Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om han inte hade förefallit så genomhederlig och pålitlig i uppsyn och sätt att tala, skulle jag närapå kunnat misstänka, att han hade några mer eller mindre obehagliga skäl för sin önskan att undvika landsmän, men jag behöfde bara se på honom, där han brukade stå vid relingen och blicka ut öfver hafvet för att förstå att han icke hade någonting af brottsling i sig. Där fans hvarken något skygt eller något skuldmedvetet drag i hela hans person. Så kom den sista aftonen före ankomsten till New-York. Lotsen hade redan kommit ombord, den sedvanliga, festliga middagen, som karaktäriserar sista dagen af de stora oceanångarnes färd, var förbi med skålar och tal, och passagerarne hade spridt sig öfver promenaddäcket i de vanliga kotterierna, hvilka voro en smula lifligare och rörligare än vanligt, tack vare det vackra vädret, den lugna sjön och förhoppningarna att snart komma i land. Jag hade ströfvat omkring där en stund, men då jag under öfverresan hållit mig tämligen mycket på afstånd från de andra, hade jag nu icke häller något kotteri att sluta mig till och gick därför ned på mellandäck för att se hvad folket där hade för sig. Den första jag fick syn på, var min vän, hvilken såsom vanligt satt helt ensam på relingen med ena armen kring staget på förmasten och såg ned i vattnet, som gnistrade där det bröts i vågor af vårt fartyg. Nå, sade jag, nu är resan snart slut. Ja, om man bara skall till New-York, så är den snart slut och ännu fortare kunde den ta slut helt och hållet, om man ville, svarade han långsamt, utan att lyfta blicken från svallvågorna nedanför. Det slutet kommer nog också i sinom tid, sade jag, men därmed har det ingen brådska. Nog är det bättre att vänta och se huru det går. Det vet jag nu inte, svarade han i ännu mera eftertänksam ton än förut. Män väntar och väntar alltid på någonting bättre, och vanligen blir det bara värre i stället. Kom, sade jag uppmuntrande, rök en cigarr med mig och tala om hvad som trycker. Det brukar ofta hjälpa. Inte hjälper det mig, men om herrn vill höra om det, så kan jag nog gärna berätta det fins så många andra förut, som veta altsamman.
»Låt svine’ frysa, sa han; dä gör’en godt». – Jaha, så va’ dä så, att åtte dagar före julafton dä åre’ kom Ers-Ers Kalles fördräng köranes ur skogen me’ ett lass me’ bångar, för si Ers-Ers Kalle lät just inte folk bränna nå annat (te dä va’en för försigti’), då fick han se liksom en snöhög unner en tall’ å ett ben sticka fram ur högen. Dä va’ Gris-Kalle, som kommi’ från sta’n så plägad, att han vurti ätter på vägen. Drängen slängd’en på lasse’ å for hem, men när Ers-Ers Kalle fick se hocken dä va’, så sa’en kaf nej för att släppa in’en. Men drängen, som va’ gammal i gåln, gaf sej inte, å te sist fick dom lägga’n på hanses säng i lill-stuga’, te dess han skulle bli liksom opptind, men innan natta skulle’en bort, dä svor då far på. Men när kvälla kom, va’ dä’ kaf slut att få nå lif i GrisKalle, så såf’en å snarka, å då ba’ drängen, att han skulle få stanne å rake jul-svine, som skulle släppa te lifve’ måron därpå. Ja si ErsErs Kalle va’ nu då så försigti’, att när dä gälde att få nånting gjordt för ingan, så va’ inte han dän som sa nej, å så fick Gris-Kalle stanne. Jaha si dä ä nog så, att man kan såfva otroligt å ändå höre liksom en smul. Så måtte dä ha vuri’ me’ Gris-Kalle, å, för eljes ä dä då inte godt att veta, hur han fått reda på paschasa.
Vi lämnade därför processionens väg och beslöto att » g å ned igenom nästa gata » till Carolinenplatz och se högtidlighetens afslutning framför domen. Efter en dylik plan kan man tryggt bandia i en modern, matematiskt upplinierad stad, men i de gamla städerna duger det icke. Den smala, människotomma gatan höjde och sänkte sig, gjorde långa bukter och plötsliga krökningar, men den väntade tvärgatan syntes icke till eller gick åtminstone i helt annan riktning, än vi beräknat. Då och då mötte vi en människa och frågade om vägen, men fingo oföränderligen svaret: » rakt fram », hvilket här i staden tycktes vara ett mycket relativt begrepp. Vi gingo mellan långa trädgårdsmurar, vi tittade in på gårdar med halfförfallna korsvirkesbyggnader och frodig, halfförvildad grönska, vi sågo tjusande gatpartier — men allt detta hade tagit betänkligt lång tid. Till sist förde oss en enslig gata, följande foten af en mäktig grå fästningsmur, som hörde till residensbyggnaderna., fram till Carolinenplatz, som var öde och t o m; där fanns icke ett spår efter processionen. Men domens alla portar stodo vidöppna, och till ersättning kunde man ur det nu brännande solskenet ute taga sin tillflykt till den djupa, kyliga skuggan där inne — och drömma. Senare samma förmiddag vandrade vi uppför en väg i sakta stigning, mellan lundar och bördiga fält, förbi villor, humleplanteringar och småhus, förbi ett af dessa krucifix i kroppsstorlek och med förskräckliga försök till realism, som här resa sig på fält och vägar och plötsligt förjaga den illusion af hembygd, den bördiga bayerska slätten ibland för skånska ögon äger. Vägens böjningar gifva oss allt skönare vyer af staden, hvars branta tegeltak och många kyrkspiror förtona i afståndets blå dagrar; där äro domens fyra mäktiga, smärta UTE I HAFVET. torn, där äro Michaelsbergets två dominerande höga spiror, Jakobs och Frauenkirche, och många andra, Och ofvanför oss ligger målet för vår utflykt, furstbiskoparnes af Bamberg gamla fäste, Altenburg, hvars torn behärskar nejden.
Man säger, att ej häller jag är så oskicklig.» »Nå vill du, att den skickliga bollspelerskan skall draga sig till baka, i fall den yngling hon älskar träder fram för att täfla?» »Nej, men ej häller skall hon lägga sig vinn om att försvåra ynglingens framgång.» »Jag förstår dig icke. Du bör väl icke vika för någon man, äfven om han vore din tillkommande brudgum. Minst skall du göra det, om han handlar af oädel bevekelsegrund.» »Ja, det är Oxygens bevekelsegrund som jag icke fattar.» »Hm!» sade tant Vera, sedan hon några ögonblick forskande betraktat det sorgsna uttrycket i Aromasias anlete. »Mitt barn, du är icke den starka kvinna jag trodde dig vara. Du vet, att Oxygen fattat en ovärdig misstanke mot dig.» »Det vore dock för mycket sorgligt att tro,» invände Aromasia, »det enskilda förhållanden kunde inverka på handlingar som borde hafva sin grund blott i fosterlandskänsla och allvarlig håg att gagna det allmänna. »Sådana inflytanden hafva funnits i alla tider och från dem lär mänskligheten väl aldrig kunna frigöra sig,» yttrade tant Vera eftertänksamt. »Då äro vi ju icke bättre än våra föregångare,» anmärkte Aromasia. »Nej, i det fallet visst icke, men vi äro ej häller sämre. Om förhållandet mellan man och kvinna nu mer tyckes hafva större inflytande i det offentliga, är det likväl icke något nytt. Vi kvinnor nödgas nu öppet framträda, och däraf lider icke samhället. Det inflytande som kvinnan i alla tider sökt skaffa sig kunde fordom endast erhållas genom ränker i det tysta, genom list och allehanda svek. Sådant sker visserligen ännu och kommer sannolikt ständigt att ske, men det motverkas i hög grad af den offentlighet hvilken kastar sitt ljus äfven öfver kvinnans handlingar ... Var icke svag, mitt barn, och tro fram för alt ej att försakelse skulle vara vårt köns uppgift.» Aromasia tycktes icke med samma uppmärksamhet som vanligt lyssna till den gamlas ord. Hennes blickar voro fästa på bollkastarne som börjat ett nytt spel. Detta tycktes i högre mått än det föregående draga till sig den unga flickans deltagande. Riktningen af hennes blickar följdes af tant Vera hvilken efter någon tystnad utropade:
Jag förmodar äfven, att den gamla skatten kommer att utgå, till dess den nya Bevillningen tager sin början; och om Statsanslagen skulle komma att stiga derutöfver, blir förhållandet likväl icke annorlundare än efter sista Riksdag, då den dervid beslutade StatsReglering tog sin början år 1824, men den Bevillning Ständerne då åtogo sig, icke bör - t 334 Ben October f. m - jade förrän med år 1825. Följden blef då, att StatsVerket erhöll ett öfverskott af flera 100,000 R:dr; så att om StatsVerket nu skulle tvertemot min förmodan förlora på en slik åtgärd, vore det dock betäckt genom den vinst, som gjordes genom 1823 års Ständers beslut. Herr Hjerta: Om vi redan vore inne uti hvad man kallar juloset, skulle det må hända vara nödvändigt, att bestämma någon viss period för StatsRegleringens införande; men då vi nu blott äro in medio Octobris,och således bora hafva allt hopp, att den nya BevillningsFörordningen kan dateras på detta åratalet, ser jag icke något skäl, hvarföre vi genom särskildt beslut skulle utsätta tiden för början af den nya löneberäkningen, emedan det är klart, att örn Ständerne i år åtaga sig Bevillningen, träder den nya StatsRegleringen i verksamhet med början af nästkommande år. Om äfven den nya TullBevillningen icke bestämmes förr än år i83o, blir dock deraf icke något hinder för StatsRegleringens införande med samma år, emedan den gamla med sina öfverskott troligen dock blir tillräcklig för nödiga utgifter.
3 Mom. må sålunda förändras ; ”På Den 8 9 Maj. 45i t#Pä inställelsedagen varde Gäldenärs ansök* ”ning uppläst, och håfve Borgenärerne då, innan ”den dagen till ända går, att uppte och lagligen ”bevisa sina fordringar samt dem besvärja, sorn ”förut sagdt är, så ock vidare skrifteller mundt”ligen andraga allt hvad de emot Gäldenären. ”eller hvarandra i Rättegången eller hufvudsa”ken finna sig befogade tili; så att Rättegången ”vid forsta Tinget må, om gjörligt är, ”varda sluten och med Dom afhulpen. Rån det ”ej då ske, och infaller ej laga Ting i Häradet ”inom frenne månader derefter, vare Domaren ”pligtig att vid Tinget tillfråga Borgenärerna, ”om de för sakens fullföljd äska Urtima Ting ”och stäm rrte det i sådant fall på deras bekostnad inom nämnde tid, utan att derom i Hof”Rätten eller hos Konungens Befallningshafvande ”behöfva förut anmäla, dock gifve han sådant ”tillika tillkänna. A detta Urtima Ting varde ”saken ofelbart utförd och slutligen afgjord. ”Vilja Borgenärerne ej bekosta Urtima Ting, blif”ve den till nästa Ting uppskjuten, då ock dom ”ovägerligen skall afkunnas. Underlåter Do”mare något häraf, vare Lag, som här ofvan i ”9 §. 3 Moni. om Rådstufvurätt är sagdt. Bor”genärerne äge ock vid första Tinget att utväh ”ja sina Sys loman, och fortfares i öfrigt sorn ”förut är föreskrifvet” I ordning förekommer hvad Anders Joachimsson, på sätt ofvanbemäldt är, yrkat angående svårare ansvar för Cessions sökande Gäldenärer» Ostridigt bidrager det i märklig mån till bibé hål - 452 Dm 2 9 Maj:
Tvåfingersbredt från öfre kanten lemnar jag fritt, påtrycker en i saltlake doppad linneduk på smörytan och häller tomrummet fullt med saltlake eller stensalthitar. Stenia. Jgn 20-årig önskar att Svar flicka, till hösten vara behjälplig kunnig plats i hushåll, i familj vid husliga till » Beredvilligt, restante. för göromål. Mariestad, pöste 2526] L [2552] Hushållerska, 40 år, med mångårig vana att på egen hand sköta större hushåll söker pl. till 24 okt., helst på landet där tillfälle gifves få ombestyra väfnad m. m. Svar sändes till » Hushållerska 40 år », adr. S. Gumaelii Annonsbyrå, Stockholm. (G. Hvard. kl. 12 — 2, Helgd. Invärtes och ögonsjukdomar. [2544] TJÄNSTEMANNADOTTER önskar till hösten plats (helst på landet) hos en äldre dam som sällskap, samt att deltaga i det husliga eller att undervisa minderåriga i svenska ämnen och musik. A f framstående personer finnas rekommendationer. Svar till » E. A. », Strömsholm, pöste rest. Örats, näsans ock strnDeis siMomar. Pano a r ma n i tema o ti na, l [2420] Hamngatan 18 B, 1 tr. upp. (bredvid Svea-Salen) Från och med den 7 till och med den 13 september 1890: Frankfurt am Main. Abonnementskorl, gällande för 8 besök, kr. Öppet alla dagar från kl. 10 — 10. Hvarje söndag nytt program. [1357j Tysk underv s i n n i g för unga flickor lemnas af ung tysk lärarinna i Stockholm, i konversation såväl som i tysk literatur och historia. Bästa rekommendationer genom ansedda tyska familjer härstädes. Närmare upplysningar genom Fredrika-BremerFörbundets byrå, Malmtorgsgatan 5. (G. 5632) [25531 E n flicka om 9 ä 10 års ålder kan uti ett bättre hem i Stockholm blifva inackorderad samt erhålla moderlig omvårdnad, för att tillsammans med egen dotter gemensamt begagna skola. Upplysn.
Bifalla detta Utskotts fläste ledamöter Bevillnings-Utskottets Förslag i en eller flere af de delar, hvaruti Riksens Ständer icke förut detsamma enhälligt antagit, blifve detta Förslag härutinnan med all kraft af Riksens Ständers beslut gällande; förkasta de detsamma i Förena sig icke samtliga Riksstånden om grunderna för någon bevillning, sättet för deras tillämpning, eller bevillningens fördelning till utgörande; då skall saken öfverlemnas till afgörande, på det sätt 69 § föreskrifver, åt Statsutskottet, förökadt till elt sådant antal af ledamöter, som der bestämmes. Bifalla detta Utskotts fleste ledamöter Bevillnings-utskoltets förslag i en eller flere af de delar, hvaruti Riksens Ständer icke förut detsamma enhälligt antagit, blifve detta förslag härutinnan med all kraft al Riksens Ständers beslut gällande; förkasta de detsamma i någon sådan del, då skall det åligga Bevillnings-utskottet att föreslå en annan fördelning, eller andra grunder och sätt för utgörandet, blott af den andel i bevillnings-summan, hvaruppå den förkastade delen i Utskottets förra förslag har afseende. 14 Komtitutions-Utskottets Memorial N:o 4. någon sådan del, då, äfvensom när det af trenne Riks-Stånd blifvit lorkastadt, skall det åligga Bevillnings-Utskottet, att föreslå en annan fördelning eller andra grunder och sätt för utgörandet, blott af den andel i Bevillnings-summan, hvaruppå den förkastade delen i Utskottets förra Förslag liar afseende. IRiksdags-Ordiiiiig-eii. § 31. l:o. Bevillnings-Utskottet skall bestå af Fyra tioåtta Ledamöter, valde från särskilda och, så vidt möjligt är, från alla Rikets Provinser.
Då sade till Gideon någre af Israel: Var herre öfver oss, du och din son, och dins sons son, efter du hafver frälst oss ifrå de Midianiters hand. Men Gideon sade till dem: Jag vill ingen herre vara öfver eder, och min son skall icke heller vara herre öfver eder; utan Herren skall vara herre öfver eder. Och Gideon sade till dem: Ett begärar jag af eder, hvar och en gifve mig de örnaringar, som han röfvat hafver; förty, efter de voro Ismaeliter, hade de gyldene örnaringar. De sade: Dem vilje vi gifva; och bredde ett kläde ut, och hvar och en kastade örnaringarna deruppå, som han röfvat hade. Och de gyldene örnaringarna, som han hade begärat, gjorde till vigt tusende sjuhundrade siklar guld; förutan de spänger, kedjor och skarlakanskläder, som de Midianiters Konungar plägade bära, och förutan deras camelers halsband. Och Gideon gjorde der en lifkjortel af, och satte honom i sin stad Ophra; och hela Israel bedref der hor uppå; och det vardt Gideon och hans huse till förargelse. Alltså vordo de Midianiter förnedrade för Israels barn, och hofvo sitt hufvud icke mer upp; och landet var stilla i fyratio år, så länge Gideon lefde. Och JerubBaal, Joas son, gick bort, och bodde i sitt hus. Och Gideon hade sjutio söner, som utaf hans länder komne voro; ty han hade många hustrur. Och hans frilla, den han hade i Sichem, födde honom ock en son; hans namn kallade han AbiMelech. Och Gideon, Joas son, blef död i godom ålder, och vardt begrafven i sins faders Joas graf, i Ophra, de Esriters faders. Då Gideon var död, vände Israels barn om, och bedrefvo hor efter Baalim, och gjorde BaalBerith sig till en gud. Och Israels barn kommo intet Herran deras Gud ihåg, den dem frälsat hade ifrån allas deras fiendars hand allt omkring.
Föredrogs ånyo Stats-utskottets memorial N:o 205, i anledning af från Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ständet erhållna återremisser å Utskottets betänkande N:o 30, angående 1845 års revisorers berättelse, och företogs i sammanhang dermed till hufvudsaklig pröfning Ståndet icke tarfva någon åtgärd från dess sida, och vid Utskottets hemställan i 8 § lät Ståndet bero. Sedan Ståndet icke till någon åtgärd föranleda; hvaremot § 17, i anledning af deremot framställde anmärkningar, till Stats-utskottet återremitterades. S. D. Banko-utskottets utlåtande JV:o 6/f, i anledning af väckt motion, om förändrad prägel å silfvermyntet m. ra., föredrogs nu åter och bifölls; hvaremot Samma Utskotts utlåtande JV:o 66_, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående tillåtelse för hanken och riksgälds-kontoret att, i utbyte mot nu innehafvande obligationer af armeens ackords-amorterings-fond, mottaga nya sådane, ställde pä förlängd inlösningslid, blef af Ståndet afslaget. Den 3 Juli. Från Höglofl. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-utskottets nedannämde den 29 sisth Juni på bordet lagda utlåtanden: N:o 63, öfver väckt motion om beredande af tillgångar å banken för det till rustnings-kostnader beviljade serskilda kreditiv; JN:o 64, i anledning af väckt motion om förändrad prägel å silfver myntet m. m.; samt N:o 66, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående tillåtelse för banken och riksgälds-kontoret att, i utbyte mot nu innehafvande obligationer al armeens ackords-amorterings-fond, emottaga nya sådana, ställde på förlängd inlösningstid. S. D. Vid föredragning af Banko-utskottets den 29 sistlidne Juni på bordet lagda utlåtande N:o 65, öfver väckt motion om en lämplig vedergällning åt gravören J. E.
Borgare-Ståndet har deremot bifallit detsamma, med undantag af den deri förekommande hemställan, att Rikets Ständers beslut i frågan om Statens extra-ordinarie inkomsters inleverering till Riksgälds-Contoret, matte öfverlemnas till Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, hvilken punkt återremitterats, med förklarande, det Ståndet ansåge, att en underdånig skrifvelse i ämnet må ingå lill Kongl. Majit af den lydelse, Herr Norin, uti algifven reservation, föreslagit. Af Bonde-Ståndet är slutligen ifrågavarande utlåtande utan förändring bifallet. I följd af 3:ne Riks-Stånds sammanstämmande beslut, har således det väckta och af Utskottet afstyrkta förslaget, rörande de ordinarie Stats-inkomslernes ingående till Riksgälds-Contoret förfallit; och enär, hvad angår inlevererandet till samma Contor af Stats-Verkets extra ordinarie inkomster och derå uppkommande restantier, äfvensom rörande anvisande utaf ett Creditiv för Kongl. Stats-Contoret, Två Riks-Stånd stannat emot Två, samt här icke är fråga om hvad, som för det närvarande till Riksgälds-Contorets utgifter och inkomster ”hörer", utan blott, huruvida förenämnde medel framdeles skulle komma att dit höra, har Utskottet, med stöd af 75 §. Riksdags-Ord ningen, funnit denna fråga böra förfalla. I sammanhang härmed, och såsom en följd af det föregående, anser Ut skottet slutmeningen i Betänkandet, N:o 66, angående beslutets om ifrågavarande medels inlefverering öfverlemnande till Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, jemväl komma att förfalla. Slockholm den 17 Februari i845. Stats-Utskoltrti Memorial, iV.o 207. Reservationer.
Jag tyckte mig höra talas om K. M:s propos. eller Utsk:s förslag. Det torde böra utsättas i hvilken punkt. Sedan Hr Gr. o. Landtm., i anledn. häraf, låtit ånyo uppläsa den föreslagna voter:spropos:n, yttrade 30 Den 7 September f. m. Hr von Hartmansdorff: Eftersom det är Utsk:s förslag vi hafva till öfverläggning, så hemställer jag om det icke borde heta K. M:s af Utsi;, understödda förslag eller något dylikt, på det rnau må veta hvar man lätteligen är hemma. Uti förslaget till voter:spropos. gjordes, i anseende till denna hemställan, det tillägg, att näst efter ordet ”framståldta” infördes: ”och af StatsUtsk. i 2:dra punkten af utlåt. N:o 242 understödda”, hvarefter det sålunda förändrade förslaget upplästes till justering. Hr Sandströmer: Då det kan hända att en och annan af R. o. Aids ledamöter icke har betänk, till hands och således icke torde hafva full kännedom om hvad förslaget innehåller, så får jag, utan att yrka att förslaget skall inlagas i voter:spropos:n, endast anhålla, att nu ifrågavande del af punkten mätte ånyo uppläsas, på det att icke något missförstånd må ega rum om frågans omfång, utan alla må veta att nu icke är fråga hvarken om skattebrefvens utfärdande af K. M:s beflude eller om tiden för skatteköpeskillingens erläggande. Sedan den begärda uppläsningeu försiggått samt derefter det sist upplästa förslaget till voterispropos. blifvit godkändt, anställdes voteringen, och utföllo dervid rösterne med Ja — 58. Nej — 66. Hr Gr. o. Landtm, som nu framställde att den del af ifrågavar:de förslag, som, enl.
Sl:s pröfning, kan väl ,StatsUtsk. icke föreslå att de ifrågavar.-de 5,800 R:dr, som blifvit anslagna till aflöning åt Krigs-Kolkii tjenstemän, skola .användas till pensioner åt gemenskapen af indelta arméen. Om denna summa från Krigs-Kolhgii stat afdrages, måste ju den härigenom upkommande bristen fyllas genom andra Statsanslag, hvilka jag visserligen anser hafva varit vida gagneligare, än flere af dem, som Utsk. utöfver K. M:s Nåd. Propos. föreslagit; men då vi hafva hunnit så långt med Statsregleringen, som nu är händelsen, torde icke deruti någon förändring kunna ske, förrän vid näst påföljande Riksdag. Emellertid, om dessa 5,800 R:dr skulle komma att användas till pensioner åt soldater, anser jag det icke böra ske på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, nemi. att antalet af de soldater, som skulle erhålla pension, förökades; utan borde enl. min tanka pensionernas belopp förhöjas, hvartill dock 5,800 R:dr föga förslå. I senare tider har rättigheten att erhålla pension blifvit utvidgad derigenom att en kortare tjenstetid, än som förut var förhållandet, medförer rätt Den 19 Juli. 357 tili pension. Att ytterligare nedsätta denna tjenstetid, så att pensioner skulle kunna erhållas tidigare än hvad författningarne f. n. medgifva, anser jag vara olämpligt; ty dels skulle tjenstetiden blifva utöfver hehofvet förkortad, dels skulle härigenom betydliga kostnader upkomma. Det är bättre att den som tjent länge undfår pension, när kropskrafterna aftaga, än att den, som skiljer sig frän tjenste!) tidigare och under det krafterna äro oförsvagade, erhåller pension. Ehuru della icke egentligen hörer till ämnet, har jag ändock icke kunnat underlåta att nämna det, såsom uttryckande den grundsats, som jag anser i detta afseende höra följas. Hr von Knorring, Erik Oscar:
Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Stats-Utskottet: l:o Carl Ifvarssons från Hallands län motion, angående hela personliga skyddsafgiftens användande till folkskolorna m. m. 2:o Olof Nilssons från Westerbottens län motion, om anslag tillväganl ägg ningar inom länets lappmarker; 3:o Samme mans motion, om anslag till utvidgande af läroverksbyggnaden i Umeå; 4:o Anders Jonssons från Wermlands län motion derom, att qvarnoch sågräntor må från och med nästa statsregleringsperiod upphöra; S:o E. J. Rödbergs från Calmar län motion, om anslag till en lägre landt bruksskolas anläggande på Öland; 6:o Samme mans motion om anslag för en telegrafledning från Calmar till färjestaden på Öland samt vidare utöfver hela ön; 7:o C. J. Svenséns från nämnda län motion om upphörande från och med nästa statsregleringsperiod af den s. k. sågoch qvarntulen; 8:o A. W. Uhrs från Örebro län motion om anslag af allmänna medel för sänkning af Tysslinge sjö; 9:o Nits Olssons från Malmöhus län motion om anvisande af medel till pensioner åt ännu qvarlefvande f. d. landtvärnister; samt 10:o Håkan Nilssons från Christianstads län motion, om upphörande af skatten å sågoch mjölqvarnar. S. D. Nedannämnde, nu ånyo föredragne, motioner remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, nemligen af: f:o Carl Ifvarsson från Hallands län, angående utvidgad näringsfrihet för Svensk medborgare; 24 Prot-Utdrag den 12 November 1862. 2:o Samme man om reglering af Klockares Jönevilkor; 5:o Ola Olsson från Blekinge län, om vägpenningar uppbärande af resande att användas till vägarnes underhåll; 4:o Samme man, om rättighet för beväringsskyldige från Bräkne och Listers härader att få undergå vapenöfning på mönstringsslätten vid Asarum; och 5:o Nils Olsson från Malmöhus län, om ändring i 6 § 2 mom. i Kongl.