Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sant, fröken Brehm, kastade han fram med hård panna, jag har glömt att tacka er för sist. Jag måste isynnerhet tacka er för er älskvärdhet hos Arvidsons. Märta var gråtfärdig. Ja, men det gillas inte. Jag var så yr i huvudet. Tomas kunde icke låta bli att le. Då Märta såg hans löje, log också hon med en tår i ögat. Ser ni, kandidat Weber, sade hon slutligen med en förtvivlad ansträngning att se allvarlig och förståndig ut, vi ä ju så unga ännu, och ingen av oss har någonting. Tomas kunde icke svara något. Han stod tyst och stirrade på de målade rutornas röda och gröna reflexer mot väggen och på dammet, som virvlade rött och grönt i solstrimman. Sekunderna runno och blevo minuter. Slutligen blevo deras ögon vilande i varandra. Är ni ond på mig nu? frågade Märta lågt. Tomas teg. Är du mycket ond på mig nu, Tomas? viskade Märta. Han fattade hennes hand och smekte den förvirrat. Märta såg sig hastigt omkring, och i ett oemotståndligt begär att försona allt räckte hon honom sin ännu lika varmt röda kind att kyssa. Därefter skakade de hand som två skolkamrater, vilka ingått försoning efter en tvist, och skildes som goda vänner. Då Tomas hunnit ned på gatan, kom han att tänka på Ellen, som han hade lovat att möta vid halvniotiden på den tysta och folktomma delen av Strömgatan, utanför Bondeska palatset. Han måste visst bryta med henne... Ja, det var nu en sak för sig... Bryta med Ellen! Han tänkte allvarligt över detta ämne, medan han gick Döbelnsgatan uppför, och han hade icke hunnit till hörnet av Malmskillnadsgatan, förrän hans utvecklade böjelse för praktisk moral av detta förhållande gjort en nyttig, ja nödvändig säkerhetsventil, som i umgänget med Märta skulle skydda honom mot varje frestelse att, vore det också blott i fantasien, göra några utflykter på förbjuden mark. För övrigt var det ju ingen som visste något, och ingen skulle få veta något heller. Tomas gick ned utför tunneltrapporna för att komma närmaste vägen fram till Drottninggatan. Han ämnade gå till Gabriel Mortimer för att låna femtio kronor.
Ridder skåpet och Adeln har antagit förslaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; Pres te-S tå n d et har ansett förslaget böra förkastas; B o r ga r e-S t å 11 d e t har såsom Ståndets gemensamma tanke förklarat och till Konstitutions-Utskottet hänvisat den anmärkning, att den föreslagna förändringen af Regerings-Formens 72 § är hvarken nödvändig eller nyttig; och Bonde-Ståndet har såsom sin gemensamma tanke uttryckt, att den i slutet af den föreslagna lagtexten förekommande meningen: ”Och bestämmes genom lag, stiftad af Konungen och Riksens Ständer gemensamt, å hvilkendera af dessa metaller sedlarne skola lyda,“ borde borttagas, hvarefter det Utskottet i öfrigt föreslagit, antogs hvilande till nästa Riksdag. Då dessa olika beslut icke låta sig till ett helt utlåtande sammanjemka, får Utskottet de oförenliga skiljaktigheterne till samtlige Riksståndens behandlande vördsamt anmäla, hemställande Utskottet jemväl, att Utskottets ofvanomförmälda af Ridderskapet och Adeln olorändradt och af Bonde-Ståndet i hufvudsaken bifallna förslag må förklaras hvilande för grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Stockholm den 4 Augusti 1857. Reservation: Herr Professoren Lindgren har åberopat sin vid Memorialet N:o 23 anförda reservation. KonstitutionsUtskottets Memoria/, N.-o 26. 7 N:o 26. Ank. lill Exp.-Utsk. d. S Aug. 1857, kl. 1 e. m. Memorial lill Rikets Ständer, med (/inledning af Riks-slåndens beslut rörande de af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet N:o i 6 framställda grundlagsändrings-för sigg angående uppskof i Riksdag.
3 Sami. 3 Haft. 5 18 Konstitutions-Utskottets Memorial M 4. hans ställe förordnat; — och heter det derefter: »Sådan granskning, Irvars, fö »remål är att undersöka, huruvida fullmakterna blifvit utfärdade i den form, som »nästföljande § föreskrifver, skall sist inom fyra dagar derefter vara fulländad; »hvarje Stånd dess pröfningsrätt förbehållen, så val i afseende på sådane raedlem»mar, hvilkas fullmagter ej blifvit godkända, som dem, emot hvilka, till följd af »14 och 18 §§, någon anmärkning eger rum, i hvilket sednare fall frågan, om »den är kiar och tydlig, hos Ståndet afgöres, men, då nödiga upplysningar saknas, »till laglig åtgärd förvises; och bibehålle emellertid den under ytterligare pröfning »ställde ledamoten sin riksdagsmannarätt.» Efter det stadgande uti 22 § blifvit intaget angående fuilmagternas lydelse och huru de böra underskrifvas, heter det uti 25 §: »Sedan Borgare-och Bonde»Stånden hvart för sig på behörigt sätt blifvit konstituerade, begäre de hos Ko»nungen medelst deputationer deras Talmän, hvilka Konungen då förordne», —- samt vidare; »Under det Borgareoch Bonde-Stånden samlas och innan deras »Talmän förordnade äro, föres tills vidare ordet hos Borgare-Ståndet af Hufvud»stadens förste Fullmägtig, och i Bonde-Ståndet af den närvarande ledamot, som de »flesta riksmöten bevistat». Af de nu citerade
Herr Cedercronas, Joh. Ulrik, denna dag väckta motion, angående ersättning till motionären för af honom förlorade pass-viserings-inkomster. Herr von Paykulls, Carl Samuel, denna dag väckta motion om rusthållares befrielse från erläggande af fourage-passevolans samt motsvarande anslag af statsmedel för hästarnes öfning under fredstid. 32 Prot-utdrag den U December 4847 Be-viUniugs-utskottet. Herr Hammarhjelms, Carl Gustaf, elen 8 dennes på bordet lagda motion, angående bevillning af privat-bankernes ränlevinster, hvilken motion derjemte blef de öfriga riks-stånden kommuniserad. Banco-utskottet. Herr Aminoff s, Johan Fredrik, denna dag väckta motion, angående afskrifning af Södertelje kanal-bolags skuld till rikets Ständers bank, utgörande 100,000 r:dr b: k o. Grefve Ankarsvärds, Carl Henrik, denna dag väckta motion om inbekommande af skyndsam utredning från Banko-utskottet, om och till hvad belopp bankovinsten kan och bör i och för stats-verkets behof anlitas. Lag-utskottet. Herr Hammarbergs, Carl Axel, denna dag väckta motion om åliggande för de domstolar, hvilka för utom deras domvärjo boende och skattskrifne personer meddelade förmyndare-förordnanden, att derom underrätta den domstol, under hvars jurisdiktion förmyndaren lyder. Herr Cojets, Carl August Julius, denna tlag väckta motion, att de angående byggande af vattenverk uti 20 kap. 1 § Byggnings-balken och kongl, brefvet den 28 December 1822 meddelade stadganden äfven må blifva gällande i frågor, rörande anläggning af ängs-vattningar. Herr Hedenst/ernas, IVilhelm, denna dag väckta motion om förändring af 1 § i 2 kap. skiftes-stadgan samt Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832. Friherre Kappes, Axel Ludvig, denna dag väckta motion, med förslag till ett lagstadgande om användande af väpnad styrka emot upproriska eller för allmän och enskild säkerhet vådliga folksamlingar.
Det synes mig således, att ett förbud att någonsin med förändring godkänna ett förslag till grundlagsförändring, betyder nära nog detsamma sorn att aldrig något förslag till förbättring af vårt samhällsskick och vår grundlag kan blifva hvilande. Jag säger än en gång, att jag icke tror, att detta varit Hr von Hartmansdorffs mening; men sådant kunde resultatet deraf blifva. Vidare föreslår Hr von Hartmansdorff, att om två Stånd godkänna, och tvä Ständ underkänna ett Const.Utsk:s förslag till grundlagsförändring, så skulle det vara förfallet. Jag tillåter mig att återkomma till det omdöme, som jag i f. m:s plenum utsade, att jag icke anser det vara rätt att genom ett offentligt tillgörande söka förqväfva en tanka, som har mera för sig än emot sig. Ett förslag godkändt af Const.Ulsk. och två Stånd har ju Utsk. och två Ständ för sig och endast tvä Stånd emot, således mera för sig än emot sig. Hela vår grundlag genomgår ett erkännande, alt Const.Ulsk. befinner sig i en annan cathegori än alla andra Utsk., att del verkligen utgör en constilulionel auetoritet vid vära riksdagar, och det förefaller mig derföre besynnerligt, ali då man 180!) salle ett sådant värde på denna auetoritet, att eDdast den fordrades för att göra ett förslag hvilande, så vill man nu drifva den sats, att om än detta Utsk. understödes af två Stånd, kan ändock icke ett af detsamma uppgjordt grundlagsändringsförslag få blifva hvilande. Att Hr von Hartmansdorff icke vill hafva votering om ett sådant förslag, det klandrar jag icke; ty det innefattas äfven i min mening, emedan följden af en sådan votering skulle antingen blifva att förslaget qväfdes, eller också alt del komme att framställas, i händelse det segrade i voteringen, under en falsk skepnad. Antingen skulle nemi. förslaget helt och ilo Den 5 April e. m. hållet qväfvas, om def föll i voteringen, hvilket åter år orimligt, då det utgör en tanka, som har mera än hälften för sig, nemi.
Det är nemi. i nu gällande författningar bestämdt förbudet för en räntetagare, att anvisa sin räntegifvare att föra den ränta han skall erlägga till mer än ett ställe. Det står i 1748 års författning att ”icke allenast spannemälen utan ock öfriga s. k. hufvudräntor och indelta persedlar skola antingen lösas efter årlig markegång eller i rällan tid affordras, allt på en ort inom lagsagan till bostället eller annorstädes, på det landtmannen ej må med många forsslor betungas”. K. Mis nåd. förordning af d. 18 October 1815 inskränker räntegifvarnes forslingsskyldighet till 6 mil från deras hemvist inom vissa län och till 8 mil i andra län. Vidare innehåller denna förordning, att hvad afradsspannemål beträffar, så är det räntegifvarnes ovilkorliga rättighet, i händelse denna spannemål uppsäges, att forssla densamma till indelningstagarens boställe, om han har något sådant, såvida det ligger under de 6 eller 8 milen ifrån räntegifvarcus hemvist. Och då härtill kommer att 1684 Ars reglemente, jemte K. M:s nåd. förklaring deröfver af 1685, stadga, att regementsskrifvaren skall uppbära räntan af sådana kronooch skattebönder, som kunna vara anslagne lill angment på 3 å 4 rusthåll eller till mer än en på lön och fördel, så behagade R. och Ad. af detta allt benäget finna, att det icke står så illa lill med vården om räntegifvarnes rätt och bästa, som Gr. Sparre uppgifvet, äfvensom att den af Grin förespeglade olägenheten för räntegifvare alt pä flera bäll nödgas lefverera sina räntor är alldeles ogrundad. Gr. Lagerbjelke har, sedan han låtit genom Riddarh.-secret. uppläsa det vid sistlidne riksdag fattade beslut i förevaride fråga, åberopat detsamma såsom stöd för den äsigten att R. St. icke nu skulle kunna, eller ens böra, i afseende på räntegifvares och räntetagares ömsesidiga förhållanden, frångå hvad R.
Att den innefattar en »väckt fråga» synes mig vara så mycket mera uppenbart, som den icke är föranledd af någon motion, utan är vackt af StatsH. X. 9 130 Den 12 September t. m. Utsk:t sjelft med den motionsrätt, som detta Utsk. eger. Hvarthän skulle det bära, om man antoge Hr Bildts tolkning? Om StatsUtsk:t funne för godt att, under form af kontrakt, framställa förslag om grundlagens uphäfvande, så skulle derå icke kunna vägras propos., blott man finge majoritet inom Utsk:t för en sådan mening 1 Jag yrkar afslag. Hr Bildt: Om Gr. Mörner är missnöjd med att Statsoch BankoUtsk:n befattat sig med denna fråga, så ber jag att få up lysa, det de äro ganska oskyldiga dertill, emedan R. St:r remitterat frågan till dessa Utsk. Sista mom:t i 34:de §:n R.O. stadgar, att det är sjelfva ämnets beskaffenhet, som bör afgöra, till hvad Utsk. det skall remitteras, och att det Sammans. Utsk:t således varit i sin grundlagsenliga rätt, torde icke kunna bestridas. Man säger att förslaget innefattar ett kontrakt, som grundlagen icke känner, hvadan en Talman icke heller kan framställa propos. derå. Då skulle man också kunna säga, att när StatsUtsk:t, med ani. af Kongl. Propos., anvisat en viss summa, men dervid fästat åtskilliga vilkor, så skulle icke heller Talmannen kunna derå framställa propos. Så har dock skett hvarje riksdag, och man har aldrig ansett, att deruti legat någonting grundlagsvidrigt. Nu hafva också R. St:r ansett, att 8 millioner skola lemnäs i obligationer tili hypotheksbanken, men dervid hafva R. St:r bestämmt vissa vilkor. Om man nu afslår förev:de punkt, så har hela den grund, på hvilken Utsk:t byggt, ramlat; ty det är väl icke tänkbart, att R. St:r skola lemna 8 millioner utan vilkor. Det är ganska naturligt, att Gr.
En af de satser, han anförde, tilt frihandelssystemets försvar, var den, att om det än är en dygd att vara sparsam och iakttaga god hushållning, så kan denna dygd ej inplantas genom några restriktiva författningar. Jag bekänner, att en sådan sats, uttalad af den mannen, var för mig högst oväntad. Vi hafva redan sett följden af en restriktiv lagstiftning i afseende på bränvinstillverkningen i landet. Den har hämmat det omåttliga bränvinssupandet; ty under de få år, hvarunder denna lagstiftning egt bestånd, hafva vi från alla orter erhållit upgifter, att bränvinssupandet betydligen aftagit. Då vi nu se detta lyckliga förhållandet hafva inträdt, och dermed jemföra det, sorn icke för länge sedan egde rum. nemi. då bränvinet tillverkades snart sagdt i hvarje stuga, samt för en högst ringa afgift till Kronan, och då det försåldes på allmänna landsvägarne, sä torde vi häruti lätteligen finna det lyckliga resultat, som restriktiva lagar kunna åstadkomma, och på grund deraf inse oriktigheten i Hr Fåhraei ofvanberörde yttrande, som syltar derpå, att en restriktiv lagstiftning icke skulle kunna framkalla sparsamhet i förbrukningen af utländska öfverflödsvaror. Det är nemi. det goda priset på dylika varor, som törleder hopen att köpa dem, och det Fransyska ordspråket: »0’est le bon marché qui raine», besannas härigenom äfven i vårt fädernesland. Den siste värde talaren har nyss gifvit oss del af några upgifter, hemtade från provinsialläkarnes berättelser, hvilka tillräckligt vitsorda, till hvilken förvånande grad konsumtionen af kaffe stigit å landsbygden, samt hvilket ofördelaktigt inflytande detta har på befolkningen både i pekuniärt och sanitärt hänseende. Jag vill blott komplettera dessa upgifter med att tillägga en, som Den S December e. m. m jag nyligen erhållit af en värd ledamot af detta hus, nemi. att uti Westerbotten konsumeras denna vara inora många fattiga nybyggarefamiljer till större myckenhet årligen, än inom sjelfve landshöfdingehuset.
»Fatti’ ä’na inte me’ ett tocket ansigte, tockna arbetshänder å tocket sinne», svarade sonen lugnt, fast det lät som om rösten gått i vågor. »Ängslas inte, I far, I ska’ få se, att I kom’ att bli lika gla’ i’na, I som ja’.» Far rätade ut sig. Det var som om sonens undfallenhet gifvit honom ett mod, som han hittills saknat. Han pöste ut kinderna, så de voro färdiga att spricka, och tog pipan ur mun. »Ännu ä’ dä ti’ på», sade han drygt. »Ja’ ger aldri’ mitt samtycke te en tocken skam.» Sonen tog ett språng, som om någon stuckit till honom med en knif. »Skam!» dånade han till, så fadren ofrivilligt tog ett steg baklänges. »Dä ä’ I, som borde blygse att tale om skam, när I talar om son erans fästekvinna. Fy!» Ögonen blixtrade och händerna knöto sig. »I känn’ mej, far», fortfor han lugnare, »å I vet att ja’ inte ä’ go’ te ta’s me’, när ja’ sätt mej på dä’n sian. Ja’ ha nu tjena dräng ett helt års ti’, bare för att vise er, att ja’ inte ä’ nå’n latdrög, som I behöf’ föda. Vill inte I ta’ jäntan min te heders å låta’na bli matmor i ert hus, så skaffe ja’ oss ett torp, å där kom’ vi å bo te vår dö’. Nu ha I hört mitt sista ol.» Fars kinder föllo ihop, som om någon stuckit en nål i guttaperkabollarna, och ögonbrynen skälfde till, som om tråden, hvilken hållit dem i rörelse, blifvet sliten af med våld. Han visste, att sonen var i stånd att verkställa sin hotelse, och han visste också, att det skulle bli hans egen död. Jan Ers var en hård och dryg man, som aldrig gaf vika för någon – utom för en. Kärleken till sonen hade tyranniskt beherskat honom allt från den första stund han höll den dugtige, skrikande pojken i sina armar.
Rescripter af den 9 Maj 1827 och den Januari r83g, dera Utskotten i sitt förenämnde utlåtande åberopat, deri utgång, frågan genom dessa författningar fått, härrört från det skick, hvaruti den vid nämnde tider sig befunnit, eller snarare från det sätt, hvarpå den blifvit i underdånighet föredragen; att hvad anginge de fördelar, som Gottländska allmogen tillskyndades genom närbelägenheten till uthamnar och lastageplatsen si vore deuna fördel enahanda för kustboer på mångfaldiga ställen inom öfriga provincer af Riket, utan att derföre invånarne derstädes vore betungade med en byggnadsskyldighet, motsvarande den, som nu är i fråga; samt att dessutom Gottland vore vida mera, än det öfriga Sverige belastadt med skattebördor och onera, hvaribland borde nämnas beväringsskyldigheten, som varade från i5 till 5o:de året, samt Prestegårdsoch Kyrkobyggnad. Med anledning af hvad sålunda blifvit emot Utskottens ofvanberörde Utlåtande erinradt, få Utskotten anföra: att för större delen af landtliamnarne å Gottland vidsträcktare friheter verkligen finnas beviljade, än för andre landthamnar i Riket, såsom att, enligt Kongl. Seglations-Ordnrugen den i5 Maj i843, fartyg, som icke innehafva last, må från utrikes ort inlöpa till de Elfva landtbamnarne å Gottland, elier Slitö, Burgsvik, Kyiley, Rone, Lärje, Westergarn, Katlhammarsvik, Fåhrösund, Kapelshamn. Ljugarn och Klinte; att enligt Kongl.
Dito 4 Trumpetare Inforinations-V eric et. 1 Informations-Officer, arfvode 1 Dito Under-Officer D:o Till Skrifmaterialier samt Ved och Ljus Tyg -State n. 1 Tyg-Officer, lön 1 Tygvaktare, arfvode i Pistolsmed D:o 1 Stockmakare D:o D:o a 100: — D:o ä 100: — D:o a 100: — D:o a 66: 32. D:o å 20: — D:o å a5: — Wisby Stads Beväring. InfanteriCompagniet. Capitaine, lön v . Lieutenant, D:o Fänrik, D:o Under-Officer, arfvode D:o, D:o Corporaler, D:o D:o, D:o Spel, D:o 33: 16. 16: — 12: — 6: — B a 11 c o. R:dr sk. x Secreterare hos Militär-Befälhafvaren och Auditeur, lön 166 32 i Fält-Kamererare och Casseur 250 x Magasins-Förvaltare och Sjukhus-Inspector 166 32 — 1 Sjukhus-Läkare 200 1 Under-Läkare 100 — 1 Bata! jons-Prest 133 16 — 1 Canslist 133 16 -—f1 Contoirs-Skrifvare 133 16 x Vaktmästare 75 1,358 l6 Till Befälsmöten, Sjukvård, Vapnens underhållande, Resor i tjensteri, Hyror till militär-detaljens embetsrum, Skrifmaterialier, Ved och Ljus m. ra 2,175 16 — Till underhållande i brukbart stånd af 23 st. större och lika många mindre Skott-taflor, samt 23 st. Ihl. N:o 81, ^ Gottlands National-be väring af det skäl, att den Nådiga Propositionen i ämnet, Kongl Majrt förklarat Sig vilja framställa, icke blef tili Rikets Ständer »fgifven.
Eders Kongl. Majits Urtdei' Eandsh. och Ridd, Ekorns tjenstledighet På Landshöfdinge-ErnbetetS vägnar underdånigste , tropligfigste tjenare och undersåter Luleå Lands Contoir den 14 Juni 1815» Z. V. Selling, J. G. Rosenlindt« Vörck 118 8 I.)en 14 Juli. Uppläst lios HSglofl. Ridd. och Ad, den 14 Julli Högvörd. Prest-Stånde: den 14 Vällofl. Borgate-Stähdet den 11 Hederv. Bonde - Ståndet den 14 Vördsamt Memorial! Fran Högloft. Ridd. och Adeln samt Vallöf!. Borgare-Ståndet har till Allmänna Besvärs* och Oeconomie Utskottet blifvit återremitteradt Utskottets den 1 sisth Juni afgifne Betänkande, 1 anledning af den utaf Riksdags-Fullmägtigen Nils Ericsson från Gefleborgs Eän väckta fråga, om Götha Canal Bolagsförpligtande , att, då någon Rote-Soldat i och för arbetet vid Götha Canal blifver oduglig till vidare Krigstjenst, ersätta kostnaden till annan karls anskaffande 1 stället; vid hvilket Betänkande följande, till Uti skottet jemväl remitterade anmärkningar blifvit gjorda, hos Högloft. Ridd. och Adeln, af 1:0 Herr Friherre Stael von Hollstein , Corfitz Ludvic , som anfört att då Götha Canal-Bolag icke bordt anses annorlunda, än som andra enskilta, vore det ock så mycket mera billigt, att Bolaget, på sätt Riksdagsmannen Nils Ericsson på goda skal yrkat, ersatte Rotarna deras kostnader, sorn Bolaget förklarat, att det,icke /ämnade verkställa företaget på landets bekostnad; hvarförutan Canal-arbetet icke kunde anses för Krigstjenst, fastän Kongl. Maj:^beviljat Manskap till dess bedrifvande, att då Fästningen i Malmö raserades , hade man icke fått sådana förmåner , hvilka ej eller någon annan privat skall fått åtnjuta. sco Herr Stats-Bådet m. m.
Tiden var ej Napoleon III: s eller Bismarcks; den sökte ej ro efter föregående stormar, utan var sjelf stormupprörd i sina innersta grundfasten. Briennes försök att dirigera och administrera hade endast tjenat att reta sinnena till öfversvallning; Necker tog som en förståndig man varning deraf och fann med situationen bäst förenligt att iakttaga en lojal tillbakadragenhet, som ingaf lugn och förtroende. De genom en senare tids långa erfarenhet inlärda parlamentariska ministerknepen voro i dåtidens Frankrike ännu oförsökta; men de kunna i alla fall ej med fördel brukas under stormiga tider, såsom erfarenheten från 1848 tydligt nog visat. Hans eget skaplynne var också oförenligt med den roll, som doktrinärerna velat honom anvisa. Necker var en hederlig borgare, en solid affärsman, främmande för intrig och vingleri. Han hade nog sin lilla fåfänga, men den var ej af det påflugna slaget. Han hade sin mesta tid tillhört en liten välordnad borgarerepublik, der sjelf styrelsen gick sin gilla gång utan dirigering ofvanifrån, och den erfarenhet, som han der fått, hade bragt honom att tänka högt om det stånd, som han sjelf tillhörde; han tycks gjort det ännu mer, sedan han i Frankrike fått tillfälle att jämföra detta stånd med dess » äldre », privilegierade bröder. Med protestantens ögon betraktade han det franska klere-siet, med den onobiliterade borgarens den franska adeln; de stånden misstrodde han och dem ville han, så långt i hans förmåga stod, hindra från att dominera besluten Men sina borgare misstrodde han icke och att på något sätt dirigera eller administrera dem föll honom, medborgaren i det fria Geneve, aldrig in. Då man uppmanade honom dertill, svarade han med ädelt lugn: » Man måste hafva förtroende till människohjertats dygder ». Hans eget skaplynne var följaktligen sådant, att han ej kunde, och tidens skaplynne var sådant, att han ej barde handla efter det doktrinära receptet.
Domhafvande i Wädtle härad för orätt förvandling af böter 21. 9) Domhafvanden i Edsbergs och Lekebergs härad för vägran att ordna häradens arkifver 22. 10) Ledamöter i Stockholms Kämnersrätt för underlätet bestraffande af erkändt lägersmål (forts, från sista berättelse) — 11) Konungens Befallningshafvande i Gottlands län för spärrning af ett hus i anledning af cholera (forts. fr. sista berättelse) 24. 12) Förre Kronolänsmannen Stadsfiskalen G. A. Stenson för 2:ne fångars qvarhållande, i följd af anmälta, men icke ingifna besvär (forts, från sista berättelse) — 13) En Rådstufvurätt (den i Hernösand) a.) för siittet att i tvungen konkurs besörja om bouppteckning samt b.) för beviljad boskillnad utan konkurs 25. 14) Lektorn Mag. C. A. Forssell för fel emot Tryckfrihetsförordningen — 15) Landssekreteraren i Gottlands län m. m. L. Hambraeus för fördröjd verkställighet i ett från Hofrätt återför visadt brottmål (forts, från sista berättelse) 27. IG) Häradshöfdingen J. E. Svalander för delaktighet i de förut emot Y. Häradshöfdingen N. M. Stedt åtalade domstolsåtgärder, grundade på ogiltig stämning (forts, från sista berättelse) 28. 17) Häradshöfdingen P. F.