Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af härlios återgående, till min förklaring i nåder utställda, transsumt af Rikets Ständers Herrar Revisorers berättelse, får, i afseende på livad i 1 §. deraf förekommer, rörande dispositionen af Kongl. Akademiens medel på den s. k. indragningsstaten för åren 1848 och 1849, jag härmed i underdånighet förklara, att Kongl, staten för härvarande Universitet af den 11 September 1837 till löneförbättring för vissa embetsoch tjenstemän, till nådegåfvor åt gamla akademi-hemmansåboér, till hyra för Akademiens ritsal, samt till amortissement af Akademiens skuld till Rikets Ständers Riksgäldskontor, anslagit årligen 320 tunnor 4,30 kappar spanmål och i penningar 4,010 Hulr banko, och att de, enligt räkenskapen, citerade utgifts-beloppen för hvartdera året icke öfverstigit statsanslaget, således icke heller utbetalningarnes befogenhet. Af hvad respektive statsrevisionen i 2 §. inberättat skulle kunna slutas, att undertecknad, bokförare, mot höga vederbörandes föreskrift, underlåtit att i räkenskapen afskrifva ett aflidne Akademifogden E. M. Langhs proprie balans motsvarigt belopp, och att återstoden af hvad nuvarande Akademifogden, Kapitenen F. O. Åkerman, såsom Kongl. Akademiens fordran vid 1848 och 1849 års slut, i sin redogörelse utbalanserat, vore medel beroende på utgången af uppkommen, ännu fortgående tvist med Akademiens “landtbönder" hufvudsakligen inom Bollnäs och Alfta socknar af Helsingland.
Ja man utsprider att konungen är död, att Hertig Karl är konung. De påtagligaste och vildaste lögner utspridas om Herr Klas, och folket tror dem och berättar dem för sina barn, och som en blodig tyranns, skall hans minne gå till efterverlden. Och nu uppmanas bönderne att resa sig, att utrota eller bortjaga tyrannen och hans anhängare. Och i sanning, länge nog har herr Klas sökt med godo stilla upproret, men det går ej längre an, det måste brytas innan det får en större makt. Herren vare de arma bönderne nådig, men jag rädes mycket blod kommer att flyta! Må det komma öfver deras hufvuden som ställt till allt detta; icke öfver dem som måste försvara sin konungs sak, och skydda oskyldiga menniskor för plundring och mord af dessa upprors män. Än här, än der, samlas en skara; röfvar, bränner, mördar och plundrar herregårdarne och alla som de tro hålla med herrarne. Herr Klas har varnat dem, han har belönat de socknar som förhållit sig stilla, med att ge dem eftergift i skatterna, han har tillskrifvit och varnat allmogen, och förmanat dem att icke på detta blodiga sätt söka skaffa sig rätt. Men uppviglarne tros mera af de uppretade bönderne, och allt större har det onda vuxit. Det kan ej hjelpas, stränghet måste dock nu slutligen användas, om ej hela landet skall ges till spillo." "Ja, herre gud", suckade fru Metta. "Hvad är det annat än ohyggligheter som stunda. Talas det ej om hur både bröd och annan mat blifvit förvänd i klara bloden. Och talte icke fru Regissa om huru de berättat om, att en gammal ek burit ollon som sett ut som turkhufvun, med spetsiga mössor på nacken, och sådana, att ingen trädsnidare kunnat skära dem bättre. Och när de sen brötos opp, voro de fulla med blod. Ja, ja, herre gu! Hvad blir det väl annat än blodiga och ohyggeliga händelser, när christna menniskor fara fram som turkar och hedningar. Ja, ja, sådant spås före, och värre än sker." Påföljande morgon red en ryttare in på gården och frågade efter herr Erik Liljeholm.
Motionären Ro - 460 Den 17 Mar» e. m. senberg synes, med] fäst] afseende på dessa begge skäl, hafva väckt sin ifrågavide motion, att dödsstraffets tillämpande skulle under en längre tid, åtminstone under 10 år, icke verkställas eller, hvad han kallat, suspenderas, utan straffet omedelbart förvandlas till straffarbete på lifstid. Derigenom skulle vinnas, enligt motionärens förmenande, att man nu icke skulle behöfva ändra ett enda ord i lagtexten på de; 23 ställen i 1864 års strafflag, der dödsstraff finnes stadgadt, i händelse, emot ali förmodan, erfarenheten skulle visa, att en återgång till dödsstraffets verkställande vore nödvändig; det skulle ock vinnas ett säkert stöd af erfarenheten, huruvida verkligen någon märkbar rubbning i rättsordningen förekommit, som kunde påkalla en sådan återgång, och om, såsom sannolikt vore, någon sådan rubbning icke skulle inträda, skulle allmänhetens möjliga farhågor försvinna och det ifrågav:de straffets fullständiga borttagande ur lagen icke möta vidare motstånd. Så vidt jag kan förstå, har motionärens förslag varit förtjent af uppmärksamhet. Enligt 87 och 88 §§:na Regeringsformen ega R. St:r och Konungen att gemensamt stifta kriminal-lag, sådan lag äfven upphäfva, ändra och förklara. Vid sådant förhållande synes icke något hinder af grundlagen uppstå för beslutandet af en författning i den syftning motionären tänkt sig saken, d. ä. en författning, hvarigenom förordnades, att det i strafflagen utsatta dödsstraff för vissa brott skulle, under en tid af 10 år, icke gå i verkställighet, utan omedelbart förvandlas till straffarbete på lifstid. Kunna R. St:r, för sin del, grundlagsenlig! besluta att för alltid upphäfva eller förändra något i kriminallagens bestämmelser, måste de ock kunna grundlagsenlig! besluta att förändra eller upphäfva för viss tid sådana stadganden i kriminal-lagen, hvilka icke synas ändamålsenliga att vidare tillämpa, men som man af andra orsaker icke heller vill, under för handen varande förhållanden, för alltid ur lagen borttaga. I hvilketdera fallet som helst är det en ändring eller ett upphäfvande af kriminal-lag, som hemfaller under R.
Gyllenhammar uppnått en ålder af nära 61 lefnadsår och under mera än 40 år varit i Statens tjenst, samt all billighet syntes fordra, att under förenämnda förhållanden Gyllenhammar, som under en tid af 12 år beklädt Justitieråds-embete och, enligt hvad företedd tjensteförteckning utvisade, äfven under sin öfriga tjenstetid i allmänhet innehaft ansträngande befattningar, icke vid afskedstagandet komme i afseende på pensionsrätt i annan eller sämre ställning, än hvartill han efter endast några få ytterligare lefnadsår skulle varit ovilkorligen berättigad, uti högstberörda nådiga Proposition föreslagit det Rikets Ständer ville medgifva, att Justitierådet Gyllenhammar måtte, från och med månaden näst efter den. uti hvilken afsked från Justitieråds-em betet kunde varda honom beviljadt, å Allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande under återstående lifstid af en årlig pension, motsvarande åttatio procent af hans nu innehafvande lön, eller till belopp af 6,400 Ridr R:mt; och får Utskottet, med afseende å här ofvan anförda förhållanden, tillstyrka, att Rikets Ständer till denna nådiga framställning lemna bifall. Stockholm den 15 Januari 1863. Ank. lill Exp.-Utsk. den 16 Jan. 1863, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition örn anslag till forsöle för utrönande af dels så kallade pansarplåtars af Svenskt jern förmåga att emotstå skott och dels lämpligaste konstruktionen af refflade gjutna jernkanoner lill fartygs bestyckning m. m. (U, A.)
Skrifvelse N:o 495. 89 tjenstcmännens och vaktbeljeningens rätt lill ljuspenningar skulle upphöra och derigenom eli belopp af 310 R:dr, sorn nu utbetalas fran förslags-ansiagel till skrifmaterialier och expenser m. in. för Expeditionen, besparas Statsverket; varande i afseende 3 tjenslgöringen inom Expeditionen endast den förändring föreslagen, att Expeditionens Kanslist, sorn nu emot särskildt arfvode bestrider Registralors-göromålen, mä i stället få uppföras såsom Registrator, med lön och skyldighet att tillika Kanslisl-göromålen förrätta. Vid granskning af den nya allönings-staleu hatva Rikets Ständer icke funnit något att erinra mot de deruti uppförda belopp vidare än att Rikets Ständer ansett den föreslagna löneförhöjningen löi' Expeditionens Kopist icke böra såsom sådan i stater! upptagas, utan beloppet, 385 R:dr, ställas till E. K. M:ts disposition för befrämjande af göromälens gång inom nämnda tjenstcgrad. Med iakttagande häraf har anslags summan för Sjöförsvars-departementels Kansliexpedition blifvit förhöjd med 6,842 R:dr 50 öre Riksmynt, att utgå på sätt bilagde tabell N:o l närmare utvisar. 3:o Beträffande Departementets Kommando-expedition är af E K. M:t föreslaget, all arfvodel för Expeditionens Chef, nu i staten upplaget tili 900 R:dr, skulle ökas till 4,500 R:dr, med förbehåll att, om lön eller annat arfvode å stat ålnjutes, endast skillnaden finge uppbäras; alt de begge adjutanternas arfvoden måtte bestämmas lill enahanda belopp, som blifvit föreslaget för deras vederlikar vid Landl-försvars-departementels Expedition, samt att Vaktmästarens arfvode måtte höjas till 600 R:dr, hvarigenom en tillökning i Expeditionens anslags summa erfordrades til! belopp af 4,320 R:dr.
Införsels tull. Riksmynt. Fria. 25 Fritt. Spiritus vini och annan Sprit; se Bränvin. Spån; se Spillning. Span för bokbindning, tillverkning af värjslidnr m. m.; hiinföres till fanérskifvor under artikeln T råd va ror. Späck; se Tran. Stanniol; se Folier. Sticktyg eller Piqué; se Väfnader, bomulls-. Stilar och Stilskrot; se Bokstafsstämplar. Storax; hänföres under Apotheksvaror. Förslag till Tulltaxa. 323 Strumpor och andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten, ej specificerade: helsideneller halfsidenandra slag Slpumpstickor Strängar: af metall andra slag Stål, alla slag Stålarbelen, ej specificerade Stärkelse af hvete, potates eller andra vegetabiliska ämnen Svafvel: sicilianskt andra slag Svafvelblomma Svafvelsyra Svampar, alla slag, Sågblad Sågbladsumnen, eller otaggade sågblad Såpa Säckar, nya, tomma; införselstullen bestämmes efter den lör Väfnaden, med 10 procent förhöjning. mod varor fyllda, såsom emballage Sängkläder beläggas med den tullafgift, som är bestämd för Väfnaden, hvaraf öfvertyget beslår, tillhöriga sjöfarande eller resande, när de äro synbart brukade eller, af egarne sjelfve medförda, pröfvas icke öfverstiga deras personliga behof Tafvelramar förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå, utan afdrag i vigten för taflan, derå anbragt glas, m. m. Anm. Skulle sådana ramar inkomma, som bura tullboliandlas efter värde, må doek denna behandling icke sträcka sig till den infattade målningen eller ritningen, som egaren tiar att tullfritt utbekomma. Talg Tamarinder Qvantitet för Tullberäkningen. skålp. skålp. skålp. 1 skålp. 1 skålp. skålp. skålp. skålp. skålp. skålp. skålp. skålp. skålp. skålp. 1 skålp. Införsels tull. Riksmynt. Fria.
Maj 1805, ang:de lagens rätta förstånd och tillämpning, ej allenast i mål rörtde klander å fast egendom, utan ock om hvad ytterligare vid lagfarts beviljande iakttagas bör, har väl en preskriptionstid af 20 år för klander af jordafång blifvit stadgad medelst föreskriften, att all på god tro vunnen och med verklig besittning förenad åtkomst till fast egendom, hvilken icke blifvit i behörig ordning klandrad af den förmente egaren eller innehafvaren, som egendomen afhänd blifvit, i hans lifstid ej eller af hans arfvingar eller rättsinnehafvare inom 20 år från hans dödsdag, är efter samma tids förlopp från allt vidare åtal fri», och häraf synes visserligen följa att första egaren under hela sin lifstid, äfven örn den är längre än 20 år, eger rätt alt egendomen återvinna, och att jemväl egarens arfvingar hafva rätt att inom 20 år efter egarens död klandertalan i sådant afsrde anställa, men då den termin, hvarifrån häfdens början skall räknas, icke derjemte blifvit på ett tillfredsställande sätt bestämd, har följden häraf ock varit den att författningen i det närmaste saknat betydelse och ingalunda beredt den med densamma åsyftade säkerhet åt jordbesittaren. Utsk:t har således helt och hållet omkastat LagUlsIcts resonnemang. Dessutom måste jag anmärka att islutet af resonnemanget talar Utslcts förslag endast och allenast om den säkerhet i besittningsorh eganderätten, som lagen gifver egaren; men Utslct har tillika sagt att denna säkerhet i eganderättsbesittning är så mycket mer nödvändig som rubbning deri högst menligt inverkar äfven på förtroendet (ill rättssäkerheten; detta resonnemang afser likväl endast eganderätten, och icke den andra delen, som är lika vigtig som eganderätten, med den skillnad att eganderätten är grunden för den öfriga. Säkerheten för eganderätten inverkar äfven menligt för hypotheken, och det är denna anvisning, som borde vara tydligare uttryckt i Exped.Utsk:ts skrifvelse. Jag anser af högsta vigt, att då R.
Det torde icke vara obekant för hvar och en, som har någon kännedom om minuthandeln, att den till största delen hyilar på utborgningssystemet, att handlanden lemnar kredit till nästan hvem som helst, samt att allmänheten å andra sidan lika lättsinnigt tar pä kredit, utan alt noga eftertänka om den har råd att betala varan; och detta kommer sig deraf att köpmannen har den utvägen att, i fall tvist uppstår om det borgade, med ed Den 4 Mars f. nt. 19 fästa sin handelsboks riktighet. Detta olyckliga förhållande upphör icke förr än man borttagit handlandens nyssberörde rättighet. Det är otvifvelaktig!, att i afseende på denna slags handel skulle derigenom myckel mera redighet uppstå, äfvensom handlanden skulle kunna sälja för bättre pris, då han finge kontant betalning eller räntebärande skuldsedel. I afseende på den större handeln, har man ansell såsom en nationalvinst alt få fastställd en lag om inrikes vexlar, och denna önskan uppfylldes vid 1835 års riksdag. Men man insåg icke då, att den dävar. kreditlagstiftningen i öfrigt och i synnerhet i afseende på handelsboks vitsord, lade oöfvervinnerliga hinder emot ett allmännare införande af vexlars begagnande. Ty importören eller den större handlanden är, i följd af det utaf berörde lagstiftning skyddade utliorgningssystemet, nödsakad att ät minuthandlanden lemna varor pä kredit, ty eljest blelve han utaf med sina kunder; och pä det sättet kunna aldrig några verkligen solida affärer uppgöras. Hvad nu beträffar de emot uppställningen afifrågavar. lagförslag här gjorde anmärkmr, äro visserligen mänga af dem utaf den vigt och värde, att jag vore villig alt godkänna dem alla, om jag med detsamma vore säker på att då äfven få igenom de hufvudsakligaste bestämmelserna i lagen. Men som jag befarar alt ett uppskof eller en äterremiss kunde förhindra delta antagande, tror jag del vara bäst att nu nöja sig med hvad Utsk. föreslagit.
Föredrogs å nyo och hjFölTs Stats och LagUtskottens den 14 sistlidne Augusti e. m. på bordet lagde utlåtande, öfver väckte motioner om särskildte Brottmåls Domares tillförordnande. Bihang till R. S. Prut. y:d* Sami. §4 t 846 frtt. V/Jrd. i Scptemb, 1823. S. D. f. m. Wid föredragning af Stats och LagUtskottens den 15 sistlidne Augusti under N:o /jn afgifne, samt den 18 derpå följde e. m. på bordet lagde utlå. tande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte betänkande öfver väckt motion, angående IIofRättens öfver Skåne och Blekinge ställande på indragningsStat m. m., stadnade Ridder^kapet och Adeln i följande beslut 1:0 Att LagUt kottets Utlåtande, rörande HofRättens öfver Skåne och Blekinge fortfarande gillades, likväl med undantag af Utskottets yttranden, dels Utskottet icke ansett nödigt, att medelst zifFertalens utsättande, göra den arithmitiska framställning om yppad Balance af göromålen inom Götha HofRätt, som i Allmänna Tidningarne, der dessa Arbetsförteckningar skola blifvit intagne, varit för hvar och en tillgänglig, och dels, att, om en särskildt HofRätt i Norra delen af Riket varit inrättad, och fråga blifvit väckt om dess indragning, Utskottet skolat stadna i samma tillstyrkande, som det nu afgifvit. 2:0 Att StatsUtskottets hemställan rörande den, Lagmannen Hedenstjerna , i Nåder Pitt. Utdf. i. i Seftcmk. IRIJ. S4- tillagde Sportel ersättning, lades lill handlingarne. 3:0 Att Riksens Ständer borde ho Kongl. Majit i underdånighet anhålla , att, örn före nästa Riksdag, minskning af de på Götha HofRätt beroende mål, till äfventyrs skulle komma att ega rum, Kongl.
Majits nådiga pröfning underställde samt ärendet, efter föregången utredning, blifvit af Kongl. Majit i nåder afgjordt, hemställer utskottet alt nu ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ank. till Exp. Utsk. den 25 April 1851 kl. \ 1 e. m. Utlåtande i anledning af väckt motion om ulsyningsrält å Kronoparken Tysslingen inom Orebro län. (I. A.) Under åberopande af de, under sistförflutna 20 åren, högt stegrade priserna å skogseifekter inom Orebro län, och deraf uppkommen svårighet för de mindre hemmanens ägare inom Örebro härad af samma län, att kunna förse sig med nödig vedbrand och stängselvirke, har Riksdagsfullmäktigen Jöns Erik Eriksson från nämnde län, uti ett, från Bonde-ståndet till Stats-Utskottets behandling remilteradt, memorial, hemställt att, för afhjelpande af dessa svårigheter, åtminstone till någon del, de skoglösa hemmanens innehafvare måtte fa hemta sina skogsförnödenheter fran någon allmänning eller kronopark utan annan afgift än s. k. utsyningslösen 5 af hvilken anledning och då de fleste af häraderne inom länet äga rätt till utsyning å allmänning, motionären anhållit att den inom förenämde län och Lekebergs härad belägna kronoparken Tysslingen måtte varda åt Örebro häradshoer upplåten. Som den sökta utsyningsrätten, om den bifölles, möjligen skulle föranleda rubbning uti det, i öfverensstämmelse med nu gällande författningar, vidtagna nya skogshushållningssätt, och det dessutom för ett tillförlitligt bedömande af det uppgifna behofvet varit nödigt att vederbörande auktoriteter sig deröfver utlåtit, har Utskottet, i sakens nuvarande outredda skick, ansett sig böra hemställa, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 25 April 1851. JHti. till R. Ank. till Exp. Utsk. d. 25 April 1851 kl. £7 e. m.
Utgå äfven efter fyllda 60 år af alla dem, hvilka utaf fast egendom, tjenst eller rörelse> eller genom undantagsbeting vid af handlingar om öfverlåtelse af egendom ega en årlig inkomst af 100 R:drsamt Bonde-Ståndet beslutat, att i stället för 100 R:dr skall insättas 200 R:dr, Så vida icke någon sammanjemkning af de olika meningarne eger rum, lärer först böra afgöras, hvad contra-propositionen skall innehålla, i hvilket hänseende Utskottet föreslår följande voterings-proposition: 1:0 Den som vill, att contra-propositionen i hufvud-voteringen skall blifva enligt Ridderskapets och Adelns beslut, eller att afgiften efter denna Artikel fortfar att årligen utgå äfven efter fyllda 60 år af alla dem, hvil Bih. till R. St. Prot. 1834 och i835. 5 Sami. 1 Afd. 2 Band. x. i3:de Häftet. 2 Bevillninzs-Utskotttts Memorial N.o 62. u ka utaf fast egendom, tjenst eller rörelse eller genom undantagsbeting vid afhaudlingar om öfverlåtelse af egendom ega en årlig inkomst af 100 R:dr, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej> Vinner Nej, blifver contra-propositionen i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, eller att i stället för 100 R:dr införas 200. Till sjelfva hufvud-voteringen får Utskottet dernäst föreslå följande proposition: 2:0 Den, som bifaller Utskottets af 2:ne Riks-Stånd godkända förslag, att afgiften efter 1 Artikeln fortfar att årligen utgå äfven efter fyllda 60 år af alla dem, hvilka utaf tjenst eller rörelse, eller genom undantagsbeting vid afhandlingar om öfverlåtelse af egendom ega en årlig inkomst af 100 R:dr, äfvensom af dem, hvilka, efter 2tdra Artikeln, utgöra bevillning för fast egendom af öfver 100 Rrdrs värde, rörelse eller lön, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, blifver beslutet (irsta alternativet.)
Men då landet ej kan umbära spannmåls-understöd vid de ofta inträffade missväxtår, utan att äfventyra dess alltför höga stegring genom den enskilta vinningslystnaden, så skulle jag önska att härmed kunna förena ett nyttigt förslag huru ett sådant understöd skulle kunna verkställas, och då jag härutinnan bekänner min oförmögenhet, så vill jag dock, till mera upplyst pröfning och utveckling göra den framställningen, att den primitiva Magazins-fonden insatt uti Banken skulle fördelas på Lånen, med betraktande af deras folkmängd t och mer eller 92 Den I Martil. mindre äfvenlyr för missväxter, för att af Herrar Landshöfdingar kunna användas til! uppköp af spannmål inom deras Lån i goda år, till ett pris som förenade förekommandet af spannemålens alltför låga fallande, och förmon af understödet i missväxt-år, hvilken sp;.nnemål borde af Kron-Fogdarne emottagas för att bespara kostnaden af särskild Magazins-betjering, hvars underhåll så betydligt ökar spannmålspriset, och hvarvid borde iakttagas att ingen spannmål borde uppköpas, som ej vore torkad på det af Friherre Schjöldebrand förcslagne sätt. Jag anser mig i förening härmed höra framställa den önskan att inrättningen af SockenMagaziner, genom frivilliga tillskott i goda år kraftigt måtte understödjas, på det Svenska Allmänheten må framdeles kunna undvika behofvet af det allmänna understödet såsom alltid för Landtmannen betungande, hvarigenom Magazinsfonden slutligen skulle till Statsverket kunna ingå. Att detta mitt Anförande måtte till vederbörligt Utskott blifva remitteradt, derom anhåller jag ödmjukeligen. Herr Anckarsvärd, Michael Guftaf: Öm rättvisa och billighet böra utgöra grunderna för alla afhandlingar enskilte Medborgare Den i Martii. 93 emellan, så är det vål lika obestridligt, att Statens löi hållanden vid fråga om den enskildtes behandling, måste hvila å samma grunder. Jag tager mig i anledning håraf friheten att inför Högloflig?
»Det är utomordentligt begåfvade barn!» upplyste hon Maria. »Den äldste är löjtnant och blir bestämdt — oss emellan sagdt — en annan Moltke. Han är, rent ut sagdt, född till ett militärgeni. — De två näst äldsta äro på ett kontor i Hernösand, och deras principal har ofta sagt, att han verkligen inte vet, hur han skall kunna reda sig utan dem — en samvetsgrannhet, en ordning! — nå ja, det var inte min önskan, att de skulle gå handelsvägen, men penningefursten är ju inte heller att förakta, och man kan vänta sig allt af deras duglighet. — Anton, vårt fjerde barn, reste till Amerika. Det var hans fars stora sorg, men han var en af dessa fantastiska, äfventyrslystna naturer, som behöfva pröfva sina krafter i stora förhållanden. Han fick då också genast en lysande anställning i New York, så att alla bekymmer för hans framtid äro lugnade.» »Och de två yngsta?» frågade Maria. »De ha väl också fått lysande anställningar?» Hulda såg skarpt på henne. »De äro studenter, men om somrarna äro de informatorer i två af landets förnämsta familjer, så att vi måste, tyvärr, afstå från den glädjen att se dem hemma.» »Stackars mamma!» sade Maria. Hulda svarade icke. Hon satt och såg ut genom fönstret, der de flygande vårskyarna slogo violetta skuggor öfver de ljusgröna rågåkrarna. Maria väntade nästan, att hon skulle göra henne någon fråga om hennes lif och verksamhet, men intresse för andra menniskors arbete hade aldrig varit Huldas svaghet. När hon hade gifvit dem anledning att beundra henne sjelf, hade hon sällan något mer att säga. Emellertid vände hon sig nu plötsligt om och frågade: »Hvad har det blifvit af Dina? Dina Kallerström? Ni var ju så goda vänner?» »Man märker verkligen, att ni kommer från Norrland», svarade Maria och rodnade, »annars skulle ni väl veta, att Dina är skådespelerska vid Dramatiska teatern och till på köpet en både framstående och mycket omtyckt skådespelerska.» »Ja, jag har verkligen observerat ett sådant namn», sade Hulda och såg förnäm ut, »Kallerström, — Dina Kallerström, — hvem kunde veta att det var hon.»