Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Stockholm, Regeringens medelpunkt, förvaringsstället för vår Bank, vära angelägnaste Archiver; för våra dyrbara samlingar i konst och vettenskap, derjemte vår största handelsplats, blefve utsatt för alfvarsamma oroligheter; om här, liksom i andra hufvudstäder, upproret skulle segra, om denna Sveriges vigtigaste stad, skulle ådraga sig icke blott olyckorna, förstörelserna, kostnaderna, af en inom 182 Den 21 Juni f. m. sig upplöst ordning, utan äfven hatet från landsorternas innevånare hvilka säkerligen i sin ordning få uppbära följderna af sådane folkrörelser och derföre hota deras utgångspunkter med en hämd som icke kan aflöpa utan svåra följder och icke skall skilja mellan brottslingen och den förtryckte ordningsvännen hvilka olyckor skulle ej häraf uppkomma och hvilka förluster dem ingen tid kunde er sätta? i Med förlitande på ”vigtcn af dessa skäl, anhåller jag att motionen måtte till vederbörligt Utskott blifva remitterad. Denna motion lades, uppå begäran af Fidi. Raab, Adam Christian, på bordel. Föredrogos men lades på begära’1 ;'f Gr. Lagerbjelke, Gust., och Frih. Palmstjerna, Caril Otto, ånyo pä bordet StatsUtskrs d 17 dennes bordlagda utlåtN:o 201, i anledn. af anmärkmr vid betänk. N:o 120, ang:de beviljandet af eli byggnadslån till staden Christianstad. Föredrogs StatsUtskrs d. 17 dennes på hordet lagda utlåt. N:o 202, i anledn. af erhällne äterremisser å StatsUtskrs betänk. Nro 130, ifangrde väckt motion om inlösen för Statens räkning af framlidne canslirädet 0. Sundels manuskriptsamlingar eller beviljande af pension ät hans enka. Hr von Hartmansdorff. Au g.: Dä denna fråga förra gängen förevar tog jag mig friheten fästa Ståndets uppmärksamhet dels på gagneligheten deraf alt ifrågavarrde manuskriptsamlingar icke mätte förskingras, ulan för Statens räkning bevaras, dels ock på R.
Jag tillåter mig äfven nämna, att i de utländska lagar, sorn med tillämpning af denna grundsats blifvit stiftade och af hvilka flera innehålla absolut bestämda straff, likväl finnas, under benämning straffmildringsgrader, bestämmelser, då nedsättning i straff kan göras. Jag åberopar i detta fall de senast utfärdade lagarne i Preussen, österrike, Braunschweig, Toscana m. fl. länder. Man har funnit, att ehuru i allmänhet för mord bör stadgas det absoluta dödsstraffet, så förekomma likväl omständigheter, då det icke kan tillämpas. Man invänder då, att i sådant fall finnes benådningsrätten. Det Deri 18 Juli f. ni. 179 är således nåd och icke rättvisa, som förbrytaren har att påräkna! Denna benådningsrätt liar ledt derhän, att lagen aldrig tillämpas, den har alstrat likgiltighet hos förbrytaren och äfven hos domaren, ty det är klart, att domaren med belt annan noggrannhet afmäter omständigheterna, då han vet, att det straff han bestämmer skall blifva en sanning, än då han vet, att detta straff aldrig kommer att tillämpas. Man kan utgå från olika grundsatser; man kan antaga det ena eller andra systemet, men man kan icke, om man antager latitudssystemet, tillåta, att just i fråga om ett brott, der det icke finnes någon återvändo, der misstaget är ohjelpligt, stadgas ett absolut straff. Men om så är förh:det i allmänhet, så måste man särskildt göra afs:de på förludet i Sverige. Man har hittills sport en bestämd tendens i kriminal-lagstiftningen att öfvergå från hårdare straff till mildare, ehuru man på sednare tider något stäfjät sig i detta fall. Yi veta äfven, att rättigheten att ådöma dödsstraff, ganska ofta blifvit ifrågasatt, men derom är nu icke fråga. Jag tror, att allmänna meningen i Sverige antagit dödsstraffets nödvändighet; men emellertid har dödsstraffet blifvit inskränkt så vä! i lagstiftningen som tillämpningen, derigenom att Konungens benådningsrätt dagligen tillämpas. Följden deraf är att utöfntngen af denna rätt med mindre urskiljning eger rum; man väger icke för hvarje särskildt fall på guldvigt om det är nödigt att göra undantag från lagen.
Genom att uppdraga ledningen af hela denna förvaltningsgren åt en särskild Föredragande inom Stats-Rådet, uti hvars Departement alla hithörande ärenden handlades och bereddes, skulle öfver-slyrelsen, befriad från den närmare vården af andra vigliga statsbeslyr, icke af sådana hindras att med odelad omsorg egna sig åt sitt maktpåliggande värf, och, förlagd inom sjelfva regeringen, vara beklädd med den omfattande myndighet, som för det helas kraftfulla vård vore nödig. Om ock den Föredragande måhända icke beböfde att vara en för yrket tekniskt bildad man, så laga dock de ifrågavarande ärendena i anspråk sådana vetenskapliga, statistiska och tekniska insigter, jemte en vidsträckt ekonomisk omtanke, som icke kunna fordras eller finnas hos hvarje statsman, hvilken ej särskildt häråt kan egna håg och arbete. Visserligen eger Slaten redan i Styrelsen för vägoch vattenbyggnader en organ för en del af den verksamhet, som är i fråga, men denna Styrelses ställning och sammansättning torde ej vara svarande mot de vigtiga och omfattande förhål landen, hvilkas värd skulle den anförtros. Storleken ej mindre af de stats-ulgifter, som för ifrågavarande ändamål komma att utgå, än äfven af de stats-inkomster, som af de fullbordade inrättningarne skola inflyta, är jemförlig med hvad under hvarje af de fleste öfrige Departementen är anordnadt och förval tadt, samt tillräcklig för att i Riks-staten utgöra en särskild Hufvud-titel. Så betydliga medel synas fordra en frän regeringsmakten utgående tillsyn och en densamma omedelbart underordnad förvaltning, som blott undantagsvis, såsom för tillfället, kan åt en enda tjenstemans disposition och redovisning anförtros. För alt gifva raskhet och fart, men tillika sammanhållning ål de mångahanda göromålen, bör den högsta ledningen af den talrika tjenslemanna-personalen förläggas inom sjelfva regeringen.
Då jag för min del, i frågan om vårt försvarsverk befinner mig temligen nära den åsigten, att sjöförsvaret borde vara, och en gång torde blifva för Sverige åtminstone lika angeläget, som landtförsvaret, men anser det i mera än ett hänseende betänkligt, alt nu söka framhålla en sådan mening, hvilken kunde synas öfverdrifven och upkommen allenast af någon förkärlek för det vapen hvarvid jag har den äran att tjena, så utgör denna tveksapihet ett hinder att yttra min mening serskilt, om den styrka till hvilken jag anser Sveriges sjöförsvar böra, och möjligen Den 28 Januari e. ra. 173 kunna bringas. Dess förhållande till landtkrigsmaklen, och förhållandet emellan antalet af de större och de mindre fartygen, må gerna kunna öfverlemnas att af inträdande tidsförhållanden efter hand bestämmas, i mån af vapnens ömsesidiga utveckling i allmänhet, och de mera stadgade åsigterna inom landet, sorn man snart bör hoppas kunna emotse. Det är således enl. min tanke icke något hinder, i detta hänseende, att nu emedlertid fortgå med flottans förnyande, i den ordning som i den Kongl. Proposm föreslås, hvarvid jag likväl önskade att de allt för måttligt tilltagna anslagsbeloppen till iståndsättning och nybyggnad samt exercis, må vinna en ersättning deruti, att den utsatte tidrymden för samma medels användande, må till hälften förminskas. Tager man andra sjöstaters flottor i betraktande, finnér man öfverallt en sammansättning af större och mindre fartyg, något nära samma system och samma anordningar. Sednasle krig i Östersjön, emellan Vestmakterna och Kyssland visar enahanda förhållanden.
Län, som till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnat kVest lin gers och Lindfors’s omförmälde ansöknings-skrift, har lör egen del, jemte utveckling af de i samma skrift upptagne skäl, tillika fästat Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet derå, att lVestlinger, i följd af iråkad obotlig sjukdom, måst, efter 26 års tjenstetid vid Lands-Staten, år 1887 begära nådigt afsked från sin innehaide kronofogde-beställning, och således, i saknad af enskild förmögenhet, nödgades med familj lefva af den honom tillkommande pension, äfvensom alt Lindfors, som tjenat vid Lands-Staten i 22 år, derunder icke förväfvat någon egen förmögenhet, men hade att med sina obetydliga löne-inkomsler försörja en talrik familj; hemställande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande på grund häraf, att bemälde tjenstemän, hvilka alltid med noggranhet iagttagit sina tjensteåligganden, måtte frikallas från den ersättnings-skyldighet, som genom Högste Domstolens ofvannämnde utslag blifvit dem ådömd. Advccats-Fiscals-Embelet i Kongl. Kammar-Collegium har uti afgifvet underdånigt yttrande bestridt Nådigt afseende å sökandernes förevarande underdåniga anhållan; och derjemte, för den händelse att densamma emedlertid skulle varda i Nåder bifallen, framställt den anhållan, alt Fmbetet, genom hvars anmärkning målet uppkommit och hvars åtgärder derutinnan vunnit den framgång, alt ersättningsmedlen redan blifvit i Kronans Gassa deponerade, mätte bibehållas vid sin rätt till uppbärande af det arfvode utaf dessa medel, hvilket såsom en löneformån Fmbetet tillkomme. StatsUtskottets Utlåtande, N:o 108. Kongl.
Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, W asm, Friherre Gyllengranat, Faxe, Fåhreeus. Departements-chefen, Statsrådet Friherre Vidare uppläste Departements-chefen ett, i fråga om Sjöbevärings-systemets förändring skriftligen uppsatt, så lydande betänkande: kongl MajUs Nåd. Proposition, N:o 20. 19 »Omsorgen lör fartygens bemanning under krig har ofta hos sjönationerna utgjort ett vigtigt ämne för bekymmer, och Sverige har äfven pröfvat olägenheterna deraf, att man i nödens stund icke vetat, hvarthän man med säkerhet skolat vända sig, för att fylla behofvet af sjöfolk.» »Begagnande under tidens lopp än värfning, än, fast mera sällan, pressning, än förhyring, än uppfordring af sådane hjelptrupper, som under namn af vargering, landtvärn och förstärkning, tjenstgjort, har man dock städse funnit dessa utvägar vara icke tillfyllestgörande för vinnande af ändamälet, utan har alltid, under krigets lopp, erfarenhet vunnits, det något ytterligare varit att i detta afseende önska.
Eller är det då någon åtskillnad om MagazinsFörvaltaren emottag! t en del af den lefvererade Spannemålen på Magazinstrappan eller 0111 det skett vid aflastningen från Fartyget? I bägge fallen har han såsom behörig person emottagit den i sin vård och på sitt ansvar^ och den som lefverera! vahran är derifrån skiljd, sedan han öfver lefveringen erhållit qvitto Om derföre MagazinsFörvaltaren i det ena qvittencet uttrycker sig att spannemå!en blifvit lefvererad till Magazinet, så betyder det ju ej annat än att den till honom, såsom derföre redovisande, blifvit öfverlemnad , hvilket är just detsamma sorn i det andra qvittencet blifvit med andra ord sagdt, och med en närmare beskrifning på lefvereringsstället som till och med varit aldeles öfverflödig. Att emedlertid denna närmare bestämning utaf lefvereringsstället är öfverensstämmande med verkeliga förhållandet, eiler att Spannemålen till en del redan vid lossandet från. Fartygen blifvit öfverlemnad till MagazinsFörvaltaren och af denne till en mängd af undsättningstagarne i Länet utlemnad är icke allenast inom Provinsen allmänt kändt^ utan älven säkert af Rid - Den r§ SepUfnhcr e. M. derskapets och Adelns Ledamöter ifrån Upsal» Län kan vutsordas. Bilaga i till PleruProtoeollet för den 26 September, förmiddagen. Herr Prlnizenjköldy Cart: Då Jen återremiss Höglofl.
Om vi hade ett fängelse-systeme upprältadt, så att vi hade fullständiga ritningar lill de fän^ gelser vi behöfde, grundadt på antal fångar som mäste förvaras inom hvarje provins, så vore det ganska rätt att på förhand uppföda dessa byggnader, för att sedan så mycket lättare kunna antaga lagarna om det förändrade straff-systemet; ty detta går lättare, då det nya systemet genast kan träda i verkställighet, än om det skulle komma alt uppskjutas intilldess byggnader i enlighet med det nya systemets anda kunde hinna att uppföras; men jag fordrar nödvändigt såsom ett villkor för hvarje anslag af R. St. till dessa byggnader i första rummet, att ritningar öfver de byggnader, man vill uppföra, aflemnas, och för det andra, att uian heräknar hvad som sedan årligen kommer alt åtgå lill byggnadernas underhåll, samt anslår nödiga medel dertill, alt årligen disponeras; ty om man bygger upp massor af hus i hvarja län, och sedan låter dem i ali framtid stå utan underhåll, tills de förfalla och blifva obrukbara, så har man ej gjort annat, än förslösat Stålens tillgångar, och detta på ett fullkomligt ändamålslöst sätt. Det är på denna grund, som jag De n i5 Ja n u a r i. förmodar och hoppas, alt betänk. blir återremitteradt, och att Utskm, vid omarbetningen deraf, noggrannt utreda förhållandet, till huru stora byggnader i hvarje län medel behöfva anslås, och att Utsktn derifrån belt och hållet skilja Iiäradshäktena, emedan deras byggnad och underhåll tillhöra häradets innevånare och alldeles icke samhället collectivt; att Ulsktn derefter bestämdt uppgifva, huru stort anslag årligen bör för dessa byggnaders framlida underhåll i Staten finnes anvisadt, ty eljest är det, såsom jag nyss hada äran nämna, ändamålslöst alt uppföra byggnaderna. Det har blifvit yttradt, att Kronan skulle kunna begagna ett så stort antal personer, skickliga till byggnadernes uppförande, alt detta ej skulle utgöra något binder alt på en kort tid af ett par år använda ett sådant anslag. Val vet jag, att vi äga ett
Och du skall slåss med glädje, ty din sunda kropp skall ge dig hopp om seger, och om du ligger som en sl&amp;gtad kalf, skall du ändå känna, att det kittlar i venstra sidan och drar i mungipan. Ty då har du lifsglädjen i nervändarna, och de hålla ut i det längsta, ja, ända fram till den dagen, då vår ande får en ny luft att andas, och våra själar får en annan föda, och då ha vi lifsglädjen på fullt allvar, men först då! Jag har läst for mycket af Tomas a Kempis för att få vara med om den, men jag vill ändock arbeta för deo, ty jag tror på det kommande slägtet ». Med dessa citat för ögonen förefaller det, som om hr H: s ofvun aftryckta utlåtande angående den nya literaturens uppfattning af lifsglädjen varit — låt oss säga — något omotiverad. Om Ibsetf i » Gengangare » skulle anses hafva förnekat den, så är det ändå intet skäl för att genast påstå, att hela den nya riktningen gör det. Om också hr H. uppfattat » Gengangare » på ett så egendomligt sätt, att han anser Ibsen hafva förnekat, hvad han i stället skrifvit en apologi för, så är dock detta intet skäl för att kalla nutiden pessimistisk. Tvärtom är det väl klart, att den, som af ett enda fall tror sig kunna göra en allmän slutsats, gör sig skyldig till ett det är visserligen en småsak, men en småsak, som bör antecknas, emedan den är karaktäristisk för hr H: s sätt att gå till väga.fel, om hvars beskaffenhet hvarje logik skulle vara tillräcklig for att lemna upplysning. Icke bättre gar det hr Hedberg, om vi undersökande vända oss till alstren af den nutida literaturen for att se, om det är sant, att författarne måla » grått i grått * i den mening, att de hos sina personer i allmänhet framhålla endast de dåliga sidorna och följaktligen åstadkomma karrika-tvrer i stället för menniskor. Låt oss då, för att på möjligast bästa sätt ansluta oss till hr H: s tankegång, börja med några exempel ur den nyare svenska dramatiken för att se, hur denna hr H: s anmärkning häller streck der.
Och liar Preste-Ståndet derjemte anmodat Utskottet att inkomma med förslag till de stadgande!), som för verkställigheten af en sådan förändring i Preste-Ståndets representation kunde linnas erforderliga. Enligt Konstitutions-Utskottets uppfattning, kan någon satnmanjemkning icke ega rum emellan dessa skiljaktiga meningar, af hvilka en hvar utesluter de tvänne öfriga. Utskottet, får till Rikets Ständers grundlagsenliga behandling vördsamt anmäla den oförenliga skiljaktighet emellan Riks-Ståndens särskilda meningar, som i denna fråga förefinnes, samt inbjuda Ridderskapet och Ädeln samt Preste-Ståndet att sig efter de öfriga tvänne Stånden foga; Och får Utskottet, som anser sig icke tillkomma att afgifva förslag till de redaktions-förändringar i Riksdags-Ordningen, som må kunna blifva en följd af Preste-Ståndets gemensamma tanka, derjemte, för den händelse att denna inbjudning icke antages, samt frågan således komme i det skick, att dess afgörande blifver beroende på omröstning i Förstärkt Iionstitutions-Utskott, — vördsamligen till Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hemställa, om icke de, hvar för sig, täcktes verkställa en sådan redaktion af sina särskilda meningar, att dessa måtte kunna oförändrade intagas uti de blifvande voterihgs-propositioncrna. Stockholm den 9 Juli i 860. 6 k'ortslitutions-Utskottet t Memorial Ar:o 50. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Juli 1860, kl. 5 e. m. Memorial till Rikets Ständer, med voterings-proposilion i fråga om det uti Ronstitutions-fJIskottets Memorial N:o 32 framställda förslag till ändring i 14 g 3 momentet Riksdagsordningen.
D. 3 Okt. 85 (Från ”lilla rummet”.) Fönstren äro daggiga innantill, och utanpå dem hänga stora regndroppar liksom ensamma tårar. Ännu är det grönt, men i guloch brunaktiga nyanser. Gräsmattan är ljus, saftig som om våren, och bladväxtgruppen reser sig derur i djupa, starka färgmotsättningar. Vinden prasslar i trädens styfva blad, stryker stötvis genom kronorna och skakar tid efter annan ned ett regn af droppar. Det enda ljud som höres är detta ständigt af och tilltagande sus, beledsagadt af takdroppets plask, – så klingande skarpt för hvarje tår som faller på den blanktvättade stenranden under takskägget. Körsbärsträdet står brunt med violetta metallskiftningar, tecknar sig med fernissade /styfva/ blad mot granarnes mörkskuggade grönska, längre fram kantas ett förvildadt snår af en ensam buske, med färg som af gammalt gyllenläder, här och der en purpurbrun klick. Det är så underligt söfvande att lyssna till detta oafbrutna sus, till den enformigt distinkta klangen af vattenperlor som falla, men det föder också en längtan, dunkel i början, småningom tilltagande, allt kringhvärfvande, en längtan efter sommar och sol, efter menniskor och lif. Och denna längtan växer, vidgar sig till en våldsam åtrå. Den rastlösa menniskoanden i sin medvetenhet, står ej i harmoni med den resignerade till vinter inslumrande naturen derute. Der sjunka krafter till hvila, här måste de resa sig till kamp. Om Marie Hagelbäck har jag glömt berätta att hon, sedan hon berättat allt om fru Hult, sade till mig. ”Victoria, tror du han tycker bättre om mig i fall jag sminkar mig?” Det kom så ifrigt och angeläget. Jag måste skratta. ”Nej, – då blef han väl bara arg,” tillade hon i modstulen ton. Jönsson talade om att en af våra skånska magnater – grefve eller baron – anstält en sin oäkta son, hvilken han ville gynna, som förvaltare på en af sina stora egendomar. Förvaltaren hade ”födgeni” och stal i stort. Fadern visste det, skrattade blott, lät honom hållas, låtsade sig ingenting märka.
Och dä hartil! kommer, alt de mast godkände Scribenrer i Naturrätt och Lagfarenhet, såsom kukkenäorff, Lckmaltr, Llackstone, b'icbt6 m fl. sökt bewisa, icke att Testaments-frihet wore emot rätts begrepp stridande, men att den ej eller deraf wore nägon nödvändig fölsd, och att den således , der den lunnes medgifwen, blott wore en genom de borgerliga Lagar införd inrättning; sä torde häraf wara vftridigk, att denna sats icke först blifwit af Lag-Ulstottck upfunnen och framstäld, såsom ett sä kallat utanwer? för att förebygga Fidei' Lommifl-inrättningar och efter afsigt leda och förödmjuka begreppet om ägande - och drspositionS» ratten. En dispute om den sats: att säkerhet om hivad man redeligen förwärfw^t wore det enda , som frän äganderätts begreppet är aldeles offiljaktigt och wäsenteligen dertill hörande , stulle egenteligen blott bliswa en ordaträta. Den, som trnt, akt en Fidei-Commitzaries rättighet i Fidei Commihet är en ark äganderätt, mäste, om han är conftquent, gilla denna sats. Antager man deremot, att han ej är ägare, sa mäste man i följd af sädant begrepp, med ogillande af samma sats antaga att till äganderätt äfwen föryttrings-rättighet Hörer: men med sädant begrepp mäste man ock medgifwa, atl den, som gör sin egendom till Fidei-Commih dermed werkar allt hwad i hans magt Den -8 Februarii. iL93 ilär, för att förstöra denna för Samhället sä nyttiga ägande rätt. Lag - Utskottet behöfwer nu desto mindre inläta sig i någon philosophie undersökning om der were rigligare art bejaka elier att neka nämnde allmänna sats, som det icke är pä densamma som Ulstot et grundat den slutföljd att Fidei-Com . miffstiftelser för siere generationer ej böra tillätas.
Man talar om orättvisa i nuvarande Bevill-J ning , för det att den träffar Fastighetsägare, utan afdrag för skulder; men Staten harju oStridig rätt , att för dess behof hålla sig till dessa Fastigheter, utan sammanhang med ägarens serskildta omständigheter. Och skulle väl alls ingen orättvisa vara att befara af det nu ifrågaställde nya Btskattningssätt? Är det väl sannolikt, att de, som böra besörja Taxeringar, ne, i samma stund de öfvergå ifrån en under längre tid vunnen erfarenhet , tillika skulle äga den, för en alldeles ny methode, oumbärliga skarpsinnighet, att intränga i hvarje enskilt mans invecklade eller undandöljde tillgångar ; den oväldighet, att utan missledning af tvetydigheten eller listen, af afvunden eller fördomen, bestämma hvars och ens rätta skattskyl - 374 Den 24 Martil, j. m. dig hot; och skulle icke, i motsatt fall, den oränvisa alif för lätt inträffa, att den idoge och trefne Medhoi ga ren fick gälda lättingens ellet slösaren* skuld till Staten? Skulle icke denna orättvisa vara mera hård och tryckande , än den, sorn nu är blott tillfällig i för hallande till Borgenär. ns egen nytta? Och oin man vill tillägga dessa den vanheder, att oaktadt tydelig • författning icke godtgöra Bevillningen för de-, ras fordringar, en beskyllning, som för de fleste torde van oförtjent; så vore väl icke eller med det motsatta BevillningsSy,temet dem betagit , att genom tillställningar , som Lagen aldrig kunde åtkomma, bereda sig enahanda fördel.
FångPredikanten i Landscrona, dess arfvode 128, 237. — å Waxholm, dito 128, iZrj. Fångvaktmästare, deras löner 237. FältMarskalkar, deras Löner, angrde 23g. Fängelserne i Riket, Vaktbetjeningens Lönevillkor ... 128. Färjemans-Bolaget i Helsingborg, chartering af deras Båtpass ang:de 20. I i4 Bet. Färjor och Färjekarlar, Statsanslaget derför . Fögderierne i Norrbottens Län, förändrad indelning deraf .. Fögderi, nytt i Wermland Fördelnings-Läkares arfvoden Författningar, om utfärdandet af ändringar och tillägg deri Förlagslån nr ManufacturDiscontFonden, om förlängning i tiden för åtnjutande deraf Förskotter af Statsmedlen, ang:de redovisning för dem ..* FörslagsSummor, allmänna Försvarsverket till Sjöss i allmänhet, anslaget dertill ... Försvarsverkets iståndsättande, ang:de — Materiella behof, anslaget dertill . 239, Försäljning af Kronans efifecter, redovisning för medlen . . Förvaltningen af Sjöärenderne, disposition af iotde HufvudTitelns anslag Förvaltande Verkens löner och pensioners anordnande från StatsContoiret — inkomster, om uppbördens öfvertagande af StatsContoiret .. N:o GeneralAdjutantens, dess Arfvode . i32, 23g, 3i6. GeneralitetsStaten . 23g. —i dess Löner i32. GeneralFältTygmästarens Lön 23g, 3o4, 3i6. — för Fortificationen . • 3i6, 3o4. Godlund, Fabrikör, om belöning 188. Godsoch Fartygsegare, om ersättning för förluster genom Lotsars förvållande . Litt. F. 54. Gottlands NationalBeväring, om Befälets Löner i32, 23g. Granskningsrätt, vidsträcktheten af B.. St:rs Revisorers ... 62.