Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kraftiga och utgrenade blefvo således äfven anstalter, som vidtogos att skaffa -Spannmål från Utrikes orter, och att finna* utväs? till fonder för betalningen deraf. Kejser!. Hyska Regeringen ålitades med framgång. Uppå Elans Kongl. Höghet. Kronprinsens aftal med Jians Maj:t Kejsaren af Hyssland, uti Abo, erhölls från Den 13 April. 141 från Kejser!. förråden i Pettersburg stora undsättningar af Mjöl, oell Spannmål från andra hamnar. Activa personer utsändes om hösten och vintern till .Danmark, Holstein, Mechlenburg, Svenska Pommern och Preussen, för att upphandla och söka utföra Säd: Eders Kongl. Maj:ts Minister i Berlin blef i December månad r8i2 uppdragen att i detta afseende söka utverka hemligt utförsel-tillstånd, sorn äfven till en del ly,ckades, så att ett betydligt parti utsädes-ärter ankommo från Preussen i Januari och Februari månader 1813- Från England irrförskrefs utsädeshafra, från Norra America beordrades Spannmål och Kisgryn, samt nämnde sednare Artikel jemte Korn från S:t Barthelemy för Armeéns behof. Vådan var för stor att kunna medgifva vanliga beräkningar. På hvad vilkor som helst måste Utsädes-Spanrnnål anskaffas; ända till införskrifning af Gtäsfrön och Trädgårdsfrö», sträcktes behofvet å dén ena sidan och omtankan å den anr. dra. Större delen af dessa anstalter kröntes med framgång, så att Säden till det mesta hann fram i rättan tid att blifva för behofven utdelad. Emedlertid förändrade sig ställningen hufvudsakligen längre fram på våren 1813, då Franska krigshärarne redan blifvit /illbakaträngde, och Östersjöhamnarnes förut instängda Spannmåls - förråd fritt kunde öfverföras till Sverige.
Grefve vota Platen, Den 14 Juli• 1189 Platen, Baltzar Bogislaus, som deremot erinrat, att det redan under deri 22 October 1798, I stöd af äldre Författningar och Knekte Gontracter, blifvit stadgadt: att för de Soldater, som vid Trollhätte Canal-arbete inöjiigen kunde blifva skadade, någon ersättning till Botärna icke kunde äga runi, enär Manskapet användes till ett allmänt arbete, sorn vore i rika förhållande med Kronans; af samma skäl och då Kongl. Maj:t under den 12 Febr. 1811 i Nåder förklarat arbetet vidj Götha Ganal böra anses som Krono-arbete, hade ock Kongl. Maj:t under den 18 Febr. 1812 Nådigst förordnat, att de viel Canalen skadade Soldater skulle, i afseende på erhållande underhåll anses lika med skadade I annan Kronans' tjenst, hvarjemte Kongl. Majit, genom Nådig Resolution af den 4 Qctob. 1813, på nyssnämnde skäl förklarat den utaf åtskilliga Rotehållare vid Westgötha-Dahls Regement® sökte ersättning för de Soldater, som vid Gö« tha Canal arbete blifvit så skadade, att de till Kongl. Majus och Kronans tjenst befunnits oduglige, icke kunna beviljas. g:o Herr Landhöfdingen rn. m. Ekorn, Pehr Adolph, som yttrat det Herr .Landshöfdingen, såsom Ledamot af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet Icke funnit Canal Bolaget skyldigt till något skadestånds lemnande, utan ansett sådant böra bero af Bolagets ädelmod; men efter de af Hr Stats-Rådet m. m. Grefve von Platen lemnade upplysningar borde all fråga derom förfalla.
Den, att såsom wittne af deras fönjenster förena mig med dem som lifligen önska att än rn gäng stä i linien med fädana wapenbröder, och att, om detta hopp ej kan upfyllas, åtminstone i oeconomisk wäg se deras smara öde lätkadt i den män möjligheten det medgiswer. Men till den undsättning hwartill de äga sa helig rätt fordras medel. Här hemma behöfwa wi icke eller se ost långt ikring Utan att uptäcka behof och inse huru bekymmersam hnöhällninqen med z:dje huftvudtitkeln mäste blifwa, när alla de brister skola fyllas som genom mynms försämring upkommit cller sörswarars. Wi se ju befälet wid asia tvära »vetenskapliga corpser, wid Artilleriet, Flottorne, Fältmätningen och Fortificationen illa lönte till en grad som öfmergär all förställning, om en möjelig disproportion emellan lön och det tarfweliqaste npfyllande af de nödwändigaste behofwen. Cheferne wid defie corpser börja redan möta stor swarigher wid Officers corpsernes tillbörliga kompletterande och likwal hwilar hela förswarswerkeks styrka pä vesta corpsers bestånd och goda sammansättning. Widare se wi en möjelighet att Skaten en gäng finner sig böra foga nägon anstalt till sädana lytte krigsmäns bergning som intet hem och inge 712 Den 22 Jun». inae anhörige äaa. Men hwar ffola medel kill atk detta och till cn mänad andra päkommande och vundgängeliqe behof tagas?
Ändtligen efter flera fåfänga försök gaf låset vika, och han inträdde, och tog med långsamma steg vägen uppför trappan in i ett rum, der han lade pistoler och värja ifrån sig, kastade sig derefter på sängen, der han, oaktadt mattighet och blodförlust, först sent föll i en afbruten, orolig sömn. SJUNDE KAPITLET. «Fuyez Telemaque, fuyez! On ne peut vaincre l’amour qu’en fuyant. Contre un tel ennemi le vrai courage con siste à craindre et à fuir.» De la Motte Fenelon. Ett halft år hade förflutit, sedan den omtalta händelsen timat i baron Sonnensterns hus, då denne en afton vandrade tankfull gatan framåt mot grefve Thüringens boning. Han hade under hela denna tid ej en enda gång sett Arabella. Han hade med afsigt undvikit hvarje tillfälle dertill. Nu gick han att taga afsked af henne, emedan han ämnade lemna staden och återvända till sin fädernebygd, ty han var en främling i det landet. Det var vid slutet af Maj, just i skymningen, som han nalkades målet för sin vandring. Hans hjerta klappade af många och stridiga känslor. «Var hon väl sig lik, den sköna, lifliga, hulda varelsen. Månne han skulle få se henne, tala med henne? Det måste han; det var nödvändigt: han måste se henne och taga afsked af henne; förr kunde han icke resa.» Till sin glädje erfor han redan i tamburen af tvänne andra gästers samtal, att grefve Thüringen ej var tillstädes. Han hade aldrig tyckt om denne man, och det gladde honom, att vid ett tillfälle som detta vara befriad från hans åsyn. Han märkte likväl snart värden från Fogelsången, hvilken nu, såsom ofta annars, af gammal vana, under grefvens bortovaro, åtagit sig värdskapet. Inkommen blef baronen förundrad och ledsen, att finna rummen uppfylda af gäster under det hans öga förgäfves sökte efter det enda föremål, som intresserade honom, och för hvars skull han gjorde detta besök.
Batteri-cheferna för att kunna fullgöra sitt åtagande att, enligt gällande passevolans-kontrakt, ombesörja truppens inqvartering, varit nödsakade att antingen genom köp eller förhyrande anskaffa lokal med erforderligt utrymme. Detta hade tillförene icke varit med synnerliga olägenheter förenadt; men i samma mån de aflägsnare stadsdelarne och således äfven Ladugårdslandet, der Artilleriets förråd och stall vore belägna, blifvit bättre bebyggda, hade högst betydliga svårigheter vid passande lokalers anskaffande uppstått, hvarföre anledning vore att befara det Batteri-cheferna i framtiden icke kunde fortfara med truppens inqvarterande. I sådant fall borde detta bestyr Öfvertagas af stadens myndigheter, men genom en sådan anordning blefve olägenheterna af truppens spridning inom en stor stad sannolikt ännu större än hittills. Visserligen kunde mot det af numera aflidne Öfversten vid Ingeniör-korpsen, C. Hjelm, år 1856 uppgjorda förslag till kasernbyggnad m. m. för nämnda Artilleri-regemente, enligt Regements-cbefens tanke, anmärkas, att utrymme icke blifvit beredt för hela det antal hästar, som under exercistiden begagnas, och ännu mindre för det antal, som för en krigsrustning skulle erfordras; men detta ansåges kunna afhjelpas dels genom uppförande under exercistiden af provisionela stall å Ladugårdsgärdet, dels ock, i fall nytt ridhus blefve uppfördt i sammanhang med kasernen, genom det nuvarande ridhusets användande om sommaren såsom stallskjul, hvarförutan, i afseende på utrymme i och för batteriernas ställande på krigsfot, Regements-chefen ansett särskilda åtgärder för stallrums beredande vid dylika tillfällen böra vidtagas, enär i annat fall underhållskostnaderna under vanliga fredsförhållanden blefve alltför stora.
Om Riksens Ständer önskade, att Kongl. Maj.t täcktes tillsätta en ProvincialMedicus, hade de ej rättighet att omtala det? Om de nu vilja framställa samma önskan, i afseende på en högre Embetsman, bör det vara dem förmenadt? Om vi på sådant sätt inskränkte vårt yttrande i allmänna angelägenhet ter, så skulle vi mycket misskänna den punkt» hvaruppå vi stå, såsom Representanter af Svenska Folkets allmänna behof och önskningar. Jag är således af den mening, att Grefve von Schwerins motion, så vida den behandlas i önsknings-väg, och icke af ConstitutionsUtskot^ tet, är både lagenlig och riktig. Herr von Hohcnhai/fen, Michael; Då jag i plenum förliden afton yttrade mig i detta åmne, skall jag nu vördsamt framställa min enskilda öfvertygelse, mera utvecklad, men utan allt anspråk, att den ofelbart år den råtta. Hvad först formen af Grefve von Schwerins motion beträffar, så tror jag den vara ganska lagenlig, och behöfver till stöd härföre blott åberopa, att nya motioner kunna, utan afseende på tiden, våckas, med anledning af redan förekomna frågor. 34 §. i Riksdagsordningen lemnar Riksens Ständer full rått, att till hvilket Utjkott forn helft remittera sådana inål, aom till visst l/tskott £03 Den 11 Julii f. m. icke höra; och de kunna således, efter mitt be. grepp, remitteras äfven tili ConstitutionsUtskottet. Grundlagen innehåller blott, hvilka mål ovilkorligen skola, pä fält den föreskrifver, till ConstitutionsUtskottets handläggning från RiksStånden öfverlemnas. Denna ovilkorliga föreskrift gäller blott i två fall; men om nu en annan till visst Utskott ej hörande fråga uppstår, och Riksens Ständer fastställa ConstitutionsUtskottet, att utgöra det Särskilta Utskott, till hvilket de vilja samma fråga öfverlemna, så synes mig detta alldeles icke vara i strid med Grundlagens föreskrift; ty Riksens Ständer kun. na lika väl efter behag remittera denna fråga till hvilket helst af de öfriga Utskotten.
I andra constitulionella länder hjelper det ej libellisten, att han nied allusioner, och utan att nämna personen, angriper dess enskilta förhållanden; ja t. ex. i England icke en gång, att lian, sedan lian låtit trycka den äreröriga beskyllningen, först då leder den i bevis. Opinionen dömer den strängare, som på ett lömskt och allusoriskt sätt angriper en medborgares goda namn och rykte, än den, Den 25 J a n u a r i i e. ni. den, som directe utpekar en sådan. Och Juryn har den rätt och förmåga ^ som en Domare icke i så vidsträckt mån kan tillerkännas, att afgöra, det en icke nämnd person är den, som af Libellisten menas, och att mera afse syftningen och andemeningen, än den bokstafliga lydelsen. Vi hafva haft en Tidning i Skåne, som nästan hufvudsakligen egnade sig åt enskilta smädelser och personlig hämnd. Så länge den ej klandrade publikens åtgärder, fick den oantastad fortfara; men en gång vågade den göra en, likväl indirect, anmärkning mot en högre Ernbetsmans i Länet åtgärd, och straxt blef den indragen. En Juryinrättning är tryckfrihetens nödvändigaste skyddsvärn. Derföre vid sin återkomst från Elba, för att tillfredsställa allmänna opinionen, som lian då såg sig vara i behof af alt vinna, gaf Napoleon åt tryckfriheten denna dess oumbärligaste sauvegarde, äfven för de fall, då straffet kunde blifva blott correctionellt. Så var det sedan ej i Frankrike, der, af brist på denna garanti, skriftställare ofta funno sig föranlåtne, att begära, och ibland fåfängt, att bli ställda inför Cours d’assises, och anse som en välgerning, alt blifva dömde af en Domstol, som har befattning med gröfre brott, men en Jury bredvid sig, i stället för af Tribunal de la Police eor - 58 H. 22 338 Den 2,3 Januari i e. m. rectionelle, således heldre såsom för gröfre brott, men med Jory, än för ett mindre utan den. Friherre
Detta ordet behagade Abraham ganska illa för sin sons skull. Men Gud sade till honom: Låt dig icke tycka hårdt vara om pilten och tjensteqvinnone; allt det Sara dig sagt hafver, så lyd henne; förty i Isaac skall säden dig nämnd varda. Jag skall ock göra tjensteqvinnones son till folk, derföre att han din säd är. Då stod Abraham bittida upp om morgonen, och tog bröd och en flaska med vatten, och lade på Hagars rygg, och pilten med, och lät gå henne. Hon gick sin väg, och for vill i öknene, vid BerSaba. Då nu vattnet i flaskone var förtärdt, kastade hon pilten under en buska. Och gick bort och satte sig tvärs öfver långt ifrå, vid ett armborst skott; ty hon sade: Jag gitter icke se uppå att pilten dör. Och vid hon satt tvärs öfver, hof hon upp sina röst, och gret. Då hörde Gud piltens röst, och Guds Ängel kallade Hagar af himmelen, sägandes: Hvad skadar dig, Hagar? Frukta dig intet; förty Gud hafver hört piltens röst, der han ligger. Statt upp, tag pilten, och håll honom med dina händer; ty jag skall göra honom till stort folk. Och Gud öppnade hennes ögon, att hon fick se en vattubrunn. Då gick hon till och fyllde sina flasko med vatten, och gaf piltenom dricka. Och Gud var med piltenom; han växte, och bodde i öknene, och vardt en god skytte. Och bodde i den öknene Pharan: Och hans moder tog honom hustru utur Egypti land. På samma tiden talade Abimelech och Phicol, hans härhöfvitsman, med Abraham, och sade: Gud är med dig uti allt det du gör. Så svär mig nu vid Gud, att du är mig icke arg, eller minom barnom, eller minom barnabarnom: Utan den barmhertighet, som jag hafver gjort med dig, den gör ock med mig, och landena, der du en främling uti äst. Då sade Abraham: Jag vill svärja. Och Abraham straffade Abimelech för den vattubrunnens skull, som Abimelechs tjenare hade tagit med våld.
Detta är ganska vigtig!, men än vigtigare äro de skäl, som röra BorgareSl. serskildt, och äfven de skäl, sora af Hr von Hartmansdorff blifvit anförde. Den anmärkn. Gr. Lagerbjelke gjort, all man icke uttryckligen sagt, hvilka handtverk vore i fråga, är redan i Utskts förslag, der de alla upräknas, tillräckligt besvarad. Jag anhåller vördsamt om propos. på bifall lill denna punkt. Hr Flach: Utsk. har i sina premisser yttrat sig icke kunna finna något giltigt skäl, hvarföre en skillnad blifvit gjord emellan yrken, der mästareproGskola afläggas, och andra, der de icke erfordras, och Utsk. har derjemte yttrat det vara en ofullsländighet i Kongl. Förordnm af d. 2 Dec. 1846, alt orsaken lill en sådan skillnad icke blifvit upgifven. Ändring i denna § var redan vid förra Riksdagen motionerad, och när deuna fråga här då förekom, var kontrasignenlen af nyssnämnde Författn. Hr Siats-Rådet Fåhraus jemväl tillstädes, samt uplysle på ett ganska tillfredsställande sätt om orsaken till den af Utsk. då, liksom nu, öfverklagade omständigheten, livar jemte han då ock erinrade hurusom rnotiverna för en Kongl. Förorda, icke i allmänhet uti Förordnm inlagas, utan att man dock deraf får sluta, alt den saknar sådane. Vore nu förhållandet, såsom den siste värde talaren påstått, sådant, att ifrågavar:de mästareprof utgjorde eli bevis på verklig duglighet och skicklighet, sä skulle äfven jag biträda de Hrr, som önska bifall till denna punkt af Betänk, men så är icke förhållandet, och jag tror att då vi komma till den punkt, som angår kontrollen af mästareprof, skola vi få- tillfälle alt i gemen ådagalägga det.
Ludvig tilltalte honom först på finska, sedan på tyska språket, men han syntes förstå intetdera, men till fransyskan lyssnade han liksom till kända toner. Ludvig fortfor, och sade «Vasilij vara borta för att hemta läkaren.» Han svarade ej, men räckte Ludvig handen; tecknade, att han var törstig, men ville ej dricka annat än vatten, ehuru fru Palman hade flere slags soppor i beredskap; han tillslöt åter ögonen, och lemnades i ro. Ludvig vinkade flickorna in i nästa rum. «Påminner du dig hjelten vid eldsvådan i Borgå?» frågade han sin brorsdotter. «Ack ja, det gör jag visst,» och Ottilia såg på honom med spänd väntan. «Bedrar jag mig ej, så är detta samma man, ehuru förändrad han också är genom sjukdom och de plågor han nu lider; derföre motser jag läkarens ankomst med ännu större otålighet än förut. Vi kunna tyvärr ej vänta honom förrän sent i afton, och väntans timmar skrida alltid fram med blytyngder, då glädjens deremot ha vingar.» «Att ge tiden bättre fart, måste onkel berätta något om «hjelten.» Jag ser på Ottilia, att hon önskar detsamma; nog måste han vara en intressant person, eller huru Ottilia?» och Leonna såg leende på sin väninna, som rodnade lätt. De satte sig så att de genom den halföppna dörren kunde iakttaga den sjuke, och Ludvig begynte: «Förliden våras var jag färdig att segla ut, då vinden kastade om; som det var bättre förtöja i hamnen, än att kryssa utanföre, var jag ännu hela veckan i land, der tiden blef mig lång nog, utan verksamhet. En dag gick jag för att helsa på en åldrig enkefru, hvars son föregående året gjorde resa med mig, men nu har gifvit sig till handeln; — en odugling i det hela. — Modren hade en liten gård vid ändan af staden, och lefde knappt nog med hyran för tvänne rum; för egen räkning hade hon ett litet och ett större rum, jemte ett kök; men inqvartering innehade nu det större, och deras betjening låg samt kokade i köket. Mitt besök gjorde gumman en stor glädje.
Ingen skall begråta din skada, eller bekymra sig om dina plågo, utan alle de, som detta om dig höra, skola klappa med sina händer öfver dig; ty öfver hvem är din ondska utan återvändo icke gången? Detta är den tunge, som Propheten Habacuc sett hafver. Herre, huru länge skall jag ropa, och du vill icke höra? Huru länge skall jag ropa till dig för öfvervålds skull, och du vill icke hjelpa? Hvi låter du mig se mödo och arbete? Hvi hafver du låtit mig se rof och öfvervåld? Våld går öfver rätt. Derföre måste lagen blifva tillbaka, och ingen rätt kan till ända komma; ty den ogudaktige öfverfaller den rättfärdiga, derföre gå vrånga domar. Ser ibland Hedningarna; ser till, och förundrer eder ty jag vill något göra i edrom tid, det i icke tro skolen, då man derom talar. Ty si, jag vill uppväcka de Chaldeer, ett bittert och snart folk, hvilket draga skall så vidt som landet är, till att intaga de boningar som icke äro deras. Och skall vara grufveligit och förfärligit; och skall bjuda och tvinga såsom det vill. Deras hästar äro raskare än parder, så äro de ock ilsknare än ulfvar om aftonen; hans resenärer draga med storom hopom fjerranefter, lika som de flögo, såsom örnar hasta sig till ett as. De komma allesamman till att göra skada ehvart de vilja; der gå de igenom, lika som ett östan väder, och samka fångar tillhopa, såsom sand. De skola bespotta Konungar, och begabba Förstar; all fäste skola vara dem ett skämt; ty de skola göra der blåverk före, och vinna dem. Då skola de taga sig ett nytt mod, fara framåt och synda; och så måste då deras seger höra deras gud till. Men du Herre, min Gud, min Helige, du som äst af evighet, låt oss icke dö; utan låt dem, Herre, allenast vara oss till ett straff; och låt dem, o vår tröst, allenast tukta oss. Din ögon äro ren, så att du icke orkar se det onda, och kan icke se uppå jämmer.
Nu finnas i detta fall icke annat än negativa stadganden i 55 §, som peka på hvad Fullmäktige skola göra när den svåra tiden kommit, mea det rätta vore väl att sådana åtgärder vidtogos i den goda tiden innan man hade något att befara. Det måtte väl ligga i allas intresse, såväl deras sorn uteslutande fästa sig vid Bankens sedelinnehafvares fördel, som deras, hvilka önska upprätthållande af ett ymnigare rörelsecapital, att Banken i tid måtte öka sin cassa, och det är ingenting annat, som jag i mitt förslag framställt, än ett så - Den 16 April f. m. 449 sådant positivt stadgande. Detta tror jag behöfvas, oaktadt de föreskrifter och de verkligen väl vidtagna åtgärder, som BancoUtsk. i öfrigt föreslagit. Ett annat RiksSt. har redan fattat ett sådant beslut, vida skarpare än hvad jag önskar. Jag hoppas att R. o. Ad. icke måtte helt och hållet förqväfva en nyttig och försigtig åtgärd, nemi. att intaga en uppmaning åt Fullmäktige att begagna den goda tiden lill åtgärder för upprätthållande af den proportion, som för realisationens betryggande blifvit antagen, och hvars frångående, hvad man än må säga, skulle leda till Bankens och Sveriges nackdel. Hr Mannerskantz: Jag har blott begärt ordet för att försvara mig mot en beskyllning, som Hr Rosenblad för andra gängen gjort mig, och hvartill jag icke gjort mig skyldig. Hr Rosenblad sade nemi. för ett par dagar sedan, att jag hade påstått, det Bancofullm. varit oberättigade att anordna ett förökadt creditiv för Bancodisconten. Jag svarade då, att jag ganska väl kände 179 § i Bancoreglementet och sjelf varit med om att föreslå den tillökning, som vid förra riksdagen gafs åt Manufacturdisconten.
- Nen hvillren ar dB den lifskraftiga id&amp;, soln hallit oss samrnan under dessa 10 Br, och sorn, hoppas jag, iir nog miilztig att nppehAlla oss genom nya decennier? Hrar iir tanken? Hvarifrkn kom v&amp;clrelsen? - Det 5il. nu pA tic1 att nLgot beratta oi? nnledningen till Kvinnoklubbens stiftan.de och niigrs f A drag IU. de giingna firens historia, lrort och godt, hvad I&lt;vinnolclabben i i r och hvad den gor. I den inbjudning till stiftande sf en kvinnoklnbb i Stoclxholm, so11-1 af 118gra fo~. snlreu intresserade darner fir 188.7 ntsiindes till o1ik.n lrretsizr af utom heinnlet arbetande lcviqnor, heter det bland annat:, VBr hufvudstad hAllei: pii att utveclzla sig till storstad, och under en sAdan ntveclrling upgstR nya bellof pi % olilra.omr %ten. Propo~.t ionsvis Bnnu snabbare $in Stockholnzs f ollrmiingd har de utom kernmen nrbetaucle krinnornas sntal iilrats. Denna hastiga tillvtixt har helt nizturligt fralnlrallat en allt tydligare splittring i yrkesirupper. Bland lnedelklassens ut$t arbetande kvianor - och om dessn a m i hiir hufvadsalzligen frB.ga - bilcla t. ex. liirarinnor vid lli5gre skolor och f ollcakollararinnor olilra grnpl) er, de vid post, telegraf, telefon, 116 Bauk, lrontor eller i praktiska yrlzen aust&amp;llda en he1 foljd af snz&amp;gmpl ?er.
Först ungmöns stora, sväfvande väntan på det okända underbara, som skall möta henne i en tjusande obekant värld, i hvilken hon träder in med en bindel för ögonen, som hon instinktligt tvekar att själf rycka bort. Stackars liten drömmerska, som i dessa » grottekvarnstider » vill leka blindbock med framtiden, som ej genast skakar af den » ins-blaue-hinein » - skådande, opraktiska väntan och slänger den i skamvrån! Är stackars liten därtill obemedlad, så är ett klemande med den där blåögda, opraktiska väntan så anstötlig, att den blir brottslig, och hon blir så skrämd af alla hotande ord och hemska förutsägelser, den stackars lilla ungmön, som ännu har barnskorna gömda bakom skafferidörren eller under den lilla pallen framför barnkammarkakelugnen, att hon, som om det gällde lifvet, rafsar ihop och lägger in o m » ansökan till plats ». I samma stund blir den blyga darrande väntan, som blef förvisad till skamvrån, åter framdragen, den förändrar gestalt, får en fast, bestämd uppsyn, som betyder så mycket som väntad inkomst! Ungmön är ej längre en drömmande, undrande stackars liten. Hon är en ung flicka, som » lagt in ansökan » om en plats — till och med litet stolt och öfvermodig den första tiden, den tiden, medan väntan ännu är iklädd hoppets ljusa färg. De hundra, som » lade in » samtidigt, hafva sin lilla väntan iförd samma leende färg, en färg, som den kanske kan behålla hela året. Men så skiftar den! Platsen, den där » begärliga », där man kanske endast hade arbete från kl. 9 på morgonen till kl. 5 — 6 på kvällen, blef tillsatt. : !• IDUN Det går sä med den ena sökta platsen efter den andra. Det är fullt öfverallt, på telegraf, post, banker, kontor, ja till och med telefoninrättningar, fullt till brädden med ordinarie, och så en hisklig, balanserande » råge » af » extra ».