Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven åt dig egnas dessa taflor, som du – kanske bäst af alla – förmår rätt bedöma, dels genom den ljusa blick, som moder natur gaf sig, dels för att du icke allenast utgått, utan äfven vid din lefnads vackra afton åter inträdt under stugans torftak, rik på år, erfarenhet och lefnadsvishet, och – Gudilof – icke fattig på något, som till lifvets glädje och dödens förljufvande kan höra. Åt Eder, j alla tre, högt älskade och värderade väninnor, egnas denna skildring i all ödmjukhet af FÖRFATTARINNAN. FÖR-ORD. Bulwer yttrar någorstädes sitt ogillande öfver hvarje bok, som framträder för publiken utan förord eller företal, och han har måhända rätt: En bok utan dessa förelöpare är som en person, hvilken i ett stort sällskap föreställes under den simpla och enkla titeln: «Herr den eller den». Mannen kan vara lika god, ja, – ofta långt bättre än dessa andra, med långa utförliga titlar, men man vet dock icke af hvad andans barn han är, och måste borttaga tid och uppmärksamhet med att af hans egna yttranden, eller sina egna frågor till andra, få upplysning om till hvilken kast han egentligen hör, hvilket man aldrig behöfver, om värden i huset vid presentationen säger: «herr ryttmästaren, herr hofrättsrådet, herr hofpredikanten, o. s. s.
Dito hos f. d. tillförordnade Tullkammare-Föreståndaren i Örebro Lieutenanten G. W. Bergnehr 84 44 6 Sedan ännu löpande Invisningar uti Bergncbrs såsom Uppsyningsman under Dalarö Tullkammare ägande lön, blifvit liquiderade, kommer motstående belopp, till följd af vederbörligt Införsels-Utslag att af Bcrgnehrs lönctillgång innehållas. Winroth. ( 8 ) Kongl. CommerceCollegii underd. Utlåtande, i anledn. af R. St:rs Revisorers Berättelse år i83o, angtde ControlIVerket - Stormägtigste Alle rn ådig ste KonungJ Grenom Nådig Remiss liai' Eders Kongl. Maj:t behagat anbefalla Dess och Rikets CommerceCollegium, att afgifva underdånigt Utlåtande i anledning af Rikets Ständers Revisorers år i83o afgifna Berättelse, angående den samma år verkställde granskning af Kongl. ControllVerkets Räkenskaper för åren 1827 och 1828; uti hvilken Berättelse, Revisorerne så väl anmärkt, att uppbörden i Stockholm af ControllStämpelMedlen, hvilken utgör omkring halfva Inkomst-beloppet, genom sen lefverering blifvit såsom Restantier för år 1827 upptagen, och hvarigenom äfven uti RiksHufvudboken synts en brist af 3,4a 1 R:dr 14 sk. g. r:st. å 1827 års ControllMedel, hvilken dock sedermera blifvit lefvererad, som äfven fästat uppmärksamhet dervid, att arfvoden och postporto för år 1828, i438 R:dr 41 sk. 6 r:st. samt ControllVerkets aflöning och Expenser, 4>^4l R-dr 2 sk., utgått af dertill på Collegii Stat uppförde serskildte anslag, hvadan nämnde utgifter icke kunna afräknas på ControllMedlen, ehuru de synas i sjelfva verket böra gravera desamma.
I följd häraf anbefalldes Förvaltningen af Sjöärendena att utreda förhållandet, och inkom till K. M. under d. 28 Juni 1844 med en und. skrifvelse, hvaruti samma Förvaltning af Sjöärendena afstyrkte anläggandet af en fyr på klippan Understen, pä grund deraf, att en fyr, benämnd Svartklubben, redan funnes uppförd pä lj mils afstånd ifrån samma klippa, hvilken fyr, såsom varande synlig på sjömils afstånd, borde vara en tillräcklig ledning för sjöfarande genom Södra Qvarken. Jag instämmer fullkomligt i detta Förvaltningens af Sjöärendena afg i foa und. utlåt. Jag bar i denna min tanka blifvit ytterligare styrkt, sä väl af ledamöter inom nämnde Förvaltning, som ock af Lotschefen sjelf, hvilka alla ansett den ifrägavar. fyrens uppbyggande obehöflig!. Om någon af R. o. Ad:s Hrr ledamöter skulle vidare vilja öfvertyga sig derom, har jag upptagit ett sjökort, som klart ådagalägger att sä är förhållandet. Härtill kommer ännu, att klippan Understen icke har någon hamn, hvadan ditförandet af materialier är nästan omöjligt. — I afseende pä Frih. Palmsljernas yttrande får jag anmärka, att K. M. väl är oförhindrad att i administrativ väg låta verkställa anläggningen af en fyr pä klippan Understen, men att jag anser olämpligt, det R. St. till K. M. ingå med en und. skrifvelse, det K. M. täcktes låta verkställa en åtgärd, som ett förvaltande verk, pä R. St:s begäran, redan förklarat obehöflig. Att Ryssarne önska fyrars uppförande på våra kuster, det finner jag ganska naturligt. Vi hafva längs Norrbottens kuster icke mindre än 7 fyrar. Ryssarne bidraga ieke såsom Danskarne till underhållet af våra fyrar, ty från de sednare hafva vi för detta ändamål 40,000 r:dr, under det att vi från de förra hafva rakt ingenting. Jag anhåller om afslag å denna första punkt. Frih. von Kraemer, Rob. Fredr.:
Man måste så att väl, man så litet, Detta förut vet, att man ej är a l l d e l e s felnaturligtvis känna hvad barnet man kan fordra, o c h sålunda icke begär, h v a d s o m öfverstiger gång dess krafter att fylla. n ä r a att samma för åter och lögnen. Min son, hvi döljer d u ansiktet så? — är! — blott vinden susar i torra blad! — skas vårdslöst m e d sanningen, o c h barnet u p p - växer till en människa, än i annars kan mottaga och för barnet vinna ett D e t fordras liga ord en människa, obegränsadt varmt så aldrig förtroende. » Min fader, min fader, han nu i mig Mig gjort något ondt, o, älfkungen tar! har! Han håller och når men till g å r d e n i hans armar Hvilket i världen lif det o c h där skall lefva H A F V E T. IDUN det m e n hur beror hög de ställer tyngdpunkter gifves i af barnen, som d e t l e f v e r, hur grad framtiden, hvad medborgerligt får sig uppfostran för man d e t är den skulle som göra barnet kunna kalla, att af lydnadens dess bästa återskänk — och lögn. och att d e t lär sig Slutligen, den kärlek, med lefvande intresse nets väl, skall mången olika, m e n uppfostran, p å att som och uppskatta, anlagen sträckande sig välsignelsebrinin i framtiden hata falskhet AF VÄSTKUSTBILD AMANDA FÖR KERFSTEDT. FORTS. FRÅN " FÖREQ. på dugligt, bör starkt betonas, nödvändighet — gande d e t sätt, olika individuella m e d tanken fästad barnet på det verfostrats. Beroende hos i son med möda och nöd, och tidens hand, hvilket det därifrån. göra. benägenhet o c h hur uppfostrare, natt? förmå GANG det felsteg föräldrar bittert ÄLFKUNGEN.
Banquen skulle wäl härigenom för nägon del sakna en inkomst, eller Räntan, pä förstotterne til utläningen, men för en Riks Banque är mycket angelägnare at bibehälla sin Credit, än at den blottställa för en winst af en sä beskaffad operation. Man plägar säsom stäk för Län, hwilka ifrän Banquen utgä emot andra Hypoteque, än fasta ägendomar, anföra, at de förra gä in och ut och kunna lättare indragas, enär sä behöfwes, än de sednare; men just derigenom at Länesumman beständigt ingär och äter utgifwes samt säledes jämnt är i allmänna rörelsen, utan at beteckna werkeligt mynt, mäste effecten deraf blifwa i det närmaste densamma, som af Län pä fast ägendom, och kan leda Lil wädliga följder, Den 25 Julik. der, om sädane Län utan nödig warsamhet sträckas för wida ; man fick.pä känbaraste salt erfara , huru wädligt och c!ämpligt det war at läta Bancosedlar, som betecknade privata skulder pä pantsatta Fastigheter, circulera som mynt, och derföre mäste alla ytterligare Län pä fasta ägendomar uphöra, men nian spncs nu ej misttänra och fast mindre befara, at Län pä Lösöre panter och Reverser igenom Riks-Discontwerkets biträde nödwändigt mäste medföra samma werkan, om de ej inskränkas. Bäde hela Rikets och Banquens allmänna wälfärd fordrar, at et fast och oföränderligt reelt myntwärde bibehätles; derpä beror allmänna säkerheten och sjelfwa ägande rättens helgd. Men det är och förblifwcr en ren omöjlighet at bibehälla et sädant stadgat reelt myntwärdc, utan at en suceestiv indragning sker af den Bancosedel-Stocken, som nu sinnes i allmänna rörelsen, och Banco-förwaltningen efter hand äterföres til de grundsatser, som wid 1778 ärs Riksdag blefwo af dä warande Banco-Utskott stadgade såsom en oföränderlig norm för framtiden.
I denna mening, fast uti en annan fråga, yttrade sig å detta rum vid |834 års riksdag en värd talare, Hr Professor CederschjöldJag vågar äfven tro, att 1828—18 >0 årens H. BancoUtsk., med fästad! afseende dels på redan citerade 73 §:n Riksd.Ordn, dels pä 83 §:n Reg.Fin; sorn, rör:de grundlagaröas tolkning, stadgar att de böra ”efter deras ordalydelse i hvarje särskildt fall tillä inpas”, bort behandla förevar, fråga helt annorlunda. Sedan Utsk. genom prot.utdr. redan blifvit underrättadt, huru frågan afgjorts i samtliga Stånden, var det med en viss förundran R. o. Ad. emottog Utskts inbjudning att frånträda sitt redan fattade beslut, hvilken inbjudning alltså afslogs; men BorgareSt. deremot, märkvärdigt nog och livil - 35o Den -j AJ a rs e. m. ket torde vara exempellöst i våra riksdags-annaler, ingick på och antog det grundlagsvidrigt gjorda inbjudandet, och uppref såmedelst sitt redan fattade, justerade och olficielt meddeldta beslut. Att BorgareSt. likväl ej agde någon i grundlagen medgifven rättighet att frånträda ett redan fattadt beslut, vågar jag tro det ingen af närvar. Representation lärer antaga såsom tillåtet; derest man icke godtyckligt får förbise grundlagsbuden och egenmägtigt stifta lag för tillfället, i hvilket för nationen obehagliga fall det vore vida bättre, örn inga grundlagar funnos. Att grundlagarnes stiftare likväl afsett och med dem velat bereda trygghet och säkerhet för hvarje medborgare mot möjligen inträffande försök att dem eludera, är stadgadt uti 58 '^:n Riksd.Ordn.: ”Vid justering af prot. eller prot.utdr., kan ett beslut ingalunda lindrås, men viii sådana tillägg göras, hvarigenom ingen ändring i beslutet uppkommer.
Den 17 Mars f. m. 411 måst sälta tro — uppgifva, att det ej är möjligt alt inom skolan förskaffa ett större antal dispenserade lärjungar lämplig undervisning på de fria timmarne, utan att öka lärarnes antal. Att låta lärjungen erhålla undervisning på de fria timmarne utom skolan, fråntager ju läraren all kontroll öfver hans så väl arbete som uppförande; olägenheten häraf är alltför tydlig, att behöfva granskas. Enligt Utsk:ts förslag skulle dispens erhållas endast på målsmans anmälan, utan att ephorus eller lärarne deröfver behöfde höras, flotta är på en gång förödmjukande för läraren och demoraliserande för lärjungen. Läraren tillrättavisar t. ex. lärjungen en eller annan gång för slarf uti läsningen af grekiskan; lärjungen klagar häröfver för sin målsman ocii läraren får snart en anmälan alt lärjungen ej vidare skall läsa detta språk. Eri lärjunge önskar få några timmars frihet för att kunna erhålla tillfälle att, som det heter, »läsa utom skolan»; han låtsar sig då »hafva svårt» för grekiskan, hafva motvilja derför och ej kunna följa med sina kamrater o. s. v.; han anmäler detta för målsmannen, som utan vidare omväg befriar honom från det ämne, för hvilket han endast låtsat sig ha »så svårt.» Dylikt leder ej till ordning, utan till oordning. Huru mången målsman lörstår dessutom sin pupills sanna intresse? Denna makt hos målsmannen, då den ej har någon inskränkning, kan för ynglingen vara af rätt betänklig beskaffenhet, ty den bestämmer till stor del hans framtids veksamhetsbana. Genom att ej läsa grekiskan, utestänges lian från (lera embetsmannavägar, så vida han ej vid universitetet återtager detta språks studium, hvilket likvisst då sannolikt kommer att fordra längre tid än om det skett i skolan. Dessutom är det ock högst tvifvelaktigt, örn en yngling uti 5:te eller 6:te klassen af läroverket sjelf kan lätta hvilken bana han lör framtiden bör välja, antingen för densamma behöfves fullständig klassisk bildning eller ej; är det då klokt att gifva honom tillåtelse att sålunda i förtid bestämma sig?
Emot redactionen af Utskottens Beslut måste jag dock göra den erinran, att samma Beslut, efter mitt omdöme, blifvit origtigt motiveradt, enär, enligt hvad jag inför Utskotten förklarat, intet skäl kan hemtas af det obestridda af Utskottet anförda förhållandet, att ingen recognitionsskog är $å ringa, att den icke uppgår till hvad Författningarne stadga för utgöran - Statssamt Allm* Besv.- och Oeconornie-VIskottens Betänkande iV.'o 6. 3 de af helt hemman, men deremot lika ostridigt är, att, på sätt motionen antyder, i folkfaltiga orter finnas recognitionsskogar, hvilka, om de komma att i föreskrifven ordning indelas till en myckenhet heraman, icke kunna, i anseende till de skattläggningen åtföljande onera, bestå, hvarken i serskilde egares händer eller i förening med Bruken. Ankom till Exp—Utsk. den <3 Julii, Betänkande, i anledning af väckt fråga, att transporterande af Båtsmän samt Kronans effecter hädanefter, i stället att ske med Kronoskjuts, måtte verkställas sjöledes, då sådant kan ega rum.
Obekantskapen med hvarandra i landsorterna går ända derhän, att jag i eli län sett possessionaten sammankomma, som, oaktadt de lefvat derstädes 20 till 3o år, likväl träffades för första gången. Här är sagdt, att genom tillgången för tidningsredactionerna å Riddarhusets räkenskaper, hvarefter vallistorna skulle uppgöras på Ståndets ledamöter, vore det tillfälle för tidningarna, om de ville förleda omdömet, att antingen öfverdrifvet klandra eller öfverdrifvet berömma adelsmännen inom hvarje districl. Jag påstår, att endast dä, när man icke känner personen, utan genom berättelse, är det möjligt att genom tryckta berättelser förleda de väljande. Skall åter hvarje valdistrict välja på ledamöter, som bo derinom, så .är del icke så lätt att förleda någon, ty då känner man äfven mannens hemseder, huru han behandlar sina underhafvande, sitt husfolk, ja, kanske sin hustru. Man blyges att skicka honom, 0111 han ej någorledes är sådan han bör; och i hemorten pläga ej de goda egenskaperna öfverdrifvas, enligt ordspråket, att ingen är profet i sitt egel land. Får man åter välja utom d ist rict et, då kan hvilken äfventyrare som helst, hvilken tidningarna utropa som ett under af ljus och ärlighet, få röster der man icke känner honom. Emot den omtalade svårigheten att i vissa landsorter icke kunna erhålla nog skickliga riksdagsmän, örn man ej finge välja utom districtet, bör väl äfven tagas i beräkning den omständigheten, att om flere duglige personer finnas i hufvudstaden, så skall ock ett större antal ledamöter derstädes väljas, nemi. 10 af 5o, således icke mindre än £ emot hela det öfriga Riket. Hittills har man vanligen klagat deröfver, att icke nog många af landtadeln komma upp till riksdagarna. Ku synes man vilja lenina landtadeln hemma, genom att göra valen fria. Likväl, om man finnér valkretsarna för inskränkta, så kunna de ju i framtiden utvidgas genom sammanslagning af tvänne, under förbehåll att valen ske inom dem samfäldt.
Fästmön var sjuk af sorg och trifdes icke i staden, der allt påminde henne om förlusten af Mollberg, hette det. Hon «sades» sedan vara hos sin syster, fru Nordenskans, men det var icke sanning, ryktet pratade allehanda. — Nu är Hedda likväl hemma, men blek och mager. Hon hade väl ärnat sig till systern, «sades det,» men ville derförinnan helsa på en slägtinge till hennes aflidna mor, och der hade hon sjuknat in, och tillbragt någon tid. — Hvad fröken Leonna angick, vore hon ett makalöst parti för majorskans alltför hygglige son, herr fanjunkarn o. s. v. Dansen kom i gång, men Lindendal dansade icke. Leonna hade väl antagit lagmannens egen artiga uppbjudning till första kadriljen, men fann det både för varmt och opassande att dansa i sorgdrägt; hon ville gå för att se om Elise, som uttröttad, bedt att få vara allena några timmar, men mötte henne med fru Bärendorf, som på sin mans uppmaning, sjelf gått för att öfvertala mamselln att komma upp för att se på dansen, «så skulle hon visst blifva mycket muntrare, än att vara så här för sig sjelf,» som fruns ord föllo. Leonna tog Elises arm; de lotsade sig fram bakom de dansande paren, och satte sig ute på balkongen; der de genom den öppna dörrn kunde se dansen och njuta af naturen. — När en ny dans skulle begynnas, kom Lindendal och bjöd upp Elise; när hon tacksamt afböjde hedern, svarade han: «Uppriktigt sagdt var det också endast en förevändning att nalkas mamsell Sellzing! Jag har många hjertliga helsningar att framföra från Reval.» «Efter så många år, är der väl ingen som kommer ihåg mig?» Elise sväfvade något på rösten. «Jag har likväl träffat dem, som ännu välsigna er fars minne, och älska er.» «Min far var alltid hjelpsam och god. Har herr Lindendal förr varit i Reval?» frågade hon sedan lugnare. «Ja, för ungefär tio år sedan besökte jag staden första gången, och medförde derifrån ett outplånligt minne.»
PAULINUS. Vet ni, hvad ni med dessa ord har sagt, Vet ni, hvad med ett längre trots ni gör! Som Fleming, eder företrädare, Vill ni förakta folkets makt och vilja Och ställer öfver det en sjelfvisk konung. Hvad tror ni då väl, att en krona är? Ett lån af Gud allen’, som borgades På folkets aktning; och när den är kränkt, En skenbild blott af svunnen makt är kronan, En hägring falsk, som intet fäste har På himmel eller jord. Vänd åter, Stålarm, Från orätt väg, än medan det är tid, Och sök förlåtelse för allt hvad här Du och Klaes Fleming brutit emot folket. STÅLARM. Om svenska folket har förglömt sin trohet, Har Finland den ej glömt och skall ej glömma, Så länge här en ädling finnes qvar, Som heder har och svärd till dess försvar. Det finska folket troget skall förbli Sin kung, sin ed – och folket det är vi! BISKOP PETRUS. Ej samka ökad skuld med sådant tal Till Herrans vrede öfver detta arma Och ödelagda land. En trolös konung, En kättersk kung är Sigismund, som velat Med påfvelärans mörker släcka ut Det rena ljuset af vår kyrkas tro. Ej brottsligt uppror är, som störtat honom, Ej hertigen, ej folket. Sjelf han gjort det, Då de beslut, hvarmed Upsala-möte Slöt en evärdlig ringmur kring vår kyrka, Han falskt besvurit först och sedan brutit. Ett folk, ett land, en tro är Sverige nu, Och innan han ödmjukat sig för oss, Skall Sveriges rike sorgsen enka stå, Som glömt den brudgum, henne ej var värdig, Och i Guds helga ord den tröst uppsöka, Som läker alla sår, hur djupt de blöda. Tro, Stålarm, icke att ditt trots förmår Förändra det, som himmelen beslutit; Lägg derför ödmjukt ned ditt vapen nu, Att Herrans hand ej tung på dig må falla. STÅLARM. Ers vördighet, jag är för litet bisp, För att för det der kalfskinns pergamentet, Som J Upsala-prester skrefvo hop, Uppoffra öfvertygelse och ära.
Hans bestämda ovilkorliga göromål äro, beräknade i medeltal under 12 års tid, följande: l:o att såsom arkivarie föra diarium, och deruti noga anteckna alla inoch utgående handlingar, till ett antal af 800 årligen, oberäknade reqvisitioner af konsistorii-ombud, till ett antal af 70 årligen; 2:o att såsom notarie uppgöra för hvarje såmmax\U'äåe föredragningslista på alla ärenden, utgörande 1,000 årligen, och stundom derutölver; att föra protokollet vid föredragningarna; att hålla detsamma beständigt i ordning till justering; att besörja dess renskrifning i protokolls-boken; att uppsätta och, sedan justering föregått, utfärda utslag och resolutioner, ärligen 700, ofta utgörande flera ark, icke sällan i 2 ä 3 serskilda exemplar; att hålla anteckningar virf skollärares och presters läseoch lärdoms-prof, 45 årligen; att uppsätta infordrade förklaringar och utlåtanden, 400 årligen, samt desamma i brefboken införa; att utfärda missiver och förordnanden, 80 årligen, äfvensom fullmakter, årligen 20, deribland 4 å 5 pastors-fullmakter; att uppsälta och utfärda konsistorii embets-bref m. m. Ett nytt serdeles drygt tjenste-åliggande tillkommer konsistorii-notarierne likasom stifts-styrelserna i allmänhet, genom folkskolornas ordnande och 4 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 124. oafbrutna tillsyn. I följd, häraf hafva under de 2:ne sista åren 163 skol-reglementer blifvit granskade och fastställda, hvartill erfordrats icke mindre än 25 sessions-dagar, oberäknad trägen och vidlöf tig korrespondens. Vid biskops-visitationer förer notarien protokollet, hvilket justeras och renskrifves in duplo. Sådana visitationer äro under berörda tid hållna tillsammans 104. De mera sällan förefallande prestmöten fordra desto mera arbete och ansträngning.
Detta Stånd vet icke hvad dess frid tillhör, i fall det anser brännvinsbränningen lemna bonden någon betydlig inkomst, och det behöfver icke ådagaläggas, att förhållandet är alldeles motsatt. Sednare tider hafva dessutom företett så obehagliga bevis om det onda, brännvinsbränningen i alla Rikets provinser förorsakat, att jag skulle tro, att Hederv. BondeSt., om det blefve upplyst om sitt eget bästa, skulle antaga den högre beskattningen, på det att den, som vill fortfara att bränna, må, åtminstone i beskattningsväg, bidraga till Statens bästa för det onda, han genom bränningen åstadkommer. Hvad åter angår Frih. Boyes uti 5 punkten gjorda förslag, att till Konungens Befallnthfde samt General-TullDirectionen en viss summa måtte lemnäs för att utdelas till dem, som utmärkt sig genom nit att upptäcka lönnkrogar och insmugling af brännvin , så delar jag helt och hållet hans åsigter, helst hufvudgrunden för det onda ligger i berörde cfverträdelser, och Staten således icke kan göra nog för att förekomma dem. Jag får likaledes instämma uti motionärens i 6 punkten gjorda framställning om nödvändigheten af betydliga förändringar i de nuvarande bränn vins-författningarna, på Den 10 Fcbruarii f. m. 83 det att genom den nya författningen må förekommas livad hittills ofta skett, att nemligen den enfaldige blifvit straffad i stället för den, som med uppsåt förbrutit sig emot gifna föreskrifter. I sammanhang med dessa anmärkningar, och på det ifrågavarande discussion samt osäkerheten om den författning, som för framtiden kommer att blifva gällande, icke må gifva egennyttan anledning att, till dess denna fråga blir afgjord, bränna allt hvad brännas kan, får jag äran göra den motion, att R. o. Ad. måtte inbjuda de öfriga Stånden att jemte R. o. A. till K. M. ingå med underd. anhållan, att all brännvinsbränning måtte undertiden förbjudas. Den moraliska nyttan och vigten af denna motion behöfver icke inför R. o. Ad. ådagaläggas. Jag får således endast anhålla, att den måtte till Allm.
Hr Sandströmer har påstått att det onus hvarom nu är fråga skulle utgöra en hemmanen öfver deras ordinarie räntor åliggande skyldighet och hemtat jemförelse derföre från den dagsverksskyldighet i afseende på kungsgårdars afbergande hvarifrån vissa hemman i sednare tider blifvit befriade. Hr Sandströmer har likväl sjelf uppgifvit att det varit s. k. extra dagsverken, som dessa sistnämnde hemman utgjort och i sjelfva namnet ligger således ett bevis derpå att sagde dagsverken utgjort ett plus i hemmansbeskattning. I förevande fall är förhållandet likväl helt annorlunda. Det är nemi. uppgifvet alt skyldigheten af ålder vidlådat hemmanen. Jag framställer nu till Hr Sandströmer samma fråga som jag nyss gjorde Gr. Lagerbjelke, eller huruvida den värde ledamoten verkligen vet om icke dagsverksskyldigheten ursprungligen ingått i hemmanens ränta. Veta de värde Hrrrne det med visshet 174 Den 9 September f. m. så kunde de väl också nu uppgifva det, jag betviflar dock att de derom kunna lemna några säkra .upplysningar. Också har StalsUtsk. lika med kommiterade icke kunnat uppgifva annat skäl för den föreslagna eftergiften än det att räkenskaperne derigenom skulle förenklas. Jag fortfar således att tillstyrka afslag. Frih. Cederström: Det är troligen allmänt kändt att de s. k. hjelpedagsverkena hvilka synnerligen i Westmanland utgått och der blifvit anslagna till Kungsöhrs och Strömsholms kungsgårdar emot eftergift af 1 T:a spanmäl pä hemmanet i sednare tider blifvit indragna och spanmålen deremot kronan behållen. Om man nu beräknar hvad dagsverkena i fordna tider motsvarande nemi. 1 kappe spanmäl, sä om man går lill dagsverkena i Westmanland så skall man finna alt hemmansägarne hvarken vunnit eller förlorat 1 sk. på sin dagsverksskyldighet emedan de utgjort lika många dagsverken som de fått kappar spanmäl. Hvad äter angår Skaraborgs Län så har det der existerande förhållande med förevande ämne icke att skaffa.