Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om hufvudsakliga ända målet med den" föreslagna anstalten endast vore att få statistiska upplysningar samlade, kunde det visserligen vara likgiltigt , om detta skedde genom Landthushållniiigs-Sällskaper eller Socken-Nämnden; men då man synes hafva åsyftat något annat, eller en vidsträcktare bildning derigenom, alt alla innevånarne af en Socken sättas i verksamhet för Socknens bästa, kan jag icke förena mig uti den siste värde Talarens åsigt af ämnet. Jag tror det vara nyttigt, att gifva en sådan rigtning åt den enskilda omtankan, och jag säger detta ej utan all erfarenhet. Då jag var anställd hos Riks-Ståthållaren i Norrige, gjorde jag försök att få upplysningar om Landet, af åtskillige Auetoriteter; men fann att jag måste likasom controllera dessas uppgifter, genom brefväxling med enskilta personer i orterna. Jag medgifver, att jag sjelf icke deraf ännu gjort det bruk, Dea 12 November f. m. sora jag möjligen en gang kan blifva i stånd alt göra; men just derigenom att enskilda om lankan på detta sätt bos dem väcktes, tillvägabragtes förändrade förhållanden i några orter; och har jag sedan genom bref af sådane personer erfarit, att åtminstone på arne orter rätt nyttiga förändringar föranleda af dessa frågade personers behof utaf att göra sig reda för sin egen orts beskaffenhet, näringar, afsättningsbruk och förvaltning. Af dessa orter har den ena medelst anläggandet af en obetydlig väg gjort sin afsättning mera lönande, under det den andra fann inom sitt eget sköte en resource, på hvilken förut ej varit tänkt. Det är således ej blott den tabellariska noggranlieten, som är i fråga, utan fast mera tankan på sitt eget tillstånd, hvarföre man ej eller lär kunna med Grefve von Platen betrakta saken, såsom ett machineri, der hvarje tillsatt hjul skulle göra det helas gång trögare. Så får icke menniskokärleken uppgöra sina beräkningar. Nyttan af den föreslagna anstalten kan blifva stor, då man gör sig sjelf reda för dess egentliga betydelse.
Efter hvad Utskottet inhemtat, lärer en eller annan af nuvarande Filial-banker, med stöd af de för dem utfärdade Reglementen, beräkna dels högre ränta än 5 proc., dels större kreditjv-afgift, än den i Rikets Ständers Bank bestämda och hos Privalbankerne i allmänhet vanliga af | proc. å kreditivets hela belopp. Men då det är af vigt, att allmänna rörelsen varder genom Filial-bankerne i möjligaste måtto underlättad, torde det böra stadgas, alt dessa Banker hvarken få taga större kreditiv-afgift, än den nyssnämnda, elier högre ränta än Riks-banken. Diskonternas utlånings-rörelse erhåller nemligen 5 procent, hvarigenom verklig fördel för rörelsen i de orter, der Filial-banker utöfva sin verksamhet, komme att beredas på samma gång. som sådant sannolikt skulle bidraga lill dessa låne-inrältningars ökade anlitande, och således till gagn för dem sjelfve. På det att emellertid Filial-bankerne må kunna lättare blifva i tillfälle att på dessa, för allmänheten mera billiga, vilkor besörja sin låneoch krediliv-rörelse, samt då nu gällande föreskrift, ali af den försträckning, Filial-bank från Riks-banken erhåller, skola fyra femtedelar utgå i form af lån och en femtedel såsom kreditiv, möjligen torde, såsom mindre fördelaktig för Filial-banker, i någon mån kunna motverka sädanas uppkomst, anser Utskottet nämnde Banker böra beredas förmånen af minskad ränte-utgift till Riksbanken, dels derigenom, att räntan å den del af försträckningen, som utgår i form af Jån, nedsättes till 2 procent och dels derigenom att, af försträckningen, en större andel må lemnäs såsom kreditiv, emedan, dä ränta ä de på kreditivet dragna medel icke beräknas förr än från och med den dag assignationerne i Riks-banken till inlösning företes, besparing i ränte-utgift genom deras omloppstid för Filial-bankerne sålunda uppslår. Med afseende härå har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att af försträckningen två tredjedelar skola utgå’ såsom län och en tredjedel i form af kreditiv, samt att endast 2 procent ränta bör å lånet erläggas.
De stora måsarnes plundrare tjufjon och dennes tuktomästare, den modiga tärnan, sågos äfven, hvartill kommo några få prutgäss (Anser bernicla). Ejdrar förekommo deremot icke. Alla de nämnda fogelarterna uppträdde endast i obetydligt antal, och någon liknelse till det lif, som råder på en fogelholme vid Spetsbergen, fann man ej här. Slutligen må nämnas, att löjtnant Nordqvist under stenar och drifvedstycken fann några få insekter, bland dem en skalbagge (en staphylinid). Af samma insektart fann dr Stuxberg sedermera ett exemplar ännu vid sjelfva Kap Tscheljuskin. Ingen skalbagge förekommer på Spetsbergen, ehuru större delen af denna ögrupp är i afseende å klimat, jordmån och växtlighet vida bättre lottad än den trakt, hvarom här är fråga. Detta synes mig visa, att Spetsbergens ytterst fåtaliga och oansenliga insektfauna är inflyttad under senare tider, och utgöra ett exempel på i huru hög grad skalbaggarnes utbredning försvåras af deras oförmåga att öfverskrida breda vattendrag. Saxifraga oppositifolia L. » rivularis L. » cæspitosa L. Cardamine bellidifolia L. Cochlearia fenestrata R. Br. Ranunculus hyperboreus Rottb. Stellaria Edwardsii R. Br. Cerastium alpinum L. Alsine macrocarpa Fenzl. Sagina nivalis Fr. Salix polaris Wg. Glyceria vilfoidea (Ands.) Th. Fr. Catabrosa algida (Sol.) Fr. Aira cæspitosa L. Juncus biglumis L. Vega och Lena förtöjda vid ett isstycke. den 12 augusti 1878 på morgonen. Efter en teckning af O. Nordqvist. På eftermiddagen hade vädret åter något klarnat, så att vi kunde segla vidare. En och annan isbit syntes, och om natten tilltog isen en stund i oroväckande grad. Dock förekom den ej heller nu i sådan mängd, att den vid klart väder eller i kändt farvatten kunnat verka hinderligt för seglatsen.
”Jag tror nog att äfven jag gerna ville resa bort och dö, blott hon begret mig och om hon älskade mig såsom hon älskar Rosenberg. Men det är förbi med den villfarelsen: jag älskas blott af den, som jag icke vill ha.” Under denna föga tillfredsställande betraktelse kom Arve att kasta ögonen på Josefinas tobakspung, som låg bredvid honom. Med en ofrivillig, men likväl påtagligen ganska vresig rörelse sköt han den åt sidan. Straxt derefter, då den stackars försmådda gåfvan råkade att ramla ned och dervid fick ett par stora tjärfläckar på den vackraste sidan, greps han likväl af en viss ånger. Han upptog åter tobakspungen; och sedan han, så godt det lät sig göra, afgnidit fläckarne, hvilka dock blefvo synliga, fästades den vid ett knapphål i kavajen; och med en half suck beklagade han i sitt hjerta att han ej hade annat för gifvarinnan än broderskärlek. Tyvärr var äfven denna, i förhållande till fordom, ganska ljum: hans varmaste känslor voro fängslade på ett ställe. Lutad mot relingen, med pipan i munnen, satt vår unge jaktlöjtnant och stirrade på vattnet, öfver hvars blå yta månen kastade sitt silfverskimmer. Hans tysta funderingar voro ej ljufva; men efterhand antogo de ljusare färg. En flerårig hopplös kärlek bodde väl i hans hjerta; men der bodde äfven kraft. Han öfverlemnade sig icke handlöst åt ett sjukligt svärmeris inflytelse, utan lösryckte sig manligt ur trollkretsen, för att nitiskt uppfylla sina tjenstepligter. Också blef han en aktad tjensteman, äfven på den låga punkt han stod; och här arbetade han ihärdigt för det lilla samhällets bästa, i hvilket han lefde. Icke ens under sådana stunder, som den närvarande, då den nattliga stillheten, den månklara himlen och de sakta vaggande vågorna lockade till vemod, fick denna vekliga känslosamhet, hvilken alltför ofta vidlåder äfven männens kärlek, makt öfver honom. Han tänkte på Gabriella, tänkte på henne oupphörligt; men han hade derjemte ett annat medvetande, som likväl icke var fullt tröstande.
At, i fall Stats-Merker uti någor af de nu til detsamma anflagne Inkomster ffulle sakna den tilgäng, hwartil desse Inkomster blifwit beräknade, bör den säledes inträffande brist af berörde öfwerffotts-medel ersättas. Skulle nägor derefter öfwerblifwa, bör det tjena til fyllnad af hwad som brister uti den til FörswarsWerker anffagne Summa af En Million Riksdaler; rnen om nägot öfwerffott, sedan pesse behof blifwit fyllde, ännu ffulle acerstä, äga Fullmägtige rättighet, at, wid inträffande lägligt tilfälle, anwända detsamma til afbetalning pä Rikets utländska Gäld; men om utwäg härtil ffulle saknas, kommer allt hwad öfrigt blifwer, at qwarsta uti Lauben til Riksens Ständers framdeles äispositiom I följd af hwad salunda af Riksens Ständer är förordnad!, böra Fullmägtige hwarje ar, efter det samtelige Räkenffaperne öfwer nast föregångne årets Uppbörd af den Bewillning och Krigsgärd, Riksens Ständer wid denne Riksdag slg ätagit, lil Riksgälds-LoMoiret inkommit, af desse . Ra - 1324 Den 29 Mars. e. m. Räkenskaper, sä ival som af Lontoirets egne öfwer den Bewillning och Krigsgärd, hwilken omedelbarligen lil Lontoiret blifwit lefwererad, lara författa ett Sammandrag, som utwisar hela beloppet af den för Uppbörds-aret influtne Bewillning och Krigsgärd; sä at det Sammandrag, hwilket ar i8n författas, uptager iZio ars influtne Bewillning och Krigsgärd til den dag, Sammandrager afslutas, men icke influtne kt-stamisr uppå 1809 och förra arens Bewillning.
Om nägcn enskilt blifwit förorättad, om Domare af mäld eller rädhäga gjort orätt, är Det en sak som i laglig wäg kan rättas och beifras, som det i allt fall tillkommer den lidande parten bade at bewisa och fullfölja. Deremot är det i synnerhet allmänna medlens förwaltning, som rör det allmänna. Men Ständerne kunna ej wara Domare. De kunna blott tolka nationens röst och framföra desi önskan. De brinna i det högsta i egenskap af Revisorer öfwerse förwaltningen af desi medel. Den rätt Constitutionens 107 §. tillägger Standen , at st deras Plena wäcka frägor om de Högsta Ämbetsmäns förwaltning torde likwal i följe af den so H. ej kunna sträcka sig til granskning - Dea 16 Juiri. 247 rkirrg af alla de enstiltas förhällande, som haft at gora med allmänna medlen. I alla fall skulle, för at pä et lag-likmätigt sätt stalla de personer til answar, sorn handhaft Starens allmänna medel. Alen da, i kraft af de före Constitutionencristerande författningar, Ämbetsmän, svin handhaft allmänna medel, wörö skyldige at wisa redo, och allmänheten agde ratt at wanka denna redogörelse; Dä Constitution tillägger Ständen rättigheten at ofwcrfe Statens tilgängar och utgifter och en redogörelse derföre skulle ma hända kunna betydligen öka de förra, minsta eller förkomma de senare; tror jag efter ruin insigt, at Stånden hafwa pä en gäng den rättigbeten och den enda utwägen, at genom en undcrdänig adresi til Konungen föreställa:
Att en så ofantlig tillökning i pensionernas antal skulle upstå, att utgiften under år 1860 skulle kunna motses komma att upgå till sådan storlek, kan jag åtminstone icke föreställa mig; men äfven under denna förutsättning skulle behofvet för 1862 vara fullt tillräckligt. StatsUtskit har likväl ytterligare hemstält, att Direktionen i arméens PensionsKassa måtte kunna inkomma till K. M:t med berättelse och upgift rörande den brist, som möjligen skulle kunna upkomma; och med säkerhet kan antagas, det K. M:t, för sådant läll, icke skulle underlåta att, i enlighet med derom gjord framställning, af R. St:r begära erforderlig ersättning. Vi känna, att E. St.:r skola sammankomma år 1862 om hösten. Med hänsigt härtill är väi icke skäl befara, det en sådan brist icke skulle kunna i början af år 1863 blifva fylld. En skälig anledning, hvarföre StatsUtsk:t ansett sig icke kunna på annat sätt tillvägagå för reglerande af dessa förhållanden, förefinnes ock deruti, att det icke lärer kunna frångås, att det är något högst oegentligt uti hela detta pensions-väsende. Denna oegentlighet synes mig bestå deri, att Staten till en del, samt arméen till en annan del, liksom halfverar denna pensionering. Utgående från denna åsigt, har ock Utsk:t uti den 4:de punkten ansett sig böra hemställa »att 11. 8t:r måtte underdånigst anhålla, det K. M:t täcktes »vidtaga de åtgärder, som finnas liimpliga till förberedande af en »sådan reglering af pensionsväseudet, för arméen, att hela pensione»ringen må kunna af Staten öfvertagas, samt till åstadkommande af »mera enhet i grunderna och vilkoren för pensioneringen, jemte nödig »förenkling i förvaltningen; äfvensom att K. M:t måtte till Rikets »näst sammanträdande St:r afgifva nådigt förslag till en dylik re - Den 14 April f. m. 16T »glerings verkställande.»
Denna bäfvan ökades, då jag såg män uppträda deremot, som inom detta hus äro kända såväl för sitt inflytande, som för sin skicklighet. Men jag måste tillika erkänna, att sedan jag hört dem, har mitt förtroende ökats; det har ökats lill följd af de skäl, som användts emot mitt förslag. Hr von Hartmansdorff har visat mig den hedernatt anse mitt förslag farligt; han anser det således kunna vinna sympatier inom detta hus; och Gr. Gyldenstolpe, hvars förmåga att uppfatta, ingen lärer kunna bestrida, har behagat hvarken läsa detta förslag lätt, eller ännu mindre att förstå ett enda ord af det hela. Hr von Hartmansdorff har förundrat sig öfver den förklaring man gifvit, att med de materiella intressena menades näringarne. Hvad annat skulle man väl mena, än jordbruk, handtverk och sådant mera, som är föremål för ekonomisk förkofran. Det har vidare anmärkts, att förslaget icke hade några bestämda tendenser; det har fått åtskilliga benämningar för sin vidlyftighet och sin sväfvande egenskap. En har liknat det vid en låda och en annan har kallat det löjligt. Detta är ett sätt alt argumentera, hvarmed jag icke vill mig befatta. En annan värd talare har fästat sig vid vissa omständigheter, såsom t. cx. att rcrepresentationen skall delas på två kamrar o. s. v., samt sagt, alt då detta jemväl föreslås, såväl af Reformvännerna, som af Ståndens förfäktare, så innehålla mitt förslag saker, som alla vore ense om. Vore detta förhållandet, så måste jag bekänna, att det måtte hafva lyckats mig att lösa problemet, som just är att förlika meningarne. Hr von Hartmansdorff har talat för oss i liknelser och bland annat yttrat, att man icke borde släppa' efter något på tyglarne, för att hästen icke skulle skena. Då jag lärde mig att rida sade man mig, att man icke eller skulle tjurhålla hästen, ty då stegrar han sig och kastar ryttaren i backen. Af en annan värd talare måste jag begära den rättvisa, att om han vill klandra mina förslag, han åtminstone behagade taga kännedom derom.
Skomakare-arbeten: af blankläder, färgadt skinn eller tyger: Skor, kängor, tofflor och galoscher 1 par 1 r:dr införselstull. Stöttor 1 „ 3 „ „ Andraslag 100 r:drs värde 33 ndr 16 d:o, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontraproposition Borgare-ståndets beslut att för artikeln skomakarearbeten bestämma följande indelning och tullsatser: Skomakarearbeten: af siden 1 skalp. 2 ndr 24 sk. införselstull. „ karduanssamt färgade eller tryckta skinn 1 „ 1 „ 16 „ d:o. Andra slag 1 „ 36 „ d:o. Resultatet af denna omröstning har varit 75 Ja och 44 Nej; och som följaktligen Ja vunnit, har följande proposition blifvit bestämd för den 95:le Voteringen £2 5 3:0 ): Den, som vill, att för skomakarearbeten skola antagas följande indelning och tullbestämmelser: Skomakarearbeten: af siden 1 skålp. 3 ndr 16 sk. införselstull. „ annan väfnad, karduans-, färgade eller lackerade skinn 1 „ 1 „ 37 „ 4 rst. d:o. Andra slag 1 „ 1 „ fla nista r Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages Ridderskapet och Adelns samt Preste-ståndets beslut. Enär Förstärkta Stafs-1 tskottets Memoria}, N:o 278. 9 Enär denna votering utfallit med 47 Ja oell 72 Nej, samt Nej således vunnit, hafva Rikets Ständer för skomakarearbeten bibehållit nu gällande indelning och tullbestämmelser. 96:te Voteringen £237:o ): Ren, sorn till kontraproposition i hufvudsakliga voteringen, angående artikeln smör, antager Presteoch Bondeståndens beslut, att bestämma införselstullen derå till 2 r:dr lispundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej} Vinner Nej, antages till kontraproposition Borgare-ständets beslut, att å smör nedsätta införselstullen till 1 r:dr per lispund.
Pr. Xs Band. 4 SO Dtn l6 Novånbtr f, m. samt öfverlemnas. Stockholm den 8 November i8a3. På RiddarhusUtskottets rägnar, C. G. Treffenberg. N. Snoilsky. Herr Cederschjöld, Pehr GuftaJ: 1 Riddarhusets Archiv lär förvaras 2 seklers RiksdagsProtocoll och Handlingar, hvilka naturligtvis utgöra de tillförlitligaste urkunder och den rikaste källa för Svenska Folkets Historia. Jag anhåller derföre, att jag, eller hvilken annan som hälst, måtte få uppgräfva dessa dyrbara skatter, och på egen bekostnad af trycket utgifva hvad som kan anses vigtigast, så väl af Ståndets Pleni-Protocoller som andra Handlingar, efter eget godtfinnande, antingen till deras utförliga innehåll eller uti sammandrag. Denna rättighet anhåller jag måtte få sträcka sig äfven till de förseglade och hemliga handlingar, för hvilkas allmängörande Tryckfrihetslagen icke lägger något särskildt hinder. Dtn 17 Jfovtmhtr f, ra. (M Bilagor tillPleniProtocoIIet ford 17 November, Herr Reutersvärd, Pehr Adami Vid det betänkande som från BancoUtskottet inkommit, rörande BancoDiscontStyrelsens sammansättning, och det reglementariska för samma DiscontVerks förvaltning, tager jag mig friheten vördsamligen göra följande anmärkningar och tillägg. Om denna låneinrättning skall uppfylla sin rätta bestämmelse och medföra den påräknade allmänna nytta och fördel, så väl för BancoVerket som för hvarje lånsökande, torde, till vinnande häraf, mera bestämda reglor och föreskrifter för dess Direction erfordras, vid beviljandet af nya lån, än de hitintills gällande, hvilka, enligt min tanka, äro ganska ofullständiga och på intet sätt svarande mot Allmänhetens önskningar. De skäl som blifvit anförde, att DiscontStyrelsen bör vara en OpinionsDomstol, lemnar jag derhän.
Jag vet icke hvad som varit lättare för StatsUtsk., i händelse förhållandet varit sådant som Gr. von Platen uppgifvet, att man nemi. endast velat uttrycka StatsUtsk:s tanke, än att använda orden: enligt StalsUtskis åsigt. Då bade saken varit tydlig och klar; men icke hade man boi t, på sätt som skett, dietaloriskt säga till de tvänne Stånden, alt de ovedersägligen baft orätt. Man finner fortsättningen af delta språk, då man läser slutet af meni., der Utsk., så till sägande, berömt sig derföre att Utsk. sökt bringa grundlagen till verkställighet; det vill. med andra ord säga, att 2:ne Stånd, så vidt på dem kunnat ankomma, sökt hindra grundlagens verkställighet. Jag hemställer om det är lämpligt alt använda ett sådant språk emot RiksSt-.n. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag tror det va la hvar och en menniskas ovedersägliga rättighet alt anse sin opinion vara ovedersägligen riklig. Jag kan icke begripa i hvars namn StatsUtsk. bär skulle halva talat, 0111 icke i sitt eget, och jag kan icke förstå hvaruti det ohöfviska förefinnes; ty om ett Utsk. eller någon enskild ledamot påstår, att någon annan ledamots eller något PiiksStånds åsigt icke är den rätta, så är det ju ingenting annat, än att olika åsigter, enligt det individuella föreställningssättet, icke öfverrensstumma. Oaktadt alla påståenden om det ohöfviska uti begagnandet af detta ord, mäste jag förklara, att jag tillhör dem, som tro att StatsUtsk. och de tvänne Stånd, som biträdt StatsUtskls opinion, ovedersägligen baft rätt, och deraf mäste efter mitt föreställningssätt följa, att de andra tvänne Stånden ovedersägligen haft orätt. Lika litet sora jag anser mig böra finna mig förnärmad deraf, att min opinion icke delas af andra, lika litet tror jagalt någon annan bör hafva skäl att anse sig förnärmad derför att man icke bar lyckan att se saken lika med honom.
I det fal) likväl, alt beslut tages om årliga revisioner, då, för granskningens flyttning längre fram till den närvarande tiden, först sammanträdande Revisorer synas böra granska flere än i års räkenskaper, eller att, vid en efter Riksdag först inträffande Revision, räkenskaper för en längre tid än den Revisionen skall omfatta, linnas afslutade, tror Utskottet ock dem böra till granskning öfverleranas; dock som sådant endast i nyssnämnde fall kan inträffa; så har Utskottet trott S B. i5 Stats -Utskottets lämpligast vara, att icke något serskildt stadgande i detta hänseende uti Instructionen för R. St:rs Revisorer upptages, utan att, vid öfverlemnande! af densamma till K. M:t, R. Sttr i underd. framställa den underd. anhållan, att K. M:t, i omförmäldta falk, behagar låta till granskning af R. Sttrs Revisorer öfverlemna de räkenskaper, hvilka, för mera än det eller de år, Revisionsförrättningen, enligt 68 §. Riksd.Ordningen bör omfatta, finnas afslutade. De mindre redactionsförändringar yte och 8:e §§. erhållit, visas af det här efteråt upptagne Utskottets förslag i det hela. T frågan om 9 §:s lydelse är Utskottet af den tanka, alt, sedan afgjordt blifvit, att redovisningen för alla de medel, af hvad beskaffenhet som hälst, Ordinarie eller Extra-ordinarie, som genom Allmänna bidrag tillkommit, eller genom Tractater med främmande Makter Riket tillflutit, skall utgöra föremål för R. St:rs Revisorers granskning , ett Upprepande af de Verk och Inrättningar, under hvilkas förvaltning sådane medel stå, destohäldre bordt undvikas, som dels desse förvaltningar kunna förändras, dels ock andre tillkomma, som böra inbegripas under denna allmänna granskning, men hvilket möjeligen skulle kunna i fråga ställas derföre att de icke i Revisiouslnstructionen äro upptagne.
Då nu likväl ingen röst i hela landet icke uttalat sin dom för rättvisan och billigheten, att i representationen uplagas åtskilige derifrån nu biltoge elementer, och en förändring i denna del af vår grundlag synes alltså vara den mest efterlängtade och af behofvet högst påkallade, måste häraf blifva en följd, att dessa nya elementer inympas på de fyra Stånden, dem vi, på säll jag redan nämnt, nödgas bibehålla. Då också den gemensamma öfverläggningen på ett rum ostridigt innefattar en behöflig förbättring, och gemensamma beslut såsom följd deraf böra fattas, måste naturligtvis äfven de 4 Stånden för jemvigtens uprä t ihållande representeras af ett lika antal representanter, och förberedande deraf måste likaledes val inom R. o. Ad. äga rum. Om allt detta är jag således med Utsk. ense. Det är egentligen i fråga om de främmande elementernes mängd eller, rättare sagdt, om tillämpningen af denna sats, hvarvid Utsk. enl. min åsigt afvikit från sina moliver, jag skiljer mig från Ulsk:s mening. Såvida jag rätteligen upfattai förslaget, är valrätten utöfver den, som nu finnes, endast utsträckt till husägare i släderne, fabrikanter och näringsidkare, skollärare, samt de embetsman med K. fullmakt, hvilka äga eller innehafva jord. Men månne endast börden, de borgerliga yrkena, kyrkan, skolan och jorden böra representeras? Jag vill företrädesvis fästa mig vid en omständighet. Hvarföre hafva t. ex. alla de embetsmäD, hvilka icke innehafva börd eller jordbruk, blifvit från valrätt uteslutne? Månne Utsk. hämtat grunden härtill från det förmenande, att dessa embetsman äro Statens trälar: att de tillbytt sig deras fullmakter mot upoffringen af deras öfvertygelse och sin medborgarepligt: eller att, derest icke bördens eller jordbrukets interressen ledde dem lill det rätta, de skulle blifva viljelösa redskap i Konungamaktens eller andras händer. För min del kan jag omöjligen förmoda, att det uplysta Utsk. utgått från så i grund falska principer.