Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillstyrker för min del, att Ridderskapet och Adeln förblifver vid dess förut fattade besluti Friherre Cederström: Tvenne Sattser* Isom förekomma i Herr Hjertås senaste ytt 54 H. ö* 84 Den 17 December e. m. rande, och påkalla svar, hafva föranlåtit’ mig att begära ordet. Då Herr Hjerta sagt* att utlänningen ej bryr sig örn allonge-peruken på vårt mynt, instämmer jag med honom så vida, att jag tror det vara mycket osäkert, om en sådan någonsin kommer att finnas på vårt mynt. Hvad åter prägeln beträffar, så i händelse myntet i prägeln kommer att innehålla fulla vigten, och det bland allmänheten är bekant, att afdraget för mytningskostnaden skett efter noggrannaste beräkning med så mycken besparing som möjligt, är det klart, att hvar och en heldre skall köpa tnyntet efter namnvärdet, än plantsar, sorn lätt kunna förfalskas; och frågan blifver då icke, om myntet är med eller utan peruk, utan blott huruvida det icke är lätt efterapligt. Om mari således är öfverens derom, att afsigten med slagskatten endast bör vara, att befria Staten från en onödig bevillning för myntningskostnaden, och likväl hafva ett tillräckligt myntcapital i rörelsen, så skulle, om nian, efter att en gång hafva fastställt fri rättighet att utföra myntet, öfverlemnade åt Konungen att bestämma en slagskatt för att hindra myntets utförsel, en besynnerlig contradiction uppkomma emellan detta beslut och det föregående, om eri fri silfverutförsel. Saken skulle ock blifva omöjlig att verkställa, såsom innefattande en sann satts å ena sidan, men en osann på den andra. Jag fortfar alltså att yrka Den 17 December e. m. 85 instämmande i första delen af BondeStåndets beslut, att till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas, att efter Vetenskapsmäns hörande utsätta en lindrig (eller om man så vill, den minsta möjliga) myntskatt, inberäknad i sjelfva myntet; men jag kan ej frångå att de efterföljande orden: till förekommande af detsammas utförsel eller nedsmältning böra utgå.
På Djurgårdsteatern rustar sig nu direktör Ranft att afsluta sin lyckosamma sommarsejour, men innan han lämnar oss, ville han med ett nytt program rikta minnet af en repertoar, som onekligen varit en smula enformig, tack vare » Ljungby horns » outslitliga framgång. Sådana där sega säsongpjäser må vara aldrig så fägnesamma för hrr teaterdirektörer, för den konstanta platspubliken ställer sig saken nog litet annorlunda. I måndags afton hade vi emellertid, som sagdt, mött till ett nytt slag. Och kvällen var glad. Feydeaus och Dcealliéres lustspel » J a g a r Cbampignol! » har i Paris gjort stor succés o c h gått sina 500 gånger i sträck. Det är verkligen ock något riktigt friskt och roligt i sin genre, o c h den dråpliga satir på militärlif, som ingår som en väsentlig beståndsdel, är tillräckligt allmängiltig att finna resonnans äfven i svenska » fosterländska » hjärtan. Akta lustspelslynne hvilade öfver utförandet, o c h det erkännansvärdt goda samspel, som oftast kännetecknar detta sällskaps prestationer, svek ej heller nu. Fröknarna Rastan, Goitschalk o c h Borgström delade systerligt publikens hyllning, och båda herrarne Ranft samt hrr Eliason o c h de Wahl voro, en hvar, ypperligt på sin plats i de manliga hufvudrollerna. Flere biroller utfördes också med verksam färgläggning, exempelvis hr O. Byströms stackars exerciskuschade » prince-&gt;. Det glada programmet kommer helt visst att tillförsäkra det omtyckta sällskapet flere goda afskedhus. Lilla finskan. Skiss för ldun af Gerda Meyerson. (Forts. o. slut fr. föreg. mr.) I nästa m i n u t skrattade han åt sig själf o c h b a n n a d e o s s, 307 Däruppe på gymnastiken skrattade man åt, att Sigrid tagit vid sig så öfver fadrens afresa, men jag kunde inte instämma. Det var nog något värre, som händt, ehuru hon ej velat säga det. » Prat, » menade de andra.
I förstnämnda bänseende, eller för de serskilda /^6zzvzozzv-z>//vttZ7zz>?g«/vze^ upptager 9:de Ilukvud-titeln för det närvarande följande anslagssummor: penningar 107,000: indeldte räntor, kronovärdi 3,890: 27. 7., men beräknade ekler körslags-markegäng till 24,922: 32. — indeldt spanmäl 884 tunnor 16 kap., a 6 R:dr 5,307: Ii:dr 137,229: 32. — Häraf tillkommer Livil-statens Rensions-inrättning en contant anslagssumma ak 40,000 R:dr, bvarunder inbegripas dels 15,000 R:dr, som ursprungligen utgjort ersättning kor eentonalen a eivil-statens löner, dels 15,000 R:dr för den förut direete ak staten ombesörjda pensioneringen ak civile embetsocb tjenstemäns i fattigdom ekterlemnade enkor ocb barn. Bredvid sistberörda äldre Bensionsanstalt, bvilken, eburu för dess upprättbällande ak inrättningens öfrige tillgångar, tillskjutes ett ärligt bidrag ak 56 ^V5o 1. 5,000 Id:dr, ieke kan lemna annat än bögst otillräckligt understöd, 8tär säsom ett nödigt oell välgörande supplement clertill embetsoell tjenstemännen8 enskilda enkeoell pupill-kond, grundad, clel8 pä ärliga afgikter ak delägarne, dels pä ett serskildt tillskott 5rän tjenstemanna-konden ak20,000 b:dr ärligen.
Dä hastarne stola efter oftvan utstakade grunder utlemnas uppä ordres af Regements-Chefen till exercice och af Fälr-Tyqmästaren till körslor, böra de innom ett dygn till Garnizon återkomma och ej nylkjas till andre körslor än sadane som Arare wanligen utgöra, kunnande de likwäl tili annan Kongl. Majus och Kronans tjenst commenderas. wid hwilka tillfällen Kongl. Majst och Kronan består det erforderliga fourage!. io'v Böra under exercice-mänaderne Regementets körslor sä wäl hädanefter fom hittills ukgöras af Ätare eller legda hästar. i i:o Mä stallrockarne ej nyttjas af andre an dem fom exercera och af dem som stöka hästarne. rom Sä snart entreprenaden uphörk eller Garnison för d-ste hästar förändras, emouager Kongl. Maj:t och Kronan der af Capilainen uphandlade dä befintlige fourage efter gängbark pris, och tz:o Bör framdeles i Julii mänad innan Contracter om denna entreprenad lill ända gär hos Kongl. Collegium anmälas huruwida och emot hmad willkor entrepreneuren wiil med den samma ytterligare fortfara. Till yttermera wists hafwe wi detta med ware Ramn och Kongl. Collegii Sigill bekräfta welat. Slockholm den 20 Sept. 1809. Pä Dragande Kall och Embeteks magnar, Lsunet. ^ ^ ^ af k^lerc^er. Alilliröm. ä'Orcliimont. Contract med Capitaine I.öMn§ om Artillerihästars underhällande pä Enrreprenade. Likheten med det i Kongl. Krigs-Collegii förmå, rade Original.Concept. Jmygas af F. 6'0rcbimont. Secreterare. Litt.
• • 32 12 4 10 6 Summa 281|82(64( 3| 3 • >1 3o 44U7I 8 - 4 3 - 94 | 16 Anmärkning: 1:0 i832 föddes 3 barn och 1833 „ 1 „ af Mödrar som inkommit till Inrättningen i hafvande tillstånd. 2:0 Barn, som födas af Correctionister, öfverlemnas till Allmänna Barnhuset, som emottager dem utan ersättning från Inrättningen. 3:o loga Barn hafva under åren i832 och 1833 blifvit födda af Mödrar, som varit 10 månader å Inrättningen. Norra Correctionslnrättningen. (TilUi. pif. 160.) Tab. N:o 4 Correctionisfer. Vid 1832 års slut. Antal. Förra hemvist. Anledning till första häktandet. “nd p: ^ c£ rf re b C ft:: n jr 0 2 r re 0 Stliderne. Landsorterna. Lösdrifvare. Stor mäktig ste Alle rnådigste Ii o n u n g! (jrenom Nådigt Bref af den 19 sistlidne December har Eder Kongl. Maj:t anbefallt Dess och Rikets StatsContor att med underdånigt yttrande inkomma öfver hvad uti Rikets Ständers senast församlade Revisorers Berättelse anmärkt blifvit i de delar, som egentligen röra StatsVei’kets och Allmänna Magazinsfondens Förvaltning och Räkenskaper, äfvensom, genom Nådig Remiss af den 26 nästlidne månad, i afseende på Invalidhusfonden; och får, till åtlydnad deraf, StatsContoret, som serskildt afgifver underdånigt utlåtande angående Allmänna MagasinsInrättningen och Spanmålsupphandlingen, nu i underdånighet anföra följande:
Om hon haft en tanke öfrig för annat än sig själf, sin uppoffring, sin hemlängtan, sin olycka, då skulle hon märkt hvad som försiggick med Harald, och hennes galna ideer skulle aldrig ha uppkommit. Nu kunde hon ej ens begripa hvar hon fått dem ifrån. " Det allra bästa var i alla fall ", fortsatte Harald, ' att du blef sjuk pd båten och här. Ingenting var det, som gjorde mig sd stolt, som att du nu helt och hållet berodde af mig, och derigenom fick jag riktigt visa hvad jag dugde till, och du var så snäll medan du var sjuk. Och så var det så roligt med din sjukdom på ångbåten. ' " Hur så? " " Jo, de vor0 så nyfikna, så nyfikna på hvem du var, och ingen visste det. Ja, hade vi ej haft dig, så hade vi förgåtts af enformigheten; men hvar dag satte jag ut en ny historia om hvem du var. Än var du en förrymd hustru, än en fasligt förnäm furstinna, och jag vet inte allt hvad, men de trodde alltihop. " " Gjorde de det? ' " Naturligtvis, annars hade de dött af ledsnad. Det var väl att du blef sjuk här också. Aniiars vet jag ej hur jag skulle kunnat hålla alltihop hemligt för dig. Jag funderade nästan på att resa bort och ej komma igen förrän jag var fulländad clown, men nu behöfdes det ej. Om du kunde tänka dig hvad jag längtat efter den här stunden, du, dii jag var färdig och kunde säga dig allt; men jag ville inte göra det, förstås, förrän du var riktigt frisk. " Och han böjde sig frani öfver bordet för att se in i hennes ansigte och der läsa att hon var nöjd. Hon rusade upp ifrån honom och skyndade in i nästa rum. Så fort hon var ensam, föll hon på knä. ' Gud ", sade hon, " du har utvalt mig till att rädda en människa, du har också hindrat mig från att i vild vrede förstöra det goda du låtit mig omedvetet göra, och så har du lärt mig hvad jag är för en ömklig, egenkär och kortsynt usling. Jag skall ej glömma läxan, det är jag viss om, och så skall du ha tack, herre Gud, för alltihop. "
Bankens Fiskals-embete har, uti dess till Utskottet afgifna berättelse, angående af bemäldta embete handlagda ärenden, hemställt, att af de 19 stycken skiftesoch odlingslån, hvilka, enligt förut fattade beslut, blifvit såsom osäkra inom linien förda, följande 2:ne måtte få alskrifvas[, nemligen: a) N:o 651, å i33o r:dr, som nu mera aflidne bonden Juders Andersson den äldre i Esperud Larsagården, emot borgen af jemväl aflidne A. Berndtsson i Romsås och Jonas Andersson i Lida, år 1821 upptagit till odling af Esperud Larsagården, och å hvilket lån nu varande kapital-återstoden utgör 269 r:dr 3o sk. 8 rst.; samt b) N:o 1012, å 6o3 r:dr 36 sk., hvilket, till odling å frälsehemmanet Öfra Lida, blifvit af Kommissions-Landlmätaren J. N. Segerdahl i lifstiden upptaget emot borgen af jemväl aflidne Fält-Kamereraren A. W. Segerdahl, 4 Banko-Ulskollets Memorial, N:o 10. och Kaptenen Carl Sundler, utgörande, efter skedda afbetalningar, kapitalåterstoden å detta lån 474 r:dr ap sk. 9 rst., allt banko. Och sorn angående dessa lån blifvit upplyst, beträffande det förra: att, sedan låntagaren och ene löftesmannen, Jonas Andersson, förpligtats att fordringsbeloppet gälda, men funnits dertill sakna all tillgång, låntagaren aflidit i utfattigt tillstånd och, efter Jonas Sindersson jemväl timade död, dennes sterbhusdelegare sökt och vunnit urarfva förmån, samt att den andre löftesmannen, A.
Hr Gr. Löwenhjelm, Gust.: Till cancelliet har Den i3 Maj c. m. C,o 9 har redan blifvit inlemnad en uppsats, grundad på authén* tika uppgifter. Jag inskränker mig till utveckling af några ! bland dessa. Af acudCiuiens inkomster användas 200 r:dr b:co till amanuensen, sorn alltid är en ung och föga bemedlad litteratör, och joo r:dr b:co till academiens ständiga secreterare, som likväl icke emottager denna honofn städse tillhandahållna lön, den lian låter egnas till lättnad af stiftelsens ekonomiska bekymmer — en herr secreteraren hedrande omständighet, den jag utan hans tillgörande erfarit. Dernäst utgå 5io r:dr till hyra för bibliolheks-localen och rum för bibliothekarie!). Denna boksamling är en af de bästa i Riket, och endast från denna liar en af våra berömdaste och mest populära häfdatecknare förmått erhålla urkunder, nödiga lill ett historiskt arbete. Någorstädes skall dock detta bibliöthek hysas; eller skäll det skålpundtals gå till kryddkrämaren? En annan del af academiens tillgångar användes till prisbelöningar.— Inom detta Stånd är icke obekant, hvilka män blifvit i sin utveckling sålunda uppmuntrade; och hvem vet, huru mångå' af dessa män; lemnade utan detta hägn af academien, kanske inom sig qväft snillets låga. Minnespenningarne bilda en ytterligare utgifts-artikel. Men är det då så fasligen illa, att hädangångna, stora fosterländska förtjensters minnen hedras' och förevigas? Inorii detta Stånd brinner visserligen viljan att så skall ske. Men när Svenska Academien1 det icke längre förmår; hvém gör det då, och hvem förmår det så som hon? Manne K. Myntverket allena?
Icke kan du väl begära, du fostermoder, att » lifslång trofast vänskap » skall slutas mellan din bildade, fint uppfostrade dotter och en tarflig huspiga, som bara genomgått » folkskolans lägre klasser ». Hvarför då icke hellre låta henne få samma uppfostran, som din egen dotter, då ju hennes utseende, som ju väger mycket på lyckans vågskål här i lifvet, ändå vore tillräckligt att i förening med litet uppfostran skaffa henne » ett godt parti », som man säger, och hon få ett lyckligt hem i stället för att som ett vrak blifva kastad omkring på lifvets haf. Om du ej velat sända henne till hufvudstaden » att utbildas under skickliga lärares ledning », så hade ju ett 6- eller 8-klassigt elementarläroverk, ja t. o. m. de högre klasserna i folkskolan varit tillräckliga för att bibringa henne den kunskap och bildning, som tarfvats för hennes utkomst. Hennes lefnadssaga skulle ej blifvit sorglig och dyster, och det goda du gjort hade blifvit till välsignelse. Själf ett stackars fosterbarn, har jag vågat mig fram med dessa rader. Upptagen och uppfostrad i ett godt, aktadt hem tillsammans med egen dotter, jag ett fattigmans värnlösa barn, har jag dock blifvit behandlad såsom eget och åtnjutit samma uppfostran, och nu lycklig maka och moder tänker jag stundligen med tacksamhet på min dyra fostermor, som alltid behandlade mig alldeles lika med egen dotter. Skyddad för ondt och värnad som den egna dottern, kan jag blott bedja Gud välsigna min fostermoder och uppmana andra att följa hennes exempel och räcka en hjälpsam hand och öppna ett kärleksfullt modershjärta och ett fridfullt hem för stackars värnlösa fosterbarn. Sylva. * Från Iduns läsekrets. » Framför andra ». I Idun n:r 9 för den 25 februari har ett större antal Stockholmsdamer med prinsesssan Ingeborg i spetsen låtit införa ett » Upprop » om gåfvor till en basar, som den 15 och 16 mars kommer att anordnas till förmån för » Stockholms internationella lärarinnehem ».
Hinder kunna dock möta för tillvägabringande af dylika företag; men företagen böra åtminstone icke genom lagstiftningen göras omöjliga, och det är i sådant afseende som jag anhåller om återremiss af betänk., i ändamål att frågan må pä nytt af Ulsk. tagas i öfvervägande. Hr von Heland, Isak Fredr.: Efter det sakrika anförande, som af en talare nyss före mig har blifvit framslälldt, torde det måhända synas förmätet att vidare förorda någon återremiss, men jag ber dock att få anmärka några få saker, hvaröfver Utsk., i min tanka icke yttrat sig fullkomligt såsom det bordt. Jag skulle vilja till Utsk. framställa den frågan, som ännu är outredd: kan husegare i staden eller egare af jord på landet hindra att utlägga elektriska telegraftrådar med mindre än att man efter expropriationslagen inlöser de hus i staden, efter hvars väggar trådarne ledas, "eller den jord pä landet, som ålgar till trådarnas nedläggande, med fulla värdet och 50 proc. derutöfver? Besvaras denna fråga medja, så äro elektriska telegrafer utestängda i vårt land, intilldess någonting göres för underlättande af trådarnes utläggande. Det finnes 3:ne sätt att utlägga elektriska trådar. Det ena är att gräfva ner dem under jorden. Vid sådant förhållande upstår ingen skada för jordegaren deraf mera än måhända för efterföljande års skörd, emedan många år gä om, innan man behöfver vidare tillse dessa trådar. Det andra sättet är alt på höga stolpar föra trådarne öfver jorden. Jag hemställer hvad jordegaren kan lida deraf, om stolpar sällas på 100 eller 200 alnars afstånd ifrån hvarandra. Det vore således blott den jord, hvarpå stolpen står, till arealen lika med stolpens genomskärning, som då behöfde inlösas. Det tredje sättet är att fästa trådarne på husen, antingen på fensterposlerne eller på taken. Jag tror icke alt någon skada för husegaren kan upkomma der igenom.
Utaf denna upplånings framgång berodde nemligen huruvida de af Rikets Ständer beviljade bidrag för anläggningen af 3:ne särskilda jernvägar skulle komma att utgå eller icke, emedan de dertill anvisade statsbidragen beviljats under nttryckligt vilkor att desammas belopp kunde genom Riksgälds-kontoret inom landet upplånas emot fonderade obligationer å Svenskt mynt, till ett pris som icke öfverstege kostnaden för det under år 1860 utom riket upptagna jernvägslån (reglementets 133 §). De för dessa frenne jernvägars anläggning sålunda beviljade låneunderstöd utgjorde: för jernvägen mellan Borås och vestra stambanan ett belopp som ej finge öfverstiga R:dr 1,700,000: — för jernbanan mellan södra Dellen och Ljusne eif „ 833,000: — samt för jernvägen förbi Hedens forsar i Luleå eif 93,000: — eller tillhopa R:dr 2,626,000: — hvilken summa med blott 374,000: — understege det för upplåningen under åren 1861—1863 bestämda högsta belopp R:dr 3,000,000: — Härvid förekomme äfven, att de enskilda bolag, som bildade sig för berörda företags utförande, under ofvanberörda förutsättning förklarats berättigade, att vid hvarje års ingång hos Riksgälds-kontoret lyfta en efter arbetstiden lämpad andel utaf de för hvartdera företaget beviljade lån. Som likväl några andra medel än de, hvilka genom ifrågavarande upplåning kunde anskaffas, icke finge för dessa jernvägs-anläggningar af Riksgälds-kontoret utbetalas, så kunde bolagen endast i 28 Stals-Ultkollels Utlåtande N-.o 23. den man medlen blefve upplånta, utbekomma större eller mindre del af de tillgångar, i beräkning hvarå bolagen bildats. Skulle de upplånta medlen icke motsvara sammanlagda lånebeloppet för dessa tre jernvägars anläggande, uppstode fråga om företrädesrätt till de influtna lånemedlens erhållande.
N:o 23. 31 af den inkomst, som uppkommer genom minutoch utskänkningskandel af bränvin och andra spirituösa drycker i stad och å land. Att under en tid, då allt favoritsystem blifvit af allmänna meningen i landet ogilladt, och jemlikhet i skyldigheter och rättigheter blifvit dagens lösen, tillskapa en författning, så i grunden obillig som den, hvilken år 1855 trädde i verksamhet ifråga om dessa inkomster, var mindre välbetänkt, då man väl kunnat förutse följderna deraf; men för att genomdrifva en fix idé, fick man icke vara nogräknad om medlen, ehuru väl ingen var så kortsynt, att han icke förstod, hvart det skulle leda förr eller sednare. Den förmån, som sålunda blef Städerna beviljad, var onekligen förledande, men den var dock icke annat än ett bländverk, ty deras sjunkande i moraliskt hänseende, med ty åtföljande tryckande fattigvård, blef följden, och en mängd inrättningar, till hvars bekostande och underhåll den nya inkomsten beräknades, komma att blifva dem ganska kännbara, sedan saken en gång blifvit rättvist reglerad, hvarmed början ändtligen vid sistlidne riksdag gjordes. Af den utredning, som vid ofvannämnda riksdag gjordes, inhemtar man, uti de till Rikets samtliga städer, utom Stockholm, influtna andelar af bränvinsförsäljningsoch utskänkningsmedlen under åren 1855—1861 i medeltal årligen uppgått till 563,453 R:dr; äfvensom att deraf blifvit använda till publika byggnader 53,326 R:dr, till allmännyttiga inrättningar 63,716
Jag anhåller att delta yttrande måtte få medfölja remissen till Etsk. Hr Bildt: Om man vill dela frågan uti en ideel och en reel afdelning, så ber jag att för min del få hålla mig till den réela afdeln:n och jag ber då att få yttra, att, ehuru vackert det låter såsom grundsats att alla medborgare skola försvara sitt fädernesland, så är det beklagligt att, denna grundsats likväl icke blifver tillämpad derigenom, alt legningsrätten uphäfves; ty Beväringsskyldigheten ulöfvas nu endast af hvarje yngling i åldern emellan 20 och 25 år. Vid denna ålder är hvarje medborgare färdig att taga svärdet, när det blir krig, men den öfriga delen af nationen blir troligen hemma antingen man borttager legningsrätten eller ej. Man har här velat bestrida det yttrande jag hade då jag förra gången hade ordet eller att det är författningsvidrig! att antaga vanfrejdade personer till legokarlar, men det torde tillåtas mig att i i detta hänseende icke något återtaga. Det finnes visserligen såsom Frih. Klinkowström yttrat, inga föreskrifter ronde beväringsynglingarnes frejd, men deremot är författningen ganska tydlig i fråga om legokarlarnes. Och då det nu är fråga om dessa legokarlarnes mer eller mindre lämplighet, så torde sakens utredning vinna på, att den ej sammanblandas med frågor som ej höra till densamma, hvarföre 60 Den 23 December e. m. jag ej nn vill ingå i någon pröfning om lämpligheten af gällande författningar rör:de de beväringsskyldiges approbation. En värd talare bar fruktat alt en tiondedel af vår nation skulle vara oöfvad, om det blefve frågan om att gå man ur huset. Detta är verkligen icke öfverdrifvet. Jag tror Ivertorn att de oöfvades antal är vida större. Men jag vågar hemställa .hvad detta har med ifrågavande sak att skaffa enär nu beväringen, sammansatt för öfrigt med legde eller icke legde, bar så knapp öfningstid att mången påstått att denna öfning ej tjenar till annat än alt påminna honom alt han måhända en gång skall kläda blodig skjorta för sitt land om det behöfves..
Jag kan således ej vara mig olik, utan afstyrker äfven nu, pa då anförde grunder, den yrkade publiciteten.” Herr Stads-Majoren Westin: ”Mina ytt randen vid 1S15 och 1818 års Riksdagar i detta ämne, hafva grundat sig på samma öfvertygelse, sorn jag ännu hyser, att .publicitet i alla särskilda grenar af allmänna förvaltningen är pa det hela nyttig och önskansvärd ; en öfvertygelse, som, äfven hvad Banco-Iurättningac beträffar, understödjes af främmande länders erfarenhet. På den i Remissen nu gifne särskilde anledning, bör jag dock ej fördölja, att jag anser de af Herr Grofve Gyllenborg anförde betänkligheter vara af mycken yigt. *5» Banko ■ Utskottets Bttänknnden, got livar är i tillfälle inse, att Beslut i kinkiga och invecklade ämnen icke alltid af plural i«0ren, inom Riks Statiden, kunna fattas med den mogenhet, urskiljning och sakkännedom, sorn ett inskränktare antal Ledamöter, hvilkas uppmärksamhet egnas åt en särskild delaille, äro i tillfälle förvärfva: och denna omstän dighet anser jag mig ej höra med stillatigande förbigå, då jag i hufvudsaken instämmer uti Hr Directeureri Schwans afgifne yttrande.” Herr Directeuren Schwan: ”Med Herr Grefve Gyllenborgs anförande om Banco-Utskottets säkräre och upphöjdare åsigter af Banquens förvaltning, än hvad deras Principaler, Rikets Ständer, kunna samfäldt ega, instärntner jag icke, ehuru jag med tillfredsställelse funnit detta Utskott både förr och nu sam. tnansatt af kloke och nitiske män,’’ Herr Rådmannen Fredin: ’