Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Biskop Fahlcrantz har således fästat vår upmärksamhet på ett ganska vigtigt förhållande, och jag måste förena mig i hans åsigter rör:de detsamma, likasom jag är öfvertygad om att pluraliteten af 11. St. deri instämma. Det andra steget har Prosten Emanuelson tagit, hvilken i sin reservation uttalat den åsigt, att själavården icke allenast borde sträcka sig till sådant manskap som användes vid arbeten hvilka utföras af bolag med bidrag af allmänna medel, utan äfven utsträckas till alla bolag, scm sammandraga ett större antal arbetare från skiljda orter. Man visar ganska tydligt att den omständighet att företaget saknar bidrag af Statsmedel, icke kan vara någon giltig grund för att detta manskap skall lida brist på själavård mer än de, som äro anställde vid sådana företag, som drifvas med bidrag af statsmedel. Frih. Raab har slutligen gått ännu ett steg längre och jag anser, att man måste gå dit. för att gifva saken ett fullständigt skick. Frih Raab har nemi. fästat upmark,samheten jrå, att äfven enskilda personer kunna anordna sådana större företag, der eli ansenligt antal arbetare behöfva användas, och alt äfven dessa arbetare kunna vara i behof af själavård. Det är således nödvändigt att betrakta saken i sin helhet, ty icke skulle det vara lämpligt att den ena gången inkomma till K. M. med en underd. begäran att föreskrifter måtte meddelas för beredande af religionsoch sedlighets-vård åt den personal, som användes vid arbeten af större omfång, hvilka utföras af bolag med bidrag af statsmedel: alt den andra gå traen afgifva en petition det sådan vård måtte utsträckas till alla bolag utan undantag, hvilka sammandraga ett större antal arbetare från skiljda orter; och slutligen anhålla om samma vård för sådana manskaps-församlingar, hvilka underhållas af enskilda personer. Jag skulle således önska att, i likhet med hvad Prosten Emanuelson och Rector Sondén påyrkat, de sista orden i Utskrs förslag nmed bidrag af statsmedels malte utgå, äfvensom jag förenar mig i det tillägg, som Frih. Raab förordat. Jag anhåller vördsamt att detta Betänk, måtte återremitteras till TJtsk.
I anledning af hvad. sorn blifvit nämndt om jordbrukets behof att på ett mera märkligt sätt varda af Disconfen underhjelpt, vill jag visserligen med min rust understödja det gjorde förslaget, men jag tror detsamma dock icke tillhöra det förevarande Betänkandet elier öfverlägguingen derom. Detta Betänkande innefattar blott frågan om bestämmandet af den summa, sorn skall i Discontväg utgå af räntan och öfver-räntan å Discont-: lånen, samt af Discont - rörelsens fördelning emellan nenne särskilda ställen. De förenade Utskotten hafva tydligen anvisat, att till det reglemsntariska hörer allt sådant, som angår Discontbeloppets fördelande, sättet huru det skall användas, huru mycket vid omsätt-s ningar skall afbetalas m. m. Alla sådana föreskrifter hafva Utskotten forbehållit sig, att framdeles i den ordning Re-] geringsFormfin utstakar, få till afgörande särskildt framlägga* Vi behofve således icke nu uppehålla oss med någon discussion derom. Jag kari för min del icke annat än på det Den 19 Julli e. TÅ. 979 kogsta gilla och tillstyrka Utskottens Betänkande. Den summa Utskotten föreslagit, att i Disfcont-vag utgå, är icke fullt så stor , som den,’ hvilken vid 1818 års Riksdag beräknades för Bankens lane rörelse, Men ätt denina sistnämnde icke hittills till hela beloppet utgått, har Otvifvelagtigt härledt sig derifrån, att tillfälle till lånens bekommande endast fanns i Stock* holms ' Utskotten hafva ganska rigtigt anmärkt, 'att de lånsökandes aflägsenhet från HufvudStaden ofta gjort det till en omöjlighet för Discont-styrelsen , att tillräckligt känna deras Säkerhet, och sålunda mer än en gång tvungit den, att afslå lån för fullt vederhäftige länsökande:
Icke i en dag, icke i två, icke i fem, icke i tio, icke i tjugu dagar; Utan en månad långt, tilldess att det skall gå eder utaf näsorna, och varda eder en vämjelse; derföre, att I hafven bortkastat Herran, den ibland eder är, och gråtit för honom, och sagt: Hvi äre vi gångne utur Egypten? Och Mose sade: Sexhundradtusend män fotfolk är, der jag ibland är, och du säger: Jag vill gifva eder kött, att I äten en månad långt. Skall man slagta får och fä, att man må mätta dem, eller alla fiskar i hafvet församla dertill, att de måga blifva mättade? Men Herren sade till Mose: Är då Herrans hand förkortad? Men du skall nu se, om min ord dig något värd äro, eller ej. Och Mose gick ut, och sade till folket Herrans ord, och församlade de sjutio män af de äldsta i folket, och ställde dem omkring tabernaklet. Då kom Herren neder i molnskyn, och talade med honom, och tog af Andanom, som öfver honom var, och gaf de sjutio äldsta männerna. Och när Anden hvilades utöfver dem, propheterade de, och vände sedan intet igen. Och så hade ännu två män blifvit qvare i lägrena, den ene het Eldad, den andre Medad. Och Anden hvilades öfver dem; ty de voro ock uppskrefne, ändock de icke utgångne voro till tabernaklet; och de propheterade i lägrena. Då lopp en dräng af stad, och bådade det Mose, och sade: Eldad och Medad prophetera i lägrena. Då svarade Josua, Nuns son, Mose tjenare, den han utvalt hade, och sade: Min herre Mose, förbjud dem det. Men Mose sade till honom: Hvi äst du så nitisk för mig? Gåfve Gud, att allt Herrans folk propheterade, och Herren läte sin Anda komma öfver dem. Och så gingo Mose och de äldste af Israel i lägret.
och vilja foga sig i den borgerliga ordning, som måste finnas, för att ingens rätt skall blifva trädd för nära, i den » lagbundenhet, scm är frihetens värn »; och då föräldrahemmet icke bibragt dem ett rätt begrepp om, att med rättigheter följa skyldigheter, huru skola de sedan ute i lifvet kunna fatta denna viktiga princip? De hafva bildat sig liksom den föreställningen, bland flere andra falska, att samhället skall bjuda på en stor och bekväm vagn, i hvilken hvar och en skall hafva plats att sitta upp och makligt färdas fram, på samma sätt som de förut åkt i den, som föräldrarne dragit. Den oreda i begreppen, som man med häpnad möter hos en stor del folk, hvilken gör dem till lekbollar för tilltagsna uppviglare, och hvilken man så gärna tillskrifver deras bokliga insikter och bildning, är enligt min tro långt snarare att tillskrifva den bristande sedliga disciplinen i barndomshemmet. Härtill kunna läggas de märkliga ord, som den tyske statsmannen Varnhagen von Ense uttalar på ett ställe i sina dagböcker: » Socialism och kommunism äro straff för öfverhoppad kristendom. » Ett ordspråk säger, att nöden drifver hund i band, och när dessa den otyglade egenviljans och egoismens representanter en gång själfva sitta som familjefäder, då omständigheterna pålägga dem band och tvinga dera att lefva för andra, då är den läxa, de hafva att lära, både sur och svår. Den själfviskhet och det själfsvåld, som i barnaåren jämförelsevis lätt kunnat kufvas, men som i stället fritt fått tillväxa, följa dem som ett ondt, hvilket förbittrar båda dem själfva och dem, som äro omkring dem, och sprida sig som en missnöjets smitta åt många håll. Hvad nu missnöjet särskildt beträffar, framhålles det nära nog som en dogm, att det utgör vilkoret för allt framåtskridande och alla förbättringar. Må vara att däri ligger någon sanning, men å andra sidan kan väl med fog däremot invändas, att det ofta händer, att den enskilda människan, som söker visa välvilja och ställa efter bästa förmåga, tröttnar i sina bemödanden och svalnar i sin ifver i stället för att sporras till vidare ansträngningar, så framt hon ständigt röner otack och klander.
Likväl lefver bar f ett lyckligt och idogt folk, som aflägsnadt tio å tolf mil från alla Städer och följaktligen mindre smittadt af luxe och flärd, gör Staten och hvar man rätt. Man finner här icke större fattigdom än i bördigarö trakter och de vanliga tvister socknar emellan örn fattiges försörjning äro härifrån sällsamma. Häradet är uppfylldt af en mängd små Säter*' er, lemningar från Fylkes-tiden. En och annan af desses fordne adli" ge ägare togo sjelfve till plogen och slagan och under Generationer!!®5 lopp hafva Ättemännen, väl kännande sin börd, och bärande dess narn11' likväl antagit Bondens drägt, språk och seder samt slutligen helt och hållit införlifvat sig med Häradets allmoge. Icke längesedan funnos välborna Bönder Roos kanske af samma Stam, som den högättade Boo5' hvilken mäste afstå Brud till Gustaf Wasa. Gyllenfors Bruk, det en^ i Häradet var länge i lägervall och utan nytta för orten; men är n« 1 ståndsatt och vårdas med omsorg. De bättre Landtägendoraarne ä|<? Dannäs; Stora Gafle, Segerstad; slagteri Hårdhs fordna Stamgods, kantorp_ Anneberg, Schedingsnäs, Källeryd och det i Bönders hand fa^' na Patrongodset Svaneholm, \ Mo Härad är likt det nyssnämnde Wassbo. Jordmånen består a’ mager örjord och sandmylla; också är åkerbruket i Mo Härad blott att anse som en binäring. Skogsbruk och varu-transporten äro här att aOse för hufvudnäringar. För Jönköping utgör detta fordom skogrika , ännu iche skoglösa Härad, både vedbod oell material-magazin, ty stadens bränsle och byggnadsämnen hämtas härifrån. Genom Häradet löper s*°' da landsvägen mellan Jönköping och Götheborg. Foror dessa bego^ Städer emellan tryta aldrig och utgöra för ortens allmoge en inkoiu5^ kalla, hvaraf ännu blott en ringa del flutit till Götha Canal. Så läf>lje Jönköping saknar egna farkoster och Wettern Ångfartyg, får val
At uphandla uti sädes"rika k>rovincer, samt uplägga förråd af Säd, "för at dermed bispringa Landels Jnnewänare uti "de mindre sädesgifwande krovincerns, samtafwin"sten pa Branwinsbranningen, icke allenast bestridda aflöningen, utan ock kil Stats-Werket lemna "understöd, da Förwaltningen fär oförryckt i behörig ordning fortsättas." Men Den 15 Mars. 711 Men dä jag härwid betraktar, ä ena sidan Det betydeliga Penningefförlag, som wid inträffande ymnig störd, til förekommande af wanpris pä Spanmälen erfordras, samt a den andra den instrankta penninge-tilgäng, som Högloft. Utstotten för Inrättningens behof kunnat förestä; sa kan och sär jag icke dölja min fruktan derföre, at ofwanförmälte ändamäl, icke altio kan fullkomligen winnås, aldrahälst, om ifrån de föregäende ären, Uti I^sgariuerne finnas betydelige Lager, som medtagit större delen af Inrättningens konter. IvlgLg^ins. Inrättningens til Kriget medtagne, och uti Konungens Högstberörde Nådiga proposition omförmälte kona, utgör icke mindre än 2,020,769 R:d., och deraf äro, utaf Högloft. StatsUtstottet förestagna til afstrifning 1,670,769 R:d. De öfrige 950,000 R:d. 41 h. 7 r st, bestäende Uti effeQer under Krigsförwaltningens clisposition, aro wäl anstagne och uptagne bland Allmänna ^aZL7. ins-Inrättningens til päräknande koncler, men huruwida hela denna Lumma inflyter, torde blifwa mindre säkert. Ester Högloft. Utstotkens Förslag stola följande 8ummor Utgöra konä för ^3gL!Lin8-Inrättningen: 1:0.
Till dessa räkna vi de jästa, sprithaltiga dryckerna, vidare de s. k. alkaloiderna, kaffe, té oeh ehokolad, kryddorna o c h åtskilliga ämnen, hvilka egentligen tillhöra gifterna, men genom sin vidsträckta förbrukning hos många o c h stora folk i etnografiskt hänseende också måste räknas till njutningsmedlen o c h särskildt till alkaloidernas g r u p p. T i l l dessa ämnen höra o p i u m, morfin, haschisch, cocain o c h slutligen äfven tobak, fast detta sistnämnda ämne icke ätes. P å grund af de forskningar angående människans näringsbehof, hvilka åtskilliga fysiologer med Milnchenerprofessorerne V o i t o c h Pettenhofer i spetsen giort, har man ansett sig kunna fastställa medelmängden af de näringsämnen, en fullväxt man vid måttligt arbete b e - höfver för att bibehålla sin kropp vid jämnt och g o d t hull o c h full arbetskraft, till följande b e l o p p: 118 gram ägghvita, 56 gram fett oeh 500 gram kolhydrat. — Ökas arbetet, måste naturligtvis också mängden näringsämnen ökas, och likaså varierar mängden något för olika ålder o c h olika kön samt efter kroppens olika b e h o f af olika näringsämnen. V i sade, att vi i de flesta fall emellertid måste tillreda våra näringsämnen, innan vi kunna förtära d e m. B j ö d e s oss nämligen våra näringsämnen, o m också i de yppersta bland* Idun n:r 7 &amp; 12. ningsförhållanden och och af råa ägghviteämnen, stärslätt kelse, i form fett o. s. det v., vända oss bort från renaste skick, rätt skulle vi med vämjelse en sådan röra och knappt förrän af ytterlig hunger förmås att vidröra dem. Tillredningen också af af näringsmedlen är fördenskull största vikt, och kokkonstens höga betydelse framgår bäst af följande uttalande af grefve Rumford: » Förhållandet mellan ett folks välstånd och den för detsamma tillgängliga mängden af lifsmedel beror lika mycket af dess framsteg i kokkonsten som af framstegen i dess landthushållning.
Räntan å de i rörelse använda egna kapitaler till inköp af råämnen eller annat förlag hafva Kormterade ansett böra beräknas särskildt och åtskiljas från den å sjelfva rörelsen uppkommande nettovinst, hvilken icke visar sig förr, än ränta på så väl de egna, som de upplånade förlagsmedlen blifvit afräknad. Detta tydliggöres lättast med ett exempel. Om A. och B. båda drifvit handel med förlag af 100,000 rdr, och hvardera derpå under ett år förtjent 10,000 rdr, men A. sjelf eger detta förlagskapital, hvaremot B. upplånat detsamma, så bör bevillning det året erläggas af A. för inkomst af ränta å 100,000 rdr, å 5 procent rdr 5,000. och för nettovinst å handelsrörelsen » 5.000. B. för nettovinst å handelsrörelsen » 5.000. Det blir då den eller de, som försträckt B. hans förlagskapital, hvilka böra erlägga bevillning på den ränta derå, som af B. blifvit utbetald Det är ock naturligt, att om en rörelse gått så ofördelaktigt, att icke ens vanlig ränta under året blifvit betäckt, skatten i förhållande dertill minskas, då i allmänhet endast verklig inkomst bör bära skatt. Om, med begagnande af nyssnämnda exempel, hela förtjensten något år endast varit 4.000 rdr för hvardera, erlägger A. blott bevillning för den af kapital erhållna inkomsten 4,000 rdr; hvaremot B., som sannolikt betalt mer än 4 procents ränta förlaget, icke bör erlägga någon bevillning för inkomst. Skatt af inkomst uttages i allmänhet icke hos de minst bemedlade. Den mest godkända, om ock ej mest tillämpade regeln härvid är, att man lemnar alldeles skattfritt det belopp, som anses erforderligt för att fylla de nödvändiga lefnadsbehofven för en tarflig familj. Under olika förhållanden bestämmas derföre dessa belopp olika. I Sverige har emellertid denna regel icke ännu annat än undantagsvis vunnit tillämpning, nu sednast egentligen till förmån för deni, hvilkas löner eller pensioner ej upp - 86 gått till 300 rdr.
December i685 upptager, hörde arrendet af de Silfver-Verket underlagda Sala, Möklinte, Norrby, Tärna, Kyla och Kumla Socknars (Tillhopa 173Mantal) behållna Räntor af gärder, vin ter-körslor, vindoch vask-körningar, skjutsfärd»- boskapsoch mantals-penningar, deraf dock de sistnämnda skulle efter fulla beloppet levereras; men Kongl. Majit för Grufvans aftagande, tid efter annan, måst bevilja Bergslaget högre betalning för det tillverkade Silfret, än i 1682 års Transport betingats, och jemväl fri utmyntning på vissa år; så och uppå Bergslagets ansökning om vidare frihets-års åtnjutande för Verket, följde, efter åtskillig jemnkning och reglering med Bergslaget, såsom resultat derå, Kongl. Maj:ts Nådiga Transport-Resolution af den 9 September 1^41 > hvarigenom Bergslaget i Nåder efter läts och beviljades, att från nämnda dag framgent och evärdeligen, så länge Bergslaget förmådde efter rätt Bergsvis hålla Grufvan och Silfver-Verket vid magt och behörig drift, få behålla Verket, emot det att Bergslaget, i stället för det dess tillverka - Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. JV.o 29. 19 de Silfver, efter 1682 års Transport och sedermera gifna Resolutioner, blifvit af Kronan inlöst och betaldt efter derå fastställda priser, skulle till Kronan erlägga en afgift af tiondedelen af hela tillverkningen, hvilken borde till Kongl. Myntet inlemnas, och hvaraf, sedan berörde tiondedel blifvit afdragen, Bergslaget skulle återbekomma T9-:delar förmyntadt, för hvilka Bergslaget tillhörde att bestå myntare-lönén och slagskatten; mea att, då tillverkningen steg öfver 2000 lödige #, skulle dessutom till Kronan betalas för hvarje lödig # af Bergslagets af detta öfverskott, en Daler silfver m y n t, och om tillverkningen gick öfver 25oo lödige #, för hvarje överskjutande En Daler 16 Öre silfvermynt, på det Kronan skulle erhålla någon ersättning för dén.
Böra utgöraS, beBtteraö cd? uppBäraö af meber Börattbe 11 p p B ö r b ö t n a 11 å bett ort, ber perfonen är ntantalö- cd? ffattffrtfmen. §. 84. vvör be af Regentcittertteä löntagare, font njuta affontft af tttbragnc Bofia U ten, fronetioitbc, Bemmanöräntor tit. tit., BcrälttaS löiten, meb ialttaganbc af förmattbltng efter marfegåttg, fåfont more beitfattttna tilt Beta fttt Belopp cons tant utgåenbe. §. 88. tunnan &a;reringö ‘2:o ©ebna fl inom tvenne toedor efter bet S£arertngé>;(Soimnttteernc ftutat fina förrättningar, ffota .jpärabäffrtfmarnc titt Äomtngenb S3efal(ningöf)afmanbe ittfättba (SommtttéerneS ^3rctocotl, |jaitbltngar cd? Sättgber, tntb Bot af 6tt R:br "Banco titt Rafloratetö fattige för Bmarje bag, bcrnteb längre bröjeb. SSeiuitluingös-grörorbuing 1881. 67 ©tn tftarerings^Committr i iStaörrne. §• »7. ©efja taxeringar, fjtoartutb be för lanbet gättanbc föreffrtfter [fola i tillämpa tiga betar tafttagaö, förrättas i Stodtjofm inför ÖflucrsStåtbåttarcn etter beit, batt berttft t fitt ftättc förorbnar, ecb i be öfrige Stäbcrne inför ÄonungenS 23e (Sj må öflucr
Stajeftät, auf begfahfige mttbertbänigc 3tnmetbung, burdj Qttterböcbfte» ©djreiben bom löiten ber Stajeftat ant 27:ten Stprit biefeg Sabre» in Snaben ertbeilte @c Komp. i Hamburg äfvensom Nordtyska Banken, enligt åberopade kontrakts 2 §, åtagit sig att till Riksgälds-kontorets disposition aflemna och erlägga i den ordning och på det sätt, samma § stadgar, skola så kallade premie-obligationer utfärdas, och att följaktligen de i kontraktets 3 § föreskrifna 4-i-procents-obligationer icke skola utgifvas för hela beloppet af omförmälda lån, så, och efter det Kongl. Maj:t, uppå derom i underdånighet gjord anmälan, genom nådigt bref af den 15 i sednast förlidne månad, förklarat, att nu ifrågavarande förändring i det förut afslutade låneaftalet icke kommer att föranleda någon rubbning af Kongl. Maj:ts den 27 April detta år å omförmälda lån i nåder meddelade garanti, varder, beträffande den lånesumma, »om ofvanbemälte 3 Bankirhus och Bank öfvertaga, härigenom förklaradt och stadgadt: 11 33eri*agc, feine§n>ege§ beeinträdjtigt toirb; alfe ftnb, betreffenb bie ben genannten 3 33anfi)äufern unb ber Sn golge ber, l)tuucl)fltd)t etne§ Sljetle» be§ fraglid)cii 2lttIeI)cno, jmifd)en ben enbe§ Två millioner Thaler premie-obligationer att, i öfverensstämmelse med uppgjord och härvid bifogad utlottningsoch amorterings-plan, utfärdas och genom Riksgälds-kontoret låneöfvertagarne tillhandahållas å ett sammanräknadt nominal-belopp af Två millioner Fyrahundratusen Thaler.
Idta något gods — •— utan **ransakning och dom;” utan äfven, särskilt i afseende på Kongl. Majus rättighet att godtyckligt förklara Utgifvaren ovärdig att någonsin mer utgifva någon Tidning, emot tydliga lydelsen af 1 §. 4 Morn. af Tryckfrihets-förordningen , hvarest HofCanzlern ålägges att meddela bevis om rättighet alt utgifva Dagblad, eller periodisk skrift, till hvar och en, som sig dertill anmäler, )’sä vida Sökanden ej för nesligt brott blifvit dömd eller förklarad ovärdig föra andras talan?' Väl medger jag , att bemälte magt är alldeles stridande mot den bestämning af Tryckfrihet, hvarom Konung och Sländer i 86 § Regeringsformen försäkrat Svenska folket, nemligen: ”att man några ”af den offentliga magteh i förväg lagda ”hinder utgifva skrifter; att sedermera en”dust inför laglig Domstol kunna tilltalas 5o Bil. lill Canstit. Ut sk: s Memorial N'.o 5TJ "får deras innehåll, och att ielea i annat ”fall kunna derföre straffas, ciri om detta ”innehall strider emot tydlig Lag , gifven ”att bevara allmänt lugn, ulan att återhålla ’*allmän upplysning.''’ Men ju skadligare, förhatligare och frihetsvidrigare denna magt är, desto allvarligare och enträgnare böra ock* så Rikets Ständer anhålla om dess upphäfvande; och desto säkrare böra de också Jeunna hoppas, alt Kongl. Majit skall gå deras billiga önskningar till mötes, och emot dem uppfylla det vilkor, hvarunder den år 1812 öfverlemnades, nemligen: att den skuL le återställas, så snart den crisis vore ii/-* verstdnden, hvari Europa sig da befanni I detta hopp lära Rikets Ständer så mycket mindre kunna frukta att finna sig svikne, som Konungens Rådgifvare böra tillräckligen hafva hunnit öfvertyga sig, att bemälte magt är fullt ut lika så menlig för Kongl. Maj:t; som för Folket.
Riksdaler samt en tredje våning på hufvudbyggnaden högst 180,000 R:dr, hvarigenom hela byggnadskostnaden, förut beräknad tili 726,000 R:dr, ökas till 969,000 Riksdaler.« “Uti det underdåniga memorialet uppgifver Byggnads-styrelsen bristen i anslag för de nödvändiga expropriationerna till 500,000 R:dr och för stationshuset, enligt den framlagda planen, till 407,491 Riksdaler eller tillsammans 907,491 R:dr. Om dertill lägges ofvanstående approximativa kostnadssummor för den tillökning i byggnaderna, som Trafik-styrelsen anser behöfiig, så skulle för centralbangårdens fullbordande erfordras ett tillskott i rundt tal af 1.200,000 R:dr, att utgå under loppet af åren 1866 och 1867.“ »Såsom ytterligare skäl att, på sätt Trafik-styrelsen nu föreslagit, bereda densamma egen embetslokal, får Styrelsen i underdånighet anföra, att svårligen någon behofvet motsvarande lokal med ändamålsenlig inredning och passande läge finnes att i närheten af centralstationen hyra eller köpa, och i sednare fallet säkerligen komme att kosta betydligt mera både uti inköp och i utgifter för nödiga förändringar, än uppförandet af en tredje våning i stationshuset.» »Då emellertid dessa ökade byggnadskostnader skola af Staten bestridas i och för jern vägstrafikens behof, har Styrelsen ansett sig förpligtad att tillse, huruvida medel dertill skulle kunna erhållas af öfverskotten på trafikinkomster under de ifrågavarande åren. för det fall att, enligt hvad den nådiga Propositionen af den 1 dennes, rörande anslag till jernvägsbyggnader och rörelsemateriel, föranleder, nådigt förslag derom kommer att till Rikets nu församlade Ständer afiåtas.» Efter en omfattande kalkyl öfver påräkneliga inkomster och utgifter under åren 1866 och 1867 och under förutsättning af Rikets Ständers bifall till Kongl.
Kassans utlånade kapital år 1861 utgjorde 630,000 R:dr, samt den till 370 dåvararande pensionärer utgående årliga pensionssumman 53,000 R:dr. 2:o. Kongl. Maj:ts fond i Arméens Enkeoch Pupillkassa, 7,500 R:dr, eller årliga räntan å det gåfvo-kapital, som i n&der blifvit anslaget till pensioner för militär-enkor och barn, att efter Kongl. Majrts förordnande användas och särskildt redovisas enligt Kongl. Brefvet den 9 Februari 1819, från hvilken fond år 1861 utgingo årliga pensioner till 132 enkor och barn. 3:o. Statsanslaget å 9:de Hufvudtiteln, 37,500 R:dr årligen, till aflidne militärers i fattigdom efterlemnade enkors och barns pensionerande, hvilket anslag, intill år 1828 förvaltadt af Stats-kontoret, genom Kongl. Brefvet den 3 Januari nämnda år öfverflyttades till Arméens Pensionskassa, för vinnande af enhet i förvaltningen, och ännu af Direktionen förvaltas i enlighet med Kongl. Reglementet den 21 September 1833. Från detta anslag åtnjöts år 1861 årligt understöd af 970 enkor och barn. Den af aflidna Grefvinnan Sophie Horn, född Blomstedt, gjorda stiftelse för fattiga mililär-enkors och barns pensionerande, hvars årliga inkomster, som år 1861 uppgingo till 8,700 R:dr, utdelas i årliga pensioner af 150 R:dr enligt de i stiftelseurkunden föreskrifna grunder. 5:o. Arméens ackordsamorteringsfond, bildad i ändamål att inlösa och amortera officers-ackorderna inom Arméen, på sätt Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1833 föreskrifver, samt förvaltad enligt Kongl. Reglementet den 3 Juli 1840; belöpande sig år 1861 fondens återstående skuld i utelöpande 4 procents obligationer till 2,757,600 R:dr, hvilken skuld vore beräknad att enligt fastställd amorteringsplan vara inbetald år 1886.