Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
73 proposition om nödigt anslag till uppförande af cn kasern-, stalloch ridhus byggnad för regementet i enlighet med uppgjord ritning och en af Regements Chelen bifogad uträkning öfver kostnaden, uppgående till 350,000 Rdr Banko eller 825,000 Rdr Rmt; men vid underdånig föredragning häraf den 14 Oktober samma är yttrade d,Svarande Chefen för Landlförsvars-Departementel, pä sätt det Rikets Ständer meddelade utdrag ur Stats-Rädsprotokollet utvisar, alt, ehuru han visserligen lika med Regements-Chefen insäge de många olägenheter för tjenslgöringen, som äro förenade med regementets spridda inqvartering i flera på större afstånd från hvarandra belägna byggnader, äfvensom de svårigheter, hvilka i anseende till de allt mer stegrade hushyrorna i hufvudstaden kunna snart nog möta för anskaffande, mot hyra, af tjenliga lokaler åt regementet, samt alt således förr eller senare torde blifva nödvändigt, alt regementet förses med egen kasern, Departements-Chefen likväl, i betraktande ä ena sidan al den uppgifna byggnadskostnadens höga belopp, samt å den andra af de bety dliga anslag för andra föremål, sorn vid då förestående Riksdag mäste begäras, funne sig förhindrad tillstyrka Nådigt bifall till Regements Chefens framställning; Och då Kongl. Maj;t godkände denna Departements-Chefens mening, blef någon proposition i ämnet icke heller då lill Rikets Ständer afgilven. Frågan om anskaffande af kasernbyggnad åt Svea Artilleriregemente har derefter livilut; men oaktadt de högst betydliga kostnader, som med ett dylikt företag öro förknippade, hafva Rikets Ständers förbemälde Revisorer dock ansett beholvet af en sådan byggnad varu så stort, att de bordt derå fasta Rikets Ständers uppmärksamhet. Sedan Kongl.
Och om vi då en gång, när många lustrer redan passerat, åter råkas, när wi båda blifwit mycket gamla, skrumpna och förståndiga, kunna wi le samman, en babillant om wåra ungdomsminnen och en Bollhusmasquerade, der jag var i domino bleu celadon och du war den täckaste bergère, och min Ulrique kommer at tout doucement raillera sin gamla Anne-Charlotte för en obekant swart domino, hwilken hon en moment egnade en så öm passion. När man är trist, skal man trösta sig sjelf och icke ennuijera andra. Jag hoppas, at du icke dragit den sens af mina ord, at jag är désèsperée, jag känner blot en smula ledsnad. Mycket mer skulle jag i dag kunna skrifwa til min Ulrique, men jag hinner ey för brölåppsbestyr, men slutar med at i tankarne wältrycka dig. Jag gjuter tusen öma suckar i dit sköt, och lefwer med djupaste tillgifwenhet Din in til döden trogna Anne-Charlotte. Bref från Gustaf Stenfelt til Rutger v. Düben. Min käraste broder! Hwilket wågspel utan beräkneliga påföljder är icke kärleken! Blott i förra wickan, och jag närmade mig Cythère med gladt hopp at se mina önskningar krönta med framgång, och i dag sitter jag och skrifwer til mon cher, snopen som en Jocrisse. Ännu förra söndagen geck jag enkom til St. Clara för at roga mig åt det originalet Hesselius, som der très dévotement utlade sin högmessotext om »de arga skalkar, som man ey bör följa», och medan han orerade i sit anletes swett log jag i mjugg gnolande en couplette ur sista parodien från Humblegården: »Den ödet utsedt har at blifva Petis man. Med tiden får twå horn, som högre bli än han».
Berggren och bemälde Nordenberg, 205 R:dr 20 sk. 11 rist.; alt låntagare och löftesmän, med undantag af Lindroth, redan före lånens förfallotid, till borgenärers förnöjande afträd t sin egendom; att, genom utdelning i Widmans konkurs, begge lånen blifvit till kapitalet fullt betalda och i afräkning å öfver-räntan på det sednare lånet influtit 226 B:dr 32 sk. ; att Lindroth, Nordenberg och Berggren, i laga ordning ålagde att skulden betala, vid tid efter annan anställde utinätnings-försök, jemlikt exekutions-betjeningens intyg, dertill saknat all tillgång; att, enligt erhållen upplysning, Lindroth numera är blind och oförmögen att genom arbete sig försörja; alt Nordenberg, som de sednare åren varit anställd såsom bodbetjent, år 1854 aflidit; att Berggren äfven i fattigdom med döden afgått år 1843, samt att ifrågavarande lån vid 1845 års revision blifvit, såsom osäkra, inom linien förda. Enär utsigt icke vore för handen, att högre belopp, än det nu erbjudna, kunde af sökanden, vid hans nu långt framskridna ålder och bristande arbetsförmåga erhållas, samt någon betalning af den ende utaf hans medgäldenärer, som ännu lefver, hädanefter icke rimligen vore att förvänta, har Direktionen ansett bifall lil! ansökningen öfverensstämma med Diskont-verkets fördel. Utskottet, som instämmer uti Diskont-direktionens berörda åsigt, får, på grund deraf, hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrka, alt, derest Bokbindaren Carl Widman lill Banko-diskont-verket inbetalar 73 B:dr 16 sk., inom en månad från den dag Rikets Ständers härom fattade beslut blifvit honom delgifvet, återstående beloppet af Diskont-verkets hos honom egande ränte-fordran, 26 Rrdr 9 sk. 3 r:st., allt Banko, måtte få efterskänkas och utur räkenskaperna afskrifvas. Stockholm den 5 Februari 1858. STOCKHOLS!, TRYCKT IIOS JOII BECKMAN, 1858.
1/r/:c? /^:o 65. seclsn flere är för8v»g»äs liels», mscl 5ög» kropp om en bättre, körlljucler mig »tt utveelcling tillraelclig ticler^mcl, mot8v»r» cle ölc»cle emll6t8-pligter, 80m, i llögst» 8t^rel86n nu mer» upplcomm», 8»mt j»g, meck cle t»nli68»tt oell gruucl8»t8er, 80m 8!3cl86 kört min» 8teg p» tjen8tel)»ngn, ej velst l>etr»lct» mitt fortk»r»ncle clerstäöes, 8»8om ett Iler»lcn»clt supplement »5 clen lcort»re ticl, 80m erkorclrgs för k^ll»ncle »5 pensions-rätt i lefngclsär, ilar j»g kunnit pligten oell cle Ii»r i unclerciäniglret »llerop»cle intr»lf»cle förliäliunclen, »- l»gg» mig »tt »N86 gränsen för mitt 8t»t8m»nn»-lc»Il nu vsr» upplrunnen.'' ''Det skulle lllifv» mig ett cl^rf>»rt minne »f min tjönstell»n», om clet Ivelr»sle8 wig »tt genom clenn» 8»nn» teekning »k min» lrevelcelsegrnncler tor cless lräntr»c!»ncle, ll»kv» bereclt mig cler»8 rsttvisuncle »f clen uppllöjcl» oeir ljus» lrliek, lrv»rs ling» pröfning cle nu unclerställus/' I »nleclnlng lr»r»f Ir»cle Xongl.
Att en bestämmelse må äga rum önskar jag, och jag vill förena mig om den, som, på sätt den siste talaren upplyst, blifvit proponerad i Utsk., men af majoriteten undertryckt. Jag tror dock, att detta genom en återremiss kan rättas, och jag yrkar altså, att en sådan åtgärd må vidtagas. Gr. Horn, Claes Fredr.: Då R. o. Ad. vid alla tillfällen, då fråga af beskaffenhet som denna förevarit, godkänt den åsigt, jag hyllar, att grundlagsförslag kunna vid första riksdag förkastas, och att anmärkn:r inom Stånden kunna emot framställda förslag göras, hvilka Constit.Utsk. är skyldigt att upptaga och sammanjemnka, skulle jag tro, att R. o. Ad. borde anse hela den nu föreslagna ändringen öfverflödig. Min öfvertygelse är åtminstone, att om man förstår stadgandet så, som jag anser det lagligen böra förstås, behöfves icke någon ändring. Jag medger dock, att stadgandet om behandlingen af K. propos:r verkligen tarfvade någon ändring. Jag finner nemi. uti den nu existerande grundlags-J en grundsats i berörde hänseende, den jag ogillar, men som Utsk. bibehållit. Det är nemi. den, att då Utsk. tillstyrkt en K. propos., skall den ovilkorligen hvila. Jag anser en oriktig tillämpning i detta afseende kunna uppstå, ehuru enligt 56 § RiksStms rätt till anmärkn. vid dylika Utsk:s utlåUn, enligt min åsigt, är gifven, och då ändringen blef öfverflödig. Men emedlertid synas de båda §§ härutinnan stå i någon strid med hvarandra; och då det å en sida finnes vara Utsk. ålagdt att utan pröfningsrätt sammanjemnka de anmärkntr, hvilka till Utsk. från Stånden ankomma, men å en annan finnes, att dessa anmärkn:r, utgörande hvarje Stånds gemensamma tanke, inkomma till Utsk. fullkomligt omotiverade, visar det sig problematiskt, huruvida något verkligen godt förslag på det sättet kan uppkomma.
Björnstjerna har uttryckt i sin reservation, i den delen nemi., der han säger, att den grundsats, som mer och mer gör sig gällaude i alla andra civiliserade länder, atl postkommunikationerne, såsom kraftiga medel lill folkens andliga och ekonomiska utveckling, snarare böra uprauntras och underlättas, än göras till föremål för beskattning, förtjenar visserligen äfven hos oss upmärksamhet. Fullkomligt instämmande i denna grundsats, som jag anser vara antagen såsom ett nutidens axiom i Stats-ekonomien, och hvilken jag äfven hört erkännas af den talare, som sednast här yttrade sig, anser jag mig böra tillstyrka, alt den första punkten af Gr. Björnstjernas reservation må antagas, men icke blott den, utan äfven den sista punkten, mot hvilken icke någon anmärkning blifvit gjord. Jag anser det vara af serdeles vigt, att först och främst den grundsats stadgas, att endast ett nniforml, porto antages. Det förhåller sig emedlertid så, som Konungens rådgifvare redan uplysl, att uti den skrifvelse, som var af R. St. vid förra riksdagen afgifven, deruti utarbetande af ett förslag i della ämne begärdes, så, på samma gång som det skulle upgöras ett förslag till medelporto, skulle detta icke få åstadkomma någon förminskning i statens inkomster. Det är således naturligt, att man icke kunnat vänta något annat förslag ifrån K. M. än det afgifna, men K. M. säger i sin Propos., att K. M. anser emedlertid ett enda likformigt brefporlo, utan afseende på afståndet emellan afsändningsoch adressorterne, böra vid den inrikes brefvexlingen införas, så snart sådant kan verkställas utan korrespondenternes känbara betungande och 8 H. 7 98 Den 7 Junie. tn. utan att Statsverket åfventyrar någon hufvudsakligare minskning uti dess af postmedlen påräknade inkomst, men att dock under tiden en betydlig lättnad för korrespondenterne skulle vinnas genom antagandet af 2:ne porto-satser, eller rayons-porton.
Beträffande åter 2:a puncten eller räknin garnes påskrift af Architeeten , så har jag väl härom gjort erinran i anseende till målaresnickaresmedskakelungsmakare och glasmästareräkningar, då lian, med leinnad påskrift å må» \ ■ 7 ' • / Baned-Utskottets Betänk anden. 663 larens, som endast inlemnat en för hvarje år, trott sådant tillförene icke vanligt, nu mera ej eller tillhöra honom såsom någon skyldighet , heldst påskrift ej borde ske utan behörig granskning , deri han, för andre göromål, ej hade tid att å de till Banquen nästan dagligen inkommande räkningar med tillbörlig lioggranhet verkställa; och sorn för öfrigt de antagne handtverkarne voro bland Stadens fördelaktigast kände samt mest anlitade mästare, hvilka ock i flere år till. förerie om hand haft Banquens arbete, sa ansåg lein, att om beloppet af en eller annan räkning syntes för högt, tjenligast vore, att derpå afpruta någon viss procent: detta har ock, efter föregången öfverläggning med Architecten, blifvit iakttaget, i anseende till flere Mästare räkningar, och en, efter arbets beskaffenhet lämpad afprutning på dem således egt rum, hvilket, vid verificationernes genomgående , visserligen icke undfallit Höglofl. Fördelningens uppmärksamhet. Efter hvad vid Banquens byggnader tillförene varit vanligt, har en ibland Banquens Vaktbetjening äfven vid detta tillfället blifvit nyttjad till pådrifvare vid arbetet, fört dagsverks-räkningarne samt besörjt upphandling af smärre partier byggnadsämnen, jemte några redskapsoch inve ntariepersedlar. Bäkningar häröfver, med pådiifvarens påskrift, försedde och munteligen bosannade af Verkg esa lierne , hvar och en för sin detaille, hafva antagits såsom ligtige bevis på prisen , vavulevereringen samt arbets-verkssälJigheten, Banco-Utskotiets Betänkanden.
Det oskick, som tyvärr inrotats, att de dagar, hvilka borde hållas i helgd, just företrädesvis blifvit likasom anslagna till ett tanklöst och hejdlöst lefverne, torde böra motarbetas med alla medel, som stå lagstiftning och styrelse till buds; och den ovilja, hvarmed ett dylikt lag-bud, som det nu föreslagna, möjligen kommer att mottagas af det gamla oskickets invanda vänner, bör icke förvilla eller afskräcka de för sedlighet och ordning nitälskande. Vissa stadganden, som till största delen redan i förra författningar finnas, angående förbud för utskänknings-ställes tillstängande under utskänkningen (§ 28), angående förbud mot försäljning och förtäring af sprit-drycker på Apothek (§ 25), angående skyldighet att icke utskänka till förut öfverlastad person och att icke utdrifva den, som på stället öfverlastat sig (§ 27), angående förbud mot bränvins utdelning till skänks i handels-bod (§ 30) och äfven pä utminuteringseller utskänknings-ställe under tid, då försäljning ej är tillåten (§ 29), angående utsökning af fordran för utskänkt bränvin (§ 31), angående bytes-handel med bränvin (§ 32) — dessa stadganden torde icke kräfva någon särskild motivering. En föreskrift, som icke i förra författningar finnes, men som Utskottet ansett sig böra föreslå, är, att det bränvin, som försäljes, måste vara renadt från finkelolja och icke försatt med något för helsan skadligt ämne, ej heller understiga 5 graders styrka. Det lärer nemligen vara både på vetenskapliga grunder utrönt och af erfarenheten besannadt, att fylleri-lasten i sin styggaste skepnad egentligen väckes och underhålles genom vanan att förtära en vara, som är orenad af den i det vanliga, råa bränvinet befintliga finkel-oljan, eller af andra ämnen, som medfölja eller till och med stundom med Hit tillsättas, för att göra varan skarp och retande.
Den ledamot af huset, som nu har sin plats här bredvid mig och som då var chef för CivilDepart:t, kan bäst intyga de brydsamma förhållanden, som mötte mig, vid mitt tillträde af nämnda embete; och jag vet icke huru jag skulle hafva burit mig åt, om jag icke hade haft den rätt, som man nu synes vilja borttaga. Jag hade i sådant fall ej kunnat gå tillväga på annat vis, än att anmäla förhållandet rörande den felaktiga embetsmannen hos HofR:n; men denna auktoritet är en domstol, der laga former måste iakttagas, och som följaktligen icke äger någon rättighet att genast fatta beslut. HofR:n hade då måst remittera saken till sitt AdvokatFiskals-embete, som, när tiden och öfriga göromål så tilläte, handlagt ärendet och inkommit med sitt anmärkn:gs-mem, hvilket då kommunicerats den försumlige embetsmannen. Om åter denne icke inom föreskrifven tid deröfver yttrat sig, hade han fått vitén sig förelagda. Sedan ändtiigen hans förklaring blifvit ingifven, hade målet, när dess tur kommit, blifvit lottadt på en ledamot, och denne hade, efter tagen kännedom af handlingarne, när kans tur kommit, föredragit målet, hvarefter först omsider HofR:n kommit i tillfälle att förordna om den felaktiges skiljande från tjensten, så att Landsb:n derefter kommit, sin pligt likmätigt, ansvara för göromålens ordentliga och laglikmätiga gång. Men huru hade det under tiden gått med den af Hr Hjerta nyss lofordade Landtregeringen? Jag vet det sannerligen icke. Att ärenderna af denna myndighet skyndsamt behandlas, härflyter just deraf, att denna institution lyckats rädda sig undan alla de omstöpningar, som i afseende på våra öfriga Styrelseverk ägt rum, och fått bibehålla sig i sin primitiva enkelhet.
MODETIDNING bland köparne på den försäljning, som » Föreningen för sömmerskors sommarhem » anordnat i förra veckan, och det hedrar dig. Det blef en rätt vacker summa af den försäljningen. Den skall bringa ganska många en helsofläkt och några varma soliga hvilodagar, men du förstår nog, att den ej räcker för alla, hvilka behöfva en sådan hjelp. Den ärafsedd för de fattigaste och de sjukaste och ej ens för alla dem skall den vara tillräcklig. Det är derför jag vill be dig tänka på någon af alla dem, hvilka ej föreningen, trots all sin 10 kunde ju det fåtal familjer, som bildar hennes kundkrets, genom vänlig öfverenskommelse bilda en liten kassa, som kunde tillförsäkra henne ett par veckors sommarvistelse på landet. Det kunde ske genom en ökning af 50 öre eller så på arbetslönen för hvarje plagg; denna tillökning innehölles och lades i kassan. Då blefve det ej en nådegåfva. V i böra ju ej glömma, att det fins finkänsla äfven hos arbetets barn. D u lofvar mig ju att tänka på saken? Peccivat. v Ännu en suck och så tog hon afsked med ett svårmodigt leende. Arbetet brådskade och månaden började ju lida till sitt slut, då hyran skulle betalas. Om hon ändå kunde få komma ut på landet och andas frisk, upplifvande luft, hvila sina trötta ögon och känna sig fri från alla bekymmer och arbetets hvardagsFig. 4. Idun Fredagen den 17 augusi i. 19) Anuonspris: 25 öre pr petitrad 10 stafvelser). Redaktör och utgifvare: endast 1 krona för qvartalet. Tidningen kostar postarvodet inberäknadt. Ingen ^ösnummerförsäljning! A l l m. T e l e f. Du menskobarn, hur tung din lott du känne, sök ej hos dina svaga likar tröst! l:sta årg. TTtgfifningstid: hvarje helgfri fredag. Sista numret i hvarje månad innehåller en fullständig modeo. mönstertidning. Lägg ej din sorg på redan tyngda bröst! Din sorg är din och du bör bära henne. Viktor " Det går någon \ o m aj? • — SDet gåfc någon oj; i&gt;efc m m gtaj;.
Jag anser en af orsakerne till Penninge-förlägenheten varaCredit-brist, sorn just är grundad på våra Ex^cu-j tions-sfadgars för ringa stränghet och isynnerJ het på deras långsamma och ensidiga verkställande; men jag anser närvarande tidpunct ingalunda vara lämpelig att skärpa dessa Stadgar och deras verkställande. Riksens Ständer äro här församlade, icke blott för att bevaka Fordringsägarnes, utan äfven de Gäldskyldiges in-f teressen , så vidt det med det Allmänna låter förena sig; i synnerhet som Riksens Ständer sjelf, va tillskapat de för vidsträckta LånetilJgångar och de för milda Concoursstädgar, hvarigenom mångå blifvit lockade in i vidlyftiga Penningeoch HandelsSpeculationer. Det hade tillhört Nationens Representanter att genom kloka och stränga Författningar förekomma dessa vinglerier, men sedan de uragtlåtit det, måste de, Ridd. 0. Ad. Prot, IV. B. II. Afd, 43, 44. 33* Den 34 Martil, f. m. äfven för att icke göra sig sjelfva dementi, geqom lindriga medel söka att hjelpa så många af dessa ^lycklige, som, utan att andra Medborgares rätt förnärmas, möjligen kan ske. Grefve Mörner, Adolph Gåran: Eftersom jag fattat de värde Ledamöters meningar , hvilka yttrat sig i detta ämne, äro de samma så nära med hvarandra öfverensstämmande, att jag icke tror någon särdeles skiijagtighet kan komma i fråga. Herr Munck af Rosenschöld har yrkat, att ifrågavarande anstånd för BancoDiscontVerkets Låntagare, borde räknas från den tid, då allmänna Finance-regleringen blifvit af Riksens Ständer fastställd. Herr Cederskjöld åter har föreslagit att berörde anstånd måtte taga sin början ifrån DiscontVerkets åt Låntagarr. e derom lemnade underrättelse3 men innan Ridderskapets och Adelns samt de öfrige RiksStåndens
Doktor Huss utgifne besk l if - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 212. 9 beskrifningar öfver nämnde hospital, jemte öfriga till ämnet hörande handlingar, byggnadsplaner och kostnadsförslag, haf åt detta maktpåliggande ärende egnat all den uppmärksamhet, detsamma onekligen förtjenar, hvarvid Utskottet icke förbisett det här ofvan jemväl vidrörde förhållandet, att Rikets Ständer vid 1847 och 1848 årens riksdag sjelfve tagit initiativet till en mera genomgripande förbättring af hospitalsväsendet i Sverige och erkänt nödvändigheten att genom förändrande af hospitalerne småningom förskaffa hela riket en god och ändamålsenlig vård för sinnessjuke, i följd hvaraf ock torde böra antagas, det Rikets Ständer äro beredvillige att anvisa de medel, som för ändamålet erfordras och i saknad hvaraf denna vigtiga del af den allmänna sjukvården icke kan på ett lämpligt sätt ordnas. Hvad nu först angår frågan om uppförande af nytt hospital för liufvudstaden och dess närmaste omgifning, anser Utskottet det vara allmänt kändt, att det nuvarande dårhuset vid Danviken, till följd af lokalens beskaffenhet, hvarken är eller genom någon förändring kan blifva en ändamålsenlig anstalt för sinnessjukes behandling och vård, utan att nybyggnad å annan, fullt lämplig lokal är enda utvägen att åt liufvudstaden bereda en emot tidens fordringar och mensklighetens kraf svarande sjukdoms-anstalt af detta slag. Rikets sednast församlade Ständer funno äfven Danviks hospitals ordnande till ett bättre skick vara af högsta behof påkalladt, men ifrågaställde i sådant afseende en utvidgning af hospitals-inrättningen vid Upsala, hvarigenom större delen af de kurativ-hehandling underkastade sinnessjuke från Stockholm och dess omgifning kunde erhålla plats vid Upsala hospital. Då det emedlertid, jemlikt den nådiga propositionen, blifvit behörigen utredt, att behofvet icke kan på detta sätt afhjelpas, återstår alltså endast den utväg, att å någon tjenlig plats i eller invid liufvudstaden åvägabringa en dylik anstalt.
Nu vände han sig om och ämnade svara, men hon var redan ett godt stycke ute på fjärden. Han såg en lång stund efter henne. — Hvad jag var dum — sade han halfhögt — som nämnde det. Grannarne ha nog rätt. Hon vill endast fjäsa och flina, men aldrig allvar. Fast inte skall hon se, att jag tar mig något deraf som de andre. Med denna föresats fortsatte han vägen till sin bostad. Nästa lördagsqväll var han emellertid äfven ute med Lars och fiskade, och äfven då följde Elsa honom ned till båten. När de kommit utför branten, gjorde han sig i ordning att hjelpa henne att skjuta ut båten. Han var lika glad, tänkte han, om hon följde med eller ej. — Då kom det sig, liksom af en händelse, att hon råkade luta sig något nära intill honom, och mera behöfdes icke för att denna tanke skulle visa sig vara osann. I nästa ögonblick hade han slagit sina armar kring hennes hals. — Hvad jag håller hjertligt af dig Elsa, — hviskade han och smekte henne ömt. — Är du ond på mig? — frågade hon sakta. Han tyckte sig se, huru hennes ögon skimrade. — Inte kan man vara ond på den man håller kär! — svarade han. — Nej be mig ej om någonting, Anders — sade hon förskräckt — jag kan ingenting lofva dig! — Inte vill jag heller tigga din kärlek! — Jag tyckte det var så synd om dig, om jag gjort dig illa! — Tyckte du? — Det låg hån i tonfallet. — Men det var ju mitt fel, jag borde sett mig bättre för. Hon slet sig häftigt lös från honom. — Jag vånne den lede toge mina ögon, — sade hon och höll händerna för ansigtet. Han ville kyssa henne, men hon vek häftigt tillbaka. — Farväl Anders! — ropade hon och skyndade uppför backen. — Du kan låta båten vara på andra stranden tills i morgon. Då skall jag hemta den. — Är detta ditt sista ord, Elsa! — Ja! — Farväl då! — Farväl — Hon vände sig om ännu en gång. — Vi få se om ett år, om kärlek består — ropade hon skrattande och försvann bakom krönet. består! — upprepade ekot ute från fjärden. Under den närmaste tiden härefter undvek Anders så mycket som möjligt Lars Skeppares stuga.
Belänkanden. 725 star, der han bor eller vistas, må äga att annorlunda, äb på Forvagnar eller till sin liemresa fordra skjuto på närmare afstånd, än 5*ne mi i fron‘sitt hemvist, samt slut. ligan framställt det yrkande, att, ehvad ForvagnsInrättningen bifailes elier ej, legan för ali Gästgifvarskjuts genast må förhöjas till det belopp, Sorn ofvan före blifvit för reserveskjutsen föreslaget, eller minst 24 Sk. B:coför milen. 10:0 Riksdagsfullmägtigen Lars Olssofi från Calmare Län har anfört, det han för sin del ansåge möjligheten att i alla landsorter inrätta Posteller Forvagnar på entreprenad-fot ännu. vara obevist och Outredd: Meu under afvaktan af de resultaler, som skola ådagalägga, huruvida inrättningen vore inom Riket användbar eller icke, trott det imellertid vara billigt, att den skjutsande Allmogen någorlunda veder,gälles för de tryckande olägenheter af närvarande Skjutsningssätt, hvilka under en längre tid varit föremål för dess gemensamma klagan; föreslåendes i detta afseende, att Hedervärda EondeStåndet matte förena sig uti en underdånig anhållan hos Kong . Majtt om förhöjning i Skjutslegan lil! 24 Sk. Banco milen, och att de skjutsande må befrias från skyldigheten att å annat ställe, än Gästgifvaregården emottaga resande till fortskaiFande annorledes, än efter, emellan den resande och skjutsande ingången frivillig öfverenskommelse. Uti hvilket anförande Riksdagsmännen Svens Månsson och Pehr Pehrson från Calmare, Matts Ericson från Stock - 72(5 Eesv. och Ekon. Utsk.