Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Begärdes ånyo på bordet af Gr. von Fersen, Hans, och Frih. von Schulzenheim, Hav. Likaledes begärdes, vid förnyad föredragning, ånyo på bordet af Grefvarna von Fersen, Hans, samt von Platen, Baltzar Julius Ernst, och Frih. von Schulzenheim, Dav., StatsUtsk:s d. 29 sisth Dec. e. m. på .bordet lagda utlåt. N:o 381 öfver anmärkn:r vid betänk. JV:o 2g3 i aniedn. af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St., angtde tillökning af lånebidraget till Manuf.disconten. 4 P e n 3 Januari. Ånyo föredrogos och biföllos BancoUtsk:s d. 29 sistl, Dec. e. m. på bardet lagda betänk:» och raemor.: N:o 70. i anledn. af Hr Linderholms motion, angrde af skaffande af öfverräntor vid liqvider af discontlån; N:o 71, i anledn. af Hi' Hadings mption qm utfärdande af allm. kungörelse, till underrättelse om det gamla silfver-: myntets gångbarhet i allm. rörelsen; N:o 72. ang:de anordnande af arfvode» åt Bankens cassa-r skrifvare, Upplästes prot.utdr., ankomna från de öfriga RiksSttn, nemi. från PresteSt. af d. 24 och 26 sistl. Nov. samt d. 1, 4, 8, 11, i3, i5, 16, 18 och 22 sistl. Lades till handkna. Upplästes och lades på bordet nedannämnda inkomna merner., utlåtin och betänkm från StatsUf skottet: N:o 3S2. om verkställd revision af K. Myntverkets räkenskaper för år 183.1; N:o 383. i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskts utlåt. N:o 384- i anledm af erhållen återremiss på StatsUtsk:s Utlåt.
Transport 2,562,G5o: 32. — för år 1824 med R:dr 4,535: 35. 3. 1825 * „ 4493: 18.3. 1826 . , 4,531:26.2. hörande sådant vid den blifvande Stats-Regleringen observeras} och utföres här emedlertid den Stats-Verket behållna delen med 5oo: — —■ 5:o Arrende - Medlen af Kongsgärdar och andra Krono-lägenlieter beräknades vid 1823 års Stats-Reglering till 32,000 R:dr i Penningar och Spannemål 6000 Tunnor. Beroende på gällande Contracter, bör äfven denna Intrad beräknas efter hvad den efter sist afslutade räkenskaper utgjort; och har den uppgått år 1826 till 6o,i65 R:dr 47 1 r:sti Pen ningar och 7,174 T.*r 22 t:pr Spannemål.
Landshöfdingen i Calmar Län Herr GgneralLieutenanten m. m. Grefve Ankarsvärd , än. Lands Kamereraren derstädes Kammar-Katts Rådet Stråle, hvar för sjg i underdånighet anfört Besvär öfver Kammar-Rättens den 27 April 1812 méddeldte Utslag, angående dem ålagd ansvarighet för den Balancö aflidne I^andt - Rentmästaren i samma Län C. F. von Sydow af J,andt-Renteri Uppbörden i lifs:iden sig ådragit, som ännu till ett belopp af 2,gg4 R:dr 40 sk. 5 r. Banco är oersatt: samt ej mindre Kongl. Kammar-Collegiutn, Kongl. Stats Contoiret och Kongl. Kammar Rätten , än vederbörande KronoActor sig häröfver i underdånighet yttrat, och Målet derefter uti Kongl. Maj:ts Högsta Domstol blifvit föredraget'; så har Kongl. Maj t under den 6 i denna månad öfverlemnat Handlingarna till Stats-Utskottet, att om den sökta eftergiften hos Riksens Ständer göra anmälan. 5.-te, Ilandet. 2G9. 270. Stats - 2146 Den a a Juli. Siats-Utskottet har utaf de till detsamma i Nåder öfverlemnade Handlingar om detta Måls beskaffenhet gjort sig noga underrättadt, och dervid funnit Kongl. Kammar-Rättens öfverklagade Utslag vara på Författningarna grundadt. Men i anseende till de af Besväranderna anförde bevekande skäl och omständigheter, samt hvad Högsta Domstolen, uti dess härhos i afskrift bilagde yttrande, anfört, har Stats*Utskottet funnit sig äga anledning, att till Riksens Högloll. Ständer vördsarnligen hemställa, om icke den sökta eftergiften och befrielsen från det ålagde ansvaret må Besväranderna beviljas, samt Balancen i Räkenskaperna afskrifvas, dock utan att sådant må lända till prejudicat hvarken nu eller i framtiden för andra att söka och erhålla en slik eftergift.
KammarRätten, derstädes så omsorgsfullt förhemligade alla sina tillgöranden, att advokat-fiskalskontorets då varande föreståndare derigenom betogs möjligheten att uppträda med några slags upplysningar, som skulle kunnat leda till en förändrad åsigt om grunderna för bestämmandet af advokat-fiskalens lönevilkor, än den som KammarRätten ljkades att hos K. M:t göra gällande. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställdes propos. å bifall till Utsk:ts förev:de hemställan, dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. 6:te och 7:de punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos. 8:de punkten. Hr Fåhreeus, Johan Fredrik: Till grund för sitt förslag om en underd. skrifvelse till vinnande af inskränkning i tullverkets utgifter, har Stats-TJtsk:t anfört, att »Utsk:t ej kunnat undgå att egna uppmärksamhet åt den omständigheten, att dessa utgifter på de sednare åren i betänklig grad stigit», och att, »ehuru orsaken härtill i viss mån kunde tillskrifvas den lifligare inoch utförseln af varor, som varit en följd af landets i allmänhet utvidgade handelsrörelse”, det likväl »syntes TJtsk:t, att den till lättnad i trafik och minskade kontroller ledande förändring i tull-lagstiftningen, som samtidigt härmed egt rum, borde icke allenast motväga berörde anledn. till ut - Den 26 Maj e. m. 511 gifternas ökande, utan äfven genom inskränkning i den för kontrollen afsedda verksamhet föranleda besparing i förvaltningskostnaderna. ” Jag finner mig af min pligt uppmanad att i detta häns:de meddela några upplysningar; hvarefter It. o. Ad. torde komma i tillfälle att pröfva, huruvida Utsk:t verkligen haft skäl till denna sin framställning.
N:o 64, ang:de äskadt anslag till beredande af rältelse uti beräknandet af salpéter-hjelpen inom proviuserne Småland och Oland, vidblef R. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut och lades Utsk:s förnyade utlät, till handlingarne. Föredrogs SlalsUtsk:s d. 5 dennes e. m. på bordet lagda mern. N:o 217, med förslag lill sammanjemkning eller voter:s-propos:r, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut rörande åtskilliga lill Statsregleringen hörande frågor. Detta mern. företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten, ang:de en tillökning af 10,000 r:dr i anslaget för U.l). K.Ii. II.II. Arffurstarne; och 2:dra punkten, äng: de öfverjlyttning frän 7:de till 2:dra hufvudtiteln af 4000 r:dr utaf anslaget till reparationer u. kronans hus och byggnader i landsorten. R. o. Ad. godkände de i dessa punkter föreslagne voter:spropos:r. 3:dje punkten, ang:d« underd. anhållan hos Ii. M. om inskränkningar i kostnaderna för de lill bevakande af Sveriges och Norriges diplomatiska angelägenheter å utrikes orter anställde sändebud. Utsk:s i denna puukt afgifna yttrande bifölls. 4:de punkten, ang:de äskadt anslag för bildande och underhållande af en serskild Ingeniör-trupp. Utsk:s inbjudning till frånträdande af R. o. Ad;s i ämnet förut fattade beslut blef icke anlagen, ulan godkändes den i denna punkt föreslagna voter:s-propos. 5:le punkten, ang:de äskadt anslag för inrättande af Inslruktions-kompanier vid indelta infanteriet. R. o. Ad. godkände den i denna punkt föreslagna voter:spropos. 6:te punkten, ang:de anslag till löneförbättringar åt de 376
St:r begärde nemi., sedan de hade anslagit dessa 200,000 rdr till påbörjande af befästningsarbetena å hufvudstadens södra sida, att K. M:t skulle framkomma med förslag till arbetets vidare utförande. Mig synes det också klart hvad detta arbete bör omfatta. Det arbete, som man påbörjat, är befästningen eller skansen vid Skanstull. För att fortsätta detta verk, har K. M:t äskat medel, så mycket mera, som det var R. St:rs önskan att så borde ske. och det dessutom var K. M:t kärt att se denna önskan uplylld. M ed den bestämda öfvertygelse jag hyser, att Stockholm, om det icke förses med befästningar, helt säkert blir ett rof för en hastigt anryckande fiende, och då det ej kan vara med en sann fosterlandskänsla öfverensstämmande att ej söka skydda sig emot sådane angrepp, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på bifall till K. M:s framställning och afslag å Utskits Betänk. Flere ledamöter yttrade härtill bifall. Hr af Kleen, Johan: Det ämne. som i dag af R. o. Ad. skall afgöras, rörande frågan om hufvudstadens befästande, får utan tvifvel räknas till ett af de vigtigaste, som under denna Riksdag förekommit, så sanut det är, att hvad som rörer ett folks oberoende och sjelfständighet, måste erkännas vara af högre vigt och värde och stå framför alla andra angelägenheter. Jag tviflar således ingalunda på alt ju denna fråga med lika mycket allvar som värme af R. o. Ad. skall omfattas. Med huru mycket intresse denna fråga följes äfven utom representationen, derom bära de många afhandiingar och tidningsupsatser vittne, som inom ganska kort tid varit svnliga och som, om äfven någon skicklighet i meningar deruti kunnat röjas, dock i allmänhet ådagalägga huru mycket denna 1) t n 13 A piil. lil angelägenhet. ligger fosterlandsvännen om hjerta!.
Enär det måhända vore ändamålslöst att, förr än Rikets Ständer förehaft de utaf Utskottet framställda förslag till Bevillnings-stadga och Instruktion för Taxeringsförrättningarne, afgifva förslag till de formulärer för debetsedlar, laxerings-uppgifter och längder m. m., hvilka böra Bevillnings—stadgan åtfölja, torde Utskottet framdeles få inkomma med förslag till nämnde formulärer. u BevillningsUtskottets Betänkande Jt? 20. Uti den föreslagna Bevillnings-stadgan förekomma såväl bötes-bestämmeiser, som åtskilliga föreskrifter i afseende på verkställigheten, hvilka äro af den beskaffenhet, att de grundlagsenligt erfordra Kongl. Majlis nådiga godkännande. Med anledning häraf har Utskottet, som anser ej mindre Bevillnings-stadgan, än Instruktionen för Taxerings-förrältningarne böra till Kongl. Maj:t på vanligt sätt öfver lemnas, funnit sig böra hemställa, att Bikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes å Rikets Ständers beslut i ofvan antydda hänseende med dela sin nådiga stadfästelse.
För elt par år sedan hade jag tillfälle, att inom Gottlands 120 Den 29 September. Län behöfva anlita Districtcrnas bevakning, för alt hämma en hoppsmitta, som tvenne gånger samma år ditkom. Då det sedermera blef fråga om Kronobetjeningens ersättning, som haft uppsigt dervid, hade SundhetsCoiiegium ingenting att gifva ; men yttrade inför Kongl. Maj:t, att genom de anstalter, som blifvit vidtagna, vida större utgifter för StalsVerket voro besparade. Nu underställer jag Ridderskapet och Adeln, om det är förnuftigt, att inskränka de Autoriteter, hvilka hafva inseende öfver Läkarevården, ända derhän, att icke kunna anslå ett arfvode åt den, som haft controllen öfver en besmittad ort och, genom den dervid iakttagne ordning, för Statsverket besparat betydliga utgifter. Dessa kostnader kunna icke blifva betydligare, än att de med några 100 R:dr årligen bestridas. Herr von Hartmansdorffj August: I fråga om anslag inom en mindre afdelning af samma IIufvudTilel, synas Rikets Ständer böra iakttaga enahanda regel, sorn i afseende på hela Titeln, nemligen alt medlen må kunna inom densamma användas efter Styrelsens bästa bepröfvande. Derföre anser jag ock bäst, alt de medel, som höra till Läkarevården, gifvas under så rymliga vilkor, som möjligt. De värde Talare, hvilka yttra sig i en motsatt mening, hafva trott, att om man .äfven ansloge något till farsoters förekommande, så skulle anslaget I2t blifva otillräckligt; men enär Herr Munck af Rosenskölds alfvarligaste motståndare Herr af Grubbens förklarat, alt medel af SundlietsCollegium icke varit använda till farsoters hämmande, utan på reqvisition af LandshöfdingeEmbetena, och att dessa icke kunna göra d 3^ 1 i k a reqvfsitioner, blott derföre att en eller två personer insjuknat, inser jag icke något skäl, att vägra bifall till Herr Munck af Rosenskölds förslag.
— Emellertid förgick tiden, och hur svårt jag än hade att böja mig — ty jag har af naturen ett styft och upproriskt sinne, lyckades det mig dock att öfvervinna mina bittra känslor och i mitt hjärta förlåta honom, som tillfogat mig så mycket ondt. — I tio år lefde jag knappt och försakande; jag var sålunda sjuttio år, då jag en dag fick ett bref, som fyllde mig med den största förvåning. Det var från herr X. Han hade nu, jag visste det, kommit på grön kvist igen och köpt sig en egendom ett par mil utom staden, där han bodde med sin familj. Bref vet innehöll en bjudning till middag ute på hans gods, och under inbjudningen stodo de orden: » Som värden har ett ytterst viktigt meddelande att göra sina gäster, anhåller han, att de om möjligt af intet måtte låta hindra sig att komma. » Så gjorde jag med, mitt stackars beskedliga gamla får. I den småstad, där jag lefde, fanns det en bankdirektör med » allmänt förtroende », som sken likt ett ljus bland vänner och bekanta, och hos honom placerade jag mina med så mycken möda hopsamlade penningar. Nu måste jag till min ursäkt omtala, att denne man — hans namn vill jag ej säga, utan kallar honom därför herr X, som jag sett, att de göra i tidningarna, då de ej sätta ut en persons namn — var en ovanligt älsklig, vänlig och förtroendeingifvande man, god mot de fattiga och hjälpsam mot alla, så alldeles i fårskocksrörelsen manövrerade jag då förstås icke. Detta bref försatte mig, som ni kan förstå, i en undrande och upprörd sinnesstämning. Det hörde ej till vanligheten, att jag fick några bref, än mindre bref med bjudning till raid dag åtta dagar förut, och det mystiska tillägget ökade ännu mera min undran. Min första instinkt var att tvärt säga n e j; hur skulle jag kunna visa mig i mina gamla slitna kläder bland ett så fint sällskap? Men jag märkte snart, att jag ej hade något riktigt allvar med det där » nej ' et&gt;;, att under det jag med bjudningskortet i hand satt och puttrade: » Hur kan han tro, att en sådan fattig stackare som jag skall komma på hans fina middag? » var jag redan i inbillningen där, brinnande af nyfikenhet att få höra det viktiga meddelandet.
På samma gång spörjes dock klagan, att folkskolan i sitt nuvarande skick är långt ifrån att motsvara sitt ändamål, och man saknar ej anledning att helara, det folkskolan, om den ensidigt fortgår i samma riktning som hittills, lätteligen skulle kunna mer skada än gagna, derest föräldrar och andra, som i hemmen böra undervisa och uppfostra barnen, ansåge denna sin dyra pligt öfverflyttad på folkskolan. I vårt land äro missförhållandena i detta hänseende lyckligtvis ännu ringa, i jemförelse med hvad i en del andra länder yppats, der, oaktadt högst betydliga uppoffringar för folkskolorna blifvit gjorda, dessa frambragt resultater, som långt ifrån alt locka till efterföljd, böra innefatta allvarlig varning. Ty jemte en hos lölket tilltagande liknöjdhet för barnaundervisningen, såväl i hemmen som i skolan, har efter en mångårig skolgång, hvarunder all annan arbetsöfning försummats, behållningen för barnen befunnits ganska ringa samt för deras moraliska bildning och framtidskall föga fruktbärande. Alt hvarje skolas duglighet ytterst beror på lärarens personliga skicklighet och nit, samt ali oduglige och ovärdige lärare kunna tillintetgöra frukterna af den bästa skol-organisation, är allmänt bekant; ej mindre än att de bästa lärares verksamhetskraft kan förlamas af en ändamålsvidrig skolans organisation, äfvensom ali en svag, om blott villig, lärare kan med sina arbeten, i hög grad underhjelpa* af en god skolorganisation med thy åtföljande goda läromelhoder. För att framkalla de i samhällets närvarande och framtida välfärd djupt ingripande goda verkningar, som folkskolan, lätt ordnad, eger i sin makt att utveckla, hafva Rikets Ständer ansett ofvan omförmälda fördelning af folkskolans verksamhet efter olika grader af undervisning vara i hög grad ändamålsenlig, ja, utgöra ett af hufvudvilkoren för uppfyllandet af folkskolans vigtiga bestämmelse.
Oftedal, Lars III: 350, 419 Olsdotter, Ingrid II: 23, 394 –, Håkan II: 37, 396 –, Nathanael I: 218 Oscar II III: 421 Palm, Anna se Olsson, Anna –, Marie-Louise se Ljungberg, Marie-Louise –, Ulrika II: 218f, 412 Pappus III: 410 Pascal, Blaise III: 401 Pauli, Georg III: 412 –, Hanna se Hirsch, Hanna Pavese, Cesare II: 13 Payn, James II: 10 Pegelow, Alma se Kruse, Alma Persdotter, Anna (”Anna Linden”) II: 316f, 419 –, Jöns II: 216(?), 395 –, Jöns II: 302 –, N. grosshandl. Person, ? provisor II: 296 Personne, Nils(?) III: 414 Petersen, Emil III: 307(?), 414 Petersson, Ch. II: 80 –, E., fru f. Bruno II: 80 Peterson, Gottfrid II: 295, 417 Philipp, Edith se Brandes, Edith Picini, Lucretia I: 38 Piper, Hedvig Amalia se Snoilsky, Hedvig Amalia Platen, August von II: 140, 406 –, C. G. von II: 399 Pontén, Eva I: 211(?), 315 –, Gustaf I: 315 Pontoppidan, Henrik II: 21, 394 Posse, Arvid III: 402 Prydz, Alvilde III: 191f, 405 Pålsson, Hanna I: 234, 316 –, Ola I: 316 –, ? vaktmästare I: 245 –, Anna I: 249f, 317 Rafael III: 411 Rahm, Mårten I: 114, 300 Ravnkilde, Adda III: 416, 417 von der Recke, Ernst III: 81, 396 –, ? fru III: 81, 82
Har efterlefvande make försummat alt sin egendom afträda, och ej heller ansökning om dess uudauskiflande gjort; stånde han eller hon med arfvingarne i lika ansvar. § 21. Försummas laga tid lill boupptecknings förrättande, och pröfvas den försummelse ligga efterlefvande make eller arfvinge till last, eller döljer någon af dem egendom från bouppteckningen uppsåtligen undan; svare för ali boets gäld. § 22. Försummar förmyndare eller god man att omyndigs eller frånvarandes rätt till befrielse (rån gäld i död mans bo bevaka: svare sjelf för den gäld, som ej ulga kan af hvad den omyndiga eller frånvarande i boet eger. § 23. Expeditions-Utskottets Förslag lill uiulerd. Hafva sterbhusdelegare, innan tid till egendomsafträde efter 5 eller 7 § ute är, med boets egendom betalt förfallen gäld efter den döda, utan att borgen eller säkerhet ställd blifvit, såsom i 2 § stadgas ; eller med lemnad säkerhet af lös pant gynnat någon borgenär, eller betalt fordran, som ej förfallen varit; eller förskingrat eller till borgenärers skada försålt eller annorledes användt egendom i boet; då skola de sterbhusdelegare ansss, som hade liden till egendomsafträde för dem utgått, när de så förforo. § 24. Nu ligger sterbhusdelegare till last. något sådant förfarande, som i 23 § sägs; pröfvas det hafva tillkommit al obetänksamhet eller bristande kännedom om boets ställning, och ej för egen vinning eller för att gynna någon borgenär på annans bekostnad; dä må till skadestånd dömas, utan den påföljd, som i sagda § stadgad är. § 25. Ej skall såsom förskingring anses, alt qvarlåtenskap till den dödas tarfliga begrafning, till efterlefvande makes, barns eller annat busfolks nödiga underhåll, eller till boets uppteckning eller egendomens vård använd blifvit. § 26. Skiftar man den dödas qvarlåtenskap förr, än all veterlig gäld gulden är; vare för sterbhusdelegare lag, som i 23 § sägs. § 27.
Jag hegärde egentligen ordet, då en föregtde talare yttrade tvifvel, huruvida R. o. Ad. förut verkligen fattat beslut i denna fråga. Delta är upplyst af Ridd.Secrettu och jag har således dervid ingenting vidare alt tillägga. I sjelfva saken måste jag bekänna, att jag ej kan hafva den erfarenhet i riksd.formerna, sorn de värde talarne, hvilka här yttrat sig. Det torde dock tillåtas mig att framställa saken sådan den för mig synes, nemi. att, sedan beslut är fattadt, så måste den grundlags-§ äga helgd, som stadgar, att ett Stånd icke äger att upprifva sitt beslut, utan i vissa uti grundlagen förutsatta fall. Dessa fall äro här anförda och uppräknade af tvänne värda talare. Intet af dessa fall har inträffat, och således måste, såsom Hr Frih. o. Landtm, och flere värde talare yttrat, heslutet vidhållas, det må vara beqvämt eller obeqvämt för dem, som icke tycka om detsamma. Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, icke måtte lemna den äskade proposm. Hvad beträffar den andra delen, sorn Hr Lagergren omnämnt , att det förefaller honom besynnerligt att propos. kunnat lemnäs på ett betänk., öfver hvilket man ejägdealt fatta beslut, så bekänner jag, att jag i detta afseende mäste instämma med hono'm; men jag får också säga att Ståndet har att skylla sig sjelft, ty då Hr Frih. o. Landtm, uttalade sin öfverjygelse, att sedan Ståndet vid första behandlingen af detta betänk, beslutat rörande hela detta betänk., så vore ingen ny föredragning deraf nu af nöden, emedan ändå icke något annat beslut nu kunde fattas; då begär de ledamöter här att det likväl för formens skull mätte föredragas, i anledn. hvaraf Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. derå och ansåg att Ståndet svarat ja derpå. Jag bekänner att detta frapperade mig och erkänner äfven mitt fel, att jag icke då genast begärde votering i saken.
Herr A. 0. Wallenberg har, uti sin rörande upplåningen af de för Statens jernvägsbyggnader erforderliga medel väckta motion föreslagit, att följande, i afseende på den upplåning, som under tiden intill nästa riksdag skulle komma att inom landet företagas, tillämpliga bestämmelser måtte meddelas: a) För Statens fonderade skuld, ehvad den komme att förskrifvas i Svenskt eller utländskt mynt, skulle en ränte-fot af 41 procent fastställas och räntan betalas hvarje halfår; b) Den inrikes upplåningen skulle verkställas af Riksgälds-kontoret inom ett belopp af 5,000,000 R:dr och de derigenom influtna medel göras genom nämnde Verks försorg fruktbärande intill dess desamma af Rikets näst sammanträdande
Om en utvidgning af Institutet vid Ultuna blifvit ifrågasatt, innan Landtbruks-institutet vid Alnarp inrättades, så hade det måhända varit lämpligare och med mindre kostnad förenadt, att utvidga den redan befintliga anstalten, än att tillvägabringa en ny; men sedan Staten för Institutet vid Alnarp fått vidkännas betydliga kostnader och ytterligare bidrag derför till betydliga belopp dels blifvit äskade och dels, såsom i framtiden förestående, anmälde, kan det icke vara lämpligt att nu ytterligare utvidga Institutet vid Ultuna. Den större beqvämlighet, som den föreslagna byggnaden jemväl skulle bereda både åt eleverne och vid undervisningens ordnande, synes icke heller vara ett tillräckligt skäl för anvisande af ett så betydligt belopp, som det äskade, helst Institutets verksamhet i dess nuvarande omfattning icke varit inskränkt genom saknaden af denna beqvämlighet och icke heller hädanefter torde blifva det. Jag har derföre ansett, att Stats-Utskottet icke bort tillstyrka beviljande af de begärda 109,000 R:dr R.mt.» I denna reservation instämde: Herrar G. H. Stråle, A. O. Wallenberg, G. F. Ekholm, L. Wistelius och A. A. Berger. c) af vice Talman Anders Ericsson: »Erkännande att Landtbruks-instituterna i någon mån bidragit till den lyftning jordbruket under de sista decennierna erhållit, kan jag på intet sätt tillerkänna dem en uteslutande orsak dertill, utan hafva dessa orsaker varit flerahanda, och äro i närvarande stund nästan oberoende af dessa inrättningar.
Till och med sexhundrade R:dr En af hundrade; Från och med sexhundrade R:dr till och med Ett tusende två hundrade Två afhundrade; samt för ail lön derutöfver Tre afhundrade; kommande den lön, som är indelt^eller) utgår r persedlar, att förvandlas i penningar, efter den näst före Taxeringen satte markegång. Till förekommande af misstag och på det Statens inkomst af EönBevillningen må med säkerhet kunna påräknas, bör den alltid af Ordinarie Åmbetsi och Tjenstemän erläggas, och deremot det arfvode eller den lön, sorn vicarier, af alla namn, af dem åtnjuta , icke till Bevillningsafglft taxeras; egande Ordinarie Ämbetsmän,' att å vicariernes lön afdraga, hvad för dessa löners belopp i Bevillning erlägges, 2. Morn. Under Eön förstås all den inkomst, som af tjensten under loppet af året blifvit förvärfvad. Beloppet deraf skall på det sätt uppgifvas, att hvad efter^Stat utgår, utan afdrag af Centonalen ? uppföres såsom ordinarie jnJjomstj *6* Rtyitlnings-Vttkotltttf Betän\anden. men Extra arfvoden, trsctamenten för tillfällige förrättningar på vanlige tjenstgöring*-orter, Compagnie - revenqer, Procenter, Remisslage, Tingsgästningspenningar, Expeditions • lösen oell andre sportlar, förås i en sömma under Titel: Extra Ordinarie inkomst, hvilken senare beräknas efter det belopp t hvartill den året förut uppgått. Art, II. §. i, 3. Morn, För alla Ecclesiastik Ämbetsoch Tjenstemän, beräknas Taxeringsåret från deta i hfaji del^år Taxeringen sker, till samina tid påföljande år 4. Afom. flosta Ilen pcb på lön anslagne lägenheter skola, lika med andre hemman, till deras värden uppskattas , och den deraf till 4 procent beräknade inkomst tilläggas inqehafyarens öfrige Löneförmåner och Bevillning , efter redan stadgad grund, påföras med iakttagande; 1:0