Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sluts-Utskottets Betänkande JM 51. 87 Reservationer: emot Utskottets hemställan i 1 :a ■punkten: af Riksdags-fullmägligen Erik Ersson frän Gefleborgs län, enligt hvars härvid yttrade mening all afgift för bränvinsförsäljning såväl å landet som i städerne bör ingä till Riksgälds-kontoret, i ändamål alt användas till Statens jernvägsbyggnader, för att såmedelst minska behofvet af utländsk skuldsättning. af Per Nilsson från Malmöhus län, Jonas Andersson från Östergötlands län, Gustaf Hultman från Örebro län, Mäns Mänsson från Kalmar län och Lars Ras~ musson från Göteborgs och Bohus län. emot Utskottets hemställan i 3:djc punkten: af Herr G. Bildt: »Vid låns upptagning mäste hos låntagaren, denne må vara enskild person eller helt samhälle, förutsättas tvänne hufvudsakliga syftemål: det ena, att genom lånet erhålla den tillgång, som lian finnér sig behöfva derigenom anskaffa; och det andra, att med möjligen minsta uppoffring eller mot så fördelaktiga återbetalningsvilkor, som kunna betingas, bereda sig den erforderliga tillgängen. Dessa begge syftemål synas dock hafva blifvit af Stats-Utskottets pluralitet förbisedda vid behandlingen af frågan om bestämmandet af den för Statens jernvägs-anläggningars fullföljande erforderliga lånesummas belopp. Ehuru både inom och utom representationen flera skiljaktiga åsigter sökt göra sig gällande, beträffande sträckningen af vissa delar utaf de påbörjade stambanorna, har deremot en mindro vanlig öfverensstämmelse allmänt uttalat sig i de lifiiga önskningarne om arbetenas a dessa tvänne stambanors oafbrutna fortsättning och fullbordande inom den tid, härvid förekommande förhållanden medgifva. Men för sådant ändamål erfordras obestridligen, alt Rikets nu församlade Ständer till dessa arbeten anvisa en större tillgång, än den utaf Stals-Utskottet tillstyrkta upplånings-summa af 20,000,000 R:dr.
Man har, i afseende på farhågan att grundskalternes bestämmande till visst penningebelopp, skulle kunna medföra förlust för Staten, åberopat förflutna tiders erfarenhet. Jag uppskattar högt värdet af denna ledning erfarenheten lemnar, men i sådant fall, böra äfven förhållanderne under den tid hvaruti man lefver, vara lika med den under den lid ifrån hvilken man hämtar erfarenheten. Om man tillser, hvad som föranledt den nedsättning af de uti penningar bestämda räntor, som genom myntförsämring har uppkommit, så skall man finna, att det varit okloka flnanceåtgärder. Man bör likväl hoppas att, i den mån, som en stigande upplysning bibringat redigare begrepp om dessa ärender och gjort det klart, huruledes man icke utan våda kan behandla myntväsendet så, som mångengång förut skett, det knappast skall vara möjligt att tillvägabringa myntförsämringar på samma sätt hädanefter som hittills. Det må åtminstone vara förlåtligt om man tror, att det rätta så mycket mera skall göra sig gällande, då man har varningar af en förfluten tids misstag. Det har äfven blifvit anmärkt, att om också icke räntorne skulle nedsättas genom en hastig myntförsämring så skulle dock deras bestämmande i penningar medföra deras förminskande i samma mån som peuningevärdet sjunker. Det må vara en möjlighet att så kan komma alt inträffa; men äfven de personer, som påstå en dylik oupphörlig myntförsämring äger rum, medgifva likväl hvad som ock i detta fall måste vara naturligt, att en sådan förminskning af silfver värdet måste försiggå ytterst långsamt. Jag tror derföre, att äfven om man skulle antaga att en så beskaffad myntförsämring kan komma att verka på hemmansräntorne, något verkligt äfventyr för Staten likväl icke deraf kan äga rum, enär alla andra förhållanden i samma mon jemkades. Det var ock, i enlighet med denna åsigt som komiterade vid betraktande af svårigheten att uppgöra en rättvis förenkling, genom de mångfaldiga persedlarnes förvandling till några få, trodde sig böra i första rummet föreslå alla hemmansråntornes bestämmande i penningar.
Uaj:t ldr f)e88 del Aillat, nemligen: i:o Äoo^/ro/m^ utvi3ancle en tillölininA af i o liela rotar pä 3>^:clel8 niantal, jeinle ett öfvei8liott iis i - ^:clel8 niantal, 8oin, i an8een<le lill ioeala llinder, iclie li-l-mat i >->>tar 8amman8gttu8, n,en Nl0l8vara 3 liela rolin; 2:0 opj^taAancle 28^^:ilel8 liemman,6 rotin-, ntom3^:clel8 Irennninl, 80m ej linnele i rotininciela8, meil mot8vara ^^:clelar8 rote; 3:o ^or/e/'/?ra»/rrrrr/^ innefattande af I2^'^:>lel8 mantal, 3 liela rotar, 8i>rnt 1 ^ -uantal, 8oni ej liunnat l rote 8amman8ätta8, iuen motsvara I ?:<Iel8 i-ote; /j:o 8orn utvi8ar, att tillölininAen sk 2 ^:del8 niantal, jemte en alio^ oell na»ra amärre läAenlieter, ut^'ör 1^ rote; Ilvarfnrntan 1lelinna8 ita^ra lä^enlieter, rom ej liunnat i rote 8rnnmanfora8, men ulAÖra ^^:drl8 m»ntal, mot8vgrsnde ^nlels rote; 5:o ÖF^sz-Asr/r/crrrr/^- ^rr/r^, meri f^ra liela rotar af id^-lela liemman, utom 2? dela liemman, 30m ej linvnat i rote 8gmmanfdrs8, men motgvara Utdela röle: 6:0 med enda8t 8^:del8 mantal 8pridda rote-andelar.
Uppställningen af kapitlet om boskillnad visar sig i dess början (106 §) sådan, som vore rättigheten till boskillnad oberoende al boets bättre eller sämre tillstånd; och en i lagens öfriga innehåll obevandrad, sorn icke varseblifver, att föremålet för denna § endast är anvisande af behörig domstol för boskillnadsmal, skall lätt nog förledas att tro allmänna lagen örn giftorätt och mannens målsmanskap vara härigenom ändrad, så att egendomsbolagets brytande imellan man och hustru kan äga rum i hvarje fall, der ena makan »bör ensam stå i ansvar för någon »del af boets gäld.» När man, med sådant begrepp om syftningen af Konkurslagens boskillnadslära, företager sig att i 108 § studera föreskrilterna om rättegångssältet för boskillnadsmål, och linner der fullständig anvisning, huru lörlaras bör, endast i det fall, då obestånd är för hand, men icke hvad som i annat fall bör ske; blir man dock deraf icke genast, utan närmare eftersinnande eller lagkunskap, öfvertygad, att endast i förra, men icke i det senare fallet, någon annan åtgärd, än bouppteckning och dess beedigande, bör äga rum. Föreställer man sig då, att alven i senare fallet något vidare är att göra; så har man om de nödiga åtgärdernes beskaffenhet ingenting annat att af 108 § hämta, än att offentlig stämning å borgenärer endast i händelse af obestånd är föreskrifven; hvaraf man väl kommer till den slutföljd, att det som i annan händelse skall göras ej är offentlig stämning, men äfven derifrån icke nödvändigt lill den slutföljd, att ingenting skall göras. När man åter tror, att äfven utan yppadt obestånd någon vidare åtgärd (än den till utrönande häraf nödiga bouppteckningen) kun i följd af en boskillnadsansokning vidtagas; faller man svårligen på annan tanka, än att boskillnaden äfven i detta fall bor beviljas.
Hanefors Forsbacka och j Gustafsfors . j Skaraborg | Ryfors 1 | Tidaholm . | Lagersfors . Korsvik Fredriksfors Skagersholm Ribbingsfors Åboholm Län Persby hän. — \ 8000 — i 2100 | I2000 2000 800 3400 5000 28000 9000 3700 1000 Granvikens masugn . Bihang. 3000 j Sjömalm på '/, till S |mils afstånd. | Tabergs bergslag samt [från Nora öfver Jön(köping. i): o. Taberg och Nora öfver Jönköping. Kristinehamn. D:o öfver Wenersborg. l):o öfver Upperud. !):o. D:o. Elfsborgs Län. På Uddevalla. Göteborg öfver Wenersborg . Upperud Kristinedal Åmål , Kristinehamn eller Mälaren, sjöväg till (masugnen. Masugn på stället samt från Kristinehamn öfver Upperud. Kristinehamn. D:o saint från Mälaren. Kristinehamn. I Taberg samt Nora öf|ver Jönköping. Nora öfver Hjo eller {Gällö Mälaren eller KriIstinehamn. Skaraborgs Län. På Göteborg öfver Göta kanal Årås I Nora öfver Mälaren (eller Askersund. Mälaren eller Kristinehamn. Lekebergs bergslag. Af stångoch manufakturH sr Orter hvarifrån nedanstående råämnen hämtas. Verkens namn. 05 O cd’ "5 P ängoch manukturjern. jern är i medeltal vågförd t. Centner. Centner. Centner. Malm. Tackjern. Karlstads Län. Karlstads Län. Lennartsfors — 12600 1 Kristinehamn öfver 'Åmål. På Göteborg öfver KriTöksfors — 1900 ( D:o på Byeifven öfver IGIafva. stinedal Amål 5500 13200 Snarkil — 3300 ( D:o öfver Åmål eller ^Byeifven. Byeifven 55800 Karlsfors — 1700 D:o. Borgvik 39800 Svaneholm — 6500 D:o öfver Åmål. Norselfven 22300 Kolsäter — 5500 D:o på Byeifven.
S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-utskottets den 3o sistlidne Augusti och den 2 dennes på bordet lagda betänkande N;o 58, 1 anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga proposition om antagande af ny strafflag med flera tillhörande lagbestämmelser, dels ock åtskilliga serskildt väckta motioner i afseende på kriminal-lagstiftningen, bifölls Utskottets tillstyrkande, det måtte Rikets Ständer förklara, att Kongl. Maj:ts nådiga förslag lill ny strafflag samt till lag om verkställighet af fängelsestraff ej kan bifallas; hvarjemte Ridderskapet och Adeln med afslag å Utskottets förslag till ny strafflag samt lag om verkställighet af straff-arbete och fängelse-straff, biföll det i grefve Sparres vid förevarande betänkande, fogade reservation framstälda förslag till beslut, med den förändring, att de der förekommande orden: ”öfverensstämmelse med de hos folket ännu rådande rättsbegrepp” utbyttes emot orden: ”öfverensstämmelse med den hos folket rådande uppfattning af rättsbegreppen.’’ S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-utskottets den 23 och 24 sisth Augusti på bordet lagda betänkande N:o 64, i anledning af åtskillige motioner, angående förändring i brottmåls-lagstiflningen. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Banko-utskottets nedannämnda den 4 dennes på bordet lagda memorial och utlåtande: Prot.-utdrag den 6 September 4848. 679 N:o 99, i anledning af riks-ståndens beslut öfver memorialet N:o 96; och N:o 100, öfver gjorda anmärkningar vid memorialet N:o 97, med förslag lill föreskrifter, afseende kontroll å diskont-verkens ombudsmäns uppbörd och göromål. Från Högv. Preste-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens betänkande N:o 44» * anledning af väckta frågor om ändringar i Kongl, stadgan, angående försvarslöse och till allmänt arbete förfallna personer.
Utskottet skulle anse säsom den yppersta belöning för ospard möda, om dess arbete uppfyllde sitt wigtiga söremäl. Riksens Högloft. Ständer behagade benäget erindra sig, att en Författare alltid är i tillfälle att wälsa det ämne, hwartill han känner sig äga fallenhet, dä deremot ett Utskotts Ledamöter, utan annan skyldighet än den af nit och wälwilja, icke sällan befinna sig i den brydsamma belägenhet att nödgas befatta sig med för deras wattliga yrken mera främmande söremäl. Om derföre Utskottets arbete har fel och ofullkomligheter torde de i betraktande deraf kunna ursäktas och med fördragsam - 368 Expeditioner till Riks-StSnden. het rättas. Sitt rena uppsåt tilltror Utskottet sig kunna försvara. Stockholm den 28 November 1809. Pa Constitutions-Utskottets wägnar: U. Nanuorlloim. 6ar1 O. iöloräin. vauiol LborZteiu. ck:sou U^oleort. Bilaga till Mein. N:o 24. Wi esterskrifne Swea Rikes Ständer etc. etc. gore wetterligt: att som uti den af o§, under den 6:te sistlidne Innu antagne och af Konung och Ständer fastställda Rcgcrings-Form, Tryckfriheten blifwit Swensta Folket tillerkänd, förmedelst det stadgande i berörde Grundlags 86 Z, att med Tryckfrihet bör förstäs hwarse Swensk Mans rättighet att, utan nägra af den offentliga Magten i forwäg lagde hinder, utgifwa skrifter, att sedermera inför laglig Domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke i annat fall kunna derföre straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig Lag, giswen att bewara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning; alltså och nied hänsigt till de salunda föreskrifne ändamäl, hafwe Wi har - Bilaga lill Meni.
St., må vinna bifall; så synes ett talande skäl dertill förefinnas i den ovisshet om förhållandet, som blifvit ådagalagd, då Konungen redan fattat tvänne mot hvarandra rakt stridande beslut i samma ämne röitde hvardera hälften af ett och samma hemman; detta på den grund, att Konungen, vid det försl fattade beslutet, icke hade kännedom om de handlingar, hvilka vid det sednare beslutets fattande voro tillgängliga, oell på hvilka Högstdensamme grundat ett emot det första beslutet motsatt resultat. Jag äger visserligen icke tillräckligt insigter för att ingå i besvarande af hvad Ilr Rosenblad yttrat, som visserligen må anses mycket grundligt; men då jag å andra sidan scr detta betänk, förfatladt af tvänne sammansatta Utsk., således af en ganska talrik del af Representationen, som säkerligen ägt mera tillfälle att grundligt behandla sjelfva ämnet, alt väga frågan på alla sidor, att skärskåda den på alla håll, än som kan vara möjligt för ett helt Stånd under den korta tid, som vid ett slutligt afgörande är ett Stånd lemond; så får jag förklara äfven min åsigt af saken, att det vore obilligt, oförenligt med rättvisa och tvertemot hvad en föreg:de talare kallat Representationen mindre värdigt, att uppröra en sådan tvist, — motsatsen deraf vore Representationen mindre värdigt, nemi. att neka en menighet, till antalet så betydande som den ifrågavar. en så billig önskan, som alt i laga ordning få förhållandet undersökt, pröfvadt och afgjordt. Det måste bevisa något för saken, alt en så talrik samling af nationens representanter, som deltagit i afgörandet af detta mål, enhälligt Den j Novem be re. m. tillstyrkt den åtgärd, som föreslås; oell kon väl någon begäran vara mera billig, än elen om en undersökning, redan begärd vid den j:dje riksdagen, det må sedan bero af domaren att pröfva livad dermed vinnes eller föi lorås? Jag kan icke biträda de talare, som utgått från den synpunkten, att Kronan icke skulle vinna betydligt, om bon vunne, oell alt bon ändå säkerligen icke skulle vinna något ulan snarare förlora.
Hvad angår Utsk:s tillstyrkan i första punkten ooch 3:dje morn., är jag i hufvudsaken af lika tanka med Hr Akerman och några andra talare på samma sida. Det synes vara klart, att Kammarcoll. måste, i egenskap af dömmande myndighet, vara i behof af vissa stadganden för utöfningen af denna makt. Då, som bekant är, prisbestämmelserne af de här ofvan omnämnde deputerade ej kunna anses utaf flere skäl för fullt vägledande och tillförlitlige, så är det nyttigt alt stadga, att en jemförelse skall ske med andra pris. Tillfälle till en sådan jemförelse finnes just uti nästgränsande läns markegångspris i allmänhet, ehuru tillfällige undantag, härledande sig frän missväxt eller andra omständigheter kunna någon gång äga rum. Ett stadgande härom finnes redan i 6 § af K. förordn. d. 22 Juli 1803. Emedlertid då både den K. förordn. och Ulsk:s, af flera talare understödde förslagsynes mig kunde föranleda till missförstånd af den rätta meningen, så föreslår jag vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, malte framställa propos. deruppå, att näst efter orden ”nästgränsande län” måtte tilläggas: ”hvarest jemförlig skörd och andra omständigheter inträffat.” Hr von Hartmansdorff: Då åtskillige ledamöter fästat så mycken vigt vid den 3 punkten, så tager jag mig friheten uppgifva ett sammanjemkningsförslag, hvarigenom ordalydelsen skulle, efter min tanka, blifva sådan, alt den tillfredsställde deras önskningar, som vilja en förändring, utan att medföra de menliga verkningar, som både jag och Frih. Cederström hafva befarat. Jag föreslår nemi., att punkten må lyda så: ”att förhöjning, der densamma kan ifrågakomma, hör grundas på verkställd jemförelse mellan prisen, såväl inom länet, som i andra län, hvarest spanmälsprisen verka på deni, sam gälla i det förstnämnda länet.'''' Öfverläggningen förklarades fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt då numera Frih.
Revisorers berättelse om statsverkets förvaltning åren 1850 och 1851, får Eders Kongl. JVIaj:ts och Rikets Statskontor i underdånighet anföra: att som de i dessa punkter förekommande ämnen, det ena om ett lönefyllnadsbelopp åt Väbeln vid Krigs-hofrätten C. E. Fröléen, och det andra angående ersättningar åt tjenstemän oph vaktbetjening hos Kanslirätten, äfven omförmälas uti 1851 års revisionsberättelse, öfver (hvilken Statskontoret, den 28 Februari 1852, afgilvit underdånigt utlåtande, detta embetsverk tror sig endast böra här i underdånighet åberopa detsainmas innehåll i afseende å förenämnde frågor; framhärdande med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, GEORG ULFSPARRE TH. NYSTRÖM. C. W. GRÅÅ. G. W. af DONNER. Stockholm den 11 Januari 1854. L. S. J. A. Jadrén. Gust. Widegren. Kongl. Stats-kontorets underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers år 1853 församlade Revisorers framställningar angående Ci vil-departementet tillhörande ärenden. Stormäktigste Allernådigste Konung! Med återställande härjemte af Eders Kongl. Maj:ts nådiga remiss å ett transsumt af Rikets Ständers nästlidet år församlade
\r det klokt, om Fördubblingens upphafyande varit ett vilkor för Beväringen? och Conscriptionens antagande : är det rättvist att sedan ändamålet är vunnet, rygga det vilkor som grundat dess beviljande; och vore än detta vilkor endast i opinionen gifvet, är väl fördelen af fördubblingens återställande så stor, att man derföre borde stöta denna opinion, rygga hvad den anser oryggligt, och provocera ryggandet af förbindelser af större vigt, som på god tro till vilkorens helgd blifvit ingångna, ilidd. 1». Ad. Frat, 85* D.cn 14 Juli. /. vt. Herr Blomstedt, Hans, uppläste till Protpcollet: Utom det man äger rätt vänta af den Corp«, vid hvilken jag har äran tjena, ett närmare deltagande i alla de ämnen som rora Sjöväsendet, tror jag det rättvisan och min derpå grundade öfvertygelse enligt, att ovilkorligen tillstyrka antagandet af OeconomieUtskottets Betänkande rörande fördubhlingsMonskapets återuppsättande i det skick förr gällande författningar bjuda, författningar aldrig hittills upphäfda., utan blott de tvänne sednare åren suspenderade, genom misstag och förblandning med stadganuen om Vargeringeu, hvilka äro af helt annan egenskap Vargeringen tippkom blott genom tillfälligtvis ålagda pligter, icke genom Konungs och Ständers gemensamt tagna beslut till gällande organisering af Rikets krigsniagt. Skyldigheten till fördubblingsBåtsrnänS hållande deremot, är stödd på de med Landet och Städerna upprättade Contracter och indelningsverk: Dessa äro lika orubbliga, som hela det öfriga indelningsverkets, och kunna således i likhet med dem icke upphöra, utan genom en lagligen beredd ändring af Grundlagens 80 §. Jag känner flottornas behof icke allenast af dugligt Sjöfolk, utan äfven af en Den xtjjuli. }. m. 6^5 starre numera ira, för att sätta? i sa tjenstfärdig t stånd sorn sig bör.-
Vid sådant förhållande samt då städernas under-exsekutorer och kronobetjeningen å landet, hvilken sednare icke har resepenningar på stat sig anslagna, utan måste för resor i Kronans angelägenheter och dermed förenade kostnader vidkännas stora afbränningar på sina löner, åtminstone borde vara betryggade mot förluster, som kunna uppstå till följd af å tjenstens vägnar enskilda personer meddelade handräckningar, för hvilka ersättning lagligen utgå bör, likasom ock all rättsgrund saknas derför, att nämndemän eller andre vid sådan förrättning biträdande personer skola vidkännas förluster af dylikt slag, — får jag vördsamt föreslå, dels att underdånig framställning till Kongl. Maj:t måtte göras derom, att såsom tillägg till ofvannämnda nådiga Förordning stadgas må, att enskild Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 123. 323 person, som icke på grund af vederbörligen styrkt fattigdom är från vanlig expeditionslösen befriad, skall, då verkställighet å resolution eller utslag, för hvilken reseoch traktamentsersättning lagligen eger rum, hos underexsekutor sökes, till denne, der han så fordrar, aflemna ett emot omförmälda, såväl förrättningsman som biträden tillkommande ersättning ungefärligen motsvarande belopp, som sedermera af under-exsekutor i sammanhang med redogörelsen för den äskade handräckningen redovisas; dels ock att Rikets Ständer måtte, för sin del besluta, att, då sådan nedsättning af medel, som här ofvan förmäles, i anseende till, lagligen ådagalagd fattigdom, ej eger rum, samt reseoch traktaments-ersättningen icke heller kan i laga ordning hos gäldenären uttagas, godtgörelse för förrättningskostnaden skall, sedan berörda förhållanden blifvit behörigen styrkta, af allmänna medel gäldas. Om remiss till vederbörligt Utskott får jag i ödmjukhet anhålla. Stockholm den 28 November 1862. Sten Drakenberg. ft:o 133. Af Herr von SHUireillieim, Pehr Jacob, angående användande af till Statsverket indragen behaglig tids förlänings-spannmål lill löneförbättring åt det ordinarie presterskapet.
Maj detta år har Pensions-Kassans Styrelse till Fullmäktige aflemnat berättelse öfver verkställd granskning af Kassans räkenskaper och förvaltning för år 1852, af hvilken inhemtades, att inkomsterna under året utgjort 2,852: u. ll. hvaremot utgifterna, bestående endast af pensioner till under året aflidne Delegares enkor, uppgått till 230: 26. 8. så att Kassans kapital förökats med 2,622: 18. 3. Och sedan Revisorerne, med vitsordande af Styrelsens nit för Kassans bästa, tillstyrkt, att decharge för 1852 års förvaltning mätte varda Styrelsen meddelad, hafva Fullmäktige, med stöd af föreskriften i 32 §. 19 af Kassans Reglemente, beviljat Styrelsen full decharge för ifrågavarande förvaltning. §. 29. Angående Metalliska Kassans förändringar, meddela Revisorerne neMetalliska danstående fortsättning af den redogörelse härutinnan, som förekommer uti ^nfoingar* 1851 års Revisions-berättelse §. 19. Utgifna Inkomna Dukater. Dukater. Minskning. Special-Kassorna hafva utgifvit: 1851 den 31 December 1852 den 27 Mars » den 30 Juni » den 25 Septemb. » den 31 December 1853 den 26 Mars » den 30 Juni . i) den 24 Sept. Silfvermvnt. Försäljning af Silfver i omyntad form. Metalliska Kassan uppgick den 6 September 1851 till 4,688,334: 39. 8. och utgjorde, efter tillägg af ökningen 1,257,618: 2. — den 24 nästlidne September 5,945,952: 41. 8. sålunda redovisad: Dukater. R:dr Silfver. Myntadt, gångbart i Kassa liggande 33,117. Utländskt mynt, efter evalvation. 1,315,796: l. 3.
Utom hvad angår process-ordningen, bör jag kunna, i fall jag icke misslyckats, anse för bevisadt: att det förfarande, som skulle åtalas, innefattade icke ett fel, utan tvertom en af pligt föreskrifven handling; att om de tilltalade i stället handlat så, som uti anklagelseakten förmentes hafva bordt ske, grundlagsöfverträdelse då i sjelfva verket ägt rum; att nemligen hvarken Bondeståndets rätt till förändrande af valsättet för dess deputerade vid markegångssättning kunnat lagligen åsidosättas, eller de två Riksståndens förbehåll betraktas såsom ovilkorligen ogiltigt och lemnäs utan afseende; att påyrkande af ansvar för den åtalade handlingen således skulle varit påyrkande af ansvar för fullgjord pligt; att åtalet visserligen måste utföras och derföre blef utfördt, men med reservation och utan understödjande eller tillagda påståenden; att sådant var ett punktligt fullgörande af min skyldighet, och att denna icke sträckte sig vidare; att det varit illa, om jag gått utöfver denna pligt och, med eller utan framgång, sökt att genomdrifva en orättvisa, hvars följder dessutom kunnat vara olyckliga. Jag förmodar, att läsare, som gifva sig mödan att inhämta denna bevisning, ej skola ogilla den. Snarare skall man finna den öfverflödig, kanhända olämplig. Åtminstone skall man icke säga mig, att jag kämpar med inbillade motståndare; Och jag kan icke föreställa mig, att med eftersinnande af de sanningar, jag här bragt i åtanka, man skulle funnit sig föranlåten till utfall af den beskaffenhet, som på behandlingen af Riksrättsmålet blifvit af tryckpressen slösade. — 23 — De åtal, som nu vidare böra redovisas, äro af likartad beskaffenhet med dem, som i förra årens berättelser förekommit.