Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fru Metta och allt folket i gården voro nu hela denna dag upptagna af omsorger att ställa rummen i beboeligt skick, att från vinden nedbära de der förvarade linneoch sängkläder, samt att på alla håll ordna och putsa efter gårdagens förstöring; och tack vare hennes kloka anordningar, började allt att antaga ett temligen ordnadt skick, då hon tredje dagen om morgonen varsnade en ryttare, som tog af stora vägen opp till Tannila. Hon trodde först det vara Enevald Fincke, men stod dock oviss och såg utåt, till dess hon helt hastigt utropade: "Sannerligen är det icke herr Erik", och dermed skyndade ut emot honom. Men Sigrid hann ändå fortare fram. I detsamma han kastade sig af hästen, tog den högreste krigaren den unga flickan om lifvet, kysste henne och lyfte henne högt, som om hon varit ett litet barn. "Se min snälla, kära flicka, Gud välsigne dig. Har jag dig här oskadd och glad, och mor Metta", han kysste äfven henne och tog henne i handen. "Se, Gud vare lof, jag har eder, mina kära, åter utan mehn. Detta är nästan mera, än jag vågade hoppas. Då är ju allt bra." "Ack, det är dock, tyvärr, icke så alldeles bra. Se till hurudant ett hus du kommer! Stig dock in, min herre och man, och stå ej utanför ditt eget hus, huru illa tilltygadt det än må vara." "Käraste min Metta", svarade herr Erik, "icke ha träd eller sten känt smärta af hur de blifvit medfarna, nej, icke ens fönsterglasen ha känt deraf, och sådan rask matmor, som du, sörjer nog före, att allt snart åter kommer i skick och visthusen bli fulla. Men hur är det med våra tjenare, kommo de utan skada från leken?" "Erki ligger ännu illa sjuk af röfvarenes slag, men jag hoppas han kommer sig. Pekka och Jussi ha slagit sig till klubbehären. På dem var ej stor skada, de voro dåliga karlar, och gingo med endast för att få plundra, ty sannerligen de hade något förtryck af krigsfolket att klaga öfver." "Stackars Erki! Nå, icke behöfver jag be dig vårda honom väl, det vet jag att du i alla fall gör.
Stadgandet uti nu gällande bev:s-förordning har afseende på den rättighet, hvilken isynnerhet i städerna är medgifven åt tax:s-komitéen, att nedsätta afgiften under minimum för sådana skattskyldige, hvilka deraf verkligen är o i behof och i afs:de å hvilka detta behof kan på föreskrifvet sätt styrkas; men, detta oafsedt, är det äfven i ordalagen någon olikhet mellan nu gällande stadgande och hvad som blifvit al' Utsk:t föreslaget, emedan, enligt det förra, skall det vara styrkt, att persona qusestionis är oförmögen att draga afgiften, hvilket åter icke, enligt Utsk:ts förslag, är nödigt. Jag anser således fortfarande, att denna § innefattar en utsträckning af de tax:s-komitéen förut gifne åligganden samt att denna komité således får en ny bestämmelse sig tillagd. Hr Hjärne: Att denna §, på sätt den förre talaren anmärkt, innefattar en utsträckning af hvad som uti bemälde hänseende förekommer uti nu gällande bev:s-stadga, kan jag för min del åtminstone icke finna, enär detta nu under öfverläggning varande stadgande är uti nästan ordagrann enlighet med det uti gamla bev:s-förordningen befintliga. Den här yttrade meningen, att sistnämnde stadgande skulle hafva afseende å de nedsatta minimi-afgifterna, anser jag svårligen kunna, med någon utsigt till framgång, försvaras, ty då förhållandet ang:de rättighet för tax:s-komitéen att i vissa fall t)en 18 M aj f. m. 217 nedsätta minimi-afgiften under det bestämda beloppet afhandlas i en särskild §, så talas här endast om nödställda och utblottade personer; och man har i denna § icke afsett några andra personer än desse. Då det stadgande, som här framställes, således hvarken är nytt eller erhållit någon större utsträckning än förut, kan jag icke fatta, hvarföre man icke skulle bifalla detsamma, som dessutom verkligen är af behofvet påkalladt. Hr Stuart, Carl Gustaf:
Denna äger medel dertill, och så kunde äfven väl ske, i händelse Cassan delades och ställdes under Landshöfdingarne och RegementsCheferne, såsom här blifvit föreslaget, men hvilket jag derföre icke tillstyrker. Herr Tham, Wollrath: Jag ber att i första frågan få lemna en upplysning om Storskiften. Efter 1812 års författning lade ett gjordt storskifte ej hinder i vägen för ett enskifte. Detta står i öfverensstämmelse med nu gällande Skiftesförordning. Men skillnaden, som nu verkar svårighet är, att, enligt 1812 års författning, den, som begärde Enskifte, väl ovillkorligen erhöll detsamma, men att de öfrige i skifteslaget kunde få bibehålla eller lägga sin jord i Storskifte, enär de så ville; då deremot, till följd af nya Skiftesstadgan, så snart en delägare i by eller samfällighet begär laga skifte, detta skall icke allenast på Chartan uppgöras för hela Byalaget, utan äfven på deras bekostnad af Landtmätaren på marken utstakas, utan afseende derpå, om alla de öfrige Delägarne vilja behålla den gamla delningen, sedan de från sig skildt den, som Laga skifte begärt; det är denna fullföljda anmärkning, hvartill anledning finnes uti nya SkiftesStadgan. 3go Den ig December e. ni. Herr Danckwardt: Herr Hjertås förslag att af MilitiasBoställsGassan skulle godtgöras kostnaderne för skiften ä MilitiaeBoställen, har jag visserligen icke något emot; men jag frugtar att Cassans tillgångar icke medgifva en sådan utgift; äfvensom jag icke i öfrigt ser skäl, hvarföre Militärer skola i denna del njuta en fördel framför CivilStatens Embetsman.
Lotsen hade honom en silfverslant. — stor roll, men då jag dristat komma med tagit en något felaktig kurs. Nu började Under eskaderöfningarna växlades naturmina minnen i den goda afsikten att få ett ansträngande arbete att få skutan loss, ligtvis ständiga signaler; detta gaf officerarne påvisa, hur vår folkkäre konung alltid vehvilket ock snart lyckades, och innan det anledning till ett lustigt skämt. De gåfvo lat och förstått att ställa sig i personligt furstligatåget ankom till Göteborg, låg » Thor » hvarandra namn efter de signalflaggor, som förhållande till och så att säga au niveau trots grundstötning och hällregn, putsad genom sitt utseende eller sin betydelse i o. s. att minnas med t. o. m. de minsta och fin, färdig att emottaga sin höge besignalbrefvet på något sätt påminde om bland sitt folk, så må djärfheten förlåtas fälhafvare. Men sjömän äro och hafva allderas personer eller deras karaktär. mig. Ära åt vår älskade konung för här tid varit skrockfulla, och det var ej utan, En dag steg prinsen upp på däck, just påvisade som för alla hans stora egenskaatt det obetydliga missödet uppfattades som då officerarne som bäst höilo på att under per! Men först och sist ett varmt tack ett mindre uppmuntrande omen. Lagrarne muntert glam tilltala hvarandra med signaltill Gud, som låtit vårt svenska folk intill i fjärran började blekna — men se där är flaggornas namn eller nummer. Prinsen detta stora jubileumsår stå under hägnet prinsen! frågade, hvad den något högljudda munteraf denne vår konung, öfver hvilken Han Han stiger ombord under » ramanning » heten betydde, och fick upplysning därom. själf så rikligen slösat sina håfvor. » Nå, hvad för du för flagg, Rosengren? » och hurrarop, hälsar gladt och hurtigt på Å ... S. befäl och manskap, hvisselpiporna ljuda, frågade han fartygschefen, den rödlette, nå- trossarne kastas loss, maskinen i gång, full got korpulente och godmodige kommendör* fart ut till eskadern, som i festskrud, unkaptenen af detta namn.
&amp; nila ståtliga %erresätet Krapperup stannade vi för att beskåda dess ålderdoinliga, något dystra prakt, och vi häpnade öfver de väldiga stenblock af hvilka uthuslängorna - ekonoinibyggnader kallades de af oss, den ' nya tidens barn - äro uppförda, samt undrade hvad våra dagars strejklystna inarare slitille saga om ett s$- dant arbetsmaterial. Längre bort ligger det modärha ocke en hus, erinrande om fransysk chateaustii, friskt ocli fritt med förtjusande läge i brynet af den huga bokskogen. Nu börjar vägen att i långa krökningar närma sig Iiafvet ocli inom kort ar inan vid BIölle, ett mellanting af fiskläge, badort ocli sommarkoloni, liggande på be&amp;ets nedersta sluttning, just där vägen börjar att stiga. Det något brokiga intrycket af byn eller hvad inan slcall kalla den tiimligeii utbredda byggiiadsko~ilplexeri, var för tillfallet ytterligare förliöjdt genom de fantasidräkter, hvari de unga flickorna voro klädda eller rättare ut.kladda. Men då äfven nnglieri~arna visade sig i festdräkt på de flaggprydda ver; rndofna, var det tydligen nigon särskild högtidlighet som gjck af stapeln. Tackar så iilycket! - här ville vi icke stanna, helst soin den långa sorninardageii ännu hade ett par tiinmar kvar till aftonen. Villigt gingo vi dock in pk skjytsBondens ' anli5lllan att vi skulle stiga a r och g2 uppför de första backarna, som heïrskaperna alltid brukas, tillade han, synbarligen viss om att detta var en riiotivering af öfveïtygande kraft. Men det visade sig att hans medkänsla var större för hästens an för ' de resandes ben, ty vi förlorade hoiiom &amp; art nr sikte uppe i bergskrökarila, och återfuiino honom icke förrän iila backarna yoro slut - val en Iialftiiniiies promenad.
Skulle någon af Iduns läsarinnor vilja ge mig beskrifning med det första på trefliga julgransprydnader som man själf kan förfärdiga, och äfven försöka sälja. Företagsam. Vill någon af Iduns läsarinnor VAIA AF den godheten gifva m i g en beskrifning på EN ej for dyrbar dräkt till EN m a s k e - radbal — t. EX. en turkinneeller zigenerskedräkt. Jag är lång och mycket mörk. Ö d - mjukligen Sally. Råd önskas, om man kan förvara fläsk-korf någon längre tid på annat sätt än att ha den liggande i lake dä den mot slutet ej blir så god som i början. Går det AN att låta bli salpeter i både korf och lake? För snart svar vore » Oerfaren » mycket tacksam. Skulle någon AF Iduns ärade läsarinnor vilja lemna mig prof pä en virkad treflig lakanspets? Mycket tacksam härför vore Lmnéa. Skulle någon kunna uppgifva en basar-butik, helst i Stockholm eller Göteborg där finare arbeten, säsom broderier, virkning m. m. utlemnas till hemarbete. Prenumerant. F. W_ J. En ung flicka, som önskar sig plats som skrifbiträde hos häradshöfding eller ANNAN tjänsteman, frågar härmed Iduns välvilliga läsare hvilka kunskaper fodras för att kunna antaga EN sådan plats? Ä r det nog om man går igenom EN bokhålleriskola? H v a r finnes någon sådan i Stockholm, eller annorstädes? H v a d är priset T — N ä r börjar kursen — huru lång, o. B. v. Ingen vore tacksammare lör skyndsamma upplysningar i detta ämne än — Sylvia. Ville någon AF Iduns ärade läsarinnor sända mig ett monogram M. samt ett lättare broderi i klump eller plattsöm till lakan och örngått, vore EN » flicka från landet » mycket tacksam. Blom The. Finest Blom Pekoe.
Adelns beslut, IX. s 317, BorgareStåndets, ix s 321, BondeStåndets, IX s 322., — om att II. K. M. måtte varda krönt; BondeStåndets underd. önskan, IX 3. s ig6, delad af Adeln, med underdånigt öfverlemnande till H. K. M. Konungen att dertill bestämma tiden, IX 3. s 24ig, af BorgareStåndet, IX 3. s 253,. instämmande deri af BondeStåndet, IX 3. s 256* af PresteStåndet, IX 3. Underd. Skrifvelse derom, X s 36o, 36 f. ' RiksdagsBeslut, §§. 7 och 43. Drucken, om straff för den som kommer, i kyrkan, Kongl. LagUtskottets Betänkande, VII 2. s 840 — 842, återrem. af BondeStåndet, IX s 712, bif. af BorgareStåndet, IX s j3o. Ytterligare Utlåtande, VII 2. s 1311, 1312, lagdt till Handlingarne af Adeln, IX s 1108, af BorgareStåndet, IX s 1118, 8o Lif. af BondeStåndet, n s 1138, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, ix s 1143. DrätselFörvaltningen.- Särskildta Utskottets Betänkande, IX s 171, 276 — 286. Dykeri-Compagniet, om upphörande af; Motioner, remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten, II s 1219. DykeriVerket, rörande; Statsoch Ekon. Utskottens Betänkande, IV 5.
Vid arbetets slutliga utförande visade sig emellertid den beräknade kostnadssumman alldeles för låg, ty dels påträffades en för gräfningen utomordentligt Stats-Utskottets Utlåtande JH 103. 7 svår jordart, och dels blef under arbetets fortgång och sedan man redan uppnått ett djup at 12 fot som arbetsplanen bestämde, den erfarenhet gjord, att det med företaget afsedda ändamål icke skulle fullständigt vinnas mec} mindre än att sänkningen ytterligare ökades omkring 3 fot. Ehuru denna ytterligare sänkning, såsom vållande icke allenast ökadt arbete utan jemväl ökade expropriationskostnader, befanns särdeles kostsam, funno likväl bolagsmännen, dä utan denna förändring nyttan af det dittills gjorda arbetet skulle blifva i hög grad oviss, sig af sådan anledning nödsakade att vidkännas de ökade utgifter, som arbetets utförande efter den större planen erfordrade. Men genom denna förändring hade kostnaderna, enligt hvad 1864 års afslutade räkenskaper utvisade, uppgått till icke mindre än 341,962 R:dr, en utgiftssumma, som före arbetets afslutande antagligen komme att ökas med 20,000 R:dr, och således totalkostnaden belöpa sig till omkring 362,000 R:dr. Om från denna summa afräknades dels det anslag af 10,000 R:dr som Staten lemnat och dels den gåfva af 30,000 R:dr som en enskild person skänkt bolaget, vore likväl detta bolag belastadt med en löpande uppsägbar skuld af omkring 322.000 R:dr eller mer än 6,300 R:dr på hvart och ett af de 5017/->4:dels hemman, af hvars egare bolaget utgjordes. Vid sådant förhållande och då utan Statens mellankomst flere af de hemmansegare, som i detta allmännyttiga företag voro intresserade, icke skulle kunna vid sina fastigheter sig bibehålla; då vidare Rikets Ständer med långt rikligare understöd i förhållande till arbetets omfång och kostnad understödt flera dylika företag; då dernäst antagligt vore, att om det ursprungliga kostnadsförslaget upptagit 362.000
Dess lVädiga Droposition om 8tats-Verkets tillständ oell bebok l>os Kikets 8tändei' för nämnde bamnll^ggnad äska en summa ak84,^5o Ii:dr, till fördelning pa 4 är med !:del ärligen, utgörande tor 3 är „ 63,562: 24. ' — inot de ak 8t^re1s6n kor allmänna Vägoell Vatterib>ggnadel, enligt b vad okvanberördt är, föreslagna vilkor: samt att kör kaj-b^ggnad i ^Venersborg, mot vilkor, att 8taden, jemte bekostandet i öfrigt, verkställer samma byggnad, enligt den ak Ökverste-Kieute nant lippgjoida plan, mä anslasen g"7rg „ i5,3oo: 5idare bemställde 8tat8-liädet i underdänigbet, att Kongl. Naj:t, med Åberopande ak bvad 8t^re1s6N8 kölAllmänna Väg-oeb Vattenbvggnader underdäniga skrifvelse ak den 2^ sistlidne duni i ämnet inneballer, mä llos Kikets 8tändeillegära följande anslag till Kongl. Naj:ts disposition kör en till ak 3 är, nemligen: ll) /o/' oe/l ol/ t/vl/vtee oe/r /o> «/' ol///»g^/"ö/'6- tlrg°, untler iagttagande ak livacl angående bidragens beviljande såsom Ian eller anslag, utan aterbetalnings-sk^ldigbet, blifvit bestämdt, i afseende L det i enabanda änelamäl vill sista Kiksdag anvisade anslag, en summa ak 5o,ooo K:dr ärligen, eller till sammans „ i5o,ooo: med Ilillellällande derjemte, kör utdikning ak m^ror a Oottland, ak den ännu ieke disponerade äterstoden 3^,3oo
Men då man med uppmärksamhet läser §. finn°r man tydligt , att Grundlagen alldtles icke af Stats-Rådets Ledamöter, utan endast af S'atsSecreterame, fordrar oväld, nit9 skicklighet och drift: — de förre kunna, enligt §s nuvarande ordalydelse, ej klandras, utan blott så vida de *’i deras rådslag om allmänna mått och steg ej iakttagit Rikets sannskyldiga nytta." Jag har velat göra denna anmärkning, egentligen blott för att ådagalägga nödvändigheten af den Redtctionsförändring af 107 §, sorn jag för en tid sedan hide äran föreslå. 4Ö2 Den 27 Maji, Friherre Åkerhjelm♦ Jag tror äfven, att hvad man af Domare fordrar, i afseende på jäfsplikt, icke fullkomligen kan tillämpas på StacsRåden. Äfven tror jag, att väld, bristans de skicklighet, m* fl i i07 §. uppräknade Embetsfel icke kunna tillämpas på andra än activa StatsRåds Ledamöter, jag menar Föredragande. Men jag tror också, att afgifne rådslag inom StatsRådet i allmänna mått och steg, uti sådane ämnen, der den Rådgifvande förut varit Domare elier Part, kunna unn tvifvel vara stridande emot Rikets sannskyldiga nytta, i hvilket fall 107 §:s första del är för an-J märkning deruppå tillämplig. Då nu vid det» ta tillfälle icke så inträffat är det ett skäl, att ej gifva den gjorde anmärkningen annan påföljd j än förvarande vid Ståndets Handfingar. Herr Munck af Rosensköld'. Flere af Ridderskapets och Ådelns Ledamöter torde icke hafva i minnet, att 106 §. Regeringsformen har afseende derå, då någon StatsRåds Ledamot uppenbarligen handlat emot Regerings™ Formens tydliga föreskrift, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, och af andra Rikets gällande Lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådane öfverträHeffer, eller dem vållat och befräiaj it genom uppsåtlig! fördöljande af någon upplysning.
Om han för sin ålderdom har den utsigten att blifva afsatt, så förmodar jag, att de ej blifva många, hvilka egna sig åt detta kall, som föröfrigt ej är särdeles angenämt. 1 Utsklns förra betänk, fanns ett förslag till Don i3 Februari e. tn. a55 pensionering af gamla skollarare, men detta är nu borttaget, och deras utsigt så mycket bedröflignre. Få de nu ej heller förena skollärareoch kloekarehefaltningarna, så blir lönen så ringa, alt en gammal skollälare ej kan hålla sig en vicarie, oell alt han följaktligen faller socknen lill last, antingen på det sättet, att han ej kan sköta barnaundervisningen såsom sig hör, eller ock så, att församlingen måste försörja honom såsom fattighjon, jemte en annan dugligare skollarare. Om en förening af klockareoch skollärarebefattningarna skulle tillåtas, så är det troligt alt aflöningen för hegge dessa beställningar i förening skulle vara så tillräcklig, att en gammal klockare och skollärare kunde hålla sig en vicarie, som skötte tjensten. Om då denne ägde förhoppning alt framdeles efterträda den förra, så kunde den sednare visserligen erhållas för godt pris. Derigenom vore den stora svårigheten, att utfinna medel till lärarens pensionering undanröjd, och jag vet verkligen icke någon säkrare utväg att få dugliga personer till dessa befattningar. Till följe af denna min mening, önskar jag så mycket mera, att i mom. af 5 §:n måtte i sitt nuvar. skick antagas. Hr Ribbing, Arvid: Jag förenar mig i hvad Hr von Hartmansdorff nu sednast anfört. En värd talare yttrade nyss, att då skollärarne blefvo gamla, så hlefvo de ofta ett åtlöje för barnen. Jag inser ej, att delta skulle minskas derigenom att en skollärare ej tillika vore klockare, utan föreställer mig, alt i händelse denna omständighet hade något inflytande på hans anseende hos barnen, så borde detsamma derigenom snarare ökas, emedan föreningen af dessa tvänne befattningar gjorde honom förmögnare, och förmögenhet, som man vet, medförer anseende.
Att nu härutinnan göra den förändring Utskotten tillstyrkt, skulle, efter min öfvertygelse, i stället att förbättra Författningen, snarare försämra den samma; ty ingen , utom Utskotten , lärer underlåta att finna , det en rubbning i likheten af Räntegifvares rättigheter och förmoner ofelbart derigenom uppkommer, emedan den ene Räntegifvaren skulle, i sådan händelse äga rätt att, till e$r>, dagen före Thomä dag uppsäga sin spannemål till lefverering in natura, då deremot en annan, som till äfventyrs är hans närmaste granne, skulle, derföre att hans räntetagare tilMälligtvis bor utom Häradet, få vidkännas en förkortning af fjorton dagar uti den i allmänhet fastställds Den 35 September f. m, uppsägningstiden, Att Utskotten icke insett rättvisan uti ett sådant förhållande, utan tvärtom sökt försvara det, lärer väl förefalla något hvar besynnerligt, hälst skälen för detta försvar stå i uppenbar motsägelse med rätta meningen af 1803 års Författning, hvars ordalydelse svårligen lärer kunna föranleda till annan slutföljd än den, att vederbörande tjenstemän blifvit af Lagstiftaren förordnsde, icke till Räntegifvarens biträd^., såsom Utskotten förment, utan tili räntetagarnes ombud, på det att derigenom måtte undvikas just den olikhet S uppsägningsterminer, som Utskotten föreslagit.
I en smal gång mellan tvenne husgaflar vek hon in, och styrde på ett litet lågt och svart hus, hvilket snarast såg ut som ett träskjul. Hon öppnade den på tvären tudelade dörren, böjde hufvudet och kom in i förstugan. En dålig luft slog emot henne, och på tröskeln till ett litet kyffe, fullt af sängar, krälade några snöriga och gula ungar. Hon helsade godkväll till en kvinna, som derinne bland sängarne sysslade med en skrikande liten. «Har du mannen hemma i kväll, Kjersti?» sporde hon. «Ja, han sitter derinne i verkstaden,» svarade den andra kort, utan att resa sig och utan att se upp. Den främmande stod ett ögonblick kvar, som om hon ville säga ännu något, och blickade på kvinnan; men då denna så alldeles rakt inte tycktes vilja lägga märke till henne, gjorde hon en tvär vändning samt trädde in genom en sidodörr. Der satt i en rymlig, nedsvärtad verkstad en man och sysslade med några knifblad under en liten illa lysande lampa med en stor grön skärm. Han satt lutad öfver föremålen, som om han vore närsynt, samt blickade icke upp, när hon inträdde, — han såg nästan fantastiskt-grotesk ut, som han satt der i den gröna dagern i det svarta rummet med sitt stora, gula ansigte inom ett tofvigt svart skägg och ett tofvigt svart hår, hvilket stod som en svart sky kring en nästan kal rundel öfver bakhufvudet. «God kväll, mäster,» helsade hon. «Min bror har visst några saker här, som jag skulle hämta.» Mannen fortfor med sitt utan att se upp eller gifva svar. Först om en stund lade han verktyget från sig, reste sig, och började rota bland de mångahanda föremål, hvilka huller om buller skräpade på bordet. Efter långt sökande fick han fatt i några svarfvade småpjeser samt en rakknif. Den senare öppnade han, ryckte ett hårstrå af hufvudet och proberade, om den bet, — man såg på rörelsen, att detta vore en vana, och förstod, hur den skalliga rundeln uppstått. Stum som förut, vecklade han sakerna in i ett smutsigt tidningspapper, som också låg och flöt på bordet, samt räckte henne paketet.
Den siste värde talaren har ansett garantien mot silfver-lurendrejeriet vara ganska lätt, emedan consulernasj påskrift vore tillförlitlig. Jag får likväl påminna, att denna påskrift förmodj. vore på papperet, men ej på silfret. Papperet kunde vara riktigt, men ej silfret; det knöde gå dermed som med de bekanta kräftorna, hvilka väl funnos upptagna i brefvet, men vid budets framkomst befunnos hafva krupit utur korgen. Bättre mäns namn hafva blifvit förfalskade, än consuiers. Man ser, att förfalskningar Den 5 Maj c. m. i83 ej sällan ste, då det blott gäller några få sk:r i tull; huru mycket mer skola de icke då ske, när det vore fråga om ioo,ooo:tals r:dr att förtjena? Hr von Troil: Jag vill ej nu vidare yttra mig i frågan om controllerna. Jag ar öfvertygad , att det lyckas BancoUlsk. då det framdeles inkommer till Stånden med sitt förslag i ämnet, att reda ut den frågan; roen i ahledning af en annan fråga vill jag yttra mig. Hr Cederschjöld har sagt, alt sedelstocken ej ökas genom silfverköp; men om den grund antages, att sedelstocken ökas i samma man, som silfverfonden blir starkare, måste köpen derpå hafva inflytande, ehuruväl det ej är uteslutande för detta ändamål, som silfverköp få äga rum. Det kan ske antingen för att öka sedelstocken eller för att trygga silfverförrådet i afseende på en framdeles befarad uttagning af silfver ur Banken. Hr Cederschjöld har häpnat för en förlust af 8 sk. per r:dr och trott, att Banken derigenom kunde förstöras. Det kunde vara fallet, om uppköpet finge ske till obegränsadt belopp; men den, sorn gjort sig möda att läsa litet längre fram i Utsk:s betänk., finner, alt det blott är vissa anslag, som till ändamålet få användas. Jag deremot skulle häpna, om jag trodde, att B. St. gjorde mera afseende på några sk:rs förlust, än på den möjliga vådan, som skulle uppkomma, i fall Banken Liefve för svag.