Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer åt Fullmäktige lemnade rätt, att kunna, genom Deputerade, anställa besigtning å Tumba Bruk innefattas icke uti 247 §, hvilken jemväl omförmäler besigtningen å Tumba. 4:o. Härhos öfverlemnas följande, på grund af 20 § i Banko-Reglementet algifne och till Högloll. Utskottet stälde berättelser, nemligen: Berättelse af Banlo-Fullmäktige. 3 l:o af Direktionerne vid Banko-Diskonten och Låne-kontoren, om desse Diskont-inrättningars rörelse; 2:o af Bankens Understyrelse, om den samma Styrelse äfvensom Departemental-Styrelserne åliggande förvaltning och 3:o af Bankens Fiskals-Embete, om de till samma Embetes befattning hörande ämnen. Det yttrande, från Fullmäktiges sida, hvartill de uti berörde berättelser förekommande framställningar kunna gifva anledning, skall serskildt Högloft. Utskottet meddelas. 5:o. Af Bankens Embetsoch Tjenstemän eller Betjente äro besvär öfver förment lidande vid befordringar, eller andre dem rörande, af Fullmäktige vidtagne, åt gärder och beslut icke inlemnade. 6:0. Den uppgift, som det, enligt 22 § 1 mom. åligger Fullmäktige att meddela, återfinnes uti 68—71 punkterne bär nedan. Till Fullmäktige äro inkomne följande ansökningar, nemligen: l:o af Kommissarien L. G. Wilblingen om högre missräkningspenningar; 2:o af Iiamereraren A. W. Wäsström; 3:o af Kamereraren G. Korsgren; 4:o af Tjenstemännen inom 3:dje Tjenste gr aden; 5:o och 6:te af äldre och yngre hammardrängarne i Banken, samt 7:o af Vaktmästarne vid Banko-Diskont-Verket, alla afseende tillökning i lönein komster. Öfver dessa ansökningar skola serskilda utlåtanden af Fullmäktige afgifvas. Angående några åt Fullmäktige gifne uppdrag. 7:o.
Han har endast varit en utmärkt embetsman, hvilket intygats af alla som känt honom. Då Hr Fåhraeus så fördelaktigt yttrat sig om Lagmannen Carlsson, förundrar det mig, att hans enka icke blifvit hos K. AI. föreslagen till pension hvarigenom K. AI. kunnat göra framställning derom till R. St:r, och då detta icke skett, må man ursägta Utsk. att det icke lillslyrkt bifall till motionen. Lagmannen Carlsson dog år 1855, och tillfälle har således icke saknats att bereda bans enka Den 9 December e. m. 193 enka pension genom K. M:s förslag. Besynnerligt nog hafva alla talare, som i diskussionen deltagit, erkänt rigtigheten af den utaf Utsk. följda princip, men så snart fråga är om pension åt en enka med dotter, som hafva någon förespråkare, då hafva alla talare enstämmigt sagt, att här är ett undantagsfall och principen skall lemnäs å sido. Huruvida sådant kan vara rigtigt eller icke, är lätt att inse. Jag anhåller om bifall till denne punkt. Hr von Kraemer, Anders Rob,: Må det tillåtas en ung man att tala till fördel för en veterans i Statens tjenst familj. Mig tillkommer icke att utförligt utveckla vigten af de tjenster, Lagmannen Carlsson under en 40-ärig verksamhet egnat Staten. Detta har redan skett af den på detta rum dertill mest berättigade. Derigenom, att min ungdom förflutit å den ort der den förtjente embetsmannen verkade, har jag kommit i tillfälle att lära känna den allmänna röstens mening om hans verksamhet, hvilken var allmänt erkänd. Den siste talaren har fästat sig vid Utsk:s princip att icke tillstyrka pensioner utom i högst ömmande fall, såvida K. M. icke gjort framställning i ämnet till R. £t:r, och talaren uttryckte ett direkt klander emot den myndighet, som i det hänseendet gjort sig skyldig till försummelse. Jag tror, att enkefru Carlsson har af blygsamhet icke velat begära någon pension, och detta må väl icke läggas henne till last. Dan så mycket omtalade conseqvensen kan vara bra, men det gamla ordspråket: flat justitia, pereat mundi, bör här tillämpas.
Till en väl ordnad domstols-inrättning hörer likväl, alt domstolarne skola vara lätt tillgängliga för hvarje rättsökande; och delta är destomera af nöden i afseende på första domstolen i ett land, der lagen gjort det möjligt samt till nära nog en vana för hvar och en att sjelf bevaka sin rätt. Ifrågaställda undantag från den allmänna regeln synes på enahanda grund ej eller kunna af Ridderskapet och Ådelns medlemmar betraktas såsom särdeles fördelaktigt. De sättas derigenom ofta ur stånd att sjelfve bevaka angelägenheter, dem de ulan svårighet kunnat besörja, och blifva dymedelst bragta på kostnader och besvär, som ej uppvägas af några motsvarande större förmåner. Lag-Ulskotlels Betänkande Jt* 41. 5 Dessutom mäste lagas i öfvervägande, alt frälsemän i alla de mål, sorn icke särskildt äro i lagen uppräknade, lyda under de allmänna underdomstolarne. Att dessa mål ej sällan äro af den största vigt, att ofta väl och ve deraf äro beroende, är dock oförnekligt; men hvarföre skola då dessa mål vara undantagna? Om i upphofvet till ifrågaställa särskilda lag en förklaringsgrund till en dylik åtskillnad kunde uppsökas, så torde man likväl förgäfves forska efter ett tillfredsställande svar på berörda fråga. Denna åtskillnad leder emellertid lill ytterligare rubbning uti den enhet i rättegångs-ordningen, som framför allt måste eftersträfvas och sorn Sveriges sednare lagstiftare jemväl oaflåtligen haft till ögonmärke.» De åsigter, som i delta yttrande uttalas, hafva, vid den pröfning af frågan, som nuvarande Utskott företagit, jemväl segrat. Omförrnälda privilegierade forum synes nemligen nu mera ej kunna försvaras ur någon af de grunder, som i frågor af förevarande art företrädesvis böra lemnäs uppmärksamhet; och något försök i sådan syftning förekom ej eller under den diskussion, som förberörda yttrande framkallade inom Högloft. Ridderskapet och Adeln, ehuru detta Riks-stånd då ej ansåg sig böra ingå på privilegiets upphörande.
Då Utskotten, i sammanhang med deras öfriga Utlåtanden, öfver de till Allmänna Rinanceregleringen hörande ämnen, nu gå att yttra sig äfven öfver hvad som i denna del blifvit anfördt och föreslagit; nödgas Utskotten öppet erkänna, det de funnit så stora lander möta för antagandet af ett dylikt förslag, och i allmänhet för anstallten af Allmänna Inrättningar till upplåning af enskildes Capitäler och deras utlåning emot fastighetspant, under allmän ansvarighet , antingen endast för Räntornes behöriga erläggande, eller ock derjemte äfven för återbetalningen af sjelfva Capitalerne efter en viss stadgad ordning, att de ej annat kunna, ä‘n alldeles afstyrka Rikets Ständer fastställandet af ett dylikt Hypotheks-System för fastigheter. Dessa hinder äro förnämligast följande: Utskotten antaga såsom ovedersäglig den allmänna sats, att stadgandet af författningar, hvilka på tydligt, fullständigt och ändamålsenligt sätt bestämma vilkoren för enskilde medborgares öfverenskommeiser sinä emellan, och såmedelst befrämja ordning och säkerhet i de inbördes förhållanden, som derigenom uppkomma, tillika med det ömsesidiga förtroende, sotn endast på erfarenheten af en sådan befästad ordning kan vara grundad!, utgör, i vanliga ställningar, det enda fullkomligen lamp-' Staisoeh Banco Utskottens Utlåtanden. Lxvrr liga medel, hvarigenom Stålens allmänna inverkan på enskilde transactioner bör* yttra sig. Deremot skola allmänna inrättningar, h varigenom Staten inblandar sig i enskilda förhållanden, och likasom mellanträder till uppfyllande af särskilde medborgare - classers ömsesidiga behof af hvarandra, på en gång qväfva anledningarne till, och upphäfva möjligheten af, enskildt förtroende man och man emellan, samt tillika, genom den obegränsade utsträckningen af Statens egen credit, till omfattande jemväl af de fleste öfrige speciella creditförhållanderi i landet, icke kunna undgå att undergräfva, och slutligen möjligtvis alldeles förstöra den.
Så gick jag neråt backen, och gick vidare fram på upptäcktsresa inåt skogen, där granarna växte allt högre och ställde sig allt tätare, där grönskan blef saftigt frisk, doften under träden och suset i topparna allt starkare och stillheten allt mera tyst. Jag hade kommit till en gångstig och följt den fram till en krök, där linnéa växte. A f dem hade jag bundit en liten bukett för att föra med mig hem något af skogens friskhet. Då fick jag syn på taket af en villa ett stycke framför mellan träden. Och i detsamma fann jag mig inför en liten tafla, som kom mig att stanna helt tvärt. Där var en säng flyttad ut under granarna, och i den låg en ung flicka nedbäddad. Ett stort artistparaply skuggade öfver henne. Bredvid bädden, med ryggen emot mig, satt en annan ung dam i en fällstol. Jag såg af henne en storskyggig halmhatt och ett par kraftiga skuldror, och bredvid i gräset låg en stor arbetspåse. Den sjuka hade fallit i sömn. Ett täckt ansikte med barnsligt runda kinder, upphettadt Jenny Nyström. röda af den starka luften. Kolsvart, trotsigt hår ned öfver pannan, långa, mörka ögonfransar, kraft och energi i munnens linier. En blå sjal bredd öfver hals och armar, en blek liten hand mot det hvita lakanet. Och där var stillhet omkring. Där stodo yfviga, yppiga granar med friskaste grönska och gamla, vresigt knotiga och mossklädda, som hårdnat i vinterstormar. Och ur ormbunkarnes mjuka bädd stucko späda ljusgröna granbarn upp, men också bland dem var en och annan redan vissnad och bar gula, förtorkade barr. Solstrålarne lekte i grenverket, det prasslade till ibland, Där en grankott föll, eller när en fågel flög upp. Och öfver fågelkvittret inifrån skogen spelade det jämna, oafbrutna suset af vindarne från hafvet hit in i skogskammaren, där blå sommarhimmel var tak öfver granväggarna och där små fåglar, små pigga lemlar och ekorrarne med nyfikna ögon tittade fram bakom stenar och kommo fram på grenarne för att se efter, om skogens skyddsling sof godt.
På samma grund skulle egaren af sådane Fabriker, der Ättikan tillverkas, af öl eller dricka, särskildt beskattas såsom Bryggare och särskildt såsom Ättike-tillverkare; äfvensom hvarje annan Fabrik på detta sätt erlägga Bevillning för alla de tillverkningar, som föregå hufvud-processen, ett Sockerbruk således först beskattas för Syraps-tillverkningen, och sedan för Sockret; en Iilädes-Fabrik särskildt för Spånader och särskildt för Yäfnaden. Dessutom har det ganska rigtigt blifvit inom Utskottet anmärkt, att om för de i Ättike-Fabrikerne använda Brännvins-Pannorne skall Betänkanden. *97 erläggas Bevillning, så inträder egarens rättighet , att äfven försälja sitt Brännvin, hvilket skulle alldeles tillintetgöra hela den redan antagna Brännvins - brännings - Författningens ändamål. Herrar Limnelius, Tornander, af Malmborg, Lamér och Fellenius förenade sig med Herr Agardh. Herr Lagerhjelm uppläste sin i samma ämne jemnväl skriftligen uppsatte reservation. I förmågo af 5^ §. Riksdags-Ordningen, och då jag icke instämmer i Ilöglofl. Utskottets Beslut, får jag min särskilda tanka till Riks-Stånden vördsamligen anmäla: Ättike-tillverkning består deruti, att den genom Sockerhaltiga växtsaft er sydr^a: jäsning bildade Alcohol, genom tjenlig tillsatts undergår den andra eller sura jäsningen. De rå-ämnen, hvaraf Ättikan vid Gripsholm beredes, äro förnämligast Potatis, något Spannemål samt Rå-Socker. De förra innehålla ämnen, som meddelade åt Ättikan, skulle betydligt försämra dess beskaffenhet, ifrån hvilka de jäsbare ämnena måste skiljas. Detta sker medelst distillation, hvarvid ej är nödigt att distillatet blir Brännvin; ty sjelfva förbrännan undergår rlirecte Yin-jäsningen, och klarning till Brännvin företages endast till förlag under varma årstiden.
Och han såg på sin flicka — det var endast i tankarna han uttryckte sig så — och for upp helt bestört, då den stora silfverkannan bars in, bräddad med skummande champagne, och grosshandlaren efter ett par harklanden började sin skål för julen. Men till Hööks stora häpnad öfvergiek han så småningom till ett annat område, och innan han visste ordet af, var han medelpunkten för hela talet. Om han hatade något, sade grosshandlaren, så var det slarfviga bokhållare, och sådana säge han också med vida större tillfredsställelse på alla andra ställen än på sitt kontor. Men det finns ingen regel utan undantag. Han hade nöjet att nu se en sådan framför sig (vid dessa ord såg han rakt på Höök, som hade sin kraftiga konstitution att tacka för att han inte fick slag af förskräckelse). Enda ursäkten för en dylik — i allmänhet föraktlig — individ vore den, att han vore snärjd i kärlekens garn. Och den ursäkten finge också gälla här. Hr Hööks inbjudan hade blifvit så sent beslutad, att grosshandlaren och hans fru ej hunnit köpa någon julklapp åt honom, därför fick han hålla till godo med hvad som fanns och huset förmådde. Maja — ville han hafva henne? Som belöning för troget arbete vore hon just ej mycket att tala om, men för en slarfver som han? Och med tårar i rösten sköt grosshandlaren sin dotter, rodnande som den rödaste ros, till hr Höök, hvilken stod där, som om han sålt smö- ret och tappat pängarne. Var det verklighet? Han hade lust att nypa sig i örat för att få detta klart för sig, då han såg ett par röda mjuka läppar sträckas mot sig. Och då. — ja, då kunde han ej längre tvifla, utan tog för sig af den första kyssen, som ju lär vara något särdeles delikat i sitt slag. Harklande sig mellan tårarne, drack grosshandlaren nu de nyfOrlofvades skål, och Höök gick ur famn i famn, för att till sist hamna där kan mådde bäst — i Majas.
Segel: införseltullen bestämmes efter den å väfnaden, hvaraf de bestå; Skomakare-arbeten: becksömsoch så kallade sjöstöflar 1 par — 50. andra slag 1 # 1: 25. Slöjdvaror eller fabriks-, handtverkerioch manufaktur-varor, i taxan ej nämnda, förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå, eller om detta ej kan bestämdt urskiljas, för R:dr 100 20: — Sågblad 1 # — 15. Sågbladsämnen 1 » — 5. Såpa 1 » — 3. Tråd: bomulls-, alla slag 1 » — 40. linne-, oblekt 1 » — 40. » blekt eller färgad 1» — 50. Tågvirke, nytt 1 » — 3. Vantar: heloch halfsiden 1 » 4: 50. andra slag 1 » 1: — öfverklädda med skinn, behandlas lika med handskar; Verktyg: för slöjderna och handtverkerierna, ej specificerade, för 100 R:dr 5: — Bland tullbehandlade varor hafva vi endast uttagit dem, hvilka mer eller mindre må anses för rudimaterier och materialier efter frihandels-systemets fordringar. Hvilken brokig tafla ligger ej här under våra ögon. Den förefaller oss som hade man blandat olika theorier om hvarandra, ifall man kan spåra några theorier i densamma. Hon talar mer än vackra ord och klingande fraser. Under det man, trogen frihandelns grundsats, lemnar vissa förnödenhetsvaror fria, har man, såsom vi visat, i andra delar alldeles icke följt denna grundsats. Det synes som skulle man godtyckligt borttagit tullen på vissa och behållit den på andra. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 66. 183 Sålunda linna vi att alla af jordbruket utgående produkter, kött, fläsk, spannmål, potatis, smör, talg m. m. äro tullfria. 1 denna del bör således arbetsfolkets och andra industrigrenars, än jordbrukets, bästa vara iakttagen. Men huru förhåller sig med alla de andra varorna, öl, fisk, salt, kläder m. m., hvilka äfven ingå såsom förnödenhetsvaror.
En lycklig begåfhing har han genom de trägnaste studier utbildat till en stor konst Han gör sannolikt icke en enda åtbörd, som han ej förut noga öfvertänkt, ej ett enda steg till höger eller venster, som han icke beräknat, men dessa beräkningar synas aldrig, om icke möjligtvis i Hamlet, där resultaten icke fullt täcka studierna. Hans röst är utan tvifvel utmärkt vacker och böjlig af naturen. Men huru har han dock icke arbetat med denna röst för att slutligen komma dit där hon nu befinner sig, i stånd att villigt lyda hvad konstnären än pålägger henne att utföra! Rossis röst höres alltid lika tydligt, om han talar långsamt eller fort, om han, i fall rollen så fordrar, ryter eller hviskar fram orden. I blotta klangen af denna röst ljuder den skönaste musik, men den musiken kan gifva uttryck åt de mest olika mänskliga känslor. Förmågan af individualisering i olika karaktärer, pröfvo-Btenen för den sanna konstnären, är stor hoB Rossi. Hans röst, ansigtspel och åtbörder tjäna honom villigt i alt och frambringa alltid verksamma intryck. Om det är hans eget snille som gifver lif åt den antagna masken, så uppgår han dock helt och hållet i den personlighet han skall framställa och tillåter aldrig * sin egen att lysa igenom. Mellan Rossis Othello och hans Kung Lear kan ej den ringaste likhet upptäckas. Och huru olik dessa två är ej åter hans Shylock, åt hvars karaktär han gifvit en så mästerlig framställning, att den otvifvelaktigt förtjänar en hel afhandling för sig — såvida sådana afhandlingar kunde ens i afiägsen mån gifva föreställning om det stora konstnärskapet Detta konstnärskap är för hvarje roll helgjutet från början till slut Rossi nöjer sig icke med att virtuosmässigt lägga an på vissa » effektscener », och om man, såsom ofvan antyddes, sönderdelar hans spel, skall man likväl få svårt att kunna fasta sig vid dessa » smådrag », som några alltid vilja plocka fram ur återgifvandet af en roll och hvilka påstås bevisa så mycket.Han har icke något sådant där smått. Alt är stort och djupt från första scenen till den sista.
Doctor, Contr.-Prost, K. Hofpredikant och Kyrkoherde i Helsinborg, L. N. O. L. S. B. M. Bolmeer, Professor i Lund, Ridd. af K. W. O. L. S. J. Osterman, K. Hof-Predik ant, Prost och Kyrkoherde i Romeled af Götheborgs Stift. L. S. 95 Carl A. Thuden, Contr.-Prost och Kyrkoherde i Bro af Götheborgs Stift. L. S. S. P. Bexell, Theol. Doctor, Professor, K. Hofpredikant, Co n t r. - P r o s t, Kyrkoherde i Grimmethon, L. W. O. L. S. Anders Sandberg, Kyrkoherde i Madesjö af Calmar Stift. L. S. A. G. Elfström, Th. Doctor, Confr.-Prost, Kyrkoherde i Mönsteras af Calmar Stift, L. IV. O. L. S. 01. Hillebrand. Schröder Conti.-Prost, Kyrkoherde i Visnum af Carlstads Stift. L. S. Anders Lignell, Conti.-Prost och Kyrkoherde i Kila Pastorat af Carlstads Stift. L. S. Joban Hardin, Comm. fran Carlstads Slift. L. S. A. A. Grafström, S. S. Theol. Doctor, Professor, K. Hof-Predikant, En af de 18 i Sv. Akademien, Prost och Kyrkoh, i Umea, L. N. O. L. S. And. Sidner, Prost och Kyrkoherde i Grundsunda af Hernösands Stift. L. S. J. A. Säve, S. S. Theol. Doctor, Prost och Kyrkoherde i Tuna af Hernösands Stift. L. S. Joli. Galine, Prost och Kyrkoherde i Heide och Viite af Wishy Stift. L. S. H. Lyth, S. S. Theol.
Det torde vidare tillåtas mig fråga, hvad consequens som finnes deruti, att binda Domaren till tvånget att straffa ljugaren just med det straff, som svarar emot det gröfre eller ringare brott han uppgifver, då (om än denna slags gradering af osanning vore rigtig) Utskottet bibehåller Domaren vid rätt, att efter omständigheterna hårdare el - 368 Den 3o Mars e. m. ler lindrigare straffa den, som i de grofsta brott eller lifssaker gör falska bekännelser. Efter Utskottets förslag skulle näpsten för en brottsling, hvilken å sig falskeligen bekant mord och rån, efter omständigheterna kunna bestämmas af Domaren till ex. till 4 dagars fängelse vid vatten och bröd, men Domaren nödsakas, att till högsta kroppspligt utan förskoning fälla den, som begått ett snatteri och origtigt å sig bekant, att han olofligen tillgripit något öfver 39 R:drs värde; och det skulle i sanning ofta blifva hardt, alt tillämpa en sådan Lag. Ur dessa skäl synes mig Utskottets Lagförslag icke kunna gillas; och jag anhåller att Utskottet, genom härifrån beviljad återremiss, måtte sättas i tillfälle, att föreslå andra stadganden, hvarigenom det onda, som falska bekännelsermedföra, må, i öfverensstämmelse med redan gällande Lagprinciper, kunna motverkas. Det torde anses såsom dens skyldighet, hvilken ej godkänner ett framstäldt förslag, att uppgifva ett annat, och jag får derföre i förhand framställa ett så lydande:
M:s disposition för att användas såsom arfvode åt Gymnastiklärare vid do lägre elementar-läroverken. Betraktar man nu allt hvad StatsUtsk. föreslagit i dessa afstden och hvilket af R. St:r i allmänhet blifvit bifallet, skall man finna att StatsUtsk. gjort vida mera för gymnastikens uphjelpande här i landet, än som skulle vinnas genom bifall till Gr. Adlersparres motion. Dessa Gymnastiklärare, eller de sorn dertill skulle komma i fråga, äro i allmänhet unga, och ingen af dem skulle, äfven om de vid denna Riksdag finge rättighet att inträda på allmänna indragningsstaten, i allt fall före nästa statsreglerings-period erhålla plats på allmänna indragnings staten. För min del tror jag visserligen att i en framtid pensions!ätt för Gymnastiklärare bör stadgas, men då sjelfva inrättandet af Gvmnastiklårare-platser åtminstone vid allmänna elementar-läroverken kan sägas först hafva inträdt med denna Riksdag; då de förut af dessa lärare innehafde arfvoden varit så högst obetydliga, att man knappt kunnat säga det någon väl inrättad gymnastik funnits vid dessa verk; då är det väl för tidigt att besluta om pensioner åt dem redan vid denna Riksdag, och detta så mycket mer som enl, hvad jag nyss nämnde, ingen enda af dessa lärare skulle före nästa statsreglerings-periods inträde hafva uphunnit den för pension på allmänna indragnings-stat stadgade ålder. Jag skulle således tro alt StatsUtsk. gjort allt hvad som kunnat göras, och om det icke kunnat bifalla hvad som blifvit Don 9 December f. m. 119 begärt, dock icke på något sätt kan sägas hafva eftersatt gymnastikens vigt och värde. Jag anhåller vördsamt om bifall till denna punkt. Efter först till bifall å förevtde punkt, sedan till afslag derå samt bifall till Gr. Adlersparres deri omförmälda motion, framställde propos:r, som besvarades med blandade Ja och Nej, blefvo dessa propos:r förnyade och åter besvarade med Ja och Nej; hvarpå ilr Frih. o. Ordfiden förklarade att han ansåg den sednare propos:n besvarad med öfvervägande Ja.
Då skref han på taflorna, såsom den första skriften var, de tio ord, som Herren talade till eder utur eldenom på berget, på församlingenes dag; och Herren fick mig dem. Och jag vände om, och gick af berget, och lade taflorna i arken, som jag gjort hade, att de skulle der blifva, såsom Herren mig budit hade. Och Israels barn drogo ut ifrå Beeroth BeneJaakan till Moserah; der blef Aaron död, och vardt der begrafven; och hans son Eleazar vardt Prester för honom. Dädan drogo de ut till Gudgoda; ifrå Gudgoda till Jothbath, ett land der bäcker äro. På den tiden afskiljde Herren Levi slägte, till att bära Herrans förbunds ark, och till att stå för Herranom, till att tjena honom, och lofva hans Namn, allt intill denna dag. Derföre skulle de Leviter ingen del eller arf hafva med sina bröder; ty Herren är deras arf, såsom Herren din Gud dem sagt hafver. Och jag stod på bergena, såsom tillförene, fyratio dagar och fyratio nätter, och Herren bönhörde mig än i den gången, och Herren ville icke förgöra dig. Men Herren sade till mig: Statt upp, och gack åstad, att du går för folket, att de inkomma, och intaga landet, som jag deras fäder svorit hafver dem att gifva. Nu, Israel, hvad äskar Herren din Gud af dig, utan att du skall frukta Herran din Gud, att du vandrar i alla hans vägar, och älskar honom, och tjenar Herranom dinom Gud, af allo hjerta och af allo själ; Att du håller Herrans bud och hans rätter, de jag dig bjuder i denna dag, på det att dig må väl gå? Si, himmelen och alla himlars himlar, och jorden, och allt det deruti är, är Herrans dins Guds; Dock likväl hafver Herren allena haft vilja till dina fäder, så att han älskade dem, och hafver utvalt deras säd efter dem, nämliga eder, utöfver allt folk, såsom det ock tillgår på denna dag. Så omskärer nu edars hjertas förhud, och varer icke mer halsstyfve.