Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna omständighet lärer icke röra våra förhållanden till utländska makter, utan Statens inre financiella ställning. Det kan då icke vara obekant, att de 3:dje och io:de AnslagsTitlarne äro betydligt skuldsatta, och att dessa skulder icke uppgå till små belopp. När dertill läggas de stora anslag af 3 millioner, som vid denna Riksdag blifvit begärda, så synes mig, att Riket, i hänseende till sin financiella ställning, icke ens Den 2G Mars e. m. 121 ari samma lyckliga belägenhet, som vid förra Riksdagar. Om Rikets Ständer skulle anse sig kunna uppskjuta anslagen till försvaret, och först anslå medel till Götha Canal; så skulle det äfven synas, som omen skyldig aktning för Stånden sjelfve fordrade, att man ingår i någon granskning, huruvida de begärda anslagen kunna vara tillräckliga för Canalens fullbordan, och om någon säkerhet derför är att vänta. Då jag har med mig en detta ämne rörande handling, som icke i dag blifvit åberopad, torde det tillåtas mig, att till någon del ingå i granskning deraf. Man har sagt det vara omöjligt att ingå i någon säker beräkning af ett sådant företag, sorn det närvarande, och man har kastat alla svårigheter härutinnan på naturvidrigheter; men ehuru vigtigt detta beräkningssätt än är, och ehuru det icke saknar ali grund, hvad man om okända naturhinder anfört, bardet likväl icke alltid blifvit följdt, ej ens af CanalDirectionen sjelf. Uti en skrifvelse af den 10 Sept. 1817 till Rikets Ständers Revisorer, förmäler CanalDirectionen: ”att en ”ökad erfarenhet endast ökat och till full ”visshet hos den (”Directionen nemligen”) ”stadgat den öfvertygelse, att inga svåra hin”der för det återstående finnas, men att ”tvärtom utföringen blir hvarje dag lätta”re genom en nogare kännedom af så väl ”utföringssättet, som den mängd lyckliga inedcl, tillgångar och nalur-belägenheter, 112 Den 26 Mars e. ra. ”hvilka finnas liksom slösade på denna för”underliga Canalsträcka."
Orefrve b-öveistffelm, Larl, För min del tror jag akt ConchtutivnsU stöttet borde inskränka den nu s, fräga warande answarSlagen till sädane brott elser förseelser, som kränka Eonstitrttionen, eller kunna anstS, såsom crimin-c Isokm k^ajLstatis eller k^af!p!!'8, och ingalunda inga ust pröfning af den särffildta uppe ute se, som skulle stadgaS för de pe> soie, af deras T.ubetSfel marit lidande, hwilket hyrer r.ls U^männa Lagens sörenjäl gtt^bestämma. Den i4 November?rr Zerr von IckauLavolkk, anmärkte harwid, att när nya Embeten wore inrättade, i synnerhet af den wigt och inflytelse som deffa uppä Medborgares wäl i allmänhet, sä fordrades äswen nya stadganden, som bestämde deras answar, hwilket ej kunnat intagas i lagar, stiftade längc förrän cheffa Embeten inrättades. Grefwe körvenbgelm, Larl, yttrade sig förmoda att allmänna Lagen wore för Kla, ware flgStalsNgd eller öfrige Medborgare i Skaten. Friherre Stael von hollstein. Lorktx Imck v>A, begärde upplysningswis fa weta om ans,va» righetslagen wore en grundlag: wore den ej en grundlag sä mätte Konungen kunna göra Nåd. Undertecknad 8ilverstolxe, /exel Lladriel, och Herr kotlstied, Larl ^reckric, Upplyste att den icke wore en grundlag. Friherre Stael von NoMein, yttrade sig alt i sadant fall synleS honom de gjorde anmärkningarne öfwerflödiga. 6. hämnades utan anmärkning.
Uti förevande fall är så icke förhållandet; ty denna öfverläggning har på det mest otvätydiga sätt ådagalagt, att långt ifrån att genom det framstälda förslaget vinna någon förenkling, skall i stället en förveckling upstå, i det: alt både Hof-rätterne och Kammar-rättens Ofver-rev:s-Depart:t skulle få med saken att skaffa: att Krigs-coll:m tilläfventyrs skulle nödgas göra reclamation om ersättning för de förluster, kassan får vidkännas, och att en mängd tjenstemän och andra personer, skulle onödigtvis tillskyndas ett arbete, från hvilket de hitintills varit befriade. Det sätt, hvarpå ujpbörden nu sker, är onekligen det enklaste, ty enl. de upbudsförteckningar, sorn efter hvarje häradsting skulle aflemnas till Fogden samt enl. de upgifter denna erhåller dels från Lands-kont. dels från Häradsskrifvaren å skedde rusthållstransporter samt andra ombyten af rusthållare upbäras, nu afgifterne i sammanhang med kronans öfriga intrader och ingå lika med dem till Stals-kont., hvarifrån de sedan utassigneras lill Wadstena Krigsmanshuskassa eller de fonder, till hvilka de höra. Revisionen af räkenskaperne företages först efteråt, och från denna åtgärd lärer väl Frih:n icke vilja befria Kammar-rättens revisorer. Hvar och en torde således finna, alt afsigtcn att i förevar, fall förenkla kronans räkenskaper, ehuru god den än må vara, likväl till sina följder är sådan, att den leder lill 272 Den 8 Mars e. m. ett motsatt resultat, och jag har derföre föreställt mig, att man bör låta bli hvarje förenklingsförsök, som icke leder till hvad man önskar, och att det är bättre att bibehålla, hvad man har, än att genom förändring deraf åstadkomma något nytt, sorn i sjelfva verket är sämre. Frih. Raab: Hr von Hartmansdorff bar sagt, att Frih. Raab antingen icke vetat eller också glömt, att öfverlåtelse-bref i fråga om krono-rusthållshemman icke intagas i lagfarts-prot.
Därmed fortsatte hon under det att hon hämtade burarna. När sedan i skymningen tulpansängarna upplystes af otaliga små glaslampor, så att hela lustgården tycktes stå i ett sken från lågor ur jorden, påtog hon den usla skjorta, som hon icke hade burit sedan den morgon då hon stod på slaftorget. När hon steg in i Perikioskens försal, voro alla sultanans danserskor redan församlade med små kronor af papegojfjädrar på nacken och papegojfjädrar strödda öfver sina skjortor af silfverflor. Midt i kretsen stod den fetlagda öfverhofmästarinnan med guldskalmade fyrkantiga glasögon. I handen höll hon en stor pergamentrulle, ty hon besatt mycken lärdom och var hemma i skrifkunskap samt författade skönare verser och sagor än någon man i hela sultanens stad. – Se här, mitt barn, – sade hon och fäste en liten fjäderkrona på Dumma Svenskans sammansnodda nackfläta. – Vi skola nu förnöja vår höga sultana, padisjans moder, med en gammal lustig årsfest, som heter Papegojornas Bekransning. Alla dessa slafvinnor äro skickliga i dansens konst. Du ensamt känner den icke. Just därför skall du stå midt i ringen och försöka härma de andra med dina långa armar och stora fötter ... Det är det som skall bli det toklustiga. – Jaha, – eftersade Kvällstjärnans Ljus och härmade öfverhofmästarinnan bakom hennes rygg, – det är just det, som skall bli det toklustiga. – Nej, si det kommer då aldrig på fråga! – svarade Dumma Svenskan. – Men man kan allt dansa hos oss också, fast då taga vi hvarann i hand så här ... och så dansa vi på så här ... och så stampa vi takten så mycket vi orka så här ... och så sjunga vi så här: Si gossarna komma och ... Hon hade fattat några af danserskorna vid handen och drog dem med sig, men öfverhofmästarinnan blef så förskräckt att de fyrkantiga glasögonen halkade långt ut på näsan. Hon ryckte ur fickan sin lilla korta staf, som helt och hållet var beklädd med silfverfjäll och hade ett sigill inristadt i knappen, och med den knackade hon ifrigt i dörrposten.
Enär emellertid det af Komiterade föreslagna samt af Kommers-kollegium tillstyrkta sätt för bestämmandet af det belopp, som af General-tullstyrelsen sålunda årligen skulle utbetalas, nemligen uträknandet af den summa, hvartill, med tillämpning af gällande föreskrifter, föringsmedlen skulle för året hafva i verkligheten uppgått, endast skulle leda till onödig vidlyftighet och tidsödande omvägar, utan att inrättningens fördel det oaktadt blefve bättre tillgodosedd, och enär afsigten att genom berörda utbetalningssätt åskådliggöra, det sjöfolket till en del sjelft bidrager tdl sin pensionering, lämpligen synes kunna vinnas, om beloppet af det föringsersättnings-anslag, som till pensions-inrättningen skall från Tullverket utgå, bestämmes på sätt Rikets Ständer vid riksdagen 1848—1849 föreslagit, i förhållande till lästetalet af de fartyg till hvilkas besättningar föring utgått, och med detta efter vissa grunder ökas; så hemställer jag underdånigst, att Eders Kongl. Majit täcktes i nåder föreslå Rikets Ständer, det nämnda anslag må för närvarande, då lästetalet af de till utrikes sjöfart begagnade Svenska fartygen under sednaste åren uppgått till emellan 110,000 och 120,000 läster, fastställas till 24,000 Ridr eller närmast det belopp, som förin - 20 Kongl. Maj:Is Nåd. Proposition N:o 113. gen nu utgör, men framdeles ökas med 1,000 R:dr för hvarje fullt femtusental utöfver 120,000, hvarmed lästetalet å sådana fartyg kan komma att tillvexa.
Traneldningen förkastades, och tranen skänktes åt våra vänner i Jinretlen, som just då ljudligt beklagade sig öfver, att de icke hade något annat bränsle än ved. I de magnetiska och meteorologiska iakttagelserna deltogo, utom Vegas nio vetenskapsmän och officerare, maskinisten Nordström och matrosen Lundgren. Hvar och en hade sin vakt på sex timmar, af hvilka vanligen fem tillbragtes i ishuset. Att vid en temperatur under qvicksilfrets fryspunkt eller, hvad som är vida värre, under storm vid –36° gå från fartyget till det 1½ kilometer aflägsna observatoriet, dröja der under fem timmar i en temperatur af –17° och derpå återvända till fartyget, vanligen mot vinden – ty denna kom nästan ständigt från norr eller nordvest – var bistert nog. Ingen af oss hade dock något men deraf. Tvärt om föreföll det mig, som om detta nödtvungna afbrott i vårt enformiga lif om bord och det långvariga uppehållet i fria luften verkat uppfriskande på så väl kropp som själ. Observatoriet vid Pitlekaj. Efter en teckning af O. Nordqvist. I granskapet af ishuset uppstäldes termometerburen, och längre fram på vintern uppfördes i de omgifvande snödrifvorna ett par andra observationshus, men ej af is utan af snö, i grönländsk snöbyggnadsstil. Äfven vår proviantdepot var upplagd i trakten, och på ett tillräckligt afstånd från det magnetiska observatoriet fans en stor trälår, i hvilken de remingtongevär, som man för säkerhetens skull förde med sig vid utflygter från fartyget, och andra jernsaker, som observatorn hade på sig, nedlades, innan han inträdde i observatoriet. Tintinjarangas uppbyggande följdes af tschuktscherna med stort intresse.
Säg, hvarför skall just du behöfva Ge pengar för båd ' mjöl ich bröd? » Men sedan summan börjat eänkas, I annan ton nu talar han. Den ej beskrifvas kan — blott tänkas Af fruar, som ha sparsam man. Han vill — (O, hör, och ömkan kännen!) Ha föda » läcker, stark och ren », Vill att den lagas — (O, de männen!) Af » öfverblifvit kött och ben ». Vår lyckas faikost vi trott bergad För storm och strid i hamnens fred. Nu hotar den alt bli förhäijad, Se ' n husbållsfrågan slagit ned! O, Idun, du som stads föiblifver De svagas och förtrycktas stöd, Uti ditt b ' ad en plats nog gifver För denna klagan i min nöd! Förtviflad husmoder. 0 Då den s. k. hushållspenningfrågan, som en tid diskuterats i Iduns spalter, af lätt insedda skål synes ka tilldragit sig våra läsarinnors lifliga intresse och ämnet onekligen är af stor praktisk vikt, ha vi för att vinna den bästa sakliga utredning i frågan beslutit att anordna en pristäfling, i hvilken vi inbjuda alla erfarna husmödrar att deltaga. Vi komma därvid att utdela två pris å lmrtdera femtio (50) kronor. Direktör August Lindberg från Göteborg med sällskap har under den gångna veckan beredt hufvudstadspubliken förmånen att från k. Operans scen taga del af Ibsens mångomtalade » Byggmästar Solness », och det teaterälskande|.Stockholm har med lilligt intresse begagnat sig af tillfället att i den dramatiska framställnings ljus söka vinna större klarhet öfver den store symbolistens svårförstådda verk. Erkännas måste likväl, att stycket genom det Lindbergska framförandet föga vinner i fattlighet, och flertalet af oss står nog lika frågande och spörjande inför dess dunkla gåtor nu som förut. Ett har emellertid fastslagits af det sceniska uppförandet — alt styckets mästerliga byggnad, trots all innehållete konturlöshet, förlänar detsamma en mystiskt gripande verkan.
Sådan var följden af att stifta lagar i strid med folkets behof och tankesätt, och så går det alltid, när man icke iakttager, hvad omständigheterna kräfva. Hvad man derföre bestämdt gjorde, om man antoge ifrågavar. stadgande, vore att lägga hinder i vägen för öfverdyttande af bancodiscontförelsen på enskilda bankerna; hvarförutan jag får i fästa uppmärksamheten dels derpå, att detta är ett regie-. mentariskt ämne, och dels äfven derpå, att då man mäste förutsätta, att de, som stifta en bank, måste vara omtänkta på hvad som fordras för bankens bestånd, så är det ett förmynderskap, man åtager sig öfver dem, då man på det sättet lemnar föreskrifter för hyad de skola iakttaga, utan att äfventyra, alt staten i annat fall skulle förlora på bankerna; och är det ur den synpunkten, att man förebrår Regeringen, att hon åtager sig ett förmynderskap öfver näringarna, hvilket icke bör finnas, sotn jag hemställer, om man icke bör akta sig att genom detta stadgande lägga ett band på rörelsen, Frih, Boye: Sorn denna § innefattar flera ämnen, och jqg i öfriga ämnen gerna vill säga ja, men i detta nej, så utber jag mig, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes skänka mig särskild propus, på detta morn. Jag ber att få erinra om en, som jag tror, ovedersäglig sats, den nemi, att lagstiftande inagten endast så vidt kaq äga att blanda sig uti oeconomiska ämnen, sorn det allmännas nytta dervid ifiågakoinmer. Gm den enskilda nyttan mätte den enskilde sjelf få besörja. Är det nu det allmännas nytta, sorn bär är i fråga? P(ej, visst icke! Det är sjelfva bolagets enskilda lätt, sorn vi vilja blanda oss uti.
Magazinsinrättningens förvaltning, fann BorgareStåndet, enär samma Berättelse blifvit af de öfiiga RiksStånden bifallen, äfven för sin del godt att lata dervid bero. S. D. Å nyo föredrogs Lagoch Ekonomi-Utskottens Förslag N:o 218, till jemkning emellan de af RiksStånden fattade Beslut öfver frågan om en Författning angående Vattenverk; och fann BurgareStandet, förblifvande vid hvad Ståndet i detta mål beslutif, för godt att öfverlemna detsamma till Förstärkt Utskotts pröfning samt godkände de i sådant ändamål föreslagna Voteringspropositioner. Bihang till E. St. Prot. g:de Sami. 14 Fröt, Vtår, å, is Nov. iSe.?, S. D. Ung-Ut3kottets Memorial N:o 222, hvarur! begäres BorgåreStåndets yttrande, huru vida Ståndets Beslut att låta bero vid Utskottets Betänkanden N:o 120 och 151 angående föreslagen ändring i, 9 Gap. Utsöknings-Balkén och 25 Gap. Rättegångsbalken, innefattade bifall till Utskottets Betänkande blef nu åter föredraget: Och fann BorgareStåndet sig böra till svar ä denne förfrågan meddela, att, da tvänne andra Riks-Stånd bifallit Betänkandet och Borgare-Ståndet låtit dervid bero, samt saken således blifvit genom tre Stånds sammanstämmande Beslut afgjord, möter icke något hinder för expedition i enlighet med Utskottets förslag. S. 1). På derom väckt Motion, fann BorgareStåndet för gotlt anmoda Uagoch Ekonomiutskottet! att ofördröjligen inkomma med svar på BorgareStåndets den 14 sistl. Junii beslutne återremiss å Be» tänkandet N: 61, rörande ändringar i ExpeditionsTaxan, samt JLngUtskottets likaledes att ofördröjlig gen besvara Ståndets den 19 sistl.
Banco och tillhopa för det i Länet inroterade 279 Rustnings-Nummer, Ö2,4o5 R:dr 43 sk. 6 rst.; Dock afgå derifrån Augments-afgiften och Rusthållsstammarnes ränte-frihet hvilka förmåner på hvarje helt Rusthåll kunna antagas till ungefär i3o R:dr Banco i spannmål och penningar sammanräknade; Och som dessa till Rustningens bestridande anslagna räntor, förvandlade i penningar, enligt Tabellen utgjort 36,23 1 R:dr 34 sk. 6 rst. årligen, befinnes det, att Rusthållarnes egen kostnad i det hela bestått af 26,174 R;dr 8 sk. och således för hvarje Nummer, per medium, varit 94 R:dr Banco; Hvilket kostnads-belopp likväl för framtiden bör i icke obetydlig mohn förminskas genom det af Rusthållarne detta år vidtagna, ofvanomförmäldta, beslut rörande sättet att hädanefter besörja oin Corpsens beklädnadsoch monderings-anskaffande och underhåll. Beloppet af Knekte-rotefrihets-medel för oroterade Hemman argo R:dr 36 sk., hvilka utgöras af 45 Hemmans-delar och Lägenheter, tillhopa ansedde lill 7 || mantal. Enligt Tabellen, skulle afgifterne af hvarje helt mantal hafva varit: Till Pastor 19: 25. I anseende till hvilken beräkning dock, på sätt ofvan nämndt är, måste anmärkas, att skjutsning och väghållning blott indirecle tillskynda Landtmannen uppoffringar, hufvudsakligen medelst förlust af tid, den lian icke alltid synnerligen högt uppskattar. < I Länet äro, till vårdande af allmänna ordningen m. m., anställde 6 Krono-Fogdar, 1 Landsfiscal, 17 Länsmän och i hvarje Socken 1 Fjerdingsman: Sedlighetens vård är genom höga Författningarne anförtrodd åt Församlingarnes Pastorer och Ivyrko-Råd.
Man har sagt, att statsbanornas ändamål är att skapa rörelse, att framkalla utveckling der den icke finnes. Jag tror att man visserligen bör hafva detta mål för ögonen, men att utan någon bestämd för - 124 Den 10 Juni f. m. hoppning att vinna detta mål kasta ut millioner, är ett experiment som man i andra länder icke vågat; och, om jag äfven erkänner, att Sverige i afseende på välstånd gått betydligt framåt, tror jag dock att man i förhållande till åtskilliga andra länder icke kan anse sig hafva råd att göra dylika annorstädes icke pröfvade experimenter. Man har citerat Amerika, och man har nämnt trakter på många mils afstånd från de bördiga delarne dit emigrationen kastat sig. Men det är dock nödvändigt äfven för en oas i öknen att äga någon produktionsförmåga och någon möjlighet att afsätta sina produkter, och den bryter derföre också väg genom öde trakter för att nå en afsättnings-ort. Derigenom först upkommer befolkning och produktion. Kan detta blifva fallet här? Lägges vägen direkt öfver Upsala blir naturligtvis följden den att, derest man misstagit sig om sträckningen för hela den stora trafik som finnes i dessa trakter, en betydlig omväg kommer att äga rum. Lägges åter banan öfver Giresta, blir det endast Upsala stads och närmaste trakts intressen som komma att vidkännas omvägen. Hvad som torde visa att det icke är min enskilda öfvertygelse som här uttalas, utan den stora allmänhetens i dessa trakter, äro de petitioner som utgått för att få banans sträckning öfver Giresta, under det att för den andra vägen endast Upsala stad och trakten deromkring talat. Detta torde ådagalägga, att icke allenast Uplands utan äfven öfrige distrikters, bergslagens och Westmanlands intressen här vilja göra sig gällande. Man har sagt, att bergslagen står i förbindelse med bördiga trakter och att den icke behöfver några andra kommunikationer än dem de redan till sjös äga. Hr Schwan har ock i detta fall påpekat åtskilliga förhållanden som skulle bevisa detta påstående.
G e n o m dessa språkliga kom hon i tillfälle som tolk åt att färdigheter göra utländska släktingar, framför allt trettio som åren. att den O c h detta vill säga hon haft detsamma, sin dryga del att bära af kris, under hviiken Sveriges j o r d b r u k betat dessa sista tiotal. kärlek omfatta henne. beundrarinnor, ingen följt icke är de småländske jordbrukarnes — den historia, för hvars försökte yttersida heter hypotekslån, växlar och hvars innersida visar sömnsig kontorsstolarne som arrendatorer jordbruksutvecklas — kunna dana sysselsättningar, diktens form, liksom hennes musikaliska begåfning gjorde henne till en g o d pianist. hennes hem anlag bidrogo i h ö g grad att angenämt, och glada friheten artade där det slaget; Dessa göra det sin lugna Ugglansryd var gästhjärtligheten Britte-Sophie och På tillbragte gammaldags, liga munterheten hon hon ungdom. af i enkla o c h storo c h den ungdomöfversvallade i den grad, B a a b själf hennes brukar systrar komna anländande i berätta, sin ifver att huru att välgäster mer än en gång — • skrämde deras hästar 1 När den innan den lig de stora äldsta, för det utom Britte-Sophie, saknade denna egentHon vistades då mesta hos en släkting i grannskapet, friherrinnan holm. v u x i t upp o c h sedan alla bildade egna barn, verksamhet i hemmet. I d a K o s k u l l (född Tillsamman med R a a b) på Engadenna sällsynt älskvärda, rikt begåfvade o c h fint bildade väninna hade att Britte-Sophie Raab tellektuella utveckling. nom anledningar hvars H o n förlorade den kära sjukdomsår hon lyst u p p gesin egen ljusa själ, året innan h o n miste sin far. om hvad Hon besparades som var derns frånfälle att många ytterligare fördjupa sin personliga o c h inväninnan, således all tvekan hennes plikt när, vid fa1866, familjen stod inför valet: m e d stor förlust sälja den gamla fäderneatt gården eller Någon son fanns icke, o c h mågarnes själf sköta den, men huru "? omständigheter omöjliggjorde, att Sophie, hviiken till allas förvåning erbjöd sig sterbhusets Det de kunde öfdenna å uppgift.
Exped.- Utsk. inkom då uti memor. N:o 442 med upplysning om förhållandet, samt afgaf förslag till ny skrifvelse, hvaruti Ständerna, jemte uppgift om anledningarna dertill, återbegärde den förut afgångna skrifvelsen. En sådan procedur får jag också nu äran föreslå. Förhållandet måste i särskild underd. skrifvelse anmälas, om saken skall få sin riktiga ordning; och om R. o. Ad. delar denna åsigt, torde frågan böra återremitteras till Exped.Utsk., med anmodan till detsamma att inkomma med förslag till en så beskaffad skrifvelse, som jag haft äran föreslå. Frih. Cederström, Jac.: Jag är förekommen af Hr Hofcancelleren i afseende på formen. Hvad åter beträffar Gr. Frölichs förslag, får jag fästa uppmärksamheten derå, att den dermed åsyftade tillrättavisningen återfaller på RiksSt:n sjelfva, som justerat expeditionen och godkänt densamma. Något större ansvar å den ena än å den andra sidan kan jag icke finna. Den bristande uppmärksamheten drabbar båda; och då förhållandet nu är anmäldt af Utsk., lärer någon särskild skrifvelse icke böra äga rum, utan endast återremiss på de grunder, Frih. von Schulzenheim anfört. Gr. Frölich: Jag är icke i tillfälle ätt med säkerhet profva tillförlitligheten af Hr v. Hartmansdorffs uppgift, att det varit Utsk. sjelft, som anmärkt misstaget; men jag har stora anledningar att betvifla, det förhållandet varit sådant. Det Den 3i Januari. Det har emedlertid varit tillfredsställande att af Frih. v. Schulzenheim höra, det expeditionen ännu icke är för K. M. föredragen; men hvad sjelfva saken beträffar, kan det väl icke nekas, att Stånden kunna hafva del i misstaget, enär de godkänt expeditionen. Jag hemställer då, om man icke äger rätt att hysa det förtroende till ett R. St:s Utsk., tillsatt för och endast hafvande befattning med uppsättande i expeditionsforrn af R. St:s beslut, att man får tro sig kunna undvika att följa justeringarna med den noggrannhet, som eljest vore nödvändig.