Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t vid samma tid fastställt en ny modell, som var något Den 28 Februari e. m. 069 dyrare, dessa medel endast räckte till inköp af 13,000 gevär; jag har mig emedlertid ej fullt bekant, huruvida denna uppgift är öfverensstämmande med sanningen, och vill derför ej framställa någon anmärkning i anledning deraf. — Jag fäster mig nu endast vid siffran 16,000 gevär, hvartill anslag blifvit vid sista riksdagen beviljadt. Lägger man härtill ersättningen för de gevär, sorn blifvit utlemnade till skarpskytte-föreningarne, så erhåller man en siffra af gevär, hvartill anslag före finnes. Af detta antal hafva hittills blifvit aflevererade endast 2,800 gevär, således återstår ännu anslag till gevär. Under sådana förhållanden hemställer jag till Hr Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-dep:tet, huruvida det kan vara lämpligt att under närvarande tid, då statsverket har så stora utgifter och penningetillgårigen i allmänhet är knapp, så betydliga summor undanryckas rörelsen, för att skrinläggas i Riksgäldskontoret. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, och då jag finner det högst olämpligt, att, på sätt vid flera föregående tillfällen egt rum, R. St:r bevilja anslag till artilleribebof, hvilka sedermera under åratal ligga obegagnade, får jag yrka afslag å Utsk:ts hemställan uti denna punkt; och jag ber endast att få tillägga, på det ej den anmärkning må framställas, att det ej höfves mig, såsom militär, att motsätta mig ifrågavarande anslag, att jag högeligen önskar, att den begärda summan skall beviljas framdeles, då den kan finna användning; och hade den nu varit behöflig, skulle jag hafva varit den förste att begära den, men jag tror mig hafva visat, att de begärda medlen ej för närvarande kunna användas och således måste ligga obegagnade, och ett sådant förfarande anser jag oriktigt. Jag anhåller om propos. på afslag å Utsk:ts hemställan. Hr Reuterskiöld:
Län mor tion om föreskrifter för utmätnings-kostnads beräknande; N:o J47, Öfver Riksdags-Fullmägtigen Herr M. E. Richerts samt Eric Svenssons Prat. Län motioner gm verkställighet af Under-Rätts beslut i skuldfortJjingsmåJ, Där gäldenär skulden erkänt ; N.*o 148, öfver Riksdags-Fullmägtigen Johannes Anderssons från Calmara Län motion om åtskilliga förändringar i nu gällande stadganden om rättegångssättet i skuldfordringarna!, samt om utmätning och hvad dermed eger gemenskap; N:o 149, Öfver Riksdags~FullmSgtigen Peter Anderssons från Halland motion om rättighet för foriringsegare att uppdraga verkställigheten af laga kraftvunna .Domar och Utslag åt den tjensteman eller enskilde person, för hvilken de hafva förtroende, och som vill sådant uppdrag emottaga. S. D. Föredrogos följande Constitutionslltskottets Memorial ; N:o 53, med försteg till GxUndlags-bestämmelser om Lagtima Riksdagars återkomst hvart femte år, om Urtima Riksdagars föremål, och om tiden för Lagtima Riksdags fort. farande; Nto 64, med förslag till bestämmande af vis» tid på året för Rikets Ständers Lagtima sammanträden; och 54 Prat. Utdrag den i5 N:o 55, med förslag lill en redactionsförbättring, i afseende på förbudet emot rådplägning i Konungens öfvervaro: Dessa förslag antogos, såsom hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Deputerade från den mindre del af länet, der persedel-räntorna efter markegång utgå, hade häruti instämt med tillägg af det förslag, att spanmålen måtte få beräknas uti råg, korn och bafra, en tredjedel af hvartdera slaget, så vidt ej i bela det öfriga riket, der ränteförenkling ifrågakomme, spanmåls-räntan skulle bestämmas till en tredjedel råg och två tredjedelar korn, då sådant äfven syntes lämpligt att här blifva gällande; hvarjemte erinrats, att på de Götheborgs stad donerade räntor af Säfvedahls härad, sorn utgingo efter bestämda lösningspris, ränleförenklingen icke måtte inverka eller tillämpas; och hade, till hvad af deputerade sålunda blifvit framstäldt, E. K. M:ts Befallningshafvande i länet tillstyrkt bifall. Med anledning af hvad sålunda förekommit och i öfverensstämmelse med E. K. M:ts nu meddelade Nådiga förslag, med undantag af hvad det rörer dagsverks-räntan, som deruti blifvit till bibehållande såsom särskild skatte-litel upptasen, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att: l:o. Såsom hufvudränte-persedlar inom de härader af Götheborgs och Bohus län, der persedlarne utgöras med markegångs-förvandling, bestämmas spanmål och smör; 2:o. Nuvarande spanmåls-räntan af, flere slag förvandlas lili viss spanmål af en tredjedel råg, en tredjedel korn och en tredjedel bafra. Smör bibehålies; 3:0. Alla öfriga nuvarande, uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripne, persedlar förvandlas til! bestämd penninge-ränta, att, jemte de till penningar förvandlade bråktalen och nuvarande skatte-liteln penningar, utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Jemtlands län. E. K. M:t hade ansett, att af de få ränte-persedlar, som i detta län utgingo med förvandling efter markegång, icke någon lämpligen borde såsom sådan bibehållas.
Ah! inte visste jag att jag sökte bara min dotter jag (hårdt till Mathilda). FREDRIKSSON. Gå sin väg, Stark! vi höll just. LIONEL (till Stark). Hvad vill ni här? min dotter, jag vill inte ha henne till piga inte; vi gudbevars inte är så fin som de förnämas. STARK (stolt). Hvad jag vill? jag vill ha igen fattigt folk råka också ha vår hederskänsla, fast den EBERHARD (som under häftig sinnesrörelse gått fram och tillbaka). Stark, Stark! jag måste nödvändigt tala med er! ingenting. STARK. Låt mig vara, säger jag! jag vill er EBERHARD (med djup rörelse). Styfvenson! väl förödmjuka mig bra mycket med att nämna det, men ni bedrar er, det var en hederlig arbetares rit det. namn, och jag skäms inte för att jag en gång buEBERHARD. Lugna er och svara mig! har STARK (studsar). Mitt namn? Ah, ni trodde er ni haft någon slägting i Holland med samma namn. Ja, kors! Farbror Janne, vet STARK. Hvad angår det er? jag, han som bygde fartyg. död och hade efterlemnat förmögenhet. STARK. Hvad, hvad säger ni? EBERHARD. Men om denne slägting nu vore EBERHARD (räcker honom ett bref). Se här, läs. drig vara så tokig och lemna förmögenheten ifrån är det jag som gifter mig i stället för min syster. FRU VON HAGEN (till Gabriéle). Han måtte väl alLIONEL (för sig). Pengarne blir hennes, således STARK (med feberaktig ifver). Men här står att penningarna öfversändas tillika med testamentet, hvar äro de? EBERHARD. I säkert förvar. rättmätiga egendom. STARK. Ah, ni vill kanske undanhålla mig min EBERHARD (med ädel värdighet). Nej, så snart ni inför domstolen dokumenterat er, såsom hans lagliga arfvinge, får ni lyfta penningarne. MATHILHA. O, min Gud! rik! ha, ha, ha! lefva! STARK (med gnistrande ögon).
Om remiss af denna motion till Stats-Utskottet anhålles. i Stockholm den 15 November 1865. laudvig v. Platen: I N:o 138. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. Af Herr von Mentzer, Carl Fredrik, om upphäfvande af Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 22 Maj 1863, angående upphörande från och med år 1864- al tullstämpling å varor, som /rån utrikes ort inkomma. Att lagarnes helgd må, så vidt möjligt, vidmagthållas och understödjas, är äfven nödigt då fråga är, alt förekomma olofligt införande af varor från andra länder, i hvilket afseende alla skyddande medel böra vidtagas, så att icke dessa i stället tillintetgöras och frihandels-manien förvillar till den grad att föreskrifter till förekommande af dessa varors olofliga införande i stället underlättas. Genom Kungörelsen af den 22 Maj 1863, som stadgar, att all tullstämpling af varor från utrikes orter, skall med år 1864 upphöra, har det förhållande inträffat, att då tulluppbörden år 1863 utgjorde 14,631,603 R:dr, har den efter varustämplingens upphörande år 1864 utgjort 13,321,293 R:(jr och således en minskning mot föregående år med 1,310,320 R:dr, ehuru af dessa utländska varors ymnigare tillgänglighet bort förutsättas motsatsen. Enligt tulluppbörden endast uti Haparanda, hvarest tullen år 1863 med stämplingsskyldighet å dessa varor utgjorde 87,068 R:dr, nedgick derpå följande år, då stämp lingen var undanröjd, denna tulluppbörd till 28,276 R:dr och således 58,798 R:dr mindre än året förut, ehuru man icke har skäl härför uti mindre införsel.
Men behöfver man alltså rentaf lösrycka sig från nutidens fordringar, för att i bägge dessa romaner finna anledningar till beröm? Visst icke. Om bägge gäller, ej blott, att det helas anda är en innerlig godhet och menlöshet; ej blott, att öfverallt framblickar den varmaste kärlek för Dygd, Fädernesland, Gud och Menniskor: utan ock, att i bägge träffas åtskilliga lyckade karaktersteckningar, situations-taflor, episoder, – stycken ömsom af sannt poetisk, ömsom af sannt oratorisk fägring. Planen är i Thekla sjelfständigare, än i Adalrik; och väl anlagd. Icke heller kan någon, som har sinne för christlig tros-kraft och martyr-höghet, misskänna den enthusiasm, som genomlågar framställningen af Theklas öden, och som i det värdiga sätt, hvarpå Paulus och Petrus målas, tala, dö, stiger till sin höjdpunkt. Hon sjelf är svenska snillets första utkast till den sköna helgonbild, som af Stagnelius, med större konstnärskap, blef målad i ”Perpetua”. Också synes, att Författarn är mera hemmastadd i den dubbelverld, hvari personerna här lefva och röra sig: så i den romerskt-grekiska, som i den christna. Dock var Adalrik, som erhöll två upplagor, i sina samtidas ögon det af de båda verken företrädesvis poetiska. Betecknande är för dåvarande läsares och läsarinnors lynne, att hvarje del af Thekla öppnas med ett utförligt ”Innehåll”, der allt det historiska, som sedan i delen förtäljes, är angifvet i sammandrag; utan ringaste fruktan, att derigenom fresta mängden till att stanna vid sammandraget och lemna sjelfva boken oläst. Så mycket kunde då ännu en författare tro på ämnets, tankans och behandlingens makt, såsom oberoende af blotta händelse-förloppet och den nyfikenhet, hvars enda – eller åtminstone högsta – interesse är, att veta ”hur det går”. – Föröfrigt har hjeltinnans slut-lott det egna, att öfverraska oss med en utgång, som läsaren knappast väntat sig af en martyr-historia.
I Utskottets tanka gifves dessutom för den rätta progressionen blott en regel, nemligen: att den skattskyldige, som eger mera eller har större inkomst, betalar högre afgift, i förhållande till sin större förmo - Bevillnings-Utsfioltets Utlåtande N.o 28. genhet eller inkomst; då deremot obilligt är, att lill ex. för ett värde af 1000 R:dr skall erläggas högre afgift derföre, att det innehafves af en egare, än om samma värde vore fördelad t på tvänne; och då Utskottet för öfrigt betviflar den förväntade ofelbara verkan af det i alla hänseenden vådliga Édgångs-syslemet, men deremot fruktar att interesset, i strid med öfvertygelsen öm det rätta, understöd! af biygseln att vidgå eri origtig uppgift, alltför ofta kunde vinna en, för den moraliska känslan hos Nationen , mycket skadlig se* ger i kan Utskottet icke föreslå ett slags Värjemåls-ed såsom correctiv för mindre noggrannhet i beskattnings-uppgiften I fråga om det betydliga och, efter hvad man påstått, för Landet mindre fördelaktiga öfverskott, sorn vid tillämpning af nu gällände BeVillnings-Stadgä skall uppkommit, så, utom det Utskottet anser att det alltid är Statens Och de skattdragandes fördel ätt en brist undvikes uti de erforderliga bidragen, hvilken på ett elier annat sättmåi sté fyllaS, skall det af framdeles aflemnande Calciiler häröfver visa sig* att detta öfverskott icke varit serdeles stort, och att beräkningarhe vid Bevillningens fördelning Sålunda skett med den noggrannhet, Sorti i sådana amilen är möjlig. ao Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.o sS. En Ledamot af Bevillnings-Utskottet har till Ridderskapets och Adelns Protocoll lemnat åtskilliga uppgifter om beloppet af bevillning, som utgått af borgerlig rörelse under flere föregående år, hvaraf velat hemtas den slutsats, att, ehuru denna rörelse är i jemnt tilltagande, hafva Bevillningsbidragen deraf blifvit icke obetydligt förminskade, samt varit godtyckligt och mindre jemnt fördelade.
Nästan rädd för att mor Annika skulle höra hennes tankar, sade hon nu högt: "Jag har tänkt på saken, mor, men jag törs visst icke be om herr Eriks biträde i hvad han anser för trolleri. Ni hittar visst på någon annan bot. Kom nu bara och läs öfver henne. Det hjelper visst." I detsamma steg den underliga fremmande qvinnan opp, gick hastigt till Annika och sade betydelsefullt: "Ni skall få höra af mig. Jag vill ej dröja längre. Farväl!" Hon gick och hade snart försvunnit med sin körsven och släde. Fru Metta blef allt underligare till mods, men när nu mor Annika, utan vidare prut, följde henne, så begaf hon sig å väg. Men ur fru Mettas hufvud gick ej tanken på att något var å färde. Under vägen gaf hon sig i samtal med mor Annika, visade mycken håg att lyssna till harmfulla utlåtelser emot riksmarsken, och såg lätt huru hennes själ glödde af hat och hämndlystnad. Derpå förde hon talet på hertigen och sade: "Hvad menar J mor, att hertigen ville ge den, som kunde berätta honom att Flemingen vore död." Gumman nickade och skrattade på sitt vanliga ohyggliga sätt. Fru Metta kunde icke skilja sina tankar från det hon sett och hört. Hon tänkte på att skrifva till herr Erik, men huru få fram brefvet till honom? Fru Metta hade ej länge varit hemma, innan hon varsnade en ryttare, som steg af vid trappan. Med nöje hade hon i honom igenkänt Enevald Fincke, och skyndade sig nu att välkomna honom och få helsningar från sin man och sin dotter. Herr Erik Liljeholm mådde väl och hade, jemte krigsfolket, marscherat opp emot Österbotten. Jungfru Sigrid var äfven frisk och fager, och allt stode väl till. "Och J, herr Enevald, är icke med på krigståget?" "Nej, mig synes ringa båtnad och ringa ära, att här vara med. Kanske dock, om kriget mot denne upprorshopen drar ut på tiden, att äfven jag sedan sluter mig till förstärkningar, som kunna behöfvas; men jag tänker att herr Klas med lätthet jagar undan en sådan fårskock. Men till eder, fru Metta, har jag denna gången ett enskildt ärende.
Prot.-Utdrag den 22 Februari 1851. 165 S. D. Föredrogos ånyo och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Siats-Utskottets nedannämnde, den 15 och 19 dennes på bordet lagda, Utlåtanden: N:o 46, i anledning af väckt motion, angående befrielse för Utsockne-frälse-hemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rotevakans-afgift; och N:o 47, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående eftergift af Kro nans rätt till dana-arf efter enkan B. 11. Sandelin. Från Ilögv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 46, i anledning af väckt motion, angående befrielse för Utsockne-frälse-hemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rote-vakans-afgift; bifölls. S. D. Föredrogs en från Vällofl. Borgare-Ståndet, medelst protokolls-utdrag af den 15 dennes, meddelad inbjudning till Höglofl. Bidderskapet och Adeln samt Högv. PresteStåndet att förena sig uti det af Borgareoch Bonde-Stånden beslutade bifall till 36 § af Stats-Utskottets utlåtande N:o 30, i anledning af Rikets Ständers år 1849 församlade revisorers berättelse, angående granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1846 och 1847, hvilken g afser frågan om Kongl. Landtbruks-akademiens räkenskapers öfverlemnande till Kongl. Kammar-rättens granskning. Denna inbjudning blef af Preste-Ståndet icke antagen. S. D. Anmälde Doktor Stenhammar, att det är anledning till anmärkning emot föredragande Stats-rådet och Chefen för Finans-departementet, hvarom remiss begärdes till Konstitutions-Utskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola.
Ständer icke funnit något att erinra emot de föreslagna tillökningarna, hvadan den erforderliga förhöjningen af anslaget för Generalitels-slaten, utgörande, enligt bilagde tabell Nio 6, 3,050 R:dr, blifvit beviljad att utgå i öfverensstämmelse dermed. 13:o. Uti nuvarande an.dags-summa för Topografiska korpsen. 18,639 R:dr, är förhöjning af Eders Kongl. Majit begärd med ett belopp af 15,061 R:dr. Bebolvet af denna betydliga tillökning härrör, enligt Departemenls-chefens betänkande, af det förhållande, att korpsens embetsoch tjensteman hittills varit särdeles lågt aflönade och icke under de sednaste 30 till 40 åren blifvit hugnade med någon löne-för'höjning; hvarjemte Departrmenls-chefen åberopat korpsens för det allmänna gagnande verksamhet, dess trägna tjenstgöring hela äret om, utan semester, samt den långsamma befordran, som eger rum vid en korps med så fåtalig personal, som den ifrågavarande. Rikets Ständer, som insult att denna korps, såsom geni-korps betraktad, i allmänhet är lågt af onåd, hafva bifallit de af Eders Kongl. Majit äskade tillökningar, blott med den förändring, att den föreslagna nya aflöningen för en ren-ritare ej ställes å person, ulan ullöres under rubrik: för ren-riininy, nuvarande innebafvarens rätt till denna aflöning dock härigenom oförkränkt. Anslaget för korpsen har alltså blifvit ökadt med den erforderliga förhöjningen af 15,061 R:dr, att utgå pä sätt bifogade tabell Nio 7 närmare utvisar. 16 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:n 194. hidelta Arméen. 14:o.
För den praktiska nödvändigheten af ett sådant lagbuds antagande hos oss, tala till en del alldeles samma skäl, som anfördes derför i Preussen, nemligen den förvirring, som den hittills följda principen åstadkommit, ithy att innan ännu den första' konkursen är afslutad, gäldenären i följd af ny skuldsättning stundom gör ej allenast en andra, utan äfven en tredje konkurs, •— ett fall, som jemväl hos oss beklagligen icke är sällsynt och hvarvid stundom inträffar att dessa tre konkursmassor processa sins emellan om den egendom, som bör tillhöra hvardera massan, hvarjemte de äldre borgenärerne, innan de ännu fått slutlig utdelning i den första konkursen, nödgas, för att bevara sin rätt till andel i de nya tillgångarna, reservationsvis bevaka sina fordringar jemväl i de nya konkurserna och hafva tillsyn äfven öfver deras utredning och förvaltning. Och slutlig utredning af hvarje sednare konkurs kan ej ske förr än alla de föregående blifvit slutligen utredda, så att upplysning vunnits om huru stor procent borgenärerna i dem erhållit såsom utdelning. En större oreda och förvirring än den, som härigenom framkallas, låter sig knappast tänkas. Men tager man bort den préklu siva verkan af stämningen, — och i den delen är Utskottets åsigt af Rikets Ständer godkänd, — blifver införande af nu ifrågavarande grundsats än nödvändigare; ty eljest skulle t. ex. följande förhållanden säkerligen icke så sällan uppstå: En tid efter konkursens början tillfaller gäldenären ett arf: de borgenärer, som bevakat sina fordringar i konkursen, synas, vid jemförelse af 9 och 40 §§ i nu gällande Konkurslag, ej äga rätt till exekution å den arffallna egendomen för mer än som återstår af deras fordringar, sedan utdelning i konkursen ägt rum; men den borgenär, som, måhända i beräkning på arfvet, underlåtit att anmäla sig i konkursen, skulle deremot genom exekution genast kunna få hela sin fordran betäckt af den arffallna egendomen, äfven om denna dertill helt och hållet medtoges.
Bolagsmännen skola genom skeende aktieteckning förbinda sig att utaf egna medel tillskjuta hvad utöfver det beviljade statsbidraget erfordras för fullbordandet af ej mindre nämnde vattenkommunikations-led med dertill hörande kanaloch sluss-byggnader, än jernvägs-anläggningen samt anskaffningen af ali för jernvägens begagnande erforderlig materiel; och skall aktietecknings-summan utgöra En million Femhundra tusen Riksdaler riksmynt. Dock som en tredjedel af det sålunda tecknade beloppet är allenast afsedd till Stats-verkets betryggande för detta företags utförande samt de dertill anvisade och utbetalda statsmedlens äterbekommande i motsatt fall, så behöfva aktie-egarne, derest sagde kommunikations-led och jernväg, genom deras försorg, varda på föreskrifvet sätt och inom stadgad tid fullbordade, icke erlägga denna tredjedel af teckningssumman; kommande följaktligen aktie-egarnes ansvarighet för densamma att försvinna efter företagets fullbordande och godkännande vid derå skeende afsyning, hvarefter kanal-sträckorna och slussarne samt jernvägen, med hvad dertill hörer, böra utgöra säkerhet för ifrågavarande län. De handlingar, som innefatta aktie-egarnes förbindelser att fullgöra den. på grund af aktie-teckningen, dem åliggande inbetalningsskyldighet å deras aktier, böra deponeras och förvaras hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kronobergs län. 3:o. Bolaget bör vara bildadt och arbetet å kommunikationsleden påbörjadt före den 1 Oktober 1858; skolande de vid denna anläggning erforderliga arbeten sedermera oafbrutet fortgå och utföras, så att densamma varder fullbordad och Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 163. 11 för allmänna trafiken upplåten inom förloppet af den tid, Kongl. Maj:t vid bolagets oktrojerande kommer att bestämma; och eger Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader att, genom särskildt af Kongl. Maj:t, på Styrelsens förslag, förordnade sakkunnige män, utöfva tillsyn derå, att arbetena varda i öfverensstämmelse med vederbörligen fastställda planer utförda, samt att vid verkställigheten godkända arbets-metoder följas och fullgoda materialier användas. 4:o.
Vår litteratur är rik på poetiserande Italiafarare, som plötsligt där nere fått sång i stämman och drömmarna lösta i sitt bröst, flyttfåglar, hvilkas öde är omvändt mot de verkligas, och som sjunga en kort sommartid i den främmande södern, för att väl hemkomna snart tystna eller åtminstone helt förändra läte. En utländsk diplomat, som förundrade sig öfver den brusande vitalitet och skaparlust, som brukade betaga de svenska artisterna söderut, satte ihop med solskenet denna hjärnans och blodets förökade verksamhet. Här hemma vore för kallt och grått för konst. Man är böjd att gifva honom rätt, när man läser våra resande artisters bref från södern. Det finns en dur-ton i svenskt lynne, en ton af sorglös lifsfröjd och utmanande humör, som först under djupare himmel tycks kunna klinga ut riktigt yrt och fullt. Ingen svensk poet har visat det så bjärt som Snoilsky – om ej den diktare, som för nästa generation är skalden par préférence, liksom den blodfulle och skönhetsdruckne författaren till de »Italienska bilderna» är det för sin. Men tanken går vidare. Med en förändring, skrämmande i sin hastighet, står en helt ny typ för minnet. Sonetternas världsman i all hans högdragna reservation träder i stället för den frimodiga och öppenhjärtade svärmaren med vinlöfven och den phrygiska mössan. Aristokrat af födsel och lynne, smak och väsen var poeten alltid, äfven när han som »tidernas yngsta son» sjöng frihetens carmagnole på ruinerna af Neros gyllene hus. Men Romadräkten efterträddes nu af den otillgängliga societetsfracken. De fjortonradiga små mästerstyckena etsade sig in i sinnena som en öfverlägsen främlings dubbeltydiga och halft föraktliga förtroenden. Det är efter en bal. Man går ett gatstycke samman en stockholmsk vinternatt. Det är rimfrost och stjärnor, och den främmande begynner tala, men blott efter ett par repliker tystnar han och tar farväl med en point af stolt och afvisande ironi. Han är framme och stänger porten om sig. Dessa sonetter äro de förnämsta, elegantaste små dikter vår poesi äger, men deras tidiga leda kändes så djup, att man kunde bäfva för poetens framtid.