Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-departementen inkomna förteckningar öfver Rikets Ständers vid sista Riksdag fattade beslut och gjorda hemställningar, hvilka dels blifvit af Konungen gillade, utfärdade och i verket ställda, och dels, af anförda skäl, icke ännu kunnat i nåder afgöras, åtfölja såsom bilagor denna berättelse; och äro derefter ej mindre de ärenden upptagna, hvilka i nämnda förtekningar såsom icke afgjorda anmärkas, utan äfven en från Kongl. Fmance-departementet särskildt lemnad uppgift intagen angående fyra af Rikets Ständers äldre underdåniga skrifvelser, hvilka icke bade till slutlig pröfning förekommit, då förteckningen till 1856 års Riksdag afslutades. Äfvenledes följer Tryckfrihets-komiténs Berättelse till nu instundande Riksdag. / 191 Från Kongl. Justitie-departementet har blifvit tillkännagifvet, att sedan början af sistförflutna Riksdag någon förklaring öfver lagen, i den ordning 19 § Regerings-formen bestämmer, icke blifvit af Kongl. Maj:t meddelad. Slutligen anser jag mig böra anmäla, att under sistlidet års sommar en stöld skett uti Expeditionens Arkiv, hvilken upptäcktes kort efter det jag hemkom från mina då företagna embetsresor. Enär den lokal i Rikets Ständers hus, som upplåtits åt Justitie-Ombudsmannens expedition, är alltför inskränkt att kunna rymma alla de böcker och handlingar, som tillhöra Expeditionen, så har en mä'ngd äldre handlingar måst förvaras uti ett genom bräder afstängdt större kontor eller rum å vinden till nämnda hus. Detta kontor hålles visserligen läst; men i följd deraf att tdlgången till sjelfva vinden är öppen åt särskilda håll, har lätteligen kunnat hända hvad också inträffat, att utur detta arkiv tillgripits omkring Ett tusen band af Justitie-Ombudsmans-berättelser, öfver Tvåhundra band Riksrättsprotokoll och handlingar samt för öfrigt åtskilliga årgångar af Justitie Statsmini sterns, Stats-Revisorernes, Kongl. Kommerce-kollegii med flera embetsverks berättelser, Riksdagshandlingar, tryckta Kungörelser och Fånglistor.
M. komma att fatta rörrde markegångsberäkningen, antingen för fem år, eller såsom hittills för hvarje år. I sednare fallet följer af sig sjelf att hvad Utsk. här föreslagit icke är tillämpligt. För öfrigt skulle den af Utsk. föreslagna skilnad emellan framdeles blifvande och nu i tjenst varande embetsman på samtliga qvartals-uträkningarna verka olika spanmålsersättningar för samma tjenstegrader, hvilket kunde medföra missföringar och återbärande, som man, så vidt möjligt är, bör sökä att i räkenskaperna undvika. Man bör söka att främja ett lika beräkningssätt inom hvarje grad, så att, då aflöningslistan för qvartalet upptager så och så många personer med lika stora lönebelopp och samma antal tunnor derunder, icke någon specification behöfver tilläggas om liden då hvar och en inträdt i tjensten, hvarigenom förvillelse och oreda kan uppkomma. Jag skulle derföre tro, alt först bör förekomma, huruvida R. o. Ad. vill instämma i sjelfva principen, som jag anser vara af föga intresse, helst skilnaden ernellan 7 r:dr och 7 r:dr 10 sk. är obetydlig, och i allt fäll, då markegångspriset kan gå till 6 r:dr 4° s^- och äfven lägre, ömsom vinst och ömsom förlust för Slaten och löntagarne skulle uppkomma; men jag anser, alt om R. o. Ad. det oaktadt vill fastställa hvad Utsk. föreslagit, bör så - Den i3 Augusti. *9 dant ske villkorligt eller endast för den händelse att Konung och Ständer förandra grunden för beräkningen af markegången, så alt den blir beroende af 5 års, i stället för hvarje års pris, ty i annat fall går det rakt icke an att antaga förslaget; men för min del tillstyrker jag afslag å denna punkt, samt att spanmålen må beräknas efter markegångspriset, ehvad det bestämmes årligen eller för 5 år, samt lika för alla tjenstemän. Hr von Troil, Emil: Enär det förslag, som StatsUtsk. i denna punkt framburit till R. St., grundar sig på Stats-contorets förslag, hvilket R.
Förordningen den 28 Juni 1798, emedan enligt denna redan genom första kommunikations-resolutionen äfventyret af talans förlust förelägges begge parterne, samt klaganden måste vara försedd med afskrift er af besvärsakten för att, sedan motparten förlorat sin talan, samma afskrift till Hofrätten ingifva. Något kunde alltså onekligen vara vunnet, om, på sätt motionären föreslagit, dessa föreskrifter, hvilka nu endast angå besvär öfver Konungens Befallningshafvandes utslag i skuldfordringsmål, blefve gällande för alla besvärsmål. Men äfven dessa föreskrifter hafva sina bristfälligheter. De lägga nemligen en allt för stor tunga på den klagande parten. Ilan måste icke allenast uttaga konnnunikatious-handlingarne och tillställa dem sin vederpart; han måste äfven, vid äfventyr att förlora sin talan, bålla afskrifter af samtliga handlingar i målet i beredskap för att, så snart vederparten försummat sin förklaringsskyldighet, till Hofrätten ingifvas. Detta kan väl låta sig verkställas i lagsökningsmål, der handlingarne, utom sjelfva besvärsskriften, merändels utgöras endast af ett Konungens Befallningshafvandes utslag; men det vore i andra civila besvärsmål och synnerligen i de kriminela besvärsmålen alltför betungande för klagande parten att nödgas afskrifva alla Underrättens protokoller. Om enhet skall härutinnan åstadkommas, och, på sätt motionären föreslagit, stadgaudena i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798 läggas till grund för nya bestämmelser i ämnet, så måste alltså äfven dessa undergå någon förändring i sistberörda hänseende; och dä hos vederparten måste förutsättas kännedom om det: som vid Underrätten eller hos Konungens Befallningshafvande förelupit, så har det synts Utskottet i intet fall vara erforderligt, att andra handlingar än sjelfva besvärsskriften med dertill hörande intyg tillställas förklaranden; hvaremot protokoller och utslag borde i Hofrätten qvarstadna. Detta bör lika väl låta sig göra i besvärsmål, som i vädjade och instämda saker, der nu tillgår på sådant sätt.
Utskottet nekar . dock icke att åtskilligt kan göras för befrämjandet af en sådan tankesättets utveckling, hvarigenom den uppväxan« de Adelige ynglinge» må lära , att icke blott de offentelige Statens värf, krigsyrket elier Embetsmannens kall, aga rätt till hans bemödande och ait: att äfven det enskildta lifvet, då det användes till det allmännas gagn, äger anspråk på hvar tänksnde Medborgares aktning; att Laödtmannens eller varuförädlarens fredliga yrken äro förtjent®.af Rans uppmärksamhet och äga sitt. värde, helst de både öppna för sine idkare, ehuru med mindre yttre utmärkelse, ett lika rikt* tillfälle med de föregående, att gagna det allmänna, samt erbjuda åt dem genom tidigare utsigter till trefnad och 54 Deri 5 October e, m. välstånd, en mera snar belöning för försa™ keiser och mödor, än den andre sysselsättningar må hända förmå gifva. Det bör ej kunna med skål häremot in™ vindas, att Adelsmannen om han inträder bland Näringsidkares Class, afviker från sin egente™ Hg* bestämmelse, att vara medlem af Representationen och föra Folkets talan i allmänna angelägenheter. Utskottet är åtminstone öf™ vertygadt, att icke allenast det allmänna utan äfven Ståndet enskildt skulle vinna derpå, om bland dess medlemmar på Riddarhuset män funnos hvilka i särskildta näringsgrenar äga grundeliga kunskaper, ty derigenom skall otvifvelaktigt en mångsidighet i sanna och gagncliga åsigter uppkomma, hvaraf åter visa beslut och en förbättrad allmän hushållning och cconomiak ställning inom landet skola blifva välgörande följder. I frägan åter om medels erhållande till *å beskaffade stipendier som nu äro i fråga, får Utskottet upplysa, att alla de Fonder hvarifrån Riddarhusstipendier nu utgå, med undan* tag af den så kallade Adeliga CadettskoleFonden, hafva tillkommit genom enskildta personers donationer, dervid det uttryckeliga vilkor blifvit fästadt, att
Då Utskotten sålunda anse sig böra till pröfning upptaga frågan om beloppet af den rotefrihets-afgift, som tills vidare hör utgöras af de rotar, som Lill den nya roteringen blifvit indeldte, få Utskotten nu anföra: att, då dessa rotar i allmänhet utgöras af en mängd smärre, från hvarandra långt aflägsna, hemmmansdelar, för hvilka roteringsskyldigheten, om den skulle utgöras in natura hvilket ytterst måste anses hafva varit dessa hemmans rält, blefve antingen omöjlig, eller i hög grad tryckande, och då i följd häraf desse hemman, som, dels på grund af sakens egen beskaffenhet, dels, med anledning af gällande föreskrifter, måste med contant afbörda sig deras roteringsbesvär, i sjelfva verket icke blifvit ålagde någon rotering, ulan en fortfarande, på hemmanes värde betydligt inverkande, ny skatt; ett rättvist afseende på dessa förhållanden gifvit Utskotten stöd för den meningen: att denna nya skattläggning icke bör uppbringas till det aldra högsta, eller till full jemförlighet med en rotering in natura, som hemmanen äro förmente att utgöra; af hvilken anledning Utskotten anse sig böra tillstyrka Rikets Ständer att, för deras del, medgifva den nedsättning i rotefrihets-afgiften, att denna afgift, intilldess Kongl. Maj:t och Rikets Ständer derom annorlunda förordna, må alltså med högst 24 R:dr B:co för hvarje rote, eller lägre, om, inom något Län, markegången icke skulle uppgå lill delta belopp, motsvarande sålunda i det närmaste ? af den vacance-afgift, som i medeltal af vacanta rotar inom hela Riket erlägges, efter afdrag af den i vacance-afgiften hittills ingående passevolanceafgiften. Dock att härigenom ingen inskränkning må ega rum i den rätt, som innehafvare af roterade Cappel! uns-bolil 4 Statssamt Allm, Be sv,- och Ekon.-Utskottens Utlåtande> N‘,o 204, åtnjuta, att erhålla ersättning af den samfäldt inflytande uppbörden af rotefrihets-afgiften.
De vittna, efter mitt omdöme, om den grundelig» kännedom häfutinnan, som Herr Schoerbing förvirfvat sig, under ett mångårigt vistande i Den 26 Feliruarii. 857 de lander s hvarest dylik post-inrättning och skogshushållning med förmon länge varit införde. på Konungens Nådiga uppfordran, har Herr Schoerbing utgifvit desse afhandiingar, för att uppfylla förre Ständers underdånige önskningar, och lära desse ämnen blifva föremål för Kongl. Maj:ts Nådiga propositioner till nu församlade Riksens Ständer. Igenom den projecterade postvagns-inrättnlngen kan en lättare communication öppnas emellan Rikets Städer, och den för landet så tryckande och skadeliga Hålloch Reservskjutsen blifva afskaffad. Med införandet af uppgifne skogs-hushållningssättet, skola vare hittills så illa vårdade skogar klokare använ-' das och igenom återplantering bibehållas för efterkommande. Härmed står i sammanhang Herr Schjperbings allmänt bekanta förslag, att till vinnande af skogs-besparing, bygga hus af obiändt tegel hvilka ej äro så underkastade eldsvådor som trädhus, kosta mindre och äro mera varagtige än desse. För meddelandet af denna upptäckt, förtjenar Herr Schoerbing hvarje patriots erkänsla och högaktning. Då jag har deo äran framlemna desse bevis och Herr Schcerbings nit och bemödande för allmänt väl, kan jag ej undgå, att hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vördsamligen understödja hans, i sitt memorial gjorde anhållan: att Riksens Höglofl. Ständer måtte inlösa det deruti angifne antal exemplar af undervisningen om det nya och rätta skogs-huj. 858 Dan 26 Februarii, hållningssätfet; dedicerad till Riksens Högloft. Ständer. Igenom denne handling, skall på eo gång förtjensten erhålla belöning och upp. muntran samt kunskap i en af de vigtigaste hushållsgrenar i Riket kringspridas.
De hade att inhemta noggranna uppgifter om de till oordningarne skyldige personer saint om de särskilda omständigheter, under hvilka dessa oordningar ägt rum; och vid visitationen skulle äfven ytterligare varningar mot de lagstridiga och vådliga tilltagen meddelas samt alla med författningar och Christlig ordning öfverensstämmande åtgärder vidtagas till oordningarnes hejdande., Men allt detta borde ske vid den visitation, sådan den af prestmän kunde anställas och inom prestembetets behörighet; och de åtgärder, som till oordningarnes hejdande skulle vidtagas, måste vara sådana, som vore prestmän tillständiga i utöfning af prestembete. Det syntes mig då otvifvelaktig!, att Visitatorerna missförstått sitt uppdrag, i händelse de föreställt sig, det dom tillhörde att undanrödja eller förebygga aila sådana tilltag, söra de ansåge hinderliga för vinnande af det ändamål, som Kongl. Majit åsyftat med visitationen; och dem tillkom säkerligen icke att förständiga resande, som till socknen ankommit med eller utan 1 pass, att begifva sig till annan ort, om än ett sådant förständigande kunnat af någon embetsmyndighet gifvas och varit med författningar öfverensstämmande. Då Visitatorerne till sin åtgärd hemtat anledningen från innehållet af de resandes pass samt från pålitlige mäns angifvelse, att de resande aftonen förut hållit sammankomst med anhängare af läsarepartiet; hade Visitatorerna förgätit, att till deras befattning hörde hvarken någon undersökning om beskaffenheten af de resandes pass, hvilka också icke lära varit hos Visitatorerna företedda, och ej heller anställande af ransakning om den angifna läsare-sammankomstens verklighet eller beskaffenhet, samt att hvarken Visitatorerne eller någon laglig myndighet, utan sådan föregången undersökning och ransakning, kunnat från de åberopade förhållandena hemta laglig grund för en så beskaffad åtgärd, sorn den Visitatorerne vidtagit, om än densamma i och för sig hade varit öfverensstämmande med lag och författningar.
Nej; Tinner Nej, kommer, enligt Preste-Ståndets beslut, nu gällande utförselstull för omförmälda trä-varuslag att oförändrad bibehållas. Stockholm den 2 Juli 1860. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860. B evillnings-Utskottets Utlåtande N:o 29. i N:o 29. Ank. till Exp.-Utsk, den 9 Juli 1860, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Biks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende ä andra delar af Betänkandet N:o 22, angående stämpelpappersafgiften samt afgiften för stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar. Vid behandling inom Riks-Stånden af ofvan!omförmälda Betänkande har detsamma, jemte dervid fogade författnings-försiag, blifvit af samtliga RiksStånden bifallet, med undantag af följande delar deraf, hvilka dels blifvit till Utskottet återremitterade, dels föranledt från Utskottets förslag skiljaktiga beslut, öfver hvad sålunda förekommit får Utskottet härmed afgifva Utlåtande. Ridderskapet och Adeln har återremitterat Utskottets, pag. 9, gjorda hemställan, dels att all tillverkning af stämpelpapper å hela ark hädanefter skulle upphöra, dels att Rikels Ständer mätte godkänna så väl Utskottets förslag rörande de särskilda slagen af stämpelpapper, som ock det af Utskottet föreslagna stadgande, att stämpelpapper å 25 och 50 öre i hela ark skulle, så länge något sådant papper funnes att tillgå, tillhandahållas, på sätt i 8 § 17 mom. af Utskottets förslag till Förordning närmare föreskrifves; i sammanhang hvarmed såväl § 2, som ock 17 mom. af § 8 i författnings-förslåget jemväl blifvit af bemälda Riks-Stånd återremitterade. Som likväl
Ty det gjorde hon, innan de blefvo gifta, och giftermålet åter skedde derför, att han älskade henne och att hon, som skulle blifva målare, men icke dugde till detta vitæ genus, ville kachera sitt nederlag med giftermål. Hon beräknade då också, att han skulle skrifva fram henne som artist. Men det gjorde han icke. Hon ville äfven draga honom från sitt arbete och förnedra honom med superi, men det har icke lyckats, derför hatar hon honom äfven såsom moraliskt öfverlägsen, såsom han är. Hon bestämde ensam öfver barnen, pigorna och hela huset, som hon vanskötte och han fick bara se på, huru det gick mot ruin. Så flyttade de i pension på ett hotell. Hustrun och hennes väninna hade haft en plan att få in mannen på ett dårhus, men slutet blir i stället att han gör af med sig. Och sensmoralen i berättelsen är: »Vet hut, qvinnor, och respekt för familjeförsörjaren!» När man läser inledningen, tänker man ovilkorligen: Det här är ju hr Strindberg sjelf lifslefvande. Men när han sedan talar om hustrim, undrar man, om det verkligen kan vara en sjelfbiografi. Herr Hjalmar Branting, som ju bör vara inne i förhållandena, tar emellertid ifrån den undrande all tvekan. I Januari-numret för i år af »Ur Dagens krönika», utgifven af Arvid Ahnfelt, recenserar hr Branting andra delen af Giftas. Der heter det: Jag bekänner, mig öppet ej vara nog »frigjord» för att begripa hvarför man formligen skall inbjuda en skandalhungrig allmänhet, att, säkerligen till stor del oförtjent, ytterligare smutskasta den som står närmast. Om nu »Familjeförsörjaren» ej kan berga sig med mindre han offentligen lägger fram sitt lidandes historia, hade dock finkänsligheten bort mana till yttersta omsorg vid fördelningen af ljus och skugga.» »Familjeförsörjaren» är verkligen alltså hr Strindbergs sjelfbiografi såsom olycklig författare och äkta man! Ja, då måste hr Strindberg i sanning vara lika djupt olycklig som beklagansvärd.
Då gtde hufvudtiteln hos R. o. Ad. var under öfverläggning, sökte jag fästa uppmärksamheten på nyttan deraf, att den stora summan af 28,000 r:dr, som StatsUtsk. föreslagit såsom tillökning på g:de titeln, kunde delas så, att hälften blefve för de materiella och hälften för de intellectuella behofven af den menskliga culturen. Detta lyckades mig icke, utan R. o. Ad. biföll titeln. Jag är öfvertygad, att orsaken icke var, att ju R. o. Ad. hyste öfvertygelse om nödvändigheten af det sistnämnde beliofvets fyllande, utan att R. o. Ad. ansåg den g:de titeln behöfva en sådan förstärkning. Jag motsatte mig icke r Dc 11 a Juni f. m. >7 icke hufvudsakligen anslaget, emedan jag tror, alt det skall komma Riket till godo i dubbelt mått; men nu du io:de titeln är före, är tiden inne att försöka göra gällande, hvad jag då yttrade till förmån för undervisningsverken, och jag anhåller att ånyo få utveckla grunderna för min framställning. Ämnet har redan hufvudsakligen blifvit behandladt af Statssecreteraren för uppfostringsverket; men jag ber att få ingå i några detailler. Det lärer vara få af R. o. Ad:s ledamöter, som ej varit vid något af universiteten; jag känner blott ett, eller Upsala. Detta hade i ett halft sekel en utmärkt lärare, Professor Nordmark , hvilken sökte upprätthålla academiens behof i och för den pbysicaliska vetenskapen för det ringa anslaget af r:dr om året. Det var icke möjligt att köpa knappt något instrument för denna ringa summa; men han sparade från det ena året till det andra, tills summan kunde ändamålsenligt begagnas, och då han dog samt en efterträdare nämndes, befanns en besparing, och sedan har den nya läraren fått anslag, så ott jag tror, att för denna lilla del academien torde vara tillfredsställd. Man skall således finna, att det, i detta afseende, för det materiella anvisade anslag blifvit väl användt. Men en annan sak förekommer, hvaruppå jag utber mig att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet, nemi. observatorium.
Them ien säger nemi., att om tillverkningen sker efter vetenskapliga grunder, hvilka endast äro tillämpliga på de större redskapen, gifver råämnet nära dubbelt så stor afkastning, som då tillverkningen sker med små, i följd af sin construction, olämpliga pannor. Den enskilda vinst, som uppstår genom en väl skött fabrikation af denna vara, är naturligtvis åter en statsekonomisk vinst för hela landet, för hvilket det belopp af råämne, som sålunda bespares, blir att tillgå för andra nyttigare behof. Den andra statsekonomiska vinsten består uti beskattningen å denna tillverkning. Ettoridt,som ej kan helt och hållet utrotas, bör man, efter min förmening, medelst beskattning draga den fördel af som är möjlig, och sålunda tvinga det att ändå göra något godt; men denna beskattning låter icke verkställa sig med små verk, emedan controllen är omöjlig att tillförlitligen åstadkomma. Med större fabriker är deremot förhållandet annorlunda, ty der är controllen ganska möjlig. Bestämmes då skatten till blott 4 sk. för hvarje kanna brännvin, som redskapen, efter antagna grunder, kan afverka, och lillverkningsbeloppet i Sverige, som, efter en approximativ statistisk uträkning, antages till minst 3o millioner kannor om året, beskattas derefter, så gifver denna skatt en statsinkomst, vida öfverstigande hvad man hittills kunnat tänka sig; och jag är öfvertygad, att Svenska allmogen skulle vara belåten, om genom denna statsinkomst andra tryckande onera kunde förminskas, oberäknadt den moraliska vinsten alt slippa tillverkningen af denna förföriska drycken i sitt liera, då de ej så hushålla dermed, som då de måste köpa densamma. — Jag har 4oS Den a7 Juni f. m. således ur theoretiska grunder sökt visa att det vore riktigt alt antaga frihetsprincipen i denna näring; att det icke inverkar på någons lagliga rätt, och att frukterna derafäro välgörande för så väl den enskilda sona för det allmänna. Det återstår att ådagalägga hvad erfarenheten i delta fall bevisar, Man klandrar i allmänhet alt hemta exempel från främmande länder; men då exemplet från början till slut inträffar på alldeles enahanda förhållanden, som hos oss, torde det icke vara orätt att åberopa ett sådant exempel till stöd för sin öfvertygelse.
»Ska jag kila i väg på krogen ett tag?» »På krogen?» sa jag alldeles häpen. »Och plocka åt mig litet nytt, förstår väl frun?» »Inga krognyheter i min tidning, om jag får be», sa jag, nu fullkomligt morgnad. Ja, så satt jag på redaktörsstolen, men att laga ihop lokala förhållanden så de passar de till både höger och vänster, det var jag för grön till! Det behöfs öfning till sådant — ska jag säga, så de inte kan komma på en med hvad som är sannt eller inte! Nej, jag måste ha fakta! Men hvarifrån ta dem här, där jag satt instängd som en råtta i en fälla. I detsamma fick jag se Boströms piga komma kilande med schalen öfver hufvudet mot apoteket till. Jag som en pil till dragluckan och skrek: »Hvad är det, hvad är det? Har någon blifvit sjuk!» »Patron har skurit sig i halsen med en rak-knif», skrek hon tillbaka. »Ska till ap’teket!» Jag sjönk ned på en stol, glömsk af de lokala och allt. Vår kära, gamla vän Boström! Så ohyggligt! Vår kära, gamla vän! Jag måste genast dit och Men så kom jag i håg hvilken utmärkt notis det här var — redaktörsinstinkten segrade — och så raspade jag med skälfvande hand ihop följande: »En beklaglig olyckshändelse har i dag försänkt en af våra mest aktade familjer i den djupaste sorg. Handlanden G. P. Boström har i ett anfall af sinnesförvirring (det var för familjens skull!) så illa skadat sig med en rakknif att fara för lifvet förestår — —» Nu kom pigan kilande tillbaka. Jag afbröt skrifningen och skrek: »Är han riktigt död?» »Hvem?» »Patron.» »Patron! Nej, då. Han har bara skurit sig litet vid rakningen. Har varit efter alun — alun!» Gud ska veta, att jag inte missunnade Boström att lefva. Jag var tvärtom riktigt glad öfver att vi hade honom kvar. Men nog tycker jag, att han hade kunnat dröjt en enda dag till med att ta’ sig, så jag fått ha min rara notis i fred!