Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Instämmande i doktor Annerstedts yttrande, hemställer jag vördsammast, att R. o. Ad. måtte, i öfverensstämmelse dermed, besluta en förändring af § 3, mom. 2, att det komme att lyda på följande sätt: ”Inom hvarje fattigvårdssamhälle skall finnas en fattigvårdsstyrelse. A landet utgöres denna styrelse af sockne-nämnden, uti hvilken kyrkoherden å embetets vägnar är ordförande, då fattigvårds-ärenden der förekomma. För stad utses sådan styrelse i den ordning, hvarom antingen redan kan vara bestämdt, eller kan öfverenskommas, eller framdeles kan blifva föreskrifvet. ” Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge, att 2 moni. af 3 §, i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorffs förslag, borde erhålla följande lydelse: ”Inom hvarje fattigvårdssamhälle skall finnas en fattigvårds-styrelse. A landet utgöres denna styrelse af socknenämnden, uti hvilken kyrkoherden, å embetets vägnar är ordhde, då fatligvårds-ärende der förekommer. För stad utses sådan styrelse i den ordning, hvarom antingen redan kan vara bestämdt, eller kan öfverenskommas, eller framdeles kan blifva föreski ifvet.” Ropades ja. Hr von Hartmansdorff: Vid 5 § hafva anmärkmr äfven blifvit gjorda, ehuru Hiskin ej på dem gjort afseende. Jag anhåller likväl alt, med anledn. deraf, fä upplåsa Hr von Hohenhausens reservation i ämnet. Der säges (sid. 21): ”Hr von Hohenhausen ansåg, dels att ett stadgande om skyldighet för anhörige i rätt uppoch nedstigande led, att, i mån af behof, å ena, och förmåga, å andra sidan, bidraga till hvarandras försörjning lill det belopp och efter de grunder, som uti samhällets fattigvårds-reglemente i allmänhet äro bestämda, hafva bordt i §:n 1 inlagas; dels ock etc. — —”
Bes'uf och dessutom stridande emot den fastställde regleringen af Rikets Penninge Väsende, kunna Förenade Utskotten icke medgifva. Riksens Höglofl. Ständer hafva förordnat, att de ifrågavarande Disconternes skulder skola liqvideras med En femtedel Contant och för de öfrige F'yra femtedelar utgifvas RiksgäldsContoirets Obligationer på fyra dr, med En fjerdedel ärlig afbetalning, inen icke på Ett, Ted, Tre och Fyra år utan afbetalning. Dessutom och Bihang till Riks-St. Fröt. i$ij - 181g. <f.de Sami, N-.r «;j. >034 Stättoch Banko-Utskottens Betänk anden. i fall så beskaffade Obligationer, som uti Anmärkningarne yrkas, skulle komma att utgifvas* samt, utan åtskillnad, få begagnas uti Discontliqvider till fulla beloppet, vöre tämligen säkert, att härtill i synnerhet komme att användas Obligationer, hvilkas förfallo-tid Vore näst aflägsen) och att, så länge någre dylika Obligationer vöre utelöpande, föga contant inbetalning på Lån vöre att förvänta; hvilket i dubbelt afseende skulle förrycka de för Regleringen af Rikets Penninge-Väsende gjorde beräkningar, enär Riksgälds-Contoiret, i stället för att åt Ranken öfverlemna någon årlig behållning till utlåning genom Banco-Disconten åt de orter, der FilialDisconter varit inrättade, skulle nödgas tillita Banken om nya förskott till inlösen af de förn till betalning förfallande Obligationer, och för hvilka förskott nya Banco-Sedlar måste tillskapas. Någre värde Ledamöter af Vällofl. Borgare-Ståndet hafva väckt fråga derom, att den å Götha Canal - Bolags• samt Malmö Disconters Skulder till deni October 1817 upplupne Ränta skulle med Contant liqvideras.
Balken af nya Lagförslaget, som lyder sålunda:” afstår Gäldenär sin Egendom till Borgenär, och eger någon hos honom fordran, derföre annan man borgat så^om för LngUtskttttts BetHnkanden. egen skuld, håfve sådan Borgenår förlorat dess talan emot Borgesmannen, der, han ei sin fordran i Gäldenärens bo bevakat, eller och den hos Borgesmannen utsökt, om den förfallen varit, eller tillställt honom bevittnad afskrift af Gäldenärens Skuldebref och BorgesSkiifteo, ett dera så tidigt före inställelsedagen, att Borgesmannen kunnat sin rätt emot Gäldecåren bevaka.” Härigenom vöre Borgenärs rätt att halla sig till löftesmanoen förvarad. Men också tillfället för denne 8tt hålla sig skadeslös hos Gäidenären, hvarföre Herr Ehrenborg hemställt om icke Betänkandet borde återremitteras, då Utskottet torde fästa mera afseende å delta Lagförslag, samt för öfrigt erinrat, a:t i afseende på frågan huruvida en B rrgenär som försummat bevaka i Gäldenärs Concurs må ega öppet att vända sin talan emot Löftesmannen, äro meningame tvärt emot hvad Utskottet anfört mycket delade bos Executorerne; och har i anledning af hvad sålunda vordet anmärkt, deruti Herr Ribbing Arvid, instämt Betänkandet blifvit till Utskottet återremitteradt. Då detta Betänkande blifvit af de öfrige grue Riks Stånden bifallet, och Utskottet för sin del fårblifver vid sitt förra Utlåtande i ämnet, torde något vidare yttrande öfver de gjorde anmårkningarne icke erJordras, Stockholm den 25 Öct 1823. LngUtskttttts BetänkanitH, jp N:o 209, Ankom den 31 Ocf 1823 "Riksens Högloft. Ständers Bevillnings-, Lag samt allmänna Besvärs och EkonomiUtskotts förnyade
Delvis nedslog detta den ensamblifhes sinne, delvis stålsatte det honom till kamp mot den riktning, hvilken syntes honom förebåda hans folks fall. En orubblig grundsten var då lagd till den stränga dom öfver ■jBellman, hvilken Fryxell ett halft århundrade senare ur praktiskt-sedlig ståndpunkt framlade. I bredd härmed må vi nämna en idé, hvilken äfven-ledes hade sin rot i de iakttagelser, Fryxell gjort vid universitetet men som syftar ännu djupare än den föregående. Redan i sitt eget hem härdad mot njutningslystnaden, ungdomens farligaste fiende, såg Fryxell med bitter sorg huru osedligheten decimerar hvaije generations leder och isynnerhet kräfver sina ofler inom den ungdom, hvilken förmenas hafva erhållit en god uppfostran. Då han en gång såsom äldre vistades i Marstrand för att hvila sig, begynte han en särskild artikel i denna fråga under titel » En slagskugga » (föreliggande arbete sid. 176 — 186), uti hvilken han talar betydelsefulla ord till uppfostrare och ungdom. Han, som var qvinnobildningens första pelare i Sverige, kunde naturligtvis ej förbise, att slappa sedlighetsbegrepp äro ett ondt, som bärskildt inrotat sig hos det starkare könet, och med afsky och medlidande tänkte han på de pröfnin-gar, ett sådant sakernas skick lägger på det andra könets skuldror. Fädren deltaga ej tillräckligt i sina söners uppfostran, sönerna komma för tidigt ur hemmets varma atmos-fer, de uppfostras redan såsom barn till sjelfviskhet, derigenom att mödrar, systrar och andra klema bort dem, etc. Man tillsluter ögonen för ynglingens fel, emedan han förmenas behöfva någon tid, såsom det heter, rasa ut för att sedan blifva en ordentlig menniska; slutligen är dålig literatur äfven orsak till detta förderf, som störtar otaliga begåf-vade ynglingar i en för tidig graf eller ömklig sjuklighet
” Om det nu skulle sig tilldraga, att chefen för Landtförsvarsdepartementet vore hindrad, så kunde Konungen icke, ehuru gerna han än möjligen skulle vilja det, förordna chefen för Sjöförsvarsdep-.tet, fastän denne möjligen vore tjenligare dertill än någon annan. Det skulle vidare kunna hända, att bland Statsråden utan departement icke funnes någon militär; skulle då Konungen likväl förordna till chef för Landtförsvarsdep:tet en person, som icke en gång vore berättigad att bära den gula kokarden, ej officersporte-e'pe'e eller ens blotta tecknet af hvad som utmärker en officerare vid landtförsvaret? Det mätte icke vara lämpligt. Ytterligare står här, att näst efter Statsråd utan departement skola departementets Expeditions-chefer förordnas. Följden deraf skulle ju blifva för båda de militära departementen, att den civile Expedilions-chefen, hvilken vore lika litet militär, som de båda nyssnämnda Statsråden, komme att föra commandostafven. Ar sådant lämpligt? Är det möjligt? Det kunde ju dessutom hända, att en person, som vore ganska skicklig Expeditions-ehef, som väl kunde hålla ordning på handlingarne, göra riktiga utdrag, derur uppsätta väl författade expeditioner och vara ett lexicon för Departements-chefen, derföre icke vore tjenlig att fylla hans plats, och likväl skulle Konungen vara tvungen alt företrädesvis förordna en sådan. Är slikt antagligt? Här står dessutom föreskrifvet: ”i fall äfven desse af gilltiga och till prot. förda skäl äro hindrade.” Om nu en person bland Statsråden utan departement eller bland Expeditions-cheferna vore aldrig så skicklig i den särskilda förvaltningsgrenen, hvartill lian hörde, till exempel i drätsel-ärenden, men alldeles icke förstode den ecclesiastika förvaltningsgrenen, för hvilken någon borde förordnas; skulle man då anföra till prot., att som den mannen vore oskicklig i den vägen; så kunde Konungen icke använda honom, utan nödgas förbigå både Statsråden utan departement och Expeditions-cheferna? Eller skulle andra skäl än de verkliga i prot. införas?
Comp. uppgifna omständigheter, enligt Revisorernes tanke, ej varit af sådan beskaffenhet, att desamma skäligen bort gifva anledning till dröjsmål i leveransens fullgörande — ett dröjsmål, som nu utgjorde mer än 7 månader utöfver den genom kontraktet bestämda tid — samt stats-verket derigenom tillskyndats en ökad utgift i och för den till vapnens besigtigande kommenderade officeren, hafva Revisorerne ansett sig böra å detta förhållande fästa uppmärksamhet, desto hellre, som det eftergifna vitesbeloppet uppgått till omkring 4,000 Francs. § 11. Det bland verifikationerna till hufvudboken intagna sammandrag af krut-räkningarne utvisar följande behållningar vid revisions-årets slut: Centner. “tb. Enär den qvantitet godt handgevärsoch stycke-krut, som bör finnas i Kronans förråd, blifvit bestämd till 41,000 centner, förefanns vid 1857 års slut ett öfverskott af 1,577 centner 11 skålpund. — 65 — § 12. Enligt Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 1 Juli 1856 och den 30 Maj 1857, i fråga om anskaffning och underhåll af de så kallade små-persedlarne, åligger det Beklädnads-direktionerna vid de indelta regementena att, då kommendering från regementet utgår, tilldela hvarje kommenderad af manskapet en ersättning af 8 öre Riksmynt per dag ensamt för småpersedlarna, och utgår detta belopp från dagen efter den, då truppen inträffat å kompani-samlings-platsen, till och med den dag, då truppen dit återkommer. Den motsvarande ersättning, Beklädnads-direktionen erhåller af det Statens verk eller den inrättning, för hvilken kommendering användes, utgår deremot endast per dag med Tjry af det till grund för årsanslaget af Krigs-kollegium bestämda pris å persedlarnes värde (som för en hel mundering utgör endast omkring 11 å 12 öre per man om dagen), och beräknas denna ersättning först från och med 3Esta dagen efter den, då kommenderingen passerat gränsen för regementets stånd, till och med den dag, kommenderingen dit återkommit.
D e många illustrationerna, till en del efter teckningar af Fredrika Bremer själf, ger arbetet ökadt varde. Att det ar frii Adlersparres medarbeterska och nära släktinge, fröken Sigrid Leijonhufvud, som nu fullföljer redigeringen och utgi£vandet af den bortgångnas sista litterära verk, a r ytterligare en borgen för a t t det skall blifva s k a l författarinnan till biografien som dess ädla föremål fullt värdigt. Arbetet, som iitgiifves i S Iiaften om 5 ark livartdera A 1 kr. pr häfte, väntas vara utkonimet inom loppet af nästa ars första månader. Vi återkomma då till en utförligare redogörelse för detS 8111 111 a. recknin9ar ur svenska adelns Pami~elif i gramla Pider af Ellen Fries är ett arbete, soni säkert skall halsas med glädje af alla, saval gamla som unga, livilka äga intresse för historisk läsning och finni! nöje i a t t eöra bekantskap ined familjeinteriörer frkii forna tider. Boken innehåller 4 uppsatser. Den första, ~Grefrinnorna Ebbau, handlar oni Ebba Lilliehöök, dotter till Giistaf Vasas bekante motståndare. Måns Bryntesson Lillieliöök, och maka till koniing Gustafs svåger, Sten Eriksson Leijonliufvucl, samt liennes ' sondotter, Ebba Leijoiiliiifvud, gift iiied grefve Svante Stnre. Det ä r två kraftfiilla adelsdamer från 1500 och 1600-talen som har skildras, hvarjiimte en maagd detaljer af stort ki; ltiirhistoriskt intresse, meddelas fr %n lifvet p&amp; den tidens stora adelsgods. Den andra iippsatsen » U r Bralieätteris fan~iljekrönika pli 1600- talet, grundar sig hufvudsakligen på en p i Skokloster furrarad brefväxling inellaii Brahefaniiljeiis medlemmar.
Hvad som här företrädesvis tilldrager sig vår uppmärksamhet, är den världsåsikt, man finner i hans nyaste uttalanden, hans inträdesföreläsning som professor i estetik vid Stockholms högskola — hvilken vi dock beklagligen endast känna genom ett tidningsreferat, som, ehuru det äger alla kriterier på att vara fullt exakt, likväl näppeligen gör anspråk på stenografisk noggrannhet — samt hans såsom efterskrift till Samuel Laings » Vår tids vetande och tänkande » publicerade dialog » Om ting och fenomen ». I sin inträdesföreläsning egnar hr R. mycken uppmärksamhet åt frågan om skillnaden mellan människan och djuren. Hans ståndpunkt härutinnan ' är den, att han erkänner sannolikheten däraf, att människan leder sin härkomstH VIKTOR RYDBERGS FILOSOFI. från djuren, men i likhet med flere andra tänkare både inom och utom fäderneslandet, som uttalat sig i denna fråga, bestrider han med mycken bestämdhet, att detta antagande kunde medföra som sin konsekvens något förnekande af väsentligheten hos det för människan specifika. Det specifika ser han hufvudsakligen däri, att människan såväl i teoretiskt som praktiskt och estetiskt afseende söker nå eller rättare närma sig idealer, idealer af fullkomlighet, hvilka, huru aflägsna de än må vara, dock alltid äro ledstjärnor för hennes sträfvan. De åsikter, Rydberg uttalar i sin ofvan omtalade » efterskrift », ansluta sig i mer än ett afseende till dem, han i förutnämnda föreläsning framställt, men synpunkten blir af lätt förstådda skäl.i mycket en annan. Han intager här väsentligen den realidealistiska ståndpunkten och påminner i ett och annat om den yngre Fichte, delvis äfven om Fechner. Det fysiska förloppet har väl sin själfständiga betydelse inom sitt område, men själfva detta område är blott en sida af tillvaron-i det hela. En annan röjer sig i det psykiska lifvet, och allt är i grunden lefvande, har en psykisk sida. Öfver båda och såsom förmedlande dem står det absoluta själft eller Gud, det eviga världsförnuft, ur hvilket allt ytterst framgått och som leder allt emot det mål, det själft en gång utstakat.
(G. 75497) uttörsäljas — Stockholm — Specialitet: Bordeaux&amp; Bourg-ogne-viner Billiga priser. ^ e d extra rabatt i fornnordisk stil för glödbränning ell. målning. Pris omå- lad kr. 25, stoppning af soffo. stolsitsarne ökar 10: 50. Målad i hvitt och guld, stoppad 50 kr. Målning i önskade kulörer verkställes. Tidahofons Bruks Aktiebolag, Tidaholm. (Försäljn.-mag. A u g. 27 H Beridarebansg. o f f m 27, a Sthlm.) n o X " H «. Hoflevera^tor M. Svnr till » Barnkär », Allmänna Tidningskontoret, Norrköping (G. 75629) 1 Bru 0 K S, O r ä e r f ^ ' ^ ^ BILDAD, MUSIKALISK, men anspråkslös FLICKA med gladt lynne Önskar plats i ett respektabelt hem, helst där husmor saknas Hon vill med ordning och sparsamhet sköta hemmet samt med kärlek vårda barnen, om sådana finnas. Goda referenser. Svar. till » A. », Norrköping p. r. (G. 75614) E N UNG, ANSPRÅKSLÖS FLICKA, som genomgått 7-klassigt läroverk, önskar komma i god familj, helst på landet för att undervisa mindre barn. Svar till — a, Uddevalla p r. (128) U NG, B Ä T T R E FLICKA önskar plats som hjälp och sällskap åt äldre fruntimmer eller familj. Är villig deltaga inom hemmet förefallande göromål. Svar märkt » Sörmländska*, Nyköpings postkontor (130) S U U 1 OM HUSFÖRESTÅNDARINNA önskar ett bättre fruntimmer plats hos ungkarl eller änkling eller i familj där fru finnes Finnes barn utlofvas öm och moderlig värd. Pä lön fäsfes mindre afseende än pä ett bildadt hem Svar till » A. &gt;, Värmlands Björneborg. (S.
Uti ett af Riksdagsmannen från Öland Jon Jöransson hos Hedervärda Bonde-Siandet ingifvit Memorial, som till Stats och Banco-Utskotteri blifvit rémitteradt, anföres, att, då Rikets Höglofl. Ständer vid sistledne Riksdag till inlösen af förslitne och skadade Smärre Bancooch Riksgälds-Sedlar, hvarpå många, serdeles bland Allmogen, skola förlora och blifva lidande, vidtogo den författning, att Banken och Riksgälds - Contoiret skulle årligen till LandsOrterne nedsända flere Tusende Riksdaler i nya Sedlar till utvexling emot de förslitne och skadade, men, i de fleste Lans-Orter ingen ■verkställighet deraf följt, af det skäl, att ingen velat åtaga sig transportkostnader för de nya och ansvaret för de gamlas återlämnande, så synes det vara ganska billigt, å ena sidan, att Rikets Inbyggare böra komma till åtnjutande af en förmån, som Rikets Ständer dem tillagt och, å den andra, att deras egne Verk, Banken och Riksgälds-Contoiret, som, utan tvifvel, årligen vinna på flere och större Sedlar , sorn förloras utlder Eldsvådor, Sjöskador, och genom andre olyckor, skola, under säkra omslag, äga fri post för de nya Sedlarne och förse LandtRäntemäslarne med en skälig procent för deras mottagande och utvexlande samt de förslitne Sedlarnes återsändande: och kunde vexlingen lämpligast ske vid Uppbörds-Siämmorne af Krono-Fogdarne efter erhållen underrättelse om de brister, som göra de gamla Sedlarne oemottaglig®. 1806 Stuts-Utskolteis F.etänkanilen I anledning häraf, får Stats-Utskottel, hvad angår Riksgälds Sedlarne, tillkännagifva, hurusom Rikets Högloft.
Det vili säga, alt afgilten för ordningens skull skall inflyta till kronofogden, men från honom återgå till socknarna, ty för cornmnnernas embetsman skulle det blifva svårt att uppbära penningarna. Jag får fästa i Ulskts åtanka, alt denna afgift är lika billigt fördelad som oumbärlig; att den redan förut äger rum, ehuru ej under namn af capitationsafgift, utan under namn af bidrag beslutade på sockenstämmor och icke utgjorda i ett så ordentligt skick; och alt således hela afgiften endast blir en mera allmän öfvei flyttning af de nfgifter, som förut varit nödvändiga för socknarna. Jag sktdle äfven tio, att det vore nyttigt och icke för behandlingen af detta mål obehöflig!, om Bevilln.Utsk. satte sig i någon communication med Ekon.Ulsk. för att taga kännedom ntn de olika förslagen, och på det båda Ulsktn gemensamt malle kunna behandla frågan. För öfrigt liar jag hufvudsakligen intet att anmärka, utom alt jag enskildt anhåller få uttrycka min lanke om 3y §:n rörtde karaktersfullmakter. Förra riksdagen hade jag aran vara ledamot af be v ilin Utsk. och sökte då, med samma öfvertygelse som jag nu äger, visa olämpligheten af alt införa en sådan afgift i hevilla.förordningen. Jag älskar icke principslöshet i något och minst i fråga 0111 författningar. Alt i en författning, hvars hela grund är byggd på beskattning till Staten af egendom eller inkomst, således pä något reelt , inrycka en beskattning, by'ggd på en så ideel grund som den menskliga fåfängan, tror jag icke vara lätt, och alt detta ej är rätta stället för dess motarbetande.
Våra arma, hungriga barn gråta; våra kläder äro rifna; säden hänger på skylarna, tills kärnan faller ur skalet; potatisen ruttnar i jorden; våra hästar löpa vilda omkring; våra kor få ingen vård; vi själfva äro nära att förgås af trötthet – och allt detta är deras fel. Låtom oss gå till Ekeby och hålla räfst med dem! Låtom oss gå till Ekeby!» »Under detta förbannelsens år går allt ondt ut öfver oss bönder. Guds hand hvilar tungt öfver oss; hungersnöd skall vintern bjuda oss. Hvem är det, som Guds hand söker? Det var ej Broby-prästen. Hans böner kunde ännu nå Guds öra. Hvem då, om ej desse kavaljerer? Låtom oss gå till Ekeby!» »De hafva förstört gården, de hafva drifvit majorskan tiggande ut på landsvägen. Det är deras fel, att vi måste gå utan arbete. Det är deras fel, att vi måste hungra. Nöden är deras verk. Låtom oss gå till Ekeby!» Så tränga mörka, förbittrade män ned mot Ekeby stora gård; hungrande kvinnor med gråtande barn på armen följa dem, och sist komma krymplingarna och de arbetsbrutne gamle. Och förbittringen flyter som en växande ström genom lederna, från de gamle till kvinnorna, från kvinnorna till de starke männen i spetsen af tåget. Det är höstfloden, som kommer. Kavaljerer, minnens I vårfloden? Nu komma nya vågor strömmande ned från bergen; nu går en ny härjning öfver Ekeby ära och makt. En torpare, som går och plöjer på en vall i skogsbrynet, hör folkets rasande skri. Han spänner från den ena hästen, kastar sig upp på den och spränger åstad ned till Ekeby. »Ofärden kommer,» skriker han, »björnarna komma, ulfvarna komma, trollen komma och ta Ekeby!» Han rider omkring hela gården, vild af skräck. »Alla troll i skogen äro lösa,» ropar han. »Trollen komma och ta Ekeby! Rädde sig, hvem som kan! Trollen komma och sätta eld på gården och slå ihjäl kavaljererna!» Och bakom honom höras dånet och skränet af den frambrytande människoskaran. Höstfloden brusar ned emot Ekeby.
Förordningen den 12 Mars i83o, blifvit föreskrifvet, att sådant utslag, på grund af löpande skuldebref, hvaruti viss förfallotid ej är bestämd, icke må gå i verkställighet förr, än åtta dagar efter det gäldenären af lagsökningen erhållit del; förmodar Utskottet denna framställning icke förtjena afseende. För det andra. Alt, på sätt Herr Rosenqvist föreslagit, alldeles afskaffa bysältniug, finner Utskottet alltför betänkligt, enär något annat tillräckligen verksamt och mera tjenligt medel, alt förmå gäldenär, att, ulan uppehåll, göra vält för sig, icke lärer kunna uppgifvas; och hem tar Utskottet för sin mening elt ytterligare stöd af det, mer och mer, öfverklagade. svekfulla förhållandet, att gäldenärer, medelst diktade köpeafbandlingar, söka undanhålla deras egendom ifrån utmätning. Ijcg-Uiikoltets Betänkande JY.-c Gj. 27 För det tredje. Något nytt stadgande att bysättningsutslag endast måtte få yrkas af rätter fordringsegare, eller, i dess namn, af befullmägtigadt ombud, på sätt Anders Danielsson föreslagit, lärer icke erfordras, enär sådant ej allenast ligger i sakens natur, utan jemväl uttryckligt påbud derom innefattas uti föreskriften i 4 Capitlet 11 §. UtsökningsBalken. För det fjerde. Samma skäl, hvilka i allmänhet tala för bibehållande af bysättningstvånget, gälla äfven i afseende på ålderstigne gäldenärer; och det skulle således icke vara principenligt, att, på sätt Herr Grefve Cronhjelm och Anders Danielsson hemställt, härifrån göra undantag för dem, som äro 60 eller 70 år gamla. Det undseende ålderdomen påkallar, kan destomindre utgöra föremål för allmänna Lagbestämmelser, som densammas brister inträffa tidigare hos den ena personen, än hos den andra. Och beträffande Anders Danielssons yrkande, att undantag måtte stadgas för gäldenär, som är i omyndig ålder, så, enär sådan gäldenär' icke lagligen kan bysätlas, lärer all fråga om ett slikt undantag böra förfalla. För det femte.