Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stat med nämnde tillökning blifvit från ”och med år 1835 tillämpad, så har tillika, utan afseende å Rikets ”Ständers dervid fästade berörde förbehåll, ifrån Militiae Boslälls-Cassan, ”äfven för år 1835, i likhet med hvad de föregående åren ägt rum, ”utgått lill tvenne Civil-Ledamöter i Kongl. Krigs-Collegium, arfvoden ”af 400 R:dr lill den ena och 200 R:dr till den andra af bemälte Le”damöter, utom den ordinarie lön af 1,600 R:dr med derunder beräk”nade i52 tunnor Spanmål, som derjemte är för dem anslagen.” Om Revisorerne med denna framställning åsyftat, att eihålla en närmare utveckling af motiverne för del framställda förhållandet, så skulle Collegii åliggande nu vara, att söka undanrödja allt tvifvel om dessa motivers giltighet; men då Revisorerne sjelfve åberopat Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 24 Januarii 1835, hafva de påtagligen endast velat antyda, att frågan tillförene i behörig ordning förevarit och blifvit afgjord. Krigs-Collegium framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts - underdånigste, tropligtigsle tjenare och undcrsater AXEL MÖLLERHJELM. C. 3. SALOMON. JF> SEIPPEL. Stockholm den 28 Mars 1838- Brunskog. Underdånigst med förklaring Öfver Rikets Ständers Revisorers år 1837 afgifne anmärkningar. — 80 — Stormägtigste, Allernådigstc Konung! Efter verkställd granskning af Krigs-Collegii Fortifications-Afdelnings Hufvudböcker för åren i834 och i835, hafva Rikets Ständers sednast församlade Revisorer utfärdat följande anmärkningar, hvaröfver Eders Kongl. Maj:t genom Nådig Remiss af den i g
Det femte budet bjuder att en äkta kvinnosakskvinna bör anse mänsklighetens välfärd uteslutande bero af, att kvinnor aflägga alla möjliga manliga examina och erhålla alla möjliga manliga arbeten, äfven om den sociala och sedlighetsfrågan därigenom blott ytterligare tillspetsas, och äfven om kvinnorna därigenom alldeles icke få det för dem bästa arbetet, lika litet som arbetet kommer i de för detta dugligaste händerna – hvilket väl annars torde böra anses som vilkoret för såväl den enskildes arbetsglädje som för samhällets gagn af arbetet. I dessa alla kvinnosakskvinnornas »du skall» och »du skall icke» såg A. Ch. Leffler och de med henne liktänkande en lagstiftning, genom hvilken kvinnoemancipationen höll på att bli en dogmatik, men icke en sanning. Hon kände att kvinnosaksfrågan var något oändligt mycket djupare och mer sammansatt än kvinnosakskvinnorna insett. Hon hade själf allt för ofta erfarit vikten och värdet af manligt kamratskap för att någonsin underkänna den sanningen, att mannens och kvinnans olikheter just är det som ger lifvet rikedom, och att all slags kampställning könen emellan är en, den sunda utvecklingen försenande, olycka, medan målet tvärtom är mannens och kvinnans ömsesidiga frigörelse och harmonisering i och genom hvarandra, och detta främst i och genom äktenskapet. Hon hade själf allt för mycken erfarenhet af kvinnorna för att ej veta, att den viktigaste andliga sidan af emancipationen var kvinnornas – också emancipationskvinnornas – frigörelse från deras egna fördomar, småaktigheter, ensidigheter. Hon ansåg att kvinnosaken hädanefter borde inordnas i den stora, sociala frågan. Hon förbisåg visserligen ej att emancipationssträfvandet måst utgå från det bildade fåtalet, medelklassens kvinnor, men hon kände, att det icke får någon mera omfattande och omdanande betydelse förr än det sträckt sig till de mäst förtryckta kvinnorna, de, som utgöra flertalet, de kroppsarbetande kvinnorna.5 (Se t. ex. Hur man gör godt.) För den ena som den andra klassen af kvinnor insåg hon, att äktenskapsfrågan var den afgörande synpunkten, och det var ur denna synpunkt hon i Sommarsagan, som jag nyss påvisat, såg den modärna, kvinliga personlighetens utveckling.
I stället för Åboen Ingemar Jönsson uppå KronoKyrkohemmanet N:o 2 i Skie Jöns Arfvidssons gård, hvaraf Harplinge Kyrka äger 1 Lä Smörränta, men nu medelst, ålderdom sig detsamma afsagt, anmäler sig dess Son drängen Jöns Ingemarsson att få samma bruk tillträda; och som han är af god fräjd, samt för Hemmanets cultiverande och räntornas tidiga betalande ställt nöjaktig borgen; så har jag å Harplinge Kyrkas vägnar härmedelst skolat updraga och till Jöns Ingemarsson bortstädja ofvannämnde bruk med 1 Lä Smörränta, att tillträda och uti sin lifstid nyttja, bruka och åbo, så länge hail alla deraf gående skatter och utlagor så till Kongl. Maj:t och Kronan soni Kyrkan och Herr Kyrkoherden, i råttan tid erlägger, samt hus, egendom och gärdesgårdar i lagbehörigt stånd byrger, cultiverar och vidmakthåller, och det emot städja till Kjukan enligt Kongl. Maj:ls Allernådigste Resolution af år 1756 Tre D:r 16 öre S:mt, som emot quitteuce Den io September f. m. 6t till Kyrkovärdarne lefvereras bör. Börande Jöns Ingemarsson anmäla sig bos Kyrkoherden och om städjan för dess ena Lä Smör accordera, hvarom bevis härå betecknas bör. Harplinge den 27 Maji 1766. Städjan Hans F. Stare. 3 D:r 16 öre S:mt. (L. S.) Upvist d. i5 Junii 1795 vid Räkenskapsmötet. ^Vallberg. å tergo. Städjan för min ägande andel häfver Jöns Ingemarsson mig riktigt betalt, sorn quitteras, Harplinge Prestgård d. 3 October 1766. Hans Ring. G. Götherström. Att förestående Afskrift är lika lydande med Originalet, intygar Ex oflicio Pehr Hson Ström. Afskrift. Upvist vid Mantalsskrifningen uti Storegården den 23 October 1793, betygar Carlson.
Konungen vare likviii obetaget, att, efter vederbörandes hörande, eller uppä deras framställning, till lärarebefattningar vid Universiteterna, de theologiska lärare-tjensterna likväl undantagna, såsom ock till lärareoch andra beställningar vid andra inrättningar för veten skap, slöjd eller skön konst, äfvensom till läkare-befattningar, kalla och befordra äfven utländske män af utmärkt förtjenst, de der den rena Evangeliska läran bekänna. Likaledes må Konungen kunna uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, men icke till Kommendanter i fästningarne. Konungen fäste, vid al a befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd. Till civile Embetsman inom Riket och till Domare må sådane män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska läran. Hvarje Departementschef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden. tjenstledighet och afsked, till och ilian Embeten och Tjenster, vid de Veik och Stater, som under Departementet höra. 2:o Konungen äger att genom na af Stats-Rådet utnämnas. l:o Konungen äger att i Stats-Rådet utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de Embeten och Tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, alt Konungen fullmakter derå utfärdar, dock böra vedei börande förut med förslag hafva inkommit, der sådana hittills egt rum. Konungen vare likväl obetaget, att, elter vederbörandes hörande, eller uppå deras framställning, till lärarebefattningar vid Universiteterna, de llmologiska lärare-tjensterna likväl undantagna, såsom ock till lärareoch andra beställningar vid andra inrättningar lör vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom tili läkare-belättningar, kalla och befordra äfven utländske män af utmärkt förtjenst, de der den rena Evangeliska läran bekänna. Likaledes må Konungen kunna uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, men icke till Kommendanter i fästningarne.
Under tider, då penningerörelsen är lidande, har man satt proportionen å sido, och i det rika England fordrat, att hanken med sitt biträde borde komma emellan, för alt icke handel och näringar skulle lida för mycket, I Sverige är det just för tider af penningerörelsens och Den 7 Augusti. 125 credilens lidande, som man lagt hinder i vägen för bankens biträden, genom att såsom villkor stadga eli förhållande af 2 till 5 emellan metallisk cassa och sedelstock, och man har äfven velat, när detta förhållande blifvit rubbadt, utan afseende på penningerörelsens tillstånd, återställa detsamma genom indragning i förut lemnade biträden. Det är sant, alt Svenska bankens fordringar icke äro så lätt realisibla som den Engelskas, och att de i allmänhet äro ställda på vida längre lid. Men utom att Svenska banken, i förhållande till sin rörelse, aldrig kan underkastas de påkänniugar som den Engelska, är skillnaden mera skenbar än verklig. I en lid af financiel förlägenhet, dä Engelska banken ej vill förminska sina försträckningar åt allmänheten, blir med dess juridiska rätt att sälja innehafvande fonder, iucassera förfallande fordringar, hela förändringen att öfverflytta förslräckuingarne i annan form, pä andra namn och måhända oftast pä andra documenter. Engelska bankens depositioner tillhöra till större delen enskilde, och af bankierernes behållningar hafva stundom inom 6 månader hälften uttagits. Statens depositioner understiga vanligen bankeus löpande förskott (Deficiency’s bills). Vid början af hvart qvartal förskjuter vanligen banken hela då förfallna dividend ä statsskulden, som ersättes vid qvartalets slut. Der är det således riktigt att inberäkna depositioner bland sedelstocken. Statens och allmänna verks depositioner i Svenska banken hafva under de sista 10 åren aldrig understigit 3^ million, stundom öfverstigit 7 millioner r:dr, enskildes deremot sällan uppgått lill 700,000 r:dr, vanligen hållit sig vid ^ million och understiga för det närvarande 400,000 r:dr. Bankens enda försträckning ät
Omb. Berätt.II: 208., om Lekstugor 209. om Brottmåls kungörande 210, Gripsholm, Slott och Djurgård, ny Stat, S. U. Bet. IV: 459- Besk IX: 216. 220. 227. 233. Skrif. X: 160. Grua dlagar, ändringar deri, tryckning af. hvilande 20 Register. Förslå" ifrån Sr i8i5 Beil. Godkända Förslag, C. U, Mein. lil: 19. Skrif. X: i65. K. M. Svar 1: 35i. — hvad vid ändringar bör iakttagas, C. U, Bet. lil: 56. 4io. — tid för afgörande af Förslag till ändringar. C, ^J, Bet, lil: 99. Besl, IX: ,|56. 482. 5or. 527. — föreslague ändringar 18i7- och 1818, se do serskilda Ämnen, som Förslagen angå. Gnid och Silfver, omyntadt, utbyte deraf frän Banken, Remiss II: 490, B. U, Bet. VI: 133. B. U. Bet. VI: 4o6, Besl. IX: 39392* 4'8. __ dess afskaffande på Uniformer, Remus II: 509. ÖJ2. E. U, Bet. VIII: 4^2. Besl. IX: 319. 3^2. 327, 353, Skrif. X: 260. __ -Verk, Ädelfors», dess bedrifvande, Just, Omb, Rerält, II: 258. 291, o. följ. Remiss II: 428. S. U. Bet, IV: 832. Resi. IX: 3o8. 3-22. 353- Skrif. X: 169, Gymnasium och Skola, i Calmar och Skara, Lån till deras uppbyggande, Remiss II: 48?. B. U.'Bet, VI: 394. Resi.
Att fonden för lån emot inteckning i hus och jord i städerna 57inå bibehållas oförminskad till sitt nuvarande belopp, 850,000 R:dr ))B:ko eller 1,275,000 R:dr Runt; 3)4) Att lån emot inteckning i fastighet på landet må, efter pröfning »i hvarje fall, meddelas till J af 1850 års taxeringsvärde. -5) Att för alla lån mot pant af fastighet så väl på landet som i »städerna årliga inbetalnings-skyldigheten skall utgöra sex procent af »lånets primitiva summa, hvaraf 2 procent afgår på kapitalet och 4 »procent beräknas såsom ränta på kapital-återstoden, efter hittills bruklig »Banko-method.» C) Orri förminskning af kredilivet lill manufakturernas och fabrikernas understöd. (14:de punkten.) Vid 1818 års Riksdag beviljades för detta ändamål 1,000,000 R:dr B:ko. Det ökades 1840—1841 till 1,500,000 R:dr och sednast 184-7—-1848 till 1,800,000 R:dr. Inom Utskottet yrkades vid innevarande Riksdag, att, i anseende till stigande pris på arbetskrafter och rudimaterier, det måtte höjas till 2,000,000 R:dr B:ko. Men Banko-Utskottets pluralitet deremot ansåg det öfverflödigt nu bibehålla hvad i fordna tider (det vill säga för 8 år sedan) betraktades såsom nödigt och nyttigt för industriens befrämjande, och derföre skall denna kreditiv-fond minskas med 300,000 R:dr B:ko. Månne dertill finnas några talande skäl? Arbetslöner och rudimaterier äro stegrade. Manufakturerne och fabrikerne böra liksom andra näringar af Riks-banken understödjas, äfven på ett så direkt sätt, att det otvifvelaktigt kommer dem till godo. Kommers-kollegium förvaltar medlen utan att dermed betunga Riks-banken, och lemnar säkerhet i manufaktur-diskontens alla fordringar.
Beträffande äter motionärens framställning om statsbidrag till under stöd åt civile personer, som egna sig åt gymnastik \ rket, finner Utskottet, med afseende å den svårighet som ännu möter att vid elementar-läroverken erhålla fullt skicklige lärare i denna del af den offentliga undervisningen, berörda förslag förtjent af uppmärksamhet ; och då vistelsen i hufvudstaden samt den i allmänhet högre iefnadskostnaden derstädes för flertalet af dem måste medföra icke obetydliga utgifter, anser Utskottet billigheten desto hellre fordra, alt ett visst antal arfvoden eller stipendier äfven för dorn bestämmes, som likartade kostnadsbidrag från statsverket utgå tili elever från arméen och flottan, hvilka genomgå den vid berörda institut löreskrifna lärokurs. Utskottet tillstyrker alltså, ali Rikets Ständer för nästa statsreglerings-period anvisa en summa af 2,000 R:dr R:mt årligen, att användas til! minst 5 stipendier åt de civile personer, hvilka genomgå lärokursen vid gym nastiska central-institutet i ändamål att bildas till gymnastik-lärare vid elementar-läroverken. Kommande det föreslagna beloppet att upptagas bland extra anslagen å denna hufvud-titel. (Se tab. N:o 11.) Härigenom torde ock få anses vara besvarad den af Herr v. Vegesach i dess ofvanberörde motion gjorda framställning att föreståndaren vid nämnde institut måtte förpliglas, att, utan vidare ersättning än den han af Slaten för närvarande åtnjuter, emottaga och låta undervisa elever, som anmäla sig vilja genomgå lärokursen derstädes, samt efter slutad kurs tilldela dem betyg öfver deras skicklighet och kunskaper. Kongl. Sundhets-lio llegitim med Medicin a l-s talen. 40:o. Kongl. Majit, som funnit tillökning i de för Kongl. Sundhets-kollegii Ordförande, ledamöter, tjenstemän och vaktbetjente hittills bestämda aflönings-förmåner af behofvet påkallad, har, under åberopande af upprälladt och den Nådiga Propositionen hilagdt förslag lill nv aflönings-stat, äskat förhöjning i Kollegii anslags-summa med 11,097
Sedan gårdfarihandlanden sålunda försett sig med dessa varor, hvartill komme ett mindre parti af ofvannämnde binärings produkter, jemväl taget på kredit i hembygden, begaf han sig ut ofta tillika med flere drängar att besöka de mindre städerna och landsbygden, för att i sin tur utborga varorna. Då han lemnade kredit på G å 9 månader, förleddes den tjenande klassen ofta att förstöra hela sin lön, på onyttiga eller mindre behöfliga artiklar. Ilärförutan inverkade dessa handlandes kringstrykande lefnadssätt i hög grad menligt på sedligheten, i hvilket afseende flere exempel kunde anföras. Gårdfarihandeln, ursprungligen afsedd för det lofliga ändamålet att afsätta hvad i en fattig provins i handaslöjd tillverkas, hade följaktligen ett högst menligt inflytande, isynnerhet på den tjenande klassen inom de öfriga provinserne i riket. För alt på cn gång söka förekomma detta onda och ändock icke beröfva 8 Allmänna Besvärsoch Eleonomi-Utskottcts Betänkande As 77. Westergötlands innevånare rättigheten att utom provinsen afsätta sina slöjdalster, har motionären föreslagit: att gårdfarihandel, vid äfventyr af konfiskation af de till salu utbjudna varorna, helt och. hållet förbjudes, men att det må vara Westergötlands innevånare obetaget att, i öfverensstämmelse med hittills gällande föreskrifter, i städer och på marknader å landet inom riket afyttra hvad som i handaslöjd af dem i hemorten tillverkas eller uppköpes. Olaus Svebilius åter har anfört, att ett lands handelsrörelse aldrig kunde få någon säker utveckling, så länge undantagslagar funnes och särskilda förmåner beviljades vissa personer eller vissa orter, och samma Handeis-ordning icke gällde för alla och öfverallt. Denna allmänna statsekonomiska sanning bekräftades dag ligen genom följderna af gårdfarihandel, sorn, enär man icke på förhand och med visshet kunde veta hvilka varor den hade att erbjuda, förhindrade eller åtminstone hämmade den ordnade handeln.
Betänkanden, N:o 288. 399 Ilos Ridd. och Adeln är af Hr Friherre af Nordin, Carl Johan, härutinnan anfördt: att Stora Barnhusets rätt till ersättning för omförmäldte förlust grundade sig på Drottning Christinas Bref år 1637, i hvilket den Inrättningen tillaggde Tionde-Spanmål för evärldeliga tider tillerkänts Stockholms Stad, för att derigenom kunna uppfostra fattige harn, och, till följd hvaraf, vid alla sedermera företagne indragningar, äfven i Carl XI:s tid, fråga aldrig uppstått att skilja denna inkomst ifrån Barnhuset; att den ersättning R. St:r år i8t5 lemnade Barnhuset i kortstemplings-afgiften icke var ensamt för förlusten af Tionde-Spanmålen, ulan äfven för den andel i Convoijoch Tull-afgifter sorn för Barnhuset gingo förlorade; att enär, den Summa, som ifrån Finland influtit, Blifvit lemnad till ersättning åt vissa Allm. Inrättningdr för förlorade inkomster ; B. St:r också borde pröfva, hvilkas rätt det vore att erhålla denna ersättning; att härvid icke någons rätt vore så klar, som Stora Barnhusets, då i3 Art. af Fredricshamns-Tractaten af år 1809 stadgade, att alla räntor till Allmänna Inrättningar skulle godtgöras; hvarförutan under Noteväxlingen i ämnet, på grund af gjord framställning alt bland Svenska Fordringarne afseende förnämligast torde göras på dera som tillhörde Barmhertighets-Inrättningar, bland hvilka Barnhusets stod i främsta rummet, Ryska Regeringen skall medgifvit att betala den runda Summan af i5o,ooo R:dr; ^oo Stats-Utskottets att, genom det att Administrativa Makten gjort framställning 'att ifrågavarande ersättning borde utgå, Administrativa Makten jemväl ansett förhållandet vara tydligt och klart; hvadan, med afseende jemväl derpå alt Stora Barnhusinrättningen sträckte sin verksamhet äfven utom hufvudstaden, det icke vore rättvist, att afskära dess ostridiga rätt att erhålla de medel som till dess underhållande fordrades. Varandes delta omdöme deladt af Hans Exc.
Hr Hedlund från Östermalm uthärdade en aktningsvärd brottning med bankiren Bachelier från rue Vivienne, och om han icke alltid afgick med segern, ha vi som sanne lokalpatrioter dess större anledning att gratulera vårt samhälle. Och när vi så efter allt detta till sist äfven nämna hr Bydgren, hvilken, äfven han, var i tjänstgöring, freda vi därmed vårt ordningssinne kanske mer än vårt konstnärliga samvete. 347 två andra höjde sig baksidorna af nabogårdarnas uthus, tunga grå tegelytor med mörka små fönster på, ängsligt liflösa väggar och sotiga skorstenar öfver de vida taken. Den fjärde sidan vette mot deras egen gård, lika grå och liten och förbygd var den, närmast det gröna trädgårdsstaketet stodo lårar uppstaplade kring det gamla hönshuset, nu nyttjadt till dufslag för några sömnögda och vingtrötta fåglar, som göddes till det första höstgillet. Tordis hade intet att fästa blickarna på, ingen utsikt fanns det, endast grått och färgtungt allt kring deras trädgård. Trädgård, ja — den gaf just ingen fröjd, den heller, inte mera än den gaf frukt åtminstone. Liten var den också, få alnar i fyrkant, men jorden var god och hängasken i hörnet mellan häcken och dufslaget var hög och yfvig och skuggade öfver soffan — nästan för mycket skugga gaf den till och med, ty mycket sol föll ju inte in mellan taken och asken skymde bort dagern nästan; Och pjäsen — • » Villa Gaby«. Känner inte framför låg den lilla gröna plätten med sitt herrskapet Gandillot, » Hummerns » m. fl. sedehjärtformiga blomsterland, luktvioler och komediers ryktbare auctor? Ännu utdelas vissertunga pioner och ett stolt stånd solrosor, ligen icke hans verk som konfirmationsgåfvor eller premier i flickpensionerna, men lefva vi men stickelbärsbuskarna stodo stripiga och och fortsätta våra bildningskurser å » landets mariga och skräpade endast och det var främsta scen », komma vi helt visst att tillgripa alltid mask på apelns små skorfviga blad dem åt våra barnbarn. Dem renom förblir ju — det var inte mycket att få af trädgårallting rent och Dramatiska teatern allting tillåtet.
Den arbetande behöfde då icke något eget förlag, något eget kapital och hvad blifver då följden? Både den att arbetaren blefve mindre mån om dess förvärfvande, och finge större svårighet både alt ernå och bibehålla ett sjelfständigt yrke. Det ligger i sakens natur, att det arbete, som sker på Statens förlag och således utan ränta på kapitalet, ruinerar den enskilde arbetaren om det säljes så billigt som möjligt. Stegras det åter, så blifver det osåldt och ruinerar statsverket. Vill man förbättra arbetaren, så måste helt andra åtgärder vidtagas, hvilkas utredande nu vore alltför vidlyftigt. Jag tror mig hafva visat förslaget vara sådant, att de första inkasten deremot äro tillräckliga, att förmå Utsk. och Stånd att förkasta detsamma.. Ytterligare anmärkn:r torde fördenskull vara öfverllödiga. I alla fall har jag ansett mig icke böra förblifva en tyst åhörare då så svåra beskyllningar göras dem, som icke dela motionärens öfvertygelse. Hr Cederschjöld: Till en början får jag förklara, att jag med min ifrågavar. motion icke hänsyftat på någon ledamot af detta Stånd. Jag hade trott, att Hr von Hartmansdorff så mycket hellre hade bort inse delta, som jag icke uppträdde till försvar för dem, hvilka med honom äro af olika tanke, utan tvertom påstod, att de olika partierne å båda sidor i deras åsigter gå för långt, hvarföre jag önskade en sammanjerakning emellan dem. Hr von Hartmansdorff har yttrat, att den råa menniskan i allmänhet vore lat och tillika frågat, huru denna lättja skulle kunna förekommas. Härtill svarar jag, just genom mitt förslag; ty då allmosor icke längre gifvas och den råa menniskan, hellre än att arbeta, forllefver i lättja, blir hon förr eller sednare tvungen att, såvida hon icke vill svälta, söka sig arbete, och emellan dessa alternativer tror jag högst få skola tveka i valet. Hr von Hartmansdorff har vidare yttrat, att genom antagande af mitt förslag snart sagdt hela nationen skulle förfäas.
Med afseende å de anmärkningar, sorn blifvit framställde emot det förra yttrandet, angående ifrågavarande medel, har Utskottet funnit sig böra iså måtto samma yttrande frånträda, att Utskottet hemställer, att Kongl. Maj:t må ega att, intill nästa Riksdag, disponera Invalid-Inrättningens inkomster, för att, med iagttagande af lämplig fördelning mellan befäl och manskap, användas till contant underhåll för sådane personer af Armeen och Flottan, som annars vore till intagande å Invalid-Inrättningen berättigade, samt att Rikets Ständer tillika måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t ville till Rikets Ständer, vid nästkommande Riksdag, aflåta Nådig Proposition, angående Invalidhus-fondens tillgångars användande på sådant sätt, hvarigenom det med dessa medel för närvarande afsedde ändamål må kunna befrämjas. 4:de punkten, angående anslag till Drottning-huset, har blifvit återremitterad ifrån Bonde-Ståndet, hvarvid hufvudsakligen blifvit anmärkt, att en dylik Inrättning, hvaraf icke alla samhälls-classer i Riket kunna hemta 12: Stats-Ulskottels Utlåtande, N.o 21jf. nytta, ej borde af ytterligare Statsanslag komma i åtnjutande; men då Utlåtandet i denna del blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet lemnat utan anmärkning och af Borgare-Ståndet bifallet, anser Utskottet sig böra detsamma vidblifva.