Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet sig upplysnings, wis böra nämna, att förbud emot införsel af Utländskt Bränwin redan för detta blifwit r Räder stadgadt; hwarom Utdrag af Protocollet ffulle ffyndsammekigen erpedieras. suprr. Lx ?rotocollo , O. Skogman. Utdrag af Protocollet, hältet l Riksens Högloft. Ständers Allmänna Veswärs. och Oeconomi-Utstott, den i3 Oktober i8io. S. D. Upplästes 2me nyligen ankomne Pro, tocolls.Utdrag ifrän Let Hederwärda Bonde. Stan - 342 Den r8 October. Ständet, innehällande anmärkningar wid Ut skotters afgifne Betänkande i anledning af ett ifrån Bonde Ständet remittecadt Memorial om, Förstärknings, manskapets utgörande. Dä be-> rörde Betänkande i afseende pä hufwudgrunderne .nsiämde med hwad Oeconomie-Utskottet i detta ämne wid sista Riksdag yttrat, fann Utskottet för sin del, att de dä, sä wäl af Bonde-Ständet, som de öfrige Respectiwe RiksStänden, derwid gjorde och hos Kongl. Masit i uaderdänighet anmälde förhehäll och Modificationer nu icke behöfde förnyas. Och som twänne af de Respectiwe Riks-Ständen redan gillat hwad Utfkottet i meranämde desi Betänkande föreslagit till förklaring wid tillämpningen af förberörde hufwudgrunder, samt den för Riksdags-öfwerläggningarne utsatte tid med denna dag till ända gick, sä ansäg Utskottet sig icke kunna ingä i närmare granskning och be. swarande afl de hos Bonde-Ständet nu gjorde anmärkningar; hwarom det Hederwärda ^ondeStändet genom Utdrag af Protocollet ffulle ffyndsammeltgen underrättas, dit supr». Lx krotocoilo Oart v. Llrogmsm
Med stöd af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt förslå: att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anmäla, det Rikets Ständer, vid granskning af de i Kongl. Majlis nådiga Proposition angifna förändrade grunder för bevårings-inråttningen, funnit sig böra hemställa: att, vid utarbetandet af förslaget till författning i ämnet, måtte, beträffande fyllandet af det antal, som bör undergå rekrytskola, för att i mån af behof först förstärka stammen, fästas hänsyn dervid, att frivilliga anmälanden dertill i möjligaste måtto främjas; att, i sådant afseende, dessa frivilliga torde böra tilläggas en extra aflöning af En Riksdaler för hvarje vapenöfningsdag, att utgå för alla årens vapenöfningar; att ej allenast aflagd afgångsexamen vid rikets elementarläroverk, utan äfven annan vid lax oanstalter aflagd examen, efter hvad Kongl. Majit i nåder kan finna skäligt bestämma, må berättiga beväringsskyldig att såsom b ev äring s-elit sig anmäla ; samt att Rikets Ständer, med afseende å närvarande förhållanden, finna betänklighet vid, att vapenöfningen för den öfriga beväringen inställes. Beträffande slutligen de af Kongl. Maj:t likaledes meddelade grunder för bildandet af en landstorm, en institution om införande hvaraf fråga redan förut inom representationen blifvit väckt, och hvilken såsom den sista länken i försvaret ingår i begreppet af en folkbeväpning, samt, redan ordnad i de flesta andra länder, af ofvan uppgifna skäl än mindre kan undvaras i Sverige, anser Utskottet sig böra äfven i detta afseende meddela de upplysningar, som af Landtförsvarskomitéen blifvit lemnade om förhållandet utomlands: “Vårt brödraland Norge bar, utom sin tioåriga vapenpligt, en landstorm för landsorternas, och en kjöbstadsbevpebning (stadsbeväring) intill 45 år för städernas försvar.
Jag yrkar derför® att Städerne utan undantag, mätte åläggas att upphöra med allt åkerbruk och all Boskapsskötsel, så vida ej fordret köpes af Undtmannen. De fläste af våra Städer äro nu förvandlade till Köpingar eller Byar med ordentligt åkerbruk; men sådant kan aldrig vara rätt; ty hvad agrement skall lindtmannen hafva af Städerne, om dessa sjelfva kunna sälja Spannemål? antingen böra de sysselsätta sig ensamt med Han* del och handtverk eller ock blifva i alla afseenden lika med landtbrukare i allmänhet. Men i förra fallet bör den Städerna tillhöriga jord användas till dess ändamål, utan undantag för någre visse personer. Friherre Cederflråm% Jacob: Det lärer för .i modeligen icke vara någon anledning, att förändra det stadgande, som bestämmer huru Stade - 12 Den 3 Junii e. m, jord skall odlas, antingen Ståndspersoner eller andre äga den ; och någon återremiss af Betänkandet' torde således icke i detta afseende böra komma i fråga. Grefve von Rosen, Axel-. OeconomieUtskottets Betänkande innefattar tillstyrkande af rent afslag å Grefve Cronstedt* motion, och Utskottet har i detsamma 6ökt åt Städernes innevånare bibehålla den rätt, Friherre Boije fördem nu yrkat. Utskottet har dock gjort sig all möj - lig möda för att utforska, huruvida några författningar äro tillfinnandes, sorn bestämdt säga, att donerad Stadsjord skall användas till ett eller snnat gifvit ändamål. Meri som denna forskning varit förgäfves, och det ändå kunde vara en möjlighet, att något stadgande af förberörde beskaffenhet existerar, har den frasén i Utskottets Betänkande influtit, att Utskottet icke kunde på annat sätt tillstyrka något åläggande för Städerne att plantera Hampa, Lin ni. m., än att detta borde verkställas å den jord, som till dylikt ändamål blifvit donerad. Om Högloflige Ridderskapet och Adeln emedlertid skulle finnna en återremiss af Betänkandet vara af nörlén, skall jag visserligen icke söka bestrida den.
Enl. de kostnadsförslager, som uprättats för Hospilalernes ordnande, hvarvid ökadt utrymme och planmässig indelning, som åter ej kan vinnas utan nybyggnader, utgör första villkoret, emedan trängsel öfverallt är förhanden och byggnadernes nuvar. beskaffenhet ej medgifver de sinnessjukes behöriga separation, sysselsättning och behandling, upgår det successivt erforderliga anslaget till en summa af 606,666 | r:dr b:co, hvilket belopp komiterade föreställt sig lämpligen kunna utgå med 66,666 r:dr .32 sk. årligen under 10 år, så att på denna tid, de förhanden varande bristerne i Hospitalernes materiella förhållanden, hvilka nu utgöra väsendtliga hinder för all annan förbättring i de sinnessjukes vård, voro afhulpne. Att K. M. icke nu äskat bevilljandet af hela denna summa, utan inskränkt Sig lill det anslag, som i den nåd. proposm begäres, med öfverlemnande derjemte af planen till reorganisationen i sin helhet, torde, såsom ock i proposm anlydes, bero deraf, att, enl. komiterades underd. förslag, i allt fall, intill nästa riksdag, icke stort mera kunde medhinnas än upförandet af det ifrägavar. Hospitalet vid Wexiö; men bör icke tydas derhän, att detta anslags beviljande, vore tillfyllestgörande, och att saken, för vinnande af det af R. St. vid sistledne riksdag afsedda stora ändamålet, en allmän förbättring af hospitalsväsendet så i medicinskt som administrativt hänseende, kan stadna härvid. Jag är angelägen att göra denna erinran, på det att hvad en 206 Den 30 April. annan talare, som äfven är ledamot af den nuvar. Hospitals Öfverstyrelsen, nyligen anfört om Hospitalernas närvar, tillstånd, hvilket af honom i en så vacker dager blifvit framställdt, icke måtte bringa Utsk. på den tankan, att föga mera återstår att göra, -— hvilket jag vågar tro, ejheller varit, den tiplysta styrelse-ledamotens mening; — ty ehuru, såsom Frih.
Efter hvad Utskottet inhemtat har, under den tid, som sedermera förflutit, något beslut i anledning af Rikets Ständers förut omförmälda hemställan i ämnet ej blifvit af Kongl. Majit fattadt; men Apothekare-societetens Direktion har, uti en underdånig framställning af den 30 April innevarande år, hvilken blifvit till trycket befordrad, sökt inför Kongl. Majit förfäkta den åsigt, att apotheks-privilegierna vore apothekarnes yällängna egendom, hvilken icke utan deras medgifvande eller lemnad ersättning lagligen kunde dem beröfvas, samt att de framställda förslagen till förändrande af apotheksväsendet icke voro förtjenta af Kongl. Maj:ts nådiga bifall. Om Kongl. Majit ändock funne en förändring af de säljbara privilegierna böra ske och Statens tillgångar icke medgifva att frän nuvarande innehafvare inlösa desamma, hemställdes i underdånighet att, på sätt redan blifvit föreslaget, Kongl. Maj:t måtte genom allmän förordning förklara, att de säljbara privilegierna fingo såsom hittills af innehafvarne öfverlåtas under en tid af femtio år efter det år, hvarunder förordningen utfärdades. Den förlust, som i allt fall mer eller mindre tungt komme att drabba de nuvarande innehafvarne, skulle derigenom kännas mindre tryckande, dä den komme att fördelas pä en längre tid och för dem vid deras afgång alltid någon ersättning ännu kunde vara att påräkna.
Lagtima sammankomster äro på viss utsatt lid elter hvarje Riksdags slut, årligen på bestämd dag, samt på viss utsatt tid före Lagtima Riksdags början. Vid Urtima Riksdags sammankallande, kallas Urtima Landskaps-ting att sammanträda 8 dagar efter Riksdagsmannavalen. Konungen kan , äfven ulan sammanhang med Urtima Riksdag, kalla Urtima Landskaps-ting i ett eller flere landskap, för att afgifva yttranden i de mål, der, enligt Regerings-Formen, Konungen ensam eger att lag stifta. Intet annat, än hvad af Konungens Skrifvelse föranledes, kan på sådant sätt Landskaps-ting förekomma. §. 28. Landskaps-tings Ordförande och vice Ordförande, hvilka begge bibehålla både yttrandeoch röstande-rätt, väljas på första Tingsdagen af och ibland Ledaniöterne. Landskapets Val-stadgar bestämma den, som under detta val skall föra ordet. Bil. till Cons, ti t uti oris Ut.slottets Memorial, A7:o 58. §. ?q. Landskaps-ting kan sysselsätta sig med: a) frågor om ändring i Landskapets Val-stadgar, äfvensom om Commtmal-foi hållanden inom Landskapet; />) anmälanden Iros Konungen af underdåniga önskningar och skiifvelser till nästa Riksförsamling, med anhållan om dess förord hos Konungen, eller med förslag, sorn denna Grundlag tillåter Landskaps-ling att inom R i k s - fö rs a m I i u g e n väcka; r) svar på Konungs, eller Riks-församlings , skrifvelser; <•/) uppdrag, gifne af Grundlagen eller genom Riks-församlingens beslut; c) frågor om utgifter lill Landskapets nytta, om afgifter till delta ändamål, samt om förvaltning och controll för således anordnade medel; /’) pröfning af besvärsmål, hvilka, enligt §. 22, blifvit anhängige gjorde. §. 00. Till ändring i Landskapets valstadgar fordras sammanstämmandet af Konungamagten; begge Kamrarne på en Riksdag, samt det eller de Landskaps-ting, som förslaget angår.
Den sceniska utstyrseln röjer ofta en spartansk enkelhet, och sjelfva iscensättningen går sällan utöfver det traditionelt operaraessiga. Framkallanden for öppen ridå ega rum och midt under de mest spännande dramatiska konflikter tacka de medverkande för en möjligen liflig bifal Issal va *. Störande in-kastningar på scenen af blommor och kransar äro ganska vanliga vid Stockhol msoperan, där baletten består uteslutande af fruntimmer, af hvilka hälften enligt regeln uppträda i manskos ty mer * *. För att nu — last, not least — komma till orkestern, till hofkapellet, så kulminera dess förträffliga egenskaper absolut på en punkt som också bestämmes af den vokala öfvervigten i den svenska musikodlingen: den ackompagnerar alldeles utmärkt, fogande sig smidigt och jemt efter hvaije nyck i sången å scenen, ackompagnerar som vore hela styrkan en enda virtuos på detta område. Det är icke för intet som kapellet, som nyss nämts, har levererat en af sina medlemmar som sångare upp till scenen: der sitta dernere kanske ännu flere af samma (jvalifikation, i alla fall finnas där så många sångartempera-ment, att de tillsammans bilda ett orkesterackompagnement, hvartill man får söka ett motstycke. Icke fullt så allenastående är det k. svenska kapellet när det ensamt har att utföra instrumental musik, åtminstone om man får döma efter endast några konsertprof. Utförandet af &gt; Parsifal » - förspelet och Johan Svendsens B-dursymfoni höjde sig * Månne det? Dylikt ofog har ju i två år vatft faktiskt bannlyst från operascenen. * * * Skälet härtill är att operans balettelevskola på måoga år endast haft qvinliga elever. Men numera aniagas der äfven maskalina adepter. Not af Dag. Kr,icke öfver det dagtiga arbetets nivå. I det första nämda stycket tycktes kapellet röja en märkbart osäker och reserverad hållning; det var som om man vore rädd för denna musik, som om man vek undan for dess vanskligheter och endast motsträfvigt och ängsligt toge fasta på dess enskilda satser.
Och de läto säga Konungenom i Assyrien: De Hedningar, som du hafver låtit komma hit, och besatt med de städer i Samarien, veta intet af landsens Guds seder; derföre hafver han sändt lejon ibland dem, och si, de dräpa dem, efter de icke veta utaf landsens Guds seder. Konungen i Assyrien böd, och sade: Förer dit en af Presterna, som dädan bortförde äro; han fare dit, och bo der; och han läre dem landsens Guds seder. Så kom en af Presterna, som af Samarien bortförde voro, och satte sig i BethEl, och lärde dem, huru de skulle frukta Herran. Men hvart och ett folk gjorde sig sin gud, och satte dem uti de höjders hus, som de Samariter gjorde, hvart och ett folk uti sina städer, der de bodde. De af Babel gjorde SuccothBenoth; de af Cuth gjorde Nergal; de af Hamath gjorde Asima; De af Ava gjorde Nibhas och Thartak; de af Sepharvaim brände upp sina söner Adrammelech och Anammelech, Sepharvaims gudom. Och efter de ock fruktade Herran, gjorde de honom Prester på höjderna utaf de ringesta ibland dem, och satte dem i höjdernas hus. Alltså fruktade de Herran, och tjente likväl af gudomen, efter hvars folkens sed, dädan de förde voro. Och intill denna dag göra de efter det gamla sättet, att de hvarken frukta Herran, eller göra hans seder och rätter, efter de lag och bud, som Herren Jacobs barn budit hafver, hvilkom han det namnet Israel gaf. Och gjorde Herren ett förbund med dem, och böd dem, och sade: Frukter inga andra gudar, och tillbeder dem icke, och tjener dem icke, och offrer dem icke;
Men då man vill vara bister, juridisk och obeveklig samt statuera slräga exempel, (hvilket i sinom tid eger stor förtjenst), bör man dock tillse alt till4 H. 7 Den 22 Februari. fället är val valdt. Men som detta nu icke synes mig vara fallet, anhåller jag att härmed måtte anstå intilldess Staten ser sig tillfalla ett dana-arf af något belopp, som kan kallas betydligt, hvilket det ifrågavar. icke är, äfvensom alt dervid sig förete omständigheter, annorlunda artade än de, som i reservationen och sedermera under öfverläggningen blifvit lill stöd för Norrteljeboarnes anhållan anförda och hvilka torde böra tillerkännas egenskapen af faktiska och bevekande: hvadan dra tankar än de först af detsamma yttrade; anhällandes jag för sådant ändamål att betänk, varder af R. o. Ad. återremitterad! till förnyad behandling. Hr Bildt: Jag beklagar rätt mycket de 2:ne siste lalarnes yttrade farhåga för följderna af badsejourerna såväl i Norrtelje som ä andra orter. Jag tror dock, att dessa följder icke äro så farliga, åtminstone har icke någon klagan i detta hänseende försports från de vestra orterna. Måhända har jag för ringa erfarenhet härutinnan för att kunna yttra mig härom. Baden äro visserligen en modesak, men de f. d. gevärs-arbetare, hvilka betunga Norrtelje stads fattigvård, lefva väl icke i allan evighet, och när de en gång aflidit, så hafva ju äfven de skäl, hvilka blifvit andragna för bifall till den Kongl. propos:n, uphört. Säkert är äfven, att, för alt döma efter hvad läkare sagt mig, badinrättningen i Norrtelje är helsogifvande och således mindre modesak, än mången annan dylik. Gr. Mörner har uplyst, att Enkan Sandelin en längre tid varit ho satt i Norrtelje och af sådan anledn. fått stora sympatier för staden.
Men efteråt hade han också en känsla af stolthet, alstrad af medvetandet om, att han vunnit seger öfver sig sjelf. På fadern verkade dessa uppträden så irriterande, att det till sist blef honom en pina att se sonen; han hade alltid en förnimmelse vid hans åsyn, som om något obehagligt förestod. Men det var också något annat: mannen med den hårda, kalla viljan hade stött på ett motstånd, som han icke kunde öfvervinna — och detta motstånd kom från hans eget kött och blod, var hans egen hårda vilja, vänd emot honom sjelf. Den unges oppositionella energi imponerade på den gamle. Han hade icke böjt sig för den, hade blott som så ofta förr vikit undan, besluten att se tiden an. Men nu hade det gått öfver alla gränser. Nu hade sonen offentligen uppträdt som författare till en omogen novellsamling, full af hädelse och hån emot allt bestående; och statsrådet såg sitt namn släpadt i smutsen genom alla de tidningar, han läste. Nu måste det taga ett slut! Han hade hittills velat undvika en offentlig brytning af fruktan för skvaller och skandal; men nu var skandalen genom sonens förvållande redan kommen, och nu fick unga herrn se till att bära följderna! Statsrådet visste med sig sjelf, att han visat tålamod i det längsta; att nu hålla god min skulle vara en svaghet, som till på köpet kunde komma hans ställning som offentlig man att framstå i ett ofördelaktigt ljus. Två trappor upp i ett hus vid Vaksalagatan i Upsala satt Max i en länstol och läste en tidning, som han höll utbredd framför sig. Utanför fönstren lyste majsolen öfver hvita väggar och röda tegeltak. Han var icke obetydligt förändrad; håret, som var mycket tunnt öfver hjessän, hade ljusnat till bernstensgult, men på öfverläppen grodde en liten mustasch af samma plebejiska färg, hvarmed naturen ursprungligen utrustat honom. Det hade kommit något gammalt och brådmoget öfver hans ansigte: ett veck mellan ögonbrynen, som tydde på ansträngda nerver, och ett drag kring munnen, som om han nyss sväljt någon bitter mixtur. Hela hans sammansjunkna lilla företeelse, den spensliga figuren med det färglösa ansigtet och de tunna händerna, påminde om en af de klorofyllösa plantor, som vuxit upp utan sol och ljus.
Modig och djerf, alltid i eld och lågor, ioujours dans le mouvevient, är han också alltid beredd att — stående eller sit-taode — nedskrifva en liten nouvelle å la main eller att midt i folksorlet kasta sig ned vid första lediga kafébord och, efter att ha klämt monoclen fastare i ögonvrån, raspa fram en liten elegant artikel, som ofta är ett mästerverk af uddig, dräpande polemik. Pariserpressen är, som bekant, personligt-polemisk i öfyervägande grad. Den på stridsfältet oförsonlige palemikern träffas derför afväpnad vid festkollationen. Hans goda humör är oförbränneligt, och af bonhommic har han alltid mer eller mindre. En typ för den på samma gång spirituelle och naivt godmodige journalisten var Villemessant — Villemessant, som gång efter annan kunde gråta som ett barn öfver Marie Antoinettes olyckor, men som alltid tröstade sig med, att detsamma skulle ha skett nu. Om Villemessant berättas en ganska karakteristisk anekdot. Mr X, en af Figaros medarbetare hade en ganska bra lön, men anBåg den ändå för liten och ville ha den höjd. Han tillgrep en ganska originel utväg. Som han visste, hvar Villemes-wnt brukade frukostera — antingen på Bignon eller Brébant — ditekickade han en dag ett par af sina vänner, som togo plats vid bordet intill V: s. De begärde genast Figaro af kyparen, hnrefter den ene frågade: » Du har väl läst X: s senaste artikel? Åh, det fins ingen,som i tidningen går upp emot honom! Hvilken qvickhet, hvilken skärpa. åh, briljant, briljant! » etc. etc. Vid återkomsten till redaktionsbyrån, vände sig Villemessant genast till sina medarbetare: » Mes enfants, ni äro duktiga karlar allesammans, men den bäste är ändå X! Jag har derför gifvit honom en päökning af 500 francs i månaden, så att han i st. f. 1,500 nu får 2,000! » (Metoden är kanske att rekommendera!
Detta synes också deraf, att ingen oarbetad koppar, samt af smidd och i plåtar blott 1^ Skf? och af hleck och spik 79 J Sk/J blifvit införda. Det kan således ej vara någon våda alt för principens skull tillåta oarbetad koppar, så väl rå, som parad, att inkomma tullfritt. Detsamma föreslår jag vördsamt för kobolt malm, kobolt metall och koparrnickel, allt exportartiklar, äfvensom för Antimonium crudum och regulus, då oaktadt tullen härå 1 sk. per it visserligen ej är betydlig, af förstnämnde qvantitet ej inkommit mer än 7166J och af den sednare 3270 eller tillsammans 10,3362 It, lemnande en tullinkomst af något öfver 200 R:drb:ko. Det synes vara skäl, att till förenkling af tullupbörden och tullbehandlingen, borttaga, serdeles å materialier för vidare tillverkning och förädling, alla sådana afgifter, som icke blifva Staten någon egentlig inkomst utan kosta nästan lika mycket i räkenskapsföring och kontroller som tullafgiftens belopp, men i allt fall åstadkomma elt onus för den som behöfver använda dem, samt svårigheter för handeln och för tullbevakningen helst då dét icke är fråga om deras behöflighet såsom skvddsafgifter för de inhemska näringarna. För IVismuth föreslår jag af samma anledning, och på grund af den högst obetydliga införselqvantiteten deraf, likaledes tullfrihet. Näst metallerna anhåller jag få fästa Utsk:s upmärksamhet på några chemiska och mineraliska ämnen, hvilkas befriande från införseltull, efter min öfvertygelse, skulle vara till stort gagn för de inhemska näringarna. Ä artikeln Aska, Pott: raffinerad och kalsinerad. är in 13' - 196 Ben 29 December. förseltullen 16 skir tuko. eller med lilläggsafgiflerna ungefärligen 20 sk:r per (u) Lisp:d, utgörande 25 proc. af det i taxan uptagna värdet.
M 4. § 'io. De i § T mom. 2 omförmälda försäljningsrättigheter varde, jemte dem, som Magistraten, sedan Stadens Äldste hörde blifvit, finner skäligt låta, i uppsagda eller förverkade rättigheters ställe, under nästföljande försäljningsår utöfvas, innan Juli månads utgång af Magistraten utbjudna på offentlig auktion, för högst tre år i sender, åt den eller dem, som åtaga sig afgift för högsta kannetal. Magistraten åge att,Refter Stadens Äldstes hörande, bestämma, om flera rättigheter skola utbjudas samfäldt i ett utrop eller hvarje rättighet särskildt. Auktionsanbuden profves af Magistraten, som äge dem, med afseende ej mindre å de bjud andes behörighet och tjenlighet, än äfven å den erbjudna afgi/tens belopp, antaga eller förhasta. § 12- Gästgifveri å landet, för hvilket, vid den tid då denna författning blifvit till efterlefnad gällande, utskänkningsrättighet utöfvas, varde vid rättigheten fortfarande bibehållet, intilldess densamma upphör genom uppsägning eller förverkas. Hvarje år, så länge rättigheten varar, skall, innan Bevillnings-taxerings-kommitté för socknen sammanträder, socknenämnden beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma att under det nästföljande försäljnings-året å gästgifveriet försäljas, i fall utskänknings-rättigheten der fortfarande utöfvas. Taxerings-kommittén pröfve beräkningen och bestämme det kannetal, för hvilket afgift skall erläggas. Gästgifvare, som icke, inom en månad från det Taxerings-kommitténs förrättning blifvit afslutad, hos socknenämnden uppsagt den rätt till brån vins utskänkning, som gästgifveriet åtföljer, vare underkastad den afgift, sorn bör under det nästföljande försäljnings-året utgå för det kannetal, hvilket i nu stadgad ordning blifvit bestämdt. Der gästgifverihållning är mellan flere åboer fördelad, må utskänkningsrättighet af dem icke samtidigt utöfvas. utan af hvardera endast under den tid, han gästgifverihållningen besörjer.