Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Liljencrantz förena sig uti anhållan om bifall till detsamma. Då meningen är, att det Danska myntet skall i Sverige gälla icke efter myntvärdet utan efter silfvervärdet, så synes det mig vara en stor fördel att kunna förvärfva silfver från detta land. Att något egentligt gagn genom ifrågavarande åtgärd be - Ben 13 Juni. 639 redes Danmark, tror jag icke, utan är det, enligt min tanke, Svenska allmänheten, som deraf skördar nytta. Jag yrkar således bifall till riksd.-fullmägtigen Lönnbergs reservation. Gr. Posse, Arvid: Då det icke kan medföra någon våda, om i uppbörden emottagas Danska specielefter deras verkliga silfvervärde, eller enligt samma grund som Utsk:t föreslagit med afseende å Norska speciel-, och då jag af erfarenhet har mig bekant, att under vissa tider af året, synnerligast under höstetiden, en myckenhet Danskt silfver skulle kunna inflyta i landet, såvida man vore i tillfälle att få det an vändt efter dess silfverhalt, så vill jag för min del understödja deras mening, sorn yrka bifall till riksdagsfullmägtigen Lönnbergs förslag. Väl är det sannt, att, om åtgärden inskränkes derhän, att Danska specier emottagas endast vid uppbörden, är den icke fullt tillfredsställande, emedan derigenom icke kan vinnas, hvad man egentligen skulle önska. För landets kommerciella rörelse skulle det vara af vida större vigt, om man kunde komma derhän, att Danska specielemottoges uti Riksbanken och dess kontor i provinserna. Detta är en fråga, hvilken, enligt hvad jag hoppas, vid ett annat tillfälle skall blifva föremål för representationens uppmärksamhet. På grund häraf får jag anhålla om bifall till riksdagsfullmägtigen Lönnbergs hemställan. Gr. Mörner, Carl Göran: Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på den formella sidan af saken. En motion har blifvit väckt af Frih. Cederström, deruti lian yrkar, att åt Norskt mynt måtte beredas gångbarhet i Sverige. Men vid frågans behandling i Utsk:t behagar en reservant gifva nämnda yrkande en annan lydelse och föreslår åtgärdens utsträckande jemväl till Danskt mynt.
Beträffande åter den i 6 §. af Instruction för Banco-revisionerne intagna föreskrift, angående Revisorernes sammanträdande på Afdelnio* Stats-Uisliottcts Memorial, N:o 493, 5 gar och röstberäkningen vid deras öfvei läggningar, så enär för de fall, då ski 1 jag lig n meningar bland Revisorerne förekomma, rösternes beräkningssält redan i Riksdags-Qrdningen är bestämdt, och, i afseende på arbetsordningen, det synes böra vara Revisorerne obetaget alt, vid hvarje förrättning, förfara, på sätt de linna mest ändamålsenligt, anser Utskottet, i likhet med dess förut afgifna yttrande, i fråga om enahanda stadgande för revisionerne af Stats-Verket, någon föreskrift i omförmälde hänseende ej eller behöfva intagas uti den nya Inslruction för Revisorerne öfver Riksgälds-Verket. Vidkommande derefter sättet för Revisions-Berättelsernes afgifvande och tryckning samt utdelning, så torde ungefärligen enahanda stadgande, som förekommer i den af Rikets Ständer vid denna Riksdag fastställde Instruclion för Stats-Verkels Revisorer, jemväl böra uti nu ifrågavarande Revisions-Tnstruction meddelas.
Så slog han sig ner på ett kafé med en tidning i handen för att afvakta tiden. Han tordes icke gå ut. Han formligt fruktade gatorna, rädd att hans steg, utan att han egde kraft att hindra det, som en besegrad, viljelös man skulle föra honom till ett hus långt uppe på Regeringsgatan. Och der han satt i hörnet af den stela, röda sammetssoffan och frånvarande stirrade på tidningen, medan det rundt ikring honom sorlade en kaffesals slamrande, skrikiga glamm, såg hans trötta, vidöppna ögon beständigt just det der huset ... Der var portgången med sin lampa, hvars sken om qvällarne föll så hvilande stilla, så sömnigt trånmatt öfver golfvets svartoch hvitrutiga stenar – och der i portgången brukade han stanna och draga andan, ty han hade alltid gått så fort, och hans hjerta dunkade alltid så starkt. Och så trapporna med sina afsatser, han tog tre, fyra steg i sender medan han redan, innan han hunnit upp, tyckte sig se, hur tamburdörren öppnades, och ett kraftigt, ljuslockigt hufvud skymtade med glitter i ögonen och läpparne framskjutna till en lång, lång kyss ... Det gick en rysning genom hans kropp. Hans hufvud kändes brännhett, och så tungt som ville det falla ner mot bröstet, och dock satt han der en lång timme orörlig som en mannequin med tidningen stelt hållen för ansigtet, men öronen vidöppna för att girigt insupa bullret och samtalen ikring, ty det kändes som en lisa att låta samspråket med sin slöa, enfaldiga rotvälska falla som tunga spadtag med svart mull öfver hans döda kärlekslycka ... Ändtligen blef det tid att vandra ner till tåget. Kurt reste sig, gick. Derute hade en tidig aftontimmas skymning redan sänkt sig öfver den tungsinta staden, sänkt sig svårmodig och mörk, och qvällsdunklet hälde allt ymnigare öfver gatorna sina svarta skuggfloder. Lyktorna började tändas, och bloss brann fram vid bloss i den töckniga, dimgrå luften.
Simons läppar hade vittnat om sanningen av deras lära. De å sin sida tillämpade på Petros allt vad denne sagt om Atanasios och funno det icke underligt, att en kättare, som vrängde Mosen och profeterna, ej heller skulle tveka att vränga utsagor från döda, som uppstigit ur graven. Atanasios' och nicжnska kyrkomötets anhängare, de bundne och livdömde, som kallades kättare, läto således icke beveka sig att övergiva sin tro. De voro redo att dö för henne. Med en sådan död följde ju martyrkronan, det bästa av det eftersträvansvärda, det, för vilket så mången med hänförelse kastat sig i dödens armar. Petros, uppbäraren av den härskande kyrkans rättigheter och plikter, hade således fruktlöst använt övertygandets vapen. Det återstod att nyttja våld. Kättarne skulle före sin avrättning emottaga den heliga nattvarden, och detta måste, för deras själars frälsning, ske efter det homoiusianska ritualet. I långa, högtidliga toner ljöd genom kyrkan sången om Guds lamm, som borttager världens synder. Petros och den äldste presbytern trädde inom altarrunden. Hostian helgades. Det heliga bordet väntade sina gäster. Och dessa framfördes, några i sänder, med bakbundna händer av soldaterna. De strävade emot, de sökte slita sina band för att försvara sig, och när det icke lyckades, kastade de sig till golvet för att låta släpa sig till altarrunden. Deras förtvivlan gav sig luft i genomskärande rop, som blandades med den hjärtgripande sången: O Guds lamm, som borttager världens synder! Framsläpade till altarrunden, upplyftes de av soldaterna. Petros bjöd dem knäböja. De lydde icke. Soldaterna måste böja deras knän med våld och trycka dem ned mot altarringen. När Petros räckte dem hostian, mötte henne sammanpressade läppar, hopbitna tänder. Personligheten tillgrep det sista medlet att spärra sitt heliga område mot yttre våld. Men emot detta medel fanns ett motmedel, nyligen uppfunnet och redan flitigt använt, senast av patriarken Makedonios i Konstantinopel. Ett verktyg frambars, varmed de motspänstiges munnar uppbändes och hostian nedsköts deras svalg.
4S:o af den 1 Februari 1851, angående föreslaget utbyte af en del utaf den för Götha Artilleri Regementes äldre stallbyggnad i Götheborg upplåtna tomtplats emot en annan nämnde stad tillhörig lägenhet (5). 1851 den 11 Februari föredragen och Krigs-Collegium om Kongl. Majits och Rikets Ständers sammanstämmande beslut för behörigt iakttagande förständigadt. 43:o af den 15 Februari 1851, angående förändring i sättet att tillhandahålla afskedade Krigsmän m. fl. pensioner och nådegåfvor (11). 1851 den 23 Juli föredragen och nådig befallning i ämnet allåten till Kongl. Majits samtlige Befallningshafvande. 44:o af den 15 Februari 1851, angående åtgärders vidtagande för att till Rotehållares kännedom sprida författningarne rörande legokontrakts upprättande med rekryt (12). 1851 den 30 September slutligen föredragen; hvarvid Kongl. Majit, med afseende å hvad Kongl. Majits Befallningshafvande i Länen uti frågan underdånigst andragit, i nåder fann förevarande skrifvelse för närvarande icke fordra annan åtgärd, än att genom Krigs-Collegii försorg till Kongl. Majits Befallningshafvande öfverlemnades nödigt antal exemplar af Stadc/anden rörande Rotehållaren och Soldaten i hvad de hvarje Län angå, för att vederbörande till skäligt pris tillhandahållas. 45:o af den 1 Mars 1851, angående förhöjning i dagtraktamente för Gottlands Nationalbeväring under exercistid (24). 1851 den 2 Maj föredragen och förordnade Kongl. Majit i nåder, att Beväringsmanskapet å Gottland hädanefter skall under sina årliga vapenöfningar åtnjuta underhåll, motsvarande det som Beväringsmanskapet i Rikets öfriga provinser under vapenöfningarna undfår, hvadan och då — 57 — då sistnämnde
Jag har allenast önskat att wi mätte wara angelägne om en gräns - linia för Ständernas och Konungens inbördes förhällanden. Men om Konungens Ämbetsmän skulle wara pä lika sätt answariga inför Riksens - Ständer, som Ständernas egna, wore det att förblanda Ständernas magt med den styrande magtcnS. När nu Riksens Ständer genom den Zo § äro försäkrade om tillgäng till all» räkningar, verificationcr och anordningar hwilkas behörighet de kunna pröfwa, när de derigenom öfwer de medel de bewiljat äga en tillräcklig Controll, hwarföre dä införa en parilö mellan-Rcdowisn^ngcn och Konungens Ämbetsmän, och deras egna. De förra mäste wara inför Konungen answ.uiga och förbundna akt lyda och wcrkställa hans befallningar, ty dessförutan är styrelscwcrkets jämna gäng omöjligt. Hwilkcn osäkerhet skulle icke uppkomma om öfwer dem sättes en ny befallande magt? Regerings - Formens 58 § stadgar, att Ronungen läte uppwisa Gtatswerket rc. denna H är i Riksdags - Ordningen införd, den är genom den zo Z och Friherre ^äeltvarcis dertill gjorda tillägg förklarad, bestämd och amplifiera!): mera behöfwcs ej för Ständernas säkerhet, och den winneS ej, den twerkom möjligen rubbas genom införande af en orimlig parile i redowisningen för Konungens och Ständernas egna Ämbetsmän. Friherre 8 tnLI von lst 0 It k tein: Om hwad Herr Grefwe bäörnar anfört endast betyder att det omtalade momentet är öfwerflödigt, är wid dess bibehällande ingen större olycka, än att man twä gängcr sagt det samma, och det kunde wi wäl tilläta. Men skulle det sättas i fräga om redowisning för Tredje Band. Stätt - 4826 Den 21 Gctober. Ständer af Statens medel, sä är momentet rigtigt och nbdwänNgt.
Majit, efter alt halva i Nåder inhemtat yttrande, ej allenast af Kainmar-Collegium , utan ock af Högste Domstolen, som ansett ett närmare bestämmande af berörde rättighet genom utsättande af ett visst afstånd från stranden mindre lämpligt, i anseende till de skiljagtiga förhållanden, som kunna finnas, och den olika bevisning, som i serskilda fall kan åstadkommas, låtit, så vidt Collegium hade sig bekant, bero vid hittills gifven föreskrift, deruti icke eller, enligt Högsta Domstolens tanka, ändring kunde ske, utan i den ordning, 87 §. Regeringsformen stadgar. Ett större band vöre väl härigenom lagdt på fisket i Östersjön; men, om tvist uppstår rörande begagnande derstädes af fiske vid öppna hafsstranden, lärer, det oagtadt, den fiskande ej kunna åläggas ansvar eller förbjudas att der fiska i annat fall, än om strand-egaren, eller annan person, eller Kronan, kan lagligen bevisa sin rättighet till det fiske, hvarom fråga är. 8 Lagsam Allm. Besv. och Ekon,-Utskottens Betänkande, lY:o 67. Detta är hvad Utskotten inhemiat och ansett nödigt upplysa, rörande den behandling, frågan om strömmingsfiskets npphjelpande samt en ny Fiskeri-stadga hitintills erfarit, och Utskotten öfvergå nu till meddelande af det Utlåtande, hvartill Utskotten finna sig föranledde af de nu i ämnet framställde motioner.
Då sådane någorstädes äro inrättade,' till större qvantiteters uppvägning, bör alltid en satts af allmänna Vigter vara till hands, för att dermed, när så äskas, kunna controllera Pyndarens vigt. Likväl synes all vägning med dessa Pyndare böra lemnäs åt säljares och köpares frivilliga öfverenskommelse, endast att tillfälle dertill, emot lämpelig afgift, på alla Öppna saluplatser, efter möjligheten, finnes; samt att, i likhet med hvad Kongl. Kamtnar-Collegium tillstyrkt, \ Bihang till Rikt-St, Prot, 1823. IO Ide Sami. 2 B. 19 igo Underdåniga Skrifvelser, ingen ändring göres uti redan afslufade Arrén» de-Contracter för ängar, som liqvideras med Parmar hö, men hvilka Contract hädanefter icke måga ställas på Farmar, utan på Pund» Slutligen få Riksens Ständer förena sig med Kongl. Vetenskaps-Academien derutinnan, att justeringen af Mått, Mål och Vigt, förhållandet med Packtunnors kröning i Westerbottniska hamnarne och flere särskilde frågor, sorn, genom åtskillige personers underdåniga ansökningar, bl i f-vit väckte samt öfver hvilka Collegiernas underdåniga utlåtande medföljer den af E. K. M. Nådigst remitterade Acten, utgöra alla sådane föremål, hvilkas afdömande fordrar ett föregående beslut, rörande de här föredragne ämnen. Riksens Ständer få derföre till E. K. M:ts Nådiga reglering underdånigst öfverlemna dessa ärenden, för att, i ett sammanhang med E. IC. M:ts Höga beslut öfver nu gjorde allmänna framställningar, i Nåder upptagas och bestämmas. Ytterst, och under erinran af den urgamla samt i erfarenheten grundade klagan öfver mätningssättets obestämdhet, samt de tillfällen derigenom Öppnas för missbruk och underslef, ej mindre i allmän handel och vandel, än uti Kronans uppbörd, få Riksens Ständer till E. K,' Mits Höga kännedom framställa ett uppgifvet sätt, att motverka öfverfradelsen och hindra de öfverklagade olägenheter.
Jag tror mig numera visat alt jag på intet vis är fiendtlig mot principen för jernbanors införande, och anser mig, som ett ytterligare bevis pä min tillgifvenhet för denna princip, böra varna, ej den Ingeniöroflicer, som har förevar:de plan om bänder, utan dem, som icke är närmare bekanta nied lokala omständigheter, att i Sverige gifves natur-förhållanden, så olika utlandets, att samma sak ej blir lämplig på olika ställen; det fiunes delar af landet, exempelvis Westergyllen och Skåne der jordmånen består af lera och sand, men äfven förekommer bergsryggar af granit, som ej sä ledigt låta behandla sig som den lösa ytan, och att genom stenen borra en tunnel, vore oklokt och skulle kosta allt för mycket; således Mine Hrr! är det ingalunda indifferent, huru och i hvilken linea banan kommer all ledas. Jag slutar med all såga, det jag tröstar mig öfver de anledmr jag har ali vara mindre nöjd med gårdagens beslut, och med sättet hvarpå man från början behandlat saken, om hvilken man verkligen kan nyttja ordspråket alt den framkommit i ellofte timman och blifvit framskjutsad med en fart sora hade ångkraft dervid varit i verksamhet; — men anledmn till min tröst, är den, ali saken icke beror af R. St. allena, utan att lyckligtvis äfven Konungens sanktion fordras och att den icke varder lemnad utan en föregången noggrann och vis pröfning, och hade jag äran att ännu vara Konungens rådgifvare, så förklarar jag högtidligen att jag skulle yttra såsom min alfvarligaste mening, alt Staten för besparings skull borde öfvertaga £:delar af aktierna, samt i öfrigt den hushållning dervid iakttagas som jag upgifvit, hvarförutan jag anser förslaget vara mera kostsamt för Staten, om ock gynnande för vissa privata personer, än som vederbör. Det skulle bli milt votum om saken i rådkammaren, jag vet naturligtvis icke derföre om det blir Statsrådets, men — ingen kan gifva något bättre än man har, — och så är det äfven med mig; jag kan ej gifva bättre än jag har, det är milt ordspråk, det viker jag aldrig ifrån! Den 28 Augusti f. m. 501
Hr JustilieOmbudsmannens andra anmärkning, rörande ordalagen för mosaiska trosbekännares edgång, enligt 6 §. i den serskilda 100 Ordningen, få vi vördsamt anföra, att ifrågavarande trosbekännare, ehuru de varit Svenske undersåter och medborgare, hittills alltid aflagt ed med uteslutande af orden ”Gud och hans heliga Evangelium,” och med begagnande i deras ställe af uttryck motsvarande dem, som i förrberörde 6 §. äro för detla fall föreskrifva, och förnekas kan icke, alt utan en sådan iakttagelse mosaiske trosbekännares edgång vore ett tanklöst gyckleri. Det i administrativ väg utfärdade, nu upphörda, 1782 års Reglemente för Judarne i Riket innehöll äfven en likartad föreskrift med den nu anmärkta. Förklaringen i 3:dje punkten gäller för undertecknade: Rosenblad. Stjerneld. Löwenhielm. Åkerhjelm, von Schulzenheim. Skogman. Aide punkten, rörande forum för tvister emellan Staten och Götha KanalDirektion eller emellan Bolaget och Direktionen, i följd af Kongl. Brefvet den i Fehr. 1836. Xlii 4:de punkten af memorialet Lit. A har Hr Justitieombudsmannen, i anledning af Kongl. Maj:ts den 1 Febr. 1836 utfärdade nådiga beslut angående forum i vissa fall för Götha KanalDireklion, serskildt emot undertecknad, Skogman, såsom föredragande, anmärkt, att som frågan om laga domstol i förevarande fall angick förklaring af i o kap. Rättegångsbalken, och det följaktligen, enligt 19 §. Regeringsformen, tillkommit Konungens Högsta Domstol, att den ifrågakomma förklaringen öfver lagens rätta mening, sedan fråga derom af domstol blifvit väcktmeddela, hvarå StatsRådets samtliga Ledamöter tvifvelsutan äfven hade afseende, då hemställan om Högsta
Jordbrukaren att använda sin tid och sitt arbete på Hemmanets förbättring, likväl, der Aboens behof på annat sätt kunnat fyllas, nyttiga odlings» företag ofta försummats, men deremot en sådan omtanka i sednare tider hos flere Arrendatorer skall blifvit förspord: att, emot hvad i förslaget blifvit anmärkt, några för landets odling och productionen menliga följder af Reductionen och Indelnings-Verket icke kunnat uppkomma, emedan Reductionen ej sträckte sig till Landets Skatteeller sjelfegande Hemmans-Äboer, utan till dem, som, på den Skattdragande Allmogens bekostnad, och under hvarjehanda, friheter, olagligen åtkommit åtskilliga Kronans gods och Hemman, samt genom Indelnings-Verket '55J Underdåniga Skrifvtlstrl åter Rikets Militaire-styrka, som förut beroddé på Utskrifningar, blef stäld på en säker och min-, dre tryckande fot; men att, oafsedt det förhållande, att icke alla till Kronan indragne gods eller på Militien indeldte Hemman under Kronans egandeoch diäpositions-rätr, ännu qvarstå,’ Krono-Hemrnans-Aboers besittningsrätt, genom sednare tiders författningar är mera tryggad, än den fordom var; samt att för öfrigt deo omständighet, att utförsel af Spannémål och Victualievaror på utrikes orter i äldre tider egt rum, härrörde så väl deraf, att flere sädesrika Provin-i ser genom freds-siutet i Nystad blifvit af Sverige afträdde, som af en genom Brännvins-Con-f sumtionen ökad åtgång af säd, hvilket allt oaktadt .Landet likväl kunnat i ymnigare år icke allenast fylla sine behof, med egen production,' utan ock någon gång afsätta ett öfverskott på u£^ rikes ort; Och hafva Collegierne, som ansett sålunda vara ådagalagdt, att Svenska Jordbruket vunnit förkofran, förklarat sig desto mindre kurn} ' O * na den föreslagna skatte-försäljningen af Kungsgårdar och Officers-boställen i underdånighet tillstyrka, som dermed ej annat skulle vinnas, än att desse Egendomar komme i visse förmögnare Personers händer, då deremot det i projectet uppgifna ändamålet, jordens fördelning i mindre lotter, helt och hållet blefve förfeladt.
Ju mindre gäldenären således får, desto christligare, ärligare och bättre är bankerutten, – detta har jag dock icke sagt, utan öfverlemnat slutsatsen åt läsarns egen skarpsinnighet. I stycket Menniskans Stöd har jag, vederläggande Joh. Ep. 4: 20, bevisat, att kärleken till Gud står i rak motsats till kärleken för våra medmenniskor„ – och i Ferrando Bruno har jag, anticiperande Proudhon, diktat en psalm till „det Onda Väsendet.„ Du finner hur sannt presterligt jag oaflåtligen arbetat för det godas och det sannas seger, och för brytandet af convenancerna, eller – som en Rec. skrifvit om mig, för „beredandet af en tid af det ädelt menskligas uppklarning ur fördomarnas förmörkande dimmor, en uppklarning af himlen på jorden, som af tusentals dumheter, menniskobud, fördomar, convenancer blifvit höljd af moln.„ Det är en annan prest, som skrifvit så om mitt prestadöme. En lekman i Upsala har behagat kalla denna lära för en „Satans-cult.„ Hvilketdera tycker du, förträffligaste broder? Religionen och moralen hafva sålunda varit mitt hufvudfält; med samhällsproblemernas lösning har jag först på sednare åren befattat mig. Att kullrunka traditionerna och troheten mot lagar, författning och öfverhet, deruti har jag, af brist på tid, måst lemna priset åt Dig och de andra, väl vetande att arbetet var i goda händer, och inseende att när religionen och moralen (den falska, förstås) falla, så ramlar ock samhället – och tvertom. Vi kunna således, såsom Arcades ambo, med godt samvete taga emot den rökelse man egnat oss. Mellertid har jag ock på ditt fält uträttat något smått, om än blott i negatif väg: jag har betäckt Reformsällskapet med glansen af mitt namn och min auctoritet; jag har ock arbetat på „det europeiska„ och svenska „Missnöjet„ – och har således i den vägen någorlunda gjort skäl för den sold jag af dig åtnjutit.
Den bultade, skinnade, magra fårsteken späckas med både fläskoch sill(resp. sardell-J strimlor, beströs med grofstött starkoch kryddpeppar, enbär och lagerbärsblad samt ångstekes i litet utspädd ättika. Först när ättiksspadet till det närmaste insugits, fräses smör brunt och köttet stekes färdigt under påspädning af rödvin och sur grädde. Litet rifven sandost ger god smak åt såsen. Att gifva en färsk grisstek smak af vildsoin går ungefär till på samma sätt. En färsk skinka marinerad 6 dagar i vin eller ättika med peppar, lök och enbär, kokas sedan 1 timme i den silade marinaden samt stekes därefter färdig i smör. Svalen aftages naturligtvis före serveringen och ytan beströs med rödt rifvebröd. Stenia. Smånotiser från kvinnovärlden. Den kvinliga pristag arinnan vid Svenska akademien, fröken Charlotte Lindholm, som på högtidsdagen erhöll dess andra pris för en religiös diktcykel, benämd Veronica, bör ingalunda vara obekant för Iduns läsarinnor, som vid skilda tillfällen mött alstren af hennes penna i sin egen tidning. Senast till det nyss gångna årets sista nummer, som lades i press ungefär samtidigt med frö- ken Lindholms akademiska utmärkelse, hade hon bidragit med en vacker dikt. Fröken L. är bördig från Norrköping, där hennes föräldrar (eller kanske rättare fosterföräldrar) tillhörde arbetsklassen och under många år voro boende i det s. k. Midtina, hvarest de egde en gård. Fröken Lindholm, som redan i barndomen visade poetiska anlag, är för närvarande anstäld som lärarinna vid kvinnofängelset å Norrmalm i Stockholm. Ett tredje kvinligt läkarstipendium. Till fröknarna H. och A. Hiertas stipendiifond för kvinliga medicine studerande har en person, som önskar vara onämnd, till Karolinska institutets lärarekollegium öfverlemnat 5,000 kr. jemte ränta för det löpande året. Härigenom kan ett tredje stipendium utdelas under detta år.