Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1794 derom sfgifne underdåniga Betänkande, blef as Kongl. Maj.k genom Nådigt Bref as den 7 Iunii samma är, således afgjord, att Krigs» Collegii Jnstruction i den delen borde blifwa oförändrad, hwilket ock i den af Kongl. Majit för Krigs, Collegium sist utfärdade nädiga Instructionen af den 4 April iZOA blef iakttagit, sä alerstär för mig, blott att i ödmjukhet tillstyrka dek senare, nemligen, alt ehwad förändring med Kongl. Krigs-Collegium j alt öfrigt ock mä beslutas och widtagas, Kongl. Krigs-Collegium pä Civil-Departementet, sä organiserad! som del uu är, dock ma blifwa oförändradt. Herr 8iI>verslc>Ix>s, 6ue tak ^brabsm. I ett ämne där jag narurligkwis saknar all kunskap, kan jag ej yttra mig öfwer hufwudsaken. Jag anhällcr alle - Den 19 December. nz; allenast fä anmärka, att den warde Ledamoten Friherre ^klelsvärc! föreslagit, att den person hwiiken såsom Chef skulle förwalia krigs-wäsendct, af Konung» i SratS-Nadet skulle kunna tillkallas. Del torde wara anqelägjt att noga bestämmes, i hwad egenskap en sadan Krigsminister i Stars.Rådet kan fä tillträde, och hwilka bliswa hans förbindelser och hans answarighct m. m. Friherre ^.äelgvarä, Lric 65ran, uplyste det hans mening wore, att denne Embetsman der skulle äga tillträde, endast när Konungen honom kallar, blott för att lämna uplysningar och utan rösträttighet. Herr Grefwe» och Landt,Marskalken gjorde derefter proposition att ifrägawarande Stats» Utskottets Memorial äkföljdt af de derwid gjorda an» märkningar mätte till SlatS-Utlkoltet äterremicteras. Bifölls. Föredrogs ä nyo Stats. Utskottets den 7
VI vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns mplighet for platssökande och ptatsutbjudande annonsÖrer, äfvensom för alla öfrtga slags S A N D G R E N, ning kan ni använda t. ex. Pulvis Glycyrrhi %m compositus (en tesked på qväll en), men något botemedel är det visst icke. Upplys oss. om ni icke har några andra sjukliga symptom, ty det är nödvändigt att känna för att kunna ge råd. Något medel mot » ros i benen » kunna vi ej ge eder, förr än vi få närmare beskrifning på er » ros ». Hvad allmänbeten kallar » ros » är vanligen något helt annat. Lemna oss således mera detaljerade upplysningar. Hur länge har ni haft åkomman? Har ni också sår på benen? Har ni några smärtor eller klåda? o. s. v. Elisabeth. Hafva icke äfven sjelfva ögonlockskanterna varit sjuka? I sådant fall är nog detta orsaken tiil, att ögonhåren blifvit tunna. Såvida emellertid sjelfva hårrötterna ej blifvit förstörda af sjukdomen, växa håren igen utan behandling; i motsatt fall hjelpa cj heller några medikamenter. annonser som beröra familjekretsen. - • Annonser mottagas endast genom S. Gumselius annonsbyrå och hos redaktionen. Abonnentsamlare antagas. Regeringsgatan 6, L a g e r Mavaga. Uti Svaret till S. v. B. i n:o 7 finner ni uppräknade de födoämnen, som böra undvikas, om ni vill bli mager. Dess utom bör ni promenera flera timmar dagligen samt sofva litet. Troligen är en dylik kur också bästa medlet att bli qvitt de drömmar, som besvära eder. Svar. N:r I I I. Jlur man skall tillreda medvurst. I många är liar jag följt denna beskrifning och varit belåten dermed; äfven fått beröm derför. 10 &amp; oxkött, 5 * «? grynadt fläsk, 21 lod salt, 2 rågade matskedar salpeter, l j strukna matskedar hvitpeppar, 12 lod fimigtadt socker V2 QV. cognac hopblandas.
S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades nedannämnde motioner: l:o Herr Sundlers, angående en reglering af Landt-Stats-tjenstemännens löner; 2:o Herr Lagerstedts, angående öfverflyIlning af ett kronotionde-an - 108 Prot-Utdra", den s5 Augusti iS44- slag ifrån Sköfde stads Pasdagogie till en större folk-skola, som skall inrättas för Sköfde stadsoch lands-församling; 3:o Herr K. A. Almgrens, med hemställan, att, på statens bekost nad, må införskaffas några få skicklige arbetare, för alt undervisa Dal-allmogen i tillverkning af så kalladt Niirnberger-kram; uti hvilket ämne andre af Ståndets Herrar Ledamöter sig yttrat; 4:o Herr Hörnsteins, angående reglering af lönevillkoren för ConRector vid Örebro stads skola; och 4:o Herr Hörnsteins, dels derom, att vid penninge-remisser under post-reeommendalion, allenast sedlar öfver 10 R:dr Bancos valeur må upptecknas lill numer och data, dels om revision af Post-Författningarne, samt en ändamålsenlig Författning om postväsendet.
palliativ, om de 1ösrycl; m frjm deii alliii.ann eliga lra111.pen för fram&amp;tslrrida.nclet. S&amp; solidarisld, är v Art släkte i dennit ltarnp, att det iiil ila ordet s t k fast giinii den dag i dag BI-. a t t när en le111 lider, d&amp; lider hela hoppen. Hurn främmande för den allmiiniie tankegiingen den Askiidning nikste anses, som här ofwn hapl~h&amp;ncligt utvecldats. sk har den dock i l a i d] .taft astt fiigna sig &amp; t ett m~rkvardigt II astigt eïk~mizricle. Därför h ax den i ej ringa III.&amp;II att tacka den alliiiäiina, ovilja, som .ciii.cler 1.SS0-talets senare Iiiilft viicktes af vissa 18ngt g8en de iittalaiiclen röraalile f öi: l.isillandet mellan. könen. Dessa uttalasiiden, som f ramltallacle synnerligen 1rra.ftiga och befogade protester, bland livillia prof. Seved Ri.bbi11.g~ i Lni-i.cl torde intaga främsta rummet, bildade, äfven deii yttre ' ~~nledilirigei~. till. mitt första fiaintraclande med dessa &amp; sikter. Första. g&amp;ngeii iittalades de i ett offentligt foredrag i Upsn1.a den 25 april 1887, och rön.te genast ett oväntadt gyimsamt iiiottaI@iicle. I: hufvnclataden framstäldes de i tvenne föseläsniilgax niistföljtinde var, omedelbart efter det l3jörnstjenie Björnsoii 1i.A.llit sitt ni&amp;&amp;liga föredxag O m, S h gifte och rri &amp; nggifte », och fi.ainldes pB1iösteii.
Dessa fartyg, hvarom mycket tvistats, och som i en sednare tid, till och med af dem, hvilka varmt förordat deras företräde för kanonsluparne, och nära nog förkastades, förtjena visserligen icke denna hårda dom; tvertom hoppas jag att de fortfarande skola få bibehålla sitt rum i sjöförsvaret, så oansenliga de än må synas. Många giltiga skäl förefinnas för denna min åsigt; de kosta i jemförelse ringa, emot deras egande artilleri-effekt; de kunna på ganska kort tid byggas; de fordra icke så stor besättning; de kunna framgå i de trångaste och grundaste farvatten; de skjuta fruktansvärdt säkra skott; och de kunna, der lokalen är sådan, utgöra ett kraftigt posilions-artilleri, allt förträffliga egenskaper för ett så beskaflädt land som Sverige. Hvad man mot dem kan anföra, är att de icke kunna hålla öppna sjön eller passera större fjordar i hårdt väder och Den 18 April f. ra. 527 att svårligen kunna operera i linie. Men för sådant ändamål äro de icke afsedde, och jag vidhåller hvad jag mer än en gång tillförne yttrat, att för den lokal, der de kunna och böra användas, äro de förträffliga.» (Se Tidskrift i sjöväsendet 1858). Det är Svenska flottans äldste och erfarnaste officer som så talarl Jag vill derföre, på alla dessa skäl, för min del högeligen betvifla rådligheten af att låta kononjollarna alldeles utträngas af ångkanonsluparna, i synnerhet om man bemödar sig om att förbättra deras beskaffenhet; och skulle derföre tro att bombkanonjollar i förening med kanonångbåtar till deras bogserande och understödjande med tillhjelp af så många Monitorer som vi hafva råd att anskaffa, tills vidare vore lämpligast till vårt kustförsvar. Hvad exercis med skärgårdsfartyg eller kanonjollar beträffar, som här blifvit vidrörd, så får jag bekänna, att om med exercis menas att, så vidt möjligt är, öfva sig för kriget eller att gå emot fienden, så har jag ej sett den utöfvas bättre än just på skärgårdsfartygs-expeditioner, när dessa varit rätt ledda eller utförda. Gr. von Rosen:
Såväl de sednaste som äldre krigens historia vet omtala det gagn krigshärarne hemtat af dessa slags truppers skicklighet, sora icke får inskränka sig till att mer och mindre väl kunna dika, rothugga eller slöjda. Vid hvarje landtbruk, der arbetarne hafva både vana och kunskap vid de arbeten de. skola förrätta, är man dock angelägen att äga dugliga rättare till ledare och förgångsman, och för dessa alldagliga arbetens handläggare inrättas derföre skolor och praktiska undervisningsanstalter; huru mycket mera är det icke då nödigt att bilda dugliga arbetsledare för de ovanliga arbeten och förrättningar sora i kriget förekomma, och af hvilka alltid soldatens dyrbara lif och.stundom krigets vigligaste företag kunna bero. Man tänke sig t. ex. när 1 eller 2 Ingeniör-officerare med kanske en Under-officer (och flera medgifver sällan tillgången på dem för hvarje arbetsställe) skola utan några slags arbetsledare eller duglige förgångsman till sina ställen fördela och till arbetet undervisa 600 till 700 man, samt deras arbete tillse, huru mycken dyrbar tid dervid går förlorad, och huru mycket onödigt eller odugligt arbete får göras om. Och likväl är detta den enda förlusten, då sådant får verkställas vid dager och i allt lugn, utom fiendens åsyn. Skall det äter ske i mörkret och under fiendens eld, huru kan det då vara möjligt alt undgå oordning, eller något uträtta. Den i krig så vigtiga tiden, hvarpå oftast allt beror, går dervid förlorad och oordningaroe betalas med dyrbart blod, som kunnat sparas om man under freden icke oförståndigt sparat på några man inöfvade sappörer. Detta är Svenska Ingeniör-corpsens erfarenhet från sednaste krig; detta blef också den Engelska arméens under belägringarne i Spanien, der, såsom en dess historieskrifvare yttrar sig, bristen på ingeniör-trupper och utredning tvang till ett slöseri med de tappre soldaternes blod, som mången gång framkallade förbannelse öfver dem, hvilkas njugghet eller bristande förutseende icke fyllt detta nödvändiga behof.
Konslilutions-Utskottels Memorial, M 7, 15 § 63- Dessutom böra, för oförutsedda händelser, tvenne serskilda tillräckliga summor anslås och till utbetalning å Riksgäldskontoret anvisas: den ena att vara tillgänglig, då Konungen till rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Statsrådets tankar deröfver blifvit, inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig; den andra att, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan han hela Statsrådet hört och Riksförsamlingen sammankallat. Ej må Riksförsamlingens förseglade anordning å sistnämnde summa brytas, eller summan al fullmäktige i Riksgäldskontoret utbetalas, förr än riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. § 64. Till Be vi Ilningar räknas tulloch accismedien, postmedlen, stämplade pap persafgiften, brännvinsbrännings-afgiften, och hvad Riksförsamlingen dessutom serskildt hvarje riksdag såsom bevillning sig åtager. Ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, kunna utan Riksförsamlingens samtycke förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen. Ej heller må Konungen statens inkomster förpakta eller, till vinning för sig och kronan eller enskilde personer och korporationer, några monopolier fastställa. § 65. Alla afgifter, som Riksförsamlingen under de i föregående § nämnde titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp ny bevillning af Riksförsamlingen fastställd varder. § 66. Så väl rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extra ordinarie utlagor eller beviilningar till statsverket af Riksförsamlingen anslås, skola vara under Konungens disposition, att till de af Riksförsamlingen pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas. Dessa medel må icke annorlunda användas, än faststäldt blifvit; varande Statsrådets ledamöter ansvarige, om de låta afvikelse derifrån ega rum, utan att till protokollet föreställning deremot göra, samt anföra hvad Riksförsamlingen i denna del förordnat. 16 Konslitulions-Utskoltels Memorial, M 7. § 67.
Hon såg charmant ut ... och så hon spelade ...» Ah, hvilket sätt att uttrycka sig – »som ni hade med er!» Det kokade inom honom, men han beherskade sig och svarade lugnt: »Det var en fru Örnfelt, enka efter en af mina slägtingar och ungdomsvänner, och som jag af en händelse träffade i morse.» »Örnfelt ... Örnfelt ...», svarade statsrådinnan och plirade med ögonen. »Det fans för flere år sedan en major Örnfelt vid Svea garde? »Den här fru Örnfelt är hans svärdotter», upplyste Melcher. »Ah, jaså. Då är hon kanske enka efter löjtnanten vid flottan, han som ...» »Alldeles. Hon är enka efter Robert Örnfelt.» »Kors, honom kände jag mycket väl! Jag har dansat många polkor med honom. Stackare, det var någon ledsam historia – spelade han inte, var det inte någonting med hans affärer?» »Han är död nu», svarade Melcher allvarligt. »Hur det än var, så äro hans affärer i alla händelser nu uppgjorda.» »Ni måste presentera mig för fru Örnfelt, min bäste baron», fortfor statsrådinnan efter ett ögonblicks tystnad. »Hon spelade verkligen hänförande ... du har väl hört henne, Berta?» »Nej», svarade Berta stelt. »Kors, inte det? Jag trodde att ni voro gamla bekanta. Men då måste du laga att du snart får höra henne ... Säg, baron, skulle ni inte kunna proponera fru Örnfelt, att hon och vi tre gjorde den der utfärden tillsammans – här äro så få personer man kan umgås med – då skulle vi först få höra litet musik ... vet ni, det vore rigtigt roligt – försök att arrangera det.» Statsrådinnan såg strålande ut öfver sitt förslag, men det mottogs icke med synnerligt bifall. Melcher satt och drog på svaret, och Berta gaf henne en oförstäldt retad blick. »I så fall få ni fara utan mig», sade hon och vände sig otåligt i hängmattan, »jag orkar sannerligen icke med några utflygter i dag.» »Nå, då vänta vi till en annan gång», sade statsrådinnan godmodigt.
Utan stadga sådana Lagar, 6om innom sig hyså vik koret för ändamålets uppfyllande ^ och följagteligen endast räkna på laglydnad; Hans Exdetlencej Herr Grefven och LandiMarskalken yttrade derefter, att som åtskilige Herrar Ledamöter yrkade afslag å Utskottets i förevarande punct gjörda hemställan* ansåge Hans E^cellettce sig böra göra Proposition, om icke Ridderskapet Och Adelfi behagade afslå hvad Utskottet rörande tjutvars märkande föreslagit. Ropades starka Ja, blandade med några Nej. I anledning hvaraf Har.S Excéllence förklarade, det han tyckt sig finna* att Ja öfverröstat Nej, Och att således Utskottets berörde förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln ogilladt. Hans Excellence hemställde derefter, örn Ridderskapet och Adeln behagade godkänna det af Utskottet föreslagne Rättegångssätt då Den 21 Maji. tjuf uppgifver isig hafva enahanda brött antingen å ett eller flera ställen på andra örter begått, eller Ransaknirtgeh dertill gifver anledningi Ropades Ja och Néj. Friherre Cederström: jagfröf, ätt genom Öiscussiönfcn tillräckeligeb blifvit upplyst, att den vid denna Riksdag antagne fångforslings. och bevaknings-anstalt skall fullkomligen förebygga den hittills varande osäkerhet vid fångars transporterande, hvilken ensam synes hafva gifvit anledning till det af Utskottet föreslagna nya Rättegångssätt; och som detta i min tanka icke har något företräde framför det nu gällande, så inser jag ej något skäl att detsamma antaga. Herr von Hauswolff: Då Riddérskapet bch Adeln, genom de tvänne sista besluten, blifvit dervid, att BrottmålsLagarne Skola tills vidare orubbade fortfara j så vet jag ej hvarföre ért förändring i Rättegångssättet skulle bifallas* innan ett fullständigt förslag af Lag-i Cömitén, rörande Rältegångs-ordning i Brottmål , blifvit utarbetadt.
»Den falang af författare och konstnärer, som för 25 år tillbaka (detta skrefs 1865) här i Stockholm benämndes det unga Sverige, samlades gerna kring en skriftställare, hvars namn då var bland de mest kända, hvars arbeten voro spridda och lästa öfverallt, framhållna af kritiken såsom mönster icke blott hvad beträffade stilens korrekthet och klarhet, utan äfven för den anda af allvar och sedlighet som genomgick dem. Det var en skald, hvilken, om än icke af någon påfallande originalitet, likväl intog alla, lika litet grumlande känslan som språket. Denne skriftställare var G. H. Mellin. Den nyssnämnda falangen såg i honom något mer än en chef, den såg en äldre bror – en den bäste rådgifvare, den mest trofaste vän. Han hann ej uppsökas, innan han uppsökte. Astronomen kan ej vara ifrigare i sina forskningar efter nya upptäckter på himlen, än Mellin i sina spaningar på litteraturens eller konstens fält efter de obetydligaste tillstymmelser till talanger. Ingen anonymitet trotsade i den vägen hans blick, och när han funnit hvad han sökte, gladdes han som ett barn vid fångsten af en blomma. Han bjöd genast på brorskap, genomsåg de första försöken, visade småleende på felen, men framhöll förtjensterna med en ifver som om det gält det vigtigaste i verlden. Mellin stod då på höjden af sitt författarskap. »Blomman på Kinnekulle» firades öfver hela landet och var den första af de historiska noveller som följde tätt på hvarandra, alla emotsedda med längtan och emottagna med förtjusning. Man såg i denna serie en skön och löftesrik morgon till den historiska romanen, hvartill det rikaste stoff glimmar på hvarje blad i våra häfder. Det var ej Mellins fel att det stannade vid morgonen. Om en populär författare slets man kanske den tiden mera än nu. Det utgafs väl knappt något litterärt verk, som ej måste redigeras af hans penna och prydas af hans namn, den säkraste borgen för framgången. Tjenstvillig mot en hvar som vände sig till honom fördjupade han sig i ett mångskrifveri, som mera tillfredsstälde hans hjerta än hans snille.
Herr 8<chmstkerlök, hstcnninA Lkristian, hade jnlemnar ett cictamen, som nplastcs sa lydande: Wordsamt Memorial; Ibland alla de omstapclser och vyheier som utmärkt ltzoy ars lika markwardiga som längwariga Riksmöte moro Ridderstapet och Adelns margfal, ^iga upoffringar, hwilka lil! någon del efter milt yswerkygelse billiga, lag i andra ämnen sann okBlwist och äswen besynnerliga i anseende tili deli. werk - §74 Dm 28 Nast. wcrkningskraft som beredde och tillskapade dem. Jag knnde icke bejaka frägan om säteriernas rotering , dä jag ansag densaniina stridande ervor HelgLen af ägande rätten, men jag yrkade derjemte, att säteri och al! orokerad jordägare icke borde un» dandraga stg att pä annat fart, antingen med spannemäl eller penningar under krigstider bidraga till understöd för riketö sörswar. Detta mitt förslag hördes icke. Rotering skulle nödwändrgt äga rum» Den är nu fullbordad pä sätt fom ske dr, efter 0- lika och högst ojemna grunder; ibland hwilka isräu Cronobergs, en del af Calmare och synnerligen Jönköpings län upstätt sa allmänt skäliga klagoljud, att de ofelbart skola wäcka en mild och rattrvis Regerings uplysta och ömmande »pmärksamhet. Da derjemte det ödet bör anmärkas, att tiden mar ali för korrt til! minnande af någon lindring genom förmedling och denna mwag äfwen förswäradeö genom ett är 1804 utfärdadk Konungabref, hafwa säterier i desta län med den obilligaste reccuteringsstchldighet bliftvit betungade. Wi weta, att den extra roterade jorden ännu star befriad frän skyldigheten att halia soldater under fredstider
Dryckenskap samt oloflig bränvius-tninutering, i likhet nied andra brottmål å J.andet, skola vid Härads-Rätterne upptagas ochpröfvas, samt, i händelse _af missnöje, i vanlig besvärsväg fullföljas i Ofver-Rätt; i likhet hvarmed äfven 13 §• i förstnämnde förordning lomme att ändras; hvarjemte och, på det att längre uppskof i behandlingen af fyllerioch bränvins-minuterings-mål må förekommas, Riksens Ständer ansett slika mål äfven böra vid inträffande Urtima Ting åtalas och afdömas; dock att allmänne Åklagaren, innan Stämning ägar, derom bör hos Domaren göra anmälan I fråga huruvida Värjemåls-ed bör åläggas uti dryckenskaps-mål hafva Riksens Ständer, i betragtande deraf, att, enar straff endast bör ega rum för den, hvars åtbörder och orediga sinnesförfattning synbarligen utmärkt, att han varit drucken, och den person, som med ed skulle fria sig från tillmålet om ett så beskaifadt till. 3*8 Underdåniga Skrifvelser« stånd, redan, innan Värjemåls-eden kan komma i fråga, ar med halfva skäl förvunnen, att, vid det åtalade tillfället, icke hafva egt den rediga föreställning om sin belägenhet, att han derom, med tillförlitlig visshet, bör kunna göra redo, funnit sig böra i underdånighet föreslå det Stadgande: Att enär uti dryckenskapsmål den tilltalade icke med fulla skäl blifvit öfvertygad, lian ej må till Värjemåls-ed dömas, utan förklaras ickte kunna åt saken fällas.
Maj:t i anledning deraf fattat Sitt Nådiga Beslut; att, i underdånig öfverensstämmelse med Kongl. Brefven den 25 Junii, den 13 Augusti och den 5 November 18II, Städernas 010- terade jord, der den förut icke bar något visst hemmantal, skall dertill, efter hvarje orts skattläggnings-grunder, uppskattas, samt sedermera roteras till Båtsmanshåll efter det hemmantal i Extra Rotering på en Båtsmansrote, sorn, inom Länet, pä en Soldatrote vanligen bestås; att. vid den förordnade nya Regleringen af Städernas Båtsmanshåll, bör, jemlikt föreskriften i Stattsamt Oec.-UtsA, Uti, N:o no, ai Kongl. Brefvet till Kammar-Collegium, angående Extra Roteririg*n för Städerna i Elfsborgs Län, den 13 Augusti 18IX, sadan Städernas jord, sorn icke kan visas förut hafva blifvit ordentligen roterad, eller att det Båtsmanshåll, sorn Städerna hittills utgjort, egentligen är grundadt på samma jord och med direct afseende derå verkligen tillkommit, åsättas Extra Rotering; att Stockholms Stad, genom Konung Carl den intes Resolution den 28 Februarii 1678, och, såsom bevis af Högstbernälde Konungs erkänsla och bevågenhet för det frivilliga bidrag till Rikets försvar under kriget emot Danmark, som Hufvudstaden, genom uppsättande af ett ökadt antal Båtsmän, lemnat till Konungens disposition, väl blifvit försäkrad att framgent icke behöfva underhålla mer än Etthundrade Ordinarie Båtsmän; men att samma Nådiga försäkran, hvars egentliga ändamål synes hafva varit att frisäga Hufvudstaden från ståndigt underhållande af den under kriget uppsatta tillökade styrkan, af tillsammans Trehundrade man, kan anses rubbad och utan afseende lemnad, då, genom den år 1720 upprättade och af Kongl. Majit i Nåder stadfästade nya fördelning af Båtsmanshållet, Städerna emellan, Stockholm blifvit ålagd att från samma tid, allt intill år Ijm, underhålla Tvåhundrade Båtsmän, utan att af den Kongl.
Jag hemställer, om något större bevis på det chimerikä i hela denna lag finnes, än när man vill inbilla Svenska Folket, att man stiftar en lag för att trygga det, och deruti inlägger rättigheten för Konungen, att genom Rikets Ständers sammankallande förekomma dess verkställighet. Mera har jag ej att säga. Herr Rosenblad: Om jag än ej gifvit min mening den fullständighet i uttrycket, som den behöft, bade jag dock ej af en så erfaren Talare, som den siste, kunnat förmoda ett sådant missförstånd. Jag har ej yttrat eller menat, att Konungen skulle kalla Rikets Ständer för att förekomma lagens kraft, utan för att förekomma behofvet att göra den gällande. Jag hemställer, i fall Rikets Ständer sammanskjuta medel till Bankens betäckande, eller i fall Konungen, genom Lilla Creditivets lyftande, betäcker den brist sorn finnes i Banken, om icke behofvet att göra lagen gällande derigenom förekommes, utan att lagens gällande kraft blifver minskad. Det är detta jag ville uttrycka, och beklagar, att jag nyss så illa framställde min mening, att jag blifvit missförstådd. Herr Hjerta: Jag vill endast med några ord besvara den anmärkning, som blifvit gjord af Herr Tham, hvilken trott, att införandet af uttrycket allmänna lagen, uti den nya redactionen, snarare skulle skada io6 Den 13 J a n u a r i i e. m. än gagna. Jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att i UtsökningsBalken finnes rättighet för ÖfverExecutorn att i enskilta fall gifva anstånd. Jag trodde, att vid det tillfälle, då BankoStyrelsen anmälte en tillfällig förlägenhet, som kanhända lätt kunde lijelpas, Konungen skulle, genom ett sådant uttryck i denna lag, under förutsättning att han uppfyller sin pligt att kalla Rikets Ständer, äfven kunna begagna den rätt en ÖfverExecutor i enskilta fall äger, att lemna anstånd. Jag skulle tro, att det ej vore af någon verklig eller sann våda. Att för några ögonblick spekulationen störes, det medgifver jag, men icke uppkommer någon verklig våda, och trygghet beredes den närvarande Banken, hvilken såsom StatsBank måste behandlas på annat salt än andra, så att den ej blir utsatt för spekulationer.