Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så och enär förhållandet med nu ifrågavarande jordlotter, i hänseende till såväl lotternas beskaffenhet, som räntornas tillkomst och behofvet af nedsättning i desamma, befunnes vara enahanda, som med de lägenheter å förra kronoparken Strandskogen, för hvilka, uppå Kongl. Maj-.ls den 16 November 1853 derom aflålna framställning, Rikets Ständer, för deras del, medgifvit förmedling af räntan, har, enligt den nu af lälna, ofvan omförmälda nådiga Propositionen, E. K. Maj:t, som, beträffande särskildt loiten N:o 12, ansett ali för densamma, såsom numera skoglös, skogsränta å 6 sk. Banko tunnlandet icke, såsom Kongl. Majlis Befallningshafvande ifrågasatt, vore lämplig, utan att med denna lott borde förhållas på samma sätt, som med de öfriga, funnit sig föranlåten att, i öfverensstämmelse med hvad Kammar-kollegium tillstjrkt samt Länsstyrelsen i anledning af lägenhets-innehafvarnes underdåniga ansökning jemväl hemställt, föreslå Rikets Ständer, att skattläggning efter ortens method må, på Statsverkets bekostnad, få ega rum å samtliga nu ifrågavarande lägenheter, samt att, sedan skattläggningarne blifvit, enligt i allmänhet gällande författningar, pröfvade och vunnit stadfästelse, den derigenom bestämda nya räntan må, i stället för den nuvarande utgöras af hvar och en lägenhet, hvar innehafvare inom tre månader efter erhållen del af beslutet om den nya räntans belopp, derom hos E. K. Maj;ts Befallningshafvande göra anmälan. Rikets Ständer hafva tagit denna nådiga framställning i behörigt öfvervägande och dervid, med afseende å de i frågan upplysta förhållanden och på de af E. K. Maj.t anförda skäl funnit sig böra till samma framställning lemna bifall. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 25 Juli 1863. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. Expeditions-Utsi o Hets Förslag lill lindard. Skrifvelse, N:o 109. I Y:o 109.
Enär nu Kyrkoherde är Ordförande i Kyrko-Råd, men i Socken-Nämnd deremot hvarje välfrejdad person, som i Sockenstämma eger rösträtt, kan föra ordet, och det således med allt skäl torde kunna ifrågasättas, hvarföre den förstnämnda Municipal-inrättningens Ordförande och Ledamöter ej få åtnjuta samma rätt, som blifvit den sednare förunnad, då handbafvandet af Kyrko-disciplin och hvad till Religionens och sedernas vård hörer, icke kan anses mindre magtpåliggande än de ärenden, som i Socken-Nämnd förekomma, få Rikets Ständer, som, uppå nu anförde skäl, anse det vara af vigt, att Kongl. Förordningen om Kyrko-Råd af den 29 Augusti 1843 uti lin ifrågavarande hänseende bringas tili öfverensstämmelse med Förordningen af samma dag angående Socken-Nämnder å landet, alltså hos E. K. ålit i underdånighet anhålla, det måtte, genom utfärdande Nådig Kungörelse 8 § ExpeditionsUtskollcts Förslag lill tind. Skrifvelse, N.o 2Oo. 545 8 § i nyssberörde Kongl. Förordning om Kyrko-Råd af den 29 Augusti 1843 erhålla följande förändrade lydelse: livar och en, som i Socken bor, är skyldig att på Kyrko-Rådets kallelse lillslädeskomma. Kallelsen sker genom Sexman eller Kyrkans betjente och bör meddelas älta dagar förut. Uteblifver den, som sålunda kallad är, utan laga förfall, bote 32 skillingar till fattigvårdens kassa och tillhålles af Kyrko-Rådet, genom förnyade vitén, som dock tillsammans ej må öfverstiga Tio R:dr, allt B:ko, att sig inställa. Kan han derigenom ej till inställelse förmås, anmäla Kyrko-Rådet förhållandet hos Konungens Befallningshafvande, som vidtager de mått och steg, hvilka med Lag och sakens beskaffenhet öfverensstämma. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Maj 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Maj i845.
OSCAR. ./. F. Fåhraus. Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 5 December 1856. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern, Herr Gunther, Haus Excellens, Stats-Ministern för Utrikes ärendena, Herr Friherre Lagerheim, 8 Kongl. MajUs Nåd. Prop. N:o 44. Statsråden: Herr Fåhreeus, )'Vallensteen, Gripenstedt, (liefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almqvist. Chefen för Civil-Deparlementel, Herr Statsrådet Fåhreeus, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Majus förut fattade Nådiga beslut, uppsatt förslag till Proposition till Rikets Ständer, angående afsöndring af jord från kronolägenheterna Hushagen, Köpingsön och Byslätten i Köpings socken af Westmanlands län, för utvidgning och rötning af Köpings å; Och täcktes Kongl. MajU, uppå Statsrådets underdåniga tillstyrkande, berörda förslag i Nåder gilla samt förordna alt, i enlighet dermed, Nådig Proposition, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle lill Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Rudolf Adelgren. i\:o 44. Ank. till Iixp.-Utsk. d. 2t\ Jan, 1857. kl. 11 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition lill Rikets Ständer angående bibehållande af det vid 1853—54 års riksdag till ombyggnad af Långebro vid Christianstad anvisade statsbidrag; Gifven Stockholms Slott den 9 December 4856. Sedan Rikets vid 1853 och 1854 års Riksdag församlade Ständer, enligt deras underdåniga skrifvelse den 11 Oktober sistnämnde år, i anledning af Kongl. Majus derom - Kongl. Maj:ts Nåd.
Majit skulle finna skäligt att före nästa riksdag derom förordna, samt att i sådan händelse det för Krigs-kollegii aflöning nu på Riksstaten uppförda anslag måtte för den nya förvaltningen användas, intilldess en definitiv stat kunde i sådant afseende varda i behörig ordning antagen. Utur det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokoll får Utskottet här meddela följande sammandrag af de utaf 1858 års Komité och af Landtförsvars-komitéen afgifna särskilda underdåniga förslag jemte Krigs-kollegii deröfver afgifna utlåtanden. 1858 års Komité. Komiterade föreslå, att vissa ärenden, rörande indelningsoch roteringsverken, måtte från Krigs-kollegium afskiljas och till Kammar-kollegium öfverflyttas, nemligen : a) Granskning af syneoch ekonomiska besigtnings-instrument öfver indelta arméens boställen utan undantag, samt meddelandet af de föreskrifter, i hvad beträffar häfd, stängsel och vård samt laga husens vidmagthållande, som af syn eller besigtning kunna påkallas. b) Beviljandet af besigtningstid å nybyggen och uppodlingar å utmark, tillhörande militieboställen. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 3 c) Upptagandet af frågor om skyldighet till rustning och rotering samt om indelning dertill. (Nu gemensamt för begge Kollegierna.) d) Pröfning af Kongl. Majus Befallningshafvandes i Militie-boställsordningen omförmälda beslut, rörande boställsskogar, när sådant beslut i vederbörlig ordning öfverklagas. e) Pröfning af besvär i frågor om foders försäljning från boställe eller anläggning derstädes af gagnelig inrättning; samt att, då Kongl. Maj:t sådant anbefaller, afgifva underdåniga utlåtanden: f) rörande tvisteoch andra frågor emellan ryttare eller soldater och deras rusteller rotehållare om rättigheter, grundade på knekteeller legokontrakt, äfvensom g) i frågor rörande knektetorps åbyggnad och skötsel. Deremot tillstyrker Komitéen, att Arméförvaltningen må ensamt bibehållas vid behandlingen af:
Hr Lefrén: Jag ber att få tillägga några ord till hvad jag sist anförde. Motionären upplyser , att rörelsen sedan 18 >g års slut bedrifves med bankens eget capital; således ej, såsom i början, på grund af upplånta capitaler. Detta bevisar, att det nu är så mycket mindre skäl , än det var i början, att åtskilja dessa fonder. Jag begär återremiss af betänkandet. Gr. Frölich, David: Det kan ej annat än smickra mig att hafva hört flera ledamöter instämma i den af mig väckta motionen, som af BancoUtsk. blifvit afstyrkt; men jag hemställer hvad effect en återremiss nu kan hafva , sedan , såsom jag fått veta af Ridd.Secrettn, tvänne Stånd redan hira hafva bifallit betänkandet. För min del kan jag naturligtvis icke nu vara af annan tanke, än jag var vid motionens väckande, synnerligen på det skäl , som Hr Lefren nu rcleverat, nemi. att om det var någon anledn. alt bilda en reservfond då, när Handels-disconten drefs genom upplånta medel, så har denna anledn. nu helt och hållet försvunnit, sedan rörelsen drifves genom bankens egna medel, och vinsten således icke gerna lärer kunna understiga 4°)°°o r:dr b:co om året, hvilka, efter det primitiva stadgandet, skulle liiggas lill denna reservfond; och detta torde vara väl mycket, enär den årliga förlusten på Handels-disconten troligen icke kunde stiga till delta belopp. Hr von Hartmansdorff: Om tvänne Stånd redan bifallit betänk., så har jag deremot bestämd anledn. förmoda, det PresleSt. återremitterat betänk, af samma skäl, hvilka här blifvit framställda såsom anledn. till återremiss. BancoUtsk-.s betänk. N:o 101 återremitterades. Företogs till ptöfning BancoUtsk:s den 17 sisth Oct. på 44 Den 16 November f. m. bordet lagda betänk.
En allmän förkortning af arbetsdagen skulle visserligen tvinga många arbetsgifvare att anställa flera arbetare. De arbetslösas antal skulle minskas och arbetarne ha större lätthet än förut att tilltvinga sig högre lön. Som vi redan sett, skulle dock produktionsmetodernas förbättring i sinom tid tämligen allmänt upphäfva denna värkan. Blott i det fall, att dubbla arbetarskift kunna användas, torde påståendet vara riktigt för längre perioder. Ett annat försvar för normalarbetsdagens förmåga att höja lönen grundar sig på antagandet att normalarbetsdagen skulle varaktigt minska arbetarens ekonomiska produktivitet och därigenom göra fler arbetare nödvändiga. Äfven om denna förutsättning vore grundad, skulle lönerna sannolikt snart sjunka igen. Man invänder nämligen, att lika litet som det finns någon "lönfond", finns det någon "arbetsfond", det vill säga någon bestämd mängd arbete, som måste göras; nationalproduktionen skulle tendera att minskas, och ehuru kapitalet sannolikt skulle nödgas varaktigt bära en del af förlusten, skulle dock arbetarne få vidkännas en inskränkning i sin konsumtion (särskilt genom sänkning af lönens köpkraft). Statistiken synes bevisa, att förkortad arbetsdag till en början höjer lönen och minskar arbetslösheten, men att lönen (tack vare den förkortade arbetsdagens benägenhet att befordra den storindustriella utvecklingen) börjar sjunka och arbetslösheten tilltaga igen efter en längre eller kortare tid. Vi få dock ej glömma, att förkortad arbetsdag tenderar att höja arbetarens anspråk på lifvet och att därigenom stärka hans förmåga att tilltvinga sig och kvarhålla en högre lön än tillförene. Blott i denna indirekta mening torde normalarbetsdagen kunna sägas befordra bättre lönevillkor. Det återstår ännu många nationalekonomiska synpunkter, ur hvilka normalarbetsdagen kan diskuteras—men utrymmet bjuder oss att afbryta här. Särskilt är det af stort intresse att undersöka, hvilket inflytande handel mellan två länder, af hvilka det ena har normalarbetsdag, det andra icke, utöfvar på det förra. Om normalarbetsdagen för tillfället eller varaktigt höjde produktionskostnaderna inom någon näringsgren, skulle kapitalet naturligtvis hafva en viss tendens att utvandra till länder, som ej infört normalarbetsdag. Ehuru kapitalet ingalunda är så lätt flyttbart, som många kapitalister påstå, då de ha tvister med sina arbetare, så är denna fara dock tillräckligt stor att göra en internationell normalarbetsdagsrörelse i hög grad betydelsefull.
Fullmagter för Klockare i Stockholm, uti Storkyrkan, Clar», Iacobi, Marin och Catharin» Församlingar, skrifwas pä Fyra Riksdalers Charta och i de öfrige Församlingarne pä Twä Riksdaler. KyrkowaktarneS i de förre af defla Församlingar pä Eg Riksdaler Sexton SkillingarS, och i de seds vare pä Tretkiotwä SkillingarS Charta. W »814 Deri iZ Augusti. Magistrats - Brkjcnte i de större och af Borgmästaren rller den i hans fränmyra Presidium förer i d, nu dre Städerne, men pa Landet as Häradshidingen, Presterffapel eiler Krono,Betjeningen. Dr andre Man bewictna riktigheten, böra dcKe Ulsälta deras Tjenst, Caractere och Hemort. 8. Den r8 August,. -84s Uki alla Skåpetoch större Upp - Städer samt de S-äder, hwarest Domkyrkor aro: Klockare, En Riksdaler S-xkon Skitlingar. Kyrkowaktare, Tjugufyra Slillingar. I de öfrige Städcrne: Klockare, Fyratio Skillinaar. Kyrkowaktare, Sexton Skilringar. Mindre Kyrko-Berjcnre, Alka Skitlingar. O-ganister och Sjungare, Sex procent af den Lön de njura. Pä Landet: Klockare uti Skane och Blekingen, sorn pä ätstillige ställen hafwa witz Lön i Spannemäl, erlägga derföre i Charta lika med Indclningöhafware, och d«Hut»m En Skilling för hwarje helt Mantal i Socknen. I de öfrige Landt-Församlingarne, Ler de inne, hafwa Klockarbord, eller tillika aro Organister, En och en half Skilling för hwarje helt Hemman; utan Klockarcbord, En Skilling för hwarje helt Hemman, Prestegården och Capellansbordet allrid undancagne. Mindre Kyrko-Betjente, Fyra Skitlingar.
De år hertigen af Östergötland såsom preses ledde dess förhandlingar kunna nämligen med rätta betecknas som Akademiens » gyldene år ». Den inledande öfversigt, som åtföljer arbetet, af bibliotekarien Frithiof Cronhamn med förkärlek och omsorg utarbetad, lemnar en särdeles god föreställning om den lifiiga, fruktbärande verk-sarahetsanda på skilda områden, som gaf pregel åt Akademiens hela tillvaro och som, man måste rättvist erkänna det, omedelbart härflöt ur det hängifna intresse och den talang, hvarmed Akademiens d. v. preses, hertigen af Östergötland sökte fräiqja hennes framgång och förkofran, att nu icke nämna det inflytande, som en dylik ordförande redan genom sin samhällsställning förmådde utöfva.Vore icke utrymmet för denna nppsats så knapt tillmätt, skulle anmälaren tillåtit sig genom nägra spridda drag för Dagens Krönikas läsare närmare belysa detta i Akademiens historia så intressanta tidsskede, dubbelt intressant, då man betänker hur litet man numera tyckes inom Akademien vårda sig om lysande traditioner, om efterföljansvärda lifskraftiga föredömen. Nyssnämda historiska öfverblick beledsagas af en rikhaltig samling af förklarande hänvisniDgsnoter till talen, likaledes utarbetade afhrCron-hamn. Redan en flygtigt genombläddring af dessa med synbar flit och forskningsintresse sammanförda kommentarier är vinstgifvande nog. Så påträffar man här en qjelfständig studie öfver svenska folkhymner och folksånger, af bogt bibliografiskt värde och åtföljd af notexempel. Förf. erinrar om de många revsioner rörande det egentliga ursprunget till den gamla » Bevare gud vår. kung », h varvid, såsom ock nämn es, ännu flere och nyare granskningar skulle kunnat uppräknas; derefter omtalas huruledes sången första gången framträdde i svensk drägt (med andlig text! ) och sedermera Gustaf IV Adolf till ära nationaliserades som svensk folksång, vid hvilket tillfälle (d. 1805) jemväl den gamla gustavianska folksången » Gustafs skål! Den bäste kung som norden eger! » a&amp;jöngs.
Utom de af Rikets Ständer fastställde grunder och vilkor, stadgade Kongl. Majit deruti, bland annat, äfven, att Bolaget borde, förr än jernvägs-arbelet vidtoge, till säkerhet för delsammas utförande, i Kongl. Stats-kontoret uti kontant eller antaglige räntebärande papper nedsätta ett belopp af 200,000 Ridr Banko, deraf 100,000 R:dr skulle till bolaget återställas när jernvägs-anläggningen gjorts till hälften färdig, och öfrige 100,000, dä jernvägen, med allt tillbehör, blifvit genom bolagets försorg på föreskrifvet sätt fullbordad; men fullbordades den ej inom stadgad lid, vöre det belopp af den nedsatta summan, som ännu då i Stats-kontoret qvarstode, till Svenska staten förverkadt. Det stadgade penninge-beloppel blef af Bolaget behörigen nedsatt. Men redan i Maj månad 1854 anhöll Bolaget hos Kongl. Majit, på grund af förekom ne omständigheter, om förlängning af den bestämda arbetstiden. Sedan Kongl. Majit i Nådig Proposition den 1 Juni samma år (Nio 83) härom gjort framställning till Rikets Ständer, medgåfvo de i underdånig Skrifvelse af den 28 derpå följ de Augusti (Nio 105) den föreslagna förlängningen "u t a n'ru bb u i n g af de förmåner, som genom oktrojen ”blifvit Bolaget tillförsäkrade.” Då Ständerne för öfrigt i deras skrifvelse icke nämnde de lör Bolaget i dess privilegium al Kongl. Majit föreskrifne vilkor, är det klart att Ständerne i desse vilkor icke hade för afsigt ätt lemna någon eftergift, hvadan de måste anses af Ständerne hafva blifvit gillade. Dessutom var sjelfva vilkoret om penningarnes nedsättande redan fullgjord t, och del återstod endast förmånen af penningarnes lyftande, i hvilken förmån, enligt Ständernes uttryckliga föreskrift, någon rubbning ej borde ske. Konstitutions-Utskottets Memorial N:o jj. 15
Men rösträtt i förhållande till bevillningen för lön, egendom och rörelse uppfyller icke något af dessa villkor; ty resultaterna deraf blifva för hemmansägare och brukare helt olika emot gamla röstberäkningen, och sjelfva grunden måste, såsom tillfällig, vara underkastad rubbning, tilläfventyrs hvart år och säkert mellan hvarje riksdag; hvarför - 6 Den i April. utan hända kunde, att bevillningen För lön, egendom och rörelse antingen alldeles upphörde eller förvandlades lill annan beskattning. I alla fall är denna bevillning redan för närvar, så mycket hellre olämplig till måttstock, både för rösträtt i fråga om communal-afgifter och för sådana afgifters påföring eller utgörande, som — oberäknadt andra ojemnheler, isynnerhet hvad borgerskapets taxation, jemförelsevis med fastighetsägares och löntagares, angår, — alla de personer både i städerna och på landet, hvilka äga räntebärande eapitaler och actier, eller annan slik osynlig inkomst, icke deraf betala någon direct bevillning efter aldra artikeln; och följaktligen skulle desse, då de ej tillika innehafva lön, fast egendom eller särskild rörelse, de facto utestängas från rösträtt i communal-angelägenheter, och derjemte undgå att bidraga till communens utgifter, väre sig för fattigvård, folkundervisning elier annat gemensamt ändamål, tillhörande communal-bestyret.
Den förres bevekelsegrunder voro i betydlig mån, och den sednares i ej liten, mindre ästhetiska än politiska. Leopold hade aldrig svärmat för Fransyska Revolutionen och Republiken. Ständigt en afgjord (ehuru liberal) Royalist, dels i följd af sin varma personliga vänskap för Gustaf III, dels ock i kraft af ett förstånd, som hvarken af poetiska eller metaphysiska bländsyner kunde bestickas, ansågs han af den tidens svenska demokrater för en vitterlekande slafsjäl, hvars fåfänga, framför äran att vara en ”folkets man”, föredrog hofgunst och de förnämas bifall. Med Kellgren deremot, fastän sjelf sammalunda bedömd af de ”röda” i landet (Thorild, Enbom, Philipson m. fl.), förhöll det sig olika. Djupt harmsen och bedröfvad öfver utvecklingen af det stora skådespel, hvars begynnelse hade gifvit så glänsande löften, fortfor han dock att af utvecklingens fortsättning ännu hoppas åtskilligt, som tycktes i större mått, än Leopolds mera varsamma och skeptiska förväntan, öfverensstämma med Silfverstolparnes och öfverhufvud den upsaliensiska såkallade ”Juntans” förhoppningar. Om henne mera vid ett annat tillfälle. Här må blott erinras, att till bemälta Junta hörde så väl Järta, som Höijer; den sistnämnde var hennes utmärktaste litteratör, och gällde i allmänhet för hennes hufvudman. Visserligen ser man, både af de i sanning lärorika uppsatser 96, i hvilka han för Silfverstolpes Litteratur-Tidning recenserade en mängd skrifter angående bemälta Revolution, och af de nyligen 97 offentliggjorda bref, dem han under sin utomlands-resa 1798–1802 skref till Friherrinnan (slutligen Ärkebiskopinnan) v. Rosenstein, att han sjelf icke var – eller, om någonsin, blott flygtigt hade varit – hvad han på skämt ej sällan kallade sig, en ”jakobin”; om än flertalet af nämnda sällskaps medlemmar ej derigenom hindrades, att åtminstone härutinnan öfverträffa sin mästare. Men ehuru snart han – såsom hans bref ådagalägga – lärde sig att ”förakta”
Det blir en intressant uppgift för en blifvande tecknare af hans konst att söka förklara ett så öfverraskande fall och söka visa, hvarifrån denna anläggning stammar och under hvilka inflytanden den stora målaren förstått utveckla sitt väsens originalitet. Yttersta grunden för Böcklins anläggning får väl sökas i hans schweiziska börd, ehuruväl saknaden af andligt jämförelsematerial här försvårar analysen. Det finns så godt som inga schweiziska konstnärer och poeter, hvilka kunna låta oss förstå, hvad som är nationelt i hans natur. Ett studium af den skriftställare, som ensam står som den typiska representanten för det litterära Schweiz, Gottfried Keller, låter oss kanske dock få en fingervisning om alplandets karakter som andlig fostrarinna. Det som gifver den egentliga tjusningen och storheten åt den eljes tröga och tunga bynovellisten är nämligen en storepisk naturkänsla af en sällsynt ursprunglighetens must och saft. Få moderna skönlitterära verk meddela en sådan pust af elementens och jordens lif som dessa Kellerska berättelser. Man förflyttas i dem till en ensam landtgårds direkta samlif med naturen. Regnet, som faller är ej stadsmelankoliens grå, sentimentala fukt, men den lifgifvande vätan för rot och frö, och solskenet ej gatans lättsinniga och sorglösa upplysning, men växtlighetens varma, gyllene di. Människa och mark paralleliseras i en stor upphöjd förenkling, och båda genomgå samma årstider och skiften, plöjningens förberedelse, såendets helg och oro, skördens högtidlighet och vinterdvalans dödssömn. Det råder ett patriarkaliskt naturfolks stämning med starka, enkla lidelser i dessa noveller, som man kunde kalla »moderna verk och dagar», för att binda dem samman med den första episka diktningen om jordens lif och människans och åkerns enhet. Samma breda naturbotten är också kärnan i Böcklins väsen, blott djupare, oändligt friskare och ursprungligare. Hans fantasi går längre tillbaka än odlingens tid, till gudasagornas ålder, den mänskliga kulturens första gryning.
Rikets Ständer hafva tagit förevarande fråga i öfvervägande; och som ostridigt är, att de i allmänhet i lag gifna bestämmelser angående preskription för utsökning af fordringar samt deras bevakning i konkurs eller då årsstämning å ett bolags borgenärer, i följd af bolagets upplösning, enligt konkurslagen utfärdas, ej kunna tillämpas emot innehafvare af enskild banks tryckta eller graverade förbindelser, utan våda för dessa sednare, samt det följaktligen är af största vigt, att en lag varder utfärdad angående nu ifrågaställa förhållanden, enär i annat fall allmänna lagens bud derpå måste tillämpas, hafva Rikets Ständer, som ansett de stadganden, det nådiga förslaget innefattar, vara ändamålsenliga, funnit sig böra till E. K. M:s ifrågavarande nådiga proposition lemna bifall. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 13 Juli 1848. Expedäions-Utskollets Förslag till tind. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den io Juli 1848. Preste-ståndet den 12 Borgare-ståndet den i3 Bonde-ståndet den i3 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse > angående lag om aktiebolag. (Lag-utsk. Bet., N:o 27, Uti. N:o 44 och Meni. No 55.) S. A. Iv. Sedan E. K. 51., i skrifvelse den 9 November förlidet år, behagat gifva Rikets Ständer tillkänna de skäl, sorn hindrat 13. K. 51. att antaga den vid sista riksmöte af Rikets Ständer beslutade och till E. K. M:ts nådiga godkännande i underdånighet öfverlemnade lag om aktie-bolag, har E. Iv. 51, med afseende å frågans vigt och enär saknaden af behölliga stadganden i detta ämne utgjorde en väsendtlig brist i nuvarande lagstiftning, uti nådig proposition till Rikets Ständers antagande föreslagit en så lydande: Lag om aktie-bolag. § 1.