Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var icke nog, att denna Regering störtade thronell och tillskansade sig makten, den mäste äfven aflysa dödsstraffen, pä det att den som förverkat lifvet, icke skulle konna dömas. Denna åtgärd var verkligen väl beräknad, då man sjelf tillgripit Regeringen och såsom brottslig hade förverkat lifvet. Hvad var anledmn till införandet inom delta land af den allmänna valrätten såsom grund för representationen? Jo! man hoppades, att genom tacksamheten hos den massa af individer, sorn såmedelst tillerkändes valrätt, blifva bibehållen i sin ställning och icke helt och hållet förkastad. Vi hafva Mine Hrr uti en af de rödaste och största tidningar nemi. Aftonbladet sett en öfversättnig af Victor Hugos famösa tal i Nationalförsamlingen, hvari han låtsar försvara Provisoriska Regeringen och kallar den icke blott hög och sublim utan äfven ett uttryck af djupaste menniskoförstånd, och detta Victor Hugos föredrag anser Redakt:n af Aftonbladet såsom ett af hans mest lyckade. Han liar likväl icke menat, hvad han sagt, ty hela föredraget utgör den skarpaste och mest bitande ironi, som någonsin flutit nr en penna. Den, som med lugn läst denna afhandling, kan icke undgå alt förvånas deröfver, all Victor Hugo icke erhöll en välförtjent tillrättavisning för en så opassande ironi emot den då lagstiftande församlingen. Dessa af mig nu anmärkta fenomener för lagstiftningen kunna icke medföra annat än split och söndring inora ett land, föga afundsvärda exempel alt efterfölja. Men för att fortsätta beskrifningen öfver delta Eldorado genom allmän valrätt till representanter, som blifvit sä mycket beprisadt, lålom oss eftertänka, huru Statshushållningen bedrefs under den tid, Provisoriska Regeringen hade tömraarne i sina händer. Huru många millioner bortkastades icke på det mest skändliga sätt och hvilka, utan att samhället i ringaste män deraf haft någon nytta, måste ersättas? Man mäste häpna öfver denna ett folks benägenhet, att kosta sig in på dylika försök, då det har ett tryggt och fast bestående statsskick, som lemnar ett fullkomligt lugn.
Men huru vill man tänka på en billig skattejemkning för ett sådant land sorn Sverige, med så stora olikheter uti 3i5 Den 7 Mars e. m. jordmån, som de, hvilka förefinnas emellan Malmö, Wikbolandets , Wadstena-slättens, Arboga-basinens, Upsala-dalens bördiga leror å ena sidan, samt å andra sidan Westergöthlands svältor, Wermlands och Dalarnes örjord eller flera trakters sandhedar; huru vill man jemka emellan provinser, der jordtemperaturen, eller jordens inre värme, som understödjer vextligheten, varierar emellan Ystad och polcirkeln, ifrån 8J grader till ajj, eller i ett land, der höjden öfver hafvet af odlad jord är olika på mer än i,4oofot, och hvarest man ännu är utan pålitliga uppgifter örn följderna af alla dessa stora olikheter. Likaså ar det omöjligt att tänka på bildandet af försäkrings-anstalter emot missvexter, innan pålitligare uppgifter erhållas om de olika orternas klimatiska förhållanden, så att assuradeuren vet hvilken risk han står, då han lemnar assurancen, och kan rätta praemierna derefter. För att en gång kunna komma till sådana upplysningar, är det således nödigt att dermed göra början, särdeles som det är först efter många, under en längre följd af år, fortsatta observationer, som något resultat står att vinna. I flera länder, särdeles i Bayern, är detta undangjordt, och de skörda nu fördelarna deraf. Hade våra förfäder tänkt derpå, så hade vi nu äfven haft frukten af deras verksamhet; men derföre bör man så mycket mer se till att icke låta tiden gå fruktlöst bort. ”Hvar tid häfver sin plåga,” heter det, och den närvar, har nog deraf, så att den icke behöfver taga på sig att bära framtidens bekymmer; men vissa saker måste af ett föreg:de slägte beredas, om de någonsin skola kunna utföras, — och hvad det nu ifrågavar. vidgörandet beträffar, så äro de kostnader, sorn komma ifråga, i så hög grad obetydliga emot det ändamål som vinnes, alt jag icke drager på det ringaste sätt i betänkande att derom göra motion.
Har gerningsmannen, af egen drift, sjelf eller genom tillkallad hjelp släckningen åstadkommit; då må straffet, efter omständigheterna, nedsättas under hvad i allmänhet å gerriingen följa bort 7 §. Hvar som uppsåtligen sänker fartyg, deri folk är, eller det på grund, klippa eller annat sätter, så att skeppsbrott eller annan sjöskada sker, dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år. Får någon af den gerning svår kroppsskada; varde gerningsmannen dömd till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Ljuter någon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. 8 §. Sänker man fartyg eller kommer skeppsbrott eller annan sjöskada åstad, för att bedraga försäkringsgifvare eller i annan sådan sviklig afsigt; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. Var folk i fartyget; då skall gerningsmannen straffas efter ty i 7 § stadgadt är. 9 §. Har någon gjort försök till brott, som i 7 eller 8 § sägs, och blef endast genom omständigheter, som voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad; vare straffet högst, för det fall, som i 7 § nämndt är, straffarbete i sex år, och för det fall. som i 8 § omförmäles, straffarbete i två år, men, om brottet, der det fullbordadt blifvit, skolat efter 7 § straffas, sådant arbete i sex år. 10 §. Den som, i uppsåt att förleda eller skada sjöfarande, sönderbryter, borttager eller förderfvar fyreller känningsbåk, prick, visare eller annat tecken, som till sjöfarandes rättelse satt är, eller släcker eld, som till sjöfarandes rättelse skall tänd vara, eller underlåter alt upptända eld, den han till sådan rättelse tända skall, eller gör falsk eld, eller sätter upp annat falskt tecken, eller fyller eller stoppar rätt farled io i sjö eller ström; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Sker skeppsbrott eller annan sjöskada; vare lag som lör hvart af dessa fall i 7 § sägs. 4 'I § Hvar som uppsåtligen förstörer
December förda protokoll med tillhörande karta och beskrifning, hvaraf visade sig, att af Sjövalla hemmans egor skulle till lägerplatsen utläggas en jordrymd af 2 Tunneoch 7 kappland, emot vederlag af jord å gamla lägerplatsen till 1 Tunne10'/io kappland och å kronoparken till 28:i/io kappland, hvilken mark, vid derå anställd vederbörlig besigtning, befunnits å ömse sidor vara af lika värde, att den å marken befintliga skog ömsesidigt komme att utbytas och att Sjövalla hemmansegare, lör afstående af 22'/2 kappland åker tillkomme en odlingsersättning af 7 R:dr, hvilken kostnad, likasom utgiften för första flyttningen och uppsättningen af den nya stängseln, Regementet åtagit sig att bestrida; så hade Krigsoch Kammar-kollegierna, öfver berörde utbyte hörde, till Kongl. Maj:t öfverlemnat de yttranden, som för ärendets utredning blifvit infordrade från Kongl. Moj:ts Befallningshafvande i ofvannämnda län och öfrige vederbörande, af hvilka Öfver-Jägmästaren i länet ansett hinder emot det föreslagna jordbytet icke möta, enär den skogsmark, som skulle från kronoparken afgå, vöre belägen inom 2:dra perioden af den för kronoparken fastställda hvggesordning och i sammanhang dermed nu förekomme lill afverkning, men dock hemställt, att, då en, förminskning af periodens område skulle, vid framtida förnyad afverkning, föranleda rubbning i hyggesordningen och minskning i den påräknade skogsafkastningen, åt kronoparken måtte, om det begärda egobytet bifölles, till fyllnad i skogsmar - Slals-Utskotlels Utlåtande, JYi 224. 5 ken tilldess motsvarig ersättning af Regementets mötesplats i dess nordöstliga hörn, hvilken ersättningsmark kunde genom ofördröjligen verkställd skogs-sådd, försättas i skogsbördigt skick och sedan tilläggas hyggesordningens 2:dra period vid nästkommande afverkning, samt, dä såväl förste Landtmätaren och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet, som Regementets
Landet ensamt drager hela tyngden af denna skatt, enär densamma har till föremål en vigtig del af hela Rikets försvarsväsende hvaraf äfven Städerne njuta förmån, denna gärd borde fördelas på alla och således lämpligast utgå i bevill — nings-väg; samt att, i stället för den ovikorliga lösningsskyldighet Utskottet, i öfverensstämmelse med K, M:ts Nådiga Proposition i ämnet, tillstyrkt, det måtte äfven hädanefter lemnäs hemmansägare öppet att, då de finna sådant för sig förmånligare, få lefverera gärden in natura. — Hvad förra delen angår, finner Utskottet inga andra skäl vara anförde, än som vid frågans behandling inom Utskottet redan varit tagne under öfvervägande, hvadan Utskottet, då i öfrigt denna gärd, till jordbrukarens lättnad, vid senaste Riksdag nedsattes till hälften, tror någon ytterligare förändring för närvarande ej kunna tillstyrkas. — Beträffande åter sättet för gärdens utgörande, har Utskottet grundat sitt tillstyrkande om densammas ovilkorliga lösande med penningar på erfarenheten, att af de fleste Hemmansägare denna utväg till af bördande Betänkanden, N:o ia3. si af denna Gärd redan länge varit vidtagen, och på öfvertygelsen, att sådant är förenligt med de skattskyldiges egen förmån och otvifvelagtigt beredande mera enkelhet och säkerhet uti upp^börds och redovisnings väg.
Men då ett Fartyg kan vara köpt i full godt stånd och således till en hög Summa, men sedermera inom få år försåmradt, nedfalla till hälften af Inköps-Summan, hvaremot ett i sämre skick inköpt Fartyg, genom derå använd Reparation kan till värdet fördubblas, utan att desse förhållanden kunna af köpebrefven skönjas , så synes denne handling icke vara någon tillförlitlig norm för utrönandet af ett uppbringadt Fartygs värde; då likväl någon viss måttstock, för bestämmande i58 Stats-Utskottets Betänkanden. liäraf bör fastställas, som vid alla tillfällen ina kunna tillämpas; får jag, med jeinnkning i de af Committerade antagne Värde-Summor, föreslå, att, för hvarje Fartyg i vanligt segelbart stånd, ersättnings Summan, då den får beviljas, må utsättas för Eke-Fartyg till topR:dr B:co per East och Furu Fartyg till 66 R:dr 52 sk. samma mynt per Läst efter Svenskt Mätarbref, samt attdå ejuppgifvet är eller styrkas kan om Fartyget varit af Ek eller Furu alltid sistnämnde värdes summa 66 R:dr 3a sk. beräknas. Lika med Committerade anser jag Reclamerad fragt böra ersättas efter det öfverenskomna värdet som Certepartiet innehåller och sådant af det skäl, att då Fartyget, i anseende till uppbringningen, icke kunnat fullborda sin resa, samt således den i Certepartiet för hela resan betingade fraglen icke kan anses vara förtjent och då uti fragt beloppet äfven ingår beräkning af en förmodad vinst, hvilken af Staten ej bör god (göras; anser jag att i fersattningsväg fragt ej må upptagas till mera än hälften af den summa fragtslutet innehåller; samt, i de fall, att Hedarne sjelfva varit Stats-Utskottets Betänkatiden. i5<) befragtare och något fragtslut således icke upprättadt, likaledas till hälften af det belopp som bevisligen för andra befragtningar af lika beskaffenhet vid den tiden betingades.
Resolutionen på Allmogens besvär den-1 Augusti 1727", §. 12, derifrån ofvan omlörmälda lag-paragraf är hemtad, och genom hvilken Resolution församlingarne förklarades endast förbundne att bygga de sju laga busen, samt att, »då de tarfva pnsenlig förbättring, tillföra allt hvad som behöfves och uppbygga husen på deras kostnad;» hvarjemte åsigten alt innehafvare af kyrkoherdebohl bör bekosta all annan reparation än den, som är att betrakta såsom nybyggnad, öfverensstämmer med den grundsats, som angående byggnadsoch underhålls-skyldigheten vid andra boställen gjort sig gällande uti de härom utfärdade författningar. På grund häraf, och då vid bestämmande af vidden utaf kyrkoherdars skyldighet att hålla vid makt och församlingars att bättra de så kallade laga husen å prestgårdar, de grunder, sorn blifvit följda i föreskrifterna uti 7 och 8 §§. af K. M:ts Nådiga Militiaeboställs-ordning den 23 Januari 1836, synas vara tillämpliga, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K. M:t täcktes, i afseende på den i 26 Kap. 2 §.
Stadgande ansett ofelbart följa, icke allenast att PannerymdsAlgiften är en från BrännvinsBevillningen, så för Hemman som för personalen å Landet och i Städerne, heit och hållet skilj^gtig och oberoende utskyld, som endast kommer att utgå då Brännvinsbränning äger ruin, utan ock , att serskilde personer å Landet, eller sådane, som ej äga eller höra till Hemman, eller för innehafvande deremot svarande Fastighet sig till Brännvinsbränning icke anmäla, böra i och för Brännvinsrättighetens begagnande erlägga denna afgift af åtta Skillingar personen, hel 1st de i annat fall, enär i S < o års Författning icke påbjuder någon annan Consumtions-afgift, skulle komma, att i och för frihet till Brännvins nyttjande erlägga alldeles ingen afgift. Att ofvaniörmälte afgift borde utgöras, barock Kongl. \laj:t, uppå tillstyrkande af så väl Dess och Rikets KammarCollegium, sorn Rikets Allmänna Ärenders Beredning, pröfvat vara på gifven Lag och föreskrift grundadt, då Kongl. Maj;t, uti Nådigt Bref den 8 November 1815, i frågan yttrat sig sålunda: ”Och som V* härvid funnit det af Kammar* 'Rätten faststäldta debiteringssätt af ifrågavarande Bevillnings-afgift, hvilket jemväl bfiF”vit i de fläste Län allmänneligen iagttagit, ''enligt med rätta förståndet af tredje Mom. ”tredje §. i Vår Nådiga Kungörelse angående ”Brännvinsbränningen i Riket af den 13 Ju. ”nii 1S10, jemnförd med 5. Morn3.§ iHögst5, berörde Nådiga Kungörelse och 25. §. i Riks» l Den 2 Maji, f. tn. 27 ”dagsBeslufef af den 2 Maji samma år; så ”håfve
Då uti den föreslagna underdåniga skrifvelsen Utskottet icke upphäffc de skattebestämmelser, som af Rikets Höglofl. Ständer för 6 eller 3 månader äro stadgade, och Utskottet uti nämnde skrifvelse endast framställt en vilkorlig anhållan, i ingen mon rubbande Rikets Höglofl. Ständers beslut, så vida ej det skulle inträffa, att ett annat Rikets Ständers beslut blefve ouppfylldt, och enär tidens bestämmande, hvarunder bränvinsbränning må ega rum, af Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och beslut beror, samt då dertill kommer, att Utskottet genom förslaget till underdånig skrifvelse endast sökt bereda och åstadkomma nödig säkerhet för ingåendet till påräknadt belopp af den måttliga skaltesumma, sorn Betänkandet upptager, deslomera sannolikt ingående, ju mindre tillfällen att eludera beskattningen uti Författningen lemnäs öppne, torde de vid förslaget till underdånig skrifvelse gjorde anmärkningarne så mycket mera böra anses kunna förfalla, som grundlagsvidrigheten deraf bäst jäfvas genom det förhållande, att de 3:ne öfrige Ståndens Talmän icke vägrat framställa proposition å Utskottets ofvannämnda förslag. Hvad formen för uppställningen af delta Betänkande åter vidkommer, har Utskottet, med förbiseende af 4g §‘s Riksdags-Ordningen stadgande af förment tidsvinst, som jag ej hoppas måtte utfalla till tidsförlust, tMltroft sig, under den förutsättning, att detta ämne verkligen vore ett bevillningsmål, kunna, tvärtemot hvad 69 och 71 §§. Regerings-Formen bjuda, anticipera på en kommande åtgärd, och innan det Stånd, som återremitterat Betänkandet —. sålunda ej beslutat — fattat sitt beslut, uti välmening och med BevillningUtskottets Memorial N.-o 63.
Ehuru jag icke kan gilla Frih. Leijonhufvuds argumentation, vill jag gerna medgifva, att förslaget icke är fullkomligt, men beviset derför att ej ett stort steg framåt genom antagande af i(rågav:de förslag skulle vara taget, anser jag Frih. Leijonhufvud vara oss skyldig; och så länge detta ej är ådagalagdt, vill jag rösta för Utsk:ts tillstyrkan, såsom varande att föredraga framför det nuv:de förhållandet. Frih. Leijonhufvud har sagt att det skulle vara omöjligt att tillämpa ifrågav:de stadgande vid iterationer, äfvensom att domstolen i dessa betyg ej finge fullständig kännedom om den tilltalades frejd. För min del förstår jag icke annat än att Utsk:t b. o. h. undantagit sådana prestbevis, som skola företes, då en person för brott ställes inför rätta, och utvisande huru den anklagades lefverne och förhållande varit. Jag anhåller om bifall till denna punkt. Gr. Sparre, Erik: Klagan öfver stadgandet i afseende på frejdebetyg är så gammal i vårt land och har vid alla riksdagar, jag minnes, föranledt motioner, att det förvånar mig att, då nu Utsk:t föreslagit en förändring i förev:de hänseende, denna skall möta motstånd. Det är allom kändt att det brännmärke, som för lifstiden vidlåder en person, hvilken en gång varit olycklig att beträda brottets bana, utesluter honom från tillfälle till förbättring och betager honom all möjlighet att i vissa fall återkomma till samma förhållanden, som sina medmenniskor. Om en person i sin tidigaste ungdom gjort ett tillgrepp, står detta för närvide qvar i frejdebetyget och hindrar honom att på sin Den 6 November. 231 sena ålderdom förvärfva förtroende, alldenstund den, som är dermed befläckad, afskys och undvikes af alla. Huruvida det kan vara skäl att bibehålla det nuv:de stadgandet i det ändamål en föreg:de talare påpekat, lemnar jag derhän. Att det ej ölverensstämmer med nutidens åsigter om humanitet, torde ingen bestrida.
Ständer tillstyrkas sku le, att Verkets hela tillstånd, geno n ett summanskt Utdrag, årligen och offentligen för Allmänheten kungöras skulle Denna Publicitetsfråga medförde väl vid början af l^OO års Riksdag någon oro; men sanningens kraft b ef ändtligen så verksam, att bemälte Revisorers förslag, innan Riksmöteis slut, tiil alla delar bilölls, och har RiksgäldsContoirets sly M e genom de utfärdade årliga Fxuact-n vunnit det mest oinskränkta förtroende. Vi ha^ve ock erfarit, att liksom de Engelske Lord Comtnissioners vinna det mesta biträd ', då de uppgifva hela Riksgäldsverkets tillstånd och behof, så halva ock Svenska Folkets Fulhnägtige villigt ingått i den dryga Förmögen hets-8 afgiften m. m. Sveriges Bank är, utan tvifvel, i mån af sin rörelses belopp, den mest solida, samt försedd med de säkraste hypotheker och garantier, af samtidens Banker; och har om de sistnämnde inrättningars nog ringa redbara fon - 276 Den 13 April. der, under denna Europeiska Revolutions perioden, icke saknats bevis. De vid våra täta Riksmöten deputerade Banco Utskottets Ledamöter , så väl tom dess emellan samlade Revisorer, af alla Stånd, känna att, utan allt älventyr, Bankens tillstånd och redbarhet yppas kunde; men vill för min del endast tillstyrka, att likasom Engelska Banken årEgen är skyldig att till parlamentet uppgifva den löpande Sedelstocken (och som för nästlidet år i alla T dmngar uppgafs till 29,532,930 Pund Sterling) älven hos oss, till alla villomeningars fötekommande, VexclBank ns skuld, eller Sedelsiockens belopp, må nu och allt framgent, i likhet med RiksgäldsContoirets Credit sedlar, uppgifvas. De äldre BancoOrdringar må gerna respecteras uti allt som befordrar Verkets säkerhet och Rikets bästa; men ej må forntiders
N:o g4. 35 he-Residencen hallna sammankomster, mitte fran Ordinarie Rotering frikallas och till Extra Roteringsskyidighet få återgå, så förekommer dervid: att den Proposition, deröfver Roteh&Ilarne vid ifrågavarande Sammankomster äro hörde, först blifvit väckt och framställd afProvincen Skånes vid 1812 års Riksmöte närvarande Representanter af de frenne Ständ, sorn i Rotelingsbesväret deltaga; att, i ett så vigtigt och magtpåliggande ärende, de frånvarande, efter I)tSkottens öfvertygelse, icke borde få fördröja verkställigheten af de närvarandes med så mycken enhällighet fattade beslut, eller försvåra möjligheten för pröfningen af den härunder beroende hufvudsakliga fråga, huruvida ett eller tvanne Regementen, och till hvad styrka hvartdera, kunde af de dittills varande Extra-Rotarne formeras; att Rotehållarne oemotsägligen varit skyldige att hörsamma Konungens Befallningshafvandes, uppå Kongl. Maj:ts uttryckliga Nådiga befallning, och under tillkännagifvet vilkor , om berörde sammanträden utfärdade offentliga Kungörelser, hvarvid de, af laga förfall hindrade* egt att orsaken till sitt uteblifvande styrka, eller ock att sin talan skriftligen eller genom befullmägtigadt ombud bevaka* hvilka senare tvänne utvägar af ganska många Rotehållare finnas vara begagnade; samt, då slutligen de ifrån sammankomsterne frånvarande, eller genom Roterings-Cornmissionens åtgärder, efter eget förmenande, i sin rätt förnärmade Rotehållare, hvar 36 Stat*- samt Oee,~UtsT. JJtd. N.-o för sig, egt tillfälle att sina underdåniga besvär deröfver Kongl. Maj:ts Nådigaste pröfning underställa ; anse Utskotten, uppå alla dessa skäl, sig icke kunna till bifall understödja livad af Herr Hallenborg och Herr Friherre TT rangel i denna omständighet begärdt blifvit.
Jag vågar dock tro, att oaktadt det skett tvenne gånger och vid dessa tillfällen uppenbarligen såsom ett uttryck af den allmänna meningens motvilja mot ett så beskaffadt Regentskap, som man år 1809 endast af nödvändighet och i brist på annan utväg i grundlagen införde, så skall dock samma utväg icke vidare kunna komma i fråga, enär den måste anses såsom rent af olaglig och revolutionär. Jag inser ej heller huru ett förslag i sådan syftning skulle kunna lyckas att blifva genomfördt. Skall motion derom väckas inom något RiksSt.! 1 sådant fall Yore det 454 Den 18 Februari f. m. första jag väntade af Hr Landtm, och öfrige Talmännen, att de vägrade propos.; och på samma sätt förmodar jag det skulle gä, om förslaget väcktes inom något Utsk. Icke heller kan det komma från Regeringen, enär jag ej ser någon möjlighet för Konungens Rådgifvare att tillstyrka någonting sådant. Men då vi således, mine Hrr, äro i det predikament, alt vi, härutinnan olika andra nationer, som i sättet för sin lagstiftning ej skilja mellan grundlagar och andra lagar, icke kunna hjelpa oss ur ögonblickets förlägenhet genom någon för tillfället stiftad lag, utan mäste i grundlagen hafva på förhand gifna och allmänt gällande föreskrifter för alla de fall, då behofvet af ett Regentskap kan upkomma; månne det då kan vara lämpligt, att grundlagen vid dessa föreskrifter stannar på halfva vägen, och endast talar om Thronföljaren ? Skulle det kunna försvaras att lagstiftarne härvid hade så litet förutseende, att de icke tänkte sig möjligheten deraf att Thronföljaren äfven vore förhindrad att Regeringen ötöfva? och hvad är då naturligare, än att lagen för sådant fall går till Thrönföljarens närmaste man? Härmed nekar jag dock visserligen icke, alt Nalional-representationerna äfven böra hafva sitt ord med i laget, och att lagen följ - akteligen icke i sina på förhand gifna föreskrifter bör gå längre, än behofvet verkeligen kräfver. Men detta är också redan förutsedt i våra grundlagar, der det t. ex. för det fall att Konungen dött och Thronföljaren är omyndig, heter, att R.
Härvid är dock att märka: först och främst att Schweitz’s organisation, som så mycket här på sednare tid btifvit förordad, dock aldrig i strid varit pröfvad, och derjemte att den öfning, som åt detta lands trupper gifves, är vida större än den vår beväring erhåller, större än hvad Frih. Raab afser. Uti redogörelse, lemnad af förbunds-presidenten Stämpfli vid ett möte uti Bern förlidet år, uppgifven,' att den tid hvarje soldat under tjenstgörings-åren åt öfningar måste egna, uppgår för linie-soldater till 100, för en fusilier till 110 och för skarpskyttar, af hvilka infanteriet till j å ■ :del består, till 160 dagar. Dessutom må man ej förbise att Schweitz’s politiska ställning möjliggör, hvad icke för andra stater är tillrådeligt. Jag syftar härmed icke på den neutralitet, traktater tillförsäkra Schweitz; ty sednare 90 Den 7 Maj f. m. tider hafva lika mycket, som de längre sedan förflutna, lärt att traktaters helgd är vansklig. Men hvad som betryggar Schweitz är dess läge emellan Frankrike, Tyskland och Italien. Ingen af dessa stater kan tillåta att denna bastion, denna utfalls-port, utaf någon af de andra beherrskas. En ensam strid kommer således aldrig Schweitz att utkämpa. Dock, jag vill frånse allt detta och till ledning för bedömmandet af ifrågav:de behof taga omnämnda lands befäls organisation. Med en manslcapsstyrka af 90 man för kompaniet, då reserver inkallas af 120 å 130, räknar detta kompani 3 officerare och 17 under-officerare; summa 20 befäl, eller ett befäl för 6 k 7 man. Frih. Baab afser att uti de 100 bataljoner han vill uppsätta kunna rymma några och 60, ja ända till omkring 90,000 man. Tager man nu endast den lägsta siffran; gifver den dock på kompaniet en manskapsstyrka af 160 man. Då, äfven efter Frih.