Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vin på fat af högst 21 procents alkoholhalt, v>nden å Svensk-Norska sidan i öfverensstämmelse med instruktionens innehåll, erbjudna nedsättning i tull till 7 öre pr skålpund i Sverige samt Ql\ skilling per pund i Norge, närmast motsvarande 23 francs par hectolitre, blifvit af de Franska fullmäktige antagen, hafva desse, som för Vin på buteljer icke velat medgifva den enligt föreskrift derå fordrade tull af en Rdr pr kanna, föreslagit, att den måtte bestämmas till ett belopp, som med 50 procent öfverstege berörda tullsats för vin på fat, eller i rundt tal till 35 francs par hectolitre; hvarförutan, enligt det oftanämnde protokollet, ej mindre expeditonssekreteraren Willerding skall hafva förklarat den Svensk-Norska regeringen vara benägen att, om den Franska så önskade, afstå från förslaget om olika afgiftsbestämmelser efter varans alkoholhalt, och i stället kunde vilja göra uppnåendet af samma mål beroende på varans ursprung, i mån som detta vore Franskt, Spanskt eller Portugisiskt, — än äfven de Franska underhandlare yrkat att i tullsatserne å vin såväl på fat som på buteljer skulle anses inbegripna alla slag af umgälder, så att derutöfver icke finge ifrågakomma någon annan afgift, vare sig för statens, städers eller korporationers räkning. Komiterade anse den från Fransk sida yrkade ytterligare nedsättning i tullen för vin på buteljer skola såväl i och för sig, som genom den mindre skilnaden emellan denna tull och den för vin på fat, föranleda till införsel företrädesvis af en bättre och helsosammare vara, hvilken äfven är mindre underkastad förskämning och förfalskning än vin på fat. Genom en sålunda ökad import af det högre tullbeskattade buteljvinet, hvilket år 1862 i tull inbringat endast omkring 110,000 Rdr, skall den minskning i statsinkomst, som den betydliga nedsättningen af vintullen lill en början antagligen kommer att föranleda, snarare motverkas, än om en större skilnad i tullen för vin å fät och på buteljer fortfarande bibehölles.
I min tanke finnes klart svaret på denna fråga, om man icke blott betraktar 29 § Riksd.Ordn., utan äfven ger akt på 53 § R. F. Der förekommer ibland Const.Utsk:s åligganden äfven det att granska de i Statsrådet förda prot. Den frågan huruvida ConstUlsk. nu har öfverskridit sin makt eller icke, synes mig derföre bero på besvarandet afen annan fråga den nemi.: hvartill skall Consl.Utsk:s granskning inskränka sig? Skall den inskränka sig derhän att endast granska Konungens rådgifvares tillgöranden för såvidt deraf må hemtas anledn. till deras entledigande eller ställande under tilltal, sä hafva de rätt, som anse Const.Utsk. orätt förfarit; men om Const.Utsk. jemväl bör ha till föremål att söka befrämja allmänt väl, då anser jag Const.Utsk. ingalunda hafva öfverskridit sin makt. 106 § R. F. säger att om vid denna granskning det förmärkes att Konungens rådgifvare handlat i strid emot grundlagen, så skola de ställas under tilltal inför riksrätt. Vidare innehåller 107 § att om vid ifrågavar. granskning det skulle förefinnas alt Konungens rådgifvare icke hafva iakttagit rikets sannskyldiga nytta, så skola de entledigas ifrån deras innehafvande embeten. Man får val icke af dessa positiva stadganden om hvad som skall ske, nemi. de svåra påföljderna, draga den slutsatsen att ConstUtsk. icke skall göra något då det icke finner någon verklig förseelse vara för handen, eller kan det vara meningen att Const.Utsk icke skall lemna R. St. underrättelse om allt anmärkningsvärd! som det vid granskning af Statsråds-prot. inhemtat. Kan det vara förenligt med en förnuftig lagstiftning att Const.Utsk. endast skulle få gifva tillkänna om det ansett Konungens rådgifvare hafva försyndat sig så att de böra entledigas, men att Const.Utsk. icke skulle underrätta R.
N:o 23, Angående sökt eftergift i BevilN jungen för brandskadade Innevånare uti Stät derhe Bora3 och Norrköping, Njo 24. I anledning af väckt Motion^ cru en enda Taxerings-förrättning emeila» hvari ie B‘ksdag. Af den 24 dennes! I anledning af vackt fråg* cm nedsättning i Tullen å utgående Tjära och Beck, Frän BancoUtskouetr Af den ig dennes? Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddefte Betänkande, angående Bankens Xiånebiträde till Skara Stads Consistorium. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande, rörande en och annan fråga, i afseende på Bankens odlingslån. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut afgifne yttrande,’angående skedd inhibition rf den mot Bådmannen 1 Carlstad, Den sg Julli «. m. 1*41 Kjellander, anställde lagsökning för en till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande från Banken afsänd Odlingslane-andel, sorn ej kommit den förstnämnde tillhanda, N I fråga om förlängning uti ti* den för aterlösen af i Banken pantsatt Guld och Silfver. Äf den aj dennes! Angående den för Bankens räkning verkställde påbyggnad å dess så kallade Archivihus, jemte bebyggande, i sammanhang dermed, af den angränsande Kiiselska Tomten. Af den 94 dennes: Börande decharge för Herrar BancoFullrnäglige i afseende på deras, efter sista Riksdag, öfver BancoVerket förde Styrelse, N:o 39. I anledning af Bankens Fiscals* Embetes gjorde framställning, att Banken måtte i allmänhet blifva befriad från skyldigheten, att i concurser och årsproclama bevaka sine emot läs pant ägande fordringar, Fran JDagUfslottet? * Af den g dennes:
Vid den tid, då, enligt omförmäide förslag, dag till förrättningens företagande borde utsättas, skulle dock icke alltid kunna med någon säkerhet förutses, när den tjenliga årstiden komme att laga sin början5 hvaremot af ett dylikt stadgande följde, att i händelse tjenlig årstid infälle tre veckor efter det förrätlningsmannen förordnandet emottagit, förrättnings mannen vore skyldig att redan fem till sex veckor efter erhållen del af förordnandet, förrättningen påbörja. Sådant kunde dock vara hinderligt för afslulande af andra under förrättningsmannens handläggning varande göromål. Utskotten, sorn Lagsamt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15. 9 sorn derföre finna det i omförmälda afseende framställda förslag icke vara lämpligt, anse dock det uti 3 § af 2 kap. Skiftesstadgan lemnade anstånd af till och med fyra månader, sedan tjenlig årstid infallit, hvarförinnan skiftesförrättare icke är ovilkorligen skyldig att förrättningen företaga, vara alltför långt; och då det, i Ltskottens tanke, icke är med skiftesärendenas obehindrade gång förenligt, alt landtmätare åtager sig dylik förrättning, som han icke anser sig hinna företaga inom två månader, sedan tjenlig årstid infallit, samt enär, i fråga om tiden för andre landtmäteri-förrättningars företagande, det torde böra förblifva vid nu gällande stadgande, att sökanden må derom med landtmätaren öfverenskomma, anse Utskotten sig böra vördsamt tillstyrka, att den för skiftesförrättnings företagande stadgade lid affyra månader, sedan förrättningsmannen förordnandet erhållit, må till två månader förkortas.
Schaus öfverlåtelse utaf Uranienborgs Kungsgård , hvilken Herr Direoteuren Tauson, med sin Broders'samtycke, i lifstiden begagnat, enligt öfverenskommelse och association dem emellan, som bägge haft till föremål, att uppbygga Ladugården och odla jorden, hvilket, ehuru icke utan mycken uppoffring, skedt, synnerligast i tillit att de sednare femtio årens arrende skulle ersätta deras förut ullagde obeskrifliga kostnader; men till stor afsaknad, fråntages dem ohördan, sagde egendom, hvilken den 5o April j8n blef på ett år arrenderad till HofMarskalken Högvålborne Herr Baron A von Platen, sorn, underrättad om den af Högstsalig Korung Gustaf ULs lemnade prolongation, afsade sig arrendet, hvarefter Konungens Befallningshafvande, enligt föreskrift, låt för Kongl. Majits och Kronans läkning, bruka och förvalta Uranienborg till den i Maj j8i2, hvilket af KronoBetjeningen verkställdes med förlust, då, under tiden, emot formelt bestridande, Auction på 30 års arrende utlystes. ‘Dessa åtgärder, följder af Kongl. Brefven den 10 December 1810, samt 4 och 18 Februarii 1811 till Kongl. KammarCoHegium, åro emot Riksens Idöglofl. Ständers hår förut åberopade och verbotim införde beslut i uppenbar colli - Den 5 Martil. sion, så v ål i anseende till Expeditionernes mot-v gatte lydelser, som deras ordaförstånd och tydning, af hvilka de Kongl. Brefven haft för Herrar Tausöner en heterogen och beklaglig verkan, på sätt nämndt vordet. Det torde icke förtydas, om man begagnar tillfället, att utreda, huruledes missförstånd (misstag vill man icke såga) härvid förelupit. Riksens Höglofl.
Sedermera anmälde Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t, i skrifvelse den 11 Februari 1830, hurusom deras uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att erfarenheten skulle ådagalagt, att församlingarne, föranledda af mindre giltiga bevekelsegrunder, merändels vägrade att på sammanbyggningsförslag ingå, äfven då det med lätthet och uppenbar nytta kunde sättas i verket, till följd hvaraf Rikets Ständer hemställde, att vid utlyst laga visitation biskop och assistenter, efter föregången pröfning och församlingarnas hörande, finge rättighet att när 1) kyrkorna voro förfallna och behöfde ombyggas eller också voro för trånga; 2) kyrkvägen ej förlängdes mer än en half eller 3/4 mil från någon by; 3) folkmängden i begge församlingarne ej öfverstege 1,500 å 1,600 personer och 4) församlingarne dertill lemnade sitt bifall, beroende, i händelse af delade meningar, pä voteringar sålunda, att pluraliteten af begge socknarnes sammanräknade röstetal bestämde resultatet, i första instancen döma till kyrkors sammanbyggnad, äfvensom att, i händelse församlingen funne sig befogad öfver en sådan ådömd sammanbyggnad anföra klagomål, dessa borde omedelbart hos Kongl. Maj:t anmälas; och blef genom Kongl. Kungörelsen den 19 Juni 1830 förordnadt, att, sedan vid vederbörlig biskopsvisitation och lagligen utlyst sockenstämma fråga om kyrkors sammanbyggnad och dermed gemenskap egande ämnen förekommit och blifvit utredda samt sockenboerna deröfver hörde, de vid dessa tillfällen hållna protokoll skulle till Konungens Befallningshafvande insändas, hvarefter skulle med målet gemensamt af Landshöfdingen och Biskopsembetet resolveras, med vederbörande lemnad hänvisning att, i händelse af missnöje, anföra besvär hos Kongl. Maj:t i Ecklesiastik-departementet; hvarjemte Kongl. Majit lemnade bifall till hvad Rikets Ständer, på sätt ofvan förmäles, hemställt i afseende å vilkoren för meddelande af tillåtelse till ifrågasatt sammanbyggnad af kyrkor.
S 8 En kärleksvisa; af Adolf Strömstedt 14 " Alvilde Prydz; af A. B 9 Påsk: af L. S 15 " Marie Charlotte Modig; af L. S. 10 Zigenare; af Ernst Högman 16 " Lotten Eklund; af Anna Kockum 11 Kung drömmare; af Karl Erik Forsslund ... 17 " Gerda Grass; af Elin Ameen 12 Min dotter; af Laura Fitinghoff —. 18 " Ada Negri; af Sigrid Elmblad " Tora Hwass; af M. J. - 13 I skymningen; efter SvAnburne, af Sigrid Elm 14 blad - 19 * Hildur Hallberg; af L. S 15 Den gamla visan; af Anna Knutson 20 " Bertha Valerius; af John Bogh ... 16 Fabriksarbeterskan; af Lennart Hennings 21 * Ebba Ramsay; af L. S. 17 Pingst; af Lotten von Krozmer 22 " Från årets salonger; af Claes Lundin 18 Marie sänghalm; af Anna Knutson 23 " Emma Klingberg; af Amanda Leffler 19 Strandsång; af Theodor Lindblom 24 " Emelie Nj ' berg; af K. 20 Längtan (Midsommar 1894); af Anna A 25 " Eliza Orzeszko; af P. P.
Bifölls. och N:o 299, i anledning af återremisser å Betänkandet N:o 194, angående Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, om upplåtelse åt enskild person af norra delen af konung Carl XlII:s torg i hufvudstaden, till bebyggande och disposition under viss tid emot tomtöreafgift. Lades till handlingame. S. D Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: - Prot.-Utdrag den 30 September 1854. 455 N:o 132, i anledning af väckt motion om förändring uti nu gällande stadganden, rörande behandling och försäljning af så kalladt strandvraks-gods. N:o 133, i anledning af väckt motion om kronoskjuts-skyldiges befrielse från krut-transporter’, och N:o 131, i anledning af väckt motion om upphörande af metallvågarne i städerna Westerås, Arboga och Köping samt vid Strömsholm. Den 30 September. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den 16 och 20 dennes på bordet lagda Betänkande, N:o 26, i anledning af väckta motioner om afskaffande af pastoral-examen eller förändring af gällande föreskrifter, angående densamma. S. D. Vid förnyad föredragning af Konstitutions-Utskottets den 27 och 29 dennes på bordet lagda Memorial, N:o 51, med voterings-propositioner rörande Konstitutions-Utskottets, uti Memorial N:o 40, afgifna förslag till ändring i 56 och 81 88 Regerings-formen samt 29 § 1 mom. Riksdags-ordningen, blefvo de i förevarande Memorial föreslagna voterings-propositioner af Ridderskapet och Adeln godkände. S. D.
– Är ni friherre? – Nej ... friherre är jag inte ännu. – Är ni inte åtminstone simpel adelsman? – Är det min herres mening att insultera? Måns Fransöske rodnade förläget. Nog har diplomet varit min käraste dröm, tänkte han, och Gud gifve jag redan bure det i rockfickan. Då skulle ingen längre ropa petitmaître. Då skulle det heta: på den mannen såg man adelsmärket långt innan han fick diplomet. – Hur kan en så enkel fråga såra er? – utbrast enstöringen ännu förnöjdare. – Visst är jag adlig. Min familj är urgammal. – Det var en annan sak. Då går allt väl. Fast Jonatan blifvit både kristligen begrafven och allt, är han en sådan inpiskad aristokratlakej, att han ställer till alla möjliga malicer, så snart han har för sig en uppkomling eller ofrälse. Måns Fransöske strök sina små mustascher med lillfingersnageln och svängde besväradt sin lorgnett. – Är min herre amatör på syracusa? – sporde han. – Nej. – Också jag respekterar vida mer en bägare frontignac. Min favoritspis är ragout med champignoner, fast jag ingalunda vill bakdanta en haché på får med timjan. Mycket här i världen beror på såsen. O! Jag längtar inte dit hem till mjölmat och beckmörker. – Beckmörker? Ni tänker på sommarnätterna? – De äro ljusa. – Och vinternätterna äro också ljusa, för då ha ni snö. Är ni rädd för beckmörker, så res aldrig mer söderut! Ha ni i ert land några stora konstnärer och lärda? – Inte ha vi det och aldrig få vi det. – Ni öfverskattar inte era landsmän. – Jag har sett litet af stora världen, min herre. Jag har berest Frankriket i goda två månader, min herre. Jag har till och med en hel afton varit samman med själfva roi Soleil. – Ni? Har ni varit samman med Ludvig den fjortonde? – Det har jag ... på teatern ... fast jag bara fick en usel ståplats på parterren. Sedan Augustus har här inte lefvat en så majestätisk suverän. Si bara hans sätt att hälsa!
Derföre stadgades, att Konungen skulle allena styra riket, men, på sätt Reg.F. föreskrifver, och efter inhemtande af ansvarige rådgifvares tankar. Erfarenheten har visat, att detta stadgande varit underkastadt missförstånd. Men ligger ej correclivet deremot i Reg.F:s både bokstaf och anda, sådana dessa af representationens majoritet allt mer uppfattas? Och kan man ändra uttrycket, utan att föranleda nya missförstånd? Jag tviflar. Och detta tvifvel är för mig bevekelsegrund nog, att i det vigliga ämnet reservera mig emot Utsk:s beslut.” Det var med afseende å dessa skäl, som H. R. o. Ad. vid 1840 års riksdag förklarade såsom dess gemensamma tanka, att all särskild ändring af 4 § Reg.F. är ”obehöflig.” H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Jag afstår och ber blott att få förena mig med den siste värde talaren. Frih. Cederström, Thure Fredr.: Lika med den siste värde talaren, finnér jag, att här visserligen blott är fråga om ett ord, nemi. ordet allena, och att, om man borttager detta ord, Konungens rätt alt styra riket enligt grundlagen, dock qvarstår, men jag tror också, lika med honom, att i delta ord ligger en djup betydelse. Jag tror nemi., att grundlagsstiftaren velat dermed beteckna, att Sverige skall vara en monarki; att om man borttoge ordet allena, det skulle möjligen kunna gifva anledn. dertill, att personer kunde tro, att Konungen ej egentligen ägde rätt att allena styra riket, utan att han vora bunden af sitt Råd.
När damerna genom korridoren gingo tillbaka till salongen, märkte Eleonore, att nycklarne till skåpen sutto i, till och med linneskåpsnyckeln. Från det ögonblicket var fru Kurt vägd och dömd. — Hvarför är ni så tyst i dag, herr Säfve? Jag känner inte alls igen er efter våra samtal och diskussioner i Stockholm. Jag blef så glad, när ni kom in, det var precis som en gammal vän bland alla främmande. Och hvarför har ni alls inte talat med mig om er syster, fru Rickner. Var det af familjeblygsamhet? Henne är jag mycket förtjust i. Hon var häruppe i går. Det kom ett varmt och vackert uttryck i Säfves ögon. — Ja, inte sant? Amelie är präktig. Det var roligt, att ni tyckte om henne. Om ni visste, hvilket hjärta af guld hon har och hur mycket godt hon gör. — Det kan jag tro, och så beundrar jag allt, som är själfständigt och modigt. Eleonore inföll i litet docerande ton: — Amelie är visst mycket snäll och beskedlig, men något särdeles modigt har jag åtminstone aldrig märkt hos henne. — Det var egendomligt! Är det nu inte modigt att gå sin egen väg och inte andras; lefva enkelt, därför att det passar ens natur, fast man har råd att slå på stort? Efter det lilla, jag redan sett här i staden, märker jag, att det alls inte vill så litet själfständighet till. Och det modet har fru Rickner alldeles säkert. Eleonore brydde sig inte om att svara — det var ju bättre att låta bli efter som det var Konrads syster, men inte trodde hon, att Amelie drömde om att visa något mod, en sådan idé af fru Kurt! Amelie förstod sig helt enkelt inte på det, som var vackert och fint och smakfullt, och brydde sig därför inte om det. Allt det, hon köpte sig och barnen, var fullkomligt utan smak och stil. Hon hade lika gärna kunnat vara fattig för det nöje, hon hade af att vara en rik enka. Säfve satt hela aftonen inne i sitt rum och läste.
Nej, c) (usta alternativet) Ridderskapets och Adelns beskattnings-tariff. d) (2:dra alternativet) Borgare-Ståndets beskattnings-lariff. Sedan Rikets Ständers beslut i beskallnings-frågan blifvit Utskotten meddeladt, torde Utskotten, i öfverensstämmelse dermed, få afgifva förslag till redaclion af 28 §. §. 29. Utskottens förslag lill 29 $., som innefattar stadgande, rörande be skattningsbestämmande, i händelse Kongl. Majit skulle för en eller flere städer tillåta större pannerymd än 90 kannor, är antaget af Presteoch Bonde-Ståndet; hvadan och då Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet uteslutit detta stadgande, Utskotten härmedelst få lill sistnämnde Riks-Stånd hemställa att i Presteoch Bonde-Ståndens förenämnde beslut sig förena. §§. 3o. 3i. Presteoch Bonde-Stånden hafva gillat Utskottens förslag till 3o och 3i hvilka till innehållet äro af enahanda lydelse med 3i och 3a Bevillningssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Mern. IV:o 12. i5 i nu gällande Författning, hvadan och då Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet icke fattat beslut, rötande några sådana stadgande!), sorn i dessa förekomma, Utskotten få anmäla, att 3o och 3r §§. genom två Riks-Slånds beslut, sammanstämmande med nu gällande stadganden, blifvit af Rikets Ständer antagne.
— Gif noga akt på hvad jag säger, att du må kunna vitna — sade han, då denne steg öfver tröskeln, och förde facklan, som denne bar i handen, öfver Elsas anlete. — Men hör på samma gång noga efter om något buller spörjes under jorden. Mäster Skarp svarade med ett hemlighetsfullt grin, som skulle betyda att han mycket väl förstod hvarom fråga var. — Kunde nog tro, att det skulle gå i qväll, — sade han, — när det börjar spöka och väsnas hos dem, blir man dem snart qvitt. Och väl är så, Ers ärevördighet; ty när man är gammal och bräcklig som jag, kostar det på ska' jag säga, att vistas der nere hos dem i kölden. Magister Olaus gaf icke akt på hans ord. Han hade tagit handboken ur fickan och började nu att högtidligt och samvetsgrant uppläsa sin långa besvärjelse. Det syntes till en början, som hans metod onekligen skulle vara i viss mån undergörande, ty han hade icke hunnit sluta sin första bön, då Elsa redan började andas lugnare. Hennes kinder färgades af lifligare rodnad, hennes läppar rörde sig, som hade hon velat tala, fast intet ljud kom öfver dem. — Det är uppenbart, — hviskade magister Olaus, — att hon rådgör sig med satan och ber om hans bistånd. Endast en ond ande kan pressa en menniska så hårdt. Han började åter att läsa och förmana och hans böner vordo allt ifrigare. Då varseblef han plötsligt, vid en häftig rörelse som Elsa gjorde, något blankt skimra till mellan hennes händer. Han böjde sig ned, för att efterse hvad det var och upptäckte en liten tunn silfverplåt af oregelbunden form, som var fastsatt vid en snodd om hennes hals. — Var detta en ny arg list af satan, ärnad att i sista stund bedraga honom? — Ser du hvad det är som blänker, Holger? — frågade han hviskande, och pekade på korset. — Ja, Ers ärevördighet! Visst ser jag det otyget. Men för Guds skull rör det ej. Det är nog bara en näfverlapp, som hon doppat i bockblod på sista Blåkullafärden. — Men tycker du ej att något står skrifvet på'n? — Tror så med
När nu 4:de hufvudtiteln inkommer till pröfning, förekommer i sammanhang dermed den K. proposm i denna del, och då är R. o. Ad. oförhindrad att pröfva samma propos. Jag anhåller derföre, att Hr Frih. o. Landtm, mätte så fördela proposme, att den ene blir på afslag å första delen af betänk., som angår den underd. skrifvelsen, och på bifall å den andra delen, som afser anslaget. Hr Bildt: Hr Printzensköld likasom Hr Rosenblad hafva påstått, att StatsUtsk. varit obefogadt, att afgifva ett betänk., sådant som detta. Jag tror, att dessa herrar derutinnan gjort Utsk. orätt. Uti 30 § 2 mom. Riksd.Ordn. förekommer nemi. följande: ”Vidare 426 Den 12 Mars. åligger detta Utsk. alt utröna, pröfva och föreslå det, som till Stalsocli Riksg:s-verkens behof erfordras, sedan nödiga indragningar och besparingar blifvit iakltagne”. Jag instämmer deri, att, den föreslagna indragningen är onyttig, men Utsk. har varit af motsatt lanke och då har det handlat i öfverensstämmelse med grundlagens föreskrift. Frih. Cederström: Om jag icke kunnat förena mig med de herrar, hvilka yrkat ett annat föredragningssätt än det, hvarom jag gjort framställning, härleder sig sådant icke af någon ogenhet å min sida, helst som våra åsigter i hufvudfrågan äro så öfverensstämmande, utan det förorsakas endast och allenast genom olikheten i upfattning af bemärkelsen af de ordalag, hvari upställningen af Utsk:s betänk, erhållit form. Ordet: ”hvaremedlertid”, som begynner det sednare morn., antyder ett bestämdt samband mellan detta och det näslföreg:de. Hr Printzensköld har åt detta förhållande redan egnat någon upmärksamhet, ehuru han ej kom till det resultat, som synes mig det formenligaste.