Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att creditupplag ej må tillåtas för manufacturoell öfvcrflödsvaror, med undantag af råämnen oell sädane halffabrikater, som äro råämnen, hvarifrån likväl till sjöfartens uppmuntran ett undanlag må äga ruin för caffe, som frän Transatlantiska länder directe med Svenskt fartyg införes. Deremot anser jag att lill fabrikationens och husslöjdens uppmuntran en tu I lered i t pä 3 månader må beviljas de tyngre beskattade rudimaterierne för inhemska industrien, såsom ull, garn, socker och dylikt, dä Staten i creditupplaget under dess vård och försegling äger lager qvar af varan, som gifver full säkerhet för det debiterade tullbeloppet. 5:o. Alt fiir råämnen, som våra vigtigare fabriker förbruka och som utifrån blifvit införde, en drawback mätte vid export af fabrikatet beviljas, fullt motsvarande den erlagde importtullen. Häribland förljenar artikeln socker särskild uppmärksamhet, i anseende lill det betydliga importbeloppet af 16 millioner, hvarpå kostbara raffinaderier blifvit anlagde; i beräkning äfven på export af den förädlade varan. Men denna fabrikation förljenar äfven af det skäl H. St:s synnerliga omvårdnad, att 2:ne andra stora fosterländska intressen hero deraf, nemi. skeppsredericrne och jurntilluerknuigm. Den Transatlantiska sjöfarten hvilar till betydlig del pä möjligheten att kunna såsom retourfrak ter hemföra råsockret. Öfver 16 millioner ti hafva de sednare åren blifvit med egne fartyg införde från Ostindien och Brasilien, och i år lärer införseln till Slockholm och Norrköping, således Götheborg oberäknadt, frän desse aflägsne länder redan utgöra 12 millioner. Pä denna utväg alt taga socker i retourlast, beror och möjligheten att kunna utföra Svenska jernet, emedan återfrakten beläeker ditfrakten. Är 1841 utfördes till dessa aflägsna länder icke mindre än 28,009 Sk« jern, samt betvdligt af heck, tjära och trädvaror.
I anledn. af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt om propos. å följande förändrade redakDn afl6:de§:n: ”Vid beräkning, som är i 8:de §:n för stad föreskrifven, må kannetalet icke sättas för minuthandels-ställe under 800 och för utskänknings-ställe under 1,200. Ej heller får auktionsanbnd, som enl. 10:de §:n för hvartdera slaget af handel antages, understiga det derför här ofvan bestämda minsta kannetal. Vid beräkning, som är i 12:te §:n för gästgifveri å landet föreskrifven, äfvensom för minuthandelsoch utskänknings-ställen å landet, hvilka enl. Hide §:n tillåtas, må kannetalet icke sättas för minuthandels-ställe under 400 och för utskänknings-ställe under 600 kannor”. Hr von Hartmansdorff: Af min reservation finner R. o. Ad. att jag ansett de minima, som Utsk. föreslagit, vara för höga. Jag har dock aldrig fästat någon serdeles vigt vid dem, emedan jag ansåg det vara auktions-anbuden, som skulle be^ stämma skattens belopp af krogar och minuterings-ställen. Den 8 Augusti. när Ståndet förklarat skatten skola blifva lika för bäggedera, är det riktigt, att, på sätt Hr Braunerhjelm föreslagit, ändra minima så, att de största blifva på krogarne och de mindre å minuteringsställena. Då skatten var olika, förutsatte man, såsom Utsk. äfven gjort, att den största försäljningen skulle ega rum på de ställen, der skatten var lägre. Nu åter igen, då skatten är lika, skall största försäljningen bli å de ställen, för hvilka Utsk. bestämt minsta kannetal, eller krogarne, hvilka jemväl kunna försälja bränvin på samma sätt som minuterings-ställena. Jag tillstyrker alltså bifall å Hr Braunerhjelras förslag. Hr Printzensköld: Äfven jag tillstyrker bifall till Hr Braunerhjelras förslag, men hemställer derjemte till honora och det Högl.
Denna discussion tjenar nu för öfrigt till intet , och ju förr vi få votera dess bättre är det. Gr. Taube, Gust. Joli.: Ehuru jag visserligen icke hyser någon fruktan derför, att vi genom antagande af det förslag, sorn nu är under öfverläggning , skulle komma att erhålla några Spanska juntor, kan jag likväl ej neka, att min öfvertygelse är, att det ännu måhända vore för tidigt att inrätta häradsoch län-nämnder. Jag tror äfven, att då 2:ne RiksSt. redan afslagit betänk., kan detsamma ej vidare vid detina riksdag komma under ompröfvande. Jag giuudur 35o Den ii Mars. detina öfvertygelse på 34 §:n i Riksd.Ordn., som i t morn. slutar med dessa ord: ”Vill Konungen något ekonomiskt mål gemensamt med R. St. afgöra, förfares dermed på sätt som för lagfrågor är stadgadt.” När jag då slår upp 87 §:n Reg.- F:n, som just handlar om stiftandet af lag, så finner jag i slutet af densamma, att ”i alla dylika lagfrågor skall tre Stånds mening utgöra R. St:s beslut. Stanna två Stånd emot två, förfaller frågan , och för b I i f ve vid det, som förut stadgadt varit.” Jag har tagit mig friheten att uppläsa detta till den kraft och verkan, som det må kunna äga på hvars och ens öfvertygelse. I öfrigt har jag intet vidare att anföra. Hr af Dalström, Gust. Jac.: Jag högaktar visserligen tidens sträfvan att åstadkomma nyttiga reformer i dessa medborgerliga angelägenheter, men jag vill också dervid äga förhoppning att möjligen kunna lyckas i de förslag, som i sådan väg framställas. För närvar, äger jag i dessa nu förevar. frågor ingen sådan grundad förhoppning. En blick, kastad på vårt glest bebodda land, måste genast förvissa örn omöjligheten att tillvägabringa sådana deputationer eller juntor. Då jag nyttjar detta ord, så menar jag visserligen icke dermed, att man i Sverige skulle kunna skapa Spanska juntor, men man kan i Sverige skapa Svenska juntor, som kunna blifva lika farliga.
Såsom ränta och capital-inbetalning för det uttagna låne-beloppet, hvilket får räntefritt begagnas till 1841 års utgång, erlägges derefter inom slutet af hvarje år, från och med år 1842, Sju (7) procent, som alltid beräknas å det ursprungliga låne-capitalet och hvaraf, sedan ränta efter 4 procent årligen å det innestående capital-beloppet afgått, återstoden utgör afbetalning å lånesumman, intilldess densamma är till fullo godtgjord; 7:o Allt hvad, som sålunda bör inbetalas, må omedelbarligen från stadens Äldste till Commissarierne i Riksgälds-Contoiret insändas; och 8:o skulle lånet icke vid 1842 års slut vara lill hela det lyftade beloppet an vändt för de dermed afsedda och uppgifna ändamål, eller skulle de föreskrifna ränteoch capilal-inbetalningarne icke fullgöras, bör den utgifna lån-summan, å Riksgälds-Coptoirets sida, till återbetalning inom viss förelagd Expeditions-Utskollets Förslag till und. Skrifvelse* N.O 6g, 107 kort tid uppsägas, i hvilket fall den stadgade räntan skall beräknas och utgöras från elen tid, låne-medlen blifvit från Riksgälds-Contoiret utbetalda. Hvilket allt Rikets Ständer få, till svar å E. K. M:s i ämnet aflåtna Nådiga Skrifvelse, härigenom i underdånighet meddela. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 9 September 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Sept. 1840. Uti.
Frih. Creutz, Stephan: Jag är förekommen af den siste talaren, i hvars yttrande jag instämmer. Efter först till bifall å Utsk:s Utlåt, framstäld propos., som besvarades med Nej, biföll It. o. Ad:n det af Utsk:s UtgiftsA'delning afgifna förslag, som i de Utsk:s Utlåt, bifogade reservationer var uplaget. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 23 och 27 dennes på bordet lagda Utlåtm: N:o 232, i anledn. af väckt motion om ett årligt förslagsanslag å 150.000 Rdr, för att användas till ersättning åt Statens embetsoch tjenstemän för ökade utgifter i följd af den förhöjda skjutslegan; och N:o 234, i anledn. af väckt fråga om anvisande af nytt boställe åt Komministern i Botkyrka och Salems församlingar i st. f. hemmanet Nedra Tumba eller Tumba N:o 2, samt detta sednares öfverlåtande till Tumba pappersbruk. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUtsk:s d. 27 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 235, ang:de begärda statsbidrag för enskilda jernvägs anläggningars företagande. Föredrogs och bifölls Sammansatta Statso. Bevilln.Utsk:s d. 27 dennes pä bordet lagda Utlåt. N:o 44, i anledn. af väckt motion att krono-brefbärings-skyldigheten måtte på postverket öfverflytt as. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utslcs d. 27 deunes på bordet lagda Utlåt. N:o 45, i anledn. af väckte motioner om befrielse för rotehållare på Gottland att anlägga båtsmanstorp. Föredrogs och bifölls Sammansätta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon-Utsk.s d. 27 dennes på bordet lagda Utlåt.
Revisorerne få likaledes anmäla, att den utredning, som af Kongl. Stats-Contoiret blifvit verkställd utaf Landt-Ränteriernes från äldre tider, såsom oersatte, balancerade förskott, fortgått med oafbruten verksamhet, och att den vid 1819 års början för 1818 och föregående åren återstående oersatte fÖrskottssummal 1,513,4oi R:dr 12 sk. som till 1820 års utgång erhållit en tillökning af 757,904 R:dr 18 sk. 10 r:st. och således då utgjorde sammanlagdt 2,271,30$ R.‘dr 3o sk. 10 r:st., under loppet af den sedermera förflutna tiden, efter skedd granskning af utgifternes behörighet, genom afskrifning eller contant ersättning minskats med 1,820,445 R:dr 42 sk8 nst.j, så att vid sistlidne October månads slut till utredande och liqvidation återstod blott 45o,859 R:dr 36 sk. 2 r:st., hvaraf de på Kongl.^StatS - 5^6 Riksens Ständers Contoirets åtgärd beroende förskotts-utgiflerne utgjorde endast 13,436 R:dr 17 sk. grist., samt det öfriga åter ankonune på ersättning af andra förvaltande Verk; ådagaläggande detta Kongl. Stats-Contoirets nitfulla bemödande att bringa Stats-Verks-förvaltningen i fullkomlig ordning.
Hon gick och hade snart försvunnit med sin körsven och släde. Fru Metta blef allt underligare till mods, men när nu mor Annika, utan vidare prut, följde henne, så begaf hon sig å väg. Men ur fru Mettas hufvud gick ej tanken på att något var å färde. Under vägen gaf hon sig i samtal med mor Annika, visade mycken håg att lyssna till harmfulla utlåtelser emot riksmarsken, och såg lätt huru hennes själ glödde af hat och hämndlystnad. Derpå förde hon talet på hertigen och sade: "Hvad menar J mor, att hertigen ville ge den, som kunde berätta honom att Flemingen vore död." Gumman nickade och skrattade på sitt vanliga ohyggliga sätt. Fru Metta kunde icke skilja sina tankar från det hon sett och hört. Hon tänkte på att skrifva till herr Erik, men huru få fram brefvet till honom? Fru Metta hade ej länge varit hemma, innan hon varsnade en ryttare, som steg af vid trappan. Med nöje hade hon i honom igenkänt Enevald Fincke, och skyndade sig nu att välkomna honom och få helsningar från sin man och sin dotter. Herr Erik Liljeholm mådde väl och hade, jemte krigsfolket, marscherat opp emot Österbotten. Jungfru Sigrid var äfven frisk och fager, och allt stode väl till. "Och J, herr Enevald, är icke med på krigståget?" "Nej, mig synes ringa båtnad och ringa ära, att här vara med. Kanske dock, om kriget mot denne upprorshopen drar ut på tiden, att äfven jag sedan sluter mig till förstärkningar, som kunna behöfvas; men jag tänker att herr Klas med lätthet jagar undan en sådan fårskock. Men till eder, fru Metta, har jag denna gången ett enskildt ärende. Jag har härom redan talat med herr Erik, innan han lemnade Åbo, men ville ock gerna hafva edert bifall härutinnan. Min begäran vore nemligen den, att J icke ville motsätta eder min önskan att vinna eder dotter, jungfru Sigrid, till min husfru. Hennes stilla och fromma väsende låter mig hoppas en foglig och mild hustru. Herr Erik Liljeholm har redan gifvit mig sitt bifall att hos jungfrun få begära hennes ja. Äfven edert önskade jag nu erhålla."
Af de Engelska skenor åter, som här användas, blefvo vanligen under de 2 -3 första åren ett större antal obrukbara, än under den närmast derefter följande tiden, till följd deraf att otätheter och andra tillverkningsfel ganska snart gifva sig tillkänna; men de skenor, hvilka bestått den förra pröfvotiden, ausågos sedermera, med den trafik här är att påräkna, i allmänhet kunna stå vid lag 15 till 20 år och möjligen deröfver. Den erfarenhet, som sålunda blifvit vunnen om Svenska jernvägsskenors uthållighet, vore visserligen äonu^ringa, men det syntes åtminstone gifva ett stöd åt den ofvan uttalade åsigten, att af Svenskt tackjern kunde beredas i alla hänseenden bättre jernvägsskenor, än de här använda Engelska, och komiterade voro öfvertygade, att man icke för detta ändamål behöfde taga sin tillflykt till omständligare tillverkningsmethoder, än dem, som vid tillverkningen af de sednare begagnas. Hufvudsakligen till följd deraf att materialierna, tackjern och bränsle, här äro betydligt dyrare än i England, syntes dock tillverkningskostnaden hos oss blifva högre. Storleken af denna kostnad läte sig icke till siffran med noggrannhet beräknas, innan en ordnad tillverkning under en icke alltför kort tid varit i gång; men, äfven om det anfoges att priset för Svenska puddelstålsskenor skulle blifva 50 % högre än det, hvartill vanliga Engelska här erhållas, tvekade komiterade dock ej att förorda de förras användning till spårvexlingar, på bangårdar, i skarpa kurvor, m. m., der nötningen är mycket stor och Engelska jernskenor redan efter 2—3 års förlopp äro förslitna samt följaktligen föga afseende behöfde fästas vid räntan å det belopp, hvarmed inköpspriset för bättre skenor öfverstiger det för de nu begagnade. I andra länder användes för nämnda ändamål icke obetydliga qvantiteter skenor, som antingen äro helt och hållet af puddelstål eller ock hafva blott öfra delen derutaf, men för öfrigt bestå af jern; och i England tillverkas numera skenor af bessemerstål, för hvilka priset sommartiden 1862 var omkring 14 R;dr per centner.
Jag anser det vara alldeles en omöjlighet, att förbjuda medlemmar af detta Stånd, att icke utan i vissa af Utskottet uppgifne händelser få resa från Riksdagar. Ett sådant stadgande skulle^till sina följder nästan Den 22 Junti t. m. 429 vara detsamma som att förbjuda dem att kom2 ma till en Riksdag, ty den, som icke får något arfvode för det han densamma bivistar, måste rätta den tid han der kan uppehålla sig efter sina tillgångar och öfriga enskilta omständigheter, och jag finner den redan nu gällande föreskriften, att Utskotts Ledamot icke får utan särskilt tillstånd resa från Riksdagsorten, vara sträng nog. Hvad åter angår Bänkmäns afskaffande, så finner jag det vara nog tidigt, att derom nu införa något stadgan, de i RiddarhusOrdningen, då det förslag, sorn af Ridderskapet och Adeln bifölls vid 1815 års Riksdag, ännu icke blifvit vid denna anmält till Kongl. Maj:ts Sanction, ehuru jag fullkomligen instämmer med Utskottet deri, att valet af 25 Electorer och 13 Suppleanter, verksiälldt directe af Ståndet vid början af en Riksdag, då man ännu ej lärt känna sina Ståndsbröder, är i högsta måtto OtjeHigt, och man kan döma efter valet till Ledamöter i den så kallade Nämnden, hvilket vid denna Riks, dag påstod nära ett dygn, huru besvärligt ett sådant Eiectorsval skulle vara. För min del finner iag förevarande Betänkaode icke vara af något särdeles interesse, och får derföre hemställa, om icke en återremiss deraf må, anses öfverflödig, samt Betänkandet i stället helt och hållet afslås. Grefve De le Gardie, lacob: Utan att vilja ingå i särskild pröfning af de flere Utskottets förslag, ehuru jag personligen gillar lå af dera, får jag hemställa, om de sista dagarne af en 43° Den 22 Junit e. m. Riksdag, då så mångn ledamöter redan är© bortresta, det är lån peligt att till' pröfning fö* retaga en så vigtig fråga sorn den förevarande.
Om rättighet för Invånarne i Rikets provinser, att hvar som heldst inom Riket söka sig arbete. Justerades PleniProtogollerna för den 5 Juli föreoch eftermiddagen, samt den 6, B och 9 Juli. Upplästes och bifölls étt Memorial från det Särskildta Utskottet, af den 15 Juli, hvaruti Utskettet. hemställer det Riksens Ständer, genom skrifvelse lill Kongl. Majit, ville i underdånighet hos-Hans Majit anhålla om Nådig befallning till StatsContoiret, alt om utbttalnin. 664 Den 14 Juli. f. v.i. garna, sa väl af Utskottets Secreterare?, Canzdie* och VaktbetjeningS Riksdagsvedergällningar, som af de medel, hvilka i of* rigt erfordras till bestridande af andra oundgängliga utgifter för Utskottets räkning, föranstalta. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMär skalken tillkännagaf sig vara sinnad att till nästkommande Söndag den 16 Juli klockan 8 om morgonen ansia Plenum, då äfven val af Ledamöter till Nämnden eller det så kallade förstärkta StatsUtskottet skulle företagas. Erinrandes Herr Landt* Marskalken att de Ordinarie Ledamöter, som borde väljas, voro 2i och Suppleanterae 6, så att på hvarje lista 27 Namn borde vara tecknade.. Efter ' en härvid uppkommen kort öfverläggning, huruvida Ledamöter af Bevillnings-, Utskottet kunde utses tillförstärkning af StåtsUtskottet, ansåg Ridderskapet och Adeln Grundlagarna icke förhindra att ju så väl Bevillningsutskottets som andra Utskotts Ledamöter kunde till deltagande i denna Nämnd väljas. Å nyo föredrogs’ OeconomieUlskottets den 11 dennes första gången upplästa Be - Df 1 \ Juli f. m> 665 tänkande, i anledning af väckt fråga om Båtsmansföruubh 1 ingens återställande. Herr Berghman, Ambrosius Magnus, anhöll om proposition till bifall å detsamma. Friherre Cederström, Jacob:
Och detta synes betyda icke allenast, att der fans en stor yta, hvarest åtminstone under större delen af landnamstiden man fick jord för allsintet; detta var icke alltid det förnämsta, ty mången af dem, som foro dit ut, hade i hemmet vida egor, som i följe af tidigare odling icke gjorde samma besvär, som å det ouppodlade Island. Det synes äfven i icke ringa mon betyda, att jordförhållandena på Island voro goda eller ansågos så vara. Detta visar blott, hur man var nöjd med litet, särskildt hvad möjligheten till åkerbruk beträffar, men derjemte äfven att förhållandena i Norden ej voro desamma som nu. Med bestämdhet vet man, att åtminstone flerstädes i Sverge, stodo fält, som nu bära frodiga skördar, den tiden under vatten och man måste då nöja sig med att uppodla de ofta steniga och redan genom sitt läge otjenliga backsluttningarna, som nu äro öfvergifna och ofta trädbevuxna, men på hvilka man dock än i dag ser, hur tegarna legat och dikena gått. Hvad arealen beträffar, kunde Island visserligen ega utrymme nog för stora massor menniskor, ty ön är 1,870 geogr. qvadratmil stor, d. v. s. något större än Götarike, mer än dubbelt så stor som det öfriga Danmark, Slesvig inberäknadt, något större än konungarikena Baiern och Sachsen tillsammans. Men utaf denna vida yta intages ungefärligen hälften af ofruktbara trakter, förnämligast af bergen, som visserligen icke äro i allmänhet mycket höga, men de äro, i följd af det nordliga läget vida mer kala än söderns berg vid samma höjd öfver hafvet. Den Isländska fjällnaturen är dessutom vida otjenligare för menniskan än till och med högre afdelningar inom Alperna. I södra Europa skjuta fjällen upp i spetsar, den ena mer himmelssträfvande än den andra, och uppför deras sidor smyga sig dalarnas gräsmattor med smala flikar, som, skyddade i remnor och vrår, bereda djuren och genom dem menniskan tillfälle till icke torftig föda.
Allmänna tänkesättet, förut så obenäget, synes nu böjdt för åtminstone någon eftergift. Så äfven R. St:r. PresleSt., att döma af den öfverläggning, som sisth Lördag inom detsamma egde rum, har under Riksdagens lopp, i ej ringa mån, insett nödvändigheten att icke allt för mycket motsätta sig hvarje lossande af de band, som för mången af Kyrkans rättsinniga medlemmar kännas tryckande, och hvilka synas nära att brista under påtryckningarna inoch utifrån. BondeSt., inom hvilket vid förra Riksdagen många hårda och ofördragsamma ord fälldes mot den pågående andliga rörelsen i landet, har deremot nu, att döma efter hvad som berättas och tidningarna innehålla, lemnat prof på en sans, som hedrar Ståndet, och anföranden rörande denna fråga äro der hörda, som skulle väl anstå hvilken Riksförsamling som helst. UorgareSt. har ej förnekat sina, i detta som många andra afs:den, frisinnade tänkesätt; och hvad It. o. Ad. vidkommer, så är jag förvissad, såsom äfven Ståndets talrikhet och de hittills afgifna yttranden gifva anledn. att hoppas, det frågan här skall lika sorgfälligt och fosterländskt, som vid föreg:de tillfällen, blifva öfvervägd och behandlad. Det är med stor tillfredsställelse, som jag vågar uttala denna förhoppning. Det torde synas mången öfverflödigt, men är, efter allt utseende, ganska nödigt att främst utreda: hvarom är frågan? hvad gäller den? Alla kunna svara: »vidgad religionsfrihet.» Men dermed är saken icke klar. Här lia, under RiksStåndens gemensamma öfverläggningar, så väl som i R. o. Ad:s Lördagsplenum, blifvit yttrade ganska olika och till en del besynnerliga meningar, om både Den 4 November f. m. 331 hvad religion och hvad religionsfrihet är. Definitioner höra mera till lärobokens och lärostolens, än till de parlamentariska öfverläggningarnas område. Men der en så stor begreppsförvirring råder, en så stor brist förefinnes på klarhet i upfattning af det, hvarom man öfverlägger, der lärer det icke vara utan sin nytta, att noga bestämma, hvad med orden menas.
Härdad och stark genom sin ständiga hårda kamp mot den stränga naturen, fröjdar han sig åt faran och anser som en lek att störta sig deri. Kär han icke skyr sjelfva striden, livi skulle han mera frukta Den 9 Maj f. ni. blotta förberedelserna dertill? Att han icke heller gör delta, det bevisas blist af den glädje, hvarmed ynglingarne redan nu skynda till vapenöfningarna; med ännu större ifver skulle de hasta dit, om dem der bjödes, icke blott nöjen och lustbarheter — på 12 dagars tid lär man sig blott leka soldat, och roar sig deråt, vida längre tid fordrar det att verkligen blifva det — utan också nyttig, allvarlig, verksam sysselsättning, en samtidig, kraftig utveckling och bildning af både kroppsoch själsförmögenheter ; ty då skulle de hafva med sig på vägen också deras fäders bifall. Om så tillginge, så skulle utbildningen till krigare vara sista slutstenen i uppfostran, det säkra profvet på huru denna blifvit verkställd; och det skulle vara ett ganska kraftigt botemedel emot det ofvan och nedan inom vårt samhälle alltmer öfverhand tagande onda; ty det skulle lära ynglingen att rätt lyda, och derigenom göra honom mogen att såsom man veta lefva fri och oberoende af allt annat, än sitt eget fäderneslands lagar, men att också strängt vörda och i helgd hålla dessa. — Och ej tror jag dessutom, att Svenska bonden mycket fruktar den dag, som åter skall göra honom lik sina tappra förfäder, som hvarje ögonblick voro färdige alt lemna plogen och gripa till svärdet, men sedan fienden var utjagad, åter lika glada vände tillbaka till sina fredliga yrken; ty så mycken båtnad har jag ej sett honom hafva haft, att af legda händer under sekler blifva kanske lika mycket förtryckt som försvarad, att jag skulle tro honom vilja försaka att åter gå till den äldre och bättre seden, att sjelf vaka öfver att ordning hålles inom och fred utom landet, ej förgätande hvad hans ord då betydde, när han under sköldars brak och vapengny å tinget gaf sina stora Konungar tili deras ärpfulla hjeltebedrifter sitt otvungna oinskränkta ja.
Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts Betänkande af den 10 sistlidne Februari rörande yrkad rättighet för Städernas Magistrater, att få förrätta alla så kallade Dykeriauctioner, har Betänkandet blifvit till Utskottet återremittetadt uti ProtocollsUtdrag af den 1 Aprill, hvaraf Utskottet inhemtat: att Herrar Hellström, Cederborg och Hestin ansett Betänkandet icke böra bifallas, förnämligast af de skäl, att, vid de tillfällen, då sådane strandade och bergade varor skola försäljas, hvilka äro snar förskämning underkastade, såsom t. ex. Fisk, Spannmål, Fr ngt, Lin, Hampa m. m., föreskriften i 9 §. af 1802 års Kongl. Reglemente, rörande Auctioners kungörande en månad förut, icke efterlefves, och hvaraf således följer, att, om valet af Åuctionens förrättare vid dylika tillfällen skulle få bero på DykeriCompagniets ombud och den antagne Commissionairen, som ofta är en och samma person, underslef möjligen kunde äga rum, utan någon controll deremot ; hvilket förhållande, efter Herr Hellströms förmodan, varit Bihang till Riks SiPitt. i-Si7-*ui8i Sami, H;r 99, iöo. 7fl2 Eesv. och Ehon.