Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men som veste tillökte lönewilkor egemeligen hafira afseende pä ersättningar för utgifne drygare Accorder; Sä har Utskottet trott att en wist tid för deras owilkorliga åtnjutande, ehwad de under den samma blrfwa tili andre löner eller tjenster förhulpne eller ej, borde bestämmas och hwilken Utstvltst förestär, hwar - SZ2 Den 19 Zebruarii. efter desse löner ofelbart böra indragas utan afseende derpå om innehafwaren under riden wuimit annan befordran eller ej; Och anser Ilrstoktet i öfrigt följande harwid böra iagttagas neml., att för den som innan denna tiden med döden afgär ma hans Arfwingar eller Sterbhus fä rättighet att ämMa Accord af Stats Werket enligt Reglementet. Skulle ater någon af desse Officerare inom fyra är winna befordran i den vacance emot A cords erläggande enligt Accords Reglementet, sä bör lönen för en sadan genast indragas, men han deremot af Stats - Werket undfå ersättning för sitt förut utgifne 2sccord efter den tariff som Accords, Reglementet utsätter och för det äret belöper dä befordran ster. För alla dem, som komma uki ofwannämnde atta är alt Åtnjuta fine löne-förmäncr, utbetalar Stats - Werket deremot icke någon Accords ersättning uran anses fullkomlig ersättning för dess utgifne Accorder wara wunnen utaf den ätnjutne lönen. Enahanda Författning med Officerarns wid f. d. Swensta Gardes - Regementet, säsom warande i lika belägenhet med de nu reducerade Officerarne wid Lifgardet till Häst, har Iltstoner ansedt bäve rättwist sch billigt att förestå och fär derföre hemställa om icke med dem ina pä aldeles lika säll förhällas. iZ:o Angående Lif Regements Brigadens Cuirasiierer. Uti Wäklost.
Hvad angår förslaget, att lösdrifvare skulle vara förfallne till krigstjenst, men insättas i serskilta Arbetscompagnier, så tror jag det sednare vara oundvikligt, om det förra skall antagas, emedan likasom man på Lazaretterna bör åtskilja de smittosamt sjuka från andra sjuka, måste man äfven skilja moraliskt förderfvade personer från andra. Herr Dalman: Jag har sagt, att i de Städer, der Garnisoner finnas, herrskar i allmänhet mera sedeslöshet, än i andra Städer. Detta är icke alt säga detsamma, som att Garnisonslrupper ovilkorligen skola utmärka sig för osedlighet. Friherre von Stedingk må i öfrigt fasta hvad afseende han behagar å mitt yttrande. Det innefattar blott min öfvertygelse om förhållandet — och denna har jag rätt att yttra, utan att derföre ställa mig i någon juridisk bevis - a54 Den 7 September e. m. liingsskyldighet, hvartill jag, af sådan anledning, ej eller torde behöfva vara beredd, om det än icke skulle kosta mig någon synnerlig moda, att anskaffa facta till stöd för mitt yttrande. Om det likväl vore så lyckligt — hvilket jag bör tro, då sakkunnigare personer, än jag, derom försäkrat —- atf nemligen sedligheten inom de värfvade trupperna återkommit, sedan dessa upphört att vara deboucheer för lösdrifvare, så synes det just icke vara ett medel att bibehålla detta förbättrade tillstånd, då man vill återinföra systemet att recrutera Regementerna med slikt folk. Man torde i öfrigt, vid denna frågas bedömmande, höra besinna, att aktningen för menniskovärde är Lagstiftarens i ett fritt Land första pligt — och jemlikhet inför Lagen Medborgarens första rätt. Från denna enkla grundsats utgår jag. Den är icke hämtad ur någon bok, utan ur mitt eget hjerta, min känsla för mensklighet och frihet. Jag har här hört uppdragas mörka taflor öfver bildningens tillstånd hos den så kallade råa massan. Jag har hort, att den styrdes blott af djurisk tanklöshet. I sanningmilt fädernesland vore mycket att beklaga, om denna teckning vore sann.
Riksmöte blifva slutligen afgjord, Ystads invånare få åtnjuta samma förmon, sora vid sistlidne Riksdag »lern förunnades, eller att vara befriade från capital och ränteafhetalning af ofvannämnde del af dess skuld, hvilken frihet börtie oafbrutet fortfara inlil dess berörde allmänna rättelse och reglering för sig gått och blifvit satt i verkställighet; 3:0 af Riksdngsfulimägtige från Götheborg, Herrar B, II, Santesson, Olof Hijk och Erik M. hejffLer, hvilka, under åberopande af hvad Rikets Ständer förut i denna fråga beslutat, begärt, att för Rikets Ständer måtte framläggas en bestämd beräkning af det belopp i penningar, som erfordras för att tilldela de af inqvartenngsbesväret lidande släder den ersättning, hvilken under nära -A sekels tid varit lofvad, och hvaraf de voi'o i högsta behof; 3:o af Herr C. C. Halling, som omförmält de åtgärder, som i denna fråga förut blifvit vidtagne, samt, under bestridande, att garnisonerande städer i fredstider voro skyldige förse befäl och manskap med ved och ljus, och att städerne, hvilka ej heller genom 1720 års inqvarteringsOrdning voie till inqvartering förbundne, hemtade någon fördel genom tillvaron af en garnison, föreslagit, alt den beslutade regleringen af städernes inqvarteringsbesvär mätte vid denna Riksdag ovilkorligen för sig gå, så att, om de städer, hvilka hittills emot de öfriga varit båldt betungade, icke skulle kunna beredas någon ersättning för den förflutna tiden, de åtminstone för framtiden måtte från ali kostnad och besvär med inqvartering varda befriade genom bestämmande af inqvarteringspenningar af Statens medel åt befälet och, genom accord med detsamma, för trup pen, der den ej i Kronans hus inrymmes, hvilket vore fördelaktigare, än Bilt. till R. St.
Finér yppade balans. I. 48, 125. R. 126. III. B. 385, 393. A. 420. XI. U, 110, 120, 138, 142. A. 147. XII. 362. A. 404. XIV. I). 19. A. 45. E. 243. — för Statens Embetsoch Tjenstemän från utgörande af bevillning å löner och pensioner samt Charta-Sigillata-afgift för karaktärs-fullmakter, m. m. I. 157. R. 158. Se vidare Bevillningsutskottets Belänkanden N:ris 4 och 10. — för Jernkontoret från erläggande af all sorls bevillning för framtiden. II. 74. R. 77. Se vidare Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 4. Befrämjande af jordbruk m. m., anslag till. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. Befäl, angående ändring i Förordningen den 7:de Maj 1842, angående hehörighet att föra sådant å Svenskt handelsfartyg. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. Begrafningshjelp, om upphörande af dess aftjenande i Rikets Ständers Bank. Se Banko-Ulskoltels Memorial N:o 85. Begrafningsplats, om jordafsöndring från Eskilstuna Kungsladugård för utvidgande af Eskilstuna, Klosters och Forss församlingars. IX. R. 477. XI. B. 140. A. 148. E. 245. ( 32 ) Begrafningsplats, Malmö stads, om upplåtande af kronan tillhörig mark dertill samt för sammanbindande af 2:ne gator i staden. XI. R. 44. XII. B. 34. A. 119. XIII. E. 113. Begrafningsplatsen, Allmänna, om sådanes begagnande för dem hvilka i farsot aflidit. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 99.
Delta visar huru ofanlligt mycket dyrare Englands flotta är än Sveriges, man må för öfrigt göra jemföreisen huru som helst. Den Norrska hutgeten för personal och materiel utgör i Svenskt mynt 83i,65o r:dr b;co, hvaraf proportionaliter en större summa kan användas till materiel och exercis, emedan personalen der är mindre till antalet än hos oss. Den Danska sjöbudgeten är, i följd af Rikets stora skuld, nedsatt, men utgör ändå r,354,166 l'*dr Sv. b:co och är således 171,719 r:dr större än vår. Den Danska flottan består endast af 6 linieskepp, 6 fregatter, 5 corvetter , 12 briggar och små fartyg, 58 kanonslupar, 6 kanonjollar och 3 mörsareslupar; således är den vida mindre än den Svenska. Till följe af denna jemförelse finner man nu, att den Svenska sjöbudgeten borde, i proportion till folkmängden, utgöra, jemförd med den Franska , 3,000,000 r:dr, med den Norrska 2,4g4,95o r:dr och med den Danska 2,082,249 r:dr; men den äger endast ett anslag af 1,182,547 r:dr. Om man således vill klaga deröfver, att Regeringen och flottans styrelse misshushållat med Statens medel, så hoppas jag, alt ofvan gjorda jemförelse innebär den vackraste vederläggning af dessa obefogade klagomål. Denna jemförelse ulvisar dessutom, att 4;de hufvudtiteln är alltför knappt tillskuren, men alt denna titels anslag blifvit med ali omsorg vårdade, och gifvit eli resultat, som borde väcka nationens tacksamhet, liksom det väcker utländningens förundran.
Jag vill således lika med Frih. Ehrenborgh anhålla, att sista strophen: ”dock att silfverköp för Bankens räkning icke böra ifrågakomma, när coursen håller sig öfver pari,” måtte utgå; och med förutsättning, att det sålunda förändrade stadgandet i 5:te punkten upphäfver stadgandet i 6:te punkten, föreslår jag, om icke R. o. Ad. skulle vilja förändra 5:tc punkten, så att den komme att lyda sålunda: ”att Bancostyrelsen, då den för Bankens säkerhet och allmänna rörelsen så tjenligt finner, må äga förstärka Bankens metalliska cassa medelst inköp från främmande länder af guld och silfver,” hvarigenom jag förmodar, att farhågorna skulle lugnas. Någon speciellare föreskrift kan jag icke finna behöflig, helst jag icke är bland dem, som tilltro sig kunna skapa lagar för en Bancostyrelse, som skulle vara ur stånd att sköta Banken. Jag kan således icke ingå i sådana minutiösa föreskrifter, som förutsätta, att Banken skulle komma att skötas af personer, som icke på egen hand förmådde fullgöra sitt åliggande. Jag anser det i alla afseenden vådligt att framkomma med en sådan opinion. Om vi hysa den, böra vi behålla densamma inom oss, och så mycket sorn möjligt söka afböja denna våda vid Valet af Bancofullmägtige. Om pluraliteten af Bancofullmägtige icke skulle vara affärsmän, försedda med förmåga att sköta bancoväsendet, skall utan tvifvel den högre insigten göra sig gällande, såvida nemligen icke för mycket reglementariska föreskrifter binda Hrr Bancofullmägtige; ty att inom en Bancostyrelse, så sammansatt, som vår måste blifva åtminstone intill nästa riksdag, binda händerna på de mera insigtsfull bland styrelsens ledamöter genom sådana reglementariska föreskrifter, som kunna gifva stöd åt en på mindre insigt och erfarenhet grundad opinion, anser jag ganska vådligt. Denna uppgift kan R. o. Ad. icke jäfva, och jag hemställer, om vi icke hafva ett ytterligare bevis för min sats deruti, att disputer öfver juridiska meningen af sådana reglementariska xgo Den a5 Juli f. m. föreskrifter lemnat resultater, som föranledt denna riksdag.
Ehuru mycket jag fägnar mig deråt, att R. o. Ad. bifallit dc delar af ifra - Den aa Februari e. ra. gavar. förslag, hvilka jag, för min del, äfven velat bifalla, hr k lagar jag likväl rätt mycket, att deruti liar blifvit innefattad en fråga, som ej grundlagsenlig! hvilat, innan delta Stånd deröfver beslutat; samt att deruti ytterligare blifvit innefattade andra frågor, hvilka, efter min mening, förut håde kunnat och bort derifrån afsöndras, och hvilkas beskaffenhet jag befarar vara sådan, att man får i framtiden ångra sig. Jag säger detta för att gifva tillkänna, hvarför jag icke deltagit i omröstningen. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: I anledn. af elen siste värde talarens yttrande, skall jag vördsamt anhålla få veta, hvad det kati vara för ett grundlagsförslag, som, ulan att vid sista riksdag vara lagligen beredt, i dag blifvit afgjordt. Om meningen är del lilla tillägget, som kom uti särskildt meni. från Coust.[Jtsk., får jag förklara, att detta tillägg verkligen varit behörigen beredt, fastän det slått med andra mål samrnanfördt i memorial, hvarest man ej väntat att finna något sådant. Vid noggrannare efterseende upptäcktes rätta förhållandet, så att den föreslagna förändringen verkligen är beredd vid sista riksdag. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag har voterat ja tili det beslut R. o. Ad. fattat. Likväl vidblifver jag nu samma öfvertygelse, som jag en gång vid sisth riksdag yttrade, rör:de den redaction af 5 §:n Reg.F:n, som blef bifallen; innehållande den äldre redactionen: ”en Just.-statsminister, "som tillika alltid skall vara ledamot af Konungens Högsta Domstol m. rn.” — Det är detta uteslutande, som jag, på de motiver jag då anförde, ej kunde bifalla, och jag åberopar mitt yttrande vid sista riksdagen såsom min reservation.
Att lediga Pastorater ofördröjligen åter förses med Pastorer, så qvalificerade, som sagdt är uti 1, 2 och 3 punkterna. 7:0- Att Pastorater således uphöra att vara löningsanstalter åt Biskopar, Professorer och Lektorer, äfvensom att vara pensionsinrättningar åt vetenskapsmän, enkor och barn; och framförallt att, genom arf, eller hvad det vara må, vara elier göras till monopolier. För sådana ändamål måste ovilkorligen annan utväg beredas. Pastorater böra uteslutande betraktas såsom afdelningar, inom den egentliga församlingen i sin helhet, lämpade efter en nitisk och omsorgsfull själavårds fordringar. Själavården åter är en, för tid och evighet, alltför vigtig angelägenhet att betraktas såsom bisak der, hvarest den har ojäfaktiga anspråk på att uteslutande ensam fästa hela afseendet. 8:o Att, i sammanhang härmed, efterhand så bör ställas, att Pastor befrias ifrån alla de statistiska, ekonomiska och kommunala göromål, som på intet sätt tillhöra hans embete, men deremot ifrån detsamma borttaga hans tid och förlama krafterna för hans rätta verksamhet. 9:0 Att då en, på samma grunder hvilande, fullt ändamålsenlig enhet och likstämmighet i allt bör eftersträfvas, och detta framför allt är af vigt i afseende på själavården, är det alldeles nödvändigt, att Pastorsval förrättas lika öfver hela Riket. Fem olika sätt att tillsätta Pastorer och tio olika slag af Pastorater vittna, mer än tillräckligt, om huru liten vigt man fästat vid sjelfva kallelsen till det allvarliga embetet och huru stort inflytande biafsigter hafva haft härpå. Under sådana förhållanden är det en omöjlighet att stifta en på rigtiga grunder stödd, conseqvent lag härom. Och det är lik - Den 3 December f. m. 71 väl det högsta, heligaste och ömtåligaste, som någonsin en lagstiftning kan vidröra. iO:o Att, i öfverensstämmelse med det, som nu är sagdt, efterhand så ställes, att patronatsrätt öfver och arfsrätt till Pastorater försvinna.
Brefvet den 19 Februari 1793, hvarigenom stadgas, att uti alla slags frågor, hvilka angå orätt uppburna oeh i Slats-Cassan inllutne medel, vederbörande, sota antingen redan erlagt, eller derefter, medelst origlig tillämpning af författningarne, kunde komma att betala någon i dem icke grundad utlaga eller afgift, må ega frihet att inom tvenne år efter betalningsdagen, vid förlust af vidare talan, hos Konungens Befallningshafvande eller annan behörig tjensteman, återsöka hvad sorn blifvit origtigt utfordradt och beiaidt, hade ansökning hos Konungens Befallningshafvande i Calmar Län blifvit gjord, att de hemmansegare inom berörde Län, som en längre tid måst afgifva en mångfaldigt för hög afgift för Byggningshjelpen, måtte ega att, åtminstone för de Irenne sista åren, återbekomma, hvad de sålunda erlagt för mycket; men enär Konungens bemälde Befallningshafvande förklarat, att Kongl, Brefvet af den 19 Februari 1793 endast afsåga sådana origtigt uppburne medel, som till Stats-Cassan influtit, hvaribland Byggningshjelpen ej kunde inbegripas, funno molionärerne sig, till undanrödjande af denna tolkning, föranlåtne hemställa, att sistnämnde Kongl. Bref måtte uti ifrågavarande hänseende förtydligas, så, att den, som erlagt för hög skatt, af hvad namn den vara må, skall ega rättighet att af vederbörande återfordra, hvad han för mycBih. till li. St. Allin. Besa.- och Elcon.-Utskottets Betänkande, N:o ny. ket utgifvit, ehvad medlen directe till Stats-Cassan influtit eller blifvit annorledes disDonerade; keist, om också Byggnadshjelpen icke directe ingår till Stats-Cassan, utan blifvit anordnad till tjenstemän och för andra ändamål, Statsverket icke skall kunnat från sig transportera denna ränta med bättre eller annan rätt, än det sjelf egt.
Grefwe Zcrömkelr, kreärie 6eorx» yrkade at Bodbetjenter och Judar icke matte wara berättigade lil Gästgifware-fikjutS. Flere ropade häremot och §. blef uppå gjörtz ^ropotuMn bifallen. Herr vs/onkolps begärde ak Bonde» Ständers tillägg äfwen matte bifallas. Friherre vs 6ssr bestridde dek. 29. §. uplästes. Friherre vs 6eer yrkade, «t klockor twärk smot lydelsen af denna §. mätte finnas pä Gästgifs ware-gardarna, afwen i de orter der de wanligen icke brukas, hwilket han ansäge som en owilkorlig billighet, sedan i en annan §. stadgadt ar, at resandes saker böra wägas, hwarigenom kunde astadkommaS ups^ pehäll, för hwilket en resande ej kunde ansvara. Herr Icks^kenllrolä, ^äolpk, upläste följande: Til förekommande af twister och stridigheter om wagg beskaffenhet, klockors olika gang, jämte omöjligheten at bewisa hwad emellan de resande och ffjulsan 99 - ?rs x de kan under resan förelöpa, tyckes hela denna §. bö» ra försvinna såsom ledande kil ständiga oenigherer genom nnndsta obillighet a ena eller andra sidan. Hans Lxcellence Herr Grefwen och Landt-Marsia!ken gjorde häruppå xropolnion, sam beswarades med Ja och Nej. Friherrevrm lantin xrkisu len. Anledningen derril ar skyldigheten a t wara försedd med wäggur ej ulsatteö för Gasiqifware.gardarna pa alia orter i Riket har warit den, ar Finska Ledamöterne j O-oouomie-Ukskottet pastalt, der Allmogen pä manga stallen i Finland icke kände wäggur. Friherre Vuävix ^olisnslan. Jag bifaller sa mycket häldre Friherre vOeers yttrande, som jag icke ser någon annan möjclig laglig Lomroll uppg hwad uti de föregående §§. aiigaende tiden stadgas.
Nu, ehuru 2:dra Momentet i 33 §. af Riksdags-Ordningen synes antyda, som skulle endast den Allmänna Redogörelsen tillhöra Utskottets befattning; likväl och då ej allenast denna, utan jemväl Justitiae-Ombudsmannens till respective Riks-Stånden , jemte Redogörelsen, ingifne serskilde Embets.Berättelser, blifvit till Utskottet remitterade , har Utskottet trott sig förpligtadt, på grund, af föreskriften uti ofvanåberopade §:s i:a Ma* LagjJtskettets .Betänkande N:o 44. nient, alt jemväl upptaga och handlägga dessä sistnämnde, så vidt de innehålla ämnen, livi!” lia icke kommit att uti den Allmänna Redogörelsen inflyta ; — och Utskottet tillförser sig desto hellre Rikets Ständers gillande af en sådan åtgärd, sorn Utskottet , genom ett motsatt förhållande, skulle nödgas förbise frågor, dem Rikets Ständer måhända icke finna oförtjent© af deras uppmärksamhet. Med antagande af denna grund för ärendets behandling, har Utskottet, till vinnande af mera ordning och tydlighet vid framställningen af de anmärkningaT och yttranden j hvartill Utskottet härutinnan funnit sig föranledt, trott sig böra i serskildte Betänkanden afhandla de ämnen , som ega sammanhang tned enskilda till Utskottet remitterade Motioner, dem Utskottet har att, antingen ensamt eller i förening med andra Utskott, handlägga ; hvarföre Utskottet i sådan© frågor endast hänvisar till omförmäldte serskildte Utlåtanden ; och upptager nu Utskottet JustitiseOmbudsrnannens till granskning förehafda anmärkningar, förslag och anmälanden, jemte Utskottets yttranden deröfver, i följande ordning, nemligen: Ko Att de förteckningar ofver häcklade personer, sorn, enligt Kongl. Brefvet den 6
Svenskt brännvin må inrikes orter emellan fritt föras; tili förekommande likväl af utländskt brännvins insmygande, bör å brännvin, då det sändes från Stad, med fartyg, som passerat saltsjö, tagas förpassning, hvilken icke skall kunna af Tull-kammaren utfärdas, innan försända - Bil> t. Exped.-TJ(.slottets Memorial, N:o 374. 155 ren aflemnat tillverkarens, under edelig förpligtelse, utgifna tillverkningsbevis; äfvensom, när brännvin föres ifrån Skärgård sjöledes, slikt tillverkningsbevis bör varan åtfölja. Uraktlåter någon hvad sålunda föreskrifvet är, hvarunder dock skepps-besättningens förråd, räknadt till 2 kannor på man, ej inbegripes, vare det utan bevis förda brännvinet förbrutet, derest egaren ej gitter med tillförlitliga bevis styrka, att detsamma är af inhemsk tillverkning. Finnes detsamma vara å utländsk ort tillverkadt och förthy till införsel i Riket förbjudet, straffas förbrytaren såsom för oloflig införsel. Till utrikes ort må Svenskt brännvin utföras emot den i Tulltaxan bestämda afgift. 61 §. Jemte det K. Msts Befallningshafvande böra öfver efterlefnaden af allt hvad här, angående brännvinsförsäljningen, stadgadt blifvit, hålla alfvarsam hand, skall det ovilkorligen åligga KronoStadsoch Policebetjente samt andra vederbörligen förordnade personer, hvar inom sitt district, att på Gästgifvaregårdar, Källare, Värdshus och öfriga Näringsställen, deröfver hafva en noggrann uppsigt. Sjette Artikeln. Föreskrifter i afseende på Författningens >.verkställighet. G2 §.
Sig ej mindre såsom den i framtiden klart inblickande Statsmannen, än såsom den för Rätt och Sann ing nitälskande menniskovännen. — Jag röstar för det Kongl, förslaget ostyckadt. Många ledamöter yttrade härtill bifall. Hr Cederschiöld, Gustaf: Jag kan icke neka att jag, genom den ställning jag intagit midt emellan de båda partierna, nu under deras strid råkat i förlägenhet. Jag framställde på f. m. att jag, utan att vilja ingå på några djupsinniga disputer öfver qvinnokönets egenskaper, gillade principen, att ogift qvinna borde vid viss ålder vara myndig. Men ett är att gilla en princip, och ett annat att tillse huru denna princip skall kunna i ett särskildt land tillämpas. Jag hade då äfven äran visa, att lagstiftningen i Den 30 September e. m. 103 öfrigt vore i mänga fall hos oss sk i I ja k t ig frän de länders, der qvinnan är myndig. De inskränkningar, jag då föreslog, voro för det första, att lagen icke skulle träda i verksamhet genast, utan efter någon längre tid, som jag antog lill 1870; qvinna aldrig skulle kunna berättigas att ingå borgensförbindelse; samt slutligen att när förmyndare till en myndig blilven qvinna afträdde sitt förmynderskap, så skulle hans redogörelse genomgås af en utaf vederbörlig domstol förordnad god man, som skulle bevaka den omyndiges rätt och bästa. Dessa äro de vilkor, hvilka jag vill fästa vid antagandet af K. M:s Propös. Man har häremot invändt, att detta skulle gå alltför långsamt i en tid, då allt går med jernvägsfart. Detta är visserligen sannt, men det kan heller ej nekas, alt man ofta bryter halsen af sig, då man åker på jernväg, och för att förekomma sådana olyckor, torde man böra vidtaga några försigtighetsmått. Den som vill att ett lagförslag skall gå igenom, don bör också se till att det är så beskaffadt, att det kan vinna folkets bifall och hafva en framtid för sig, så att man icke behöfver efter några år göra om den nya lagen.
Här är frågan om huru grundlagens bud skall på Ständernes beslut, rör:de ifrågavar. ämne, grundlagsenlig! tillämpas, sådane sora desse beslut nu finnas. Enligt min öfvertygelse tillåter icke grundlagen i sådant afseende någon annan åtgärd, än ett försök till sammanjemkning. Icke eller skulle resullaterna af en sådan sammanjemkning blifva fullt ut så orimliga som Hr von Hartmansdorff förmenat. Om jag rätt uppfattade discussionen, vid det tillfälle, då detta ämne förut bär förevar, tycktes man å ömse sidor erkänna, både alt lagmansrätlerne böra och att de kunna upphöra. Egentliga tvistefrågan var den, huruvida man försl borde vidtaga de förberedande åtgärder, hvarom den af Lagölsk. föreslagne und. skrifvelsen talar, eller om lagförändringen redan nu borde beslutas. Enligt det af mig framställda sammanjemkningsförslag, skulle lagförslaget redan nu af R. St. antagas, men till K. M. öfverlemnas att, innan detsamma träder i verket, med full makt och myndighet ensam besluta i de fall, der förberedande åtgärder ansetts nödiga. Hr von Hartmansdorff: Frågan om lagmansoch kämnersrätterne, särdeles lagmansrätlerne, kunna upphöra, beror egentligen derpå, huruvida hofrätterne skulle kunna medhinna de ökade göromål, som genom indragning af nämnde domstolar tillkomma. Hetta bar man ansett omöjligt, emedan hofrätterne för närvar. icke binna undanarbeta de göromål, som dagligen allt mer och mer hopas pä dem. Det är således nödvändigt att en sammanhängande reorganisation af våra domstolar först blifver uppgjord, åtminstone i förslag, och alt man får veta hvilka anslag, som för nya hofrälters stiftande kunna blifva behöfliga. Detta är, efter min öfvertygelse, den ordning, i hvilken man bör gå tillväga, då man vill stifta en lag örn rättegångsordning. Jag får således vördsamt förnya min anhållan, att R. o. Ad. ville i detta fall instämma i det beslut, som, enligt hvad jag tror mig veta, 1’resleSt. fattat, nemi. alt ogilla voler.propos.