Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stnfaiet barit inom jlolälbern 436,678 454,675 486,264. ftprelfe ftg tillbragit feban 'fifta 9itfébag. 85 åt år åt åt 1847. 1850. 1853. 1856. ©atti/ forn (n^emtat funjla)) öfwer minimum 10,913 19,883 18,058 19,579 „ funt Degagitat fonbngSjWor 18,429 25,718 22,840 22,744 192 . 182 ., „ „ flottare eder orgelmfler 521 . 690 . 781 . 865 Vtitbermiöniitg un b be för folfffoffarareé btlbanbe inrättabe @entt @fter bet Rottal. 9Haj:t unber beit 9 $00. 1847 gobfänt rotäa Gflentenlars Såtotoerfen. l)ufuutbgrttnber för orbttanbe af rtfetö (§lententar*läromerf ocp genom nåbigt (Sirfttlär ben 6 3uli 1849 förorbnat ont merfjMigljet Ijäraf t åtffilliga betar, l)at $ongl. 9Äaj:t ben 14 fiftltbne 3litguftt fajijlällt ©tabga för IJltfetd Alllmänna (gletnentar^äromerf, att tjena titt efter* rättelfe från od) tneb tjöftterminen ltäjifontntanbe år fantt anbefallt Dom* fapitleit t rifet ocb
Ständers vidare bepröfvande vördsammast hemställa, om det icke kunde blifva Justitise-Ombudsmannen uttryckeligen föreskrifvit att ifrån den stund, förteckning på oafgjorde ärenden af ofvannämndo beskaffenhet af Ståndens Cancelliethonom tillställes, med sorgfällighet iakttaga allt hvad på dess Embete ankommer, för att befordra deras skyndsamma slut och i dess berättelse vid nästa Riksdag omständeligen uppgifva, hvad anstalt han dertill vidtagit, och hvaruppå ett sådant beslut då kan bero. Örebro den 3 Junii 1812. Erik Svensson, från Bohus Län. Remitterades till Constitutions-Utskottet. ' Ex Protocollo G. Brinkman. Bilaga B till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft Ständers Coust itutions-Ut skotts 2:dra Fördelning den 11 Junii 1812. Upplästes: Utdrag af Hederv. Bonde-Ståndets Protocoll af d. 3 Junii 1812, innehållande Ståndets beslut att till Constitutions-Utskottet remittera ett af Riksdagsmannen Erik Svensson från Bohus Län samma dag uppläst Memorial, med anförande: att det väl genom lnstruetion af d. 27 Febr. 1810 vore R. S. Justi ti se-Ombudsman ålagdt att i Konungens Cancellie uttaga Kongl. Maj:ts utfallande Resolutioner öfver sådana, under Riksdag andragne underd. Besvär, af Riksens Ständer i allmänhet, Stånden hvar för sig, eller af en hel Landsort eller Stad, sorn icke innan Riksdagens slut kunna af Kongl. Maj:t i 424 Riksdagen 1812. Nåder afhjelpas, och att om deras afgörande, der så fordras skulle, hos vederbörande föredragande påminnelser göra; äfvensom enligt den vid sistl. Riksdag ineddelte Förklaring öfver 14 § han äger att vid hvarje Riksdag för Riksens Ständer uppgifva, hvilka af deras vid sistförflutne
Staten underhjelper ändamålet, som ovilkorligen ännu ej kan vinnas utan genom utslagtning, så länge läkarekonsten fåfängt använder botemedel så väl mot sjukdomen som dess spridande genom smitta. Emedlertid har genom denna sjukdom nästan all kreaturshandel inom norra delen af Länet afslannat. För 7 öfrigt är ladugårdsskötsel i allmänhet på samma ståndpunkt som förut. Visserligen har omtanken att förbättra äfven denna gren af landlhushållningen på ett och annat ställe visat sig, och måhända kan denna väckelse verka godt och gifva mera lif åt omtanken hos andra att fästa sin håg och sina bemödanden att åtminstone i någon mån förbättra hvad som i så hög grad tarfvar förbättring. Hästafvelns förbättrande fortgår och visar goda resultater. Får-racens förädling vill i allmänhet ej få den framgång, man har hoppats. Denna gren af landtbruket står ungefärligen på samma punkt som förut, med undantag af vid några större egendomar, der ägarne fortfara att vidmakthålla ädlare racer. Skogsskötseln är i lägervall. Hvarken vådan att framdeles känna tyngden af skogsbrist eller uppmaningar hejda skogarnes medtagande och icke i ringaste mån bidrages till återväxt. Så länge hvarje skogsägare har envälde öfver sin skog och äger laglig rätt att behandla den utan något afseende på efterkommandes rätt, står ingen hjelp alt finna. Bergsrörelsen är inskränkt inom Andrarums alunbruk. I medeltal har tillverkningen under dessa trenne år varit 1,860 tunnor alun lill ett pris af 12 B:dr Banko tunnan. Af inom Länet varande Verk och Inrättningar, som i Tabellen äro upptagne, fortfar pappersbruket Klippan med oförminskad verksamhet. Binäringarne hafva ej undergått några förändringar. Sjöfarten, som idkas af kustboarne inom Bjäre härad, har ej heller undergått någon förändring. Jagten utan betydelse såsom näringsfång. Landthandel inskränker sig till utbj^te af ortens produkter med afsättning dels i Länets städer och dels på landtmarknader. Spanmål och bränvin utgöra de hufvudsakligaste exportartiklarne. Handeln med kreatur har i betydande mån minskats i följd af boskapssjuka!!. §• 4.
Det är ej i det otidiga klandret eller tadJet —• eller yrkandet af nya fördelar på rättvisans bekostnad —.eller i det trotsande öfvermodiga hotet man vinner målet. — ”Allmänt väl;” Om än framgången till en tid skulle gynna Öfvermagtens, styrkans eller mängdens, alltid förnyade, oftast obilliga, fordringar; är det endast det rättsenliga, som äger bestånd, och förr eller sednare återgår allt till den jemnvigt, allt i naturen bör och skall äga. — Till den ordning rättskänslan bjuder; all öfverdrift strider 28 Den 12 November f. ra mot dess bud, — hvarje förmån orätt vunnen är blott ögonblicklig, och återfaller med dubbel tyngd på den i dag segrande, i morgon störtade, Öfvermagten. Redelige Daneman! I arf af agtningsvärde fäder håfven J med Eder sjelfägande jord ärft sjelfständighetens känslor — Vördnad för Eder Regering — Lydnad för lagarne — kärlek för fosterjorden. Desse dygder, soini seklers längd stämplat Svenska Folket, och gjort Dess lott afundsvärd framför så månge andre af läge, rikedom, — luftstreck, — naturförmåner och vidtomfattande gränsor mera gynnade Stater, böra af Eder heligt förvaras. Samma blod, sorn lifvade Edra kraftfulla fäder under den Store Regent, hvars valspråk var, Gud och Sveriges Allmoge, rinner än i Edie ådror och tillhör den Konung, Dess like i bord, i dygder och bragder, hvilken, lika som Han, af Folkets enhälliga röst kallades alt pryda Sveriges sekel-åldriga Thron, och som i folkets kärlek ser sin belöning.
7 Sand. 1 Afd. 2S Haft. 3 18 Lag-Utskottet* Betänkande , IV:o 82. bördsrätten för närvarande o vidrörd, men tror dock något hinder häraf destomindre mola för ett ändamålsenligt ordnande af den serskilda lösningsrätten till en genom testamente bortgifven egendom, som lagen redan stadgat en betydlig skillnad emellan dessa rättigheter och ingalunda gjort dem beroende af hvarandra. Rätt att börda en försåld fastighet har nemligen hvarje skyldeman, som är inom de flera af lagen i sådant afseende utstakade leder, då deremot lösningsrätt till bortteslamenterad egendom endast gäller för närmaste arfvrngen, och till och med alldeles icke eger rum i fråga om sådan stadsfastighet, som genom gåfva med varm hand blifvit bortskänkt.. Men om det således visar sig, icke allenast att sjelfva sammanhanget emellan de grunder för en förändrad testamentsrätt, som Utskottet uppställt, påkallar, att den ifrågavarande lösningsrätten till sitt föremål göres lika för land och stad, utan äfven att en. sådan likhet ulan olägenhet kan till vägabiångas medelst samma rätts inskränkning i allmänhet liil börd köpt fastighet, fordrar likväl den skiljaktighet i processuela former, som vid Landsoch Stadsdomstolarne förefinnes till följd af deras olika organisation, att tidsbeslämmelserne för lösningsrättens utöfning förblifva olika; och Utskottet har derföre trott sig böra bibehålla de hittills gällande föreskrifterne, att lösningsanspråket skall på landet väckas innan laga stånd åkommer, men i staden inom natt och år. På grund af hvad i det föregående blifvit anfördt, tillstyrker alltså Utskottet, det måtte Rikets Ständer för sin del besluta, att, med upphäfvande af Kongl. Förordningen och Förklaringen den iq Augusti 1760,; angående testamenten i städerne, samt med ändring af iy Kap. Årfda-Balken och 8 Kap. Jorda-Balken, berörde två Kapitel må erhålla följande lydelse: Ar f d a - B al k envyKap. Hvad, och huru mycket, matt må i testamente gifva. * §'• Ingen
Ehuru Revisorerne, till följd af de utaf Fullmägtige anförda skäl, icke funnit något att erinra emot de om ifrågavarande obligationers bokföring sålunda med - 24 St ats-Ulskoltets 1'tlålandc N:o 25. delade föreskrifter, hafva dock Revisorerne hemställt, om icke, till upplysning rörande anledningen till berörda bokföringssätt, Fulhnägtiges derom fattade beslut borde, såväl uti den särskilda räkenskapens inoch utgående balanser, som i de tryckta räkenskapsutdragen, både till sitt innehåll och tiden då det blifvit meddcladt, korteligen antydas. Med afseende å denna framställning hafva Fullmägtige, uti sitt vid den tryckta revisionsberättelsen fogade utlåtande (sid. 82) anmält, att Fullmägtige, på anförda skäl, föreskrifvit, att meranäinnda beslut skall åberopas, och dagen då detsamma af Fullmägtige fattades, uppgifvas å vederbörligt konto i den särskilda räkenskap som innefattar redogörelsen för 1860 års jernvägslån och de till dess liqviderande anslagna medel; men att, beträffande det af Revisorerne föreslagna stadgande: att samma besluts innehåll jemväl skulle antydas uti det från trycket utgifna utdraget af Riksgälds-kontorets för hvarje år afslutade räkenskaper, Fullmägtige ansågo sig böra afstyrka ett sådant stadgande, enär derigenom den allt hittills iakttagna formen för detta räkenskapsutdrag skulle komma att, med hänsigt till de af Riksgälds-kontoret utgifna premie-obligationerna, förändras och innefatta icke blott den afsedda redovisningen för Riksgälds-kontorets skulder och tillgångar samt detta verks inkomster och utgifter, utan äfven en särskild underrättelse om de i fråga om sagde obligationers bokföringssätt meddelade beslut och föreskrifter.
En dag, då vi voro ensamme och Schahen händelsevis befann sig vid förträffligt lynne, frågade han mig: Denna Fanny, om hvilken du för en tid sedan berättade mig, älskade du således så häftigt, efter du för hennes skull, vid uppträdet hos den parsiske läkarn, så alldeles förglömde dig, och nästan föll i vansinnighet? – Jag älskar henne ännu med samma häftighet, som då jag första gången såg henne. – Också hade jag länge förmodat, att ditt sinne vore underkufvadt af någon olycklig kärlek. Ty huru skulle man annars förklara, att en yngling vore så utomordentligt allvarsam och en sådan afsvuren fiende till alla slags nöjen? Huru lång tid har förflutit, sedan du förlorade din Fanny? – Det är mer än ett år, herre. – Mer än ett år, Rustan, och ändock sörja en flicka? Hvilken dårskap! Hon var således rätt vacker, icke sannt? – Hon var den skönaste bland sitt kön. – Emedan du icke sett några verkliga skönheter. Man påstår dock, att fruntimren i ert land skola vara täcka. – Det är möjligt; men det gifves icke mer än en Fanny i verlden. – Om du kände mitt harem, skulle du medge, att der funnos minst tjuge lika sköna och älskvärda. – Omöjligt, Padischa, svarade jag med häftighet. Gud skapar icke mer än en blomma på en gång af en sådan fullkomlighet. Schahen log, kallade en eunuch och hviskade honom något i örat, och sade sedan högt till mig: Det fägnar mig att upptäcka, att i dig finnes lif och blod: hittills har jag hos min tjugeårige vän icke funnit annat än idel visdom och iskall dygd, liksom vore han en gråskäggig vizir. För att öfvertyga dig om din förmätenhet att vilja jemnföra din skogs-viol med de från tre verldsdelar utvalda prakt-exemplar af rosor, som samlas i en mäktig österländsk furstes Zehana 16 och för att tillika gifva dig ett utmärkt prof af min nåd, vill jag tillåta dig inträda i dessa förborgade boningar. Kanhända har aldrig någon man af vår trosbekännelse tillåtit en annan en dylik ynnest; men en sådan svartsjuka förekommer mig blott såsom en löjlig fördom.
Utsk.Uil, N:o 71.47 och Gesäller under nämnde Stadga, icke eller till Borgare-Ståndets i det afseende! enhälligt yttrade tanka. Om det än icke kan nekas, att, serdeles hvad Gesäller angår, hvarjehanda oskick ibland dem , i anseende till den alltför vidt utsträckta friheten att kringvandra, sig insmygt, och att de gamla Författningarne lemna dem en frihet i denna del, som behöfver begränsas; lärer detta icke lämpligen böra ske uti TjenstehjonsStadgan, enär en ny Handtverksordning snart är att förvänta , hvaruti man kan hoppas att finna rättadf, hvad man nu skäligen öfverklagar, så i detta som i andra afseenden. Villa man likväl nödvändigt hafva Handelsbetjenfer och Gesäller nämnde uti berörde Stadga, vöre det dervid tillräckligt , att åberopa de serskilda Författningar och deruti, sorn egentligen anginge dem, utan att, såsom Utskotten föreslagit, in extenso uti oftanämnde Stadga införa dem. — Hvad Utskotten häremot anfört, att sådant icke går an, emedan de nya förslagen till Handelsoch Handtverks - Ordningar ännu icke äro a£ Kongl. Maj:t gillade och till efterlefnad utfärdade, gäller förmodligen lika mycket emot Utskottens förslag, att ordagrannt, eller med någon förändring, intaga dem uti Stadgan, enär de, i händelse de varda af Kongl, Majtt ogillade, lika litet på ena eller andra sättet, lera komma alt uti Tjenstehjons-Stad - 48 Bil. t.Lag s.Allm.Iiesv.o. Oec.Uttk.Ull.ii.oTi gan qvarstå. Sorn jag derjemte alldeles icke kan godkänna Höglofl. Utskottens förslag, att en Gesäll, om ban icke mägtar att, då han reser för att antingen förvärfva sig condition eller förkofran och större insigt i yrket, inom en månad förskaffa sig tjenst, skall han såsom lösdrifvare anses, och, i följe deraf, enligt Utskottens förslag, vara till krigstjenst förfallen.
Och vi skulle åter vara lyckliga och icke skiljas förrän i döden. I pröfningarnas skärseld skulle vi båda hafva renats Jag förestälde mig lifligt alt som komme att inträffa i framtiden. Till en början skall Anttis kärlek roa Agnes; hon skall uppdrifva den ytterligare ända därhän, att hon får honom att öfvergifva sin familj och följa henne ut i stora världen. Där skall hon ännu någon tid, för ombytes skull och för att göra effekt bland sina bekanta, hålla till godo med Anttis beundran, turvis reta honom och åter vara medgörlig, kasta honom från hopp till misströstan, och därigenom ytterligare uppägga hans passion. Först då öfverger hon honom, drifver honom spefullt bort ifrån sig. Antti blir sjuk och är nära döden. Jag skyndar att vårda honom, finner honom lidande, förkrossad, söndersliten, utan en enda vän. Han yrar vildt om Agnes, förbannar och smädar henne, ropar på hämd, rasar och vill med våld störta upp från sin bädd. Jag stryker sakta hans händer, torkar svetten från hans panna, hviskar till honom ömma ord, fuktar hans torra läppar med vin och jämkar om hans kuddar. Han lugnar sig och somnar in. Och då han vaknar, känner han igen mig, veknar och Så långt hade jag hunnit, då jag såg dem komma uppe på backen. De skrattade och samtalade lifligt. Vid vägen lågo stockar uppstaplade. Agnes klef upp och gungade öfvermodigt på den yttersta af dem. Antti varnade henne och bjöd sin hand till stöd. Men Agnes försmådde den och hoppade vårdslöst ned, utan att bry sig om Anttis varningar. Detta skulle dock troligen hafva aflupit illa, om icke Antti tagit emot henne. Ni är ju som ett stygt barn, själfsvåldig och olydig, sade han. Tänk om ni hade brutit ert ben. Jag litar på min goda tur. Men jag tror att ni blef ordentligt skrämd. Naturligtvis. Nu lofvar jag att vara snäll. Bjud mig er arm. Agnes satte sig bredvid mig, medan Antti gjorde båten i ordning och hissade upp seglen. Hade du ledsamt i går kväll, Lisi? Nej, inte alls. Jag såg henne öppet i ögonen. Värkligen, Lisi liten?
Ehuru Idas i allmänhet stela och afmätta sätt att vara på intet sätt gaf anledning till misstankar, är verlden vanligtvis i dylika fall lika svår att föra bakom ljuset, lika skarpsynt som skoningslös, och ständigt full af ”intima vänner,” hvilka anse för sin pligt att underrätta oss om sådana olyckor, som vi sjelfva icke märkt, och i okunnighet hvarom vi skulle lefvat nöjda och lyckliga. Äfven Idas man hade dylika vänner, som – drifna af rent deltagande – försäkrade sig hafva märkt än en förstulen blick, än en hviskning, en rodnad eller en handtryckning. Utom sig af sårad fåfänga och egenkärlek – ty han fördrog utan särdeles obehag att vara henne likgiltig, men då borde ingen annan bli honom föredragen eller ega hennes kärlek – bevakade han Ida och hennes älskare ifrån detta ögonblick med verkliga Argus-ögon, och – antingen missledd af svartsjukan och misstänksamheten, som blifvit väckta, eller också med verkligt skäl, – tyckte han sig nu finna sina vänners upptäckter bestyrkta af tusen småsaker, som förut undgått hans uppmärksamhet, eller förefallit honom oskyldiga och utan annan betydelse än slägtoch barndomsvänskapens. Deras äktenskap blef nu en oupphörlig serie af ingenting mindre än fridsamma uppträden; häftiga tillvitelser, sårande allusioner och vredgade utbrott å hans sida, hvaruti en så ytterlig egenkärlek, ett så stötande högmod framträdde, utan att mildras af den ringaste tillsats af hjertlighet eller denna kärlekens jalousi, denna ömma afundsjuka, som alltid är förlåtlig, och till och med kan skänka en känsla af lycka åt föremålet derför, gjorde att Ida å sin sida bemötte honom med tystnad, köld och förakt, hvilket ännu mer retade hennes man, och man kan med sanning säga att deras förening var stormig och olycklig, ända tills den kanske oskyldiga orsaken dertill var röjd ur vägen. Idas älskare – i fall man så får kalla hennes kusin – blef nemligen kort tid derefter dödad af en fransysk officer i en duell, föranledd – som man uppgaf – genom en politisk tvist.
Det är af sådan anledning jag vördsammeligen får anhålla, det förslaget må till ExpeditionsUtskottet blifva återremitteradt, på det Skrifveisen måtte till alla delar ställas i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, hvilket jag tror lämpeligen 49 H. 7* i oo D e n 11 November f. m. kunna ske derigenom, att näst efter orden ”TillämpningsSkolornas fullkomnande,” uti den period af den underdåniga Skrifvelsen, som tillkännagifver Rikets Ständers beviljande af de föreslagne 18,000 R:dr till Universiteternes och TitlämpningsSkolornas fullkomnande, införes: bland hvilka Rikets Ständer äfven anse Krigs Akademien böra räknas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg den vid ExpeditionsUtskottets ifrågavarande förslag gjorde anmärkning böra föranleda till återremiss deraf. Ropades Ja och Nej. Herr von Hartmansdroff, August: Otn man i ett fall vill specificera, hvilka Tillä mpn i ngsSko 1 orna äro, men icke i de öfriga; skulle det se ut, sorn man ville anslå medel endast åt den omnämnde, men ej åt de andra. Antingen böra således alla uppräknas, såsom Tecbnologiska Institutet, Marieberg, Carolinska Institutet, o. s. v., eller ock ingen. Som det sednare sältet är öfverensstämmande med Utskottens af RiksStånden bifallna Betänkande; kan den underdåniga skrifvelsen icke heller lagligen blifva annorlunda, än den är; hvarföre jag tillstyrker dess godkännande. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af honom Den ii .November f. m. 101 nyss gjorde hemställan, om Ridderskapet och Adeln ansåg ExpeditionsUtskottels Förslag böra, på grund af den dervid gjorde anmärkning, till Utskottet återremitteras. Ropades starka Ja, jemte några Nej.
Fr. per kubikmétre och af 5 centimétre’s d:o eller derunder lil 9 Fr. per kubikmétre. Vidkommande åter sjöfartsafgifterna, är genom samma traktat stadgadt, att från och med den dag. då genom en allmän öfverenskommelse Scheldetullens kopitalisation blifvit försäkrad, tonnage-afgifterna i Belgien skola upphöra, lotsafgifterna i hamnar uti Belgien och vid Scbeldefloden nedsättas med 20 proc. för segelfartyg, 25 proc. för bogserade fartyg, och 30 proc. för ångfartyg, samt beloppet af de lokala sjöfartsafgilterna i Antwerpen i sin helhet nedsältas. 1 öfrigt hafva Svenska fartyg och deras laddningar blifvit i Belgien tillförsäkrade enahanda behandling, som Belgiska fartyg och deras laddningar derstädes åtnjuta, äfvensom i allmänhet är stadgadt, att de förmåner, som i fråga om handeln och sjöfarten äro eller ytterligare kunna blifva de mest gynnade nationer beviljade, jemväl skola Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 123. 9 skola komma Sverige tillgodo. Derjemte innehåller denna traktat bestämmelser rörande Sveriges deltagande i aflösningen af Scheldetullen, hvartill samtycke lemnats mot vilkor: att aflösningssummans totalbelopp icke öfverstiger en summa af 36,000,000 Francs; att Belgien tager på sin andel tredjedelen af detta belopp; att återstoden fördelas emellan öfriga Stater i förhållande till deras sjöfart på Schelden; att Sveriges andel ej kommer alt öfverstiga en summa af 543,600 Francs; att denna andel skall gäldas medelst annuiteter till lika belopp, inbebripande kapital äfvensom ränta efter fyra för hundrade på de icke inbetalda kapitalbe loppen ; att annuiteterna bestämmas till 25 och den första erlägges i Brussel den 1 Januari 1866; att räntan å annuiteterna beräknas från den dag då ratifikationerna af traktaten emellan Belgien och Nederländerna af den 12 sistlidne Maj utvexlas; samt att Sverige eger att på förhand inlösa hela dess andel eller någon del deraf.
Barna-undervisningen sker i en paedagogie, tillräcklig för behofvet, me<* en lärare, som i lön njuter 26 tunnor kronotionde årligen; och de fattig3 underhållas genom sammanskott. Tillförseln af landtmannavaror är ringa, och måste vara det, då stads' boernes fattigdom, samt den omständigheten att de af jorden hämta sina för' nödenheler, hindra afsättning af landtmannavaror i staden. I Länet finnes en köping, Malmköping kallad, anlagd på det Kongl. Sv' dermanlands regemente tillhörige rusthåll Malma i lilla Malma Socken ocl Willåtinge härad, 7 mil från Nyköping och 3 mil från Eskilstuna. Der"10 köping, hvarest drifves något litet handel och handtverkeri, lyder ur»de* lands-rält och till polisen under landshöfdingen, kronobeljeningen, peli 611. _____ a ____ I a .— I _ I 1 _____— __ . • , > _ - . a ■ /v n ■ • n n '—• m • n .t n n ■ ■ • i i—1 • I 1 >—> ■ -1 n ^» sednare tider tillkommen ordningsman, som invånarne sjelfva löna. Der^j ock samma regementes mötesplats. De, som der äga tomter, erlägga regementet tomtören. För öfrigt äger köpingen föga inflytelse på landsort6'1’ ty både handel och afsättning är der ringa. Nyköping i Lands-Cancelliet den 16 December 1333. GUSTAF PEYRON. 4 I G. ENGESTRÖ3I. A. WEINERS TRÖ3I Tabell för Städerna inom Nyköpings Län upprättad Ar 1833. 3 <’ n Jord. Utsäde af Medel-afkastning sedan utsädet draget. är afUnderhållne kreatur. 53 o I c Vt h* ET B 0TQ erst o rt cd o S" Bevillning. GUSTAF PEYRON G. ENGESTRÖM. A. WENNERSTRÖM. Summa Statsbidrag.
Arvid hade sin egen » lille grå häst », med hvilken han gjorde sina utfärder. » Vi voro ute », skrifver han, » på isen med våra hundar, som vi spänt för släden, och vi sutto på, två åt gången och hade mycket roligt »; en annan gång gick han » en god mil » på skridskor. Den literäre samlaren började som sigillsamlare; » nu har jag 52 sigill », förkunnar gossen med märkbar stolthet. Ej mindre gladde sig den blifvande konstvännen, då han af sin far fått » en utmärkt bra fiol, 199 år gammal. » Gourmand kunde nog Arvid vara äfven som gosse; » Sedan i går », yppar han, » har jag varit något sjuk, emedan jag åt för många hvetebullar på fastlagsmåndag. » Tolfårig hade han sina framtidsfunderingar, » Du frågar », skrifver han till vännen Sigfrid, » om jag icke uppgifvit min tanke att blifva landtbrukare; jag tror icke, att jag kan uppgifva den. » En vändning blef det nu äfven i hans lefnad, ty han skickades i skola till Helsingborg, där han intogs i fjärde klassen och bodde hos » mamsell Fryxells Karna ». Han trifdes nog rätt bra bland kamraterna, men saknade sin » lille grå häst ». Vid terminens slut fick han 17 betyg, men blef ändå efter » med den tråkige Euklides ». Han hade nu blifvit en liten rätt försigkommen ungherre. I julklapp fick han kruthorn och cigarrfodral; bössa och pistoler hade han redan förut lagt sig till. I läsningen skötte han sig likafullt bra; vid midsommar uppflyttades han i femte klassen med 19 kunskapsbetyg. Men det måtte hafva gått något underligt till i Helsingborgs skola, hvarom brefven ibland berätta små lustiga episoder. Resultatet deraf får man veta i ett annat bref: » Nästa termin skall jag gå i Lunds skola, emedan alla påstå, att den är bättre än Helsingborgs. » I början af år 1860 öfvergick Arvid Ahnfelt från Helsingborgs läroverk till Lunds.