Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag frågar i stället: genom hvilken och hvenis ingifvelse vet Utsk., hvad det i öfrigt här påstår? Har Utsk. infordrat och läst, granskat och öfvervägat det eller de protocoll öfver ministerieila ärender, som fördes, då ifrågavar. beskickning med hvad dermed står i sammanhang beslöts? Svar: nej! ty då bade Utsk. ganska säkert ej stödt sig vid ett vacklande: ”veterligen”, utan i stället, på grund af inhemtnd sakkännedom, antingen bestämdt friat, eller nödgats fälla. Det synes, som Utsk. velat lill hvad pris som helst undvika det sednare alternativet, och derföre med flit låtsat glömma bort prot:n. Om rättigheten att infordra dem kan Utsk. så mycket mindre vara okunnigt, som den finnes uttryckt i io5 § Reg.B’, och 3 mom. af 29 § Riksd.Ordn., och om skyldigheten i delta afseende blef Utsk. till yttermera visso erinradt genom en framställning i sjelfva anmärkn:san!edningen. Constit.Ulsk. famlar således med berådt mod i mörkret om rätta förhållandet härutinnan, och ”veterligen” har aldrig ett så klent domskäl någonsin blifvit förebragt, ej ens när den i lagstil bekanta formeln varit använd: att den tilltalade i brist af fulla bevis ej kunnat åt saken fällas, med hvilken formel delta memor. äger en i ögonen fallande likhet, till föga fromma för de Konungens rådgifvare, hvilkas talan H. Constit.Ulsk. tyckes vid delta tillfälle hafva benäget åtagit sig att utföra. 2:0 Vidare heter det, alt omförmälda beskickning åsyftade ”blott en Regenter emellan öflig hedersoch vänskapsbetygelse. ” Åter en osanning, utvisande antingen den grofsta okunnighet uti historien, elier den största oförsynthet att lala mot bättre vetande. En sådan beskickning, under sådana förhållanden som de närvarande, är icke blott icke ”öflig”, utan har t. o. in. aldrig förut ägt rum, så långt tillbaka häfderna sprida ljus öfver verldens tilldragelser.
LX. A. i35. — Predikan vid Riksdagens början, bjudning till afhörande af. I. 54. — hållen. I. 58. — vid Riksdagens slut, bjudning till afhörande af. LXVI. 317. — hållen. — Tidningen, om beifrande af olofligt införande deruti af åtskillige artiklar. III. 8. — ärendernes påskyndande. Se Riksdagens afslutande. RiksDiscontVerkets fortsatta utredning, angående. Se BankoDiscontVerket. RiksDiscontVerket, om skyndsam utredning af. Se Disconter. RiksgäldsContoret, rörande åtskillige derstädes balancerade fordringar. XXI. B. 122. XXIII. Å. 114. XLIV. U. 394. XLIX. A. i65. — angående afskrifning af trenne i dess räkenskaper balancerade poster. XLIX. 228. LIV. R. iii. LX. B. 274. LXI. A. 107. — angående LåneReglemente för. Se LåneReglemente. 28 434 RiksgäldsContoret, om rättighet för, att försälja attesterne öfver det i Banken på deposit-räkning insatte, i låneväg anskaffade silfver. LXV. B. 435. LXVI. A. 12. —- att uppkommande Lönebesparingar under vacancer inom, måtte ta användas till understöd för Enkeoch Pupill-Cassan derstädes. XLV. B. 134.‘XLVIII. A. 201. —- om förrättad granskning af. XXI. B. 122. XXIII. — om löneförhöjning för Canzlisten hos Fullmägtige derstädes. LVIII. B. 54- LX. A. 228. —. om åtgärder till dess betryggande, i händelse det beslutade lånet ej varder åter i låneväg till fullo uttaget.
Att det ömsesidiga förhållandet af faderlig myndighet och moralisk ansvarighet, å ena sidan, samt barnslig lydnad, erkänsla och tacksamhet, å den andra, mäste verksamt bidraga tili befästande af slägtskapsförbindelserne, kan lika litet betviflas, som de senares välgörande inflytelse på sedlighet och barnauppfostran. Också har förmynderskapet alltid varit betragladt såsom en famille-angelägenhet, den mediemmarne af slägten bordt besörja och som ej öfvergå tt till medborgerligt åliggande, så vida skyldeman funnits, hvilka egt fallenhet att dermed taga befattning/’ '^lägternaa totala befrielse från förmynderskapet och dess öfverflyttning till allmänna administrativa Förmyndare-Kamrar, torde emedlertid aldrig komma i fråga. Men om, med bibehållande af förmyndare, så beskaffade Förmyndare-Kamrar derjemte skulle införas, blefve det nödvändigt att med noggrannhet bestämma hvarderas serskildta verksamhet och det inbördes förhållandet dem emellan.” ”Efter Committerades föreställning måste en administrativ Förmyndare-Kammare ega skyldighet att, antingen medelbart eller omedelbart, besörja eller åtminstone deltaga uti förvaltningen af de omyndiges angelägenheter. Den boi’de vara, hvad Justitiae-Collegium och Förmyndare-Kammaren i Stockholm i sjelfva verket nu är, öfverförmyndare eller ock medförmyndare. I samma mon formynderskaps-bestyret anförtroddes Kammaren, måste redovisnings-skyldigheten dit öfvergå, ty det vore lika orättvist emot den omyndige att frikalla Kammaren från ansvarighet, som mot förmyndaren att ålägga honom ansvaret för Kammarens beslut och tillgöranden. ” ”Otvifvelagtigt skulle en inrättning roed så vidsträckt verkningskrets ej kunna införas utan betydliga förändringar i det nuvarande förmynderskaps-systemet och afvikelsen från grunderne derför. Föreställer man sig Kammaren såsom ansvarig och redovisningsskyldig öfverförmyndare, för - Lag-TJtskoltels Betänkande IV\o 81.
Huru härmed hänger tillsamman är en sak som lör många af representanterna torde vara oförstådd men ej obegriplig. Denna åtgärd vidtogs sednast 1844, då Banken i flera år rönt de ofördelaktiga verkningarne af penningkonsumtionen i England och Amerika, och silfverkassan derföre befann sig i klent, tillstånd. Man är allmänt ense om att om detta förhållande fått fortfara och R. St:r icke sammanlrädt, så hade realisationens bestämmelser verkligen varit nära att brytas. Den numera aflidne representanten, som då var ledamot af BankoUtsk. och sedan Fullmäktig upträdde då och förklararade i en den grannaste inledning att stadga i myntväsendet vore det yttersta villkoret för ett samhälles förkofran och framtida välbefinnande i ekonomiskt hänseende, och att en sådan absolut stadga kunde åstadkommas endast genom begagnande af ett metalliskt mynt; att det var svårare hålla myntvärdet uppe, då kreditsedlar begagnades att löpa bredvid det hårda myntet, men vida svårare och värre när man i rörelsen man och man emellan endast nyttjade sedlar, under det att silfret önskades få ligga qvar i Ban - 660 Ren 28 Februari e. m. kén. Efter en sådan inledning så hade man väntat att få ett förslag, som innebar säkra garantier för en sådan stadga i myntväsendet, men med den granna inledningen var ändamålet vunnet. Ingen tänkte mer på att tillse o«i det efterföljande, de praktiska åtgärderna i ett förslag bestående af en mängd punkter stodo i konseqvens med densamma. Tvärtom nu och till en början föreslogs att uphäfva det beräkningssält som förut legat till grund, utan att som den bordt likväl inflyta i Bankolagen eller Grundlagarne. Man hade vid realisationen antagit och i reglementet stadgat att Bankens metalliska kassa skulle förhålla sig till sedelstocken såsom minst 2 till 5. Men nu gafs denna grund på båten ehuru vid dess antagande den seglat öfver deras mening som trodde förhållandet böra bli som 1 till 3.
Stats-Utskottet, som fått emottaga den af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, enligt 250 § af det för nämnde Verk gällande reglemente, afgifna berättelse om Riksgälds-kontorets ställning och förvaltning sedan början af sistförflutne riksdag, har, i likhet med hvad under föregående riksdagar iakttagits, skolat samma berättelse till Rikets Ständers kännedom härmed öfverlemna; kommande Utskottet att framdeles under riksdagens lopp afgifva sitt utlåtande om Riksgälds-kontorets styrelse och förvaltning under den tid berättelsen omfattar. Stockholm den 16 November 1865. Berättelse lil! Rikets Högloflig» Ständer, angående Riksgälds-kontorets ställning och förvaltning sedan början af 1862 och 1883 års riksdag. Utom de i 250 § af Riksgälds-kontorets reglemente föreskrifna berättelserna till Rikets Ständers numera årligen sammanträdande Revisorer, åligger det enligt samma § Fullmägtige att vid riksdagens början afgifva till Rikets Höglofliga Ständer en fullständig berättelse om Riksgälds-kontorets ställning och förvaltning under hela den tid, som förflutit sedan Fullmägtiges berättelse till Rikets vid näst föregående riksdag församlade Ständer afgafs. Då den sålunda till sin omfattning angifna framställning angående Riksgäldskontorets rörelse och tillstånd, som Rikets Ständer förklarat sig vid nu började riksmöte vilja från Fullmägtige mottaga, torde böra utgöra en fortsättning al förut aflemnade enahanda redovisningar för detta Kontors verksamhet och förhållandet mellan dess skulder och tillgångar, hafva Fullmägtige ansett sig i den berättelse, Fullmägtige få härnedan vördsamt afgifva, böra bibehålla samma efter ordningsföljden 4 Stats-Utskottets Memorial N:0 3. af stadgandena i Kontorets reglemente lämpade, uppställning, som varit antagen för alla under sednare tider rörande Riksgälds-kontoret afgifna riksdagsberättelser, Riksgälds-kontorets skulder. (Reglementets 2—28 §§.)
Ridderskapet och Adeln emot tog, i plenum den 19 dennes f. m., i sammanstäm - 6 Den 11 Junii f. m. ning med Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, om vidtagne åtgärder i anseende till den befarade missväxten, äfven en motion af Herr Rothlieb, hvilken motion det synes nu mera vara så mycket öfverflödigare att remittera, som motionairens hufvudsyfte bränvinsbränningens inställande, enligt den Kongl. Skrifvelsen redan blifvit påbudit. Det torde likväl icke vara öfverflödigt att granska förslaget, väckt inom representationen på samma gång den vigtiga frågan blifvit af Regeringen afgjord. Representanten äger under sådane förhållanden den största anledning att misströsta öfver det bristande förtroende mellan Styrelsen och Folkets Ombud, som yttrar sig i den märkliga tilldragelse, alt Regeringen, under Rikets Ständers sammanvaro, vidtager en åtgärd så djupt ingripande i nationens ekonomiska och commerciela angelägenheter, utan att af Rikets Ständer begära de upplysande råd, som från folk-representationen torde i detta fall säkrare kunna påräknas, än från någon annan Corporation inom Staten. Det är med smärta man erfar, huru misstaget om verkliga behofvet af en Regeringens mellankomst i denna angelägenhet delas lika af Styrelsen och motionairen. Den hotande utsigten af missväxt lärer närma sig till full visshet, ty om än höstsädet bär och der i landet låfvar en medelmåttig skörd, kan man med fullkomlig säkerhet förutse, att vårsädes-skörden blir högst ringa eller å Den 22 Jun i i f. m. 7 flere orter ingen; men fruktansvärdarehotas Landet med foderbrist, hvilken blir svårare, om ej omöjlig, att afhjelpa, då deremot spanmålsbrist aldrig på det hela hör kunna uppstå, om icke de ovanligaste naturförhållanden i förening med felaktiga Regeringsåtgärder samfält inträffa.
Fröken Anna Koskull Löjtnant Wilhelm Tornerhjelm, nu gift med major B. Ridderborg.l nu död. Legationssekreterare I. H. Hegermann-Lindencrone, nu kammarherre o. envoyé i Stockholm. Fröken Ingeborg Eketrä, Underlöjtnant Carl Lagercrantz, gift med löjtnant J. Petrelli. nu öfverstelöjtnant vid general­ staben. Baronesse Zyphten-Adlcr, nu död Kammarherre grefve Nils Brahe nu öfverstekammarjunkare. Fröken Augusta Stäng, nu gift med adjutanten hosh.m. konungen, ryttmästaren A. Munthe af Morgenstierne. Brudparet j ä m t e tärnor och marskalkar. Efter fotografier ur kronprinsessan Lovisas eget minnesalbum. Löjtnant Marcher, nu död. 1894 IDUN 239 ta W 09 &lt;D - i C £_ o cd C / J cd &amp; CO Jo ckl _§ Kind bo C O to I slottskapellet, där vigseln förrättades, var koret belagdt m e d dyrbara m a t t o r och altar e t rikt prydt med lefvande växter, från hvilka en behagl i g doft spreds r u n d t o m k r i n g. Till h ö g e r och vänster om altaret voro på hvar sin sida t v ä n n e troner ställda på en upphöjning. Efter svenska psalmversen » Nu blott för världen två », u t f ö r d e s e n af C. A. ott. lysa och leda henne på hennes vandring g e n o m lifvet. cö a £ so IDUN 240 E n af v e r s e r n a i k a n t a t e n h a d e lydelse: följande De ha på faderns sed Lagt hand i hand, Och ut går deras ed Kring Scea land. Den skall i Danmark höras I tjäll och salar, Den skall i Norge föras Kring berg och dalar.
Därför borde hos hvar och en det ordet förnöjsamhet och dess djupa betydelse så noga inskärpas, att det blefve till en måttstock så vid början som fortsättningen af lifvets väg. I många fall torde den unga husmoderns inflytande kunna mycket betyda, särskildt i fråga om ändamålsenlig och i öfverensstämmelse med förmögenhetsvilkoren lämpad bosättning; men rättvist torde vara att härvid också ställa stora anspråk på mannens egen urskiljning och — takt. Så borde aldrig en person, som vet sig sakna tillräcklig inkomst för att underhålla ett hushåll, eller om han det ock för tillfället kan, dock ej eger säkerhet för huru länge, binda en ung, måhända ytterligt oerfaren kvinna vid sig med äktenskapets band och därigenom i förtid draga öfver både henne och sig själf bekymmer och umbäranden. Vida aktningsvärdare är då den, som väntar med sitt giftermål och sin i hvarje fall kostsamma bosättning, tills han är man nog att kunna bära de ökade utgifterna, utan att därför i väsendtlig mån komma i ökad förbindelse till sina fordringsegare. T y i och med detsamma sådant sker, börjas det äktenskapliga lifvet med bekymmer, som i flere fall kunnat undvikas. Följden häraf blir ej den glädje och lycka, man väntat i det nya hemmet, utan ganska ofta motsatsen. Därtill komma nu stundom umbäranden af mycket, som kunde kallas nödvändigt för dagen, men nu måste försakas, och ofta får då förnöjsamheten vika från mången, som ej under de mörka, oroliga stunderna förmår att i skickelserna se en fingervisning till något bättre och nyttigare och häraf taga lärdom för framtiden. Det är väl då utan tvifvel bättre att i sitt eget lilla hem lefva lugn, utan oro för stora afbetalningar, och att så småningom se sitt bohag tillökas med den eller den önskade artikeln, än att sitta på obetalda divaner och möta ett oroligt, misslynt ansikte uti en dyrbar, likvisst obetald trymå. Med denna förutseende sparsamhet vid bildandet af det unga hemmet är naturligtvis ej att förblanda girighet eller omåttlig snålhet, ty äfven detta förtar på sitt sätt oändligt mycket af hemlifvets behag, ja, kanske ofta i högre grad än den andra ytterligheten — för mycken liberalitet.
Man bade alls ingen — man vore utsatt för sina grannars misstag, afund m. m. och icke blott för deras, utan för alla andras inom riket; emedan felén i taxeringen på hvarje ort verkade pä bidragens storlek i de öfriga, för att sammanbringa den erforderliga bevillningssumman. Iluru skall man förhålla sig vid laudtmäteriförrältningar, der jord utskiftas efter hemmantalet, om denna måttstock icke funnes, eller när skulle ett skifte slutas, om landtmätaren borde för hvarje år, som det varade, förändra jordstyckenas storlek efter taxeringeus ombyllighct? — Likaväl kunde man afskaffa almanachan och återtaga ruustafven till mätare af lid, som man borltoge hemmantalet, för alt rälta ägovidd, utskylder och valrätt efter årlig taxering. Skall denna motion remitteras efter sitt innehåll, så borde sådant, efter min förmening, ske både till Coust.-, Stals-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:n; men jag öfverlemnar till Hr Gr. o. Landtnäs egen urskillning att försända henne dit, hvarest hon något sä när må kunna behandlas. Hr von Heijne, Georg: Jemte det jag hufvudsakligen förenar mig i Hr v. Hartmansdorffs yttrande, ber jag, att man mätte fästa uppmärksamheten på de svårigheter, som skulle för räntegifvare uppkomma, om man betoge dem den rättighet de hittills åtnjutit, ali antingen leverera de produeter de sjelfve åstadkomma, eller dessas värde, i penningar lill vederbörande indelningshafvare, under föreskrifua villkor. Skulle det nu åläg - m Den 10 Augusti. gas de Torre att förvandla produeterna till penningar, hvilket oftast icke kunde låta sig göra utan stora svårigheter och hvilket måhända stundom vore omöjligt; så kunde en hel provins Lii alldeles uttömd på mynt och de skattdragande tillskyndas stor skada.
Ehuruväl jag ingalunda är okunnig om de starka påkänningar, som Bankens metalliska cassa under de sednare åren lidit, skulle jag dock icke hafva någon betänklighet i afseende på Bankens förmåga att uppehålla realisationen, såvida jag icke befarade, att ytterligare utsträckningar af Bankens lånerörelse vid innevarande riksdag komma att ske. Den erfarenhet jag, under den mer än 20-äriga tid, som landets financiella ställning af mig med oaflåtlig uppmärksamhet följts, i detta afseende vunnit, har hos mig grundlagt en säker förmodan, att äfven vid innevarande riksdag låneanspråkeu skola göra sig gäl - Den 19 December. 549 lande, lill ytterligare utsträckning af Bankens både sedel-och lånerörelse, derest nian icke lyckas rikta dessa anspråk emot något annat föremål. Det är också endast af denna anledn., som jag befarar, alt realisationens framtida öde till en stor del kommer att bero på det beslut, som B. St. nu gå att fatta. Då realisationen först med allvar ifrågasattes, eller vid 1823 års riksdag, insågs allmänt, att det var nödvändigt alt skilja Bankens dubbla functioner ifrån hvarandra, nemi. funclionen att vidmakthålla myntvärdet ifrån funclionen att vara förläggare för industrien och näringarne. För det sednare ändamålet beslöts också, att enskilda banker borde få inrättas. R. St:s beslut härom, äfvensom K. M:s kungörelse af d. 14 Jan. 1824, tillerkände derföre enskilde rättigheten att bilda bankassocialioner. Samma åsigt gjorde sig gällande vid 1830 års riksdag, då, i sammanhang med bancolagens stiftande, äfven uppmärksamheten fastades på sådana associationer. Uti 6 § af denna lag bibehålles nemi. rättigheten för enskilda bolag att bedrifva bankrörelse inom landet. Efter hvad allmänt kändt är, har likväl en stark storm under de sednare åren uppstått emot de enskilda bank-inrältningarne, och om man får sluta af de yttranden, som man redan bort, så torde privatbankernas framtid inom värt land icke blifva långvarig. Det är hufvudsakligen i anseende härtill, som det måste vara nödvändigt för R.
St. rörrde Folkskole-lärares pensionering. Anmäl - Den 14 Juli. 257 Anmäldes, men begärdes pä bordet, Exped.Utsk:s under N:o 81 afgiTna förslag till R. St:rs underd. skrifvelse till K. M., ang:de Iransito-bandel mellan Sverige och Norrige. Uplästes ett af Hr Blomstedt, Carl, inlemnadt sålydande Mern.: Då jag numera ingått som ordin. Ledamot i StatsUtsk., får jag vördsamt afsäga mig min plats som suppleant i Coust.Utsk. I anledn. häraf blefvo Hrr Elektorer af H>- Gr. o. Landtm, anmodade att utse en Suppleant i Const.Utsk. i st. f. Hr Blomstedt. Föredrogs ånyo Consl.Ulsk:s d. 1 och 5 dennes på bordet lagda Mern. N:o 16, med förslag lill ändring i 69:de §:n Reg.F., ang:de behandlingen af StatsU(sk:s Betänk:n i vissa frågor. Ifrågavar:de förslag lemnäs ulan anmärkn., till följe hvaraf Hr Gr. o. Landtm, förklarade att detsamma komme, att, såvidt på R. o. Ad. berodde, blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Ånyo föredrogs Const.Utsk:s d. 1 och 5 dennes på bordet lagda Mern. N:o 17, med förslag till ändring i 14:de §:n Riksd.- Ordn., ang:de representalions-rätlighelen för Slockholm. Hr von Hartmansdorff, Aug. Den nu gällande 14:de §:n i Riksd.Ordn. är upställd i öfvensstämmelse med den grundsats, som gäller för Stånds-representation i allmänhet, eller efter olika yrken. Denna § stadgar att af hufvudstadens 10 Riksdagsfullmäktige skall ett visst antal utgöras af Magistrats-personcr, handlande, fabrikörer och handtverkare. Jag anser denna klassifikation vara ganska riklig i en så stor stad, sorn Stockholm.
Med den kännedom jag har om dessa menniskor, synnerligast i det medlersta Sverige, der jag räknar många personliga bekantskaper, såväl som dem i aflägsnare delar af riket, är jag derom förvissad, att ingenting skall afhålla dem ifrån att uti samvetsoch trossaker lyda den upfattning af den Heliga Skrift som de, efter deras förmenande hafva i sina hjerton genom den Heliga Anda. R. St:r må i all välmening och kärlek söka att stilla sinnena genom hvilka reformer i den kyrkliga författningen som helst, så gifva de sig icke tillfreds förr, än den samvetsfrihet blir dem tillerkänd som de, enl. Guds ord och Symboliska böckerne anse sig ega, hvilket är: lii religionsöfning för hvarje denomination af den kristna bekännelsen, antingen han tillhör Statskyrkan eller ej. Såsom jag i min motion haft äran nämna, är Sverige nu det enda protestantiska land i verlden som icke har samvetsfrihet. Af allmänna tidningarne vet man att främmande trossamfund af den protestantiska bekännelsen tillskrifver Statsminister och Erkebiskop, med de mest bevekande föreställningar emot det betryckt som de, om deras eviga salighet nitälskande menniskor inom vårt land måste lida, men dessa ädle Hrr kunna ju ingenting göra deråt så länge icke R. St:r till de betrycktas fördel gifver_ sitt votum decisivum i saken. Öfverallt der den nu yrkade samvetsfriheten eller religionsfriheten, hvilket är detsamma, blifvit medgifven, har denna ländt till det religiösa och sedliga lifvets förkofran. Under denna frihets hägn har en vördnad för Sabbathen, en vördnad, en värma och ett deltagande för vår kristliga läras höga sanningar, en aktning för lagarne och för all laglikmätig mensklig skyldighet samt i förening härmed, en allmän förkofran, ett lugn och en fasthet inträdt, som af intet annat kan åvägabringas, än utaf ett fritt predikadt Guds ord. Frihet är den lifsström, som genom forsar Skriftens heliga örtagårdar.
Jag vet icke, huruvida andras begrepp hafva behof af någon stödjepunkt att fasta sig vid, innan denna fråga afgöres; men jag är verkligen i behof deraf. Jag skulle önska veta, hvad man menar med dehär nämnda grundlinie,rna, för att kunna votera antingen för eller emot förslaget. Här är fråga om 8 föredragande Statsråd; men jag vet ej, huru många man åsyftat genom dessa grundlinier, hvilka kunde sammanslå 2 å 3 departementer. Det vore derföre önskligt, att de Hrr, sorn föreslagit grundlinierna, ville för oss andra göra tydligt, hvad meningen dermed är, på det man ej mätte antaga för mångå eller för få grundlinier. Hr von Hartmansdorff: Om II. Ståndet skulle, i anseende till middagstimmen, anse Hr Dalman böra få bestämma, huru vidsträckt Ståndets öfverläggningsrätt efter ifrågavarande propos. antagande må blifva, anhåller jag att få veta, huruvida det må vara mig tillåtet att framställa, hvad som bör tillhöra Kameral-departementet och hvad lill Financc-departementet, och att få anmärka det oriktiga, jag finner deri, alt drätselverket, handeln och slöjderna aro sauimanslagna på en hand, och deruti, att hushållningen, bergshandteringen och inre ordningen skola vara tillsammans med kameralverket. Det vöre ock väl att få veta, hvad med kameralverket skall förstås? Det är en bland de största brister i vår statsförvaltning att hafva 2:ne styrelsegrenar, af hvilka den ena har början af näringarna och den andra slutet, den ena början af drätselverket och den andra slutet. Om det är mig tillåtet att framställa olämpligheten af denna fördelning, och Hr Dalman sedan tillåter, att man får tala om åklagaremagten, fipner jag intet, som hindrar mig att säga ja till den af honom begärda proposm. Hr Dalman: Jag måtte hafva varit mycket olycklig i valet af uttryck, efter det ej lyckats mig att göra mig bättre förstådd af en värd talare, som vanligen riktigt uppfattar, hvad som säges.