Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
BorgareSt:t, är af den mening att inskränkningarne i detta fall borde försvinna, och att samma mening blifvit uttalad af städerna i öfriga delar af landet. Hvad den andra delen af frågan beträffar, nemi. att drifva handel på landet, så anser jag detta vara en angelägenhet, som mera rör landets befolkning, än städernas; och jag är öfvertygad om att den öfvervägande majoriteten, åtminstone af de större jordegarne, och måhända äfven af hemmansegarne, gerna skulle vilja blifva befriad från den stora mängd af handelsbodar på Sen 13 Juni e. m. 211 landet, hvarmed man nu hotas. Man må gerna föreställa sig, att menniskan i allmänhet icke är underkastad frestelse, men detta förnekas dock aT erfarenheten, isynnerhet då det är fråga om Svenska folket, ty detta är till sin natur icke särdeles sparsamt eller försakande, utan vill gerna lägga sig till sådana saker, som bereda ögonfägnad eller njutning. Jag anser derföre, att man bör söka att undvika att utsätta det för denna frestelse. När man är så angelägen om att bereda främmande nationers handelsvaror allt möjligt tillfälle till afsättning i vårt land, ser det nästan ut som man hade alltför stor omsorg för att Svenska folket fortfarande måtte arbeta på att tillegna sig vanor och behof, hvilka för det ännu äro alldeles främmande. Den erfarenhet vi haft af den ökade importen af främmande varor borde, enligt min tanka, leda till en alldeles motsatt åsigt. Att främmande länders statsmän önska underlätta afsättningen af sådana varor, finnér jag helt naturligt, då befolkningen i dessa länder till största delen består af fabriksarbetare; men att vi skola göra det, kan jag icke finna något skäl till. Dessutom är det en känd sak, att husslöjden har i fordna tider för oss varit en lika mägtig häfstång för trefnaden inom hus, som den är en nödvändig sysselsättning under de långa tider af året, då våra jordbrukare icke kunna sysselsätta sig med sådana förrättningar, hvilka hufvudsakligen utgöra föremål för deras yrke. Att dessa husslöjder på sednare tider, till följe af den ökade importen, märkbart aftagit, kan ingen bestrida.
Derigenom hade man äfven kunnat förekomma hvad som nu icke skett, nemi. att köparen får sitta i orubbad besinning då en utmätning göres; ty hade inteckning skett i lösegendomen, så hade pantinnehafvaren endast haft förmånsrätt till betalning för köpeskillingen, och i sådant fall hade lösegendomen rätteligen skolat tagas i qvarstad och försäljas. Föröfrigt måste jag göra en anmärkning emot förslaget. Uti 4 § siiges det, att köparen alltid skall vara pligtig, der fordringsägaren det äskar, att med ed betyga, alt emellan honom och säljaren är, på god tro, så tingadt och betaldt, som afhandlingen innehåller. Jag måste med blygsel och harm erkänna, att jag gjort mig sjelf skyldig till en sådan edgång. Men jag har dertill varit tvungen, emedan lagstiflaren icke satt mig i tillfälle att genom inteckning i lösegendomen bevara min rätt. Jag har varit nödsakad, för alt rädda arrendatorer, alt försträcka dem penningar, och till beredande af säkerhet derför, har jag måst, genom en s. k. lösöreköpafhandhng, söka vinna inteckning i deras egendom. Men om en gäldenär, som söker utmätning, skulle hos domaren fordra att jag med ed skulle sanna, att emellan mig och låntagaren är, på god tro, så tingadt och betaldt, som afhandlingen innehåller, så kan jag icke aflägga en sådan ed; ty min mening har aldrig varit att tillegna mig den lösa egendomen, utan har den blott varit att få säkerhet för den lånesumma, som jag gifvit. Då jag sålunda icke kunde gå eden, skulle jag gå i mistning af det lån jag gjort, och följden blefve då den, att jag en annan gång icke kunde lemna något lån. Mångfaldiga tillfällen kunna likväl inträffa då personer, hvilka icke hafva någon fast egendom att erbjuda lill säkerhet, behöfva lån, och det ar således oriktigt af lagstiftaren att, genom motverkande af tillfällen lill sådan säkerhet, beröfva personer tillgång till de lån, hvaraf de kunna vara i behof. Emot de öfrige försigtighetsmåtten vid afhandlingen har jag just ingenting att erinra.
Dessa nuancer i sättet att i Protocollet uttrycka bordläggningar, kan jag, ej blott såsomt åhörare vid fyra fÖrflutne Riksmöten, utan äfven i egenskap af Högloft Ridderskapets och Adelns Tjensteman vid en Riksdag till deras sannfärdighet och rigtighet bestyrka. Dessutom anhåller jag, att till de nu anförde grunder £S> *48 Ren 5 Februarii, ytterligare foga en annan grund, hämtad från den ädle Grefvens just inom detta Hus offentligen yttrade öfvertygelse rörande den nu klandrade ifrågavarande ordställningen. Den aS Januarii ankom BondeStåndets ProtocollsUtdrag angående Tacksägelse-adressen. Samma dag gjorde Herr Grefven och LandtMarskalken proposition om instämmande i BondeStåndets beslut, hvars läggande på bordet då af Herr Grefve von Schwerin begärdes. I näst derpåföljande Plenum den 27 Januarii, innan Protocollei för den 25 ännu var uppsatt, och således innan Protocollets Uppställning uti ifrågavarande omständighet kunde vara af Herr Grefven känd, afgaf Herr Grefven, i anledning af Kongl» Maj:ts, i afseende på den föreslagna Tacksägelse-adressen aflåtne nå, diga skrifvelse, en declaration angående de orsaker, hvilka föranledt Herr Grefvens yrkand» af frågans bordläggning. Herr Grefven börjar denna deolaration sålunda: "Jag anhåller ail fä till Jlidderskapets och Adelns Protocolt uppgifva orsaken till min begäran, att propositionen om underdånig Tacksägelseadress måtte blifva lagd pä bordet och slutar den sålunda: Osäker huruvida dessa känslor till äfven tyrs redan uti Ständernes forsta under* dårdga hälsnings-t(il, hvilka jag icke afhort% blifvit yttrade, begärde jag propositionens, hvilunda pd bordet. Jag bekänner, att jag för min del ej kan annat finna, ån att den ådl@
För de i Allmänna Rörelsen befmtelige Större och Smärre, Äldre och Nyare Banco-Sedlar cj För Tel0åPaAnmänna"Ve/ks odi tnskdde Personers Räkningår, till Assignering deponerade Fonder D) För alta ^utelöpande Riksgälds-Contoirels Credit-Sedlar, med inberäkning af KopparPolletter S u m m a Skuld Öfverskott i Tillgångar och Fordringar mot Skulderne, eller Behållet Capital S u in m a R:dr B:co IDht För åren 1827 och 1828 inbegripes i nämnde Öfverskott mera än 14 Millioner i sådana For’ dringar, som dels till afskrifning och dels afförmg inom linien, da redan ifrågakommit.) År t 8 R:dr Silfv. Spec. Spec. Litt. A. Sammandrag öfver Bankens Inkomster, Utgifter, och Års-Öfverskott eller Vinst, för året 1827, jemte användandet deraf. Inkomst i Räntor. a) Pä Bankens egen Låne-Rör else: Af Länen pä kort tiel och mot rörlig Pant: Län på Guld och Silfver mot 3 proc. — på Bankens Obligationer å 4 f, 4 oc^ 3 proc. — På Jern och Vågförda Effecter å 3 proc.: BancoSedlar li:dr Isk. I r. i Stockholm 24,896: 32. q. i Götheborg 1,369: 3p. 8. •—• På Fablu Bergslags Koppar-Sedlar .. Af Länen på orörlig Pant och pä längre terminer : Lån på Fastigheter mot 4 proc. ... D:o D:o mot 5 procent (efter afdrag af de 2 procent hvarmed Bankens från år 1801 balancerade Förskotts-fordran hos Stats-Verket småningom ersättes) Odlings-Lån mot Borgen, å 2 proc. ..
IG Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande)!, Memorial och ProtocollsTJtdrag, rörande de i Piiket vistande Judar. P. 618. — rörande ArbetsCommenderingar af Indelte Armeen. Maji. P. 203, 449» 456- — angående föreslagne förändringar i Kongl. Förordningen 1817, angående Socknestämmor och KyrkoRåd, särdeles i hvad angår den Presterskapet genom samma Författning tillagde myndighet. Julii. P. io3g. Dee. 2 A. P. 34» —• rörande en allmän Kläd-förordnings utfärdande. Maji. P. 336, 45°, 457- — om nyttan af marscher för Armeen och sättet att derigenom befordra penninge-circulationen. Maji. P. 336, 451, 457. — rörande Soldaters skyldighet att underhålla SoldatcTorpen m. m. Maji. P. 336, 45i, 457. «— om tillstånd för de Finnar, som bo i de så kallade Finnskogarne på Sveriges och Norriges gränser, att få upprätta särskilte Kyrkor och Församlingar. Maji. P. 452, 4go, 544- Julii. P. 1209. — i anledning af väckt fråga om förändring i Presträttigheternes utgörande. Maji. P. 452, 491» 544*. — i anledning af väckt fråga att Norrska skepp måtte i Svenska hamnar behandlas lika 17 lika med Svenska skepp. Maji. P. 452, 491. 544- Nov. P. 6. Allmänna Besvärsoch OeconomieUlskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, om upphäfvande af den innevånarne i en viss trakt af Elfsborgs Län förunnade rättighet att idka Gårdfari-handel. Maji. P. 54i, 683, 712. Julii. P. 543. — rörande vissa föreskrifter i afseende på tillverkningen af papper.
Men för hvar och en, som har qvar någon sedlig känsla och något begrepp om menniskovärde, för hvar och en, som är mägtig någon verkligt sedlig harm öfver penningens öfvergrepp och missbruk af sin magt till ocker och fattigdomens förnedring, måste det stå fast såsom en oemotsäglig sanning, att gränsen mellan de prostituerades parias-klass och den klass af manliga individer, som har råd att köpa offren för sina lustar, är en gräns mellan »underklass» och »öfverklass», hvilken är lika mycket en skärande orättfärdighet som en skam för samhället. Den som orerar om »öfverklass och underklass», men tillika förnekar den sanningen, den är i sitt inre ingenting annat än en despotisk »öfverklassare», hvars exklamationer om öfverklass och underklass egentligen äro uttryck af en vanmägtig ilska öfver att ej hafva magten, och som, väl kommen till magten, skulle blifva ett af dessa odjur, hvilka förut förkroppsligats i en Robespierre, Danton och Marat, såvida han ännu hade qvar tillräcklig kraft att blifva någonting annat än hvad han – är. Att för öfrigt hr Strindbergs rättskänsla skall principielt opponera sig mot tillvaron af de prostituerades »privilegierade stånd», är klart. Han hatar alla sociala orättvisor, således också den, att qvinnan tar betaldt för en sak, af hvilken »hon i lika hög grad som mannen har agremanget». Hvarje hanes rätt att utan några slags efterräkningar få »göra angrepp på» hvilken hona som helst, är en af grundlagarne i det nya rike, hr Strindberg vill grundlägga. Och vidare, hr Strindbergs behandling och bedömande af de s. k. onaturliga lasterna är ingenting annat än ett uttryck af och ett bevis på den sedeslösa ytlighet, som är ett genomgående drag hos denne »sedeskildrare». Men den »formela talangen» i behandlingen af ämnet »öfvertygar» troligen åtskilliga intellektuelt omyndiga individer.
— Aflöning för Charta-Sigillata-Kon toret 3,56o: 41* — 3,175:47* — Papper till Char ta-Sigillata 13,398: 36- — 11,044*37. Till Kongl. Räntekammaren ; . 108,971:13.10. 108,140:20. u „ Balans till följande året: Behållning hos Emb< säljningsmän . Proprie Balanser Behållning af ostämp Summa 720,208: 34* 7- 735,i 74: 38. 9- Uti Hufvudböckerna för åren 184° och 184r upptagas oliqviderade proprie balanser, utgörande vid förstnämnde års slut 7,899 R:dr 28 sk. 2 rst., för hvilkas indrifvande åtgärder väl vidtagits, i flera fall dock utan påföljd; och som bland dessa balanser finnas poster ända ifrån år 1790, de der troligtvis aldrig kunna till Stats-Verket ingå, synes det Revisorerne lämpligast, att sådana äldre balanser varda till afskrifning befordrade.
»Jag har så ondt i hufvudet,» klagade hon sakta. Han lade sin hand på hennes panna. Den var brännhet. Ellen brast i gråt. »Å, Tomas,» snyftade hon, »hvar har du varit så länge?» Han kunde icke svara något. Hon drog honom ned på soffan, och hennes händer lekte i hans hår, och hon snyftade alltjämt med hufvudet mot hans bröst. »Hvar har du varit hela tiden, Tomas, du måste säga hvar du har varit ... Du har säkert varit sjuk, säg har du inte?» »Jo,» svarade Tomas. »Jag har varit sjuk.» Båda sutto tysta. Kyrkklockorna ringde därute, och regnet droppade mot fönsterblecket. »Om jag kunde tro dig,» hviskade Ellen. Tomas svarade ingenting. — Hur skulle detta gå ... Han måste ju bryta med henne Hvad skulle han säga? »Om jag bara kunde tro dig,» återtog Ellen. »Jag vill så gärna, men jag kan inte. Du bryr dig visst inte mycket om mig!» Tomas var orolig. Hans mor stod kanske redan och väntade på honom. Men Ellens stora rödbruna ögon sågo in i hans med ett sådant uttryck af förtviflan, att han icke fick mod att säga något afgörande. Han endast smekte hennes panna, liksom för att svalka den. »Har du ännu ondt i hufvudet?» frågade han. »Ja, ja ... Lägg din hand där – just där – till vänster, vid tinningen ... Det känns så skönt!» Hon slöt ögonen och lutade sin kind mot hans. Den brände som eld. Tomas kände, hur hela hans varelse genomilades af en ljum värme. Han hade icke på länge känt beröringen af en kvinnas hud mot sin egen. Plötsligt böjde han sig fram öfver hennes ansikte och kysste henne våldsamt. Hon vred sig lös ur hans armar och sprang upp. »Nej, Tomas,» sade hon, »du får inte kyssa mig mera! Det är bäst att det är slut mellan oss – jag är ingenting för dig mera – du tycker om någon annan, säg gör du inte? Jo, jag ser det på dig, Tomas! Du har inte varit sjuk, det är inte sant!» Hon stirrade på honom med en visionär glans i blicken.
Antal personer, som äro frie från skyldighet att erlägga personlig skyddsafgift, efter i:sta Artikeln. N. N. Fögderi N. N. Dito N. N. Dito N. N. Stad . o O o » re - -”3 närs (TDfO 3 "fD Ofverårige samt inhysesoch backstugusittare m. fl. Mankön. Qvinkön. Summa Underårige. Mankön. Suni m a. Qvinkön. Mankön Qvinkön. Skattfrie. Fast Egendom, fri från Bevillning efter 2:dra Artikeln. Tillhörig Staten. Tillhörig Menigheter, Allmänna Undervisningsverk, Barmhärtighetsinrättningar ut. n. Summa värde. Hör lill Bev.-Ulsk. Mern, 1$59 & 1860, JV? 46. STOCKHOLM, TRYCK I HOS JOH. BECKMAN. 1860. - Bevillnings-Vtskottets Memorial JM 47. 1 JW 47. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Okt. 1860, kl. 11 f. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslutrörande de vid Memorialet M 46 afgifna förslag till formuldrer, som böra bifogas den nya Bevillnings-stadgan. Vid föredragning inom Riks-Stånden af Utskottets under JV2 46 afgifna Memorial, med förslag till de formulär, som böra bifogas den af Rikets Ständer vid innevarande riksdag beslutade nya Bevillnings-stadga, hafva formulären N:ris 1—6, 10 11, 12 och 16 blifvit af samtlige Riks-Ständen godkände, hvaremot, i afseende å formulären Nrris 7, 8, 9, 13, 14 och 15, Riks-Stånden stadnat i de beslut, hvilka här nedan skola närmare omförmälas.
Man vill hafva Conseljen rekryterad utom embelsmanna-classen; och jag tror nog, att så omsider sker — och dertill önskar jag uppriktigt lycka; men mina förhoppningar om blifvande belåtenhet motsvara på långt när icke mina fromma önskningar, nemi. i hvad på förmågan ankommer. Endast uppsåten tror jag kunna blifva lika redliga. Jag tillhör icke dem, som förkättra dessa hos politiska vedersakare, och lider derföre icke försök till mitt och mina politiska vänners enahanda moraliska förkättrande. De som drifva sådan fanatism äro missledare eller missledda. De sednare öro politiska barn, egnade att i all sin lid ledas och narras — eller hafva de gulsolen. De som med denna sjukdom äro behäftade, se allting gult, och sin nästa sådan som de medveta sig vara sjelfva. Mine herrar! jag har skådat många ministrar och många mäktiga oppositionsmän. Jag har sett deras uppgående sol, och deras middagssol, och omsider mångas skumrask; ty dertill nedgår omsider all icke egen glans. Samma sålunda upphöjda män har jag sett ömsom i minisleren och ömsom i oppositionen. Till och med hos oss har jag sett, huru utur denna inflyttats i Rådet. Nåväl! jag har funnit att de alla ifrån bänken till tabourelten, och ifrån denna åter till bänken, alltid med sig flyttat sina goda och sina onda egenskaper; sina samma förmögenheter och sina brister, — hvad menniskan moraliskt och intellecluelt är, det vexlar icke med politiska ställningens skiften, ej heller åverkas det till hvarken godt eller ondt af utkorad politisk fana. Jag har af de flesta ministrar jag känt, och enkannerligen af samtliga våra rådgifvare och föredragande sedan 180g, behållit det intryck, att de kunnat, med den för sin öfverlägsenhet så namnkunniga Rivarol säga: ’’jag blir modest när jag prof v ar mig; jag blir trygg när jag jemförer mig.” Jag röstar för läggandet till handlingarna af Const.- Utsk:s betänktn N:is i3 och 17, såsom till ingen åtgärd föranledande. Hr Stråle, Nils Wilh.:
Innan Fullmäktiges pröfning underställda ärenden till slutligt afgörande företagas, böra Riksgälds-kontorets Kommissariats utlåtanden deröfver inhemtas, så vida sådant för utredningen af härvid förekommande förhållanden erfordras, eller af Fullmäktige eljest anses nödigt; skolande bufvudsakliga innehållet af dessa utlåtanden i Fullmäktiges pro - lior till Stats-Utskottets Memorial N:o 293. 13 lokoll antecknas. Likaledes böra skälen för sådana, af Fullmäktige vidtagna, förvaltnings-åtgärdcr och beslut, som grunda sig på särskilda omständigheter och förhållanden, i protokollet anföras. § 259. Föreskrifter och. befallningar må, å Fullmäktiges vägnar, Riksgälds-kon lorets embetsoch tjenstemän icke meddelas, utan till följd af beslut, fattadt vid Fullmäktiges sammankomst; Sekreteraren hos Fullmäktige dock obetaget, alt, utan föregången anmälan, mellan sammankomsterna, från vederbörande infordra de utlåtanden och upplysningar, som för ärendenas afgörande finnas nödvändiga. § 260. Ofver Fullmäktiges beslut i mål, som röra Riksgälds-koniorets tjenstemän eller andra enskilda personer, eger den eller de, på hvilkas rätt och bästa dessa beslut kunna inverka, att bos Rikets Ständers Revisorer eller Siats-Utskott anföra besvär; dervid klaganden dock, så vida besvären skola till pröfning upplagas, bör, inom Tretio dagar efter bevisligen erhållen del af det meddelade beslutet, sitt missnöje deremot hos Fullmäktige skriftligen anmäla; hvarjemte det, vid enahanda äfventyr, åligger honom alt, sednast en månad före Revisorernes näst förestående sammankomst eller riksdagens början, derest revision dessförinnan icke inträffar, sina besvär ingifva till Fullmäktige, af hvilka desamma, jemte utlåtande deröfver, till Revisorerne eller Stats-Utskotlet öfverlemnas. Besvär öfver Fullmäktiges, nyss före eller under Rikets Ständers eller deras Revisorers sammanvaro, i dylika mål meddelade beslut böra, inom Fjorton dagar efter delfåendet, den dagen likväl oräknad, omedelbarligen af vederbörande till Stats-Utskotlet eller Revisorerne inlemnas.
St.r anslås, ”vare under Konungens disposition f etc. och till fullkomnande af analogien äfven 4 §., enligt hvilken Konungen äger att allena styra Riket, samt sluteligen 66 som bestämmer RiksgäldsContoirets åtgärder, men uti hvilken §. icke omtalas annat anslag eller någon R:gsCout:s disposition öfver andre medel, än dem som finnas oumbärlige för betalande af Rakets gäld JJså att Rikets Credit varder bibehållen och vårdadE Och det har äfven synts en Ledamot, att, sedan K. M:t med stöd af 64 §• Reg.Form. förklarat sig icke kunna medgifva den af R. St:r år 1823 begärda Tullmedlens lefverering till RiksgäldsContoiret, StatsUtskottet svårligen skulle kunna behandla den nu' väckta frågan; ihvilken, såsom åsyftande en ändring eller för - Betänkand en, N:o 35o. i6t förklaring af GrundLagarne hade uti samma Grundlagar sig väg utvisad till GonstilutionsUtskottet. Vidare har blifvit anfördt, såsom skäl hvarföre den föreslague förändringen icke borde bifallas: att, fastän R. S:tr år 1809 förklarat, att de ansågo Tullmedlen vara af Bevilinings Natur, desse afgifter derföre likväl icke upphörde att vara consuintionsafgifter, och att, om R. St:rs
Derom må Stats-Utsk:t yttra sig. Skulle det emellertid icke låta sig göra att nu bygga äfven banan WenersborgDen 12 Maj e. m. 811 Herrljunga, ser jag ingen annan råd än att dermed väntas till en kommande riksdag. Visserligen kan det då hända att den kommer att täfla med en bana Skanör—Falsterbo, men denna risk får den i sådant fall underkasta sig. Jag anhåller om återremiss. Frih. af Ugglas: Den fråga har blifvit framkastad, hvarföre Utsk:t, som mot alla andra bibanor varit så frikostigt, i afseende å denna gjort en afprutning. Jag skall i korthet redogöra för Utsk:ts skäl. På sätt af K. M:s Propos. inhemtas, var icke något bolag för detta företag bildadt. Riksgälds-afdelningen erhöll, kort före sitt afgifvande förslag till Utlåt, upplysning att teckning till ett belopp af 800,000 rdr skett, och, när ärendet sedermera förekom in pleno, meddelades, att en million blifvit tecknad. Emellertid har Utsk:t icke sett, hvarken någon teckningslista, eller i allmänhet några sådana handlingar, som i afseende å de Skånska banorna blifvit företedda. Då dessutom kostnaderna uppgingo till öfver 4 millioner och icke inom orten visat sig något större intresse för företagets tillvägabringande, må det hafva varit temligen naturligt att Utsk:t icke ansett sig kunna tillstyrka beviljandet af det begärda låneunderstödet. Vid ärendets föredragning var jag af den mening, att en af de båda banorna borde med understöd förses, och jag röstade för banan Herrljunga—Wenersborg. Jag gjorde det derföre, att jag ansåg denna bana utgöra en naturlig fortsättning till banan Borås —Herrljunga, med hvilken den komme att utgöra ett verkligt helt. Jag gjorde det vidare derföre, att jag ansåg derigenom beredas en hjelp åt de genom nöden i Westergötland lidande, sorn i närheten af sina hemvist skulle få tillfälle till arbetsförtjenst.
Men särdeles anslog mig ett bord, som upptog hälften af en vägg och som bokstafligen var öfverlastadt med böcker, porträtter, blommor och kringspridda papper: en hel liten verld af konst och intelligens. Ingenting var ordnadt med afsigt, en fri anda var upphofvet till allt detta. Man kunde sluta att det var hon sjelf som återspeglade sig uti det hela, och jag medger att allt hvad jag hade hört sägas om henne ingaf mig en stor otålighet att se detta rum upplifvas af själen, som tills nu blott sväfvade deri. Men då jag stod och väntade, började jag bäfva; är hon en engel eller en demon? hvilketdera? ty endera måste hon vara. Jag hade än hört henne prisas till ytterlighet, än grymt förtalas och jag ville sjelf dömma. Om jag bäfvade, var det derföre att jag var rädd att finna henne under min förväntan, icke stor nog eller icke nog förskräcklig. Frasandet af en klädning underrättade mig med ens om hennes ankomst; mitt hjerta klappade, dörren öppnades och hon trädde in. Hennes första åsyn lät mig skåda ett temmeligen vanligt ansigte; en medelmåttig längd, ett öppet uttryck, samt den ledighet uti sättet att föra sig, som nästan alltid förvärfvas genom mycken verldsvana. Hon ursäktade sig artigt öfver att hafva låtit oss vänta, emedan hon ej haft hjerta att låta sina stackars blommor försmäkta af törst. Hon hade en vänlig blick för oss båda, och uti hennes leende, uti hennes ansigtsuttryck fanns något som befriade en ifrån allt onödigt tvång. Jag tyckte mig förut hafva sett detta ansigte endera på någon tafla eller uti en dröm; hvilketdera, kunde jag ej minnas. Så länge samtalet rörde sig kring vanliga ämnen, hade hon ett likgiltigt uttryck; hon lyssnade uppmärksamt, men talade litet. Så snart fråga väcktes om intressantare ämnen, följde jag med spänd nyfikenhet hennes ansigtsspel, som blef allt mera själfullt; ögonen blixtrade och liksom ofrivilligt upptog hon frågan och tycktes lyssna till sin egen röst, som var full af klang; de ord hon talade voro ej utsökta men förde rakt till målet. Mig föreföll hon som en prestinna som höll sanningens vågskål i sin hand.