappan mötte han betjenter i livré, och från öfra förstugan blef han införd i en tambur; och då han lemnat sin öfverrock, inträdde han i salongen. Han genomgick flere gentilt möblerade och eklärerade rum. Nu hörde han sorlet af röster. En grufligt smärtsam känsla genomfor honom och liksom skar hans hjerta. Han vände sig om. «Bed din fru,» sade han hastigt till betjenten, som följde honom, «komma hit ut på några minuter; en främling önskar ett enskildt samtal.» Betjenten såg litet förvånad på baronen, men just denna blick öfvertygade honom om det opassande af en motsägelse. Baronens hela utseende och hållning tillät ingen tvekan. Betjenten gick alltså att uträtta sitt uppdrag, och hörbart klappade baronens hjerta de få ögonblick, som förflöto, innan hans ärende kunde vara utfördt. Ändtligen flögo dörrarne upp, och en elegant klädd dam inträdde. Baronen studsade. Ett bländande skönt, icke helt och hållet obekannt ansigte mötte hans blick: »bekant, men ej den efterlängtades.» Långsamt och liksom för att gifva baronen, hvars lifliga öfverraskning icke blef oförmärkt af den, som länge behandlat männer, som dockorna i ett spel, tid att sansa sig, nalkades den sköna värdinnan sin bleka gäst. «Det är en högst angenäm öfverraskning, Sonnenstern, att se er här; likväl är det andra gången i dag, jag haft det nöjet n’est ce pas.»
Biclderskapet och Adeln, Grefve Eagerbjelkö A, Friherrarne Wrangel, Ankarsvärd och Garpe* Jan C. Msamt Herrar Riben, Tham f Hjerta Gust, Von Hartmansdorff j Von Qvanten » Hahl» Utan, Rothlieb och Munk af Rosenschiöld; hoä H ögördige PresteStåndet, Herr Biskop af Win* gård , Herrar Doctorerne Fellenius , Lamér och Wahlbom samt Herrar Prostarne Joli. Wijkman » Wikblad och Hasselroth med flere ; hos Vallöf!. BorgareStåndet Herrar Ståhle, Bagge, Ehinger och Beckman • samt hos Hedervärda BondeStåh* det RiksdagsFullmägtige Anders Danielsson, Jo* hannes Myrin, Etie Svensson och Olof Jonasson med flere, hvilke anfurt : att det föreslagna systemet , såsom byggt på den första grunden för all handel, eller friheten, förutsätter i handelsförhållanden en utöfning af naturliga rättigheter » under det att ett tvångseller förbuds-system, af* Vikande från dessa grundsattser, blott medgifvef friheten såsom ett Undantag , och derigenom på sätt erfarenheten tillförlitligen bevisat , framkallat det förhatliga lUrendrägeriet, sorn genom infös rande af fremmande öfverflödsvaror alstrat luice och yppighet och således icke blott skadat
Elmhult, hemman i Stenbrohult socken af kronobergs län, angående afskrifning af återstoden af lånet för ett utdikningsarbete vid. XI B. 230. A. 267. Embetsoch Tjenstemän, Civile, angående stadganden i afseende på aflöningen för. I. U. 87. A. 119. E. <50. -—- Civile, om skyldighet för blifvande, så väl i Sverige som i Norrige, att examineras i Unions-rikets Statsförfattning samt straffoch privat-rätt. — Civile, om utfärdande af en förordning angående vården och och skötseln af till dem anslagne boställen. II. 392. It. 742- — Civile eller militäre, som vunnit anställning vid Kongl. Majds hofstat, om skvdighet för den att frånträda sin lön på Rikets stat. — Civile och militäre, angående förhöjning af anslagen för pensionering af deras Enkor och Barn. II. 56. it. 58. X. B. 79, 117, <34. A. 135. XI. E. 401. — Civile och militäre, om tillerkännande åt desse åtminstone af enahanda löneförbättring, ifrån och med 1857 års början, som vid senast skedde löneregleringarne blifvit fastställda för de särskilda tjenstegraderna; samt om uppgörande af förslag till pensioneringens centraliserande och inrättande ungefärligen efter de grunder som äro gällande för lifränte-försäkringsänstalter. 11.224. — Statens, angående åtskilliga af Rikets Ständer för 1857 beviljade lönetillökningar. VIII. B. 106. A. 109. — Statens, om föreläggande för Stats-Utskottet att så fort ske kan afgifva Utlåtande öfver Kongl. Majds nådiga förslag om den för dessa beviljade löneförhöjningens utgående för innevarande år. X. 207. R. 262. — Statens, om tillsättande af ett särskildt Utskott för behandlingen af frågan rörande löneoch pensionsregleringen för. II. 433, 474. A. 476.
Almén i Upsala säger i sin analys: £ Det är ett verkligt Maltextrakt, fritt från främmande tillS satser och skadliga ämnen, bestående hufvudsakligen a f • * maltos och dextrin samt peptone och för öfrigt mer än van g_ {5 OBS. I medicinska tidskriften » Journal d ' Hygiene » (Paris) yttras om v&gt; • L. Björk£ boms i Göteborg främsta rummet. - g OBS. V i d utställningen i London yttrade prisdomarne, att detta Q, maltextrakt var det renaste preparat af detta slag, som de någonsin undersökt. OBS. Bland de i Malmö utstälda svenska och danska maltextrakt var detta det enda som tillerkändes första priset. O B S. Finnes å de flesta apotek i riket. A platser, där så icke är förhållandet, antagas kommissionärer. OBS. Beskrifningar jämte prisuppgift öfversändas portofritt på begäran. Göteborg. Oscar L. Björkbom. I post och telefon och expedieras I 1 6 6 2 Maltextrakt IH-TJ värde. Lottsedlar till 2 och 3 kr. säljas i alla boklådor. [1939] Bicyklar Tricyklar, I god konstruktion, solidité, elegans och lättgående oöfverträffade. Öfver 200 maskiner på lager i Malmö. Illustrerad priskurant på begäran. Driftiga agenter sökas i alla städer samt på andra större platser. Stockholm: endast Drottninggatan 36. [1371] B r e f l å d a. Anna. Det enfaldiga hotet och tonen i eder skrifvelse hindra oss ingå på dess besvarande. Läsarinna af Idun. Förf. till den o m - skrifna berättelsen och » Halvor Grip » äro en och samma person — se där förklaringen! Olga. Hjärtlig tack för välkomna bidragen. Red. Ebba. Flera äldre personer hafva blifvit fullständigt botade från svår reumatism af nedanstående kur. Särskildt vill jag nämna en, som led af mångårig reumatisk värk i nacken och axlarne, och en, som flere är ej kunnat gå för reumatism i höften, men efter begagnandet af denna kur nu blifvit sä bra, att hon med lätthet gär, till och med i trappor.
Lånepåkostnader, som af låntagarne sedermera blifvit ersatta, . 63: 39. R:dr 6,889: 22. — hvadan förvaltningskostnaden, eller löner och arfvoden till den vid Krigsmanshus-Afdelningen anställda ordinarie personalen, blott utgjort cirka fideis procent af Krigsmanshus-Kassans förräntade kapitalfond, eller . 4,172: 38. — Tillsammans R:dr 11,062 12. — Revisorernes gjorda tillkännagifvande, att Krigsmanshus-Kassans räkenskaper för håda revisionsåren blifvit i Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt granskad ”utan anmärkning,” samt att Revisorerne, ”vid anställd inventering af säkerhetshandlingarne befunnit desamma i särdeles god ordning,” påkallar icke från Krigs-Kollegii sida något bemötande. Krigs-Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, J. P. LEFRÉN. Carl D. Forsberg. O. E. Wåhlberg. Stockholm den 17 Februari 1846. J. A. Törneman. r - 387 - Sammandrag af de af Rikets Ständers Revisorer till förvaltningskostnad hänförda utgifter, som år 1843 bestriddes af Wadstena Krigsmanshus-Kassa. a) Pensioner j att vid innelu franies af gäng indragas och besparas: Herr Krigs-Rådet J. F. Seippel . 743: 9. 4. Aflidne Kamreraren Landius dotter Carolina Landin 120: Fröken II.
Transport 4,35r,ooo: Riksgälds-Contoiret directe inflytande Tidningsstämplings-, Skatterättsoch Observations-medlen , till ett medel-belopp af " 24,ooo: tillsammans 2,375,000: Om afkortningaiy afskrifningar och provisioner etc. härifrån afräkna» ined circa io4>ooo: — uppkommer således en behållning af - 2,27 f,000:*- eller den summa, som fullt motsvarar be« hofvet, med undantag af den serskilda, vid denna Riksdag beslutade, ersättning för Salpeter-gärden. Huru sistnämnda ersättning, Uppgående till 124,000 R:dr, på det mest lämpliga sätt må kunna fördelas och utgå, har Bevillning',-Utskottets Betänkande JY.o 5y. 5 varit ett af de vigtigaste öfverläggningsämnen, som inom Utskottet förekommit, hvarom meningarna varit delade. Men då Utskottet trott sig böra antaga, att, för beslutet alt befria jorden å landet från'skyldigheten, att ensamt utgöra Salpeter-gärden, legat till grund, att delta, i och för Rikets försvar nödvändiga anslag borde jättsenligare och mera jemt fördelas på de skattdragande; så har Utskottet ansett, att ifrågavarande ersättning hvarken borde åJäggas fastigheter serskildt efter deras värde, eller, lill större eller mindre del, utgöras genom förhöjning å den, efter j artikeln utgående personliga skyddsafgiften, emedan det egentliga ändamålet med förändringen, på sådant sätt, i Utskottets tanka, icke skulle vinnas. Utskottet har deremot trott, att alla, sorn hafva sådan egendom, eller sä stor inkomst, att de derföre Utgöra Bevillning, borde, i mon deraf, bidraga till denna, för bibehållande af fäderneslandets sjelfständighet och nämnde deras förmoner nödvändiga gärd; hvarvid likväl tillika kommit i öfvervägande, att, sedan Rikets Högloft.
Jag anhäller ödnsiukast fä anmäla, att jag anser Borgare Ståndets förfrägan om rätta förständet af Riddcrskapets och Adelns redan tagne beslut, rörande älskillige upoffringar af Riddcrskapets och Adclns rättigheter ipara lätt beswarad, dä man förutsätter, att hus wid wista tilfällen kunna betragtas säsom lösören, och att Riddcrskapets och Adelns mening med de orden: fast egendom aldrig warit nägon annan, än att dermed endast sörstodcs jord ä landet, och att derföre detta uttryck ej kunde lämpas pä Riddcrskapets och Adelns hus i Städerne wid frä, gan om inqwartcrjngs ätagandc äfwcn i fredstider. Utan att granska billigheten eller obilligheten af Ridde-skapctS och Adelns förmäner för sina hus i Städerna, fär jag derjemte göra ben anmärkning, att^Ridderskapels och Adelsö friheter för stna hus Den Z September. ix hus blifwit betta Ständ lillagde, ej för bess egen fl ull» utan just för Städerna sjclfwa, pä det Adeln fordom skulle upmuntras att till Städerna inflytta och de samma derigenom uphjclpas. Jag kan icke möjcligcn sinna att besittningsrättigheten af hus i Städer har nägon stags gemenskap med Borgerlig näring. Om en Adelsman äger ett hus med inrättade salubodar deruti, sä fär han dymedelst en förhöjd hyra, och drager sälcdcs winning af borgerliga näringen. Om sä är, att ingwatering icke betalas för blotta spanmäls-bodar, wid hwilka inga wäningsrum äro inrättade, sä är det ett fel, som bör lättås;, emedan deraf dragés en werkelig borgerlig winst, och för hwilkcn rörelse eljest inepvartcringskostnaden lärer godtgöraS.
April 1835j), enär Rikets Ständer, i anledning af andra väckta frågor om ytterligare lagstiftning för Rikets Ständers Bank, meddelat det förklarande, .att någon ytterligare lagstiftning för Banken, efter 87 §. RegeringsFormen, icke under dåvarande förhållanden borde ega rum, funnit sig förhindrade att ingå i hufvudsaklig pröfning af frågan om upphäfvande af Stal**,. Bancooch' Lag-Utskottens ■ Betänkande j N.-o 5b~ 29' Bankens privilegierade forum, hvilket betänkande Rikets Ständer, då tiden, hänseende lill Riksdagens snart derpå föreslående upplösning, icke medgåf\e frågans ytterligare behandling af Utskotten, afslagit. Med anledning af de mot förslaget oro ändring i Bankens forum, af dess myndigheter framstäfde anmärkningar, hafva Bancooch Lag-Utskotten, uti Betänkandet
De hvita bokstäfverna äro nästan alldeles bortregnade numera, och det tyckes aldrig falla någon in att söka stafva ihop dem till ord. Men det har ej varit så alltid. Det lilla korset har på sin tid väckt mycken undran och förvåning. En tid kunde ingen sätta sin fot på Svartsjö kyrkogård utan att gå fram till det där korset. Och får någon af de gamla tidernas människor se det än i dag, så ser hon på samma gång för sig en hel historia. Hon ser för sig hela Svartsjö socken, försänkt i vinterdvala och betäckt af jämn, hvit snö, som ligger en och en half aln högt. Så där ser ut, det är knappast möjligt att känna igen sig där! Man behöfver gå efter kompass som på hafvet. Det är ingen skillnad på strand och sjö, stubbåkern ligger lika jämn som den jord, hvilken burit hundrade skördar hafre. Kolarfolket, som bor invid stora mossar och nakna bergåsar, kan inbilla sig, att det råder öfver lika mycken afröjd och odlad mark som den rikaste bonde. Vägarna hafva lämnat sina trygga banor mellan de gråa gärdesgårdarna och äfventyra sig fram öfver ängar och ute på de frusna vattendragen. Till och med inne mellan gårdarna kan man bli förvirrad. Rätt som det är, kan någon komma att upptäcka, att vägen till brunnen blifvit upptrampad tvärs öfver det lilla roskvarterets spireahäck. Men ingenstädes är det så omöjligt att finna sig till rätta som på kyrkogården. För det första är gråstensmuren, som skiljer den från prästgårdsägorna, alldeles öfversnöad, så att den nu flyter alldeles tillsammans med dessa. För det andra är kyrkogården numera endast ett stort, hvitt fält, icke den minsta ojämnhet i snötäcket förråder dödsåkerns många kullar och tufvor. På de flesta grafvar stå små järnkors, vid hvilka hänga tunna, små hjärtan, som det är vindens sak att sätta i rörelse. De äro alla öfversnöade nu. Dessa små järnhjärtan kunna ej mer pingla fram sina vemodsfulla visor om saknad och sorg. Folk, som varit i städerna på arbete, har tagit med sig hem till sina döda sorgkransar med blommor af pärlor och blad af järnbleck, och dessa äro så aktade, att de ligga på grafvarna i små glaslådor.
Ja; den det ej vill, röstar Nej; Baneo-ZJtskottcts Memorial N.o 3c. vinner JVejj anses Rikets Ständer hafva beslutat, att icke någon Privat-Bank kan, såsom Cassa-Creditiv, i Rikets Ständers Bank, erhålla mer än i5o,ooo R:dr Banco. Beroende i öfrigt på utgången af den inbjudning Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Litt. c. gjort, huruvida dertill må göras det af samma Riks-Stånd beslutade tillägg: ”åt ingen Hypotheks-Inrättning mer än 3oo,ooo R:dr, utom hvad den kan tillkomma från afbetalningar på Bankens fastighetsbelåning.” « *• Genom 3:ne Riks-Stånds beslut finnes afgjordt, att Cassa-Creditiv, på säll Utskottet under Litt. d. föreslagit, beviljas på en tid af bögst ett år åt sådane Associationer och Privat-Banker, som med spanmålsbelåning företrädesvis sig befatta, samt från Riksdag till Riksdag åt llypotheks-Föreningar. Erhålla icke andre Privat-Banker rättighet till Cassa-Creditiv i Banken, än de, som i större seala med spanmålsbelåning sig befatta, förfaller af sig sjelf hvad under Litt. d. är föreslaget, i afseende på andre Privat-Banker. Blifvcr åter den af Ilögv. Preste-Ståndet och Ilederv. Bonde-Ståndet yttrade mening gällande, att äfven andra Privat-Banker må kunna CassaCreditiv från Banken beviljas, uppslår dernäst vid Litt. c?, fråga, huruvida Privat-Banker, som ej med spanmåls-belåning i större scala sig befatta, böra undfå Cassa-Creditiv från Riksdag till Riksdag; och emedan Utskottets tillstyrkan i denna del blifvit af 2;ne Riks-Stånd bifallen, kan Utskottet ej annat än hemställa, att, så vida vanliga Privat-Banker erhålla Cassa-Creditiv i Rikets Ständers Bank, Höglofl.
Fullm. Ber. § 18.) Otlemnande Under (iden från den 30 Juni 1855 lill oell med den 13 November af silfver i innevarande år äro från Banken utlemnade 2,001 st. silfverplanlsar lill bok0formJ fbringsvärde af 2,252.8 19 R.dr 9 sk. 6 r:st silfver, emot ett pris af 27 mark 12 sk. Hamb. B:ko, motsvarande 24 R.dr 32 sk. Svenskt B:ko för hvarje mark finsilfver, köluisk vigt, som plantsarne, enligt Hamburgerprof, innehållit. § 9. (1855 års Rev. Ber. § 21. Fullm. Ber. § 21.) Uppköp och Bankens behållning å vexelräkningen utgjorde den 25 . nästlidne försäljning September Silfver R:dr 218,703: 34. — vexlar ‘ nemligen hos handelshusen i Hamburg och Altona inne stående 15,00 1: 38. i oremitterade vexlar 203,701: 44. Denna behållning är sedermera, till och med den 11 dennes, ökad: a) genom uppköp af vexlar å 142,726: 16. b) genom ränta och kapital-inbetalning ä obliSationer 8’110: ~ 150,836: 16. _ till Silfver R:dr 369,540: 2. — men minskad, genom försäljning af vexlar å „ „ 215,551: 44. — till Silfver R:dr 153,98S: 6. — hvaraf innestodo; hos handelshuset Sal. (Fullm. Ber. § 23.) Myntning Till fortsättning af den redogörelse
2:o ®å leäf för 93Zantal3sGoutmt{iarternc3 ecb) be leib Jarering3s ecb) Spröfs ntng3sGointnttteerne t 3tocff;efin3 3tab btträbattbe perfotterS tjenftgöring, font ecb tift fofhtabcrS beftrtbanbe leib taxeringar, beflåS Gu procent af ^ttfieubs ftabettS pela taxerabe S3ctoffftttitg3sfttmttta, ptotffcn procent af ^3röfiting3sGoiits mitteen förbebaö; berent ^3rotofoff3sutbrag, font innefattar förbefntttgett, affents ua3 tift g-itffittägttge i 9iif3gä(b3 Orbföranbe ttteb röfkättfgljet ocf) Scbamöter, fa t £arertugS Sebantöter af Sarertttgö Siv beit tfaganbc tittfjttöjb mcb Äouuttgen3 S3efalltttug§l)afmanbe3 tltflag, eger (natt beröfmer anföra befmär f;o3 åtottgt. åbammar 2:o 83efmär öfmer ÄomtugeuS 23efaltntitg8l)afmanbe3 ocf? åtottgl. hammars Slättens bcflut, t frågor röraitbc bebttertug, ttytyelfålle ej uftybörbett af bmab ^å» förbt bilflott, tyul(fet cmägcrttgcit bör gäfbaS, tttcb rättighet
Vid mom. g får jag anmärka, att det deri föreslagna creditivet innefattar ett sätt att öka sedelstocken med nytt mynt, utan att valuta derför för ögonblicket linnes i Banken. Jag förmodar således, att meningen mäste vara, det berörde creditiv skall ingå i beräkningen af proportionen 2 till 5. Gr. ton Rosen: Med anledn. af mitt sednare yttrande och då Hr Lefre'n derefter upplyst, att näringarnas del i handelsdisconten endast skulle ifrågakomma såsom en nödhjelpsanstalt vid sådana tillfällen, då fabrikanten icke kunde försälja sina varor, anser jag numera ingen skillnad i ränta förde handlande eller näringsidkande böra existera. Jag glömde i mitt föregående yttrande att anföra ett hufvudskål för den åsigt, jag då utvecklade, hvilket jag nu skall tillägga. Jag förmodar nemi., alt om mitt förslag antoges, och man sålunda finge se den ifrågavar. fonden ändamålsenligt och med hastiga omsättningar begagnad för transitohandel]] och jerntransporlören, skulle sådant inleda till privata associationer i omförmälda afseende, hvilka eljest, då vi känna vår lugna, tröga och, om jag så får säga, föga påhittliga nationalkarakter, troligen icke komine i gång, men Den 6 Maj e. m. men sorn säkerligen blefveaf det mest fördelaktiga inflytande för landet. Gr. Cronhjelm, Otto Atig.: De enda anmärkningar, jag vid denna punkt har att göra, röra den föreslagna säkerheten. Jag fruktar, att försigtigheten här blifvit för långt utsträckt och att den säkerhet, som kommer alt erbjudas, sålunda oftast skulle komma att bestå uti sedlar, som uppkommit endast genom fingerade transactioner enskilda emellan, samt att inrättningen sällan blefve anlitad af den verkliga handeln och större rörelsen, för hvilken den är ämnad.
Stånden hvart för sig Den 5 September t. m. 9' lampeligast finna, vid hvarje Riksdag förordna om R*v sorer att emellan Riksdagarnc, enligt af Riksens Ständer utfärdad Instruction, öfverse och granska Statsverkets, Bankens och RiksgäldsContoirets tillstånd, styrelse och förvaltning:, ” äfvensom längre ned i samma § namnes afgående Revisorer och deras skyldighet, att utså ta t'd till näst på följande Revision;-och dessa ‘önskrifter synas sätta utom allt tvifvel, att ett R.iksStånd äger rätt både att, efter godtfinnande förordna huru Reviforer skola tillsättas, ej blott vid den första, utan jemväl vid den andra af de Revi nonsförrättningar, som emellan Lagtima Riksdagar böra äga rum, och att åt särskildte personer uppdraga en sådan befattning, anser RiddarhusUtskottet, att Riksdagsordningen» berörde föreskrifter, genom deras tydlighet i detta fall, sprida öfver meningen af Riddarhusordningens 47 §. det ljus, att, om än ordställningen i denne senare: att nemligen, vid hvarje Riksdag vare sig Lagtima elier Urtima, vcilje Ridderfkapet och Addri sex Reviforer, alf emellan Riksdvgarne öjverfe och gran/ka Statsverkets öch de flere deri omnämnde Verks Styrelse och Förvaltning, skulle till äfventyrs lemna rum för möjliga tvifvelsmål och olika tolkningssätt, berörde §. likväl bör så förstås, som i Riksdagsordningen finnes utnyckt; hälst Riksdagsordningen» 12 §. bjudfer, det Riddarhu: Otdningen bör, lika med alla öf riga Stånds ordningar vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne författad. Men då Kongl.