Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta öfverensstämmer ock med föreskrifterna i 1668 års Banko-ordning, hvari upplåning af dylika kapitaler angifves ibland hufvudföremålen för Bankens verksamhet, såsom låneanstalt; och en så beskaffad upplåning synes, hvad Rikets Ständers Bank särskildt beträffar, böra leda till väsendtligt gagn äfven vid tillfällen, då, i anseende till ofördelaktiga konjunkturer, Banko-styrelsen, till bibehållande af den metalliska kassan, måste vidtaga åtgärder till förminskande af Bankens vid anfordran betalbara förbindelser, emedan, om Banken blifver i tillfälle att upplåna penningar och på detta sätt minska den utelöpande sedelstocken, någon indragning i Bankens låneoch kreditiv-rörelse icke behölver ifrågakomma — en utväg, som, om än i sig sjelf af föga inflytande på den allmänna rörelsen, likväl kan föranleda penningekris i följd af de förfoganden, Enskilda Banker och andra penninge-utlånande anstalter i riket kunna finna sig föranlåtna alt, lill betryggande af egen säkerhet, vidtaga. Nyttan och behofvet för Rikets Ständers Bank af en rörelse i ofvan angifna syftning, erkändes jemväl af Rikets sednast församlade Ständer genom beslutet om medels emottagande på uppoch afskrifningsräkning i såväl Banken, som derunder lydande Läne-kontor. Men, efter hvad erfarenheten nogsamt visat, voro de vilkor, som för penningars insättande å sådan räkning bestämdes, af beskaffenhet, att det med denna gagneliga rörelse åsyftade ändamål hittills förfelats. Endast jemförelsevis ringa belopp hafva, efter uppoch afskrifningsräkningens öppnande, derå ingått, och utgjorde enligt sednasle rapporter summan af dylika innestäende medel vid Banko-diskonten i Stockholm R:dr 49,800: vid Låne-kontoret i Malmö „ 2,100: hvaremot vid Låne-kontoren i Götheborg och Wisby några medel icke funnos å uppoch afskrifnings-räkning insatta.
"beräknade efter kannerymden af den panna, sorn af elden vidröres" bor införas: "beräknade efter pannornes sammanslagne kannerymd"; vid den före. slagne 5 ^ 3 Art perioden i 2 Morn att orden! Till uppmätning ifrdgakommer endast den panna, hvarunder eld omedelbarligen användes", böra ireslutas, sami 6 §. 1 Morn. samma Art. erhålla följande lydelse: ” Mäskvärmare, såsom emot afgift tillälne, rnä utan föregången matning be. gagnas; men alla andra brdnnvinsredskap, af hvad form Och beskaffenhet som helst, skola, såsom afgift efter pannerym en underkastade, uppmätas oell stämplas, dock med uteslutande af det öfverskott i rymd, som ej uppgår till hel kanna'’. Beträffande härefter Utskottens förslag vid 3:dje frågan : ” 1 ör brännvins'bränningsrättigheten fä å annor man öfverlåta s, oell hvad för öfrigt iakttagas vid bränningsrättighetens utöfning?” så har deremot blifvit yrkat och hemstäldt: o) att det må vara Städerne förunnadf, att förena sig om gemensam pnkel parina i förhållande till deras sammanslagna jord lotter, arida till 90 kannors rymd, samt att etr lika rättighet Bivilln.-,Lag.s, Allm,Btw. o. Oec..UtskBei.Nioi5 15 måtte hemmanseger på landet beviljas, icke al* lenast inom hvarje byalag, utan äfven inom hvarje Socken. b) att hemmansegare, som ej sjelf vill begagna sin bränvins-brännings-rättighet, icke må få öfverlåta den till någon annan än den, hvilken arrenderat af honom så mycken jord, att uppskattningsvärdet deraf svarar emot den tillåtne partnerymden; äfvensom att den mening borde uttryckas, att en sådan arrendator icke finge nyttja mer, än en enkel panna, på högst 90 kannor, och c) att serskildt afseende måtte fastas å Bränneriet^!
Maj föreslagit i frågan rörande rättighet för Riksens Ständers ofvanbemält Revisorer, att, i händelse af befinnande uppenbara öfverträdelser af grunderne för dispositionen al de för denna Inrättning bestämde Creditiv å Banken, låta till halfva beloppet inhibera desse Creditiv med iagttagande för öfrigt af hvad härom närmare är föreskrifvit. Hvilket Förstärkta Stats-Utskottet får vördsamligen anmäla. Stockholm den 7 Juli 1818. 2048 Stats Utskottets Betänk anden. Riksens Högloft. Ständers Förstärkta StatsUtskotts Memorial, angående Riksens Ständers Revisorers rätt, att indraga Creditivel ä Banken för ManufarturDiscontfondcn. ^-Till afgörande utaf Förstärkta Stais-Utskottet hafva Riksens Hög;ofl. Ständer, genom Protocolls-Utdrag den a oell 4 i denne månad, öf* verlemnat den, i afseende å Manufactur-DiscontFondens disposition, forekornne fråga om rättighet för Riksens Ständers till granskning af ■StatsRåneooch RiksGäldsVerkens Räkenskaper förordnade Revisorer, att, i händelse de skulle finna föreskrifterne rörande Fondens förvaltning öfverträdde, låta indraga det ytterligare Creditiv å Ranken, sorn vid denne Riksdag bestämmes; uti hvilken fråga nine af de Respective Riks Stånden stadnat i olika beslut med de andra 2:ne. Förstärkta Stats-Utskottet har i anledning häraf vid sammanträde denne dag, i den ordning sorn med Grund-Lagarnes föreskrift instämmer, röstat öfver följande af Stats Utskottet föreslagne Propositioner:
Men som denna reglering äfven innefattade en betydlig förändring i Personalen, föranleddes deraf upprättandet af en Extraoch Expectance-Stat, derå uppfördes alla de Officerare, som i anseende till ålderdom, sjuklighet eller hvilken annan orsak som hälst icke kunde anses till activ sjötjenst 334 Stats-Utskottets användbare, samt de Personer, hvilkas Beställningar vid skeende afgång skulle indragas och ej på nya Staten blifvit upptagne, äfvensom af denna IndragningsStat skulle utgå Ersättningar till alla dem, som genom nya Statens reglering något af förra Inkomster förlorat; uppgående för år 1825, då regleringen sattes i verkställighet, Summan af denna IndragningsStat till Penningar B:dr 77,072. Spanmål in natura 69 T:r ä 5f R:dr „ 368. nnÅlo. och för att härtill bereda tillgång, måste till en början de i Ordinarie Staten upptagne Löner till mindre belopp och äfven till mindre antal utgå enligt en faststäld InterimsStat, som för år 1825 utgör Penningar R:dr 413,780: 36. - Sp:m:l in natura 5g43 T:r å 5f R:dr „ 31,696. — ~^^76: 39. _ hvilken, sammanlagd med IndragningsStaten, uppgår till en Summa af 522,916 R:dr 36 sk. och således öfverskjuter AflöningsAnsIaget å HufvudTiteln med R:dr 3o,5o2: 3. 9.
e 32 Nu gick det an; af Steffen 15 » F ö r d a m e r n a »; af J. Stade - 32 Thérése; af * hore Blanche 15 Vår älskade; af Karin Hallgren 33 — 35 Nir vi damer firade Ibsen; af Ella Rot 16 Bättre fly än illa fläkta; af Titti 34 Sandkorn; af Ernst Lundquist - •- 16 — 19 Pressen och sensationslystnaden; af A 34 Segrare; af Nils Lycke 17 Styf barnen; af Lilla mor 35 Moder Musik; af Tyra Floderus 18 Hushållning i Japan; öfversättning af JoFörlofvade; af Dagmar B ... m 19 hanne Miinter 35, 36 Violer och s n ö; af P. S. .. ~ 19 Min gamla flygel; af Adi 20 Ett landsmansmöte; af II. 20-22 lieslust; af Adi 22 » Ett minne b l o t t »; af Helmy Rinders 23 Inga kraf; af Agathe Lind . 24 — 27 Tystnade röster — —; af Adi 25 En m i d s o m m a r d r ö m; af Elsa Lindberg 25 Bortskymda stjärnor; af Fru Sissi 26 » Nålens dikter »; af Pen 26 Sagan o m ljuset; af Mari Mihi 27 Visitationskalaset; af Petrus Hedberg 27 Under oket; af Hella 28 Sila m y g g o c h svälja kameler eller Professorskan o c h hinkarna; af Chicoi 29 D r ö m; af Adi 29 Liten Inger; af Elisabeth Kuylenslierna ... 29, 30 Små krukor; af Jenny Hallin . 30 ter h e m m a; af Adi 30 A p r o p o s fruntimmersveckan; af Eyre; 51 Den » attesterade » korgen; af Carl Wolf rid 31 E n Stockholmsbild; af A. L 32 En modern vurm; af Gabrielle 32 E n förmiddagslur; af Nils H. ' &gt;2 » Binda, binda kransar »; af — H.
Den 19 September c, ni, nom kan vinnas) att, Om Vexelundervisningens me» thodiska inrättning skulle innebära något stridan» de mot r ig t ningen till en sannskyldig religiositet och Uational-anda, hvilket dock Utskottet lika litet kan medgifva, som det anser nämnde mechaniska inrättning utgöra det hufvudsäkeliga af undervis• nings-methoden, synes äfven Presterskapet, i följe af sin andeliga bestämmelse, bäst i tillfälle att genom lämpelige modificationer och genom sättet för. bibringande af den egenteliga Religions-undervis* ningen, förekomma en sadan skadelig missvisning i Allmänna bildningens fortgångJ och att, thuru, den enskildta välviljan visserligen redan visat sig och ytterligare skall visa sig verksam, att tillvägabringa i frdgavarande nyttiga inrättningar, någon mera allmän verkställighet icke synts vara att påräkna, utom biträde af Pastorerne, hvilka i män•> ka församlingar ärö nästan ensamme, att gifva ledning åt besluten och anstalterne i sådane mål, och hvilkas sorgfälliga åtgärd^vid verkställigheten är i de fleste fall ännu mera angelägen och oumbärlig. Häraf har jag ej kunnat finna, att Utskottet tillstyrkt ett absolut införande af metho* den, rnen att, i den inån hon införes, hon mat1* te ställas under Presterskapets inseende och ledning. Detta tror jag vara rätt, och det är i öfverenstämmelse dermed som jag gjort min motion, att Uäro-statens inkomst måtte så för» delas att de utan ytterligare särskildta anslag blifva tillräcklige för hela undervisningsverket. 14S Hen 19 September t, m. Således tror jag, att Ridderskap®! och Adeln , utan någon farhåga i detta afseende, kan bifalla Utskottets Betänkande roed den ändring j3g föreslagit. Herr Grefven och LandtMarstkalken gjorde proposition till bifall af OeconomieU t skottets ifrågavarande Utlåtande. Ropades
Med denria princip står ej serdeles väl tillsammans den temligen öfliga sed, alt inbjuda Med-Stånd till frångående af dess beslut, och att, på välviljans räkning, antaga inbjudningen. Då härigenom tillika eluderas Grundlagens bokslafliga bud, att, när Två Stånd stanna mot Två, frågan skall förfalla, eller, om lion det ej kan, öfverlemnas åt Förstärkt Utskott, 4 ConstilationsUtskottcls Memorial' N:o 41- ha-r eli luiru fin nan af omständigheterna påkalladt tillägg blifvit föreslaget.- (Se Förslaget N:o 12.) Tryckningen in extenso af Ståods-Prolocollen tillskyndar Staten ew ansenlig och nära nog onyttig kostnad. Sällan under Riksdagens lopp färdigtryckta, . läsas de då redan af ganska få, och elter Riksdagens slut, sedan nyhetens interesse upphört, af ännu färre, lills de ändtligen mer ej läsas, utan föryttras sorn maculatur.; hvaremot dessa' massor, hopsmälta, till måttliga men sakrika vo-lumer,. tilläfventyrs kunde vänta afsättning utan förlust eller med ringa. Således och ehuru Utskottet ej vågar föranleda någon allmän eller ovilkorlig begränsning af Riks-Ståndensrätt, att låta trycka Protocollen fullständiga, tvekar Utskottet ej att tillstyrka det undantag från regeln, att, der offentlighet vid öfverläggningarne är medgifven,- hvarje Stånd må vara öppet, alt om dess Prolocoll annorlunda förordnar med förbehåll i öfrigt, att hvarje enskild eger, utan hinder eller författareansvar, till tryckning utbekomma delar deraf, samt alt 2:ne utskiifna exemplar af hela Protocolls-följden afl em na sr det ena lill Riks-Arelli vet, det andra till Banken.
Det var konstrikt inlagdt med färgad halm, utan lås, men väl ombundet med starkt garn och försegladt med mäster Sigfrids sigill, Helsingfors', hans födelsestads vapen, båten, med en stjärna däröfver. Skrinet öfverlämnades åt Lydik Larsson mot kvitto med sigill öfver mottagandet. Medan kvittot skrefs, upprann i tullnärens förslagna hufvud en plan att göra guddottern en tjenst, som på samma gång befriade honom själf och fosterföräldrarna från bekymret om flickans framtid. Hvad sägen I, föreslog han, om jag tager Hagar med mig till Åbo? Presidenten är hennes gudfar; han torde låta sig henne föreställas och kanske göra något för henne. Detta förslag mötte intet motstånd. Hvar var Hagar? Hon var med de yngre barnen i rian. De hade åter för sig något slags fågelspråk. Dordej gick till rian, men mötte barnskaran på vägen. De voro utom sig af jublande fröjd, de skreko om hvarandra: Han kan tala! Hvem kan tala? Trastungen. Barnen förde med sig en bur af videkvistar, i hvilken satt en ung, nära fullvuxen koltrast, Hagars skötebarn. Hon hade upptagit honom som späd unge ur ett öfvergifvet bo, hvars föräldrar blifvit snarornas offer, vårdat och matat honom, gjort honom så tam, att han åt ur hennes hand och satte sig på hennes högra skuldra, när hon ropade: Tätti! Hagar hade läst i sina böcker, att vissa fåglar kunna lära sig eftersäga människors ord. Alltså företog hon sig att studera språk med Tätti, såsom hon själf studerat latin för Cannabis. Mer än ett halft år hade hon nu hvar dag, när de voro ostörda, upprepat två korta språkläxor för Tätti och sett honom göra misslyckade försök att forma sin näbb efter de ovana ljuden. I dag hade han, till barnens obeskrifliga förvåning, för första gången uttalat orden: Tätti dum. Skaran instormade i stugan med denna viktiga nyhet. Tätti skulle tala, men, lik mången annan talare, kom Tätti af sig vid åsynen af de talrika åhörarne. Buren ställdes åt sidan; här var ett annat tal än fåglalåt.
Frih. Creutz, Steffan: Denna §, ang. 2:ne års beväringsraöten, har redan af BondeSt:t blifvit förkastad och, såsom mig synes, på goda grunder. Jag tror nemi. att de sedan ett år påbegynta två-åriga beväringsexerciserne icke motsvara de stora uppoffringar, som nationen måste vidkännas för deras uppfyllande, och är jag fullt förvissad, på grund af det allmänna missnöje, som häröfver i landet förspörjs, att beslutet härom, huru det än tillkommit, icke skett med nationens goda minne. Emellertid har man derigenom kommit till en erfarenhet, som skulle, efter hvad mig synes, göra dessa två-års-exerciser umbärliga och böra reducera den sista Itiksdagens beslut härom åter till det förra tillståndet igen, och landet vara fullt betryggadt med beväringens exercerande blott för ett år. Man har nemi. funnit att beväringsmanskapet, redan vid början af andra årets exercis, har så mycket minne af hvad det året förut lärt, att detta manskap föga eftergifver stamtruppens första samling efter de 3:ne års hvila mellan regementsmötena, som förr egde rum. ”Vid slutet af detta andra beväringsmöte har man desslikes erfarit huru denna 2:dra klassens beväring exercerar, icke allenast kompagni-exercis, utan äfven går i bataljoner ganska oklanderligt, och kan då anses såsom temligen väl exerceradt manskap. Och jag ber att få tillägga, att dessa icke äro mina individuela tänkesätt allenast, utan de äro uttalade utaf inspektörer vid de vanliga slutuppvisningarne. Då, i händelse af krig, beväringsklasser uppbådas, hvilka fullgjort första årets vapenöfningar, och då exerceras lika lång tid som nu andra klassens beväring, eller i sådant fall någon vecka längre, eller inalles en månad, samt derunder instickas i stamtruppens leder och der öfvas, så motsvarar detta fullt fordringarne af ett väl ordnadt försvar.
Jag anser författningen blifwa felagtig i samma mon den wiker frän förberörde grunder, och tror för öfrigt akt 90 kannor bör wara den högsta tllläkne pannerymd, samt art inge andra än probus ckeurenaf spannemäl mä äga rättighet kill bränwins bränning. Grefwe I-örvenliHelm, 6ustak, trodde, att da en del af Ständers ledamöter, bestämdt more för Herr vrukvas förslag och den andra för Grefwe törners tilläggning, och nägon jämkning icke syntes äga rum, sa more votering den kortaste ukwägen, hwilken han pä sädan grund föreslogAriherre luilsiencrantr hoppades att votering kunde förekommas om Grefwe törners tilläggning p^oponerades. Äter talades åtskilligt, af sä blandad beskas, senhet att det ej till protocollet kunde fattas. Arfherre Ltrrsl^von Hollstein: Dä Konuns gen Den 9 Julli. 149 gens Nådiga proposition har för afsigt inskränk-' ning af bränwins bränning såsom för det allmänna fkadelig nar den är öfwerdrifwen, men deremot till husbehof gagnelig för hwarje jordbrukare, han mä besitta egen eller andras jord, och Hans Maj.-ts faderliga omwärdnad sträcker sig lika till alla desi trogna undersåtare; sa skulle afsigren aldeles förfelas, om det blefwe tillätit, att för simarp t§,sos Riksdaler egendomen more wärd fä hafwa en 92 kannors panna.
Genom Remiss af den 1 i denna månad , har Högvördige PiesteStåndet till Lagutskottet öfverlemnat ett Memorial, hvaruti Herr Prosten och Theologie DoCtorn Palm anfört, huruledes af allmänna Lagens stadgande uti 25 Cap. 1 §. ÄifdaBalken: ’’Att Förmyndare skall författa rigtig räkning öfver thet han under händer häfver, så att han vid hvart års slut för närmaste Fränder må kunna redogöra om så fordras, och derest de det ej begära , änthå Vara skyldig att tillställa dem hvart tredje år en sluten räkning, med the bevis som then tillhöra, att de den öfverse måge;” den slutföljd uppstått, att Myndlingens primitiva ärfda kapital hvart tredje år bör förökas med den undar loppet af denna tid upplupna ränta , och Förmyndaren således ansvara för Myndlingens ränta a ett större kapital än denne sednare från början egt. Ehuru det icke vore Herr Prosten obekant, att, enligt 9 Cap. 7 §.
Jemte sina mångå brister, har den föreslagna bränvins-författningen jemväl den, alt icke leda till de ändamål, som dermed åsyftas, nemligen bränvins-qvantitetens förminskande och varans fördyrande. Hittills bar bränvins-qvantiteten stigit i jemn progression med skatten. Sådant skall troligen förhållandet äfven framdeles blifva. I följd af den nya bränvinsförfattningen komma visserligen många att nedlägga sina bränneriet’, men de, som fortfara med handteringen, nödgas göra det med så mycken större drift, för att, som det heter, förtjena in skatten. Ali bränvins-bränning blir således hädanefter fabriks-bi anning. Man har visserligen sökt bevisa, att på 3 månader omöjligen kan brännas så myqket, som förut på 6, serdeles som de kände bränvins-apparalernes afverkningsförmåga tillförlitligen vore utrönd. Att man härutinnan eger någon garanti, torde dock kunna belviflas, då så utom som inom Utskotten många olika beräkningar i detta afseende blivit uppgjorde. Mången anser, att man i Sverige ännu icke rätt förstår bränvinshandteringen och att industrien först genom en högre beskattning skall framtvingas. Hvad man med säkerhet känner är, att man hittills lyckats eludera alla gjorde föreskrifter, angående bränvins-redskapens beskaffenhet. Att antaga, alt det, som hittills skett, äfven framdeles Hevilla• och Ekon Utskottens Betänkande, No 2. 2.9 kommer att ske, torde icke vara så orimligt, serdeles under en period, då menskliga uppfinningsgåfvan i mekaniskt hänseende är fintligare än nånsin. Att bränvinet genom författningen kommer att fördyras, torde således vara temligen problematiskt. Samma ändamål söktes utan framgång med förra bränvins-författningen; man trodde sig lägga en skatt på consumenten, men det var jordbruket ensamt, som fick en ny skatt tillagd sina många andra bördor. Sådant blir äfven nu förhållandet, så framt icke jordbrukaren medelst en större brännings-skicklighet förmår afkasta sig en del af denna tunga. Ett verksamt medel till produclions-kostnadens förminskande vid bränvins-bränning kommer att sökas i ett uteslutande användande af potatoes.
Sådana pointer inom hr H: s eventuela repertoir finnas uti sömn-cavatinorna i Den Stumma och Robert, Bdurarian i Huge-notterna, pastoralen och idyllterzetten i Profeten, ett par fraser i kärleksduon i Tell o. s. v. För att vara så » rudis », föredrog hr H. slummerarian med förvånande god hållning, tillfredsställande portamento, ingen bräkning i höjden och dertill sist men ej sämst med en visserligen ej nog stark men ganska osökt känsla. Revo-lutionsduon gick med kläm, dock böra accenterna i böljan vara skarpare, rhytmiken nogare, föredraget eldas upp än mer i den hänförande fosterlandsglödande strettan. Vi tvifla ej att hr H. realiserar dessa önskningar med tiden, mycket ung som han är och dertill synbarligen lifvad för sitt kall. Den andra versen i barcarollen bör föredragas mycket olika den första, med en glödande underström af rebellisk lidelse i motsats mot den förstas morgonklajra friskhet. Hr H. skulle här sett och hört Titschascheck! Dock — detta är väl något obilligt begärdt, emedan hr H. vid den tid, då pen stora tysken gästade härstädes, helt säkert ej lyssnade till barcaroller utan uteslutande på bereeuser, försåvidt han då ännu var anländ till plaoeten,Spelet i 4: de akten tarfvar ökad uppmärksamhet. 5: te akten är nästan lättare att lyckas i trots vansinnet, också gjorde hr H. här sin sak ganska bra. De begge upprors-finalerna fingo god relief af hr H: s på samma gång väl-tonande och starka organ, aktionen härunder hade flera riktiga ställen såsom det tigeraktiga språnget med facklan ut till kamp för folkets frihet. Mimiken bjöd väl ofta på hr H: s för resten mycket behagliga småleenden, i en tragisk rol böra dessa endast slösas med under — inropningarne. Dessa voro vid debutens slut legio, bifallet i allmänhet ansenligt. Hr H. var också mycket glad deråt, riktigt ungdomsfriskt glad, som om han aldrig hört Vasalöjt-nanternas starka händer.
Med skäl kan man säga, att marschen fortsattes genom natt och dag; ty sällan kommo vi till våra qvarter förr än vid midnatten, och innan man fick äta och var i ordning att lägga sig, var det redan långt lidit in på morgonen, och kl. 8 skulle alla åter vara samlade på den för brigaden utsatte uppställningsplatsen, till hvilken man mången gång kunde hafva en half mil, för att sedan å nyo fortsätta marschen. Bristen nästan på allting var redan allmän, särdeles ibland befälet, och i detta så glest bebodda, eller rättare sagdt öde land, befanns det omöjligt att erhålla något. De som först anlände till de vid vägen liggande hemman, kunde med svårighet få något litet; men alla som kommo sednare, alldeles intet. Sålunda fortsattes återtåget norr ut, på obanade vägar, under sträng köld, under ömsom elakt och godt väder, och mången gång var det en stor njutning, att på snödrifvan, med en stockeld framför sig, kunna hemta någon liten hvila. Hvad som i hög grad försvårade vår marsch, var den alldeles ofantliga mängd tross som medföljde, och hvilken så hindrade framtågandet, att hela kolonnen, oftast efter några steg, åter nödgades stadna. Enligt min öfvertygelse var det ett fel af brigad-befälet, att ej trossen, med nödigt befäl och betäckning, skickades förut; nu hade hvar bataljon sin stora tross-kolonn framför sig, och så snart något råkade i obestånd, hvilket ganska ofta inträffade, måste alla efterföljande bataljoner, i huru elakt väder som helst, göra halt, intill dess man åter var i ordning. Den djupa snön och de smala vägarne, hindrade oss att komma förbi hvarannan. Hvar bataljon nödgades hafva sin tross framför sig, så att den ej skulle borttagas af Kossackerne, som oafbrutet följde oss tätt i spåren. Vår påräknade och utlofvade hvila i Uleåborg blef ganska kort; vi anlände dit den 29 Mars, och måste redan den 31 rycka tillbaka till Kempelä, den 1 April till Temmes, och den 2 till Frantsila, sex och en fjerdedels mil från Uleåborg.