Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är emedlertid just detta Utsk. hade bordt bevisa, och jag hemställer om det ej ligger något förrädiskt och föga värdigt ett R. Sirs Utsk. att framkomma med sådana slutledningar, då det är lätt att begripa, alt Judens bristande förmåga att blifva medborgare lika myckel som en icke Jude, först och främst beror derpå, att lagstiftare, sådana som medlemmarna af pluralitelen i det Högloft. Utsk., och detta Betänkandes, som man påstår, högvördige förfaltare, af ofördragsamhet icke vilja tillåta Juden blifva medborgare. Följer man den logiska analysen af denna punkt, måste man medgifva att den, icke som en ledamot här yttrat, innehåller en sofism utan, jag ber den värde ledamoten om förlåtelse, en dubbel sofism. Härefter yttrar sig Utsk. sålunda: ”Häraf — märken Mine Hrr det spetsiga i ordet ”häraf” — ”har den benägenhet upkommit hos Judarne att, under den tid de vistas i främ”lingslandet, måste främlingslandet genom handel, hvilken näring ”är mest öfverensstämmande med deras främlingsskap, förskaffa sig ”så mycket som möjligt af de främmandes jordiska gods bland hvilka ”de vistas.” Utsk:s majoritet har åtminstone här visat conseqvens, 20* 308 Den 23 Februari. ty sedan hon börjat med den förenämnda fictionen, fortsattes denna genom begagnande af orden ”främling slandet” och ”främlingsskap. Det är således en fortsättning af samma sofism. Jag anser icke nödigt att, enär det redan blifvit så väl utveckladt och vederlagdt, här vidare uptaga hvad som blifvit sagdt om Judarnes benägenhet för handel. Denna näring är tillåten för alla här i landet. Det torde vara oafgjordt, huruvida ej de döpte mer eller mindre kristna som sysselsätta sig dermed hafva lika god lust att förtjena pengar som Juden har det, fastän de icke alla hafva samma flit och arbetsamhet som utmärker judafolket, och sorn är en af de säkraste källorna till välstånd.
Krögare, Krögerffor famt be, forn bålla litörfammare, Spisqvarter?» oå) XX)årösbus ’3btave famt Cracteurer, oberdfnatt 23emillning får 23rdnmin#minutering, tå ten tillåte#: 3 ©tocfbolm ocb ©ctbe» borg, minp 9?:br 10: 3 öfrige ©tdter, minp 6: 32. 50: 40: 30: 20: 10: 3: 10: 22 m ii. 5. 17. ©om betta år en afgift, broilfen ide fdtr afForfa^, få åligger bet ben, forn mebbelor 2illgånbé6ref, of t genom antaganbe borgen förfdFra Grönön om afgiftend utcjöranbe. Silla frågare, ÄrSgerffor, ©ptéqroorferé# odj SBårbdbud. <Ware fornt Sracfeurer, broilFa bafroa en båttre od> fårmånfigare rSrelfe <Sn be minfl taperabe i^rSgare, fFola tarras till gern för £unbrabe cf ben inFomft, be anfed bafroa af SRbrelfen. £>enna afgift erlåggeö äfroen af b mar 0# en annan, forn, meb bedigt tillffånb, i minut förfdljer 23rånroiri; pcb tayeraé fåbane perfoner fdrffilbf, oanfebt be tifgöra Söemillning for borgerlig SKorelfe. Kypare, i gern (Hager: gorffa Slagen 12. Slnbra bito ~ «• 2rebje bito ‘ gjerbe bito s: gemte bito ticenciaiet, mebicinä, meb practique, utom tjenffen, fe ©octoret. Hotfar od; lotsbrdngar, i gern Slager; gorga Slagen — —• — 4. Stnbra bito 2:
Här står: ”Lärare, som ingår på öfvergångsstaten, är dymedelst serskildt förpligtad att uppfylla de tjensteåligganden och ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, som kunna blifva en följd af de ändringar, hvilka komma att i skolordningen vidtagas”. Det ser följakteligen ut som skulle ingen annan skollärare, än den, hvilken fått förökad lön, behöfva åtlyda den nya skolordningen. Men inom skolstaten, liksom inom alla andra, mäste tjenstemännen antingen få förhöjning eller ej åtlyda de föreskrifter som dem af Konungen gifvas. Militären t. ex. måste underkasta sig nya reglementen, dä Konungen finner för godt att sädane utfärda. Sammaledes få väl ock skollärarne underkasta sig den skolordning som kan komma att dem föreskrifvas. Jag instämmer således med dem, som yrkat afslag å detta moment. Frih. Palmstjerna: Med Hr von Hartmansdorff instämmer jag i den af honom gjorde anmärkning, som jag ej vågade först göra: enär jag verkligen trodde, att hela afsigten med förslaget var, att åstadkomma det, sorn Hr von Hartmansdorff fruktade att delta mom. skulle åstadkomma. Den 29 Juni. 339 Uppå härefter framställd propos. blef det ifrägavar:de 5:te mom:t af R. o. Ad. afslaget. 13:de punkten, ang:de 6:te momentet af oftanämnde vilkor. Hr Silfverstolpe: Jag får vördsamt anhålla, att R. o. Ad. behagade afslä denna punkt, i anledn. af följande tvenne skäl. Det ena, alt jag anser hvad som här såsom vilkor är föreslaget, ej böra utgöra föremål för R. St:s bestämmande af vilkor för detta anslag; emedan de derigenom ingå uti Konungens rätt lill afgörande af aila läroverket rörande frågor. Det andra skälet för min anhållan om afslag är, alt jag anser det här föreslagna vilkoret vara vid en stor del af läroverken alldeles overkställbar!. Hr von Hartmansdorff: lag anhåller att för R. o. Ad. få uppläsa den ifrägavande punkten.
Under sin sträckning kunna vägarne visserligen, i synnerhet närmare gränsen, komma att ligga vådligt för ett fiendtligt anfall, men oftast hafva de då förut gjort oss sjelfva nödig fortskaffningstjenst, och vid ett krig förekomma så många fall, omöjliga att förutse, hvilka helt och hållet bestämma hvad fördel eller hvad olägenhet man kan hafva af vägar — hvaribland blott må erinras om ett, nämligen den fullkomligt okända rigtning, hvaruti en fiende kommer , att den våda i militäriskt afseende, som en viss vägsträckning kan ur en synpunkt anses medföra, motväges af samma sträcknings fördelar, sedda ur en annan. ”På dessa grunder kan antagas, att de militäriska fördelarne af jernvägar vanligast icke stå i strid med de statsekonomiska, och att, om de någon gång icke skulle med dessa öfverensstämma, måste de vara alldeles påtagliga och af särdeles öfvervägande vigt, för att, framför de nämde statsekonomiska fördelarne, vara bestämmande i fråga om valet mellan olika bansträckningar. 54 ”Om man, med ledning af dessa åsigter, skulle ur blott militärisk synpunkt betrakta de olika bansträckningarne vester eller öster om Sigtunafjärden, så är obestridligt, att den vestra är, ifrån Stäket, mera undandragen och följaktligen mera skyddad än den östra, som ligger närmare kusten, och lättare kan af fiende, som i Roslagen landstiger, förstöras, samt att således den vestra, om den är fortsatt in i Westmanland, kan säkrare fortskaffa detta landskaps samt Nerikes och Dalarnes stridskrafter, åtminstone till Stäket, äfvensom att denna väg är fördelaktigare vid ett återtåg vester ut, emedan den sätter våra stridskrafter bakom skyddet af den Mälare-arm, som går uppåt Upsala. Å andra sidan kunde sägas, att, äfven då en fiende landstiger i Roslagen, vore det icke utan ali vigt att hafva en förbindelselinie, på blott två eller tre dagsmarschers afstånd från kusten. Men om deremot en fiende landstiger i Södertörn, hvilket kan vara lika sannolikt, äro båda vägarne ungefär lika fördelaktiga för att fortskaffa trupper och krigsmateriel till Stockholm vesteroch nordvestifrån.
Sedan, — med hemtad anledning dels af beskaffenheten hos en del redan uppförda skolhus och till sådant ändamål använda lokaler, dels ock af de i hufvudstaden sistlidet år församlade folkskole-inspektörernas mötesbeslut, hvari uttalades den önskan, att ”skolhusens höjd horde bestämmas till minst 5 ainar och dimensionerna i öfrigt vara sådana, att minst 160 kubikfot luft komme på hvarje harn, med beräkning tillika Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 39. 29 af något öfverskott af rum för den framtida tillökningen af skolbarnens antal”, — fråga blifvit hos Rikets Ständer väckt dels om upprättande af en normalritning för folkskolors uppbyggande, hvarvid, med iakttagande af den största möjliga sparsamhet, afseende borde fästas såväl på barnens helsa, som på deras undervisning, hafva Rikets Ständer vid pröfning af denna framställning, icke kunnat undgå att bemärka den fördel, som skulle vinnas deraf, att genom Statens föranstaltande normalplaner blefve upprättade och funnes tillgängliga, att tjena till ledning vid byggandet af nya skolhus, särdeles på landsbygden, der ännu icke kan anses utbredd kännedomen om lämpligaste sättet att vid skolbusbyggnad tillgodose skolungdomens behof i sanitärt hänseende och dermed förena vilkoren för ett ändamålsenligt undervisningssätt. Man torde nemligen väl hafva t. ex. här och der hört omtalas, att så och så många kubikfot luft anses behöfliga för hvarje barn, att så och så stor fönsteryta utgör vilkor för tillräcklig dager o. s. v.; men icke mångenstädes anträffas insigt, huru vunnen erfarenhet i dessa afseenden skall med bästa framgång, men derjemte med minsta kostnad, tillgodogöras, hvadan ofta händl, alt med de bästa afsigter och med dryga utgifter icke ernåtts ett resultat, som med mindre uppoffringar kunnat vinnas. Rikets
Genom Riksbankens inträde lill någon del, enligt förslaget JV2 2, vore ett hinder lagdt för en godtycklig maktutöfning, och om Bank-Bolagen på detta sätt bildades, så föreställer jag mig, att Rikets Ständer skulle gifva sine Fullmäktige, och desse sina ombud i Filial-kontoren, frioch rättigheter att handla efter det, på ändamålsenlig grund upprättade, reglementet, hvilket alldeles icke behöfde vara småaktigt, enär aktieegare alltid hade fördel af en säker och vinstgifvande rörelse, men olägenhet af en oförnuftig förvaltning, och just häruti låge den vigtigaste garanti för banken, ej blott i afseende å säkerheten för dess medel, utan äfven för revenyen deraf. Godtycket vore äfven då bannlyst, och fluktuationer uti rörelsekapitalet nästan omöjliga, åtminstone skulle dessa alltid vara utan våda, hvilket nu ej, såsom Utskottet föreställt sig, är häudelsen, enligt förslaget JV2 4, ty Filialbanker kunna bildasmed 10,000 R:dr och röra sig med en million, samt indraga sin rörelse åter till primitiva kapitalet, oberoende af Riksbanken. A pag. 15, belänkandet M 43 framställer Utskottet den förmodan, att om desse enskilde banker, enligt förslaget M 1, kunde utbredas till de flesta städer inom landet »skulle åter betydliga penningesummor, hvilka för närvarande äro »dragne ur nämnde rörelse derigenom, att de dels ligga uti allmänna och enskilda »kassor, dels äro under afsändning med posterne, gifvas lif, emedan tillfälle att »insätta dem på uppoch afskrifningsräkning samt att verkställa liqvider förme»delst transport på räkning Bolagsbankerne emellan, gjorde det obehöfligt att hålla »kassa och att per posto afsända kontanta penningar.»
Disconträttighet i Banken skulle förökas med 700,000 R.-dr och således bestämmas till en million R:dr, hvarförutan Rik-* sens Ständer, jemte ett serskildt anslag af en half million för Spanmåls uppköp vid missväxter, dessutom bestämde ytterligare en half million att användas vid inträffande ymnigare skörd, då, såsom orden i samma skrifvelse äfven lyda, till inhemfke Jordbrukares eije fl ouildvikei liga förlägenhet, för saknad afsättning , jior re uppi köp får Kronans räkning borde göras-. 6amt ändteligen, att Riksens Ständer vid 1818 års Riksdag, i det af StatsUtskottet då utarbetade och af Riksens Ständer till alla delar gillade Förslag, till Magazinslnrättningens organisation, jemväl yrkat, spannemåls upphandlande i oftanämnde ändamål. Afsigten med dessa Riksens Ständers Beslut kunna ej misskännasHuru många Jordbrukare hafva icke direct eller indirect njutit förmånerne deraf, så länge det Den ii April f, tnt varit möjligt att effectuera upphandlingarne» Utan tvifvel voro desse Författningar ända-; målsenliga så länge något lif fanns i den en* skildte Spannmålshandeln, och allmänna Maga.? zinsrnrättningen blott behöfde uppköpa det öfverskott sorn derutöfver var. att tillgå, men då den enskifte Spanmålshandelsstagnation allt mer och mer tilltog icke allenasti Sverige utan äfven j hela Europa af helt andra allmänna inflytanden, än Magazinslnrättoingen samt tillgångar genom gynnande skördar ännu mera ökades^ kunde de anslagne medlen icke längre svara mot det åsyftade ändamålet. Men om, såsom det blifvit påstått, dessa försök att höja Spanmålens välde hafva ledt till de förderfvelig» påföljder för producenterne sjelfve, som öfverklagas, hvilket jag likväl icke tror så torde af det anförda kunna åtminstone så myc-i ket finnas, att skulden då icke bör stadna hos MagazinsDirectionen, som dertill endast varit verktyget, men icke orsaken.
Bland nu till bordläggning anmälda mål, förekommer äfven Bevilln.Utsk:s mern. N:o 24 med förslag till de förändringar som i fråga om serskilda, till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande mot Statsanslag, böra ega rum uti förordn:ne ang:de stämplade pappersafgiften och allm. bevilln.; och som afgörandet af nämnde mern. inverkar på expedierandet af Charta-sigillata-förordn. och Bevilln.-förordn. anhåller jag att detsamma mätte sättas främst på föredragms-listan till nästa plenum. Uppå i anledn. häraf framställd propos. beslöts att Bevilln.Utsk:s nu bordlagda mern. N:o 24 skulle upföras främst å föredragms-listan för nästa plenum. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 10 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl. 1 e. m.. Justerades 2:ne prot.utdr. för gårdagens plenum sami pleniprol. för d. 26 sistl. Juni e. m. Föredrogs och godkändes Exped.Ulsk:s under N:o 153, afgifna i gårdagens plenum på bordet lagda förslag till R. St:s underd. skrifvelse lill K. M. ang:de ersättning, i vissa fall, af allmänna medel lill vittnen i Brottmål. Frill. Cedersröm, Rud. anförde skriftligen: Nyligen återkommen till hufvudstaden från en tillfällig frånvaro af några dagar, bade jag vid gårdagens plenum ej ännu baft tillfälle laga närmare kännedom om ett bos R. o. Ad. d. 7 dennes förekommet ärende, dervid mitt namn funnits i Riddarh.Utsk:s då föredragne betänk, på ett nog besynnerligt och mindre öfligt sätt inblandadt. — För min nitälskan alt begripliga och språkrikliga ordalag måtte i R. o. Ad:s beslut användas, hvilken åsigt ock af det Högloft.
Med åberopande af hvad anfördt blifvit, och då Utskottet ansett öfriga nu granskade reglements-stadganden böra med endast några förändringar i redaktionen bibehållas oförändrade, hemställer Utskottet, att, i stället för 210 och 211 §§. af gällande Banko-reglemente, måtte i det utfärdande intagas följande föreskrifter: Jern/. §. 210. Mom. 1. »Då Privat-bank, efter fattadt beslut att upphöra, inställer sin verksamhet såsom låne-anstalt, åligger det Fullmäktige alt, så vida icke å den ort, der sådan Privatbank funnits, enskildt bolag skulle bilda sig för bedrifvande af lånerörelse med Biks-Bankens sedlar, på sätt nästföljande §. stadgar, antingen å nämnde ort inrätta en afdelning af Rikets Ständers Bank, för att, under den förvaltning, Fullmäktige finna godt förordna, och enligt af dem meddelad instruktion, bedrifva låneoch kreditiv-rörelse samt hålla uppoch afskrifnings-räkning på ungefärligen enahanda grunder, som den Privatbank, hvilkens rörelse skall ersättas, eller ock, om sådant anses mera lämpligt, för berörde ändamål och i mån af det, genom Privat-Banks indragning minskade rörelse-kapital, anvisa nödiga medel åt Bankens vederbörande Låne-kontor, under de i följande momenter intagna förbehåll.» Jemf. §• 210. Mom. 3. »Vid assignering på Banken gäller till efterrättelse hvad i afseende å Låne-kontorens enahanda assignering är eller varder stadgadt.
Den gode mästarens fromma målning hade nog synts mången öfvermåttan ljuflig, och mycken helig rörelse hade den väckt. Den kunde nog hafva varit värdig att skådas också af våra ögon. Men under kavaljersåret lät grefve Dohna hvitmåla hela kyrkan. Då blef takmålningen förstörd. Likaså blefvo alla lerhelgonen tillintetgjorda. Ack, de lerhelgonen! Det skulle vara bättre för mig, om mänsklig nöd kunde göra mig så mycken sorg som den jag känt öfver deras undergång, om människors grymhet mot människor kunde fylla mig med sådan bitterhet, som den jag erfarit för deras skull. Men tänk blott, där fanns en S:t Olof, med krona om hjälmen, yxa i handen och en knäfallande jätte under fötterna; där fanns på predikstolen en Judit i röd tröja och blå kjortel, med ett svärd i ena handen och ett timglas i den andra – i stället för den assyriska fältherrens hufvud; där fanns en hemlighetsfull drottning af Saba i blå tröja och röd kjortel, med gåsfot på det ena benet och handen full af sibyllinska böcker; där fanns en grå S:t Göran, liggande ensam på en bänk i koret, ty både hästen och draken hade blifvit sönderslagna; där fanns S:t Kristoffer, med den grönskande stafven, och S:t Erik med spira och bila, iförd fotsid guldblommig kåpa. Jag har suttit där, i Svartsjö kyrka, så mången söndag och grämt mig öfver, att bilderna voro borta, och längtat efter dem. Jag skulle ej sett så noga efter, om det fattats dem näsa eller fötter, om förgyllningen bleknat och färgen fallit af. Jag skulle sett dem omstrålade af legendernas glans. Det lär alltid hafva varit så med dessa helgon, att de tappade sina spiror eller öron eller händer och måste lagas och putsas. Församlingen tröttnade på det och längtade att bli af med dem. Men bönderna hade nog icke gjort helgonen någon skada, om ej grefve Henrik Dohna varit. Det var han, som lät taga bort dem. Jag har hatat honom därför, såsom blott ett barn kan hata. Jag har hatat honom, som den svultne tiggaren hatar den snåla matmodern, som nekar honom bröd.
„Är vexel ställd att betalas viss tid efter uppvisandet; då vare innehafvaren, vid förlust af sin vexelrätt mot öfverlåtare och vexelgifvaren, om de i Sverige bo, skyldig att vexeln till godkännande förevisa inom tid, som dertill i vexeln föreSkrifven^är, eller, der serskild föreskrift derom saknas, inom tre månader från ut - Kongl. Majlis Md. Proposition, Nio 69. 53 gifningsdagen om vexeln är dragen från en på annan inrikes ort, inom sex månader om den är dragen från eller på någon utrikes i Europa belägen ort, inom ett år om den är dragen från eller på någon ort utom Europa, med undantag af de å andra sidan Goda Ilopps-udden eller Cap Horn belägna orter, och inom aderton månader om den är dragen från eller på någon af sistnämnda orter.11 3:o. Med afseende å hvad Högsta domstolen vid 15 § anmärkt, och då samma § äfven med den föreslagna förändring i redaktion till likhet med 10 § i nu gällande inrikes vexellagen, hvarken syntes höra under vexelrätten, eller innefattade annat, än hvad allmänna lagen redan stadgade för syssloman, borde 15 § ur förslaget helt och hållet utgå. 4:o. Då det i 23 § intagna nya stadgande om skyldighet för hvar och en, på hvilken vexel blifvit dragen, att densamma godkänna, så framt lian, när godkännandet äskas, innehar tillgång, som vexelgifvaren är berättigad att å vexelns förfallotid utfordra, lätteligen skulle kunna af fordringsägare begagnas såsom medel att tvinga sina galdenärer till strängare betalningsvilkor, än de sig åtagit, fann Hans Excellens betänkligt att tillstyrka antagande af ett så beskaffadt stadgande, och ansåg alltså nämnde § i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad hittills varit föreskrifvet, böra inskränkas till följande lydelse:
I sammanhang med denna Kongl. Stats-Contorets af Revisorerne understödde hemställan, bar Stats-Utskottet till behandling förehaft en af Herr von Troil, Emil, hos Riddeiskåpet och Adeln väckt, tilt Utskottet remitterad, motion, deruti blifvit yrkadt, att Rikets Ständer ville hos Kongl, Majrt i underdånighet begära, det Riksbokslutet måtte hädanefter så tidigt fullbordas, att Riks-Hufvudboken kunde åtta eller nio månader efter kalenderårets utgång vara för Mikels Ständers Revisorer eller Stats-Utskottet tillgänglig; för hvilken nyttiga förändring, efter motionärens tanka, något oöfvervinneligt hinder icke syntes förekomma, allenast Stats-Contorets ofvanintagne förslag blifvit bragdt till verkställighet. Vid öfvervägande häraf, och på det att fullständig ledning måtte vinnas för bedömande af den åsyftade förändringens verkställbarhet och ändamålsenlighet, innan Rikets Ständer häröfver fatta beslut, har Utskottet ansett sig böra hemställa, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Majrt i underdånighet begära, att, jemte det nu brukliga bokforingssätl 1 denna del tills vidare oförändradt iagttages. Kongl. Majrt täcktes i Nåder uppdraga åt Stats-Contoret att, i enlighet med ofvanberörde förslag och med iagttagande af den förenkling i öfrigt, som ptöfvas tjenlig, låta uppgöra dels ett omslut af Riks-Hufvudboken för år i84-. 'dels ock, jemte i8{3 års Riks-Hufvudbok, en serskild Riks-Hufvudbok för samma år, enligt det nya förslaget; börande desse räkenskaper, så snart desamma hunnit fullbordas, öfverlemnas till Rikets Ständers näst derefter sammanträdande Revisorer, hvilka såmedelst Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 243. blifva i tillfälle att, i afseende på användbarheten och nyttan af ifrågavarande nya bokföringssätt, till Rikets Ständer afgifva yttrande. Ank. till Exp.-Utsk. d. 20 Mars, kl. 11 f. m.
Jag anser att förhållandet nu icke är sådant i fråga om tunnans och kappens utbytande mot kubikfoten, kubiktummet och kubiklinien; och får derföre underdånigst afstyrka förslaget i detta hänseende. Om nationen framdeles, efter införande af decimal-systemet uti Rikets mynt, uti tyngdoch längd-Qiåtten, skulle vinna en allmän öfvertygelse derom, att tördclarne af ett sådant systems tillämpning äfven på rymde-måtten för torra varor böra uppväga olägenheterne vid öfvergången från det gamla till det nya; om den då lefvande och verkande generationen, efter denna erfarenhet, skulle vilja underkasta sig olägenheterne för att bereda den uppvexande en förväntad och i andra hänseenden pröfvad fördel; så är intet hinder för ett sådant besluts fattande och verkställande. Måhända kunde erfarenhet och eftertanke då lyckas att utfinna en utväg, att äfven härutinnan tillämpa decimal-systemet, som vora mera tillfredsställande, än det nu uppgjorda förslaget.» Stats-Rådet, Grefve Mörner anförde: »1 fråga om den föreslagna förändrade indelningen af längdoch yt-inått samt vigter, instämmer jag med Departements-chefen; men beträffande rymdmåttet kan jag ej dela hans åsigt. Det hufvudsakligaste skäl, som till stöd för det uppgjorda förslaget i denna del blifvit anfördt, synes mig vara, att derigenom det nya systemet i det hela skulle blifva mera systematiskt och fullständigt; men denna formella fördel är, enligt min uppfattning, ej af den betydenhet att den kan anses i någon mån uppväga alla de olögenheter, som kunna förutses blifva en följd af förslagets antagande, eller att man för dess ernående bör så helt och hållet bryta sekelgamla vanor, att ingen af allmänheten känd enhet kommer att för det nya systemet för rymdmåttet ligga till grund, eller ens någon för samma allmänhet bekant storhet deruti upptagas. I flere af de länder, der decimal-systemets införande blifvit i mer eller mindre vidsträckt omfattning försökt, har man ej heller gått så till väga, utan har man dels blott gjort förändringen partiel, med iakttagande af de jemkningar och inskränkningar, som af redan bestående förhållanden påkallats, dels ock infört föriiih. lill IL St.