Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, säger man, Staten skall se saken ur en annan synpunkt. Det medgifver jag. Det finnes andra mål som Staten bör hafva för ögonen; men de jernbanor, hvilka för dessa Statens ändamål böra anläggas, nemi. för att hastigare koncentrera Statens resurser och krafter, kunna gifva förlust i st. f. stor vinst. De banor, som i Sverige egentligen äro stambanor, äro blott två, eller på sin höjd tre: den, som afser föreningen mellan Stockholm och Götheborg, den, som sammanbinder södra Sverige med Wettern, hvarigenom det inre landets krafter, som nu till följd af långa kommunikationer äro spridda, skulle kunna hastigt koncentreras, samt slutligen den väg, som från Norge skulle sträcka sig åtminstone till Wenern. Dessa äro de banor, vid hvilka man egentligen kan tala om Statens ändamål; de andra falla mer eller mindre inom de kommunala intressenas område. Hvad nu den af dessa sednare beträffar, hvarom i dag är fråga, så har man påstått, att den ovilkorligen bör dragas direkte till Upsala, emedan det skulle vara öfverensstämmande med trafikens fordringar. Frih. Baab har ganska riktigt besvarat detta påstående dermed, att, derest denna bana verkligen bär sig sjelf, bör den ingalunda anläggas på Statens, utan på enskilde bolags bekostnad, ty Staten anlägger icke banor på spekulation, utan derföre att den 122 Den 10 Juni f. m. i ett fattigare landskap och på ett längre distrikt vill mellankomma, utan att afse någon stor vinst. Likväl hindrar detta icke, att Staten, så vidt möjligt är, bör tillse att den icke på anläggningen ådrager sig ett minus. Beträffande valet af de banor, mot anslag till hvilka jag nu talar, så måste man, i brist på närmare utredning, i främsta rummet göra klart för sig, hvilken af dessa banor som skulle framlocka den största trafiken. Betraktar jag då banan öster om Sigtunafjärden, så har till den blifvit räknad en ganska stor folkmängd.
Let äberopande här sker af Boktryckeri, och "Bokhandels - Reglxmenterna bör sa mycket mer utgä "som sjelfum denna grundlag innehällcr att det reglementarisk^ som i dessa ämnen nu mera kan stadgas. Genom -'1 §. upphäfwes allt det flramässiga som Boktryckeri-yrtet hittills warstt underkastadt. Kongl. Maj:t har redan "uphäfwit den författning som inskränkte Boktryckeri - läöringars antal till en för hwarje press och tillätit weder"börande Boktryckare liksom andra fabrikanter, att i sin "tjenst antaga hwilka och huru mänga personer som hälst, ''följaktligen är allt hivad Reglemente: förestrifwcr om ''gossar och gesäller, deras inoch utskrifning, Boktryckeri"Societeten och dess göromäl upphafwit. Widare allt hwad "Reglementet förestrifwer om nya Lokkryckeriers anläggande om privilegier pä böcker och skrifter, om 'eftertryck "0. s. w. är genom samma §. af denna förordning uphaf"wit. Nägot Bokhandels -Reglemente bär aldrig gifwits, och "om det hittills ansetts onödkgt, sa torde det med dubbelt "stal böra anses sä nu, sedan genom n mom. af 1 H. "derika rörelse blifwit förklarad fri. Utan »ch Ad.prst. 6:te Band. Lidra Afd. N:o66. 1040 Den Zo Apkil. Utan att ingä i nägon egentlig pröfning huruwida Tryckfrihetk-förordningcn innefattar allt det Reglementarifla, som i detta ämne nu mera kan stadgas, tror likwal Constitutions-Utstoltct motsatsen wara möjlig och att sä» ledes allt Åberopande af Boktryckerioch Handels-Rcglc» mente, wäl icke bör utur momentet utgå, men med godkännande af den utaf anmarkaren gjorde erinring, att dä nägra sädane Reglementen för närwarande ej finnas, som äga kraft af
I fall dessa mina anmäi kningar skulle vinna afseende och ålerremiss ega rum, tolde således frågan bora ofverlemnas endast till Banco-Utskollet, för att behandlas i sammanhang med regleringen af Bankens utlåning i allmänhet, och Banco-Ulskoltel lärer då finna, att Banken eger tillräckliga tillgångar alt bestrida äfven denna tillökade låne-roi else. utan alt behöfva dertill anvisa de äldre Vinst-medel, som jag anser böra till bela sitt belopp i direct anslagsvåg disponet as.” Herr Helsingius: ”Emot Höglofl. Statsoch Banco-Utskottens beslut, att tillstyrka upphörande af Manufactur-Discontens nuvarande creditiv, och deremot öka Bankens Discont-rorelse serskildt för de näringar, som ega Discont-rått hos Commeice-Collegium, med i,öoo,ooo R:dr, får jag åran anmäla min reservation; den Kongl Propositionen gifver ingen anledning till denna öfve)flyttnings Banken förlorar den säkerhet för bidraget, som den nu innehar, såsom följd af Manufactur-Discontens egen soliditet, och får deremot en mängd låntagare att göra med, hvilka, just i följd af närvarande förhållande, till större delen åro för Banco-Styrelsen okände, och hvilkas lane—rätt år och bör förblifva grundad på uppgifter och beräkningar af tillverkningsbelopp, svåra för den nya långifvare)! att controllera; öfverflyllningen kommer att medföra många svårigheter och förluster för båda Verken, och förmodligen flera ensk hies ruin eller åtminstone för nåringarne menliga omgångar och olägenheter; hjelpens ändamål, biträde och lättnad, blir sålunda förfeladt.
Läns innevånare af gamla krono-häktes-byggnaden vid Sundsvall nied tomt: II. 148. — N:o 12, angående ändring i nu gällande föreskrifter om skyldighet för vissa Statens tjenstemän att ställa borgen för den uppbörd, de omhänderhafva: II. 148. — N:o 13, angående riksdagens förlängning på en månad: II. 149. — N:o 14, angående verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter: II. 299. 44 — E — Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: — N:o 15, angående val af Justitie-Ombudsman och hans Suppleant: II. 299. — N:o 16, Rikets Ständers förordnande för Advokat-Fiskalen m. rri. N. A. Fröman, att vara Rikets Ständers Justitie-Ombudsman: II. •— N:o 17, Rikets Ständers förordnande för Expeditions-Chefen m. m. A. Dreijer, att vara Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans Suppleant: II. 299. — N:o 18, Rikets Ständers förordnande för de utsedda ledamöterna i Tryckfrihets-Komitén: 11. 299. — N:o 19, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtelse af f. d. pipare-bostället Bränn Arby vid Södermanlands Regemente för uppförande af skolhus åt Wansö församling: II. 299. — N:o 20, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående försäljning till skatte af gatuhusen N:o 7 Glemminge och N:o 21 Hannas i Kristianstads Län: II. 299. — N:o 21, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med förslag till lörnyad
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts ifrågavide förslag oförändradt och dels bifall till detsamma med införande af orden Jungfrur eller emellan ordet Adliga och ordet Enkor i sista mom:t; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till förslaget oförändradt, hvarvid svarades flere nej och några ja, samt sedermera propos. på bifall till detsamma med ofvanomnämnda förändring, då svaren utföllo med flere ja och några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Frih. Alströmer, Oscar: Då Bonde-St:t, i likhet med R. o. Ad., i afs. å l:a punkten af santmans. Bankosamt Ekon.-Utsk:ts Utlåt. N:o 2 antagit det i riksdagsfullmägtigén Lönnbergs reservation framställda förslag, men de öfriga båda Stånden bifallit Utsk:ts hemställan oförändrad, blir en sammanjemkning nödvändig, och får jag derföre föreslå, att R. o. Ad. ville inbjuda Borgare-St:t att förena sig i det af R. o. Ad. fattade beslut. Gr. Mörner begärde detta förslag på bordet. Anmäldes och bordlädes: Sammans. Bevilln.-, Lagsaint Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ts Utlåt. N:o 9, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å vissa delar af Betänkt N:o 5, ang. vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distiljerade spirituösa drycker; samt Mern. N:o 10, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut ang. vilkoren för bränvins tillverkning; äfvensom Riddarhus-Utsk:ts Utlåt:n: N:o 14, ang. förändrad lönereglering för en del Riddarhusets tjenstemän; och N:o 15, äng. ordnandet af Riddarhusets gårdsplan. Gr. Mörner, Carl Göran: Jag får hemställa, att sammans.
Vintermorgonen var mulen och gråkall, en sparsam dager insmög genom ett trångt fönster, högt uppe på väggen och med små förvittrade rutor skallrande för den skarpa nordanvinden, i sin bräckliga blyinfattning. – Hu! – sade Elin och smög ovilkorligt intill Gunnars sida. – Du fryser, Elin lilla – sade Gunnar, och svepade om henne skörtet af sin nya blå vadmalsrock, men Elin drog sig undan och sade: – Åh nej, jag fryser visst intet, men här är så hemskefullt och ödsligt, alldeles som i en kyrkesakristia. – Kanske du vill gå din väg? – sporde Gunnar. – Åh nej – svarade Elin – jag vill väl först se på den der fasliga fläcken. Tyst och sakta förde Gunnar henne bort i ett dystert hörn af rummet, och dit komna sade han, fattande Elins arm: – Se här, Elin lilla, här stod sängen, der låg den unge väpnaren, och der låg grefvinnan på knä, och der – och dermed pekade han med Elins hand – der på väggen ser du dödkyssen. Elin smög ändå närmare Gunnar, och de stodo stumma en lång stund, med ögonen fästade på den af tiden nästan utplånade blodfläcken, som traditionen påstod vara väpnarens och hans herrskarinnas förenade blod. – Vet du, Elin – sade Gunnar efter en lång tystnad – vet du jag har sett detta förr, utan att just så mycket tänka derpå, men nu! vet du hvad som nu faller mig in? Jo, en okristlig tanka kanske: tror du, Elin, att det kunde vara möjligt att hon, grefvinnan, ändå älskade honom, väpnaren? Tror du det? Säg, Elin, tror du hon kunde vara så brottslig i hjertat lell, för ingen kunde märka det, det påstås alldeles för sannt. Hvad tror du om den saken, Elin lilla? – Åh, jag vet just icke hvad jag skall tro – svarade Elin helt hemsk vorden – jag vill aldrig gerna tro ondt om någon menniska, och det vore ju en faslig synd att intet älska sin egen äkta make, utan en annan. – Ja, visst vore det så – svarade Gunnar djupt suckande, och släppte Elins arm, som han förut tryckt hårdt intill sitt hjerta.
Då utaf de värda talare, som yttrat sig öfver denna §, å ena sidan blifvit afsedd angelägenheten deraf, att icke omyndiga barns egendom måtte komma att användas'för sådana underhållskostnader, som tillkomma fattigförsörjningen, men man å andra sidan äfven afsett angelägenheten deraf, att barn, som sjelfva disponera sin förmögenhet, d. v. s. sådana som äro till myndiga år komne, borde förpligtas att fullgöra ett åliggande, till hvars iakttagande de af sin egen christliga eller moraliska känsla borde finna sig uppmanade, men hvartill de , enl. hvad erfarenheten visat, ofta icke utan tvång kunnat förmås, så anser jag den af Frih. Sprengtporten föreslagna medelvägen vara ganska lämplig och ledande till ändamålet. Jag anhåller derföre, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes framställa propos. till antagande af g §:n, redigerad sålunda: ”Föräldrar och till myndiga år komna barn skola ömsesidigt’' etc. Detta hindrar icke att förmyndare, som förvalta omyndiga barns egendom till det belopp att afkastningen är tillräcklig, icke blott till barnens nödiga uppfostran, utan äfven till understöd åt barnens behöfvande föräldrar , äro förbundne att, under sådant förhållande, icke undandraga myndlingarnes föräldrar allt understöd af barnens tillgångar. Men genom den föreslagna redactionen förekommer man , att de barn, hvilkas egendom icke är betydligare än alt den erfordras till deras uppfostran, icke, till fattigförsörjningsskyldige församlingsboers fördel, beröfvas hvad som till barnens uppfostran behöfves. Hr Rosenblad:
Stånds sorn hålst yttrande såsom en lag för oss, men jag tror det vore ett bevis af vår aktning och välvilja, om, då saker blott röra något af de andra Siånden, vi uppskjuta deras afgörande till dess vi inhämtat underrättelse om deras önskningar, om deras beslut, och jag vet ej hvad olägenhet skulle kunna uppstå genom detta korta dröjsmål. I Öfrigt år denna sak, lika med nila andra Grundlagsfrågor, af den natur, att hvarken «tt Stånds beslut verkar utan de 5 öfriges, eller 3 Stånds utan det fjerdes, eller alla fyras, utan Konungens sanction. Jag vågar således hoppas, att då härmed egentligen ingen tid förloras, och ingen menlig följd kan uppkomma, Ridderskapet och Adeln ej skall vägra ett uppskof, begårdt af aktning för andras rått, utan kränkning af egen. Herr von Heijne: Jag får tillägga , att jag visserligen icke sagt, att de andra Ståndens beslut borde verka på oss, men jag föreställer mig, att om dessa Stånd ej vilja intaga andra Den 22 April e. m. 5oi medlemmar ibland sig, Ridderskapel och Adeln ej eller lärer vilja sådant besluta. Friherre Cederjtröm, Jacob: Jag anhåller få erinra, att vid föregående Riksdagar, har uti frågor der andra Stånd varit interesserade, det Stånd, hvilket frågan rört, alltid först yttrat sig, innan de öfrige fattat deras beslut; och jag tror att detta bruk nu äfven torde böra följas. Friherre Lövenjköld, Salomon: Jag anhåller att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den omständighet, att i den nya redactionen står, att Bergscollegium skall föranstalta om valen för Bruksägare. Qm nu denna redaction bifallers, verkar det på frågan rörande StyrelseVerkens förändrade organisation. Jag får tillägga att den Comité, sorn i detta afseende varit satt, föreslagit att detta Collegium skall upphöra, och att en Ledamot som afgifvit särskildt Betänkande, ansedt det under andra former böra bestå. Jag hemställer således om icke denna nya redaction må afsläs, på det Riksens Ständer genom densamma, ej må lägga band på sig, i afseende på afgörandet af den andro frågan.
2,:dra punkten, angående ifrågastäldt stats-anslag för iståndsättande af öfverbyggnaden å hamnarmarne vid Cimbritshamn; 3:dje punkten., rörande äskadt stats-anslag till förstärkning af vågbrytaren vid Wisby hamn in. m.; i3 punktenj i fråga om ökadt stats-anslag för befrämjande af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar, till beredande af odlings-företag; 11 punkten_, rörande tillstyrkt anslag för anläggning af nya och förbättrande eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar; och 12 punkten litt. h, angående väckt motion om ett fortfarande vägförbättrings-anslag af 133,333 r:dr 16 sk. årligen till nästa riksdag, fann Ståndet icke heller fordra någon åtgärd, hvadan betänkandet i dessa delar lades till handlingarne. 7 punkten litt. cij deruti Utskottet tillstyrkt ett låne-bidrag af 20,000 r:dr till Westerås stad för dervarande hamns utvidgande, blef af Ståndet afslagen; och vid Utskottets förklarande i fråga om 7 punkten litt. I, rörande föreslaget lånebidrag af 66,666 r:dr 32 sk. för anläggning af en jernväg från Christinehamn till Sjöändans lastageplats, 7 punkten litt. m, i fråga om tillstyrkt lån af 24,000 r:dr för uppinuddring af hamnoch segelrännan vid Cimbritshamn; 8 punkten litt. m, angående föreslaget lån af 32,000 r:dr för hamn-anläggning vid Wadstena; och 17 punkten litt. c, rörande anvisande af 3,000 r:dr till utdelning vid landtbruks-möten af premier åt egare af kreatur utaf utmärktare slag, lät Ståndet bero. Den 14 Juli. Från Höglofl.
Ständer framlägga förslag till verkställande al den ifrågasatte indragningen till Stats-Verket utaf alla indelningar m. m., emot ersättning af motsvarande contanta anslag; men, på det att staten må vara försäkrad derom att dessa löner och anslag skola framgent såsom hittills rätta sig efter de olika tidernas vexlande pris och motsvaras af de utskylder, Stats-Verket i stället öfvertager, och hvilka utgå med förvandling efter årliga markegåpgar, finner Utskottet nödvändigt, att ifrågavarande löner och anslag, sedan deras hittills varande belopp uträknadts, bestämmas uti ett deremot svarande belopp i persedlar, af vissa slog, såsom spanmål, smör o. s. v, öfverensstämmelse med derå hittills befintliga pris, att framgent utgå i contant elter markegångs förvandling. För att emedlertid befordra större jemlikhet uti lönen eller anslaget för hvarje år och undvika ett årligt förnyande af alla beräkningarne, anser Utskottet tillika, att hädanefter på Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 28 J 7 löners och anslags contanta belopp uträkning endast bör ega rum hvart femte år, medelst förenämnde, för hvarje lön eller anslag bestämda, persedlars förvandling till penningar, efter de sednast förflutna tio årens medelpris, enligt markegångs författningarne, sami det sålunda bestämda värdet gälla i fem år. På det att i framtiden, då löntagare, verk och inrättningar icke vidare ega rätt att till leverering in natura uppsäga sine räntor, markegångsprisen ej måtte, till dessas förfång, kunna bestämmas lägre än vederbör, och med verkliga förhållanden öfverensstämmer, anser Utskottet markegången för de under löner och anslag inbegripne persedlar böra, sättas vid den tid af äret, då försäljning allmänt skedt och erfarenheten ådagalagt hurudana prisen i sjelfva verket varit, men icke, såsom nu tillgår, innan afsättning i allmänhet egt rum, och man vet, hvad priset kan komma att blifva.
Likaledes torde icke här böra vidare afhandlas om förbudet för vissa orter att beta getter i skog, sedan Kongl. Maj:t, på sätt ofvan förmäles, förklarat, att något sådant förbud icke bör ingå i Skogs-ordningen, en åtgärd, hvilken synes vara så mycket mera lämplig, Sorn denna fråga otvifvelaktigt bör hänföras till lagstiftningen om egofriden, och endast medelbart angår skogslagstiftningen. Hvad deremot beträffar förbudet emot svedjande, så, enär ett allmänt sådant förbud för närvarande förefinnes, har Utskottet ansett sig böra närmar© tillse, huruvida skäl för närvarande förekommer att borttaga detsamma. Man torde utan fara för öfverdrift kunna påstå, att den förödelse, våra skogar varit underkastade, till en icke oväsendtlig del är att tillskrifva svedjebränningen, hvars menliga följder uppenbarat sig synnerligast i de fordom skogrika landskap, der skogsbrist nu råder, såsom i vissa delar af Norrland. Den fördel, som vinnes af svedjandet, är i allmänhet ett års gröda och några få års bete; men den skada, som derigenom åstadkommes, är oberäknelig. Genom svedjandet förbrännes nemligen ej mindre en stor del af den nedfällda ståndskogen, hvars affall, der det lemnats att förruttna, skulle i icke obetydlig mån förökat vextmyllan, än äfven den på fältet befintliga matjord, helst om marken består af sand med en tunn betäckning af mylla. I sistnämnda fall blir marken obrukbar i mansåldrar eller till dess annan mylla hunnit bilda sig, hvari trädplantor kunna uppspira. År åter jordmånen bördig, blir visserligen skadan mindre; men att emellertid svedjebräuning i de flesta fäll är mera skadlig, än gagnande, torde med säkerhet kunna antagas.
C. U, Roos. C. F. Klöfverskjöld. C. M. Brummer. J. B. v. Utfall. P. A. Reutersvärd. Nils TVestfelt. C. af Geyer slam. C. G. Stuart. E. v. Fegesack. Carl A. Silfverhjelm. J. Zengerlein. Företogs till pröfning StatsUtskoltets den 2 dennes under N:o 383 afgifne, och den 4 derpåföljde på hordet lagde Utlåtande, angående sättet för upptagande af det Statslån, Utskottet i serskildt Betänkande N:o 38a föreslagit. Herr von Troils Emilj anförde skriftligen: Jag deltog ej i discussionen förliden gårdag, rörande hufvudfrågan, emedan Ridderskapet och Adeln då befann sig i den, för detta Slånd så vanliga, ställning, att ej kunna inverka på resultatet, såsom redan af 3 Stånd bestämdt. Utaf de betänkligheter, som uppstå vid hufvudfrågan, nödgas jag likväl att nu upptaga dem? hvilka jag anser i någon män Den 3 Februarii e. m. 7 lunna undanrödjas genom sättet, hvaruppå detaljerna bestämmas. Jag får då först erinra om den bestämda åtskillnaden emellan Statens skattkammare, eller Statsverket, och National-rikedomen; att den förra kan, efter de sista skärfvornes inpressande vara uppfyld, ehuru den senare är uttömd, och tvärtom. Man finner utan svårighet af hvilken jemförelsevis ringa betydenhet tillståndet af Statskassan är, mot den af nationalrikedomen, ty finnes den senare, är det alltid lätt att förse den förre, men i annat fall blir det måhända omöjligt att återfylla den engång tömda StatsCassan, helst crediten måste vara ringa, der fattigdomen är stor. Man torde då finna, huru föga man bevist för saken, då man sagt, att Staten ingenting förlorar, emedan de nya fordringarne skola betacka den nya skulden.
Sedan ofverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till (Jtslets hemställan oförändrad och dels bifall dertill med nedsättning af summan 6,000 rdr till 4.000 rdr, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvarvid svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på bifall dertill med ofvansagde förändring, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till merberörde hemställan utan förändring blifvit förnyad samt med många ja, blandade med nej, besvarad, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Frih. Liljencrantz begärde votering. Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i mom. b af 7:de punkten i Utlåt:t N:o 74, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. samma hemställan med den förändring, att det föreslagna ersättningsbeloppet nedsättes från 6,000 rdr till 4,000 rdr.» Den 8 Maj. 163 Voteringen företogs och vid dess slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 36. Nej — 29. ITtsk:ts hemställanden biföllos. 16:de punkten. mom. a. Hr von Knorring, Oscar: Då icke någon reser vant af Ståndet inom Utsk:t anmält sig, är naturligtvis icke någon förhoppning att erhålla ändring i beslutet; men då jag vid förra riksdagen framställde ett förslag i samma syftning, anser jag mig skyldig att anmäla, det jag icke kan biträda det slut, hvartill Utsk:t kommit. Det skäl, hvarpå Utsk:t grundat sitt afslag, är »att K.
R;dr af så väl taxeringsvärdet af fastigheter i städer, utom Stockholm, och å landet, som å förslagsvärdet af Militieoch Civile boställen hvilka förments vara otaxerade, och hvarigenom, med beräkning af förstnämnde taxeringsvärde till 358,245,642 R:dr och af boställenas värde till 9,004,000 R:dr, en tillgång af 114,763 Tunnor uppstod; alt de, ofvanuppgifne beliofvet öfverskjutande 2,683 Tunnor råg borde tilldelas de pastorer, sorn kunde dertill pröfvas förtjenle; att ifrågavarande spanmål skulle af de skattanda lösas med penningar, efter ett medium af 10 års inom hvait och ett län bestämdt markegångspris, hvilka medel borde vid de vanliga uppbördsstämmorne insamlas och till Stals-Verket ingå; att paslorerne skulle, i följd häraf, utbekomma sin lön i contant af staten, utan något aunat bidrag af pastoratens innebyggare, af hvad namn som helst; dock alt på serskild pröfning borde ankomma, huruvida prestegårdsbyggnad, dagsverksskyldighet af torpare m. fl., ostoch smörtionde, borde qvarstå eller försvinna; att om Biskops-embetena utom i Upsala och Lund kunde indragas, Biskopssätena borde jemte pastorernes stomhemman, så vida pastorsbostället utgjorde ett mantal, utarrenderas emot spanmålsarrenden på trettio års tid ; att denna spanmål jemte Biskopstionden skulle utgöra en grundfond, hvaraf comministrarne i liela Riket, utom Stockholms stad, skulle blifva lönte; att aflöningen skulle beräknas i första classen till 45, i andra till 40 och i tredje lill 35 tunnor, hälften råg och hälften korn, hvilken spanmål borde af arrendatorer och tiondegifvare med penningar efter Länens markegång erläggas till statsverket, hvarifrån comministrarne egde löiten utbekomma, utan afräkning å den inkomst, som af iunehafvande boställen kunde hemtas; samt att det öfverskott, som af berörde arrendeoch tionde-spanmål kunde uppkomma, borde såsom en statens behållning redovisas.