Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta tillkännagifvande om hvad den missnöjde ämnar göra motsvarar visserligen icke tillfullo ett intyg om hvad han onekligen gjort; men det torde dock göra tillfyllest för ändamålet. 42 §. Föreskriften i förslagets § 78, att Konungens Befallningshafvande kan, då han upphäfver sockenstämmobeslut, tillika förbjuda beslutets bringande till verkställighet, har jag trott vara öfverflödig, då, efter mitt förmenande, exekution af ett ogilladt beslut är en olag lighet, som hvar och en kan motsätta sig. Jag har då ansett bättre att behålla stadgandet i 12 § af 1843 urs sockenstämmoförordning, att sockenstämmobeslut må kunna, under vissa tvingande omständigheter, bringas till verkställighet redan innan någon pröfning af deremot anförda besvär egt rum, och att den pröfvande myndigheten må kunna, också före sjelfva sakens afgörande, särskildt förordna om verkställighetens inställande. Den enda lindring häruti jag tillåtit mig, är föreskriften, att beslutet om den prompta verkställigheten skall utgå ifrån sockenstämman och icke från ordföranden, hvilket man, af ordställningen i 1843 års förordning, kan förledas att tro vara lagstiftarens mening. 46 §. I afseende på antalet af ledamöter i Sockennämnd, har pluraliteten lemnat detta till kommunens fria bestämmande inom talen 5 och 11, förmodligen (?) pastor oberäknad. Jag har deremot föreställt mig det höra till god ordning, att bestämma antalet i förhållande till socknens folkmängd, och har dessutom haft dertill ett annat skäl, hvilket ej torde vara utan all vigt. Uti förslagets § 28 säges nemligen, att i socknar, der det representativa systemet är infördt, skall representationen utgöras af Sockennämnden och derutöfver tre gånger så många valda fullmäktige.
Ni skall tillse om det är en begynnelse till brott, och dä skall det, i den mån försöket mer eller mindre närmar sig till det fullbordade brottet, beläggas högst med stralfgradeu närmast under den, som är bestämd för den fulländade gerningen, eller högst lill andra straffarlen derunder, och på sådant sätt kan domaren i somliga fall få en latitud sig upplåten af till och med 6 straffgrader. — Ar sådant rimligt? Detta capitel om försöks bestraffande är, enligt min tanka, ett af de vådligaste, som i någon lag kan insättas. Hvilket mäktigt vapen kan det icke blifva under partitider! Man dömmes till ett strängt straff, ty — on est suspect, d’étre suspect! En sådan lag är, så vidt jag kan falla, icke passande för Svenska domstolar; Svenska folket är vandt att styras af lag, men ej af domarens godtycke, och denna vana bör Svenska folket få tillgodonjuta, Jag yrkar således att, med ogillande af Ulsk:s hemställan i punkterne k) oell I), Ståndet malte besluta: Att domaren skall äga alt, inom vissa i lagen utsatta gränsor, mäta straff efter brottets omständigheter, dock sä att denna åt domaren medgifna pröfning icke utan för särskilda undantagsfall, må sträckas utom en viss straffart eller en enda grad deraf, oell att i följd häraf hvarje fall, på hvilket ett straff skall användas, bör i lagen så långt möjligt är noggrant bestämmas. — Alt skjuta pröfningen af hvad som är brott och huru brott skall straffas på domaren, är beqvämt för lagstiftaren, men är icke rådligt för samhället, icke nyttigt för dess medborgare, oell icke eller nyttigt för landels domare. Jag har nu framställt de punkter, uti hvilka jag yrkar ändring uti Utsk:s förslag, oell på hvilka jag anhåller att propus, måtte komma att till IL o. Ad. framställas. Det är likväl några anmärkn:r, sorn under discussionen förekommit, hvilka det må tillåtas mig all, innan jag slutar della milt yttrande, lill besvarande eller belysning upptaga. Hr Cederschjöld, Rob.
Stundom kunde det plumpa skämtet urarta till de mest anstötliga travestier, såsom då i ett fransyskt skådespel Gud fader föreställes sofvande i sin himlathron, under det korsfästningen och grafläggningen försiggå, och en engel väcker honom med dessa ord: ”Père Eternel, vous avez tort Et devriez avoir vergogne. Votre fils bien-aimé est mort, Et vous dormez comme un yvrogne. Gud fader: Il es mort? Englen: D'homme de bien. Gud fader: Diable emporte, qui en savais rien. På franska och italienska scenerna gick man längst i sådana råa burlesker, och dertill kom i de sednare mysterierna ofta en grad af okyskhet i spel och tal, som för oss nästan är ofattlig94. I de tyska liksom i de engelska och spanska användes deremot det burleska gemenligen blott för att genom motsatsen till det allvarliga och religiösa stegra dettas verkan. I Tyskland saknar dessutom det stora flertalet af mysterier burleska mellanspel; det är först i 16:de århundradet sådana blifva vanliga95). Men oaktadt mysterierna sålunda upptogo en mängd profana beståndsdelar, förlorade de icke derföre sin andliga karakter. De bibehöllo sin religiösa pregel, och att uppföra mysterier betraktades som en religiös akt; mångenstädes var genom påbud stadgadt, att man under tiden skulle afhålla sig från verldsligt arbete; äfven kunde man genom bevistande af mysterier förvärfva aflat för sina synder. De som uti dem spelade — dock kan detta endast i inskränkt mån sägas om les Confreres de la Passion i Paris, — uppfattade sin verksamhet såsom ett fromt verk, och man har berättelser om skådespelare, hvilka varit nära att sätta lifvet till på sitt spel. I Metz 1437 var den prest, som föreställde frälsaren, nära att dö på korset, och man kom då öfverens att en annan prest skulle der intaga hans ställe; äfven den, som spelte Judas, höll på att uppge andan under hängningen96.
Att lika förbindelse till Bewillning som i 6 §. af samma Art. ar älagd dem, som hafwa Fi.k - Uhr, ofta af sämre beskaffenhet och ringa warde, äslven malte tillhöra dem, som bruka Urkedjor Den z Augusti. 2zs7 ' af Guld, eller Urband med Guld-Pitscher och Berloquer, samt Fruntimmers prydnader och smycken af Guld, Juveler eller ägta Pcrlor. 6:0. Att täckte Magnar eller andra Åkdon, som för stat eller begwämlighet nyttjas, ej mindre än Stats-Hästar, öfwerfiödiga och onyttiga Hundar, hwilka sistnämnde ofta medtaga mera söda, än hwarmed ett lika antal fattiga Barn kunde underhällas, bstswit frän Bewillning utesluten, der likmo! afgift derföre sä wäl nu som wid >800 ärs Riksdag kunde äga rum, med samma tillökning som den nu förestagne Bewillning öswerstjuter den da waran de. 7w. Att den t g Art. i §. meddelade föreskrift, det alle Husbönder böra sig wid Mantalsskrifningen infinna, säsom icke oundgängeligt, men ledande till en större folksamling, med deraf följande tillfällen till oordentlighet^, mätte inskränkas till förbindelse att sjelfwe eller genom behörigen befullmägtigade Ombud wara tillstädes, och Redactionen af 4 Mom. i samma §. derefter lämpas; lika som den i s Momentet stadgade grund för de uteblifwandes pligtfällande, endast pä anmälan af den, som Mantalsskrifningen förrättar, synes wara nog »vidsträckt, dä hälften i böterne honom tillfaller, och säledes fordra tillägg af -eras fkcifreliga intygande, som wid Mantalsskrifningen biträde. 8:0. Att den i 6 Art. z §.
Utskotten föreslå af skäl, som synas mig synnerligen svaga, att bibehålla detta moments ordalydelse oförändrad. Derigenom blir hädanefter såsom hittills en församling förbunden att underhålla en person, hvilken, född för mångå år sedan af en kringstrykande qvinsperson, aldrig funnits inom församlin - Bih. till Ii. St. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Betänkande, NI 20. gen; andra kommuner, i synnerhet städer, belastas med skyldigheten att underhålla de barn, som fördolda mödrar, med skydd af Kongl. Brefvet den 17 Oktober 1778, lemna. Någon rättseller billighetsgrund till en sådan pligt kan jag ej upptäcka. Staten, hvilken genom sin polisuppsigt borde hindra qvinspersoners kringstrykande utan sysselsättning och bostad, Staten, som genom sin nyssnämnde medlidsamma lag hindrar kommunen att söka rätt pa modren och dess försörjningsort, bör äfven vidkännas ali den kostnad, som en på dylikt sätt född persons understöd kräfver. Lägger man härtill, att det ifrågavarande stadgandet om en persons försörjningsrätt af den kommun, der han blifvit född, kan föranleda till den obarmhertighet, att man från hus till hus och från by till by afvisar en olycklig qvinna, hvars barnsnöd är nära, så finner jag så mycket mer skäl att tillstyrka P. Gabrielssons hemställan i denna punkt. Af Herr Prosten P. O. Carlander, som instämt med Herr Lektor Sondén. Af Herr Prosten C. J). At •osenius, Herr Kontrakts-Prosten ./. Wåhlander, Herr Hofpredikanten A. Eurén och Herr Kontrakts-Prosten N. Nordlander, hvilka instämt i Herr Lektor Sondéns reservation, angående Utskottens beslut i fråga om Riksdags-fullmäktigen Peter Gabrielssons ifrån Jönköpings län förslag till ändring uti fattigvårds-förordningens 14 §. 2 mom. Af Herr Hofpredikanten T. Wensjoe och Herr Professor E. G. Bring, som förenat sig med Herr Lektor Sondén, i fråga om den af Utskotten föreslagna ändring af nämnde förordnings 2 §. Af Herr Prosten A. P.
Till värdet af denna export bör läggas den fraktförtjenst, vår handelsflotta kan samla i utrikes hamnar, för att få summan af våra fordringar, som kunna balancera mot våra skulder. Den 27 Maj f. m. 491 Det är att hoppas och önska att vårt land måtte kunna uppdrifva sina fabriker och näringar så att denna balans blir till vår fördel, men jag ser intet skäl att nu söka bedraga sig sjelf, då man genom en klar åskådning af de bestående förhållandena allena kan komma till beslutet att förbättra det felaktiga. Låtom oss således litet närmare granska våra näringar; att vi bär anlagt fabriker, som, äfven då de nödgas taga sina råvaror utifrån, förse landet med den förädlade produkten, är en vinst, emedan det torde hafva dragit mera penningar ur landet att köpa det färdiga fabrikatet; vinsten af dessa fabriker blir dock mindre, om de nödgas dessutom taga både sina machiner och sina erforderliga stenkol utifrån. Med några, hufvudsakligen bland export-artiklarne nämnde undantag konsumeras våra fabrikater dock inom landet, då deremot Englands, Frankrikes och Tysklands fabrikater strömma till alla marknader. Sverige har således ännu föga inkomst af sina fabriker (från utlandet). Vårt bergsbruk, som länge haft en svår täflan med det utländska i följd af relatift små tillverkningar, dryg förvaltningskostnad, stort förlag, tunga transporter och dyra kol, dertill får läggas vida underlägsna handelsrelationer, som tillåta utlänningen att på mera aflägsna orter sälja sitt med våra stämplar märkta jern, har på sednare år utvecklats genom förbättrade methoder och större frihet, men har äfven mer eller mindre öfvergått till hvad Tyska bergsmannen kallar Raubbau d. v. s. en för flere eller färre år uppdrifven tillverkning, dertill skogen användes så länge den räcker, ej sällan i förening med sågverk ; rörelsen upphör så med tillgången på bränsle, hvarefter endast den råa malmen kan till utlänningen försäljas.
Kejsaren blir upbragt och utbrister slutligen: »Vet, 318 Den 22 November. min kära Lazareff, att jag har god lust att degradera honom till matros.» »I sådant fall», svarade Amiralen, »skulle B. M. få åtminstone en duglig matros vid sin Blotta.» Kejsaren måste hafva senterat sanningen i detta svar, ty hans hotelse verkställdes ej, utan Amiralen fortfor att åtnjuta hans ynnest. Hvad åter Sverige beträffar så, med ungefär de årliga anslag till Iflottan, som Konungen för nästinstundande Statsregleringsperiod begärt, kommer Svenska Blottan efter 15 års förlopp att utgöras af 8 ångskepp, 4 ångfregatter, 3 ångkorvetter, 5 större ångfartyg, 5 mindre, 2 4 ångkanonslupar, 2 segelfregatter, 4 segelkorvetter, 1 brigg, 4 skonertar, 52 bombkanonslupar, 12 lanstigningskanonslupar, 104 kanoujollar, 12 BataljonChefsfartyg och 8 mörsarefartyg. Enl. upgift i det K. M:s Nåd. Propos. bifogade Statsrådsprot. för Sjöförsvarsärenden, kostar ett nytt ångskepp 1,501,167 R:dr rmt, antagom det till 1,600,000; en ångfregatt kostar 1,263,739 R:dr, antagom den till 1,300.000 och antagom en korvetts kostnad till 600,000 K:dr. Om de 2 millioner K:dr, med hvilka de årliga Statsinkomsterna ungefärligen öfverskjuta de årliga Statsutgifterna, ej bortplottras, utan anslås till Blottan, hvilket jag får föreslå, kan Sverige på 15 år ytterligare bygga 8 skepp, 4 fregatter, 5 korvetter, afsätta 4 proc. årligen till dessa skepps evärdeliga bestånd, anslå ytterligare 100,000 R:dr årligen till etablissementernas fullständigande och ändock hafva omkring 75,000 R:dr årligen till att ytterligare användas till sjöfolkets öfning.
Böcker voro under medeltiden och äfven senare ganska sällsynta och i följd däraf belades desamma vanligen med fabelaktigt höga pris. Åbo domkyrka egde dock ett ganska omfattande bibliotek, vid denna tid det största i Finland. Antagligt är att också klostren hade sina boksamlingar, då man erfar, att sådana äfven egdes af skolorna. Flertalet af böckerna utgjordes af: manualia, missalia, breviaria, bibelförklaringar, scholastisk teologi, dekretalsamlingar och hälgonlegender. Affärslit på 1500-talet. Arvid Kurck på väg till Parte. Sjörofvare. Lars Vadmal var en af Aurastadens mäktigaste borgare på denna tid. Han stod i lifliga handelsrelationer med hansestäderna och de tyska handelsombuden, "junge" eller "gäster", som de kallades, uppvaktade honom ständigt och jämt för att afsluta affärer. Vadmal ägde ej mindre än sju bodar i Åbo och hans redan kända namn samt vidden af hans värksamhet lockade naturligtvis till honom de talrikaste kunderna. En tidig junimorgon var det en stor uppståndelse i en af dessa butiker. En skara slottstjänare hade med våld och hotelser inträngt här, genomströfvat rummen och vändt upp och ned på alt samt hotat med eld och brand, i händelse ägaren ej rodde ut med den tyske krämaren Johan van der Marve, hvilken sist nämde skymfligen lockat med sig en af slottstjänarnes, Germundsons käresta. Germundson och Marve hade kvällen förut suttit och pokulerat tillsamman å källaren "Sista styfvern" och den förre hade visst lagt märke till de kärvänliga ögonkast de växlat med hvarandra, Marve och hon, men hade dock ej kunnat ana, att den listige djäfvulen hade dylika planer i sinnet. Lars Vadmal stod ännu långt efter det fasansfulla uppträdet och pustade af öfveransträngning i dörröppningen till den öfverrumplade butiken och tackade sin lycka att hafva kunnat muta de arglistiga sällarne med en rundlig förplägning.
Meningen med s. k. enkla pannor är att de icke genast skola tillverka färdigt bränvin, utan endast s. k. förbränna, hvilken först genom omdestillering blifver färdigt bränvin. Men uppfinningsförmågan bos vissa producenter har varit mycket fintligare än lagstiftaren, så att de hafva företagit sig att inrätta dessa pannor så att färdigt bränvin kunde med dem genast tillverkas. För alt släcka den der sjelftagna eller, om jag så får säga, olofliga tillverkningen var det, som man tog bort dessa pannor i den nu föreslagna författningen. De motiver härför som framställas i Utsk:ns förslag voro nog så grundliga, som Frih. Raabs framställningar. Jag måste ä de förenade Ulskms vägnar anhålla att deras förslag måtte bifallas, ty deras öfverläggningar derom voro grundliga ehuru jag icke kan återgifva dem emedan jag ej är praktikus. Frih. Palmstjerna: I detta afseende kan jag icke instämma med Frih. Raab, utan anser lika med Utsk:n och med Hr Apolloff, att ängbränning icke bör få ega rum med redskap af l:sta och 2:dra klasserne. Ångpannor äro ställda pä större fabrikation och icke på husbehofsbränning och äfven de nuvande brännerierne i l:sla och 2:dra klassen, som begagna ånga, hafva varit ställda pä fabriksberäkning och eluderat författningar. Jag tror icke heller att det varit fördel för dem att bränna med ånga med Irsta och 2:dra klassens redskap, så vidt de icke hade eluderat författningen, och med tillhjelp af ångan fått bränvinet rectificeradt till sprit. Om man hade följt de grundsatser, på hvilka K. M:s nåd. propos. hvilar, så hade det varit en annan sak, men man har frångått dem, för att hålla sig egentligast till de grundsatser, hvarpå 1845 års författning hvilar.
1 mom. stadgas, att innehafvare af bränvinsbränningsredskap skal! vara från allt ansvar i afseende å dess beskaffenhet fri, derest redskapen finnes i oförändrad enlighet med justerarens betyg och, i sådant skick, icke öfverstiger den pannerymd, lill hvars begagnande innehafvaren är berättigad och sig vederbörligen anmält, men att, i händelse redskapen genom oriktigt betyg af justeraren blifvit hänförd till lägre klass, än hvartill densamma rätteligen hörer, redskapens innehafvare må, vid derom yppad fråga, för det löpande året påföras den högre afgift, som för redskapens högre klass i tariffen finnes bestämd. Enligt detta stadgande skulle alltså för innehafvare af bränvinsbränningsredskap befrielse från ansvar i afseende å dess beskaffenhet icke kunna anses ega rum, derest redskapen genom felaktig mätning af justeraren blifvit upptagen till mindre pannerymd, än hvartill den verkligen uppgår, äfven om den rymd, hvartill redskapen sålunda är upptagen, icke öfverstiger den, till begagnande hvaraf innehafvaren är berättigad och sig anmält. Visserligen skulle af uttrycket ”i oförändrad enlighet” möjligen kunna hemtas anledning till en motsatt tolkning; men den skulle åter icke stå väl tillsammans med §:ns 2 moment, hvilket, när kannerymden i bränvinsbränningsredskap befinnes större än den uppgifvits, endast i det fall befriar redskapen från beslag, att öfverskottet ej öfverstiger en femtondedel af den rymd, hvartill pannan är anmäld och stämplad, och att tillika ett sådant förhållande med skäl kan anses hafva tillkommit genom pannans nyttjande eller eldens verkan.
Maj:ls Proposition Lill Rikets Ständer den 31 December 1828 intagne förslag till ny Stängsel-Förordning, till en början böra i korthet redogöra för behandlingen och utgången af berörde fråga vid de tre sednast förflutne Riksdagarne, då den utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning. Vid 1828 års Riksdag, då frågan, genom Kongl. Maj:ts nyssnämnde Nådiga Proposition först bragtes å bane, yttrade derom Lagoch Ekonomi-Utskotten uti deras deröfver, under POo 33, afgifiie betänkande: att det måste medgifvas, alt de uti Kongl. Förordningen den 9 Februari 1802 bestämde grunder för slängselskyldighetens fördelning mången gång i tillämpningen medförde verklig orättvisa, samt alt för vissa locala förhållanden och der jorden i allmänhet vore af någorlunda jemngod beskaffenhet, samt betydlig skillnad icke egde rum mellan hemmansdelarnes storlek, den föreslagna förändrade delningsgrunden vore den mest lämpliga, likasom den egde en bestämd fördel deruti, att den är enkel och för hvar och eft lättfattlig, så att serskildl biträde för stängsel-delnings upprättande, i enlig* het dermed, icke kan blifva erforderligt. Genom antagande af denna del - 4 LagMmt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottcnt Betänkande, N:o 30. ningsgrund skulle lik viil deri mindre hemmansegaren få vidkännas en betydligt ökad, dess förmåga mången gång måhända öfverstigande, stängselskyldighet; äfvensom de jordegare, livilka vid verkstäldt egoskifte fått taga af den sämre jorden till större rymd, eller de, livilka erhållit sina egor i flera serskilde lotter, icke allenast kommo alt vidkännas dessa olägenheter, utan äfven den af ökad, stängselskyldighet.
Skrifvelse, N:o 136. 309 summan nedsatt införselstull, afsett en ytterligare minskning i de afgifter, hvilka utgjort hinder för inköp af utländska fartyg; och. har E. K. M.t, som ej ansett nedsättningen uti afgifter böra utsträckas till Jernfartyg eller Ångfartyg, i Nåder föreslagit, att tuil afgifterne, vid införseln af seglande fartyg af trä, utaf 50 lästers drägtighet eller derutöfver, med tillbehör, från utländning af svensk man inköpta, måtte nedsättas till 5 procent af bevisliga försäljningspriset, styrkt genom auktionsprotokoll eller vederbörligt embetsbetyg, äfvensom att fartyg under 50 läster måtte på enahanda vilkor få införas mot afgift af 10 procent, meq deremot alla andra fartyg och båtar bibehållas vid nuvarande afgift af 25 procent, hvarjemte borde stadgas, att de emot nedsatta afgifter införda fartygs-tillbehören icke finge öfverstiga behofvet efter fartygens byggnad, men, så länge de förblefve uti samma fartygs bruk, vore från vidare tullbehandling befriade. Vid pröfning af hvad i denna fråga 'sålunda och i öfrigt förekommit, hafva Rikets Ständer funnit skeppsrederi-rörelsen nu, ännu mindre än tillförene, böra in skränkas lill täflan inom landet. De af nästan alla sjöfartsidkande nationer mer och mer lossade banden på fraktfarten hafva lemnat denna till öppen täflan. Första vilkoret att kunna beslå i en sådan täflan ligger otvifvelaktig! i tillgången på fartyg, och denna tillgång åter beror af priset. Det är bekant, att andra länder, och deribland sådana, som i stort bedrifva skeppsbyggeri och dertill hemta råämnena äfven från andra verldsdelar, detta oaktadt funnit klokheten bjuda medgifvande! till och med af tullfri naturalisation af fremmande fartyg.
Wid - 433 Den 14 Äpril. Widkommande de till ändamälets winnanbe oumgängeliga utgifter, hafiva Riksens Stander, ester en noggrann Lfwerläggning trott dem i förening med förslagets werk, fjällighet kunna inskränkas till följande: r:o Hwad som redan ä Stat är upfördt för Medicin nal-Werlet i Riket utgörande — r?,i75 Rd. 2:0 Till co Stipendier w!d Rikets UniBersfteter för sädane ynglingar som ärna bli>wa Prester och tillika willja inhämta nödige insigter riri Läkare - och Chirurgiska Wetenstapen a 100 Nd. för hwardara — 502» Wid tilldelande af Leffe Stipendier anse Riksens Ständer böra fastas det utkryckeliga willkor, akt af ingen orsak eller anledning nägon annan deraf mä komma i Ztnjutande än den som ärnar inträda i AnLeliga Ständet till Församlingarnes tjenst, och för hwilkcn det bör blifwa en owillkorlig
831 ätt påräkna, hvilken tillgång också för söktå nya smiflen anmäles till det mesta redan varö medtagen; och slutligen, att det höga dygntal af tacfejernstillverkning, som sig för år i82i visar, icke fean utgöra någon säker grund för framtida årliga tackjernsproductionen, enär under en period, då ett högt stångjernspris gynnade afsättningen af det tillverkade jernet, mången Bergsman torde hafva uppoffrat framtida förmåner för ögonblickets vinst, hvadan Blåsningstiden, med afseende på skogarnes bestånd i längden, icke heller blifvit antagen till högre än något öfver 26,000 dygn med en öfver hufvud påräknad tackjernsprodiiction af H} Sif Per eller till 410.000 SU, och hvad Tackjernsconsumtionen beträffar, så är derjemte vordet anfördt» att för behofvet af hvad till Norrige årligen utföres kunde beräknas omkring 2,000 Stt äfvensom Inrikes consumtionen här, till Grufveoch Hytteredskap, bygghihgsjern samt hvarjehanda husbehofs smiden» ammunitions gjuterier samt annat gjutgods, amiralitetets behof m. fl. snart sagdt oräkneliga ändamål» torde fordra minst 50 å 60,000 årligen, och slutligen ätt Finska Jernverken ega en upphandlingsrätt af 9,526 Efter Utfärdandet af Kongl. Förordningen af den 15 Juni 1803, angående stångjernssmidet och jernmanufacturen i Riket, hvarigenom en störreutvidgningismidesrättigheten blef med» gifven, uppsteg det privilegierade stångjerns* 832 Beit). ochErcon. tTtsfc. Betänkande/t och ämnes smidet ifrån 360,000