Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Discontlnrättningarne och deras soliditet, utan från den form, som SpecieSedlarne äga derige» nom, att de ej få utgifva® på mindre summa än 2o Speciedaler eller 200 RiksBanksdaler.' Jag ansåg således Sundell hafva redan hos KrigsCommitéen uppgifvit, hvad han till sin ursägt kunde anföra, och dess vidare hörande så mycket mera öfverflödigt, som detta ärende icke var något Besvärseller Tvistesmål, u-i tan en af ett administrerande Verk gjord för-} frågan, huru med de af Sundell insände Dis-? cont-representativer borde förhållas. Jag kunde icke medgifva, att hvad som var anbefallt rörande Discont-representativernes emottagande i Norrska StatsCassoroe, skulle tjena till ef - 472 Ven 27 Maji. terrättelse för inbetalningar af enskilt? perso* ners skulder till Svenska Kronan; jag hade mig bekant, att Kongl. Maj;t uti des9 Sven ska StatsRåd aldrig tillåtit ett sådant liquidationssätt, och jag var öfvert ygad, att ett om ljud ägde den ovilkoriiga skyldighet, att. utan iörvgkqget särskilt tillstånd, hvilket här icke intränat, icke såsom godt antaga hvad mynt sort honom tillbjöds, utan noga tillse, att be talninger» erlades i det mynt, hvarpå contractet lydde, äfvensom att det var Kronans obestridliga tätt, att icke emottaga betalning i Discontrepresentatjver, hvarmed icke någon enskilt nian, sorn ej var delägare i den Låneinrättning dem utgifvit, kunde emot dess vilja hquideras, På alla dessa skäl ansåg jag mm pligt fordra, att i underdånighet tillstyrka, det de ifrågavarande representativerne återställdes till Sundell, med förständigande, att till Krigs^ Commitéen insända samma Summa uti det mynt, hvaruti iQrdrmgarpe tillkommit.
Kollegier, Konsistorier, Embetsverk och Embetsmål) erhålla, mot redovisningsskyldighet och borgen, lika med hvar och en annan, som på kredit emoltager stämpelpapper, samt med rättighet till provision, pä sätt i 11 § stadgas, det lör utölningen af deras embete erforderliga belopp al sådant papper. J Slockholm egel' Kongl. Majlis och Rikets Stals-kontor att förordna om inrättande af nödigt antal slänipelpappers-försäljuings-konlor. hvilka alla söcknedagar böra vara öppna frän klockan N o förmiddagen tili klockan Ett eftermiddagen och vidare från klockan Fyra till Sex eftermiddagen. 1 aila öfriga städer antaga Kongl. Majlis Befallningshafvande nödiga försäljningsman med enahanda förbindelse. ExpeditionsUIsko Itc Is Förslag till underd. Skrifvelse, _V:o 155. 35 Å landet förordna jemväl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande erforderligt antal försäljningsmän, hvilka ovilkorligen böra vid de ting, der sådant ej, enligt särskildt åtagande, oinbesörjes af domaren, allmänheten stämpelpapper tillhandahålla. 2:o. Hvar och en, som på kredit emottager stämpelpapper, bör för det sålunda undfångna beloppet ställa behörigen pröfvad och godkänd borgen af en eller flere, såsom för egen skuld, af hvilken borgensskrift bestyrkt afskrift lill Stals-kontoret insändes. Pä reqvisition hos Lamls-kontoret skola försäljningsmännen, genom Kongl. Maj:ls Kelällningshafvandes försorg, kostnadsfritt och skyndsamt erhålla sig tilIsändl erforderligt stämpelpapper, för hvilket dem åligger att i ränleriet insätta eller till Kronofogden i orten aflemna den inflytande betalningen, månadlligen eller hvar tredje månad, allt efter försäljningens större eller mindre belopp; och må under året mera slämpelpapper dem icke tilldelas, än sorn svarar mot beloppet af de efter hand aflemnade lörsäljningsmedlen.
När en by, hwars utmark till odling icke är tjenlig, nödsakas med en annan By, hwarS mark till äfwentyrs rikeligen kunde er> sätta bäde odlingsoch inhägnads kostnaden, deltaga i stilje.hägnader deras Ägor emellan, sy. nes wäl den förres kostnad och arbete helt och häl. let blifwa anwändt till den andras gagn och winst, utan all nytta för den förstnämde, hwilken obillighet, som aldramäst faller i ögonen dä den träffar en mindre förmögen, endast kan i följe af 4- §- af nämde Kongl. Förordning i nägor matto lindras i den mera sällsynta händelse dä skrllnads linien utgör en sträcka af 5000 famnar och derulöfwer. Detta hafwa Riksens Ständer nogsamt in« sett, men emedan den genom högstbcrörde För. ordnings Z. K. antagna principe i det hela bi. drager till uppkomst för Jordbruks näringen, hwars upphjelpande nu mera än nägonsin är ett behof, hafwa Riksens Ständer ansett samma principe, som i skog och utmark gifwer »vitsord ät den, hwilken stänga will, böra i allmänhet bibehällas endast med den Modifioi. tion''Att äfwen dä Skillnads-linien utgör e» mindre sträcka än Zooo famnar, och den by hwars deltagande i stängsel äskas, icke kan an. ses draga särdeles nytta af markens fränffil. jande, det mä, sä wida twist uppstär, ankomma Den 14 October. 19Z pä Domarens bepröfning, hwad lindring genom ett mindre deltagande än som emot Hem. mantalet swarar, en sädan by erhälla mä," Riksens Ständer framhärda rc, ock tzoäkZnä koL »Na 8ri!näen äen 14 Octod. Stormäktigfte Allernädigste Konung. ^ ^os Riksens Ständer hafwa motioner blif. wtt wäckta, dels om förhöjning i Eppectance.
Jag behöfver icke göra mig till Goethes riddare i detta fall, men hvad mig sjelf beträffar må det vara mig tillåtet att beriktiga dessa illvilliga och ofta använda förtolkningar och insinuationer: Det är nemligen icke min skull, att min farfar aldrig nämnes i mina skrifter. Orsaken är helt enkelt den, att jag aldrig vetat mycket att säga om honom. Min salig far hade kommit till Düsseldorf som en främling och egde inga anförvandter i staden, inga af de der gamla tanterna, hvilka likt kvinliga minnessångare dagligen med episk enformighet sjunga de gamla familjelegenderna för den uppväxande ungdomen, medan det hos de skottska minnessångarne alltid förekommande ackompanjemanget på säckpipa ersättes af snörflingen från deras näsor. Det var blott af möderne-clanens bålde riddare som mitt unga sinne fick sina tidigaste uttryck, och jag hörde andaktsfullt på, när de gamla Brynhildorna berättade. Min far var sjelf en fåordig natur, som icke gerna talade. Då jag en gång som liten gosse, vid den tiden då jag tillbringade hvardagarne i Franciskaner-klosterskolan och endast söndagarne i hemmet, begagnade ett sådant söndagstillfälle och frågade min far, hvad farfar hade varit för slags karl, svarade han mig till hälften skrattande till hälften förtretad: »Din farfar var en liten jude med stort skägg». Följande dag, då jag trädde in i skolsalen, der jag redan fann mina skolkamrater församlade, skyndade jag mig att berätta den vigtiga nyheten: att min farfar hade varit en liten jude med ett stort skägg. Knappt hade jag gjort dem detta meddelande, förr än det flög från mun till mun och upprepades i alla tonarter med ackompanjemang af härmda djurläten. Småttingarne sprungo öfver bord och bänkar, sleto ner räknetaflorna från väggarne och läto dem slå kullerbyttor på golfvet i sällskap med bläckhornen, och under tiden skrattades det, bräktes det, flinades och skäldes det — en afgrundskonsert, hvars refräng ideligen var den, att min farfar var en liten jude med ett stort skägg.
Nationernas serskildta yttranden, har Consistorium, efter hållen öfverläggning, genom flesta rösterna fattat det beslut, att före sakens vidare handläggning kalla Magister N. R. Munck af Rosenschöld till inställelse och förhör, dervid ordföranden underrättat honom, att Consistorium af förekommen anledning funnit nödigt att i afseende på hans förhållande till tidningen Fäderneslandet af honom begära några upplysningar; hvarefter och utan att lemna M. af Rosenschöld vidare del af de mot tidningen förekomna anmärkningar, nedanstående frågor blifvit framställda samt af honom besvarade: l:o) Huruvida tidningen vore tryckt på M. af Rosenschölds tryckeri; hvarpå svarades, att Consistorium kunde se det uti tidningen samt att M. af Rosenschöld icke vidare inläte sig härpå. 2:o) Huruvida han vore författare till de artiklar uti tidningen, under hvilka hans namn funnes undertecknadt; och lemnades härpå det svar, att M. af Rosenschöld såsom boktryckare och publicist ansågo sig ingalunda subordinera under Consistorium Academicum, utan under den del af våra grundlagar, som kallades tryckfrihets-förordningen, och under de domstolar, som deruti nämnas; hvarföre han ansåge Consistorium Academicum obefogadt att någon inqvisition med honom i så fall, som den nämnde frågan åsyftade, hålla eller dom öfver honom fälla. 3:o) Om M. af Rosenschöld genom afsändande med posten, försäljning eller på annat sätt spridt exemplar af ifrågavarande tidning; till svar hvarå den tillfrågade åberopade sitt till nästföregående fråga afgifna svar. 4:o) Om M. af Rosenschöld hade något vidare i afseende å sitt förhållande till tidningen Fäderneslandet att inför Consistorium anföra, hvarpå han gaf nekande svar.
dock att inga andra krogar mä finnas än dem, som Konungens BefallningShafwande förordnar, och hwilka för flik rörelse betala skatt; samt uti iPde puncten, att i Landsorterne mätte inrättas flere Sädes Magaziner, hwarrst för Kronans räkning, af hwem som will sälja uphe ndlades dt Spanncmäls-fdrräd, som Jordbrukare kunde hofwa atk afläta, samt att dä mihwäxt inföll, M agazinS-förrädclt »plätts till de behöfwande att köpa efter det pris, som upkortt Z83 Den 14 September. upkom, dä Kronans kostnad i och för inrättningen la, beS till inköps-summan. gro Herr ^öfwerste - Licutenanten och Riddaren of Kongl. Majrts Swärds-Orden benning LKrikiLN Sckmitterlöevs frän Högloft. Ridderffapet och Adeln ben 27 nästledne Juli! remitterade Memorial, hwaruti fbrcfläs en oinskränkt frihet till BränwinS-bränning för olla utan undantag, som hafwa nägon jord ä Landet, samt att afgiften derföre mätte förwandlas till en allmän koppskatt. 4:0 Ett af Commerce-Rädct kaul ?rint2lkölö till Högloft. Ridderffapet och Adeln ingifwit och derifrän ben z i ststledne Julli rcmitteradt Memorial, hwarutin» nan pä anförde ffjäl tilstprkcs, att Bränwins-brän, ning mätte inställas under Juni!
Motionären har derföre ansett att på samma sätt, som i Frankrike, genom utfärdad allmän författning, borde stadgas, det hvar oell en embetsoch tjensteman, — civil eller militär — som uppnått en viss lefnadsålder, bestämd olika efter de särskilda gradernas vigt och ansvarsfullhet, skulle ur tjensten afgå, med rättighet likväl för Regeringen att, då omständigheterna sådant föranledde, derifrån göra undantag, —• och att den afskedade, för sin återstående lifstid såsom pension borde åtnjuta en, efter ålder och tjenstetid lämpad, bestämd andel af den lön, hans tjenst åtföljt.
St:s Bank, på sätt (Uss räkenskaper visa, på ett år gifvet ut 6 a 7 millioner silfver, måste till banken indragas sedlar, och om någon konkurrens i utbjudning af kapitaler funnits, skall i den mån behofvet af bytesmedel förminskas, priset på alla varor stegras, och på detta sätt måste privatbankerne äfven fluktuera lika väl som Riksbanken eller riskera att komma till korta med sin rörelse. Privatbankerne, i st. f. att utvidga måste nu inskränka sin rörelse. Orsaken till allt detta onda ligger endast uti den i stort monopoliserade banken eller Riksbanken. Om förhållandet varit precist detsamma inom England som i Skottland och om icke Engelska bankrörelsen varit af en helt annan natur än den i Skottland, mäste den, som studerat dessa länders" bankhistoria i jemförelse med hvarandra, stadnat i förvåning och oförmåga att utreda orsakerna hvarför skillnad i effekten af privatbanker varit så ofantlig, hvarföre Skottlands banksystem förblifvit orubbadt och hälsosamt i nära 200 är. då detsamma åstadkommit rätt ofta en förfärlig förvirring i myntföthållandet inom England. Man letar förgäfves efter någon annan orsak än just Engelska bankens monopolium, som förbjudit bildandet af större associationer på 60 Eng. mils afstånd från hufvudstaden, som slutligen, då den tyckte, att den icke håde tillräckligt utrymme 308 Den 4 Februari e. m. för sin rörelse öfvertalade Ministern Peel att med ett penndrag förklara, att de icke lingö begagna sin kredit såsom folket eller allmänna rörelsen fordrade, nemi. med mindre sedlar, utan de tvingades att utgifva sådana på valör af minst 5 Pund St. Då ramlade slraxt en mängd privatbanker, och man bade för en tid skiljt sig vid hvad man ansåg som en ohyra. Genom dylika operationer blefvo alla kapitaler centraliserade inom London, men Engelska folket är ett praktiskt folk och innan denna operation vidtogs, för att, sorn det hette, rädda lölket, hade efter öfverstånden konvultion nya större Joint Stock Companies bildat sig; och största delen af fastighetsegarne i England hafva aldrig varit till den grad skuldsatta som våra.
Stockholms depots arbetarepersonal och verkstäder böra och kunne inskränkas till den största obetydlighet och de till denna depot kommenderade officerare likaså. Genom att förändra Stockholms station till en depot under Carlskronas station, till hvilken depot flottans officerare turvis kommenderades, borttogs äfven all näring för de parti-intressen och den parti-ensidighet, sorn så länge sönderdelat flottans officerare i tvänne skilda läger. Dessa officerare komme att känna sig tillhöra ett enda vapen, som fället är inom alla andra mariner. Kommitterades förslag följdes snart af en ny Sjö-minister. Af denna var ej att förvänta något försök att ingjuta i vår marin något af den lefvande sjömannakraft, som uppenbarar sig vid våra kuster; något förslag till omorganisering af flottans stamtrupp eller af arbetarepersonalen å varfven. De kända åsigterna gåfvo ej löfte derom. Likaledes var ej att förvänta någo förslag till förenkling och förbättring af redogörelsesättet, hvilken förbättring dock är af behofvet så högt påkallad. Den korta tiden lade derför hinder i vägen. Något förslag till byggande af en tillräckligt stor docka, så att vi åtminstone kunde erbjuda en allierad Makts skepp att ingå i vår örlogshamn och reparera, har ej heller blifvit framstäldt. Deremot har blifvit föreslaget ett vidt och obestämdt utsträckt kustförsvar med gruudgående fartyg, som är fullkomligt otillämpligt på Sverige med sina långt skilda och djupa farleder och hamnar. Mine Herrar! Sverige, likasom hvarje land med hafsgräns, behöfver ett kustförsvar; men ett kustförsvar består deruti, att genom befästningar och bestyckade, rörliga fartyg, försvara vissa bestämda ställen af kusten. Sker detta försvar genom fartyg, så böra dessa nu mera vara, så vidt möjligt är, osårbara, och de kunna endast vara afsedda att röra sig inom ett ytterst inskränkt område. Sä till exempel kunna försänkningarne öster och vester om Waxholm försvaras af samma fartyg, så kan möjligtvis Sandhamns-inloppet och farleden förbi Dalarön försvaras af fartyg, som intagit sin ställning emellan dessa trängre vatten och äro uppmärksamma på mot hvilket ett anfall riktas. För ett sådant kustförsvar behöfver
Deremot har, genom uteslutandet af orden: ”inflytande medel,” Riksgälds-Contoirets skyldighet att liqvidera de å Creditivet lyftade summor blifvit förklarad oberoende af den omständigheten, huruvida de Contoiret anslagna inkomster, vid den bestämda tidpuncten, till erforderligt belopp influtit eller icke. i5 §. motsvarar den 5a:dra i iS35 års Reglemente, dock med uteslutande af stadgandet om upplåning emot obligationer, som vid anfordran skola inlösas, hvilket upplåningssätt Utskottet ansett både olämpligt och för Riksgälds-Contoirets credit möjligtvis högst äfventyrligt. Skulle, i anledning af de på Rikets Ständers slutliga pröfning ännu beroende frågorna, angående lulloch bränvins-bevillningens samt con voy-afgiftens m. fl. allmänna bidrags ingående till Riksgälds-Contoiret, något beslut härom vid denna Riksdag komma att fattas, skall Utskottet derefter ofördröjligen föreslå de häraf föranledda ytterligare stadganden, sorn uti nu ifrågavarande Afdelning af Reglementet för nämnde Contoir böra intagas. Stockholm den 2 Juni 1841 • An - Stats-Utslvatlefa Memorial, JV'.o 56 y, Angående Riksgälds-Contoiret anslagna inkomster och tillgångar. §• i. De till Riksgälds-verket hörande och dit anslagna medel må icke, under någon förevändning eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas eller användas till andra behof, än dem Rikets Ständer bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst (68 §. Regerings-Formen). Och må, vid liqviderandet af Riksgälds-Gontoirets fordringar, accord icke, utan Rikets Ständers serskilda samtycke, medgifvas. §•
Jag skulle gerna önska veta i hvilket fall så är förhållandet, ty mig synes, att man uppletat alla de omständigheter, på hvilka uppmärksamhet vid tax:s-förrättningarne bör fästas. Beträffande Gr. Ugglas’ erinran att husbehofsqvarnar borde vara fria från särskild bevillning och att detta borde särkildt utsättas, så har jag icke trott det vara nödvändigt, då det står: ”hvilka icke begagnas för jordbruket eller dess binäringar tillhörande rörelse”; men då meningen är sådan, har jag visserligen ingenting deremot. Då jag således medgifver återremiss, önskar jag dock att Utsk:t icke måtte så helt och hållet utstryka S:n, som Hr Hjärne föreslagit. Gr Hamilton: Jag instämmer med de Hrr, som yrkat återremiss af denna §. Hvad jag isynnerhet fästat mig vid, är det 4:de mom:t i denna §. Jag tror det vara högst olämpligt, om bevillning skulle åläggas sådana byggnader på landet, som icke afkasta någon inkomst, hvilket äfven är stridande mot hela författnms princip, som är att inkomst skall beskattas. Jag önskar således §:ns återremiss, så att Utsk:t må kunna utesluta ur densamma, hvad som rörer åbyggnader å landet. Gr. Mö rner: Då det hufvudsakligaste, som kan vara att vid denna § erinra, redan vid föregående diskussion, rörande Bev:s-Utsk:ts förslag till bev:s-stadga, anförts, vill jag icke upptaga tiden med att återupprepa detsamma. Jag önskar dock, i ani af Hr Stuarts yttrande, få anmärka, att, efter mitt omdöme, ligger felet hos denna § egentligen i den ordning, hvari de ämnen blifvit afhandlade, som böra tjena till ledning vid bestämmandet af fast egendoms värde. Först hade, enligt min tanke, bort förekomma hvad i 5:te mom:t säges om egendomens areal, dess läge och öfriga förmåner, samt sedermera om de i öfriga mom:n förekommande bestämmelser, emedan af mig omnämnda omständigheter sjmas mig böra vara dé egentligen bestämmande faktorerna och de andra åter endast anses såsom modifierande. Jag förenar mig således i anhållan om återremiss. Hr Hjärne:
Summa R:dr 351:34. 3. kunde ej eller någon godtgörelse för dessa utgifter medgifvas. Sedan härefter, å samtliga ofvan uppgifna städers och pastoi'ats vägnar, dels besvär öfver den af Kongl. Commissionen sålunda ålagda återbetalning af berörde medel blifvit hos E. K. M. i föreskrifven ordning anförda, dels ansökningar i underdånighet gjorda om befrielse derifrån af Gunst och Nåd, så har E. K. M., genom remiss af den 10 Mars nästlidet år, lill Rikets Ständer, för det afseende, härvid förekomna serskilda omständigheleter kunde föranleda, i Nåder öfverlemnat de till E. K. M. rörande detta ämne ingifna besvär och ansökningar samt dervid fogade handlingar, tillika med Kongl. Commerce-Collegii, efter Quaranlains-Commissionens upplösning, häröfver infordrade utlåtanden. Till följd af llögstberörde remiss hafva de Rikets Ständer derigenom tillställda handlingar blifvit granskade, och hafva Rikets Ständer, ehuru de, i likhet med Kongl. f. d. Quaranlains-Commissionen och Kongl. CommerceCollegium, enligt dess Rikets Ständer delgifna yttrande funnit, att utgifterne för anskaffandet af likkistor icke uti något afseende kunna hänföras till de i den åberopade Kongl. Kungörelsens 43 §, uppgifna kostnader, för hvilkas utgörande bidrag af Staten endast må påräknas, likväl med afseende å de af nyssberörde handlingar inhemtade bevekande omständigheter, bifallit den sökta befrielsen från återbetalnings-skyldigheten, i afseende på de till uppköp af likkistor begagnade och i räkningarne öfver ifrågavarande förskott afförda medel. Hvad derefter vidkommer ersättningen af de summor, hvilka likaledes blifvit afförda, såsom inom Morlanda, Tjörns och Fässbergs pastorat utbetalda för cholera-sjtikes vårdande och anskaffande af sjukföda samt inköpandet Expeditions-VlskoUcts Förslag till tind.
Hon har svarta, breda och mjuka engelska flator att arbeta af. Det ar omtAaliga flator, hon m h t e vara mycket noga, s&amp; ntt de ej gii sonder i kanten, och ej I&amp;ta maskinen gii for fort. Hennes model1 iir stidan, a.tt knllarnn m h t e sys for sig och briitterna for sig for att sedan fastas tillsammans af montererskorna. Hon arbetar lngnt och jamt utan fjask, kanske snarare en smula likgiltigt. Det ser nastan ut som om hennes fingrar ginge af sig sjiilfva, som om hon ej behofde gora sig besviir att tiinka pB hvad hon gor. Men s&amp; har hon ocksB hiillit pii att sy hattar i 11 Ar, dag nt och dag in; modellerna ha nog vaslat under Brens lopp, men arbetet har alltid k r i t detsamma. kan hon fortjana i veckan, hon iir en af dem som sy fortsst. &gt;Ja, det racker inte sB lBngt, nSir man slcall betala bade hyra och mat och ldader och ved och allt. Om sommaren har fabriken ej sB mycket mbete, dB blir fortjiinsten mindre. Men s&amp; &amp; r ju zwbetet iclre s&amp; anstriingsnde heller och snyggt och trefligt ar det och endast hyggliga kamrater fib: man, ty hvem som helst t a p s ej till arbeterska p&amp; hattfabriken. SB inte Sir det v k d t man beklagar sig, battre kunde man ju ha, men samre ocksi. Eller bur?,) v a d j ~ hon r till kamraten bredvid, som syr kapotthattar af mycket sinala och finn inarinbliia flator. Denna nickar blott till svar, v8gar ei se upp, det galler att fora flatorna riktigt jWt, s4 att de ej bukta sig. Arbeterslran bredvid heme syr stora hvitn gosshattar, den nasta smA bruna reshattar eMer engelsk modell, sedan komma nggra soin sy roda och grona landshattar.
Vi hafva nyligen i ett offentligt blad, som utgifves, efter livad allmänt är kändt, under skydd af en fraction utaf Styrelsen, sett framställas, att Konungens gerningar i Statsrådet böra vara lika fredade från allt klander, som hans personliga gerningar utom Gonseillen, d, v. s. att allt klander af Regeringens beslut skulle vara otillåtet, och jag frågar, hvad vore då tryckfriheten och rättigheten att yttra sig öfver allt, som kan blifva föremål för mensklig kunskap? Jag bekänner, att då jag först hörde Hr Cederschjöld framställa sin motiou angele tillägg af ordet gerningar, fann jag den riklig, såsom öfverensstämmande med ordalagen i tryckfrtsförordn; men sedan jag hört sådana satser yttras, som den nyss citerade, och derjemte öfvervägat de betänkligheter dervid, Frih. v. Stedingk anfört, linner jag i detta tillägg allenast en farlig snara. Men jag återkommer till formfrågan, och då jag tror det vara fullständigt ådagalagdt, att Utsk. icke haft någon i grundlagen medgifven rätt att inkomma med sitt Den 20 December f. m. J8i förslag, hoppas jag, alt Hr Gr. o. Landtm, finnér sig förhindrad att framställa propos. till bifall å betänk. Jag hemställer derjemte till Frih. v. Stedingk, om Hr Frih. ej skulle vilja afstå från sin begäran om propos. på afslag; ty då jag förmodar, alt Frih., likasom jag, godkänner den del, som angår Konungens propostn, kan betänk., icke i sin helhet afslås. Jag fortfar för min del att yrka återremiss. Jag var icke här tillstädes, då den K. proposm förra gången, eller vid remissen, var under discussion; jag skulle eljest då hafva, utan anspråk på talareförmåga, sökt vederlägga de anmärkntr, som emot densamma framställdes, ty jag skall alltid öppet ikläda mig både den moraliska och den juridiska ansvarigheten för denna K. proposm.