Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om deremot, efter Manufakturemes olika art och behof af allmänt förlags.biträde, viss pror cent af tillverkningsvärdet faststäldes såsom låneandel. så skulle äfven här det erforderliga kapitalis maximum åtfölja tillverkningarnes qvantitet. Hst allmänna kunde ej förlora derpå, och Manufakturistérne vöro dermed bättre belåtne. Kongl. Majit föreslår derföre, att Banko-Fullmägtige matie hädanefter kunna lenina Manufaktur-Diskonten försträckningar till en viss bestämd andel af tillverknings-värdef; men att deremot grunderne för detta värdes bestämmande nråtte i samråd med Kanko-Fullmägtige och utsedde - Konungens Nåd. Propositioner• 135 sedde Deputerade af Commerce-Collegium fastställas. Vid detta tillfälle vill Kongl. Majit äfven fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på den frågan om icke Lån-rättigheten, hvilken hittills varit inskränkt egentligen till stämpelbara varor, äfvenledes må till andra lika gagneliga Fabrikshandteringar och deribland äfven till Glas-tillverkningar kunna utsträckas, så att denna, jemte flere nyttiga förädlingar af rå ämnen, som finnas inom Riket, måtte njuta ett lämpligt understöd. Kongl.. Majit tror, att, då nödiga kontroller öfver tillverkningarne blefve föreskrifne, skulle missbruk utan svårighet kunna i detta afseende förekommas. Det förstås af sig sjelf, att alla lån, som skulle gifvas till Manufakturernes understöd, skola, såsom hittills, både utgå och återbetalas uti Banko-Sedlar efter deras namnvärde. 410. Vid betraktande af Låne-rörelsens och Diskonternas förhållanden, har Kongl. Majit förekommit, hurusom Diskont-vilkoren äro för låntagarne nog tryckande. Genom Kommissionsa rf voden, Postporto, Öfverräntor m. m. uppgår afdraget så högt, att dylika förlags användande i jordbruk och rörelse icke kan lemna vinst, utan måste tvärtom i längden medföra förlust och ■undergång. Så länge penningeställningen är i sitt nu. varande skick, synes en nedsättning likväl icke lämplig.
» 289. » Pfeiff, Carl Oscar Thure, Possessionat. » 290. » von Rosen, Carl Fredrik, Possessionat. » 293. » Falkengren, fullm. Herr Silfverstolpe, David Wilhelm, General-Major. » 295. » Ramel, Otto Axel Povel, Ryttmästare. » 296. » Ruuth, Magnus Daniel, Secund-Löjtnant. » 297. » Liljencrantz, Johan, Kapten. » 301. » Thott, Thor, Possessionat. » 302. » Alströmer, Jonas, Possessionat. » 304. » Fock, Alexander Georg Brandelius, Major. » 311. » af Ugglas, Curt Gustaf, f. d. Stats-Råd, Lands höfding. »312. » De Geer till Finspong, Louis Gerhard, En af Rikets Herrar, Justitie Stats-Minister. » 313. » von Platen, Carl Baltzar Ernst, Kammarherre. » 316. » von Stedingk, Eugéne Ludvig Fredrik Oscar, Minister-Resident. » 320. » Brauner, fullm. Friherre Armfelt, Carl, Kapten. » 323. » Rosenblad, Eberhard Mathias, Major. » 330. » Silfversparre, Carl Johan Oscar Gustaf, Pos sessionat. » 331. » Adlercreutz, Carl Gustaf, Öfverste. » 338. » Tersmeden, Wilhelm Fredrik, Bruksegare. » 341. » Lagerheim, fullm. Herr Lagerheim, Oscar, Kammarherre. » 343. » Nauckhoff, fullm. Friherre Hermelin, Carl Al fons, Possessionat.^ » 354. » Fock, fullm. Frih. Friherre Brändström, fullm. Herr Fahnehjelm, Gustaf, Kammarherre. » Lagerbring, Carl Gustaf, Major. » af Klinteberg, Carl Wilhelm, Registrator. » Trolle, fullra.
Läns - Lazaretts-Directionens inseende och styrelse; men ehuru den omständighet, att blott ett mindre antal patienter från Södra Helsingland de föregående åren inkommit å Gefle Curhus, desto mindre kan antagas såsom bevis derpå, att en serskild Curhusinrättning i Södra Helsingland icke skulle behöfvas, sorn berörde förhållande tilläfventyrs kan vara en följd af Statssamt Allm. Besv.o,Oec.-Utsk. Utl.N-.o 31. 13 Curhusets aflägsenhet, har dock Ordens-Gillet, enär den del af Södra Helsingland, som ligger längst borrt ifrån Gefle, hädanefter, då Curhuset i Hudiksvall hinner inrättas, får närmare väg till denna Curanstalt, deraf patienterne från berörde ort följaktligen kunna sig begagna, för närvarande och intill dess det visade sig, huruvida det föresLgna nya Curhuset i Hudiksvall blifver för orten tillräckligt eller ej, ansett sig icke böra tillstyrka anläggandet af någon ytterligare Curanstalt i Länet. Efter Nådig pröfning af allt detta, har Kongl. Majit, uti skrifvelse af den 14 November 1827, till Seraphimer Ordens-Gillet, i Nåder förklarat, att Kongl. Maj:t i öfverensstämmelse med hvad Ordens-Gillet sålunda anfort och hemställt, pröfvat skäligt i Nåder tillåta, att en serskild Cur - anstalt må i Hudiksvalls Stad för invånarne i norra delen af Länet anläggas, hvilken inrättning lomme att ställas ■under Läns-Lazaretts-Directionens tillsyn och styrelse; men, hvad beträffade den äfvenledes ifragaställde Curhusinrättningen i Söderhamn , icke för godt funnit att, för det närvarande och intill dess sig visat huruvida det nya Curhuset i Hudiksvall blifver för orten tillräckligt, dertill lemna Nådigt bifall.
Jag har lillbragt större delen af min lefnad i ett land, hvarest på Statens räkning, eller den regerande familjens enskilda bekostnad, tusendetals, jag kan säga tio tusendetals, flickor uppfödas. Skall det sednare antalet gälla, börjag tillägga, alt många uppfödas på särskilda corporationers eller städers bekostnad; m. e. o. antalet af flickor, som i skolor inom Ryssland uppfostras, är ofantligt. Jag vill icke antaga, att ett dylikt förhållande bör tillämpas på Sverige; jag lyckönskar det land, der pluraliteten af flickor uppfödas af sina mödrar och der de, under dessas egna ögon, erhålla undervisning af lärarinnor; men erfarenheten har tillräckligen ådagalagt, att sådant icke alltid kan låta sig göra. Någon början torde derföre vara af nöden att göra, äfven här i Sverige, till beredande af tillgång på lärarinnor, som för skicklighet i sitt ansvarsfulla värf kunde lemna någon borgen. Jag tror, att motionen åsyftar en sådan början, och tillstyrker således afslag å betänk., under yrkande af bifall till Hr Lagergrens framställning. Frih. Hermelin, Äng. Söderling: Motionären har på ett så förtjenstfull t salt upptagit de anmärkn:r, som 5Jlsk:n gjort mot hans förslag, och desamma besvarat, så att för mig återstår ingenting egentligt af vigt att dervid tillägga. Jag vill likväl fästa mig vid ett uttryck, som Uisk:n fällt i delta sill utlåtande, att nemi. Statens inblandning i qvinnans bildning vore vådlig, och att man derigenom beträdde experimenternes fält. Jag skulle tro, att i ett land, der folket ifrån århundraden tillbaka njutit civilisationens och upplysningens frukter, undervisningen för qvinnokönet icke borde kallas ett experimentalfält, utan tvertom vara mycket kändt och ingalunda främmande för den allmänna omvårdnaden. Se vi till förhållandet i andra länder i detta hänseende, så utgör qvinnouppfostran föremål för Statens omsorger; i Frankrike t. cx. finues en lag, som stadgar, att den qvinna, som vill inrätta en pensionsanstall för flickor, skall skaffa sig tillståndsbref dertill af vederbörande myndighet, hvarförutan äfven Statens medel i stor scala för qvinnobildning användas.
Ett bland de många vid denna Riksdag förekomne bevis härpå företedde sig i förlidet plenum, då R. o. Ad:s majoritet, utan afseende på deremot gjorda anmärkmr, nekade återremiss på Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrs Betänk. N:o 70, i fråga om yrkad ändring och revision af den nya Landsb:geJnstrukt:n. Man må om denna, af Regeringen på egen hand utfärdade författn., säga hvad man vill, så visar sig dock oemotsägligt, resultatet af de hållna undersökningarne, rör:de omförmälda Instrukt., vara det, att innehållet af densamma i många väsendtliga delar är stridande emot både grundlag och allmän lag. — Instruktms förfäktare hafva, oaktadt alla ansträngningar, ännu icke förmått visa dess lagenlighet. — Majoritetens åtgärd, att under sådana förhållanden undertrycka alla emot Instrukt:n gjorda grava anmärkmr, och i förlitande på voteringsstyrkan neka återremiss å Betänk., gifva otvifvelaktig! ett godt stöd åt minoritetens påståen - D en 6 April. 165 den i fråga om Instruktins beskaffenhet och de följder, som deraf kunna upstå och äro att vänta. En god sak tål pröfning huru mycket som helst och vinner alltid derpå, men så är ej förhållandet med en af motsatt egenskap. Den i Landsh:ns person centraliserade despotiska makt öfver underlydande tjenstemän, kan ej försvaras dermed, att några kollegiala styrelser, hvilka dock bestå af flera personer, i vissa fall redan äga en mera utvidgad makt och myndighet öfver sina underordnade. Annu mindre kan den, såsom blifvit påstådt, försvaras dermed att Hrr Landsh:r redan äga, att, enl. 1838 års Inslrukt. för Skogsoch Jägeristaten, fordra ovilkorlig lydnad och hörsam het i alla afseenden af nämnde stats i Länen stationerade tjenstemän. Verkan af denna, en Landsh. tilldelade, makt och inflytande öfver Skogsoch JägeriStatens tjenstemän, har redan, åtminstone inom ett
I förra fallet, eller om ändringarne afse hufvudgrunderna, så hemställer jag, om det finnes någon sannolikhet eller ens rimlighet i det antagande att alla de, som med värma och öfvertygelse fästat sig vid det Kongl, lörslaget, nu skulle öfvergifva detta och i stället antaga ett annat; och i fall så ej skedde, tjenade ju uppskofvet (afslaget) till intet. 1 sednare fallet åter, eller om ändringarna emlast afse obetydligheter, så måste det också vara temligen likgiltigt, om de nu tillvägabringas, eller icke; och äfven i sådan händelse vore uppskofvet, d. v. s. alslaget, utan egentligt ändamål. — Med ett ord: huru än dessa ändringar betraktas, för hvilkas skull afslag nu begäres, framgår det med logisk nödvändighet, att uppskofvet i och för sig, eller sjelfva tidsvinsten, måste vara hulvudändamålet; ty antingen äro de åsyftade ändringarna snart sagdt omöjliga att uppnå, eller äro de likgiltiga. Men ett uppskof är i allt fall så billigt, säger man. För min del finner jag likväl billigheten af alt ändtligen få komma till ett slut; att ej evigt behöfva förspilla dyrbara krafter utan 410 Den 7 December. resultat; och att omsider kunna uppnå enighet och frid — vara ännu större. Denna uppskofs-sophism, som egentligen åsyftar afslag, och som äfven fått sitt eget namn (sophisme ■ dilatoire), är emellertid den tacksammaste af dem alla att begagna. Den lånar åt sina försvarare de mest smekande och tilltalande egenskaper, såsom eftertanka, mognad, försigtighet m. m., den tillägger deremot sina motståndare namn för obetänksarrhet, yra, våldsamhet, omstörtning och mera sådant, som låter hemskt och förskräckligt. Men, Mina Hrr! Att uppskjuta botemedlet mot ett ondt, som man ser och erkänner, heter i bästa fallet endast obeslutsamhet och vankelmod. Att icke i rätt tid aflägsna orsaken till det onda, leder oftast till faror och olyckor. Detta gäller nästan i alla rigtningar.
Föredrogos å nyo men förklarades uppå begäran af Herr Hjerta, Guslaf, och Grefve Horn, Claes Fredrik, böra ytterligare förblifva hvilande på bordet, Lagsamt Allmänna Besärsoch Ekonomiutskottens den 18 sistlidne Mars under N:s 9 och io afgifne, samt den 3o i berörde månad e. in. på bordet lagde Utlåtanden, det förra i anledning af väckta motioner om jemkningar och rättelser i den af Kgl. Maj:t, under den 5 Julii 1827, i Nåder utfärdade Taxa på arfvode för Landtmäteriförrättningar; och det sednare, i anledning af väckt fråga om behofvet af tillägg uti Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction för Gene-? ralLandtmäteriContoiret, ProvinceLandtmäteriContoiren, samt Landtmätarne i Riket, den 4 Maji 1827. Å nyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den 18 sistlidne Mars under N:o 11 afgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckta frågor om förändring i skyldigheten att bygga och underhålla Broar och "Vägar. Herr von Hartmansdorff; August: Det är en punkt i detta förslag, som föranleder mig att anhålla om återremiss, nemli - Den 3 April. 121 gen den, hvari åläggandet af en väggärd för allmänna Landsvägars begagnande tiIIstyrkes. Deremot liar en Reservation blifvit gjord af Prosten Forsslind, uti hvilken jag instämmer, med anhållan, att dertill få lägga några egna anmärkningar. En sådan väggärd lärer skola uppbäras, antingen vid gästgifvare-gårdarne, eller ock i så kallade Bomstugor vid allmänna Landsvägen. I förra händelsen, kommo blott de att betala yäggärden, hvilka begagnade ' gästgifvarskjuts, eller på sin höjd, äfven de, som reste förbi gästgifvaregår da ine. Väggärden k om me således att drabba blott en ringa del af vägfarande.
Jag tror dessutom att denna förteckning skulle medföra den nytta, att dessa kringstrykande personer sjelfva blefve uplyste om hvad de ega rättighet att försälja, hvilket vore desto mer af nöden, som mången f. n. är i fullkomlig okunnighet derom, att han icke har rätt att försälja andra än sin orts produkter. Den af Hr Fåhraeus citerade § af Hand.Ordn. handlar om landtmannens rätt att försälja sina varor i parti, men icke i minut, samt vidrörer icke allmogens slöjdealster; således kan man icke åberopa någon inskränkning i denna § såsom skäl för afslag. I afseende på Frih. Raabs yttrande att det endast är för Sunnerbo härad, som man yrkat denna inskränkning, så påminner jag mig att i Utsk. icke blott fullmäktige från Sunnerbo, ulan äfven från Blekinge och Elfsborgs län högeligen yrkade, att denna förändring måtte vidtagas, emedan dessa orter vore särdeles besvärade af kringvandrande personer. Jag vidhåller således hvad jag förut yrkat och önskar bifall till Betänk. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr Hjerta, Lars: Det torde visserligen vara att hoppas, att äfven i händelse R. St. skulle bifalla detta Betänk. — d. v. s. tre Stånd, ty ett af dem lärer icke göra det — skulle dock Konungen deraf icke finna Sig föranlåten, att frångå de rättigheter, som i 328 Den 25 Februari f. m. HandelsOrdn. äro allmogen tillförsäkrade. För öfrigt bekänner jag, att då jag här hörde tvänne Landshöfd:r, Hrr Silfverstolpe och Fåhraeus, yttra sig, log jag för afgjordt alt R. o. Ad. icke skulle bifalla detta Betänk. Jag trodde det derföre alt jag ansåg dessa Hrr hafva på ett fullkomligt bevisande sätt ådagalagt de olägenheter, som genom detta förslag skulle npkomma, och det skulle i min tanke sannerligen vara bedröfligt om R. o. Ad. genom bifall till detta Betänk, skulle åt Socknenämnderne updraga en makt, som skulle medföra en så betydlig inskränkning uti redan beviljade rättigheter. Jag tror icke eller att hvad desse
’’Men efter uppgift af förrberorde huf-* ”vudsakliga skal till den minskning, som vi1’sar sig i Verkets Lån-Ealancer, bor derföre 14 Banco-Utskottet i Betankandeti i ’’ej förnekas, att ju äfven ändra omstätidighÄ» ”ter, fast i en ringare måh, varit dertill bidragande, och hvaribland Direktionen med ”tillfredsställelse får hämna, att Rikets Ali» ”moge, sorn under hågra föregående, För vissa ”provincer hårda missvext-år, i en bekymrari”de mängd tillitäde Diskont-Verket otn undsättning, genom de senare årens rika skördar blifvit frälsad från behofvet af en dylik ”undsättning, sällan förenlig med AHmogenS ”sannä fördel Och Cecohomiskä bestånd, samt ”att antalet af lånsökahde inom denna medborgare klass således märkligen aftagit. Hvafe» ”mot, i anhat hänseende, det torde böra till» ”skrifvas en i allmänhet mindre gynsatn cotti ”junktUr, för Handel, Sjöfart beli de Närin”gar, som af deni hero, att dessas idkare* ”hvilkas understödjande varit alla Diskont* ”Verks första och egentliga bestämmelse, den ”senare tiden mindre Varit i tillfälle att med ”fördel använda ett förlag, Söm under ert ”bättre conjunctut och lifligåre rörelse btvif”velaktigt både hade behöfts öch blifvit bea ”gagnadt, och må hända då befunnits alltför ”otillräckligt. Lagger man Vidare härtill , att ”den ökade Lånfond, som ej mindre för Berg ”verken och Bruks • handteribgen sedan sistä ”Riksdag, genöm Jeth Contoirfet utgått, än för ”vissa betydligare Manufactur - Inrättningar gebom Manufactur Diskonten, naturligtvis må. ”ste för dem hafva minskat behofvet af Radboiscontens biträden. Att lån på Actier ”och Publika Verks Obligationer, som i förra Banco-Vtskottets Betänkahclm.
Utsk. säger alt det vore önskvärdt alt så väl vid religionsundervisningen, som vid Gudsijenstens utöfning enhet i möjligaste måtto är rådande. Det är äfven min mening, att enhet är önskvärd; och jag anser det så mycket mera önskligt, som jag för min del icke kommit till den grad af samvetsömhet, att jag fordrar den ena eller andra handboken, ty jag hyser den öfvertygelse alt gemenskapen med ett lefvande och allsmäktig! väsende icke grundar sig på någon viss form i ord, utan någonting helt annat. Det värsta som kunde hända mig vore alt jag, så länge handboken lästes i kyrkan stoppade igen mina öron, ifall hon icke skulle öfverensstämma med mina åsigter, men här nu är fråga om det andliga lifvel hos personer, och det är icke hemfallet under någon viss bokstaf. En en het, som visserligen är känd i vårt land, är den af allmän likgiltighet för det kristliga lifvet. Om denna likgiltighet har tillkommit, till följe af det döda i formen eller af andra sammanverkande orsaker lemnar jag derhän, men denna enhet är ty värr i högsta grad beklaglig. Det vore väl då i sanning icke skäl alt der lif uppenbarar sig, söka förqväfva detsamma utan det klokaste torde vara att genom varsam behandling och billiga eftergifter — såsom t. ex. den ifrågavartde — borttaga anledningarne till de brytningar, som eljest kunna inträffa. Utsk. säger vidare att ”stora svårigheter utan tvifvel skulle upstå vid tillämpningen” etc. Det är en olycka att Utsk. icke har kommit lill att närmare utveckla hvaruti dessa svårigheter bestå. Hade dessa stora svårigheter verkligen förefunnits, så tager jag för afgjordt, att Utsk. icke underlåtit att omtala dem samt icke behålla dem för egen räkning. För min del kan jag icke finna annat, än om en församling är missbelåten med den nya handboken, så kan hon köpa sig ren gamla, och dermed synes den svårigheten vara undanröjd. Ar det fråga åter om enskildta personer, så lära de icke underlåta att förse sig med de handböcker, som 'de företrädesvis önska. Alldeles detsamma kan man säga om katecheserna.
Sedan, till följd häraf, på K. Mits Nådiga befallning, ej mindre KammarCollegium och StatsContoret upprättat ett generelt Förslag till ny LöneStat för LandsStatens TjenstemannaCorps, utan äfven blifvit Betänkande!), N:o 124. v utarbetadt ett project till ny lönereglering för den indelta Arrae'ens Befäl; så har K. M:t, till pröfning i sammanhang med regleringen af Statsanslagen under 2:dra och 3:dje HufvudTitlarne, till Utskottet öfverlemna! desse serskildta Förslager. De utgå gemensamt ifrån den i K. M:ts Nådiga Proposition omförmälte HufvudPrincip, att det indelta löningssättet bör upphöra och att med indelningarnes indragning till StatsYerket lönerne i contant böra från StatsCassan utgå. KammarCollegium och StatsContoret hafva såsom till denna förändring föranledande skäl anfört, ibland annat: att, då Indelningsverket, som för både Militiaeoch LandtStaten till sina hufvudgrunder fastställdes genom K. Reglementet af den 5 Januarii 1684 och K. Förklaringen deröfver den 7 April iG85, från sin ursprungliga beskaffenhet, såsom löningssätt betraktadt, tillkommit icke egentligen för löntagarnes säkerhet, utan fasthäldre i ändamål, att den tid, då en emot varuproduetionen svarande myntstock icke fanns, besörja Statens utgifter med den lättnad för de Skattdragande, som kunde beredas, derigenom, alt grundräntorne, bestående hufvudsakligen i jordens afkastning, anvisades att omedelbart och in natura erläggas till löntagaren, hvars behof då äfven nara lämpade sig derefter; så enär denna orsak till indelningarne försvunnit, eller åtminstone väsendtligen sig förändrat; hafva KammarCollegium och StatsContoret trott, det afseende härvid förnämligast bör fästas derå, om icke vi Stats-Utskottets desse indelningar deremot numera, i stället att medföra den fördel de förr kunnat äga, snarare aro menlige att bibehålla.
7:o angående tiden då de, som blifvit dömde att undergå uppenbar kyrkoplikt, skola i församlingens gemenskap intagas. Anmäld den 14 Juni i834, och som lagstadgandet uti ifrågavarande ämne stöde i närmaste samband både med den criminella och ecclesiaslika lagstiftningen, hvilka vore under omarbetning, fann Kongl. Majrt ej för godt att till den föreslagna förändringen för närvarande i Nåder samtycka. 8:0 angående förändring i tiden för passionspredikningarnes hållande i Hoby församling. Enligt Preste-Ståndets underdåniga tillstyrkan bar Kongl. Majrt i Nåder bifallit förflyttandet af nämnde predikningar från söcknedagarne till söndagarne näst före Högmässogudstjensten. 9:o angående det åt Hof-Predikanten Dillner i Nåder beviljade lånebiträde af i,5oo R:dr för utgifvandet af ett Svenskt Psalmodikon. Anmäld den 14 Juni i834, och som tillgång på andra medel än de redan i Nåder beviljade saknades, kunde Kongl. Majrt Preste-Ståndets underdåniga hemställan för närvarande icke bifalla. O 10:o om tillstånd för Läraren vid Kongl. Djurgårdens Skola A. Thavenius att utom förslag få anmäla sig såsom sökande lill regala paslorater. 62 Bit till R. St. Just. Ombudsm. Erni). Ber. den 14 Jan. 1840. Som förre Skolläraren Thavenius nu mera redan erhållit befordran till Kyrkoherdebeställning, har Kongl. Majit ansett förevarande fråga böra förfalla. 11:0 an gående närmare bestämmande af lionde-spannemåls-beloppet lill Kapellaner. Se N:o 3g af Rikets Ständers ofvanintagna underdåniga skrifvelser. 12:0 angående pension för afl. Theologie Professorn Doctor ;C. Rogbergs enka och barn. Se N:o 40 af Rikets Ständers underdåniga skrifvelser. 13:0 angående rättighet lill enkel tjenslårsberäkning för prestmän, sorn till Lärare vid Lankasterskolor antagas.
Grunden för röslberäkning vid prestval är på följande sätt bestämd genom 16 § i Kongl. Förordningen om prestval den 1 April 1845. Rösträttighet beräknas i allmänhet efter egendom och dc allmänna utskylder, särdeles ecklesiastika, som deraf utgöras. I städerna följes härvid den för hvarje ort särskildt stadgade grund. På landet räknas en hel röst för hvarje helt oförmedladt mantal, en för hvarje masugn, för hvarje stångjernshärd, äfvensom för två kniphamrar tillsammans, likaså vid messingsbruk en röst för hvarje brännugn och vid glasbruk för två glaspottor. För spikhamrar, qvarnar, samt alla andra särskilda lägenheter och inrättningar bestämmes rösträttigheten efter deras grundränta, eller, der sådan ej åsatt är, eller taxeringsvärdet, jemlördt med medelvärdet på hemman i församlingen. — Ofvanberörda föreskrift, att oförmedlade hemmantalet skall ligga till grund för valrätten, sammanhänger med stadgandet, alt vissa ecklesiastika skyldigheter, nemligen kyrkooch prcstgårdsbyggnad, enligt Kongl. Brefvet den 4 Maj 1759, skola utgöras efter sådant hemmantal. Mot dessa stadganden äro Doktor Falcks och Carl Anders Larssons motioner rigtade. Förstnämnde motionär anmärker mot det stadgade röstberäkningssättet, att, om man äfven lemnade derhän, huru rättvist del kunde vara emot de många, som, ehuru de äfven utgöra ecklesiastika utskylder, likväl derigenom beröfvas all talan vid ett tillfälle, hvilket är för dem lika maglpåliggande, som för faslighetsegarne, så vore det dock uppenbart, att derigenom, i anseende till den långt drifna hemmansklyfningen, vid valförrältningarne åstadkommes en för alla deri deltagande och framförallt för valförrältaren högst besvärande vidlyftighet. Vid röstsummeringen uppkomme bråk, ofta gående ända till billiondelar, och verkställandet af dessa vidlyftiga beräkningar måste ske i en kall kyrka, ofta en hel vinternatt igenom.