Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H u r mången önskan blir ej endast därigenom ouppfylld, hur mången kär vana måste uppgifvas med suckan och tungt hjärta! » Med gladt hjärta lämnar jag för hvarje gång detta enkla, harmoniska hem, och det väckes liksom en förtröstansfull aning i min själ: » dessa barn, så enkelt uppfostrade, dock så i hjärtats glädje, så förnöjda och redan modern till så mycken hjälp, så flitiga i sitt skolarbete och endast vid leken kanske någon gång obändiga och yra — de bryta sig helt visst väg öfver lifvets steniga och hårda vädjeban. » Hos » den andra » öppnas för mig dörren af en betjänt i grönt och silfvertränsadt livré, och på min fråga efter min väninna heter det med en djup bugning: » Hennes nåd är hemma. » I tamburen tar kammarjungfrun emot min hatt och kappa, och i den half mörka salongen, där naturligtvis allting är » stilrent », beundrar Icke är lyckan alltid bofast, där rikedomen jag konstgjorda blommors färgrika prakt, de dyrbara gobelinerna och konstföremålen, till är störst! Lycklig är blott den människa, dess ändtligen min kära väninna ilar emot som känner glad förnöjsamhet, med hvad ödet mig i rasslande sidentoalett af modernaste beskärt, och som redan i barndomen lärde att snitt. Efter omfamningen ser jag henne pröfförsaka utan klagan. Kroppsligen och andligen friska och glada vande i ögonen. H u r trött den lilla stackarn ser ut; djupa skuggor förtonas öfver kinden, barn, de äro lyckliga barn, må sedan deras och den vackra frun är betänkligt blek. Hon vagga ha stått i det glänsande palatset eller försöker ej heller förneka det, att hon är den ringa kojan. trött af sällskapslifvets börda, af dinererna, soiréerna, konserterna. Och dock kan hon icke afstå från detta lif — till intet pris!
(Simning o c h henne kysste — båtbygge t. ex.) Men under det vi nu ett ögonblick. passera detta mellanstadium, å ena sidan beröfvade den animala instinkten, å den Hon glänste tiU e n andra icke ännu framkomna till den högre s e k u n d o c h brann. Men snart af k y s s e n medvetna förnuftiga ändamålsenligheten, äro förtärd h o n svann. mänskligheten och individen » fria » — som en spån på hafvet. Att lagbinda denna Jag tänkte: Blomma, frihet i ändamålsenliga banor är själfupphur ljuf din d ö d, fostrans lika mycket som alla skolors mål. att snabbt försmälta Med detta nummer Namnsdagslista för 1896. - Medvetenhet således! Medveten kontroll, först öfver oss själfva, sedan öfver naturen! Endast medvetna handlingar, aldrig slöseri, med vår kraft, materiel eller andlig! Vill någon följa med och kanske därtill befordra utvecklingen, vara med bland dem, som » kontrollera » i lifvet, så öfve hon sig till en början med att kontrollera sina egna små fingrar. Det är ej så lätt. Sedan komma större uppgifter. * i känslors glöd! Jag tänkte: Fin^e min lott så bli, en kyss i flammor — o c h allt förbi! — En kyss af allt, s o m jag ädlast fann; som skönast, renast min kärlek vann. Edu. Hammarstedt. • é Ur notisboken. Kvinnorna och den stundande Stockholmsutställningen. Inom tvänne af utställningens utskott hafva nu utsetts kvinnliga ledamöter. Så är förhållandet med Husslöjdutskottet, som bland sina medlemmar räknar fruarna Elisa Odelberg, J. Petrélli och T. Grafström och fröken Sofle Grisberg samt Undervisningsoch Hygienutskottet, som upptager fröknarne Hilda Caselli, Ellen Fries, LTidda Lundin, Emelie Wirgin och doktor Carolina, Widerström. Till föreståndarinna vid Ateneum för flickor i Stockholm har kallats fröken Anna Danielsson. Hon har sedan 1890 förestått elementarläroverket för flickor i Kristinehamn, tjänstgjorde dessförinnan som lärarinna vid statens normalskola för flickor och skall tillträda platsen vid Ateneum den 1 nästkommande juli. Tidigt skördad.
Agnes bläddrade i sina böcker, hon ville ingenting mera höra. Huru djupt hade vi icke sjunkit i hennes ögon! Jag var nästan gråtfärdig. Jag vågade icke gå nära henne. Hon såg så allvarsam ut. Skulle hon någonsin glömma denna händelse? Eller skulle hon hela sitt lif igenom hysa en dålig tanke om mig? Ännu långa tider efteråt låg denna farhåga öfver mig som en tung börda. Jag vågade icke närmare utforska hennes sinnesstämning, ty jag var alltid mycket blyg gentemot Agnes; aldrig kunde jag tala med henne fritt och öppet som med de andra kamraterna, utan höll mig hälst litet afsides eller tystnade, om jag kom tillsammans med henne. Ingen af oss kunde för öfrigt berömma sig af att vara hennes speciella vän, åt hvilken hon skulle anförtrott sina hjärtehemligheter. Någon sådan hade hon för öfrigt knappast. Enhvar af oss hade sin flamma, några hade redan haft flere, men Agnes talade aldrig om slikt. Mången lyceist höll på att förgås af kärlek till henne, det viste vi nog, men ingen af dem hugnades med det minsta ynnestbevis. De vågade för öfrigt icke närma sig henne, de beundrade henne blott på afstånd, och Agnes fäste väl knappast någon uppmärksamhet vid deras känslor. Skall Agnes någonsin bli kär? undrade vi ofta. Och i hvem? Hvem skall bli den lycklige? Fins det väl någon enda man som vore henne värdig? Vi för vår del betviflade detta högeligen. Ty i hela världen fans ej hennes like, kunde icke finnas, hvarken man eller kvinna. Den bild, som jag från denna tid bevarar af Agnes, framstår såsom någonting fullkomligt, någonting absolut harmoniskt och felfritt. Ofta säger jag till mig själf: det är blott därför att jag betraktade henne med femtonåringens kritiklösa ögon. Om jag nu skulle se henne framför mig alldeles likadan, så skulle jag kanske uppfatta henne på ett alldeles annat sätt. Men då minnes jag åter att icke endast vi unga så obegränsadt beundrade henne; lärarena och lärarinnorna gjorde det helt visst i lika hög grad. Visserligen sade de ingenting därom åt oss, men vi uppfattade det af deras blickar och hela deras sätt, då de talade med henne, ja, nära nog af tonfallet, med hvilket de uttalade hennes namn, då de under timmen gjorde henne en fråga.
Föredrogos och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet följande i Ståndet af nedannämnde dess ledamöter väckta motioner: l:o Kontracts-prosten Forssell, angående underdånig anmälan hos Kongl. Maj:l, rörande behofvet af åtgärder för själavårdens förbättring inom hufvudstaden, tillika med ett af komminister Beckman i anledning deraf afgifvet anförande; 2:o Doktor Björkman, om fördelning af den från allmänna hospitalsoch barnhusfonden årligen utgående s. k. uppfostrings-hjelpen på hvarje pastorat eller församling, och dess öfverlemnande till fattigvårds-styrelsen; 3:o Prosten Arosenius, om åtgärder emot stattorpare-systemct i enlighet med ju stitie-ombudsmannens, i berättelsen för år 1849, afgifna förslag; 4:o Prosten Klintberg, om offentlig uppmuntran åt tjenstehjon efter fem års oför vitlig tjenst hos samma husbonde; 5:o Kontrakts-prosten J. C. Söderberg, angående ordförandeskap i fattigvårdsstyrelsen ; 6:o Samme motionär, angående afskaffande af förhöjd tjenstårsberäkning i allmänhet samt af enkel presterlig årsberäkning för en del folkskolelärare; och Brot.-Utdrag den HO December 1850. 47 7:o Samme motionär, angående sättet för uppbörden af en del folkskolemedel. S. D. Föredrogos och remitterades till Banko-Utskottet: l:o Lektor D. Söderbergs motion, angående inrättande af ett Riksbankens lånekontor i Wisby för provinsen Gottland, tillika med i anledning deraf denna dag afgifne yttranden; 2:o Prosten Brobergs motion, att i Riks-banken befintliga sedlar å 10 och 14 skil lings valeur, må, i stället att förstöras, sättas i omlopp; och 3:o Prosten Klintbergs motion, om rättighet för Banko-diskont-direktörer att bevilja omsättning af diskont-lån utan vederbäftighets-betyg.
Wi I t t t tl 1 Cf lllll / IQflH IILL^WJ I! I I K M T I I I I. I vår kära Idun läste vi för en tid sedan: » Önska föräldrarne, att barnens religiösa sinne skall näras ännu mera än genom skolan och andakten i hemmet, kunna de låta sina s m å deltaga i så kallade barngudstjänster. » Men huru många hem, där ingen andaktsstund K ö p frän Georg - &gt; &gt; &gt; {r 1 5 1 6 1 7 1 0 dade klasser väcka intresse för och sprida värdefull originalliteratur. F ö r detta ändamål har tidskriften alltid låtit sig angeläget vara att inleda förbindelser med framstående manliga och kvinnliga författare, och våra afslutade årgångar prydas ock a f ett stort mångtal af de bästa literära namn. st., Silfver-Damfickur °- -! Gossur af nickel fr. 1 0 k r „ af silfver 1 5 k r. 2 o. a V ». IDUN 388 värf i denna väg ha vi tid emellan a n - ordnat skönliterära pristäfliugar, hvilka med intresse omfattats inom skriftställarkretsar, och ur hvilka som resultat framgått flere gedigna verk. V i tillåta oss exempelvis erinra om den som ett framstående arbete allmänt erkända berättelsecykeln » Gösta Berlings saga » af S e l m a Lagerlöf, hvilken först framträdde som pristagande i en af Iduns literära täflingar. Sedan I d u n från och med detta års början upprättat ett romanbibliotek, som med ett sextonsidigt tryckark hvarje vecka medföljer till densammas samtliga abonnenter, ha tillfällena att framlägga äfven jämförelsevis omfattande skönliterära verk därigenom utvidgats. V i ha därför ock beslutit att i en större skala än tillförene anordna en literär täflan och inbjuda härmed skönliterära skriftställare och skriftställarinnor att deltaga i densamma under följande bestämmelser: F ö r en originalroman på svenska språ- ket, med ett ämne och af eu halt, som göra den tilltalande för en bildad och vidsträckt publik, samt till ett omfång af ungefär trehundra sidor vanlig bokoktav, betala vi som pris och honorar tvåtusen kronor.
Vid pröfningen häraf har förekommit, att, jemlikt 12 §-3 Delen af Kongl. Tjenstgörings-Reglementet för Arméen, afår 1819, de författningar, hvarpå detsamma sig grundar, samt General-Mönstrings-Instruetionen den 16 November samma år, den, som för numer inskrifves, skall, så väl vid Cavalleriet som Infanteriet, utom öfrige egenskaper, hålla en längd af minst 5 fot 7 tum, ehuru, vid Cavalieriet, växande ungdom till och med 21 års ålder får antagas till ett längdmått af 5 fot 6 tum; samt att Knekte-Contracten stadga, det byggnaderne å torpen skola utgöras af en stuga med en liten lada och loge samt foderoch fäbus; varande stugans storlek bestämd, i olika Län, än till 8 alnar inom knutarne, än till 9 alnars längd och bredd, äfvensom vid Östgötha Regemente stugan bör vara försedd med en förstuga. Och alldenstund, enligt hvad sålunda är i laga ordning föreskrifvet, dels Recruter vid Infanteriet och Cavalieriet få antagas under det längd - Allm. Besv.- och Occon.~Utsk. Betänkande N;0 11 g. t5 jnåtfe, sota uti motionen föreslås, dels oek boningshusen vid Rotetorpers icke skola innefatta flere rum, än i motionen är medgifvet; fördenskull och som, i händelse timäde missbruk gifvit anledning till Motionairens härutinnan gjorda framställningar, besvär deröfver böra å vederbörlig ort anföras, utan att Rikets Ständer lärer tillkomma, att derom ingå i pröfning; hemställer Utskottet vördsamt, att motionen i dessa delar, såsom icke påkallande någon åtgärd, måtte förfalla.
- H r i l k w riiitlit ett vitckert iliisigte iitöfvar, det veta vi iiog alla, inen brarfiii. iiinii just i (.II iiiigdoiiisbok skall frainstiilla skillnaden mellan en riwke;. flirkns ocl: e:: \: ti * riisig flickas förtiiåga a t t 2fknga en yiigliiig i fij-ktl~i:, diht kiilliiii i ej förstii. L ~ c k l i ~; t \ - 2s i s ju ocksa godlieteii eni sto: ~iakt vid sitfari: jf skiiiilicttb; i. Lilkt jzdr.oseu Ir eii liten beriittehe tcll af dc11 s: iiii.ti~tth 1~o:: si. Lilla julrosen koni till rarlrlen +ii jiilitft: ~; c~ch I A 4 s5 hr-miiiets 1jiiP ~ Vaste ros, till dess Iion eli iiiiliril1 jlllat ' tt: ll, ti ' 3 k ' H ~ W W) &gt;5ti '? ' ~iiildt ' ilsi., id sidn i i; t f tkt till sitt rätta lieiii n. Afveii deiiiiit i~: ~? %: tf; ise poetiska, iniiiitsa, liriiiioristiska drag. O s$; e. @ kFca Biwo », E n Iiiiiids lt \ fiiitdslii~toria, bt~iittcti: tf h w m. ë) fvci * siitti !iug nf 3111lIriX~ Lns57rt. r) &amp; iiian p i oinslaget af en bok laser de inest beröiniiiaiide oindönien af fraiiistieiide personer och publicistiska organ, möter man icke sällan dessa uttalanden ined en viss misstro.
Utan tvifvel uträttas mera på denna kortare arbetstid än under den långt uttänjda, emedan man på den förra kan arbeta mera intensivt. En alldeles särskild välgärning blefve en dylik dagsindelning för skolbarnen, då genom en så vidt möjligt och skäligt förlängd förmiddagsundervisning eftermiddagsläsningen alldeles borde bortgå. Så fort de komma hem från skolan, kunde de 287 förtära en lätt, närande mellanmåltid, rent ut på stående fot, utan att vänta på den gemensamma middagstimmen. På så vis kunde de under ett par timmar af dagen få ägna sig åt den så nödvändiga vederkvickelsen med lekar i det fria och ändock ha tid och krafter öfver till lexorna, för så vidt dessa ej öfverskrede måttans gräns. Efter hufvudmålet borde endast undantagsvis och i hvarje fall blott sådant arbete tillåtas, som ej allt för starkt frestade på själen. Men skulle äfven husmödrarna vinna härpå? Kanske skola de finna det obehagligt att först vid en så sen timma se sig befriade från sina husfruplikter, utan att betänka, hur de under de nu rådande förhållandena måste jäkta sig hela förmiddagen för att i rätt tid få måltiden på bordet, och hur ofta ändock de omsorgsfullaste bemödanden komma på skam, genom att de väntade möjligen hindras passa på den rätta tiden. Med det andra systemet skulle däremot äfven för husmödrarna några stunder kunna bli disponibla för personliga uträttningar och promenad i Guds fria natur. Särskildt om hösten, vintern och våren: — alltså under största delen af året • — äro timmarne midt på dagen de, som bäst ägna sig för friluftsmotion; men nu upptagas dessa uteslutande genom husliga sysslor. Många skola kanske svara mig, att de först kunna göra toalett, när hushållsbestyren äro klara. Mina damer: ifören er redan till frukosten eder promenaddräkt; när I så vänden åter till hushållsgöromålen, är densamma lätt skyddad med en prydlig hushållsdräkt! V i finna alltså, att samtliga parter skulle vinna på en annan dagsindelning, hvilken dock hittills, som nämndt, blott torde vara införd i några enstaka familjer i en eller annan af våra större städer.
Som jag vid alla möjliga tillfällen, der sådanl kan komma i fråga, och utan afseende på stånd eller dass, som förmånen deraf tillkommer, yrkatskattenedsättning; så följer deraf, att jag, oansedt II. o. Ad:s majoritet afslagit lagmansoch häradshöfdinge-räntans indragning, yrkar bifall till StatsUtsk:s sednare betänk, rörtde stei bhus-afgiften. Hr Printzensköld: Då en ledamot nu yrkat att R. o. Ad., utan afseende å dess förut fattade beslut, mätte till pröfning upptaga frågan och bifalla StatsUtsk:s sednare betänk. ; så får jag förklara, att jag yrkar motsatsen, men med afslag å betänk., emedan jag anser just.stats-procenten, som utgår af sterbhusen, för en af de lämpligaste beskattningar i landet. Hr von Hartmansdorff: Då en ledamot å andra sidan yrkar, att R. o. Ad. icke skall vidblifva sitt första beslut utan fatta ett motsatt, på sätt som StatsUtsk. förhållit sig; sä torde det tillåtas mig fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att ehuru denna afgift visserligen är betydligt mindre än lagmansoch häradshöfdinge-räntan, ty StatsUtsk. har blott upptagit densamma lill i B,ooo r:dr årligen, så motväges summans mindre betydlighet likväl af skattens billighet. Här kunna således samma skäl icke anföras mot denna som mot den förra afgiften. Den utgår, som vi veta, med \ proc. af behållningen i sterbhus efter adelsmän, prester och borgare. Då den sålunda beräknas icke af hela bouppteckningssumman utan af boets behållna tillgångar, och dertill kommer hvad vi nogsamt känne, att bouppteckningsvärdet alltid är ganska lågt tilltaget; så torde man finna, att denna afgift, som i sjelfva verket utgör vida mindre än ■J:dels proc. af hvad boet äger i behåll, följaktligen är föga betungande. Denna afgift trycker icke heller de jordbrukare, som Gr. Anckarsvärd omtalat, och hvarmed han förmodligen menat bönderna. Ganska många af oss äro ock jordbrukare, men dem har Hr Grefven förmodligen icke menat.
Ser man på, ni ha råd att fira födelsedagar ni, det har jag inte. Ni gör er nog glada dagar på min bekostnad. Jaha, Heikkis födelsedag! Den är verkligen värd att firas. Den förbannade pojkbytingen som inte gör annat än illa. Jag tål honom inte. Han stjäl jordgubbar och han bryter af blommor i trädgården, spö ska han ha, och du är och förblir en stackare, Peltonen, i din familj! Födelsedag! Joo, det är sött! Peltonen rynkade sin panna i ännu djupare veck. Han såg alltjemt ned, men rösten dallrade när han lugnt och fast som svar på patronens beskyllningar sade: Heikki stjäl inte. Stjäl han inte? Nehej! Jaså, han stjäl inte? Han är en liten engel, det är han. Det var inte heller han som plockade hönsklorna och stack dem i fickan på den här rocken, när jag sist for till staden, så vaktmästarn uppe i revisionen fick näfven full med klor, när han skulle taga upp min snusdosa, det var inte han som satt mitt hattfoder fullt med kardborrar här om sistens och som plockat en hop med småsten och nypontaggar och stuckit dem in i tårna på mina trädgårdsgaloscher, det var väl engeln Michael eller Gabriel, och inte Heikki, hä? Öfver Peltonens bistra, stela drag for som ett smålöje, men han teg. Och räfsaxen, som jag hade lagt ut för det nötet, hade han inte fått tag i den och burit den dit bort vid enrisbuskarne, så jag höll på få benet afskuret, hade jag inte händelsevis haft jagtstöflarne på ... svara mig hvad han kan på det? Peltonen teg alltjemt. Fan anamma, karl, kan han svara sin husbonde eller vill han jag skall tala med polisen? röt patron och piskade en liten späd videbuske med sin smala, slitna rottingskäpp, så att blad efter blad sargadt föll ned bland gräset, säg, hvad svarar han på allt det der? Peltonen tittade omkring sig med en skygg, irrande blick. Herre Gud, patron, sade han derpå hastigt, han talar, så han kan rigtigt skrämma en menniska olycklig. Inte kan jag rå för hvad
Anledningen hvarföre frågan denna gång blifvit väckt, har varit den oskyldiga tanken, att om Riksens Ständer biföllo Tulltariffen och det friare Tullsystemet, skulle inkomsten blifva större, hvarföre medlen äfven genast borde blifva emottagne af Ständernes egne Ombud, Af denne anledning förenar jag mig med Herr Hjerta, som äfven tillkännagifvit de öfrige 3 Stånr dens beslut. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag beklagar rätt mycket, att de 3 Stånden redan fatt,at sitt beslut i enlighet med Utskottens Betänkande. Jag tror likväl, att detta ej bör hindra Ridderskapet och Adeln att återremittera förslaget, eller afslå den Grundsatts som blifvit framställd. Jag får härvid anmärka 2lne omständigheter; nmo finner jag det mera öfverensstämmande med Grunderne för Den 17 Oitoler f, m', 17 för Uppbörd, att intraden ingar till det Verk, som i allmänhet har att uppbära Statens intrader: 2:0 är det en särskild omständighet för Sverige, som medför betydliga svårigheter, den nem3 ligen ätt, som vi alla känna, intraderne här ej ingå på bestämda tider, hvarföre det öfverskott; som kan hafva uppstått, behöfver begagnas, intill dess de ordinarie intraderne kunna inkomma. Att betaga Staten denna utväg, vore att betaga’densamma regelbundenheten uti dess utbetalningar. Försla-i get är således onödigt och oformligt, då vi i allmänhet betrakte, huru med uppbörden tillgår Hans Excellence Herr Grefve Mörner', [Adolph Goran: Jag vill ej misskänna den goda afsigten, som legat till grund för Utskottens förslag; jag vill tro, att det ej varit annat, än omtanka att skaffa BiksgäldsContoiret nödiga tillgångar, som föranledt den ovanliga utväg, hvilken nu är föreslagen; men jag kan ej undgå finna, att den är stridande emot Grundlagens anda och föreskrift, skadlig i tillämpningen, vådlig i utföringen. Jag tror den vara stridande emot Grundlagen, emedan den, som i 57 §. innehåller, att ”Svenska
Den anmärkning, som här blifvit uttalad, att nemi. ingenting blifvit åtgjordt, oaktadt detta förslag från och med 1848 förekommit riksdag efter riksdag, skulle icke saknas befogenhet, om den vore afgifven vid den 264 Den 21 Mera. tidpunkt, dä man icke visste att Riddarhuset behöfde undergå någon större reparation; men samma förhållande inträffar ej nu, sedan Riddarhuset undergått denna reparation, hvarigenom en skuld af 47,000 rdr blifvit detsamma åsamkad. Det okloka uti att nu öka denna skuld har just bestämt majoriteten i Utsk:t att tillstyrka, det ingenting skulle vidtagas, förr än man fått se, hvilka förhållanden skulle komma att inträda, sedan skulden en gång blifvit betald. Att, som Hr Fahnehjelm föreslagit, man skulle vänta till 1865 med att nedrifva byggnaderna på Riddarhusgården, vore enligt min tanka mindre lämpligt, ty då skulle ju R. o. Ad. vid 1865 års riksdag få se de qvarstående grushögarne. Hvad beträffar det uti Frih. Cederströms reservation framställda förslag, så kan jag ej underlåta att nämna, det jag, under öfverläggningen derom inom Utsk:t, var särdeles böjd för detsamma; och skulle jag hafva biträdt detsamma, om icke det ekonomiska skälet varit emot. Jag får emellertid anhålla om propos. på bifall till Utsk:ts förslag och att till kontrapropos. Frih. Cederströms reservation måtte uppställas. Hr von Knorring, Eric Oscar: Jag ber att få upplysa Frih. af Ugglas om att det förhåller sig med kapitations-afgiften så som det står i Riddarh.-Direktms berättelse pag. 9, och att således i och för denna sak någon återremiss ej behöfves. En sådan skulle heller icke, enligt min tanka, vara särdeles lämplig, enär det säkerligen skulle blifva ganska svårt att få en ändring i Utsk:ts beslut, då troligen ingen vill frångå sin en gång fattade mening. Jag ber att få fästa Gr. Björnstjernas uppmärksamhet på att uti den summa af 63,000 rdr, hvartill han upptagit kostnaden för de båda paviljongerna, också ingår kostnaden för gårdens planering.
Om man hufvudsakeligen får tillskrifva BergsBruket och Jernhandteringen den välmåga, som funnits i landet, måste man likväl tillägga, att Trädvaruhandeln med sågblockar, plank och bräder, äfven i sin mon, bidragit, såsom under samma tid idkeligen och utan uppehör drifven. Men hvad Wermland varit, är det för närvarande icke iner. — De tio sista årens missödan hafva uttömt den fordna välmågan: och hvilka andra följder skulle väl kunna väntas efter Jernconjuncturens totala förfall, krig och missväxt. ^ Jernets fallna värde har för Riket i allmänhet och för Wermland isynnerhet orsakat en den drygaste förlust. Utan ail ersättning för den rikhaltiga malm och den myckna Skog, sorn vid tillverkningen åtgått, har betalningen icke en gång motsvarat de används dagsvarken. Vid ett slikt förhållande skulle Jemverkeo äfven i fredstid och med vanliga victualispriser förordsakat sina ägare årlig förlust, än mer nu, då genom inqvartering och durktåg 3f troupper, alla nödvändighets varor utomordenteligan uppstegrades, och beständiga nästan oberäkneliga kronoskjutser oupphörligen sysselsatte hvar* je hemmansägare. Såsom höjd på olyckan tillkommo de svåra missväxtåren 1812 och x 813? 618 Den xi Junii e. m. då omkring 20 till 30,000 tunnor Spannemål ifrån andra orter måste införskaffas, och priset hade blifvit uppjagsdt till 16 Riksdaler för en tunna Råg och io Riksdaler, allt Banco, för en tunna Hafra. I denna beklageliga ställning, då alla andra utvägar voro tillstängda, blef Trädvaru-handeln den enda räddning för landet. Ej allenast Sågverken äro med ökad ifver drifne, utan ett nytt näringsfång tillkom derutöfver, då England, som saknade sin vanliga tillförsel från Ryska, Preusiska och Norrska hamnar, sökte sina behof af Storverksträd, Bjelkar, Spiror och Timmer från Wermlands mäst aflägsna Skogar.