Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab att författningen otvifvelaktigt behöfver någon förändring i den syftning som Gr. Lagerbjelke föreslagit, ty utan tvifvel måste det kännas nedslående för en Socken, vare sig i dess helhet eller för dess delegerade, att, när en författning säger, att församlingen skall höras öfver den fråga, som henne rörer, så, och när utlåt, väl är gifvet, — betyder hvad som blifvit sagdt, platt ingenting. Ty, som Gr. Lagerbjelke redan nämnt, hörd behöfver Sockennämnden icke bli om den sökandes kompetens enl. lagen, ty frågau derom pröfvar K. Befh:de lagenligt Nämnden förutan, utan derutöfver, huruvida Socknen ansåge sig behöfva flera handlande, eller funne det skadligt att få flere. Nu yttrar sig Sockennämnden (och derom kan jag säga att yttrandet blir församlingens) rakt emot en sådan handlandes önskan, hysande hoppet att slippa flere än som förut finnas inom socknen, men finnes någon tid derefter sökanden bosatt derinom, tvertemot den önskan, som blifvit uttalad; och delta enligt författningen och regress kan ej heller fås, emedan K. Befh:de ingen pröfningsrätt har. Jag har nyligen uplefvat ett sådant exempel och talar af sakkännedom. Jag önskar derföre att pröfningsrätten i sådana frågor måtte åt K. Beflnde i hvarje län updragas, icke, som Frih. Palmstjerna yrkat, att församlingarne måtte få ovilkorlig rätt att afslå saken, ty man kan tänka sig att då fördomar, okunnighet eller väld kunde bli för mycket inverkande, utan alt K. Beflnde, måtte få rättighet, utöfver hvad författningen nu medgifver, att pröfva de skäl en Socken-Nämnd kan hafva an 14* - 212 Den 29 Mars e. m. fört samt att, på grund af dem kunna bifalla eller afstå sökandens anhållan; beroende alltid i ena fallet på sökanden, likasom i det andra på församlingen, att öfverklaga ett sådant Länsstyrelsens beslut. På grund af dessa skäl är det som jag önskar ålerremiss på denna punkt. Frih. von Stedingk, Styrbjörn:
Då jag i går yttrade mig, anförde jag, att jag ställde de trenne hufvudfrågor, hvars lösning utgör föremålet för detta betänk, i afseende på deras vigt, i följande ordning, efter hvarandra, l:o rättigheten till lösen efter flere års medelmarkegång, 2:o befrielse från uppsågningsrätt, och 3:o eller i sista rummet den nu ifrågavar:de eller de mångfalldiga räntetitlarnes sammandragning till större enkelhet. Men äfven denna har sin vigt. Till en del kati närvartde olägenhet afhjelpas af Konungen utan behof af något medgifvande frän R. St. Intel hinder möter för Konungen att anbefalla, att icke debetsedlarne vidare behöfva belastas med serskilda uträkningar för hvarje titel, under hvilken hvarje persedel utgår, utan att hvarje persedel, under huru många serskilta titlar han än må förekomma, skall sammanföras pä ett ställe. Pä detta sätt slipper man t. ex. de 65 olika förvandlingarne af de begge titlarne årliga och kongshästar jemte flere andra. Hvad som likväl återstår, är att i ärendets nuvar:de skick ett och samma hemman ändå möjligen kan utgifva 40 olika räntepersedlar, och då kan man väl icke påstå att denna beskattning är enkel. När nu härtill kommer, att, enl. nuvar:de förhållanden, hvarje persedel bibehållits i bråkform, så uppkommer, genom Frih. Palmstjernas redaktionsförslag, en stor lättnad för skattskyldige att öfverse beloppet af dess skatter. Hr Printzensköld har väl sagt, att under loppet af 50 år det icke funnits exempel på uppbördsmäns försnillning af uppbörden, men jag får likväl fästa hans uppmärksamhet derå, att om än uppbördsmännen icke försnillat Kronan, hvilket varit svårare att fördölja, de så mycket lättare kunnat, genom den krångliga debiteringen, preja den skattdragande, om endast kronofogden och häradsskrifvaren varit öfverens om dylika prejerier, hvilka en icke misstrogen allmoge ej anat och oftast äfven, om den befarat något sådant, icke kunnat kontrollera.
På grund af allt hvad jag nu haft äran anföra, yrkar jag vördsammast, att H. R o. Ad. täcktes afslå LagUtsk:s betänk. N:o 14, samt bifalla K. M:s nåd. propos. Erih. Cederström, Thure Fredr., som begärt, ordet förklarade sig afslå derifrån, i anseende till H. Ex. Hr Frih. Gyllenhaals fullständiga yttrande i ämnet. Gr. Sparre, Erik: Ehuru det torde synas förmätet att nu yttra något vidare i denna fråga, så torde det likväl tillåtas mig att, i anledn. af hvad en talare anfört, förklara min öfvertygelse, det jag sannerligen icke mycket hoppas utaf franders granskning af förmyndares redovisning öfver omyndiges medel. Min ringa erfarenhet af sådana måls handläggning vid häradsrätterne har öfvertygat mig derom, att denna granskning af fränder högst sällan verkställes, och att det således måste vara nödvändigt att, på sätt den K. propos. innehåller, åtgärder vidtagas, för alt betrygga den omyndiges rätt, särdeles om elen lysta förmånsrätten kommer att upphöra. Jag vill likväl lemna osagd!, om fullkomlig säkerhet kan vinnas genom tillsättande af de föreslagne gode männen. Jag fruktar, ali en sådan granskning af desse gode män ofia skulle blifva ganska flygtig, då de icke stodo i det ringaste ansvar för sin granskning. Jag vägar hemställa, huruvida icke R. o. Ad. skulle linna lämpligt, att, pä sätt en ledamot af Högsta Domstolen föreslagit, en slags conserverande förmyndarekammare blefve inrättade, hvarom förslag jemväl vid sista riksdagen framställdes. Redan under loppet af 10 år hafva mångfaldiga förslag angående inrättande af förmyndarekamrar blifvit framställde. Allt hvad LagUtsk. vid sista riksdagen anfört emot inrättande af förmyndarekamrar, stödjande sig hufvudsakligen på Lagcomite'ens utlåt., går likväl blott ut på att bevisa svårigheten att inrätta administrerande förmyndarekamrar. Jag har icke funnit några skäl anförde emot inrättandet af de conserverande förmyndarekamrar, som en ledamot i Högsta Domstolen föreslagit.
2. försäkrar Städerne om oförkränkt tillgodonjutande af den rättighet, som, enligt åberopade Resolutioner eller hvarje Stads enskilta priviligier, deni tillkomma att få utvälja och föreslå Borgmästare, Rådmän och andra stads underbetjente. Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande, N.o 121. Af hvad sålunda blifvit anfördt anser Utskottet stöd kunnat hemtas för den mening, att Adelsmän icke skulle ega att söka ifrågavarande tjenster, och då, enligt 31 §. Regerings-formen, Städernes Borgerskap bibehåller den rätt, sorn de tillförene innehaft, att till Borgmästare-tjenster föreslå behörige personer, samt 114 §. Regerings-Formen försäkrar hvarje Riksstånd 0111 fortfarande åtnjutande af dess priviligier och förmoner, hvartill borde kunna räknas rättigheten att utse deras Embetsmän inom sin egen klass, med uteslutande af andra, så anser Utskottet de ofvan åberopade Resolutiouerne, oaktadt innehållet af 28 §. Regerings-Formen, kunna gifva skälig anledning till tvekan om Adelsmäns rättighet att i Städernes Embetsverk vinna befordran. Då likväl de förhållanden, som gifvit anledning till dessa Resolutioner, nu icke förefinnas, och då de serskilda Ståndsintressena alltmera vika för en allmän medborgerlig anda, så anser Utskottet, med hänsigt jemväl till den i Regeringsformen uttalade grundsats, att vid alla befordringar afseende endast bör fästas å de sökandes skicklighet och förtjenst, men icke å deras börd; sig böra instämma i motionärens åsigt, att åt berörde Resolutioner bör gifvas en med tidsandan öfverensstämmande tydning; och hyser Utskottet jemväl den öfvertygelse, att, sedan Ridderskapet och Adeln uppgifvit all uteslutande eiler företrädesrätt till vissa tjenster, Borgare-Ståndet icke skall tveka att samtycka till en sådan förklaring af ifrågavarande Resolution, att intet hinder deraf må hemtas för Adelsmän att i Städernes Styrelseverk vinna befordran.
Mäktiga ismassor drefvo honom snart tillbaka till sundet, hvarigenom han kommit. Den 24 Augusti utbröt en våldsam storm från nordost, hvarunder fartyget förlorade sina båda ankaren. Bosman hade nu ej annat val än att, med eller mot sin vilja, återvända till Holland. Han återkom dit den 1 September. Detta var holländarnes sista försök att finna en nordostlig väg till Indien. Den fruktlösa utgången af alla resor, som de gjort, föranledde dem nu att inskränka sig till den visserligen ojämförligt längre, men i alla händelser säkra vägen kring Afrika. Väl återfinna vi efter denna tid holländska fartyg i Novaja Semljas och andra arktiska haf, en holländare vid namn Vlaming gjorde till och med år 1664 en ganska märklig resa kring Novaja Semljas nordända och trängde långt in i Kariska hafvet men emedan dessa resors mål var ett helt annat, nämligen fångsten af hvalar och andra trangifvande djur, så kunna de icke komma under behandling vid denna öfversigt. Efter många misslyckade försök mot nordvest begynte man åter under sista hälften af sjuttonde århundradet att i England tänka på en nordostpassage. Mångahanda och till största delen icke mycket sannolika underrättelser om de arktiska hafvens isfrihet, äfvensom om resor, som skulle hafva blifvit företagna af holländska fartyg till ovanligt höga breddgrader, ja, ända till sjelfva polen, och några hundra mil österut från Novaja Semlja, Barents' mening, att Kariska hafvet är isfritt 20 mil från kusten, samt slutligen egna och sjelfständiga funderingar ingåfvo John Wood, kapten i engelska marinen, en erfaren och skicklig sjöman, som hade åtföljt sir John Narborough på hans resa genom Magellans sund, den öfvertygelsen, att man med säkert hopp om ett lyckligt resultat skulle kunna söka denna genomgång midt emellan Spetsbergen och Novaja Semlja. Besluten att egna sig åt detta företag, ingick han 1676 till konungen och hertigen af York med en skrifvelse, i hvilken han framstälde 7 motiv och 3 faktiska bevis7 för sin åsigt.
» Ja, lugnt. » Det var tidigt. » B e g ä r p r o f v e r på våra nyheter i svart, hvitt eller kulört från 55 öre till 15 kr. pr meter. balär det bästa! r. Schweizer &amp; Co., Luzern (Schweiz). etar Sidentygs-Export. e (C) ' g 1. Eleganta visitkort å duns Kungl. TANDLÄKARE ia. Drottnlngg. — Rikstel. Garanti för hållbarhet. G. G:son Hård af Segerstad, Alma Hård af Segerstad. Doktor ThoraWigardh Birger Jarlsgatan ia Stora Vattugatan Tandläkare G.W.Widfond Rikstel. tel. 86 46. praktiserar från den 20 juni i Göteborg och Marstrand. (Nord. A. B. 8120) Tandläkare W i b o m, Östermalmstorg 1. Kurs (S.T.A.60178) i Sjukgymnastik och Massage från 15 Okt. Upplysningar och prospekt erhållas genom Doktor O. W i d e, Adress under juli Pension Vesque, Rue Vaneau 31, Paris. flere sorter hos T e, Q. ELFVING, Riddaregatan 11 A. I h e l a v ä r l d e n finnes icke något bättre samt för kökskärl och händer behagligare rengöringsmedel än LåGEKMANS Xraft-Skur-Fulver. Köpes hos alla spece / ister i riket. Ende tillverkare KRAFT-TTAL-FABRIKEN, Jönköping. Husmödrar! Spara är lösen för hvarje husmoder med en begränsad hushållspenning! Huru göra en verkligt stor besparing? Jo, använden i Edra hushåll Fellerins Margarin, Göteborg, som är och: - Liktomslösningsmedel. Detta utmärkta medel, hvarigenom de svå- raste Iiktornar inom trenne dagar upplösas och borttagas, försälj es å 1 kr. pr sats i Stockholm endast hos C. F. Dufva, Drottninggatan 41. Till landsorten franko mot 1 kr. 20 öre i 10-öres frim. af M. Malmström, Upsala. Se utförlig annons jämte läkareintyg i Idun för den 20 maj.
Stat innehafvande Kammarskrifvare-Lön , af 100 Ridr, att utgå af Öfverskottena å Stats-Verkets Inkomster; och torde denna Löne-tillökning böra uppföras å Allmänna Indrägnings-Staten, derifrån Afräknings-Contorets aflöning i öfrigt utgår. Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o 2. De förbättrade Löner för Civile Staterna, som vid 1815 års Statsreglering blefvo anslagna, bestämdes att till hälften, å 4L R:dr Tunnan beräknas i Spannmål, hälften Råg och hälften Korn, och att efter årlig Riksmarkegång contant utgå, äfvensom vid den af Eders Kongl. Maj:t för år 1816 och framgent i Nåder fastställda Lönereglering för Militaire-Staterna , vissa Tunnor Spannmål blefvo under PenningeLönerna beräknade, dock till ett minimi pris af 6 R:dr Tunnan. Vid årliga Uträkningen af denna Riksmarkegång antogs det sätt, att Länens sammanlagda Markegångspris å en Tunna Spannmål, hälften Råg och hälften Korn, dividerades med Länens antal. Men då det befanns, att detta Riksmarkegångspris blef högre än värdet, efter serkildta Läns Markegångar, sammanlagdt å den Inkomst i Spannmål, som för Utgiften skulle utgöra tillgång; helst i de seminantare Provincerna, der Stats-Verkets behållna Spannmåls-inkomst är större, Markegångarna alltid äro lägre än i en del Provincer, serdeles de norra, der likväl Kronan har liten eller ingen odisponerad behållning i säd; gjorde Stats-Contoret, uti dess Berättelse till 1823 års Riksdag, framställning härom, på grund hvaraf Eders Kongl. Majrt i Nåder fästade Rikets Ständers uppmärksamhet på nyttan och redig - Bil. till K. M. Nådiga Pr»pos. N.-o 2. 95 heten deraf, att ett oföränderligt medelvärde emellan hvarje Riksdag fastställdes å den under Penninge-Lönerna inbegripna Spannmål.
Samtliga de till ärendet hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, som med frågan kommer att taga befattning. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. Henning Hamilton. Kongl. Maj:h Aad. Skrifvtlse A:o 5. 23 Utdrag af Protokollet Öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den St Oktober 1859. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern Herr Friherre De Geer, Hans Excoll. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Frih. Manderström, Statsråden IV a Ilens teen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, IlerrGrefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna, och Malmsten. 8:o 9 Derefter hemställde föredragande Herr Departements-chefen i underdånighet, ang. afveratt sedan de båda frågorna om 2:nc nya årgångar predikotexter och om ny redaktion af Kyrkohandboken nu mera erhållit den förberedande behandling, som ständer af af föremålens höga vigt varit påkallad, och då laide punkten i de för Presterf°rslacJ skåpet, den 10 Oktober 1723 utfärdade privilegier innehölle, att »med kyrkokotexter och disciplinen och andra ceremonier förblifver efter 1686 års kyrkolag och kyrkony(l^vf~ handboken, hvilka Kongl. Maj:t är benägen att, efter Ständernas godtfinnande, låta formeras och förbättras» Kongl. Majit, vid sådant förhållande, täcktes medelst nådig Skrifvelse öfverlemna berörde frågor till Rikets nu församlade Ständer, för att, efter inhemtande af Rikets Ständers underdåniga yttrande, desamma till nådigt afgörande företaga; och uppläste föredragande Herr Departementschefen ett i sådant afseende uppsatt förslag till skrifvelse, af den lydelse bila - 24 Kongl. Maj:ls Nåd.
Han är ju borta, äfven han. » » Hvem? » » Min far, som hon brutit mest emot. Han är ju död — för hennes skull. Om han lefvat, skulle jag kanske med den ömmaste dotterliga kärlek ha kunnat godtgöra honom i någon ringa mon för det förfärliga, och han skulle kanske — men nu — » » Nej, barn, du missförstår mig, jag tänker inte på din far. Det fins en annan, som hon har brutit tusenfaldt svårare emot. » » En annan? Menar du mig sjelf? » » Nej — jag menar Gud. » Det blef tyst en stund. » Tror du, tant, att mamma » Hon tystnade, som om hon icke vågade säga ut ordet, men slutligen tvingade hon det knappast hörbart öfver sina läppar: » tror du att mamma är fördömd? » » Hon dog i sina synder. Och vår Frälsare — » » Ja, vår Frälsare — han har ju dött för oss alla? » » Endast för dem, som annamma honom i ånger och tro. » » Men kanske mamma i dödsstunden —? » » Det vet endast Gnd. » Åter blef det en paus. Ingrid steg upp; det hade kommit som en oro öfver henne. Ingen a n n o n s införes under 1 kronastjernrymdcn, och lade en lång, kolsvart.skugga bakom henne på golfvets hvita tiljor. Till sist vände hon sig om. skulle kunna bestå. Ja, fast jag kände Erik så litet, kunde jag inte låta bli att tala med honom om den under resan. Men jag har » Och hur skulle jag, en stackars ofullkomlig nästan aldrig trott, att det fans någon sådan menniskovarelse, kunna godtgöra hvad hon har uppgift för mig. Aldrig Iroti det riktigt — brutit mot Gud? » sade hon i förundrad ton. men jag hade ändå liksom en vidskeplig aning om, att den kanske väntade mig här i Stockholm. » » Det kan inte vara din mening, tant. » » Det var en aning, men vidskeplig var den » Jo, det är min och det är också hans inte. Det var Jesus, som stod vid din sida mening. » och hviskade det i ditt öra. Det tror jag fullt » Men på hvad sätt? » » Genom att ge dig sjelf åt honom i din och fast.
Vi har insett angelägenheten av en hushållning, där svenska produkter ersätter vad som kan hämtas utifrån. Det kan ske genom kraftiga anstalter att uppmuntra inhemska näringar och utvidga nyttig industri. Dock är det naturligtvis inte så hastigt verkande, som rikets nuvarande förlägenhet kräver. Inskränkning i importen blir nödvändig. Vi förbjuder all försäljning av tillrett kaffe, utländska vinslag, likörer och drycker. Trots att Vi känner att de flesta i nationen förstår Vår motivation, är det av verkligt nödtvång Vi måste komma med bestämda föreskrifter för enskilda personers klädsel och levnadssätt. Vi hyser dock det förtroende för Våra undersåtar att de ser till statens gemensamma välfärd och använder svenska produkter. I denna förhoppning vill Vi inte begagna Vår makt att befalla utan anmanar Svea rikets innebyggare, som en far manar sina barn, att medverka i detta ändamål. Vi är förvissade om att den känsla av medborgerlighet och kärlek till kung och fädernesland, som sedan ålder utmärkt Vårt folk fortfarande visar sig. Särskilt uppmanar Vi de högre samhällsklasserna att genom gott föredöme främja patriotismen och att använda sitt större anseende i samhället för att öka tarvlighet och sparsamhet. Det åligger befallningshavanden och prästerskapet att bistå med råd och upplysningar. Stockholms slott den 30 april 1817. CARL Kungörelse angående förbud mot såväl försäljning av tillrett kaffe, som bruk av vissa utländska vinslag, likörer och drycker; Stockholm den 30 april 1817. Vi vill genom utfärdad kungörelse fästa Våra trogna undersåtars uppmärksamhet på angelägenheten att inskränka införsel och förbrukning av utländska yppighetsvaror och att föredra svenska tillverkningar. Vi vill inte stadga sådana föreskrifter som berör klädsel och levnadssätt, men har inte kunna undgå att ledsaga denna anmaning med ett uttryckligt påbud syftande till minskning av utländska konsumtionsvaror. Där för förordnas följande: 1: o Från och med 1 oktober är all försäljning, skänkning och förtäring av tillrett kaffe på källare, värdshus, spiskvarter, kaffehus och krogar samt vid marknader och auktioner förbjudet. 10 riksdalers vite för både säljare och köpare. För att undvika underslev blir s k svenskt kaffe, bestående av alla artificiella tillredningar, som till lukt och smak likna verkligt kaffe också förbjudna.
Svenska språkbruket har längesedan afgjort, att med ordet ärligt i den ställning, som det af Hr Silfverstolpe brukades, icke menas någonting annat än öp - Den 7 Maj f. m. pet. Man kan i politiska strider alltförväl pä Svenska språket säga till hvem som helst, att det vore bättre om han helt ärligt uttryckt sin mening, än att hafya yttrat någonting obestämdt och afvikande från rälta förhåilandet. Ingen, som icke har sjuk sak inom sig, kan deröfver känna sig förnärmad, och ingen må offentligen häröfver beklaga sig, ty språkbrukets makt är ensam tillräcklig alt försvara det. När detta ord, i den ordställning Hr Silfverstolpe det begagnade, enligt hans eget i fullkomligt logicalisk mening afgifna förklarande, refererade sig lill det handlingssätt, som han önskade att Ståndet skulle vidtaga, och det således var af en sådan man, som innehar Konungens förtroende såsom rådgifvare, en offentlig uppmaning till detsamma, som utgör Konungens valspråk, så säger jag all slags anmärkning dervid måste behandlas af hvarje Svensk statsborgare med alldeles motsatsen af sympathi och med_ bedröfvelse. Dertill kommer ytterligare, att den åtgärd, som Ärkebiskopen nu tagit att tillkännagifva sitt missnöje emot Hr Silfverstolpe, har den besynerliga karakteren, att vara hvarken ett Ståndets meddelande eller ett enskildt meddelande. Jag tillåter mig derföre förklara, att det hade varit vida mera ärligt, om Ärkebiskopen hade skrifvit enskildt och icke åberopat Ståndets beslut, än att han på sådant sätt yttrat sig till Departementschefen för Ecclesiastikäreudena. Det hade varit vida bättre då att urskilja i hvad mån Ärkebiskopen, som ensam satt sitt namn under skrifvelse!), verkligen i enlighet med sanningen kunde åberopa Ståndets instämmande i en sådan skrifvelse, eller om det skulle lillräknas honom ensam.
Om vi påminna oss de grundlagsförändringar, till följe af hvilka inympningar på Riksstånden egt rum. de flesta åtminstone, i händelse jag skulle förbise någon, så finna vi att först medgafs BondeSt. att egare af frälsejord skulle få valrätt och valbarhet till detta Stånd, sedermera erhöilo universiterna och vetenskapsakademien rätt att välja sina deputerade i PresteSt., vidare fingo bruksegare representationsrätt inom BorgareSt., och slutligen medgafs åt husegare inom städerne och dem, sorn egde stadsjord, att få inträde inom BorgareStit. Vid alla dessa fall har icke allenast tagits i betraktande den samhällsställning, det yrke, som personerne innehade, som vore i fråga att pä de respektive Stin inympas, utan äfven att de voro i bildnings-hänseende jemförlige med dessa. För min del anser jag visserligen lämpligt att denna talrika och bildade samhällsklass inrymmes inom något Stånd, men deremot mindie riktigt att inympningen sker på BoudeStit. Det kan nemi. icke antagas vara angenämt, i allmänhet taladt, för den större eller mindre del bönder, som efter en fortgående inympning komme att stå qvar i Ståndet, att städse nödgas erfara sin underlägsenhet i bildning, ocb nykomlingens ställning torde af lätt insedda skäl icke heller blifva så särdeles angenäm. Ehuru jag således icke kan rösta till bifall för detta förslag, tror jag det ändock vara nödvändigt fästa Ståndets upmärksamhet på ett alldeles eget förhållande, i händelse denna grundlagsförändring skulle bifallas. Om t. ex. ett Statslfåd tager afsked och sätter sig ner å landet på sin egendom, och icke vidare är i statens tjenst, så frågar jag, huruvida han, efter nuv:de språkbruk, kan anses tillhöra allmogen; men om han. det oaktadt, väljes, huruvida Grundlagens ordalydelse, der det heter: »att allmogen väljer inom sig.» mäste anses hafva blifvit förbisedd.
Deremot åberopades hufvudsakligen endast två omständigheter, den ena, alt Ridderskapet och Adeln skulle med privilegiet förlora den rätt, de nu ega, att äfven i städerne sjelfva utse personer till förrättande af bouppteckningar och arfskifte n i deras sterbhus, och den andra, att de i förmyndare-angelägenheter skulle komma att lyda under Förmyndare-kammaren och Justitie-kollegium i hufvudstaden. Hvad förstnämnda omständighet angår, så förekommer likväl, att rättigheten för arfvingar i adliga sterbhus att utse bouppteckningsoch arfskiftes-män, om än den bar sin upprinnelse i bestämmelsen derom, att Ridderskapet och Adeln i arfssaker lyda under Hof-rält, dock icke är fastställd i deras privilegier eller i de rum i allmänna logen, hvilkas uppbäfvande blifvit yrkadt. Den är nemligen stadfästad genom Kongl. Resolutionen den 5 Oktober 1673 § 33, jemförd med Kongl. Förordningen den 1 Mars 1749, genom hvilka författningar blifvit förklarad!, att bouppteckningar och arfskiflen i adliga sterbhus i städerna icke lyda under borgmästare och råd, hvilka i 1 § af Ärfda-Balkens 9 Kap. blifvit ålagdt alt i städerna ombesörja bouppteckningar i alla de fall, der ej annorlunda stadgadt är. Vid sådant förhållande kunde privilegiets upphörande ej hafva något inflytande på ifrågaställda rall, ehuru deraf skulle följa, att bouppteckning i adligt sterbhus i stad bör till Rådhus-rätt inlemnas; men till undvikande af missförstånd härutinnan synes en antydan angående omförrnälda rätt vara nödig, om en lag i föreslagna syftningen blefve utfärdad.