Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer vid 1815 års Riksdag, att hos Hans Majit Konungen underdånigst anhålla, det inskränkning i bran vinsbränningen icke måtte äga rum vid andra tillfällen, än då krig och hungersnöd inträffa. Då vi genom Försynens nåd och vår Öfverhets visa åtgärder äro befriade från det förra, återstår blott att undersöka, om den senare är för handen, eller billig Eesv. och Ekon. Utsk. Rctctnk anden. farhoga derföre, genom fortfarande af fria Husbehofsbränningen, kan uppkomma; hvilket utgör senare delen af framställningen. Det är och förblifver alltid en svår sak, att inom vär fosterbygd med full säkerhet bestämma den erhållne skörden, så till qvantitet som afkastning, äfvensom dess tillräcklighet för Landets behof. Få ibland Svenska Åkerbrukare nyttja sjelfve, uti någotdera af dessa fall, pålitelige beräkningar för sina enskifta hushåll, och dessutom gifva så högst olika Landsorters klimat och tillfälliga väderlek olika resultater nästan för hvarje Landsort. Man ser sig derföre nödsakad, att taga sin tillflykt till uppgjorde slutsatser af den allmänna rösten, hvilken i thy fall förblifver säkraste och nästan enda måttstocken för all möjelig beräkning. Allmänna öfvertygelsen synes hafva stadgat sig derom , att innevarande års skörd varit medelmåttig och i flera provincer snarare närmat sig till förmonlig än svag årsväxt; att höstsädet,såsom Råg och Hvete, väl någorstädes felslagit, och i allmänhet är mindre gifvande; men att deremot vårsädet: Korn, Blandkorn, Arter och Hafre, nästan utan undantag gifvit en ymnig och strid skörd; samt att afkastningen af Potates, åt hvars odling och användbarhet sednare tider gifvit en i flera hänseenden så förtjent uppmärksamhet, allestädes varit ovanligt gifvande, hvadan landet häraf äger ett ansenligt förråd. B c.sv. och Ekon. XJcsk.
Utgiften för Staten blefve ej heller derigenom större ån den nu är, då resekostnaden för agronomen emellan Norrbotten och de södra länen, derigenom kunde undvikas. Jag får i anledning häraf föreslå: Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 166. 247 det Ilikets Ständer mätte bevilja och anslå lön för en i Norrbottens län ständigt stationerad agronom. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 22 November 1862. lierman Öbom, från Norrbottens lån. Häruti instämmer: Josef Oscar Almqvist, från Norrbottens lån. Af Herman öbom från Norrbottens län, om smärre Kronan tillhöriga jordrymders upplåtande ät henman och nybyggen inom länet emot utgörande af skogsränla. Vid afvillringen inom Nonbottens län, har det visat sig, att hemman och nybyggen hafva så spridda inegor, alt de, oaktadt skiftesantaiels utsträckning till det högst medgifna, ändock få högst oformliga områden, äfvensom alt, i följd deraf, smärre kronokilar uppkommit, enär hemman i brist på odlingslägenheter, ej kunnat för sitt bestånd tilläggas dem, emot mantals förhöjning. Berörda trakter synes Kronan ej hafva någon egentlig fördel af att bibehålla, helst sådana ej kunna vårdas för olof liga afverkningar. För att undanrödja dessa oformligheter och tillskynda Kronan någon inkomst af berörda kronotrakter, vågar jag föreslå: att dylik mark, dock ej till större vidd ån 1,000 tunnland duglig mark på mantalet, måtte kunna tilläggas hemman och nybyggen mot en efter traktens beskaffenhet lämpad skogsränta icke understigande deu grundränta, Kronan har af den skogsmark som indelas till hemman. Dylikt är medgifvet å andra sidan riksgränsen, och har visat sig af behofvet högeligen påkalladt äfven inom Norrbottens län. Om remiss till behörigt Utskott anhålles. Stockholm den 22 November 1862. Herman Öbom, från Norrbottens lån. 248 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Häruti instämmer : Josef Oscar Almqvist, Irån Norrbottens län.
Den blick, som allmänt behagar, som pryder menniskan i hvarje ställning och förhållanden, är öppen, men icke oförskämd. Det är en blick, som väcker förtroende, låter sluta sig till tänkesättets renhet, samt antyder fasthet i karakteren, sjelfkänsla och medvetande af eget värde. En menniska med öppen blick och min ser en hvar lugnt, vänligt och ödmjukt i ansigtet. Hon blinkar aldrig, hennes öga röjer ingen ängslan, hon är förnöjd, men icke oförskämd, icke fräck eller krypande. Hennes blick åtföljes af ett stilla smålöje, af en mild glädtighet och inre fägnad. En öppen blick är aldrig gapande eller stirrande; denna röjer blott okunnighet eller dumhet. Den öppna blicken är frukten af ett naturligen öppet öga, som hvarken är för stelt eller för orörligt. Blicken, sådan den hyfsade verlden af oss fordrar, bör vara stadig och lugn, d. v. s. vårt öga får icke sväfva omkring, icke i hvarje sekund dröja vid ett annat föremål, icke blinka, icke darra, när den möter en annans; den måste kunna uthärda denna, utan att vilja sluka honom. Intet är olidligare, än en menniska med ostadig blick. Hon mister allt intresse för oss; vi tillskrifva henne en tankspridd, orolig, obildad själ; ja, vi äro icke sällan böjde att draga hennes sedlighet i tvifvelsmål. Lika nödvändig är också en blygsam uppsyn och blick för en person med uppfostran och bildning. Den är motsatsen till den anspråksfulla, tilltagsna blick, som vill ådraga sig andras uppmärksamhet, kosta hvad det kosta vill; det är en uppmärksam blick, som röjer ett slags misstroende till sig sjelf. Den är full af saktmod och undseende, men vida skild från den löjliga ödmjukhet, som är skygg för menniskor, alltid blott ser till jorden och tror sig finna sin bestämmelse i stoftet. Äfven gladlynthet får icke vår blick sakna. En mörk, dyster och sluten blick är vanligen ett ondt samvetes eller en lömsk karakters förebud. Vår blick och min böra utbreda fägnad och glad stämning omkring oss.
Nådiga förordning den 28:de Jami iunewarande ar, höjde SkjursLegan jemte försiag burr, den Jordbrukaren sä tryckande Miksnings-ffyldighcten i framtiden mä förändras, kunde frän hwarje Landshöfding wid nästa Lagtima Riksdag kill Riksens Ständer inlämnas, i sammanhang hwarmed Landshöfdiugarne da afwen ffulle äga arr utlaka sig huruwida och ifrän hwilka Sräkrr Skjutslega, ansägcs böra ökas till högre belopp än nu bcstnues. gro Att emedlertid Gästgifwarne pä det alfwarsammaste, matte tillhäilas att noga upfylla stna skyldigheter till Resandes beqwämlighet i hänseende till rum, mat och öfrige behof, och framför alt i hwad Den 22 Novemberno? hwad svin rörer möjliaheken för Resande att kunna fördas med cana hästar, emot dek ark Gästgifwarne tillares, nied afseende pä deras skyldig» hel till förlags hällande, att för sine waror laga betalning till högst 25 procent öfwer MarkegangsTaxan. 4:0
Ther lösören i mät gå, skola the i gäldenärens vård förblifva, tills the med offentligt utrop varda försålde, på sätt Förordningen den 18 December t8a3 stadgar: Dåre oek gäldenär ansvarig för godset, efter som i Förordningen om tillägg till 8 •§. af 8 Kap. denna Balk bestämmes; dels att till sistnämnde lagrum må göras följande tillägg: Förskingrar gäldenär löst gods, som hos honom för fastställd gäld i mät skrifvet är, och sedan han om utmätningen kunnig blifvit, fylle då bristen af annat gods, och straffes med arbete å fästning frun ett till tre år, der han ej skadan, med ränta och kostnader, med penningar gälda gitter eller visar sig haf va sökanden förnöjt; samma straff stände ock den, som till slik förskingring råder och hjelper ; samt dels att stadgas må, att fordringsägare, som vunnit utmätning ä gäldenär'S lösa gods, bör, fastän försäljning deraf ej medhunnits i laga ordning, njuta förmånsrätt i det utmätta, derest gäidenären under tiden gör konkurs, äfvensom att gäldenär, som rubbat utmätningen, i denna händelse skall straffas enligt fl] i Kon k ur slagen, och och c) af Gustaf Pettersson från Östergöthland, som yrkat, att enär en del domare■ icke skola tillämpa 8 ff. i 8 Kap. Utsöknings-JBa/ken „ i afseende på sådant gods, som blifvit utmätt, 5 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 73. men lemnats oförsegladt, ■ en förklaring matte utfar tias derom, att sådan tillämpning bör ega rum, emedan det icke later' sig' eöra att förse»I» all slags egendom, t. ex. kreatur och dylikt, samt exekutor ej alltid är° i tillfälle att få egendomen hos annor man insatt; och att i sammanhang härmed måtte stadgas, att exekutorer ega att på eget ansvar lemna utmätt gods i gäldenärs vård, samt alt borgenär må åtnjuta förmånsrätt i utmätt egendomj fastän den icke blifvit förseglad eller ur gäldenärs bo uttagen.
Om ingen är, hvilkom man betala skulle, så skall man gifvat Herranom inför Prestenom, undantagen försoningenes vädur, der han med försonad varder. Desslikes skall allt häfoffer af allo thy, som Israels barn helga och offra Prestenom, vara hans. Och hvilken något helgar, det skall ock vara hans; och hvad någor gifver Prestenom, det skall ock vara hans. Och Herren talade med Mose, och sade: Tala till Israels barn, och säg till dem: Om en mans hustru förlöper honom, och förbryter sig emot honom; Och någor köttsliga belägrar henne, och varder dock mannenom fördoldt för hans ögon, och varder förskyldt att hon oren vorden är, och han kan icke öfvertygat henne; ty hon är icke beslagen dermed; Och misstankoanden upptänder honom, att han sina hustru misstänker, ehvad hon är oren, eller ej oren; Så skall han hafva henne fram för Presten, och bära fram ett offer öfver henne, tiondeparten af ett epha bjuggmjöl, och skall ingen oljo gjuta deruppå, ej heller lägga der rökelse på; ty det är ett misstankaoffer, och ett röjelseoffer, som missgerning röjer. Då skall Presten hafva henne fram, och ställa henne för Herran; Och taga af det helga vattnet uti ett lerkar, och lägga stoft af tabernaklets golf i vattnet; Och skall ställa qvinnona inför Herran, och blotta hennes hufvud, och lägga röjelseoffret, det ett misstankaoffer är, på hennes hand; och Presten skall hafva i sine hand bittert förbannadt vatten. Han skall besvärja qvinnan, och säga till henne: Hafver ingen man belägrat dig, och du icke hafver förlupit din man, så att du hafver orenat dig, så skall detta bittra förbannade vattnet intet skada dig. Men hafver du förlupit din man, så att du äst oren, och någor hafver belägrat dig förutan din man;
Proposition N:o 89. rit i Statens tjenst anställd samt på grund af styrkt sjuklighet, erhålla'nådigt afsked från sin innehafvande professorsbeställning och dermed förenade befattning] såsom Director vid allmänna Barnbördshuset i Stockholm, med rätt till pension för återstående lifstiden å rikets Allmänna Indragniugsstat, har Kongl. Maj:ts och Rikets Statskontor uti anbefaldt utlåtande, beträffande den sökta pensionsförmånen, i underdånighet anfört, att de om civile embetsoch tjenstemäns rätt till pension å Allmänna Indragningsstaten utfärdade författningar, Kongl. Förordningen den 24 Januari 1778, Kongl.
Håradshöfdingarne åro åter upptagne bland vederlikar i 3:dje Classen; men något närmare bestämmande af rättigheten och skyldigheten för nu varande Åmbetsoch Tjenstemän att ingå uti Inrättningen, ån det af Committerade föreslagne, synes hvarken förenligt med rättvisa och billighet, eller närmare befordra ändamålet, hvars ernående år af synnerlig vigt både för Statens tjenst samt dess Civile Ämbets och Tjenstemanna Corps framtida fördel och säkerhet, samt ej längre synes böra fördröjas af den anledning att förändring af Personalen år ifråga, emedan Pensionairernes antal rättar sig efter de Contri - 1542 Stats-Utskottets JBetänkanden. buerandes, vare sig större eller mindre i anseende hvartill Utskottet ej eller finner detsårskildteUtskottets åtgärd i detta amne år nödig. De hos Högvördige Preste Ståndet gjorde erindringar innefatta att Commiterades förslag till Pensions Inrättningen vore 1:0 mindre säkert calculeradt. 2:0 mindre billigt till sine grunder, och 3:0 mindre tjenligt för ändamålet j hvilke anmärkningar alltså endast afse det Reglementariske; Och ehuru Utskottet år öfvertygadt, det Inrättningen i sin verkställighet blifver, under noggrant öfvervägande af förhållanderne, så reglerad som säkerheten fordrar och med billighet delegarne emellan ofverenståmmer, samt tillgångarne kunna medgifva, har likväl Utskottet, med anledning af desse Anmärkningar, trodt sig böra tillstyrka den förändring, i io:de puncten af Förslaget, att, i stället för femton, 20 effectiva tjenstår skola, vid den utsatte lefnads åldern, utgöra minimum för rättigheten till Pension. Beträffande åter de hos Vållofl.
RiksgäldsContoiret skall, för att tillhandahålla Kongl. Maj:t årligen Sjuttio Tusen (70,000) R:dr för KrigsCollegii Departementers materiella behof och Kruttill verkningskostnaderne, intill dess Öfverskotten på StatsVerkets Inkomster från och med år i83o blifva utredde, eller, derest Öfverskotten härtill för något år icke lemna tillgång, desamma genom upplåning anskaffa, med vilkor, att nämnde förskott af de följande arens Öfverskottsmedel skola ersättas. Alla för PiiksgäldsContoirets Ordinarie Behof samt för Statsbristsmnman i §§. 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79 och 80 beräknade tillgångar skola insättas å serskild Räkning i VexelBanken och få icke derifrån till andra än förrberörde ändamål disponeras. ( 59 ) 5- 99- För liqviden af Statsbristsuraman och för bestridandet af RiksgäldsContoirets egna Behof, skall RiksgälsContoret vara berättigadt att förskottsvis i Banken uttaga ett belopp af högst En Million R:dr, från den i September det ena året till den sista Junii det påföljande, då Bankens förskott skola vara af inflytande medel ovilkorligen liqviderade. §. ioo. De åt FörsvarsVerket anslagne och i §§• 8i, 82, 83, 84, 85, 86 och 87, upptagne medel insättas, i den mån de blifva disponible, på en serskild Räkning i VexelBanken. De medel, som, enligt §§. 81, 82 och 83 äro af Allmänna Bevillningen anvisade till FörsvarsVerkets behof, skola inom Junii månads slut till det för hvarje år beräknade beloppet från den Räkning i VexelBanken, hvarå Bevillningsmedlen insättas, öfverflyttas till den serskilde Räkningen för de Extra militaira anslagen. De å denna Räkning uppkommande Behållningar böra, så vidt ske kan, i Banken förräntas, på sätt för Långifvare af allmänheten blifvit bestämdt.
Uti en af Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i riket öfverlemnad skrift, har chefen för den å Carlsborg förlagda bataljon af Krono-Arbets-Corpsen, Kapilenen utan lön vid Ingeniör-korpsen, Majoren och Riddaren af Kongl. Svärdsorden J. G. Schander i underdånighet anhållit, att Kongl. Majrt täcktes till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition derom, att Schander, hvilken är född den 9 October 1791 och år 1816 utnämndes till Under-Löjtnant vid Ingenieur-korpsen, hvarefter han blifvit förordnad den 22 Januari 1827 till Kompani-chef och påföljde år till Bataljonschef vid Pionier-korpsen -samt år 1843 till sin nuvarande befattning vid Krono-Arbetscorpsen, måtte, när ålder och krafter icke vidare tillåta honom bestrida Bataljonschefs-beställningen, få, vid afskedstagandet och intill sin död, åtnjuta de honom i nämnde beställning tillkommande löneförmåner; och har ofvanbemälde Styrelse, uti afgifvel utlåtande, anfört, att, då, enligt Kongl. Brefvet den 24 Maji 1841, pensionsrätl blifvit tillagd, bland andra, föreslåndarne vid åtskilliga straffoch arbetsfängelset1, att tillträdas vid fyllda 65 års ålder och efter tio tjensteår vid fångvården, samt de af sökanden alltsedan 1827, dels såsom kompanioch dels såsom Bataljons-Chef för f. d. Pionier-korpsen, och, eller densammas upplösning, vid den då organiserade Krono-Arbetskorpsen innehafde befattningar kunde anses vara af likartad beskaffenhet med förenämnde fängelse-föresländare-tjenster, hvartill komme, att dessa serdeles mödosamma befattningar, enligt Styrelsens förmenande, i allmänhet icke kunde af deras innehafvare bestridas med erforderlig drift och verksamhet ända lill den höga lefnadsåldern af 65 år, Styrelsen, med vitsordande af Sökandens nit, ordning och skicklighet, ansåge sig ega anledning tillstyrka att sökanden kunde, när ålder och krafter icke medgåfvo honom alt vidare bestrida sin befattning, från afskedstagandet få från Allmänna Indragningsstalen åtnjuta pension, motsvarande sin nuvarande lön, utgörande Ett Tusen Riksdaler samt personelt arfvode enligt Kongl. Brefven den 25 October 1843 och den 30 April 1845, Tvåhundra Riksdaler, allt Banko. 14 Kongl. Majus Nåd.
9Ifbrageö nu berifrån be af UtfFottet uti bejt iöetänfanbe ej intagne attjTag för (Saxern* ocb ©juFbuS i ftället för att, lifa ttieö UtfFottetS pluralitet, antaga för' ounbgänglige blott * 2,57°,000. ocl; anflå berutöfmer ett millforlig funtnta af 9?:br 25o,000. bmilfa faniutanlagbe 2,620,000. öfmcrjTjuta ben font ounbgängeligt erforberlig uppgifna fuinitta, uteb . 9i:br 70,000. XXX ® t Cl t S ; U t f f 0 t1 e t S ä)?c» bet är ej blott uti benna bel, etter för betta öfroerffjutanbe »ti totala atiftagSbeloppet för benna 30113, forn ja3 ftiljer 11113 från Utffottet, »tan lifa mpefet, elter fnarare mera, »ti be omftänbigl;eter: Sitt jas anfer, f;roab forn beroiljaS, böra anftåS be* ftämbt, ocf; ej, på fatt Utffottet tiflftprft, för en ftörre bel beftämbt, ocf) en minbrc obeftämbtj font är båbe oläin 3ag anfer ro i bäre, att bet befiämba anflagct bör an
Ty lika säkert som en egendom det ena året kan ega ett verkligt värde till det och det beloppet, lika säkert är att genom hvarjehanda omständigheter, som det icke står i mensklig förmåga att förutse, detta det ena årets verkliga värde på egendomen kan det andra året vara betydligt minskadt, och äfven att genom ega rens nitiska bemödanden en egendom kan ett efterföljande år i sjelfva verket hafva blifvit icke obetydligt mera värd än han var 200 D e n 22 Augusti f. m. året förut. När vi således hafva erfarenheten för oss deri, att det ligger utom möjlighetens gräns att alltid fullgöra en föreskrift, hvarigenom en egendoms verkliga värde skulle kunna utrönas, emedan verkligheten beror på det tidsmoment, i hvilket vi lefva, då värdet bedömes, så hade det varit lagstiftarens ovilkorliga pligt att tillse, det icke en sådan föreskrift utfärdades. Det var också på dessa grunder som 1844 års Bevilln.Utskit tillstyrkte att ordet »verklig» skulle utgå och utbytas mot »rättmätig» jemförelse med andra egendomars antagna värde för det år, under hvilket taxeringen skedde. Jag hemställer då, om det kan vara skäl återgå till en åsigt, som man för 16 år sedan förkastade och om icke detta ådagalägger snarare ett tillbakagående än framåtskridande. Pör min del anser jag det vara ett stadgande, som för den, hvilken skall tillämpa lagen, blir alldeles omöjligt att efterkomma. Just derigenom att lagstiftaren meddelar dylika föreskrifter har han sjelf brutit stafven öfver lagen och i sjelfva verket så till sågandes faktiskt meddelat en rättighet att sätta lagen åsido och i stället följa sin egen åsigt. Sådant bör enligt min öfvertygelse med största sorgfällighet undvikas, och jag får derföre tillstyrka, att detta ordet »verklig» måtte utgå och i stället insättas ordet »rättmätig», ty detta innebär åtminstone ett relativt begrepp, hvilket ådagalägger att det har afs:de på de nästgränsande egendomarnes värde, så att hvar och en fastighet inom de distrikt, sora taxeringskomitén har att beskatta, får jemförelsevis rättmätigt värde sig åsatt. Gr. Lagerbjelke:
kunde stiga mot æthern, nå förbi herraväldena och hinna tronen för DOMINIKANERN (gör ett korstecken i luften och försvinner). DEN OKÄNDE. och slår min tanke lam? Såg Du någon? DAMEN. Nej, jag såg ingen! DEN OKÄNDE. Du, i fjerran, långt, långt borta, man läser en rosenkrans, hör Du? DAMEN. nomions förbannelse. Ve oss! Ja, jag hör; men det är ingen englahelsning: det är DeuteroMen jag känner honom. (Tar sig åt hjertat.) Hör Du; hör Hvem är här? Hvem är den fruktansvärde som förföljer mig DEN OKÄNDE. Då är det i klostret Den Goda Hjelpen... - DAMEN. Ve! ve! DEN OKÄNDE. Älskade! Hvad är det! DAMEN. Säg om det ordet! Älskade! DEN OKÄNDE. Du är sjuk? DAMEN. bed min moder reda min säng! Men välsigna mig först! DEN OKÄNDE. Skall jag... DAMEN. lif med sig! Säg att Du älskar mig! Säg, att Du förlåter mig: jag kan ju dö om den lilla tar mitt Nej, men jag lider; och jag fröjdas! på samma gång. Gå, och AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. Tänk, att jag icke kan få det ordet öfver mina läppar! DAMEN. Då älskar Du mig icke? - DEN OKÄNDE. jag tror att jag hatar Dig! När Du säger det, förefaller det mig så! Det är förfärligt, men TILL DAMASKUS DAMEN. Gif mig din hand som man ger den åt en nödställd åtminstone! DEN OKÄNDE. ditt lidande; men det är icke jag! Ty jag skulle vilja bära Dig på mina armar och lida dina qval, men jag får icke! jag kan icke! DAMEN. Hård som sten! DEN OKÄNDE (med återhållen rörelse). Kanske inte! Kanske inte! DAMEN. Kom till mig! DEN OKÄNDE. själ i besittning, och jag skulle vilja mörda mig för att få lifvet ur den andra.
Svenska Folket har från urminnes tid velat högtidligen hylla den Konung, som bestiger Thronen, vare sig med ärfd eller förvärfvad rätt; velat på sådant sätt ytterligare helga de band, hvilka fästa Konung och Folk vid hvarandra med trohetens pligter och tillgifvenhetens varma känslor. E. St:rs sammanvaro bereder oss nu tillfälle att erinra om denna urgamla och vackra plägsed, då ett fritt folks uttalade vilja gifver åt Konungens Majestät sin högsta glans. Öfvertygad att E. o. Ad. delar denna tanka, föreslår jag: att E. o. Ad. måtte besluta, att hos K. M. underdånigst anhålla, det K. M. täcktes bestämma tid för Sin och Sin Höga Gemåls, Drottningens, kröning i Hufvudstaden, att ske under Riksdagens lopp, innan E. St:r åtskiljas. Gr. Ankarsvärd, Carl Henrik: Jag vet egentligen icke, hvartill en så beskaffad motion, som .nu blifvit väckt, skall tjena, enär jag föreställer mig, att det ligger i K. M:ts skön, att bestämma, när Hans och H. M. Drottningens kröning skall ega rum. Jag kan således icke finna, att någon skrifvelse från Ständernes sida i detta afseende erfordras. Uppå härefter af H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. blef Frih. Palmstjernas förslag af E. o. Ad. bifallet. Frih. Raab, Adam Christian: Sedan E. o. Ad. nu fattat sitt beslut i denna fråga, vågar jag hemställa, om icke skäl är att meddela äfven de öfrige EiksSt:n detta beslut; och vågar jag anhålla om propos. på denna min framställning. Propos. å bifall till jemväl detta sednare förslag framställdes och besvarades med ja; hvarefter H. Exc. hemställde och Ståndet beslöt, att, under förutsättning af MedSt:ns instämmande i R. o. Ad:s nyss fattade beslut, Exped.Utsk. skulle anmodas att skyndsamt till BiksStm inkomma med förslag till E. Stms underd. skrifvelse i ämnet.
Det var en ovanligt sympatisk företeelse, Robert Ohlson, och de fosterländska sånggudinnorna hviska med vemod och tacksamhet öfver hans för tidigt redda grift: » Hvila i frid, du gode och trogne tjenare! » Då Anna Klemming fälde uppriktiga tårar öfver denne sin kamrats bortgång, den hon alldeles nyss spelat emot i » Kungen har sagt det », med de orden: » Han var ju alldeles nyss här, så stark och så glad », låg det i dessa tårar och dessa ord en omedveten förutsägelse öfver hennes eget sorgliga och — lyckliga öde. Det var ett grannt löfte, som brast med henne i döden, en begåfning, som just kort förut fått karakter af ömmare, ädlare, finkänsligare innebörd än förut, en fiit af jern, en röst af silfver, som på sistone mjuknade upp alltmer från sin forna stålaktiga käla, en lofvande dramatisk talang, under våren manifesterad i två så skilda, men aktningsvärda, delvis framstående studier som Regementets dotter och Valentine, föröfrigt en god, ädel ung varelse utan » teaterlynne » och med förlåtelse för de intriger, hennes framstående plats utsatte henne för, i det yttre en bild af Svea, stark och blid, nordiskt vän och kraftig, nu slumrande på rosor i den vackra graf hon sjelf valt sig. Som en rosenknopp, härjad af tidig vårfrost, skall hon slumra i sin ▼åns hjerta och hennes vän är hela den publik, hvars hopp hon rar, hvars minne hon blef och hvars fridshelsning blommar som röda rosor under det hvita bårtäcke, hvarmed vintern smyckar hennes hvila i döden.Men än hade döden ej fått ut allt sitt. Den gladaste bland de glade skulle för första gängen göra sina vänner, sin publik sorg, vår baffo skulle sluta skämta, hans ögas eld skulle slockna, hans skratt förklinga, hans röst tystna i dödens generalpaus. Här behöfvas ej många ord. » Hvem är som ej vår broder mins, fastän hans skugga mer ej fins? » Ekot af hans valdhorn hörs än qvar i skogen, minnet af hans glada verksamhet strålar qvar i sånggudinnornas tempel.