Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad angår den af Revisorerne framställda begäran att, jemte uppgift om antalet af tjurar och kor vid alla stamholländerier i riket, äfven en fullständig utredning om samtliga stamholländeriernas förvaltning, afkastning och tillstånd måtte hädanefter åtfölja den berättelse, som det borde åligga Stamholländeri-styrelsen att bifoga den årliga räkenskapen, så får Styrelsen i underdånighet fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet derpå, att en berättelse, innefattande alla dessa ämnen, årligen blifvit af Styrelsen till Eders Kongl. Maj:t inlemnad genom Eders Kongl. Maj:ts Civil-departement, hvarest den utan tvifvel varit för Rikets Ständers Revisorer tillgänglig; och anser Stamholländeri-styrelsen, att det af Revisorerne afsedda ändamålet lämpligast skulle vinnas, om Eders Kongl. Maj;t täcktes anbefalla Styrelsen, att vid den årligen till Eders — 320 — Kongl. Majits och Rikets Kammar-rätt ingående räkenskapen bifoga en afskrift at den till Eders Kongl. Majit sednast afgifna årsberättelsen. § 3. Den genom förbiseende vid aflemnandet af 1859 års räkenskap icke bifogade verifikationen N:o 35, rörande kostnaden för undertecknad redogörares resa till England, för uppköp af djur, har numera blifvit samma räkenskap bifogad. Den af Kongl. Majit i nåder tillförordnade Stamholländeri-styrelse: A. E. WIRSÉN. J. Tli. Nathhorst. Stockholm den 31 December 1861. Landtbruks akademiens underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkning om underlåten brandförsäkring af åtskilliga byggnader vid Akademiens experimentalfält. Underdånigste Memorial.
Utskottet delar motionärens åsigt härutinnan och anser äfven bräder och plan kor af björk, bok och andra inom landet växande, ej specificerade trädslag, hvilka hittills, lika med ek-, almoch askbräder, dragit 3 procents tull, böra medgifvas tullfrihet; hemställande Utskottet, att taxeförslaget i dessa hänseenden måtte gillas. För fanérskifvor, nu förlullade efter värde, har Herr Rosenblad föreslagit hälften af den tull, som för snickarearbeten af samma trädslag blefve bestämd. Ffter inhemtad upplysning om fanérskifvors och fullfärdiga snickarearbetens relativa värden, liar Utskottet funnit sig böra föreslå, att fanérskifvor må beläggas med två tredjedelar af den lull, sorn för snickarearbeten af samma trädslag varder bestämd. Lika med Herr Rosenblad föreslår deremot Utskottet, att master, bogspröt och spiror af 40 tums omkrets och deröfver, 10 fot från storändan, må från införselstull befrias. Herr Schwan har uti sin meranamnde motion föreslagit att ved, alla slag, såsom utgörande en bland vära första nödvändighetsvaror, måtte befrias från all införselstull; och är samma yrkande framställdt inom Högvördiga Prestesfåndet af Herr Kontraktsprosten J. C. Söderberg, som utgått från synpunkten af skogarnes behof af vård och tillväxt. Utskottet delar begge rnotionärernes åsigt; och hemställer, i enlighet dermed, att ved, alla slag, må få tullfritt införas. Under rubriken »alla andra iner eller mindre arbetade trädvaror, ej specificerade, derunder inbegripne nedslagne tunnor samt ej specificerade snickarearbeten, Bih. till R. St.
George Sand och Musset gjorde hvarandras bekantskap på en middag i slutet af juni 1833. De blifva strax intagna af hvarandra, hoppas kunna vara goda kamrater »utan svartsjuka och brouilleri», men redan den 29 juli skrifver Musset till sin »kära George» ett bref begynnande »Jag har något dumt och löjligt att säga er». Fortsättningen kan enhvar gissa. I början af augusti äro de två lyckliga älskande, och Mussets ritstift – ty han var också en lycklig tecknare – har med en mängd äkta franska karrikatyrer förevigat deras smekmånad i det romantiska poethemmet vid Quai Malaquais. I december samma år afreste de till Italien, där Musset i Venedig häftigt insjuknade, och när han åter kom till Paris i april 1834 var han ensam och förvandlad. Den tjugutreårige ynglingen hade blifvit en bitter och bruten man. I augusti samma år anlände också George Sand till Paris, men följd af en italiensk läkare Pagello, för hvilken hon öfvergifvit Musset. Flyttad ur sin venetianska ram gjorde denna vulgära cavaliere servente en slät figur, och den gamla lidelsen mellan de forna älskande tändes på nytt våldsammare än någonsin, men på samma gång så förgiftad af det förflutna, att de endast kunde sarga sig själfva till blods, men ej finna lyckan. Pagello gjorde helt om marsch till Italien, och ännu ett halft år till mars 1835 räckte under växlande skismer och yrsel deras kärleks dödskamp. Under de sista åren har man ändtligen fått se denna tragedi bakom kulisserna, och fått om ej den vattenklara lösningen på bådas problem – har någonsin en sådan gifvits på en mans och en kvinnas lycka eller olycka? – dock en tydlig inblick i hvad som händt de båda parterna under de stormigaste och mest högtidliga åren af deras lefnad. Det nya uppslaget började med hvad som begynner resningen af alla invecklade mål, ett nytt vittnesförhör. Man erinrade sig, att en af sorgespelets hufvudpersoner Pagello aldrig gifvit sitt vittnesmål, och till allmän förundran fann man den goda doktorn ännu i lifvet i en småstad i Italien.
Och denna rysliga francäs och denna kavaljer, som ej ville tiga, utan tvingade henne att svara på sitt innehållslösa prat om teatrar och bazarer och alla möjliga dumheter, då hon blott ville tänka — tänka! Viktor var j u så vändlig, då han kom och slog sig ned så förtroligt hos henne. Han hade bestämdt ämnat trycka hennes hand, kanske dansa en dans med henne och s å. hade hon handlat rätt och klokt, då hon stötte honom ifrån sig? A h, nu kommer den der herrn igen från sin figuré. — ' Nej hon tyckte ej alls, att fröken Trebelli kunde jemföras med sin mor. ' — A c k, om hon vore hemma ändå! » Teater och musik. m. för Damer k l 1 2 — 3. Å L U N D, c * ca öppet hvardagar oeh söndagar h e l a dagen från kl. 9 fm. till 10 e.m. \ % 2sn Stockholm. » i (bredvid Svea-Salen) Lördag lista sista Serien: u s m Försöken ö d Th. i Stockholm r Nästa sök, P a r i s Öppet alla 2 0 öre. Bästa skydd m o t köld och värme Beefsteaksauce. dagar c blandad efter engelsk och fransysk smak, flere sorter. gällande för 8 bekr. 3 0 öre, b a r n Y L L E Ättika vecka: Verldsutställningen Entré C:is på flaskor för utspädning. serien af Abonnementskort,! flere ' Normal-Underkläder. J. Katalog gratis. Entreprenör, Köp Examinator! åldrar I Bell Tel. 4,10. Allm. Telef. [598] Är meddelas " säker metod elever som grundlig af alla åt mera skas, S å undervisning, n passande i ansedda pr genast Ä r värd sitt st.. Drottninggatan agenter. måste dubbla erhållas hos m i g Expedieras endast Ingående order i den ordning de inkomma. Vid rabatt. parti Om 2 0 öre i frimärken insändas till Skandinavisk Modetidlj ning, Stockholm, I erhällcs pr omFröherg, B Flyglar, I^inspong. till d e billigaste instrumentens Äldre Pianos OBS. ansvaras. af Flyglar och PianinOS från G. b e r ö m d a fabriker.
Jag vågar alltså i största ödmjukhet föreslå, att, då menigheten på landsbygden har rättighet och tillfälle att af egen tillverkning medtaga och förskaffa sig för sina resor nödigt vägbränvin, det skulle anses vara nog, att Gästgifvaregårdarne hade Bränvinssalu och att inga andra krogar der blifva tillåtnej att i städerna, der sådana förläringsställen blifva mera oumbärliga, dessa likväl skulle få samma skick, som nu här i hufvudstaden, så att Bränvin finge derstädes blott under vissa mattimmar på dagen försäljas och dessinsellan inga gäster till supande der ingå och församlas. Jag tillägger, att om detta på en gång synes iör hårdt och någorstädes på landet mindre antagligt, krogarnes antal åtmindstone, genom författningarnes uttryckliga stadgande, samt Herrar Bcsv. och Ekon. VtsJi. Betänkanäen, 3.61 Landshöfdingars fria åtgärd och föranstaltande måtte småningom ytterst inskränkas, men inom en viss tid af år alldeles upphöra. Det vore i min tanka att förmoda, att den förnuftigare delen af menigheten skulle gilla och välsigna denna författning; att lockelsen och förförelsen till oordentligheter och tygellösa utsväfningar skulle blifva mindre, äfvensom att de vägfarande, ej lefvande nu under hårdare klimat, med andra kroppar, eller med. mindre vederqvickelse-tillfällen än förr, då bränvin och krogar ej funnos, ingalunda skulle hafva skäl att klaga. Det är mig ock försäkradt, hvad här blott exempelvis mi nämnas, att den aktningsvärda Norrlands Allmogen, som gör med sina varor kanske de längsta och svåraste vinterresor, vanligen medförande sitt vägbränvin, och nyttjande blott sina ordentliga nattqvarter, föga behöfva och tillita krogarne. Hvem må ej ömma vid föreställningen, att-, såsom nu talrika krogar på vissa ställen tillkommit och anses oundgängelige, så skall äfven krogbruket och dess förderf snart spridas till alla dessa allt hittills för detta onda skonade tracter.
Så hastigt, att han icke ens hunnit med att kyssa henne — nu var det för sent. Ånghvisslan ljöd, och tåget ryckte öfver vexlarne, som ledde in till Nordbanestationen. Hon reste sig upp, satte sin hatt på hufvudet och ordnade sitt hår framför en liten spegel, som hon tog upp ur fickan. Han lemnade henne handskarne; men innan hon tog dem på, drog hon från en af sina fingrar en liten guldring med en grön sten. »Tag den här», sade hon, i det hon såg på honom med sina varma, glänsande ögon. »Den är just ingenting värd, men behåll den ändå till minne af vår färd i dag. Ni skall då tänka på mig en och annan gång, när ni sitter derhemma i Tyskland och drömmer». »Det här är ju alldeles som i romanerna», sade han i det han stack ringen på sitt lillfinger. »Ja, lifvet har väl också sina små romaner! — Det lät förtjusande snusförnuftigt. Han smålog: »Men ert namn? Ni skall väl åtminstone säga mig hvad ni heter. Det brukas — i romanerna. Hon skakade på hufvudet. »Hvad behöfver ni veta mitt namn? Ni reser ju i morgon. Om ni stannade vore det en annan sak. Men nu reser ni verkligen?» Det var som om hon velat öfvertala honom att stanna; tonfallet var smekande, lockande, fullt af löften och han greps af längtan efter den der kyssen, som han icke hunnit med att taga under denna långa färd. Han såg på henne med flammande ögon men i nästa minut sänkte han dem mot golfvet. Han tänkte på sin mor der hemma i Prag; hon väntade honom otåligt på sin sjukbädd. »Ja! Jag reser i morgon», sade han med tillkämpad fasthet. »Eller i öfvermorgon tilllade han med ett halft omedvetet hopp. »Och ni kommer inte igen?» »Troligen icke med det första.» »Då behöfver ni inte heller veta mitt namn.» »Jo!» protesterade han energiskt. »Jag skall väl åtminstone ha ett namn att knyta detta minne fast vid.» »Nå, kalla mig Margot. Det är ju tillräckligt. Mitt familjenamn behöfver ni inte veta. Margot heter jag. »Så farväl då, käraste Margot.» »Farväl.»
(emot henne). Emilie! (Behärskar sig.) Det är icke första gången du kommer med häntydningar, som jag hvarken kan eller vill höra på. (Hårdt.) Jag förbjuder dig, hör du – jag förbjuder dig, att oftare på detta sätt tala med mig om min hustru. EMILIE (förtviflad). Hans, å Hans! – Jag måste tala – jag har ingen frid i min själ ... Om du blott en gång ville höra mina grunder ... HANS (bestämdt). Jag vill intet höra – intet som helst. (Går mot dörren.) EMILIE (tager fast i hans arm). Leonora nekar att svara mig. Hon hånar mig utan att vilja förklara något. Jag ber dig – tala med henne. Dig måste hon svara ... Å, Hans ... (Röster i tamburen. Anna öppnar dörren för Katrine). Fjärde scenen. DE FÖRRA. KATRINE. KATRINE (i mörk sidenklädning, drager af sina handskar, hälsar på Hans och Emilie). God dag igen, Hans. Redan hemma? (Till Emilie.) Jag trodde nog jag skulle finna dig här. Pappa tyckte, det var underligt, du hade farit så tidigt. (Vänder sig igen till Hans, som står vid lampan.) Men hvad står på, kära du – du ser så underlig ut. HANS. Jag Nej ... Det måste vara för det är så varmt här ... KATRINE (ser från den ena till den andra). Emilie ser för resten också echaufferad ut. Men säg mig då, hvad är det – hvad står på HANS (otåligt). Herre gud, Katrine. På själfva valdagen har man då väl lof att vara en liten smula nervös. (Emilie går bort till pianot med ryggen till de andra, bläddrar i noterna, försöker ett par melodier.) KATRINE. Ja, jag kommer just där utifrån. Bunsen och jag ha spatserat omkring på platsen och pratat med valmännen. (Bekymrad.) Det ser verkligen litet mörkt ut ... HANS (ointresserad). Ah, jag är lika nöjd ... Men det vore ju naturligtvis godt om partiet vunne ... KATRINE.
Preste-Ståndet. l:o af Lektor Wallman, som anfört, att Rikets Ständer, vid statsregleringens fastställande, icke kunna med rättvisa och noggranhet inom befintliga tillgångar åt hvarje gren af förvaltningen och landets öfriga intressen dela, hvad dem tillkommer, så länge statsregleringen styckevis uppgöres och Rikets Ständer, utan att i ett sammanhang kunna öfverskåda tillgångar och behof, skola successivt efter hufvudtitlarnes ordning eller andra tillfälliga förhållanden definitivt besluta om anslagen, hvaraf följde, att Rikets Ständer, vid statsregleringens början, antingen af varsamhet vidtaga större förknappningar, än behofvet kräfver, eller ock, hvilket oftare vore händelsen, frikostigt utdela statens tillgångar, så länge något finnes att gifva, så att för de sista hufvudtitlarne indragningar mäste göras och anslag nekas för de nyttigaste företag; och då dessa olägenheter ingalunda motvägdes af de fördelar, som af statsregleringens successiva fastställande kunde för arbetsordningen hemtas, har af sådan anledning och för att bereda Rikets Ständer möjlighet att med rättvisa, konseqvens och noggranhet uppgöra statsregleringen i sin helhet, motionären föreslagit Rikets Ständer: l:o att förelägga Stats-Utskoltet att, sedan en så vidt möjligt fullständig och noggrann beräkning af statsverkets så väl ordinarie som extra ordinarie inkomster förutgått, upprätta och i ett sammanhang till ständernas granskning och beslut framlägga hela budgeten; hvarjemte på det att, i händelse detta förslag vinner bifall, något undantag icke må, såsom förut skett, behöfvas för sådana extra anslag, som utan menligt afbrott i redan företagna arbeten icke kunna uppskjutas, motionären hemställt: 2:o att de af Rikets Ständer till följande riksdag beviljade extra anslag må, i likhet med ordinarie riks-staten, fortfara intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af Rikets Ständer varder fastställd. Bih. till R. St.
Och den yngsta födde ock en son, och hon kallade hans namn Ammi barn; af honom kommo Ammons barn, allt intill denna dag. Så for Abraham dädan in i landet söder ut, och bodde emellan Kades och Zur, och vardt en främling i Gerar. Och sade om sine hustru Sara: Det är min syster. Då sände Abimelech, Konungen i Gerar, efter henne, och lät hemta henne. Men Gud kom till Abimelech om nattena i dröm, och sade till honom: Si, du måste dö för den qvinnones skull, som du tagit hafver; ty hon är ens mans ägta hustru. Men Abimelech hade ännu intet kommit vid henne. Och han sade: Herre, vill du ock dräpa ett rättfärdigt folk? Sade han icke till mig: Hon är min syster? Och hon sade desslikes: han är min broder. Hafver jag dock detta gjort med enfaldigt hjerta och oskyldiga händer. Och Gud sade till honom i drömmen: Jag vet ock, att du det med enfaldigo hjerta gjort hafver: Derföre hafver jag ock bevarat dig, att du icke skulle synda emot mig, och hafver icke tillstadt, att du skulle komma vid henne. Så få nu mannenom sina hustru igen; ty han är en Prophet, och låt honom bedja för dig, så behåller du lifvet: Hvar du icke öfvergifver henne, så vet, att du måste döden dö, och allt det dig tillhörer. Då stod Abimelech bittida upp om morgonen, och kallade alla sina tjenare, och sade allt detta i deras åhöro. Och de män alle fruktade sig svårliga. Och Abimelech kallade också Abraham, och sade till honom: Hvi hafver du oss detta gjort? Och hvad hafver jag brutit dig emot, att du ville komma så stor synd uppå mig och mitt rike? Du hafver icke så gjort emot oss, som man göra skulle. Och Abimelech sade ytterligare till Abraham: Hvad hafver du ansett, att du så gjorde? Abraham sade: Jag tänkte tilläfventyrs i desso rumme är ingen Gudsfruktan, och de slå mig ihjäl för mine hustrus skull.
Dito, angående utbetalning af statsbidrag till eli vågförbättringsarbete, som icke blifvit inom behörig tid påbörjadt; Och skulle ett af Carl Anders Larsson från Ostergötlands län ingifvet skriftligt anförande rörande ifrågavarande nådiga Propositioner och Skrivelser jemväl tili Utskottet medfölja. S. D. Föredrogos och remitterades lill Lag-Utskottets behandling Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner: l:o. Med förslag till stadga angående Högsta Domstolens tjenstgöring på 2:ne afdelningar; samt 2:o. Om antagande af en författning angående ränta vid försträckning på viss kort tid, jemte de vid remissen af sistnämda nådiga Proposition afgifna yttranden. Prot.-Utdrag den 4 April 1860. 525 Ett af Carl Anders Larsson från Östergötlands än ingifvet skriftligt anförande i fråga om ofvannämnde Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner skulle jemväl till Utskottet medfölja. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial: N:o 50, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 3. N:o 51, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 12. N:o 52, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 20; och N:o 55, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 29. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 54, i anledning af väckt motion, angående nya och fullständigare föreskrifter rörande roledelegares skyldigheter att förvara rotekista, m. m. Bifölls. N:o 55, i anledning af väckt motion om upprättande i Carlskrona af en ständig värfvad båtsmanstrupp. Bifölls. N:o 56, i anledning af väckt motion orri ändring i Kongl. Brefvet den 25 Augusti 1800, i fråga om fördelningen särskilde ruslhållsdelegare emellan af ansvaret för rustningshästens vård och skötsel.
919 tunna åberopas såsom skäl till den föreslag, na tjenstens inrättande, då LandsSecreterarne, mera än de fleste andre Tjenstemän i samma förhållande, äro genom de ansenliga extra inkomster, som för Communicationer, Expeditionslösen m. m. dem tillflyta, i tillfälle att antaga, mot särskilt betalning, så många personer till enskilt biträde, som dessa Expeditioners utskrifvande kräfver; andre anledningar förekomma att i denna del taga förslaget under närmare öfvervägande. Det har synts Utskottet, som fordrade den allmänna och enskilda säkerheten, att de vigtiga frågor, som vid LandshöfdingeEmbetena afgöras, aldrig fingo till slutlig och hufvudsaklig handläggning öfverlämnäs åt personer, som icke äro i Rikets tjenst anställda, till kunskaper och skicklighet bepröfvade och för deras åtgärder vederbörligen ansvarige. Likväl är vid nuvarande sakernas ordning, då LandsSecreteraren är vid Länets Cantzli den ende offentliga Tjensteman, ofta oundf gängligt, att nyssnämnde obehöriga förhållande inträffar, och det åtmindstone hvarje gång som LandsSecretevcren af sjukdom eller Embetsresor, de der icke sällan påkomma, hindras att sjelf sin tjenstebefattning utöfva. Hans närmaste man är då en LandsCantzlist, hvilken, ehuru ägande ett ringa löningsanslag af 66 Rd. å Stat, icke destomindre är att anse endast som Secreterarens enskilde skrifvare, emedan han hvarken är med fulimagtj försedd, eller äger befordringsrätt, eller, lika med andra Tjenstemän, är i och för sitt antagande un* 920 Serskildta Utskottets Betankanden. derkastad några prof lill utrönande af skicklighet eller kunskap. Emedlertid inträffar xnerändels, då t. ex. LandsSecreteraren är Landshöfdingen på Embetsresor följaktig, att denna person pröfvar och afgör de Cantzliärenden, som icke kunna till Landshöfdingen återkomst uppskjutas, utan måste af Erabetet, under dess frånvaro, med slut afhjelpas.
Det skulle icke leda till annat, än att beväringsskyldighclen småningom blefve en beskattning på ilen 21 årigc mannen, i st. f. én personlig pligt att uplräda till fosterlandets försvar. Jag tror således att om denna tanke icke kan vara mycket alt säga. Det är otvifvelaktig! sanni, alt en del af manskapet måste blifva mindre härdadt, men Utsk. ansåg all denna de! skulle kunna under krigstid användas vid sådan tjenstgöring, som mindre toge krafter och härdighet i anspråk, .lag har för min del icke mera att tillägga, och anhaller örn bifall till Betäuk:t. Hr Rosensvärd, Joh. Henr.: Då detta Betänk, redan är afgjnidl af 2 Stånd, och möjligen älven af det 3:dje, är det väl icke mycket värdi att dervid uppehålla sig eller all yrka en återremiss. lag vill också egentligen göra anmärknir mot det sätt, hvarpå heväringsfrågan, som dock mäste erkännas vara af den största vigt. blifvit af Ulsk. behandlad. Ganska riktigt börjar Ulsk. sitt Betänk, med ali säga. att nsednasle tiders politiska förhållanden meli den ställning Sverige dervid intagit, innebära ovedersägligen nen anlédn. för Statsmaglerna. alt egna upmäiksamhelen åt förrsvarsveikelu. och alt -eli af de förnämsta medlen härvid olvifvelnaktigl ligger i Allmänna Beväringen ordnande på elt sådant sätt D en 14 Febr u ari. 405 salt det bistånd, som i farans stund bör bunna deraf påräknas, sblifver i möjligaste målto verksamts; men för att vinna delta ändamål vidtog Ulsk. den utvägen, att utstryka en beväringsklass i st. f. att framflytta beväringsäldern. Det kan visserligen invändas att beväringsklasserna skola blifva lika mänga Dädanefter som bittills. Ja! men med den väsendtliga skillnaden alt båda Statsmakterna erkänt den fullkomliga »lämpligheten af den l:sta heväringsklassen till krigsbruk, hvilken klass således icke vidare kan tagas i beräkning för detta ändamål.
Stamgodsets innehafvare fjerdedelen af af kastningen, sorn tillfaller Ridderskapets och Adelns cassa. 7 §. I de fall 5 och 6 /// omtala; varde Stamgodsets afkastning beräknad till det belopp i spannmål, som finnes utsatt uti den vid Stamgodsets stiftande förrättade värdering, på sätt 1 2 § här nedan innehåller, uträknadt i penningar efter det vid utbetalningen gällande Markegängspris, l6 Lag(Jiskaittis Btiänkandt N o »36. 8 §. Vill inneha fvarén af tillförene stiftadt Fidei Commiss anslå, detsamma till Stamgods pd sätt forenärnndt är, håfve der lof till, så vida ej annan då lefvande persons rätt derigenom förnärmas och denne sitt samt ycke vägrar Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 till Samtlige Riks-Ståndens Protocoll vid Lagtima Riksdagen i Stockholm Åren 1828 och 1829.- Ctontfc Samlingen, innehållande Expeditions-Utskottets Memorial oell Utlåtanden samt Förslag till Rikets Ständers underd, Skrifvelser till Kongl, Maj:t, jemte Riksdagsbeslutet. Kongl. Ordens-Boktryckeriet, 'N:o /. Rikets Högloft. Ständers Expeditions-Utskoits Memorial, angående antagande af en Cancellist och om, beräkningen af hans arfvode. Efter att, i Öfverensstämmelse med 34 §• af Riksdags-Ordningen, hafva antagit, utom Secreteraren, en Cancellist, får Expeditions-Utskottet, då, enligt hvad erfarenheten gifvit vid handen, denna Betjening är för en behörig fortgång af Utskottet åliggande arbeten alldeles otillräcklig, alltså, under åberopande af slutmeningen i nämnde hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamligen hemställa, att nu, på sätt vid de föregående Riksdagarne egt rum, ytterligare en Cancellist må af Utskottet få tillsättas, och det honora tillkommande arfvode eller tractamente från antagningsdagen beräknas. Stockholm den 37 November 1828.