Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Valen skola i landsdistrikt minst Trettio och i stadsdistrikt minst Fjorton dagar förut, om lagtima riksdag förestår, samt för urtima riksdag minst Fjorton dagar förut på landet och minst Åtta dagar förut i stad kungöras. Kungörelsen skall valförrättaren utfärda och låta uppläsa på samma dag i alla valdistriktets kyrkor. Är inom distriktet kyrka, der Gudstjenst ej förrättas den dag kungörelsen uppläsas bör, förbålles såsom i näslförestående § om kungörelses kringsändande är stadgadt. § 47. Vid riksdagsmannaval till Andra kammaren, vare sig på landet eller i stad, skall valförrättaren biträdas af fyra före valets början utsedda personer, hvilka det åligger att deltaga i rösternas sammanräkning, i pröfningen angående de afsägelser af riksdagsmanna-uppdrag, som möjligen vid sjelfva valtillfället anmälas, samt i afgörandet af andra frågor, som i och för valet kunna förekomma. De hafva, vid besluts fattande, hvardera lika röst med valförrättaren. Till befattningen må de af valförrättaren bland närvarande valmän utses, så framt icke någon af valmännen Konslitutions-UtskoUels Memorial, M 7. 39 påyrkar deras tillsättning genom val, i hvilket fall sådant verkställes af tillstädesvarande valmän medelst omröstning, hvarvid alla ega lika röst. Yill någon vid val, deri omedelbara valmän deltaga, göra anmärkning vid den röstlängd för de omedelbara valmännen, som i 44 § omtalas, varde anmärkningen framställd innan valet börjas och pröfvad på sätt nu är sagdt om frågor i allmänhet, som vid val förekomma. Gillas anmärkningen, rättas röstlängden derefter. § 48. Valet till den Nämnd, som för Stockholm bör tillsätta ledamöter i Första kammaren, verkställes å serskild dag i sednare hälften af Augusti månad det år, då lagtima riksdag inträffar. § '<9 Val till riksdagsmän i Första kammaren förrättas i September månad det år, då lagtima riksdag inträffar. § 50.
Förslaget erkännes både af mig och min fröjdade medarbetare vara vida för inskränkt; men vi vågade ej gå så långt som Const.Utsk., hvilket föreslagit ?.5n r:dr. Inom Coust.Utsk. voro vi öfvcrtvgade, alt vi bade genom denna census bestämmelse nedgått ända till backstugan; ty få backstugor lära finnas med någon tillhörande försvarlig jordlapp, sorn icke i värde uppgår lill 25o rtdr. Hvad klagomålet beträffar öfver Utsk:s förslag, alt så många medlemmar af BondeSt. skulle blifva uteslutne från representationsrätt, så får jag Som försvar för Utsk , alt i lietta hänseende åtminstone icke tillfälligt hafva begått någon mannamån, anföra, alt om ägare af i5 eller 5o r:dis egendomsvärde skulle fä frånträda sin representationsrätt, på den grund att en census-bestäinmelse måste hafva någon term, måste sluta vid någon sillra, och att de som falla utom densamma blifva vanlottade; så förekommer på andra sidan deremot, att Utsk. i samina hänseende beröfvat den större jordägaren oändligt mycket mera, ty de, som för BondeSt. -s räkning yrkat valrättens utsträckning ner till den minsta hemmansdel, måste väl också medgifva, att valrätten begagnas på samma sätt i motsatt förhållande till förmån för de större jordägarne, så t. ex. sorn hemmantalet verkar vid prestval. 'Yrkar man den största möjliga utsträckning af valrättigheten lill heinmansvärden under hvad Ulsktn föreslagit, så måste för billighetens skull samma rösträttighet, som vid prestval siger ruin, nu äfven tilldelas de större jordägarne; men nu har Utsk. föreslagit för den störste jordägaren, för den som äger jord till en millions värde, ett ett maximum af 6 röster, då i annat fall den större egendomsägarens röster säkerligen skulle komma att uppgå till 4- af hela röstantalet inom communen. Således tror jag, att Utsk. i delta fall bör vara fi i ka I lael t från den förmodan att hafva velat göra någon inskränkning för BondeSt. som icke är fullt motsvarande, och t. o. m. vida öfverstigande lili jnskränkningsväg hvad Utsk. föreslagit för den rikare classen af jordägare.
Om räntefotens förändring skall allmänheten, genom kungörelse i tiduingarne, underrättas. 43:o. Yid Diskontoch Låne-kontoren emottagas ock penningar af såväl enskilde personer, sorn enskilda korporatiouer, bolag och kassor, att återbetalas antingen å bestämd dag efter insättningen, eller efter viss på förhand bestämd ömsesidig uppsägning, under följande vilkor: a) insättning får ske endast å hela 100:tal Riksdaler; b) öfver insättning meddelas bevis, hvilket skall återställas då peuningarne lyftas; c) räntan bestämmes af Fullmägtige inom i lag stadgade gränser. cj För uttag begagnas å viss man eller ordres ställd vexel, hvilken icke får in blanco transporteras; börande behörigen folicrade och numererade vexel-blänhetter räkningshafvare vid de särskilda Diskont-verken, emot qvitto, tillhandahållas, utan afgift; d) oförändradt. ej Å insatta medel beräknas, från och med första helgfria dag efter insättningen, högst tre procent ränta, med rättighet för Fullmägtige att, efter sig företeende omständigheter, icke allenast vid samtliga eller något eller O O några af de särskilda Diskont-verken räntan nedsätta, dock icke under en procent, utan äfven bestämma å huru stort, på en gång innestående belopp ränta må hvarje särskild räkningshafvare godtgöras. Ränta godtgöres räkningshafvare å högsta fulla 100:tal R:dr at hans behållning; och skall allmänheten, genom kungörelse i tidningarna, om räntefotens förändring underrättas. Jemf. § 169. Likaledes bemyndigas Fullmägtige att låta vid Diskont-verken emottaga penningar af så väl enskildé personer, som enskilda korporationer, bolagoch kassor, att. återbetalas antingen å bestämd dag efier insättningen, eller efter viss på förhand bestämd ömsesidig uppsägning, under följande vilkor: aj oförändradt. b) oförändradt. c) räntan bestämmes till högst fem procent.
• crq vq 1 CC fö CO tT O £•’ Ridd. 0. PresteBorgareBondeN:o N:o Piil?. Adeln. Ståndet. Sländét. Ståndet. N:o §■ Anslag till årliga behof; 97‘0 till Ortopediska Institutet ,,,,, 4 >74 24 b. V 34 ; 3+ a. ¥ 34 bi 34 Svar på återremiss —_ 4 1 241 9» 10 , Vi34 b Y 34 i 34 ¥ 34 98:0 till Ystads hamnbyggnad ,,,,,, 4 1 >77 10-12 b■ Y 34 b? 34 b> ¥ 34 b7 34 99:0 till underhåll af i Stad för brott häktade personer ,,,,,,,,,, 4 236 3,4 b. 1 34 b1 34 b! 34 b! 34 10010 till en brobyggnad öfver sjön Mätaren i Jönb. s. d. bi s. d. köpings Län ,,,,,,,,, 4 23(J 7 b. 3. d. b* s, d. 301 to till anläggning af en bro och väg öfver de så kallade Hammars-uddar och Edslandet ,,,,,,,,,, 4 24O 8, 9 b. s# d. b. s. d. b. s. d. b. s. d. Anslag för en gång: a) för Försvars-Verket till lands ,,,, 1 4 203 4-7 å. v 34 ¥, V 34 7 5 ? 7f 34 bif 34 b. f‘f 34 Apparater, Pistoriska; se Bränvihs-bränning.
Ili d d.S e c re t. Den motion, hvarom Hr Rosenqvist nu sednast talat, framställdes den 7 Mars, eller samma dag, som motionstiden slutades. Hr Rosenqvist: Då motionen således inkommit före motionstidens slut, verkar det ej på saken, alt Hr Frih. o. Landtm, icke haft tillfälle att föredraga densamma, förrän långt efter motionstidens slut. Frih. Cederström: Jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, matte låta oss komma till slut med frågan, och icke tillåta vidare öfverläggning, sedan Hr Landtm, vägrat framställa propos. till remiss, — och att Hr Landtm, ville inhemta Ståndets tanke, huruvida Ståndet yrkar propos. till remiss. Hr Munck a f R o s e n s c hö I d: Jag har begärt ordet, endast för alt meddela den upplysning, att min motion inkom den 7 Mars. Gr. Frölich: En värd ledamot, Gr. Horn, har redan för R. o. Ad. uttalat den tanke, som jag ytterligare, så godt jag kan, ämnar bekräfta, nemi. att den nu förevar, motionen icke bör anses annorlunda än såsom en rättelse af den förra motionen. Då motionen är väckt den 7 Mars före motionstidens slut, så måste väl icke någon ändring uti ett eller annat uttryck rätteligen kunna föranleda till den åsigt, att denna rättelse skulle anses såsom en ny motion. Jag kan icke vara främmande för den känsla, som vid detta tillfälle gjort sig gällande hos R. o. Ad., att önska slippa att remittera motionen ; men, mine herrar! känslorna äro af den beskaffenhet, att de aldrig böra ligga till grund för våra offentliga handlingar. Svårligen skall R. o. Ad., med bibehållen värdighet, kunna fortgå på den bana alt, genom en sådan slags tolkning af 56 §:n Riksd.Ordn., som här visat sig, komma ifrån remiss af Hr Rosenschölds motion. På dessa grunder, och då Ståndet ej bör afvika från dess pligt att följa grundlagen, äfven om någon våda vore förenad med remiss af motionen, — som jag dock icke kan föreställa mig, — instämmer jag med de värde ledamöter, som anse Hr Frih. o. Landtm, böra framställa propos. till remiss å motionen.
Syrenernas fina, starkt berusande doft steg upp mot de unga på bänken. Några lätta björkar hängde sin skira, kyska slöja mellan dem och alla de andra. Och de korta, brutna, små vågslagen mot kanalens stenläggning liknade smekningar, lekfulla och ömma. Båda sutto tysta: skämtet ville ej gå här. Till och med den glade Ragnar hade en dunkel förnimmelse af, att det skulle ligga något opassande och taktlöst däruti — att det skulle skära in som en falsk ton. Omedvetet flyttade de sig närmare till hvarandra — liksom barn, tjusta eller skrämda af det hemlighetsfulla omkring dem. Det prasslade nära invid; Siri hoppade till och lade sin hand på Ragnars arm, som låg på soffkanten, bakom hennes rygg. Hon skalf till vid denna mänskliga berö- ring, så mjuk, så varm. » Blef du rädd? » frågade han lågmält. » Jag vet inte, det är så underligt i kväll, som funnes det varelser rundt omkring oss. Hör du inte, hur det hviskar? » » Det är bara vindens prassel i löfven. » 294 IDUN » Tror du? » Men Siri flyttade sig ändå närmare, nu voro de alldeles sida vid sida. dan där värklighetsform än att bara sitta och krysta fram tomt natursvärmeri. » Åter blef det tyst; fast pulsarne bultade och slogo våldsamt, och de andades fortare. » Jag tror teet var för hett, jag har blodet åt hufvudet, » sade slutligen Siri och makade sig ifrån Ragnar. » Ja, det kan nog hända, för jag känner detsamma, » svarade han, tog upp sin näsduk och strök sig ett par gånger öfver pannan, lät mössan ligga på bänken och vände hufvudet mot vinden. Just nu susade det genom syrenerna, så att de ströko mot hvarandra i lätt prassel, och så böjdes de ned mot vattnet. » Och vår kria! » utbrast Siri, förlägen och skygg — som hade hon blifvit ertappad med att göra något orätt. » Jaha, javisst ja — hur har du tänkt dig planen? » » Vet inte, jag kan inte riktigt få fram hvad jag vill. » » Känner till det där. V i kallade det lytet för Moses tunghäfta i skolan.
Jag har föreställt mig att, då regeringen, oaktadt Rikets Ständers hemställan vid 1840 och 1841 årens riksdag, stadgadt den princip att ingen borde, för äfventyret af framtida fattigvårdstunga, förmenas inflyttning och mantalsskrifning, regeringen dertill haft giltiga skäl. Såsom sådana framstå helt naturligt följande: Då bristen på materiell förmögenhet icke i allmänhet är ett fel, som får sökas hos individerna sjelfva, utan snarare i deras samhällsställning, är det en orättvisa att öka deras betryck med fängsel på deras personliga frihet, hvilket åstadkommes derigenom att man lemnar kommunerna rättighet att medelst nekad skattskrifning landsförvisa verkligt eller skenbart fattiga, — i alla fall medlemmar af samhället i det hela. Denna rättighet har egt en lång praktisk tillvaro, och följderna af den äro kända. Den klass, den genom sin onaturlighet tillskapade, blef sjelf onaturlig, och bodde derföre först i allmänna förvaringsrum och, sedan dessa blifvit öfverfulla, öfverallt der brotten föröfvades, men ingenstädes der den lagliga ordningen sökte dem. Staten hotades härigenom på en gång med det alltjemt växande antalet af från kommunerne utstötte, på samhällets allmänning moraliskt förderfvade, personer, och med de stora ekonomiska förluster, som den fick vidkännas för upprätthållandet af det system, som blifvit kalladt försvarslöshetens. Att regeringen, vid öfvervägande häraf och med aktgifvande på tidens sträf - Lagoch Ekonomi-Ulskotlcns Betänkande, N:o 53 27 van efter frihet i näringar, genom en kraftig handling afskaffade det gamla systemet, med hvilket fästningsvallarne vid socknegränsorna äfven folio, tycks förtjena allt bifall.
Nära den kan keräknas u,okärlig af Lik - ki tl ätande, iX:o 28. sens Ztänder användes för 8tatens kckof ock mangfalldiga utgifter, dem vi icke vilje fylla ock kestrida i kevillningsväg; när, en läneträngande tid tili keliag ock nöje, Lanken enligt L. 8t:rs keslut mer ock mer invecklas i en lånerörelse, som är främmande för dess egna sunctionsr, icke kan kedrikvas utan ny sedel-lakrication, ock likväl skall i räntekeräkningen ock afketalningen förnämligast alse de länekekölvandes förmon ock kegvämligket; när genom dessa vek dylika förfoganden Lanken körsättes i osäkerket eller klir ur stand att göra keder ät sina förkindelser, kvilken annan än 8venska folket än pligtig att godtgöra det som krister? ock skulle det icke inse ock erkänna sin förkindelse kärtill? Ikar dess kederskänsla sä utslocknat, att man icke vägar tala derom? Leräknar det sa illa sitt sanna kasta? O tider! 0 seder! O mitt fädernesland ! 0 Lsnklagens 2 §. är vverkställkar. Det stadgande, kvarmed tidens visdom kyllsr den kuridiska prineiptzns förmenta företräde, ock tror sig genom lagtväng uträtta, kvsd pligt ock keder ej forma, innekäller sin sväraste vederläggning i vmöjligketen att realisera detsamma. Dn overkställkar garantis är ingen. Lornticlen säde: Lagarne likna en spindelvaf; flugor ock mygg ock den skygga nattfjäril» fastna ock sätta lifvet til!: icke sä den ostyrigt surrande kromsen, eller kolgetingen som stormar in till ett Lisamkälle. kilan att kindras i sin fart, taga de med sig spindelväfvens krutna träda,. 8pinnerskan sjelf är lycklig, om kon kommer undan.
Det är således ternligen säkert, att fördelarne af den nya porto franco inrättningen komma att bestå uti några få handlandes riktande, särdeles de första åren, och att i alla fall Sverige blefve det land, hvarpå de i synnerhet komma att speculera. 4*.o Då det ej mer lärer vara att t betvifla, det ju de så mycket öfverklagade pro^ 1082 Besv. och Ekon. Utsk. Betcinkanden. fiibitivlagarne för handeln vid denna Riks-: dag blifva i betydlig män relaxerade, torde någon ytterligare utsträckning a£ handelsfriheten, till förmån för en enda ort, åtminstone icke vara nödig eller nyttig. Vi emotse utan tvifvel betydliga förändringar uti import-systemet och tulltarifferna. För Riket komme således icke troligen någon reel förmån att uppväxa ur porto franco inrättningen; men att den i allt fall skulle bilda en ny plantschola för lurendrägare och tullförsnillare, behöfver icke bevisas, emedan ingen finnes, som tviflar derpå, —T 5:0 Hvad de politiska raisonerne angar, sam för eller emot förslaget kunna uppgifvas, anser jag aldra säkrast att öfverlemna deras bedömande åt Konungens kända erfarenhet och skarpsinnighet. Må det likväl tillåtas mig att erinra, att, genom dea i min tanka lika otjenliga som onödigt rjgurösa nationalbevärings-inrättningen, Gothland redan är så vida ifrån Sverige afsöndradt, att det eger en talrik stående national-milis, som kostar statsverket flera tunnor guld årligen, och som aldrig gör tjenst utom ön d. v, s. som för Sverige är fullkomligt onyttig, och som troligen aldrig ändå vid ett allvarsamt fiendtligt anfall skall kunna försvara sig, När jag finner, att dessutom motionärerna för porto franco inrättningen, äfven som Höglofl, Ekonou»Utskot> B&Pt och Ekon. Utsk. BetänkanJen.
Må framställaren iSS Den 16 J-a 11 u a ri f. ra. af motionen icke stöta sig på detta uttryck; jag vill ej kasta skugga på någon embetsmanna-corps, så mycket mindre sorn jag vitsordar det vackra omdöme, som tullljenslemännen nu, jemförelsevis mot fordna tider, förvärfva! sig oell äga ; men jag tror, att en lagstiftande makt förfar oförsvarligt, som i sjelfva sina lagar lägger en locklieta till oredlighet och, hvad värre är, stiftar lagen så, att, 0111 den framdeles skulle föranleda någon embetsman att svigta i sin pligt, han då ej skulle ens kunna röjas. Han står i samma förhållande som en patient till läkaren; den i grafven liggande patienten, lian kon ej bevisa läkaren 0111 det misstag lian begått vid patientens sjukbebandling, som vållade döden. Så är det ock med tullförsnillare!!. Lurendi ejaren angifvetsig sjelf, då han öfverrumpla? i sitt olagliga handlingssätt, men hvem kan bevisa eli bendigt aftal emellan 4 ögon, trä.Tadt af tullförsnillare!! och den i sin pligt bristande einbetsmannen. Jag har icke velat fela i aktning mot de beslut som fattats, blott motivera de skäl, på hvilka jag bestrider förra delen af inbjudningen. Hr Prvtz: [ anleda, af de aninäiknrr, som blifvit gjorda emot den af mig föreslagna inbjudning, anhåller jag om ursägt hos R. o. Ad, alt jag begär att litet närmare fä utveckla så väl motiverna för mitt förlag, som de skäl jag anser vara gällande, för att dertill kunna hoppas R. o. Adis bifall.
Grefwe förner instämde i detta Friherre Klsrwerdkims försiag och tillst^kte tillika det af Grefwe yrkade tillägg. Herr von lstsusw 0 ! k k utbad ffg tvördsammast fä hemställa om icke emellan denna och den nyst gillade § more nägon contradiction. I denna, tvid walet till Förmyndare, lttlstötes Folket alldeles. Han tyckte ott dest rätt wore wid hägge vesta tillfällen lika helig. En omyndig Konung kunde wara späd, och Förniyndarenas RegnijigK - tid Munda blifva kängwarig. Han föreslog derföre att i denna likasom k den förra § Folket först skulle tillägnas wal-rätt. Grefwe dell ö r ner: Orsaken till denna os likhet ligger i dr olika följderna af desta wal; walet xä Förmyndare stadnar goinenligm pä personer inom Nationen, och man har stak alt frugka för mera söndring i tänkesätten, och swärare parti, intriger wid ett sädant tillfälle, än wid walet af Thronföljare, hvilket troligen stavnar pä nägon utlänsk Furste. DestUtom, ehuru rn Förmyndare - Regering kan wara läng, är Dm 21 October. 4551 ör dek doE att supponera att Thronföljaren wäkjcS för rn längre tid och akt h -ns wak kräfwcr Nationens mera enhälliga sanct,'»!!.
Hvad dernäst angår Hr Prosten Hallbecks förenämnde motion, Lars Larssons yrkande om befrielse för personer af Allmogen öfver 60 år från ■ personel afgift, änskönt de njuta barns eller anförvandters försörjning på förut innehafd egendom, samt Anders Danielssons motion rörande befrielse från bevillning för arbetsfolk, undantagsinnehafvare, som försålt hemmanen till sina barn, eller andre, hvilka ej förtjena 200 R:dr eller deröfver om året; så, enär den grundsats, att personer öfver 60 år, utan borgerlig rörelse eller för sitt uppehälle tillräcklig förmögenhet, borde befrias från personlig skyddsafgift, fastän de ega hus, så framt dessa ej lemnade för uppehället tillräckliga hyresmedel, skulle i tillämpningen blifva alltför godtycklig och otvifvelaktigt föranleda flera missbruk, och den af sistbemälde Motionair framställde jemförelse emellan löntagaren och undantagsinnehafvaren synes destomer olämplig, som den senare, utan allt gagn åt Staten, ej sällan eger bättre utkomst än sjelfva hemmansegaren, samt då härtill kommer, att Bevillnings-Sladgan i 77 JBevillnings-Utskotteis Det. JV.-o 5j. § sista fnomcntet, hvaruti Utskottet icke föreslagit någon förändring, medgifver ali den rättighet till lindring, sorn, vid bristande förmåga hos den skattskyldige att draga påförde utskyld er, skäligen synes höra ega rum, har Utskottet för sin del å ifrågavarande anföranden icke kunnat fästa annat afseende, än att Utskottet härmed vördsamt föreslår, det irsta Artikelns sista moment må, för att derigenom förtydligas, erhålla följande förändrade lydelse: iS3o års Förordning. Utskottets Förslag.
Hant Excellence Justitis-Stats-Ministern m. m. Herr Grefve Gyllenborg. samt 4 §. 3 Cap. Miss g. B. SI Hans Excellence Stats - Ministern för Utrike* Ärenderne m. m. Herr Grefve von Engeström. Hans Exc-ilence Stats - Rådet m. m. Herr Grefve Rosenblad. Hans Excellence Stats - Rådet m. m. Herr Grefve Fleming. Hans Excellence Stats - Rådet m. m. Herr Grefve Skjöldebrand. Haus Excellence Stats - Rådet m. m. Herr Grefve Mörner. Hans Excellence Hof-Cancelleren m. m. Herr Grefve af Wetterstedt. Stats-Rådet m. m. Herr Grefve Löwenhjelm. Justitiae-Råderne : Torén. JUannerstam. Tillförordnade Justitia - Cancelleren , RevisionsSecreteraren Bergensköld. -Tillförordnade Föredraganden , ExpeditionsSecreteraren Nordenstolpe anmälte i underdånighet: Götha Hof-Rätts underdåniga skrifvelse af den 12 sistl. Februarii , hvaruti , under förmälande , att icke allenast olika omdömen hos Domare visat sig, huruvida mål, angående ansvar för den , som kommer drucken i kyrkan eller der Gudstjenst hålles, eller eljest gorder oljud , böra underställas Hof-Rättens pröfning , samt huruvida jemte de i Lagen för omförmälde förbrytelser utsatte 25 Dalers böter, särskild påföljd bör åläggas för Sabbatsbrott, då förbrytelsen sker å Söndag eller Helgedag , utan ock ibland Hof-Rättens Ledamöter olika 22 örn Förklaring öfver 5 §. 25 Cap. Rätteg, B. tankar härom uppstått, i underdånighet h^mställes , om icke till vinnande af likhet i domsluten , i Nåder mätte lemnäs till allmän etterrättelse, förklaring öfver Lagens rätta förstående i dessa ämnen. Öfver hvilken underdåniga hemställan Kongl. Majit genom Nådig Remiss den 2r sistl.
Vi veta detta till och med af alldeles egen erfarenhet, ty förskräckta af trenne vargars oväntade möte, hafva vi en gång sjelfva med en kär men tung börda öfver armarne, nemligen det enda femåriga barnet, samt en liten qvidande hund framför fötterna, sprungit nära en half fjerdingsväg, utan att ens våga blicka tillbaka, huruvida vargarne förföljde eller icke, och alldeles icke betänkande, att dessa troligen voro lika rädda för oss, som vi för dem. Elin gjorde likväl alldeles motsatsen mot oss, om af mera mod och besinning, eller af slump, vi veta det icke. Men säkert är att hon icke sprang, utan stannade och lyssnade, utan att likväl våga draga andan. Tydligt hörde hon detta hemska tjutande, och hörde det, till sin förskräckelse, just åt den sidan dit hon skulle gå. «Ack min Gud! hvad skall jag göra!» suckade hon, och vågade ej att gå ett enda steg. Så här hade hon nu dröjt en lång stund, tvekande om hon skulle vandra framåt eller vända om till byn, och under tiden hade Decembermörkret fallit tungt och ogenomträngligt öfver jorden. Elin såg nu hvarken att gå hit eller dit, helst hon för mycket litat på sin säkerhet att finna rätta vägen, nu när hon var allena och icke hade någon af dem, som voro bekanta dermed, vid sin sida. Hon började snart att bittert gråta och ångrade hela företaget, hvaraf säkerligen ingen särdeles båtnad skulle skördas. «Herre Gud! skall jag gå här och vanka hela natten!» sade hon halfhögt för sig sjelf och började gå några steg, än framåt än åt sidan, ty hon såg icke mera någon gångstig. Skogen susade öfver henne, och blåsten kom trädens grenar att knaka och braka; vargarnes tjutande hade väl upphört, men hvem kunde veta om de ej sakta smögo omkring, just der Elin befann sig. Så föreföll det Elin ibland, och förskräckelsen lät henne stundom tydligt höra något som rörde sig och som tassade tätt bredvid henne, fast hon ej kunde se det. Slutligen samlade hon all sin besinning och föresatte sig att skrika, dels emedan hon visste att man dermed brukade skrämma bort vargar, dels för att om möjligt blifva hörd och hjelpt af menniskor, som händelsevis kunde höra henne.