Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet föreslår alltså, att ifrågavarande kreditivsumma vid denna riksdag måtte ökas till 1,000,000 r:dr; dock med förnyandet af den före 1810 och 1841 års riksdag gällande bestämmelse, att hälften häraf bär vara att tillgå för rikets försvar och hälften för andra högst vigtiga och angelägna föremål StaU-Utskoltets Memorial, N:e 215. 3 Vidkommande de för kreditivemas utbetalning erforderliga medel, så är uli nuvarande reglemente för riksgälds-kontoret stadgadt, att, i händelse a!' det stora kreditivets lyftning, borde för utbetalandet deraf användas de till riksgälds-kontoret influtne odisponerade öfverskotter på statsverkets inkomster, äfvensom kontorets öfriga härtill disponibla tillgångar, samt att hvad för öfrigt erfordrades, borde anskaffas genom upplåning mot riksgälds-konlorets obligationer, ställde att efter minst ett och högst tre ars förfallotid inlösas med de medel, sorn af Rikets nästsammanträdande Ständer klefve härtill anvisade. Rörande utbetalningarne å mindre krediti vet, innehåller de, emot samina reglemente, att för deras bestridande borde riksgälds-kontorets härtill disponibla tillgångar begagnas, och, i fall dessa icke voro tillräckliga, de derutöfver erforderliga medlen af kontoret upplånas enligt de grunder, som för låns upptagande lör andra tillfälliga behof voro stadgade. De sålunda åberopade upplånings-grunderna finnas meddelade uti reglementets 132 g, hvaruti föreskrifves, att, derest för verkställigheten af riksgälds-kontorets utbetalningar upplåning vore oundgängligen nödvändig, borde densamma verkställas mot kontorets obligationer, som skulle lyda å svenskt mynt samt vara ställde till inlösen antingen efter föregången uppsägning eller efter viss bestämd förfallotid, hvilken sednare dock ej finge bestämmas utöfver 10 år från obligationernas utgifningsdag; och borde härvid det af berörde lånesätt företrädesvis begagnas, derigenom den lägsta ränta bereddes; börande denna icke i något fall öfverstiga tern procent eller rabatt å obligationernas kapital-belopp medgifvas.
Det är icke möjligt att lika lätt tillskapa och göra en Flotta tjenstfärdig, som att organisera den redoutablaste Armée, än mindre att i behofyets stund listigt uppbygga och bemanna en Flotta, hvars styrka ofta består lika mycket i hvarje individus skicklighet och erfarenhet, som i dess au* 262 Dm 29 Mars. förares; men då en stam af ett mindre antal skepp finnes, samt liksom en pepiniére af sjöfolk är underhållen, kan styrkan lättare utvidgas och lika lätt göras tjenstbar. Sådant är älven förhållandet i närvarande tidpunkt. Den som med mogen kännedom af sakens natur och beskaffenhet oväldigt öfverväger och påminner sig häfdernes vittnesbörd, kan aldrig låKa i den grofva villfarelse att tro, det ett antal smäire fregatter, briggar och roddfartyg, Jeunna betacka kusterna och försvara handeln; man behölver blott kasta ögonen på Chartan öfver Sverige, för att se orimligheten af denna framställning; t®oo mot 1000 små fartyg placerade längs våra vidsträckta kuster skulle ej kunna atböja ett enda fiendtligt försök ined styrka och klokhet utfördt; men vetandet, att vi äge ett verkligt sjöförsvar på hafsrymden, skall alltid hädanefter, som hittills (då likväl ofta en del deraf blott kunnat anses såsom existerande på papperet,) verka, att vi derefter behandlas, att vi håfve en röst ibland handlande Nationer, till hvilket antal vi nödvändigt måste räkna oss, då i motsatt fall aldrig någon säkerhet för vår handel, hvarken j närmare eller aftägsnare farvatten, kunde äga rum. Sveriges frakthandel, i synnerhet på Medelhafvet, har sedan längre tider tillbaka utgjort en stor Nationalvinst.
Erfarna resande tillråda bä- randet af kassan i ett bälte kring kroppen närmast chemisen. Börsen bör bäras i en ficka å insidan af i detta fall klädningslifvet. Ytterfickor äro ficktjufvarne särskildt öfvade i att undersöka. Var alltid försedd med småmynt för att ej bli skinnad af åkare, bärare med flere, som alltid låtsas vara utan vexel. » Återresan till Newyork. Om Ni rest till Chicago Niagaravägen, så välj någon af de många andra vägarne hem. Såvida Ni ej köpt turoch returbiljett, hvilket just ej är att rekommendera, i synnerhet då prisskillnaden är så liten_ I Newyork kan Ni på samma sätt som skedde i Chicago skaffa Er ett billigt boardinghouse (adresser i alla Newyorktidningar), och Ni kan säkert få det ännu billigare än i Chicago. Då här gäller blott ett ekonomiskt öfverslag af utgifterna och några praktiska vinkar, har jag ej här upptagit anvisningar på sevärdheter, teatrar, konserter o. d. Dylika nöjen äro dyra i Chicago som i Newyork. Hvad kostar det? Jag skall nu ändtligen komma till ett öfverslag af kostnaden enligt Iduns plan. Det skulle då ställa sig ungefär så här: Turoch returbiljett från Gö- teborg till Newyork, l:a kl. Diverse utgifter ombord, drickspengar m. m. för ditoch återresan Tur och retur från Newyork till Chicago, enl. Iduns plan 2:a klass Bostad och vivre c:a 20 dygn i Amerika (Newyork o. Chicago) efter genomsnittspris af 12 dollars i veckan (högt upptaget för en dam, som ju hvarken röker " eller » super ») 3 dollars — 60 dollars (Dollarn räknad till 3,80 kr.) c:a kr. 600 » » 50 » » 150 » » 140 » » 230 Summa kr. 1170 Jag påstår, att detta är ganska högt beräknadt, och att jag väl skulle kunnat hålla denna summa nere vid t. ex. det runda talet 1000 — blott genom att minska de för en 1893 dam högt tilltagna expenserna från 3 till 2 eller dollars 1,50 pr dag.
Ständer då åt sine Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret, att ifrån hvardera Verket dertill ibland sig utse en Ledamot af hvarje Stånd. — Att innan förslaget ytterligare till pröfning företages, deröfver höra Constitulions - Utskottet, tror jag icke vara constitutionelt, emedan ConstitutionsUtskottet, efter Grundlagarne, aldrig kan till pröfning upptaga något förslag, som leder till ändring deruti, men hvarken kommit ifrån Konungen, eller blifvit af enskild Riksdagsman directe till Utskottet ingifvit. Friherre Boije: Jag anhåller ödmjukast att Högloflige Ridderskapet och Adeln täcktes erinra sig, att jag velat förekomma hela denna discussion, då jag begärde genast remiss på Betänkandet; samt alltså, med godhet öfverse, att jag nödgas så ofta uppträda i detta ämne. Jag bade så hjertligen önskat, att Ridderskapet och Adeln ville i detta, som i alla andra ämnen, handla consequent. Kanske begriper jag ej hvad consequence är; men sannerligen jag någonsin kan, med mitt begrepp derom, förena, att sedan Riksens Ständer alldeles enhälligt vid 1815 års Riksdag, föi’kastat förslaget, att hos oss införa en mindre ministeriel magt, än den, som nu föreslås oss, Ridderskapet och Adeln nu likväl skulle sjelfve till någon Konungens nådiga åtgärd framlemna ett förslag till införande af en vida större mini - Den 27 Maji. 355 sterial-magt. Med sann vördnad skall jag alltid rätta mig elter Ståndets beslut; men må det tillåtas mig att, innan det ännu är taget, få fritt yttra mitt omdöme, som är, att jag svårligen kan föreställa mig ett steg mera inconsequent. Jag högaktar hjertligen Friherre Anckarsvärd, men tror, att han misstar sig. Med honom förenar jag mig att, till förkortning af behandlingssättet, detta Betänkande gerna må inlemnas till Konungen; men likväl att dermed må förenas det uttryckliga vilkor, att den blifvande
»Ja, det är många härliga minnen, men det allra bästa var ändå att komma hit», svarade Ebba och sköt fram ett litet staffli, som stod på hennes skrifbord med en fotografi af en svensk sjö med granklädda höjder omkring, och der man såg en öppen backe som förde upp till ett stort hvitt stenhus med två flyglar. Fotografien hade denna underligt döda, kalla färg, som fotografier efter en sollös natur alltid få. »Ser du, här är Tärnö!» sade Ebba. »Här innanför detta fönster är mitt rum. Der bakom är utsigtsberget. Bakom skogen der borta ligger kyrkan.» Hon fortfor att peka ut alla detaljerna och förklara det för Hedvig. »Här älskar jag hvarje sten, ser du! Och hellre än jag ville lofva att aldrig resa dit igen, ville jag lofva att aldrig mera resa derifrån.» »Det menar du inte», sade Hedvig. »Jo, det menar jag visst. Der har jag ju alla mina bästa minnen, och för öfrigt, — ja, jag vet inte hvarför, men det är den fläck af jorden, som jag älskar mest.» »När jag reser ut en gång, tänker jag aldrig komma hem igen», sade Hedvig ifrigt. »Åh, det säger du nu. Vi få väl se, när det kommer till stycket», svarade Ebba. »Hvad skulle jag längta efter?» frågade Hedvig hårdt. »Jag har inte en menniska, som bryr sig om mig i verlden och som skulle önska, att jag kom hem igen.» »Du kan få», svarade Ebba och smålog. Hedvig hade nästan hoppats, att Ebba skulle ha svarat: »Jo, jag bryr mig om dig», — men hon visste, att Ebba var för ärlig att säga något, som hon icke riktigt menade. Hon tog ett album, slog hastigt upp det och började bläddra deri. — Det var bara familjeporträtt, Ebbas föräldrar och syskon i olika upplagor. »Här är ju du sjelf, då du var liten!» utbrast Hedvig. »Hvad det klär dig bra med utslaget hår. Men du är i alla fall mycket vackrare nu.» »Tycker du?» svarade Ebba endast. Hon blef icke röd och gjorde inga grimaser. »Men jag är då inte fullt så fet nu mera. Den tiden var jag så stor och stark, att alla kusinerna voro rädda för mig.
En vansinnig person blef nemligen intagen på Malmö hospital, och var der under 14 dagar eller högst en månad, men blef sedermera återsänd till hemorten, under förklarande att då hans vansinne visserligen vore obotligt, men dock icke af den beskaffenhet att han vore vådlig för allmänna säkerheten, han, till följe af hvad reglementet för sinnessjukas vård och behandling föreskrifver, icke kunde få qvarstadna på hospitalet. Mot den af Gr. Mörner föreslagna utvägen att skicka den vansinnige på länslasarettet, till dess att plats på hospitalet blefve beredd, tror jag stora svårigheter skulle uppstå, och jag är fullt öfvertygad om att lasaretts-direktionen skulle i det längsta göra invändningar mot att på lasarettet intaga en vansinnig. Hr Huss: 1858 års stadga för sinnessjukas vård föreskrifver visserligen den utväg, Gr. Mörner påpekat, att nemi., i förväntan på plats för den sinnessjuke på hospitalet, sända honom till närmaste länslasarett; men denna utväg är oftast förkastlig, enär lasaretten ej äro så ordnade att sinnessjukes behandling å dem kan, som sig bör, utföras, utan deras sjukdom förvärras ej sällan och kan t. o. m. göras obotlig genom länslasarettsvården. För öfrigt kan jag icke dela den åsigten, att staten skall åtaga sig vården af alla sinnessjuka. Det bör väl vara kommunens skyldighet att i främsta rummet vårda dem, som äro lugne och oskadlige, samt staten endast behöfva anlitas i de fall, då sinnessjuke äro vådlige lör allmänna säkerheten eller äro så våldsamma att vård inom privata hus ej är möjlig, eller ock Den 22 November f. m, 125 då af vederbörandes intyg kan slutas att sjukdomen är med större eller mindre sannolikhet botlig. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framstäld propos., blef motionen jemte yttranderne remitterad till Stats-Utsk:t. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt Itii fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Ock. rörande uppfattande af en answarighets Lag för Banco Fullmägtige till rättesnöre för HofRätten, enar nägon Fullmagtig af Revisorer inför densamma till answar ställes: och beflöt Ridderflapet och Adeln i likhet med hwad BancoUt» flottet föreslagit, att denna sräga till LagUtflottet skulle remitteras; hwarom de öfriga Resp. Standen wänligen skulle underrättas. Ut supra. S. D. Föredrogs Allmänna Befwarsoch OeconomieUtflottets Betänkande, angående det af Kgl. Secreterare» Loi § stiftade Institut för Blinde, Döfstumme och Swagsinte, hwilket i likhet med hwad Ridderflapet och Adeln besiutit rörande StatsUtflortets yttrande öfwer samma ämne, jemte ett nu af Herr Irakvenkolflt, carl, i anledning af detta Be> tänkande inlemnadt Dictamen, till BewiilningsUtskvt, tels widare åtgärd remitterades. Ut supra. Utdrag 412 Dm 7 November. Upplästes följande: Utdrag af Protokollet, hällit hoS Riksens Höglofl. Ständers BancoU.kflott d. i Nov» 1829. S.
Jag vågar icke försäkra att min njutning, vid detta tillfälle, var aldeles utan fåfänga; men jag bedyrar, att hela verldens samfälta låford icke kunnat gifva mig den vällust jag kände, vid den blick som förklarade Lottas bifall. Denna händelse har ökat den förtrolighet hvarmed vi bemött hvarannan ifrån vår första bekantskap; Jag har sedan fått deltaga i alla hennes vätgörande omsorger, och ju mer jag lär att känna denna ovanliga flicka, ju mer ökes min vördnad för henne. Undra således icke om jag oförmodadt skulle finna mig snärd af kärleken; men var öfvertygad att mitt hjerta, vant att blottas för min Vän, icke skall dölja för honom någon böjelse som det sjelf uptäcker. NIONDE BREFVET. Jag ser mig tvungen att för någon tid öfvergifva mitt lyckliga tillstånd, icke utan saknad – jag bekänner det; men lydnaden för mina skyldigheter bör vara oryggelig. Du påminner dig den vördnadsvärde Magister Merensson, som var vår barndoms handledare, och af hvars råd vi hämtat så mycken nytta i våra mognare år? Du vet att han fick en liten Prästsysla i svenska Pommern och att vi trodde honom vara väl försörgd. Det är sant att han sällan skrifvit, icke en gång för att besvara våra bref; jag har altid tänkt att ämbetsgöromål hindrade honom, jag har fortfarit att underrätta denne värdige Mentor om mina öden, och ehuru hans stil stundom röjde en hemlig smärta, ehuru han stundom tycktes afvika ifrån de grundsatser som sägas vara i stånd att uplyfta den vise öfver tillfälligheternas krets; likväl har jag aldrig förmodat, att det som förbittrat hans dagar, att det som nedslagit hans mod och nekat honom till och med det nöjet att skänka oss sine undervisningar, har varit behofvet. Jag skickar dig härmed hans bref. Sedan du läst det skulle du döma mig ovärdig en redelig mans agtning om jag icke hastade till hans hjelp, eller, i fall det redan är för sent, att bistå hans familj. Som jag icke kan hinna fram så hastigt jag önskar, skickar jag med omgående påst ett litet förskott, och far i morgon till Herr
De uti ofvannämnde hufvudböcker upptagna inkomster och utgifter hafva befunnits vederbörligen verificerade; dock få Revisorerne, hvad beträffar verifikationerna för deafRiks? - Landträntnaästarne M. Tollins och E. G. Harlins balanser. Granskningen af Riksgäldskontorets hufvudböcker. Fullmäktiges anordningar. Räuteriförslageu och summariska räkningarne. Utdragen af Riksgäldskontorets räkenskaper. Anteckningsböckerna öfver Riksgäldskontorets utgifter. galds-kontorets medel verkställda utbetalningar, hvilka i allmänhet grunda sig på Fullmäktiges särskilda anordningar, yttra den åsigt, att dessa anordningar, som alltså innefatta beslutet och föreskriften, om hvarje utbetalnings verkställighet, böra, i stället för Kommissariatets, på grund af desamma, å enahanda belopp utfärdade anordningar, ingå till och förvaras bland de hufvudböckerna tillhörande verifikationer. I sammanhang med den nu verkställda granskningen af Riksgälds-kontorets hufvudböcker, hafva dem bifogade sammandrag öfver den influtna bevillningen, jemte öfriga från Landtränterierna levererade medel, blifvit jemförda med Ränteriernas månadsförslag samt de i Lands-kontoren uppgjorda och derifrån inkomna summariska räkningar, hvarvid andra anmärkningar icke förekommit, än de som redan, vid samma räkenskapers inom Riksgäldskontoret förrättade granskning, blifvit framställda och föranledt erforderliga rättelser. Derjemte anse sig Revisorerne böra anmäla, att, till underlättande af jemförelsen mellan Riksgälds-kontorets räkenskaper och summariska räkningarne, Fullmäktige, med anledning af sednast församlade Revisorers i sådant afseende gjorda erinran, föreskrifvit, att, derest vid den, Kommissariatet åliggande granskning, af nyss nämnde räkningar, der upptagna och afförda levereringar skulle befinnas omfatta 2:ne eller flera i Riksgälds-kontorets räkenskaper särskilt uppförda poster, eller om de levererade beloppen icke utan svårighet eller tidsutdrägt kupna i dessa räkenskaper igenfinnas, böra anteckningar å summariska räkningarne verkställas angående de hos Riksgälds-kontoret bokförda summor, som enligt samma räkningar blifvit dit remitterade.
Utskottets uppmärksamhet är likaledes af Commissariatet fästad derpå, att fråga uppstått, huruvida del i berörde 20 §. intagne stadgande om afräkning i vissa fall å Tjenstemäns tour, vid permissions begagnande, bör å lönlöse Extra-Ordinarier tillämpas. Hvarjemte Fullmägtige i afseende på den i samma §. lemnade föreskrift, för de fall, då ledighet sökts för tjenstgöring hos Rikets Ständer, deras Utskott eller Revisorer, erinrat : dels att det syntes vara ett nog långt sträckt anspråk, att, till förmon för en Tjensteman, hvilken vunnit engagement vid något af Riks.Ståndens Cancellier eller ock hos något Rikets Ständers Utskott, som ej med Banco-Verket har beröring, dess kamrater skulle såsom Ijenstepligt kunna tillförbindas Vicariat utan ersättning; dels att hvad beträffade permission från sådan tjenst i Banken, hvilken vore af beskaffenhet, att den närmast i ordning varande icke kunde påräkna att, vid inträffande vacance, den undfå, borde icke gerna fordras af någon, att ulan ersättning ombesörja ett Vicariat, som medförde trägnare och ansvarigare göromål, än för hvilka han åtnjöte löne-inkomst; men att Banken icke heller syntes böra med ersättningar hetungas, när d/m , som ledigheten sökt, egde deraf betydlig förmon; dels ock, att den aflöning, som Vaklbetjente i och för tjenstgöring hos Rikets Ständers Banco-Revisorer hade att påräkna, icke vore af den betydenhet, att de dermed kunde godtgöra ersättningen för den i sista rummet vicarierande Extra-Ordinarien, och derutöfver hafva så mycket qvar, som någorlunda motsvarar deras möda och besvär, hvadan Fullmägtige afgifvit förslag till förändrade reglementariske stadganden i berörde hänseende.
Den vinst, som häraf beräknades, bestod egentligen deruti, att genom omsättning göra sjelfva undsättningen å nyo fruktbar, eller så, att den mer än en gång kom de behöfvande lili godo, i thy att produkten af det ena arbetet borde lemna medel till företagande af ett nytt; hvarförutan Kommittéen, med uppmaning till handarbeten i öfrigt, förklarade sig vilja sådane i mån af ägande tillgångar inlösa. 15 Efter hufvudsakligen dessa grunder bildades, tid efter annan och i den mån tillgåugarne niedgåfvo, inom socknarne i Länet 38 särskilde arbetsbestyrelser, hvilkas uppgift det blef, alt hvar inom sitt distrikt utföra Kommittéens anordningar och, efter noggrannaste urskillning, utdela gratis understöd åt alla sådane behöfvande, som icke kunde sig sjelfve lifnära, samt alt, emot bestyrelserne lilihandahållne penningar, mjöl och spannmål, anskaffa erforderlige rudi materier, desamma till bearbetning af de behöfvande fördela, utbetala arbetslönerne samt de förfärdigade effeklerne emottaga och till Kommittéen aflemna; och borde en hvar bestyrelse efter upprättade enkla formulärer lör sina åtgärder redovisa. Då vanan vid och, här likasom något hvarstädes, hågen för kommunala angelägenheter är föga utbildad, var det ett svårlöst problem, att i en landsort, der högst få, i de fleste socknar ingen enda ståndsperson finnes bosatt, ordna och i verksamhet halla bestyrelser, förknippade med så i sanning, både besvärliga och ansvarsfulla förvaltningsoch redovisnings-åligganden som de ofvannämnde. Jag förbigår de lika ömtåliga som mångfaldiga åligganden Kommittéen, eller måhända rättare Läns-Styrelsen, med och genom desse bestyrelser sig iklädde. Förmånerne af den antagne methoden hafva emellertid varit både många och välgörande. Tiggeri och lättja stäfjades, en hvar bereddes tillfälle att genom omtanka och arbete bidraga lill sin och de sinas bergning, och handaslöjderne i allmänhet vunno en högst märkbar förkofran.
Under anförande hurusom aflidne Landskamereraren Lars Johan Gardell i lifstiden, medelst en omutlig samvetsgrannhet och rättskänsla i förening med ovanliga kunskaper och ovanlig skicklighet förvärfvat sig ett högt anseende både såsom embetsman och medborgare samt huruledes äfven Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag, på Kongl. Majlis derom gjorda nådiga framställning oaktadt Gardell icke oafbrutet i Statens tjenst tillbragt den i författningarne stadgade lid af 30 år, med afseende å Gardelis utmärkta förljensler beviljat honom en årlig pension att af honom efter erhållet afsked tillgodonjutas, har uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 59) Herr Bildt, D. G., föreslagit, att enär Gardell i September månad i 8 G0 aflidit, medan han ännu qvarstod i Statens tjenst och innan han sålunda fått begagna sig af den honom tillagda pension, samt Gardell vid sin död efterlemnat en ålderstigen enka och en oförsörjd dotter i knappa omständigheter, Rikets Ständer måtte bevilja enkan Gardell en för hennes återstående lifstid utgående årlig pension å allmänna indragningsstaten af 400 R:dr. Då Gardell i lifstiden utmärkt sig såsom en mycket skicklig'och nitisk tjensteman samt hans efterlemnade familj, enligt hvad motionen bilagda handlingar utvisa, synes vara i behof af understöd, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte tillerkänna aflidne Landskamereraren Lars Johan Gardeils enka, Anna Gardell, en årlig pension af 300 R:dr. 75:o.
I förra fallet kunde, efter min åsigt, den närvar, penningestocken äfvensom Bankens närvar, lånerörelse bibehållas sådana de äro; ja, till och med båda delarna, under iakttagande af vissa försigtighetsmått, ökas och utvidgas. I andra fallet åter gifves intet annat medel att förekomma ett fullkomligt sedelmyntets vanvärde eller en ytterligare försämring deraf, gifves intet annat medel att göra möjlig verkställigheten af myntbestämningslagen af d. 1 Mars i83o, än ett s, k. strypsystem i ordets strängaste bemärkelse, d. v. s, en successiv indragning af Bankens sedelstock. En så olycklig nödvändighet önskade jag förekomma genom det ingen uppoffring medförande sättet att skynda med utvexlingen. Man må kanske invända, att man först önskar se,hurudana garantierna blifva för realisationens bestånd. Nä väl! dessa garantier äro temligen många och starka, af BancoUtsk. fö - D c n a3 J u 1 i f. m. 5 reslagna; men skulle R. St. icke finna dem tillfyllestgörande, äga R. St. att besluta dem annorlunda. Men den tanken kan bos mig icke uppstå, att man skulle, under förevändning af brist på passande garantier, betaga Banken möjligheten att göra rätt. Af dessa anledningar hemställer jag till Hr Gr. o. Landtm., om icke Hr Gr. o. Landtm, skulle täckas till R. o. Ad. framställa den propos., att utlåt. N:o 17 först mätte till discussion och afgörande företagas samt derefter utlåt:na N:o 16 och 14. Frih. Cederström, Jac.: Jag hade väntat, att BancoUtsk. då det afgaf dessa utlåt:n, tillika inkommit med förslag till den lag för Banken, som Utsk. på grund af K. M:s nåd. propos. bör afgifva. Då sådant icke skett, och utlåt.