Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från Ridderskapet och Adeln, Borgare-Ståndet och Bonde-Ståndet har Stats-Utskottet erhållit remiss å Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 18 sisth Januarii, rörande beskattning af Tullqvarnar samt Valkoch Bihang till R. St. Stampverk för andras Tullqvarnars anläggning derstädes, utan hinder af åberopad minskning i redan varande qvarnars inkomst; men som, efter hvad Rikets Ständer, vid senaste Riksdagen, rörande nya Sågqvarnars samt Valkoch Stampverks beskattning, i allmänhet beslutat samt, enligt hvad i Bevillnings-Förordningen finnes upptaget, afgiften för dylika anläggningar utgår såsom Bevillning, hvadan äfven den Nådiga Propositionen nu blifvit af ett Stånd till Bevillnings-Utskottet remitterad, får Stats-Utskottet tillkännagifva, att det anser denna fråga icke tillhöra dess handläggning. Antom till Exp, Utsk. den i Mars kl. 12. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om afskrifning af en i Salpeter-fondens räkenskaper balancerad summa, utgifven såsom lån till Carl Gustafs Stads Gevärs-factorie. Genom Nådig Proposition af den 25 nasti. Januarii, (införd i usta Sami. irsta Afdeln. under Nro 8), hvarå Riks-Ståuden meddelat Stats-Utskottet remiss, har Kongl. Majrt, på anförda skäl, föreslagit afskrifning af de i Salpeter-fondens räkenskaper balancerade 55,5oo Rrdr Brco, utgörande sammanräknade beloppet af tid efter annan, ifrån år i8i3 till och med år 1820, lemnade räntefria lån af Fonden till Carl Gustafs Stads Gevärs-factorie, i ändamål att detta Factorie derigenom skulle kunna bringas till fullbordan.
Marskalken lät uppläsa 5a §. i RiddarhusOrdningen, samt föreslog, att, Herr Påhlmans mos tion måtte till RiddarhusUtskottet remitteras; hvilket bifölls. 126 Den 3 Junit. Då nu ånyo föredrogs LagUtskottets den l-i sistlidne Maji afgifne, samt den a dennes på bordet lagrie, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets den 18 sistlidne Mars meddeldte Betänkande uti frågan om förändring af nu stadgade sätt för uppenbar kyrkoplikt» verkställande,fann Ridderskapet och Adeln, att, enär berörde fråga redan blifs vit af Ridderskapet odi Adeln afgjord. Utskottets ofvannämnda Utlåtande borde läggas till handlingarne. Vid förnyad föredra gning af Bevillningsutskottets den 3o sistlidne Maji afiåtne, samt den 2 dennes på bordet 1 gde Memorial, an« gående den föreslagne förhöjningen af de utaf Postinrättningen till Statsverket inflytande inkomster, m. m., fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Memorial till det förstärkta StatsUtskottets åtgärd öfverlåmna. Föredrogs å nyo BancoUtskottets den 2 g sistlidne Maji afgifna, samt den 2 dennes på bordet lagde, Utlåtande öfver de inom PresteStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 10 sistlidne Mars meddeldte Betänkande, om ar„ betsfördelningen mellan Riksens Ständers Revisorer, samt tryckning af deras Berättelser rörande BancoYerkets befundne tillstånd och gran3 skade förvaltning. Den 5 Junii, 127 Friherre Cederström., Jacob:
Roos, hvilken fordran, såsom beroen på indrifning, fortfarande balanseras. — 145 — § 11 Enligt hvad af 1859 års revisionsberättelse inhemtas, hade Rikets Ständers samma år församlade Revisorer, af anförde skäl, hemställt, att vid räkenskapen måtte fogas afskriften af sådana protokoll, deruti redogörelse meddelades öfver förloppet af de entreprenadauktioner, vid hvilka för fångvården erforderliga effekter och förnödenheter blifvit upphandlade; men i det utlåtande, som, i anledning häraf, Fångvårds-styrelsen afgaf, förklarade Styrelsen, dels att då de flesta entreprenadauktioner för Fångvårdens räkning höllos inför auktoriteter i landsorten samt i allmänhet endast i de fall underställdes Styrelsens pröfning, när de erhållne lägsta anbuden öfverstego de i gällande stat upptagne prisbestämmelser, icke alla öfver dylika auktioner förda protokoll vore för Styrelsen tillgänglige, dels ock att, då Styrelsens samtelige protokoll och handlingar tiIIhandahöllos vid stats-revisionerne och jemväl, om så påfordrades, särskildt af Styrelsens tjenstemän för Revisorerne förevisades, Styrelsen ansåge berörde hemställan om afskrifyande af förstnämnde protokoll ej vara af behofvet påkallad samt afstyrkte förslaget äfven af det skäl att en dylik åtgärd blefve för Styrelsens tjenstemän betungande. Att Revisorernes i berörda hänseende gjorda framställning haft skäl för sig r väl förtjenat afseende lider intet tvifvel, helst afsigten med denna hemställan synbr 'th gen varit att bereda Rikets Ständers Revisorer tillfälle att, under deras vidlyftiga gr? ^li uingsarbete, utan omgång eller tidspillan få del af samtelige de handlingar, som .nskcera en utgift; och vigten deraf att, så vidt möjligt är, fullständiga handlingar verifi der finnas att tillgå synnerligast när, såsom i förevarande fall, frågan gäller att härun granskningen till ziffran, taga kännedom om och bedöma en Styrelses förvaltnin jemte der, lärer svårligen af någon bestridas. Af dessa skäl och ehuru
Böter för utebljfvande från Mantals-skrifning bör ega rum ; meri på det så yäl en onödig tidsutdrägt för den skattskyldige måtte i möjligaste måtto undvikas, som en motsvarighet ega rum i afseende på tiden , inom hvilken ej mindre lian än MantalsSkrifvaren böra sig vid förrättningen inställa , anser Utskottet lämpligt, att uti den blifvande BevillningsStadgan den föreskrift lemnäs, att uti de kungörelser, som orri Mantals-skrifning å landet utfärdas , bör t i 11 - kännagifvas, uti hvilken ordning densamma hvarje dag på föroch eftermiddagen förrättas samt att den , sorn inom tredje timman från den tid då förrättningen, enligt kungörelsen, är utsatt att börjas, sig icke inställer, är till Böter förfaTen. I frågan åter till hvad belopp nämnde Böter böra bestämmas, hafva meningarne varit delade i så måtto, att en del ledamöter ansett deiu böra till hälften mot de nu stadgade eller En Riksdaler nedsättas, och andre åter ansett dem böra till Två Riksdaler bibehållas, Qch som vid skedd omröstning 2:ne Stånd bifallit den förra och arne den sednare af dessa meningar; så får Bevillnitigsljtskottet , enligt Rtk?dagsQrdiiingens föreskrift , dem såsom alternativer lill Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning framställa. I sammanhang med detta ämne och då fråga inom BevillningsUtskottet uppstått, att de uti BevillningsStadgan samt Kongl, Förordningen den 30 Sept. 181? bestämde Böter för utebUfvaRd* Biviltnings Utskott* tt Betänkandsnl fran Mantals skrifning, möjligen kunde blifva dea uteblifvan.de melse efter bägge Förfittnirigarne och således dubbelt, har Utskottet funnit, att uti den b lif’ vande Bevill ning, sStadgan uttryckligen, bör utsättas.
Derpå vände han sig emot den unge mannen och sade med förekommande vänlighet: ”Nu behöfver du icke gå in, ty jag har anmält för damerna att du rökar.”215 Uno slår sig ut för en piga i prestgården, som heter Fina. När Anna Erika var här hade hon fått reda på detta och äfven lärt sig känna skatten så att hon gjorde mig uppmärksam på henne när hon kom för att hemta fru Lundegård. Det är märkvärdigt hvad Anna Erika har en snabb iakttagelseförmåga! Uno skäms en liten smula för sin kurtis, men inte så mycket. Härom dagen nämnde han att fr. Ågren är grå på honom. ”Hvarför det?” sporde jag. ”Åh det var jag som var oförskämd emot henne en gång.” ”Hur kunde det komma?” ”Det var väl någonting om Fina,” framkastade Mathilda. ”På sätt och vis, ja,” sade Uno, på en gång skamflat och skrattsjuk, ”Det var ett misstag.” ”Ah, ett misstag!” ”Ja, hon gick på kyrkogården och jag trodde att det var någon annan ” ”Så tokigt!” ”Ågren gick der naturligtvis också och väntade, fast icke på mig. Fina, sade jag och kom i detsamma fram till henne, men märkte i det samma mitt misstag, fortsatte ändå och sade: jaså är det ni Sanna, hvarpå jag började prata en hel hop goja, men hon blef ond så att hon fräste.”216 Man säger att Axel Lundegård är stygg mot pigorna både på det viset att han kurtiserar dem samt så att han är oförskämdt kommenderande mot dem, behandlar dem med öfversitteri och vill ha mycken uppassning. Han lär visst ha tagit ett lån innan han reste till Lysekil och fadern står i borgen derför. Det påstås att badsejouren gick till 700 kr. Sant är åtminstone att han gjorde af med så många penningar han hade der uppe, och måste skrifva hem till fadren för att få mera, ty han hade icke så mycket att han kunde komma derifrån. Fadren lemnade brefvet obesvaradt och det hade gjort sonen mycket ondt. Jag tror att det var Justus som skickade honom penningar till hemresan. Fadren var mycket ond derför att han förslösat alla penningarne och han sade till modren:
9:o af d:o, om porto-frihet för Contractsprostarnes och Pastorernes skrifvelser i Embets-ärender . l0:o af d:o, om vilkoren för införsel till Norrige af spanmål och andra Svenska landtmannaprodiikter ll:o af Bevillnings-Utskottet, örn ändring uti Kongl. Kungörelsen af deu 18 Eebr. 181-3, rörande nedsättning af den tili högre belopp än ett skeppund för hundrade bestämde hammarskatt af stångoch ämnesjerns-tillverk ningen i Riket 12:a af Banco-Utskottet, angående skyldighet för Privat-Bankeme att hylla invexlings-Contor i Piteå Stad l3:o af Lag-Utskottet, i anledning af Kongl». Maj:ts Nådiga Proposition, angående bestämmande af vissa vilkor för vinnande af dispositionsoch jordegande-rätt till de så kallade Kyrkoiiemmanen i Halland l4:o af d:o, angående befordrings-författningarne för prester . f 5:o af Ekonomi-Utskottet, angående indelta räntors förvandling till penningar . 16:o af d:o, om rättighet för en del räntegifvare på Gottland att med penningar få lösa räntepersedlarne . Museum > National. angående bildande deraf . Med förslag till Vote ringsproposition Voteringsresultat . Myntoch Controll-Vtrken» Se Controlloch Mynt-Verken. Mynthusets inredning till Embetsrum åt samtlige Stats-Departementeu utom Utrikes Departementet, ang;de . N:o tö ^ CD C& r?. Sg CD rjo N:o| Sid Riks-Ståndens Beslut. Ridd. o. Adeln., Preste Ståndet. Borgare Standet. Svar pä återremiss Med förslag till sammanjemkning af skil jagtiga beslut
När man nu besinnar, att Carl XI:s pensionsstat för landshöfdingar varit gällande ända till 1818, måste man ej med något sken af rättvisa kunna förneka, 54 Ben i Juni e. m. alt de landsliöfdingar, sorn erhållit sina tjenster under det samma stat varit gällande, äfven böra få tillgodonjuta de förmåner, som med den staten voro förenade. Hvad Frih. Fock särskildt angår, inträffar med honom det förhållande, att hans företrädare i embetet i flera år af Frih. Focks tjenstetid åtnjutit hela landshöfdingelönen, hvadan således Hr Frih. i sin tur borde få tillgodonjuta ersättning för den uppoffring, han sålunda fått vidkännas. När man vidare eftersinnar, att efter Carl XI:s pensionsförordning hade Frih. Fock vid sitt afskedstagande varit berättigad att, på sätt Statscont. uti sitt und. tillstyrkande upplyst, erhålla pension af 5,370 r:dr b:co. När man besinnar detta, kan man icke nog förundra sig öfver, att StatsUtsk. låtit honom för andra gången blifva lidande; han blefve det efter den princip, StatsUtsk. antagit, då han efter 1818 års stat erhölle 4,000 r:dr, och nu skulle han för andra gången förlora, då han blott finge 3,ooo r:dr. Ett sådant förhållande kan jag ej förena med allmän rättvisa och begrepp om lag och rätt. Jag yrkar derföre, alt fftsk. måtte rätta misstaget oell tillägga Frih. Fock den pension, honom tillkommer med 4,ooo r:dr, för hvilken mening jag hemtar ett ytterligare skäl från 1818 års författning, som stadgar, att landshöfdingepensionen skulle bestämmas till lika belopp med statsecreterarelönen derföre, att statssecreteraren vore landshöfdingens vederlike i embetet. Nu måtte väl landshöfdingen icke hafva förlorat rättigheten att anses för statssecreterarens vederlike; och när grunden står qvar, måste väl äfven resultatet vara lika. Jag anhåller att få yttra mig uti en annan omständighet. Iir Stjernstam har framställt ett ömande förhållande.
Ni är således samma qvinna, som var mor till den trotsigaste bonde, jag någonsin påträffat. Min svärfar hade befallt honom att jemte godsets öfriga folk infinna sig vid ett björnskall; han kom icke ... – Emedan han måste visa sin aflidne far den sista tjensten. Ni ville rycka honom från sin fars likkista ... – Hade han anfört detta skäl, skulle vi gillat det. Men han svarade, att vi ej egde någon rätt att befalla honom och visade mig med löjligt öfversitteri på dörren. Jag näpste honom ... – Och han ... – Tyst! inföll Drake med mörk uppsyn. – Och han, fortfor Ingrid med stigande häftighet, – kastade er till sina fötter ... – Och jag, inföll Drake, hvars kinder öfverdrogos af en mörk rodnad – jag lät binda den upproriske trälen och inspärra honom i Bruces källarhvalf ... – Ni gjorde mer, sade Ingrid, – ty ni hade ej blott att kräfva upprättelse för en skymf, som bondens hand tillfogat er adliga kind, utan äfven att hämnas en djupare förödmjukelse. Min son röjde i sitt grofva vadmal ett ädlare blod än ni i er fina junkerdrägt: det fann hvarje qvinna och äfven en viss ... Nog af, ni lät främlingen, som sedermera blef er svärfar, sammankalla torpare och frälsebönder och framdraga prygelbänken på borggården; men han, som ni ville brännmärka med ett så nesligt straff, hade flytt ... – Flytt? sade Drake med återhållen vrede. – Ni minnes icke rätt. Er uppstudsige son blef exemplariskt hudflängd på grund af de serskilta privilegier, som tillerkänna säteriherren brottmålsjurisdiktionen på sitt gods. – Jag minnes allt blott för väl ... jag har i många år rufvat öfver detta minne ... Han hade flytt, men man grep i stället för honom hans mor och inspärrade henne i det fugtiga hvalfvet. Då återvände han frivilligt, för att hvälfva hämden från mitt hufvud på sitt eget.
Icke mera än hvad som är ytterst nödvändigt: ett band på oss att icke missbruka den magt, vi nu äga. Hvilken moralisk eller juridisk ansvarighet för våra financiella åtgärder drabbar personligen någon inom Riksstånden? Våra beslut i frågor rörande Banken afgöras ju ofta genom slumpen af en votering uti förstärkt Utskott, i hvilket mängden icke äger djupare insigt uti ämnet. Med antagandet af den föreslagna grundlagsförändringen hvälfves deremot hela tyngden af ansvaret på Regeringen; och historien visar i alla tidehvarf, huru i sådana fall för en dynasti fädernas missgerningar komma öfver barnen. Tvenne garantier för Banken fordrar Nationen af oss: den första, att Bankens lagar och förvaltning afse allmänna och icke enskilda interessen. Konungens medverkan i lagarnas stiftande är det enda, trygga medlet härtill; och det föreslagna Kronans ombud i Banken är och bör icke vara annat än en JustitieCancellers närvaro vid en domstol, att bevaka förhandlingarnas lagenlighet. Det vore grundlagsvidrigt, om Fullmägtige medgåfvo Kronoombudet något mera; ty Banken skall, i enlighet med lagförslaget, ”stå under R. St:s egen värd, ostördt förvaltad af de Fullmägtige, hvarje Stånd dertill förordnar.” Den andra garantien, Nationen har rätt att fordra, är, att Bankens vinst icke förryckes från sitt hufvudföremål, upprätthållandet af Bankens förbindelser. Då Konungen erhåller magt att bestämma beloppet utaf den del af vinsten, som ”till bibehållande af Bankens grundfond, eller till dess förstärkning, behöfves,” uppfylles denna garanti, helst, om emot förmodan, i anledning af det framfarna, Ständerna icke skulle anse den bestämda summan tillräcklig, de äro oförhindrade att för detta ändamål afsätta mera; ty hvad af vinsten öfverskjuter det af Konungen bestämda belopp, huru det skall användas, ”äge R. St. allena att besluta.” t « / Den ii Mars f. m. 121 Icke personliga interessen, utan den moraliska pligten måste hos oss afgöra frågan; uppfylla vi densamma, gillas vi af Nationen.
Hvarjemte och som stämplingen å spelkort-convoluten ensamt lemnar controll vid kortens försäljning, men den nu begagnade stämpeln, å sjelfva spelkorten tillika afser en controll deröfver, att ostämplade kort icke kunna, utan fara att upptäckas, af enskildte personer innehafvas och begagnas, Utskotten ansett nödigt att äfven denna stämpling framgent bibehålies, hvarföre Utskotten hemställa; alt å sjelfva korten, på sätt hittills egt rum, äfven hädanefter må anbringas stämpel, svårare att efterapa, än den nu varande. Stockholm den 21 Augusti 1840. STOCKHOLM, ecksteinska boktryckeriet, 1840. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottens Betänkande, N\o 25. 1 3N:o 25. Anti. till Exp.-Utsk. d. 12 Sept., kl."2 e. m. Betänkande, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående frågan om lindring uti den hemmansegarne i Jemtland åliggande voteringsoch rustnings-skyldighet, oth dels nedan upptagne, inom Rihs-Slånden i ämnet, väck le motioner.
Man måtte upgöra beräkningarne öfver inkomsterne antingen så lågt, att något öfverskott inträffar, eller också så högt, att någon liten brist upkommer. Genom det förra, hittills följda förfarandet upstå besparingar, och följden deraf har varit, att då R. St.-r sammankommit, hafva de i stället för brist haft icke obetydliga penningehelopp att disponera. Jag tror, att det icke vore lyckligt, om öfverskott vore en sällan förekommande tillfällighet. Beträffande Gfle och 7:de punkterne, så har stadgandet deri nemi. rättigheten för Fullmäktige att göra befintlige, men för tillfället icke för Statsverket behöflige medel fruktbärande, varit intaget i alla reglementen för Riksg:sKont. sedan 1840 års Riksdag. Till följd af ordalydelsen i dessa reglementen hafva Fullmäktige icke annorledes kunnat göra medlen fruktbärande än genom belåning eller upköp af llypotheks-fören ingar nes obligationer, men detta sistnämnda sätt alt förränta medlen har icke visat sig fördelaktigt, ty handeln med räntebärande papper inom Sverige är icke särdeles liflig, och då Fullmäktige upköpt sådana obligationer, men sedermera behöfde förvandla dem i penningar, har sådant mött ganska många svårigheter, hvilket bevisas deraf, att sedan Fullmäktige för några år sedan upköpt obligationer och någon tid derefter kommo i behof af de utlagda penningarne i och för ett vid en Riksdag beviljadt anslag, kunde de icke erhålla dem annorlunda än genom uptagande af lån. Vid ett annat tillfälle måste Fullmäktige för anskaffande af penningar upsäga af dem upköpte obligationer, och då upkom en stor jemmer i hela landet. Således Don 3 December f. m. 47 syftes mig sättet, att genom upköp af obligationer göra medlen fruktbärande vara det minst lämpliga, hvaremot obligationers belåning är ganska lämpligt, men äfven detta har sina olägenheter enl. hvad erfarenheten visat, enär endast innehafvare af dylika obligationer skulle då få lån från Riksg:sKont., hvarigenom dessas innehafvare erhålla ett slags rnonopolium på Biksg:sKont:s medel.
R:dr 25 öre tecknats dels af Upsala stad och dels af socknemenigheter, hvarjemte flere enskilde jordegare förbundit sig att - utan ersättning afstå för banan erforderlig mark, så att, derest banans byggande för det allmännas räkning varder beslutadt, Staten icke kommer att för expropriationskostnader vidkännas någon utgift. Dessutom har Upsala stad, likaledes under förutsättning att banan anlägges öster om Sigtunafjärden, utfäst sig att af staden tillhörig jord utan ersättning lemna 20 tunnland 19,9 kappland. Å andra sidan har Kongl. Majlis Befallningshafvande i Westmanlands län i underdånighet öfverlemnat en af utsedde Kommitterade till Kongl. Majit ställd skrift, innefattande anmälan dels att åtskillige jordegare inom Upsala och Westmanlands län förklarat sig villige alt utan ersättning upplåta dem tillhörig jord i den för banan utstakade rigtning vester om Sigtunafjärden, dels att hemmansegare inom fyratiolre socknar tecknat bidrag till expropriation af den för jernbanan erforderliga mark, dels ock att Sala stad beslutat alt, för den händelse jernbanan varder anlagd öfver Örsundsbro och Sevalla till nämnde stad, kostnadsfritt afstå all den för ändamålet behöfliga, staden tillhöriga jord; varande de tecknade kontanta bidragen, af hvilka en del dock äro utfäste endast till en jernväg emellan Sevalla och Westerås, jemte värdet af den upplåtna marken, beräknade till 115,305 R:dr 29 öre. I af - Kongl. Maj.-ts Nåd.' I afseende på den norra stambanans rigtning anser Kongl.
Vaktmästaren 200: - -■ hvardera VaktBetjenten i5o R:dr eller tillsammans 3oo: Tillhopa 5oo: - -• 6:0 Nedre JustiticeRevisionen : Tillökning i detta Verks, vid i8a3 års Riksdag, till 16,954 R:dr 46 s^* ^ rst. bestämde Statsanslag har af R. St. blifvit sålunda beviljad: Exp. TJis k. Förslag till uniL Skrif o. Aho 292. 231 JustitiaeCancelleren, contant Lönetil lök ning R:dr i,2Ö3: 16. — 5 RevisionsSecreterare, dito å 34o R:dr 1,700: — —- i ny RevisionsSecreterare-lön 1,600: Tillhopa 4,563: 16. — med derunder beräknade 260 Tunnor Spannmål för den förstnämnde samt 120 Tunnor Spannmål för hvardera af de sistnämnde. 7:0 Svea IIof Rätt : Uti denna HofRätts med derunder lydande JustiliaeStäts nu innehafvande Stats-anslag, 5o,833 R:dr 35 sk. 8 rst., hvaraf 1,417 R:dr 11 sk. 6 rst. äro indelta, hafva R. St. beviljat följande förhöjning: Tillökning för Presidenten R:dr 65o: r. 7. Vice Presidenten 585: 32. 6 HofRättsRåd, å 34o R:dr 2,040: —- — i5 Assessorer, å 33o R:dr 16 sk. 4>9^: — ~ 2 nya Assessors-lö ner, å 1,200 R:dr 2,400: med derunder beräknade 82 Tunnor Spannmål för dem hvardera. Förslag till und. Shrifv. N:o 292- mål under hvardera Lönen.
Uti det svar på Hr JustitieOmbudsmannens anmärkningsmemorial, som redan den 29 sistlidne Mars till den Höglofliga RiksRätten aflemnades, voro några allmänna betraktelser framställda, hvilka, härledda från den uppenbara syftningen af Sveriges ännu gällande Regeringsform, i dess helhet uppfattad, samt serskildt bekräftad utaf dess ordalydelse i 106 §, syntes vara nödiga till bestämmande af den åklagaremakt, sorn nyssnämnde grundlagsparagraf medgifver Rikets Ständers Konstitutionsutskott. Man föreställde sig, att Hr Justitieombudsmannen, antingen skulle, i fall han tilltrodde sig att vederlägga dessa betraktelser, manligen framgå med ett allvarligt försök dertill, eller ock, i motsatt händelse, tinna sin rättsinnighet, sin sjelfständighetskänsla samt aktningen för det höga kall, som Rikets Ständer, i Svenska Folkets namn, men icke det åklagande Utskottet, honom anförtrott, oeftergifligen kräfva, att öppet erkänna riktigheten af de utvecklade begreppen om betydelsen af Regeringsformens 106 § och om den hofsamhet, som dess tillämpning fordrar, samt derefter rätta sitt vidare handlingssätt. Men intetdera af dessa skäligen väntade alternativ har inträffat. Hr Justitieombudsmannen bar sorgfälligt undvikit att inlåta sig i någon storartad, hans upphöjda embete värdig, diskus - 330 sion öfver de principfrågor, som uti inledningen till svaromålen på lians anmärkningsmemorial blifvit framställde, men deremot, under synbart bemödande, att inom den hvardagliga advokatyrens område neddraga denna rättegång af hög politisk och historisk betydelse, fullföljt till slutliga ansvarspåståenden hvarje af de trettio, mestadels småaktiga anklagelser, som till hans åtgärd blifvit hänviste. Dessa anklagelsers oskälighet är redan ådagalagd och skall än ytterligare ådagaläggas i de speciela förklaringarne öfver Hr JustitieOmbudsmannens ofvanberörde slutpåståenden. Men likasom förut må det, vid detta tillfälle, vara tillåtet att underställa den Ilöglofl. RiksRätten några allmänna anmärkningar, föranledda af Hr JustitieOmbudsmannens sätt att utföra denna rättegång.