Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är i anledn. af den siste värde talarens framställda exempel, att en större förbrytare vid Eskilstuna blifvit använd till försäljningsman, sorn jag får anmärka, att jag uti mitt sista yttrande bestämdt yrkat, att de personer, åt hvilka anförtros försäljningen af Eskilstuna smides-fabrikater, skola vara välfräjdade, och att sådant bör uttryckas i passet, ehvad detsamma ulfärdas af Konungens Bef:h:de eller magistraten, och att sådant förutsätter undersökning utaf vederbör, myndighet af det betyg, hvarpå au - I) c n 8 Juli f. m. 365 milian om erhållande af pass och rättighet till idkande aF dylik försäljning sig grundar. Hr von Hartmansdorff, Augt Jag instämmer i den mening, som Frihtne Leijonhufvud och Nauckhoff yttrat. Jag tror mig äfven äga någon kännedom derom, alt smideshandlarne från Eskilstuna kunna, åtminstone lill en stor del, anses såsom privilegierade eller förpassade Jandsstrykare. Den som saknar annan utväg att med säkerhet drifva omkring, begagnar denna, hvartill rättigheten köpes för en ringa penning af en eller två r:dr, eller måhända för ännu mindre, om han köper af gesällerna något gods som de olofl. tillverkat. Frih. Nauckhoff har redan anfört exempel på olägenheterna af detta kringstrykande, och jag har vid denna riksdag hört flera landshöfdingen yttra detsamma. Jag beklagar, att de nu icke äro tillstädes; de skulle eljest kunna vitsorda hvad Frih. Nauckhoff uppgifvit. Jag tror mig således hörn tillstyrka återremiss, men på annan grund än Frih. Cederström. Jag anser nemi. magistratens pass icke vara tillräckligt, ulan att det bör vara Landsh.embetet, som förser de kringresande med pass. Jag anser så mycket mindre något undantag böra äga rum för Eskilstuna magistrat att få meddela sådana pass, som det ligger i stadens intresse att vinna afsättning å sina smidesarbeten, och magistraten sålunda kan anses jäfvig till passens utfärdande.
Derom synes det mig, sorn 11. o. Ad. nu går att besluta, och jag vägrar att i en sådan omröstning deltaga. Efter min tanka inskränker sig frågan egentligen dertill, huruvida icke R. o. Ad. i sin gemensamma tanka skulle kunna besluta några förbättringar i Utsk:s förslag. Jag tror nemi. att ganska stora förbättringar kunna erhållas på den grund Utsk. lagt, ehuru jag på intet vis kan gilla dess arbete, sådant det nu är, och om ingen gemensam tanka kan åstadkommas för att förbättra detsamma, så måste jag ovillkorligen yrka, att R. o. Ad. förklarar det oantagligt. Hr Cederschjöld: Den ordning, i hvilken Hr Gr. o. Landtm, föreslog att frågorna borde framställas, nemi. alt början borde göras med det förslag, som vore mest stridande emot Utsk:s, ansåg jag vara ganska riktig; men jag blef litet förvånad, när jag fick höra Hr Gr. o. Landtm, anse det rena afslaget vara det, som sist skulle komma i fråga. Jag föreställde mig nemi. att intet kan vara mera stridande emot ett förslag, än det sora är deremot rent motsatt. Hvad logiken kallar contradictoriskt motsatt eller rena förnekandet mätte vara mera stridande än det conträrt motsatta, eller det som blott förnekar villkorligen, nemi. genom sättandet af någonting annat i stället. Den största motsatsen till den af Utsk. föreslagna förändring måtte alltså väl vara den, att ingen förändring skall äga rum. Jag får derföre vördsamt hemställa, örn icke Hr Gr. o. Landtm, skulle linna lämpligast, att börja med detta förslag, då man dessutom möjligen kunde hoppas att få snart slut på delta länga plenum; emedan jag föreställer mig att frågan då skulle blifva afgjord genom en enda votering, i st. f. att det eljest måhända kommer att fordras tio.
Menas dermed endast Riksens Ständers garantie , så , ehuru vördnadsvärd den bör vara, torde dock någon kunna fråga, om den förslår att gifva ett Verks Sedlar credit , så vida det ej finnes en motsvarande rörlig fond till dessa Sedlars ögonblickliga gäldande? Kan den pantsatta fasta egendomen anses för en sådan rörlig fond ? Om det ock skulle medgifvas, att den nuvarande Bankens CreditSedlar, såsom ägande föga sammanhang med den nya föreslagna Bankens, ej skulle förlora i värde, månne man kan äga rätt att hoppas, att den nya Bankens Sedlar, som till gäldningsfond ej ägde annat än fast, långsamt rörlig, egendom, skulle kunna löpa hand och hand emellan till full valeur ? Det torde ej alltid vara nog , att en Sedelmassa har ett fullgodt hypothek: månne icke olta detta hypothek behöfver att i bestämda ögon» blick kunna röras och användas? lo 6 Den 20 Mar t. Vidare torde det i afseende på denna LäneBancolnrättning kunna frågas, om den verkligen skulle kunna till underlättande för Jordbrukaren användas, när det som ett vilkor stadgades, att utom 4 procents renta, äfven 10 procent af länsumman årligen skull inbetalas ? Tål jordbruket verkligen en så stark amortissements • afbetalning? Slutligen må det tillåtas mig att uppgöra en liten räkning. Om vi antage antalet af hemman i Sverige till 64,000, och vi, oaktadt nu uppsiegrade värden, beräknade dem till öfverhufvud 5000 R;dr hvardera, utgjorde hela deras gemensamma värden en summa af 320 millioner R:dr. Tiondedelen deraf utgör 32 miLioner, hvilket då vöre den summa, som denna Länebank skulle kunna utgi va. Calculen är ej för hög, när vid sista uppskattningen, till bestämmande af förmögenhetsafgiften, Rikets fastigheters värde, som man mig sagt , uppsteg till 25Q millioner, och priserna sedan dess minst äro fördubblade. Hvad verkan skulle en massa af 32 millioner i hast utsläppta Sedlar medföra, när utan tvifvel en ny varuproduction ej kunde åstadkommas lika fort, som Sedelregnet?
STOCKHOLM, tryckt ros isaac marcus, isso. Kongl. Majus Nåd. Prog, om Statsverk. 1850. 1 Utdrag af Protocollet öfver Civil-ärender, hållet inför Hans MajU Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 13 Noveni■ ber 1850. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för utrikes ärenderne, Herr Friherre Stjerneld; Statsråden: Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen. Departements-chefen, Stats-rådet Fåhreeus, föredrog i underdånighet de ärender, hvilka i anledning af nedanupptagne underdåniga framställningar eller eljest förekommande omständigheter vore att taga i öfvervägande i afseende på del förslag till reglering af utgifterne under Riks-statens sjette hufvudtitel, hvilket borde Rikets Ständer vid nu förestående Riksdag uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof föreläggas, nämligen hvad angår anslagen för: ■ — .— Öfver-Ståthällareembetet: Öfver-Slåthållare-embelets underdåniga skrifvelse af den 9 Juli innevarande år, hvaruti, ehuru Öfver-Stålhållare-embetets, under den 21 Juli 1840 och 13 April 1847, framställda underdåniga förslag till reglering af tjenster Bil. n-.o 5. till K. Maj:ts Prop. om Statsverk. 1 Sami. 1 Afd. 1 Uiift. i 2 Kongl. Maj\ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. och löner på Öfver-Stålhållare-embetets Kanslis stat, vid afgifvandet till sistförflulna Riksdag af nådig proposition om Statsverkets tillstånd och behof utgjort föremål för Kongl. Majits nådiga pröfning, samt Kongl.
Fastställda vitén och skadestånd skola genast utgå; hvarför inta - Den 3 December e. m. iei intaget kreatur bör gälla såsom pant och kunna försäljas. Dock att den, som vite eller skadestånd utlagt, äger fitervinningstalan vid laga domstol. Såsom motiv för detta förslag får jag åberopa innehållet af Kalmar läns Hushålln:sSällskaps underd. utlåt, i stängselfråganaf d. 21 Febr. 1855, hvilket jag härhos bar äran öfverlemna. Dessa motioner begärdes på bordet. Frih. Raab anförde sedermera: En bland de v igt i gaste frågor, som vid denna Riksdag komma att blifva föremål för 11. St:rs öfverläggningar, är utan tvifvel frågan om förbättring af embetsoch tjenstemännens löner. Det vore långt ifrån mig att vilja neka behofvet af en sådan lönetillökning. Jag medgifver tvärtom, att alla de embetsman, hvilka icke hafva en efter göromålens vigt och mängd samt nutidens stegrade lefnadskostnad lämpad aflöning, böra komma i åtnjutande deraf; men jag kan likväl icke undertrycka en föreställning, som minnet af förhållanderna vid föregtde Riksdagar hos mig upväckt, nemi. den, att åtskilliga, förenklingar i embetsverkens organisation och följaktligen någon förminskning af tjenstemännens antal kunna och böra äga rum. Jag ber att få erinra, att man redan vid 1809 års Riksdag ansåg, att embetsverken kunde förenklas. Under Riksdagarne åren 1816, 1818 och 1823 voro Komitéer och särskilda Utsk. nedsatta för att afgifva Utlåt, och förslag i nämnde syftning. Vid 1840 års Riksdag, då en del af de i detta hänseende föreslagne åtgärder gick i verkställighet medelst införandet af DepartementalStyrelsen, insågs äfven behöfligheten af en sådan ännu längre sträckt förenkling, hvarom sjelfva Grundlagen bär vittne, enär 35 § R.F. då erhöll följande lydelse: »StatsRådets ledamöter, Presidenter och Chefer för Collegier eller i dessas ställe inrättade verk m. m.»
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtig»!# tjenare ochundersåter: CAHL a. C. E. ALANDER. A. WILH. EDMAN. L. KINMANSON. C. O. V. HURÉN. C. W. ZETTERSTRÖM. O. A. JUEL. Stockholm den 16 December 1864. t. s. (J. .4. «Swidström. — 339 — Kongl. Maj:ts llefaliningsiiafvandes i Stora Kopparbergs län underdåniga utlåtande öfver en af Rikets Ständers Revisorer, vid granskning af länets landsbok, gjord framställning. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till fullgörande af Eders Kongl. Maj:ts under den 21 sistlidne Oktober i nåder meddelade föreskrift, får Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter det vederbörande redogörare blifvit i ämnet hörde, härmed i underdånighet afgifva, utlåtande i anledning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers uti deras aflemnade berättelse gjorda framställning, angående de uti Stora Kopparbergs läns landsboks-räkenskaper under rubriken »tiondespanmål» förekommande benämningarne »enkel» och »dubbel» hafra. Anledningen till upptagande i räkenskapen af så kallad »dubbel» hafra har varit det förhållande, att, da nämnde sädesslag ansetts i värde till hälften emot råg och korn »ren» eller »strid» säd — och kronovärdiet å en tunna af de sistnämnda sädesslagen äfvenledes utgjort 36 R:dr, då detsamma å hafra, »enkel», varit 18 R:dr, hafran, reducerad till ((dubbel», jemväl skulle utgöra »strid» säd och samtliga sädesslagen sålunda kunna, såsom jemngoda enheter, med hvarandra sammanläggas till en summa.
Jag hemställer således vördsamt, att Rikets Ständer såsom tillägg till § 26, angående bankernas sedelutgifningsrätt, måtte besluta i öfverensstämmelse med nu gällande lag: att sedlar må utgifvas, motsvarande jemväl behållningen i bankens egna kassor af rikets mynt i silfver eller sedlar, samt återstoden af depositionen i Rikets Ständers Bank. Nu befintliga enskilda bankers sedelutgifningsrätt, enligt Kongl. Förordningen af den 9 Januari 1846, utgör, efter förhållandet med deras kassa och grundfondshypothek den 31 December 1862 samt beräkning att kassakreditiv voro beviljade och begagnade till halfva grundfondsbeloppet, följande: På kussa och deposition. På grundfondshypothek. Pä beviljade kassakreditiv inom halfva grundfonden. Den 31 December 1862 hade likväl vissa af de enskilda bankerna utestående på beviljade kassakreditiv ett vida mindre belopp än som motsvarade hälften af deras grundfond, hvaremot andra hade icke obetydligt derutöfver utestående. Nämnde dag utgjorde sedelutgifningsrätten pä beviljade och begagnade kassakrediliv inom halfva arund fondsbeloppet i sjelfva verket:
V i — eller snarare vi kvinnor (ty männen ha ju nästan gjort sig fria från slaftjänsten i detta fall och betala sin rätt att slippa drängskapet med en packe visitkort om året, eller kanske hädanefter med en tidningsannons, en billig skatt i våra dagar) — således vi kvinnor betala den dräkten först och främst med en liten bit af vår sanningskärlek. » Visst inte! » hör jag en massa principfasta damer ropa, » vi säga alltid till, att vi inte ta emot, då vi äro förhindrade, men ej att vi äro ute, då vi i själfva verket stå bakom salongsdörren och lyssna efter, hvem den besö- kande är. » Nå, det är ju för väl. Edra jungfrur slippa således fara med osanning. Men I själfva, principfasta, sanningsälskande små damer, hur mänga gånger han I lämnat edra visitkort vid en dörr och med högtidlig min sagt åt tjänsteanden: » Hälsa så mycket! Det var tråkigt, att jag ej träffade frun hemma, » och sedan, så fort tamburdörren stängts, gjort en liten piruett af förnöjelse: » Nå, det var då lätt öfverstökadt! » Hur många gånger han I gladt skyndat emot en besökande med ett hjärtligt: » Så snällt att titta till mig! » och följt henne till döiren med: » Det var bra roligt att få träffa dig! » Och stängt den med en lättnadens suck: » Den välsignade människan, hon kommer då alltid, då det är som olämpligast! » Och hur mycken tid han I ej betalat för Och fru Petterson strör naftalinkamfert omkring sig med gifmilda händer och undrar, när i all världen hon skall hinna att återgälda fru Anderssons visit — ty återgäldas måste den. Så kommer hösten, och fru Andersson återvänder till sitt land igen, och hennes man börjar smått undra, om han ej snart skall få upp gardinerna åtminstone i sitt rum. Frun och döttrarna äro emellertid ännu fullt upptagna med att packa upp sina koffertar och pyssla om afnkedsbuketterna ech ägna en suck då och då åt den där löjtnanten, som for utan att.
Då de krupit upp i Gabrielles " säng med benen uppdragna och lutade mot hvarandra som två små fågelungar, började Mimmi, hon med mörka flätan, att gifva Gabrielle sina förtroenden, under det att Ebba, som ifrigt åsåg hur Gabrielle tog ned håret, i sitt hufvud hvälfde planer att snart få fästa upp sin långa fläta på samma sätt som stora syster. — Vet du hvad jag har upptäckt, — hviskade Mimmi hemlighetsfullt, — jo, kan du tänka dig, att hon är stoppad, så förfärligt stoppad, så dét kan du inte tänka dig! — Hur vet du det? — frågade Gabrielle med ett intresse, som betydligt skingrade de dystra tankar, åt hvilka hon nyss öfverlemnat sig. — Jo, vänta skall du få höra, — fortfor Mimmi, tjusad af medvetandet att kunna delgifva en så viktig nyhet. — Medan hon satt i salongen med prästen, kom Mari och hviskade: » fröken, kom ska ' fröken få se någonting! » Och så ställde Lina sig på vakt vid salongsdörren, och så gingo vi in i hennes rum och så visade Mari 111ig ett lif, och du kan inte tro så stoppadt det var öfverallt. Jag undrar, om pappa skulle ha gift sig med henne ifall han vetat det. — Ja, det skulle han visst, — svarade Gabrielle föraktfullt, — han skulle ha gift sig med henne, äfven om hon varit puckelryggig, det är jag säker på. — Och så är det en sak till, — fortfor Mimmi ännu mera hemlighetsfullt, — vet du hvad Mari säger, jo hon säger, att hon är kär i prästen. Och det tror jag med, — tillade den unga flickan afgörande. Gabrielle vände bort sitt hufvud och började ifrigt syssla vid toalettbordet. — Små flickor skulle inte tänka * på sådana säker, — sade hon utan att se på systern.244 GENOM SKUGGOR. — Och hvarför inte det? — frågade Mimmi djupt sårad, — är jag kanske inte nog gammal för att förstå mig på kärlek? Jo då, jag vet allt mera än någon kan ana, jag! Hvarför skulle hon jämt vara vid ett sådant rysligt humör, så snart prästen varit här, om inte därför att hon vore kär i honom?
R:dr af de för ett bönehus med begrafningsplats vid Turtola by i samma socken anvisade 5,000 R:dr; 3:o utaf 1859 och 1860 års anslag, 2,000 R:dr årligen, för att befrämja och påskynda fortsatt utgifning af arbetet Svenskt Diplomatarium, Tvåtusen fyrahundra femtiosex R:dr 25 öre; börande denna till Kongl. Maj:ts disposition ställda anslagssumma användas dels till ersättning för nödvändiga resor i och för nämnda arbetes lifgifvande och dels till inlösen af 175 exemplar deraf, hvilka exemplar skola till de särskilda kontraktsprost-arkiven utdelas, för att såsom offentlig egendom hållas allmänheten tillhanda; 4:o utaf anslaget, 9,000 R:dr, till fortsatt utgifning af äldre i Riks-arkivet och andra allmänna eller enskilda samlingar befintliga samt för Sveriges historia och offentliga förhållanden vigtiga skrifter och handlingar, Fyratusen sexhundra tjuguätta R:dr 58 öre; 5:o utaf anslaget, 190.000 11:dr, till uppförande af ny byggnad för Göteborgs hospital, utöfver de under 1853 och 1854 års riksdag för nämnda hospitals utvidgning anvisade medel, ett belopp af Etthundra fyratiotusen R:dr; och 6:o återstoden, Tjugutusen R:dr, utaf 1860 års anslag, 30,000 R:dr, till löneförbättring åt lärare vid stadspedagogier och läraren vid pedagogien i Avesta, samt utvidgning af sådana stadspedagogier, der undervisningen vunnit en högre grad af utveckling. G) Under 1859 och 1860 års riksdag beviljade, ånna innestående statsbidrag. § 104. Nedan uppgifna särskilda anslag för landtförsvaret tillhörande föremål skola, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts föreskrifter, uppå vederbörliga reqvisitioner fortfarande tillhandahållas, nemligen: 1:0 Sjutiotvåtusen R:dr till anskaffning af refflade kanoner med dertill afpassade lavetter och öfriga fordon för tre fältbatterier; kommande dessa nya vapen dock ej att anskaffas förr än af Kongl.
Rikets stora behofver af en klokare Statshushållning, och man bör väl icke eiler förbise den conseqventa slutföljden: Att när i tillförsigten åt den enskilde mannens klokare hushållning skall grundas hoppet emot skogens ytterligare förstörande och att vid köpeafhandlingars afslutande urval emeilan den kloke och den okloke icke kan göras, måste också conlractet med köparen vara i öfverensstämmelse med principens första syftning, utan att skäligen derföre kan påstås något band blifva derigenom lågt på utvecklingen af egande rättens sanna rigtning och om man ändteligen vili kalla detta vilkor ett band, för hvem blir ett sådant besvärligt? — icke för den som vill uppfylla afhand! ingens ändamål, utan endast för den som viii bedraga, eller kringå det. Jag kan icke bitta annat än alt intill den stunden då liberalismen förmått häfva samhällens behof af contracter och vilkor i sina handlingar, blir det lika felaktigt af Lagstiftaren att hindra den rättskaffue och kloke mannens bemödande tili nyttiga och således samhällsenlige företag, som att icke i möjligaste måtto och utan prejudice för denne förekomma Dårens alltid illa beräknade och deraf skadliga tillgrepp. 78 Stats-Utskottets B etan ka liden.
Ledamot af ”Statsrådet eller af Just.rådet må icke tillika annat civilt * ”embete bekläda.” Bifölls. Frih. Boye: Jag anser frågan icke värd en reservation. Jag anhåller derföre blott, att i prot. för min räkning må Stå, det jag sagt nej till propos:n. 35 § Reg.F. Hr Dalman: Jag tager mig friheten vördsamt framställa några anmärkningar vid denna §. Först vågar jag hemställa, om icke ordet: presidenter bör utgå. Jag skulle föreställa mig, att denna titel blott lägger hinder i väger, för Konungen att tillförordna någon af departementscheferna att vara chef för ett Colhen. Jag är af den tanka, hvilken dock icke lärer nu kunna lyckas göra sig gällande, att hvarje departementschef tillika borde vara, i följd af sitt embete, högste chef för de styrelseverk, som lyda under hans departement. Men då R. o. Ad. bifallit en § i grundlagen, sorn förbjuder Konungens Statsråd att tillika be - Den g October e. m. a i5 kläda annat civilt embete, lärer icke kunna komma i fråga, att departementschefen kunde särskildt nämnas till president; hvaremot han, i likhet med hvad nu jemväl äger rum med en statssecreterare, kunde vara tillförordnad chef för ett under hans departement lydande styrelseverk. Af denna anledning tror jag ordet: presidenter höra uteslutas. Min andra anmärkning är den, att jag anser chefen för Postverket böra vara amovibel såväl som chefen för Tullstyrelsen. Båda innehafva nemi. sådana platser, att den ena icke kan vara mindre beroende af departementschefen an den andra. Den tredje anmärkning, som jag, i öfverensstämmelse med hvad BorgareSt. har beslutat, tager mig friheten framställa, är, ätt, då det icke är afgjordt, huruvida en Just.canceller kommer att bibehållas eller icke, man bör ställa redactionen af 35 § Reg.F. sä, att man deruti icke finner något hinder mot Just.cancellersembetets möjliga indragning. Sålunda föreslår jag, att elter ordet: Just.cancelleren alternativt, må tilläggas: eller Chefen för allmänna åklasaremagten.
Utsk. har väl utlofvat att, vid afgifvande af dess särskildta yttrande angtde extra-statsregler:n, taga i betraktande den utsträcktare exercis, hvilken är af nöden, men likväl ansett sig böra, innan en fullständig plan för sjöförsvaret kan blifva uppgjord, ”afstyrka anvisandet af den tillökning uti anslaget för flottans exercis, som af K. M. blifvit begärd.” Vidare har Utsk., ang:de anslaget till flottans nybyggnad och underhåll, utgörande circa 583,ooo v:dr , hvaraf omkring 3o,ooo r:dr tills vidare användas till extra och expectance-statens aflöning, föreslagit: ”att, jemte det R. St. hos K. M. i underd. anhålla, att alla de inskränkningar uti kostnaderna för linieflottan, hvilka kunna blifva en följd af hvad här förut i afseende å linieskeppen blifvit föreslaget, må komma skärgårdsflottan tillgodo, till utgifter i Och för sistnämnda flotta, må, för Stockholms och Götheborgs stationer, af anslaget till flottans nybyggnad och underhåll, bestämdt afsättas ett minimibelopp af i85,ooo r:dr årligen. ” ”Likaledes tillstyrker Utsk., att det gemensamma exercis-anslaget af 45,ooo r:dr må sålunda fördelas, att för linieflottan ut föres 2,5,000 r:dr och för skärgårdsflottan 20,000 r:dr.” Emot dessa af Utsk. framställda förslag, får jag anmärka följande: Den princip att man bör bevara, ej onödigt förspilla det man äger, är af ganska stor vigt. Den har ock af K. M:s vishet varit insedd och, vid afgifvande af K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof, iakttagen; men G H. 70 554 Den i3 Maj f. ro. någon tillökning i anslaget för linieflottans utvidgande är icke hegard, af det skäl, att K.
Då man ger akt på de grunder, som föranledt Utskottet att ordna de till förevarande afdelning hänförliga brott i särskilda, ehuru sammanhängande grupper, finner man redan deri en antydning angående Utskottets uppfattning i hänseende till straffbar hets—förhS Ilandet dem emellan i allmänhet. Att bedrägerier och öfriga här omförmälda förbrytelser i deras obetydligaste yttringar i straffbarhet kunna komma hvarandra helt nära, kan ej motsägas, men deremot inträder en märkbar olikhet, då yttringarne blifva af svårare art. Under sådana förhållanden vittnar det egentliga bedrägeriet om en djupare inrotad ondska, om mera svekfullhet och list, om större förhärdelse, med ett ord, om en högre brottslighet; och deremot påkallas följaktligen ett verksammare straff. Härmed är alltså förklaradt, hvariöre, efter Utskottets förslag i denna del, särdeles försvårande omständigheter skulle föranleda tillämpning, i en del fall, af straffarbete, i andra, af endast fängelse. Dessa arter af frihetsstraffet, sådant det redan verkställes och än vidare måste, i enlighet med antagna principer, utbildas, innefatta sådana modifikationer, hvilka göra det möjligt för lagstiftaren att lämpa straffen efter brottens beskaffenhet samt 30 Lag-Utskottets Betänkande M 40. den ondska, som derigenom uppenbaras, och för hvars tillbakavisande straffmakten bör uppträda. Men om än Utskottet således lika med Kongl. Maj:t ansett straffet å bedrägeri i allmänhet, eller roed undantag af vissa svåra fall böra bestämmas till minst böter och högst straffarbete, har likväl Utskottet funnit nödigt att äfven lemna domaren öppet att för oinförmälda brott kunna döma till fängelse. Det blir en mellanlänk emellan det minsta och högsta straffet, hvarigenom domaren sättes i tillfälle att än mera lämpa straffet efter brottet i dess oändligt skiftande mång fald. Denna öfvergång är äfven nödig för bibehållande af enhet och sammanhang, då Utskottet å de bedrägeriet underordnade förbrytelserna använder endast böter och fängelse, utom i de fall att någon af dessa förbrytelser kan antaga den brottsliga och vådliga natur, att den jemväl bör kunna ådraga förbrytaren straffarbete.