Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I alla lifvets förhållanden gäller det att vara på sin vakt, att hafva ett vaket samvete, som icke låter nedtysta sig, utan höjer sin röst för att » gilla det goda, och fördöma det onda », som vi göra. Hvad särskildt en husmoder beträffar, bör hon i allt, mot man, barn och tjänare, vara fullt uppriktig, bestämd och ej taga tillbaka, hvad en gång blifvit sagdt. Öfva dig häruti, och du skall vinna allas förtroende, aktning och kärlek! Se här några små exempel: Har du lofvat din man att vara färdig på bestämd tid för att följa honom bort, så pröfva icke hans tålamod genom att låta honom vänta. D u invänder, att oförutsedda hinder kunna inträffa. Visserligen, men detta hör väl dock till undantagen, och nog kan du i de flesta fall, om du verkligen vill samt med en smula beräkning, vara i ordning till den utsatta tiden. Har du lofvat barnen att gå ut med dem, så låt intet hindra dig från att hålla ditt löfte. Om de små gång på gång se sig besvikna, få de misstroende, kanske icke blott till dig, utan framdeles i lifvet till alla människor. Nej, det måste vara så, att hvad mamma (eller pappa) sagt, det kunna de lita på, det är säkert. Likaså i förhållandet till tjänarne. Har du gifvit en befallning, så ändra den icke! Annars kan man få höra dem säga t. e x. : » Frun har sagt, att middagen skall vara färdig kl. 3, men det kommer väl annat bud innan dess. » Akta dig att vara nyckfull, gör hvad säger, äfven i de obetydligaste saker. du Har du lofvat en väninna att besöka henne, visa, att du har mening därmed! Detta är i och för sig bagateller, men genom ett ständigt aktgifvande på sig själf skall din karaktär vinna styrka, och du skall ej vackla hit och dit i obestämdhet och obeslutsamhet, fel, som mycket vidlåda nutidens kvinnor. Och då vi betänka, att det är modern, som först danar barnens karaktärer, känna vi oss då icke manade att göra allt för att bilda dem till goda, rättsinniga, sanna människor? Men för att kunna detta, måste vi själfva söka att vara sådana och föregå dem med godt exempel.
Gift tre gånger, förenade han m e d sitt namn en Laurent, Cederberg, (Brita Catharina, den kända skådespelerskan) o c h Fieker, af hvilka den senare öfverlefde h o n o m. Det var K u n g l. teaterns borna » drottning », den vackra o c h nobla Charlotte. Gen o m sitt gifte med fru Laurent blef han, själf helt ung, styrfar till tre barn, sedermera (och ännu lefvande) prostinnan Colldén, samt professorskan Thilda Kandel, gift m e d kompositören till » Snabba äro lifvets stunder », o c h en son, föga yngre än han själf, bokbindaremästaren Axel Laurent, på sin tid ett af Stockholms mera bemärkta original. M e d fru Charlotte hade han sin lilla Hertha, hvilken älskling dock dog i späd ålder. Och m e d Brita Catharina fem efterkommande, af hvilka särskildt den snillrike efterträdaren i faderns fotspår: allas vår K n u t Almlöf. A f dessa dog vid unga år sonen Nils, en vacker gosse, men till sin grämelse puckelryggig. D o c k stod han på särdeles g o d fot med den i huset tätt och ofta gästande Emelie Högqvist, hvilken han, i n o m parentes, var smått kär i, o c h lågan tycktes heller inte vara alldeles obesvarad. När han m o t slutet af sin lefnad en dag låg sjuk, hviskade han m e d s v a g - s t ä m m a: » H ö r du, Emelie, får jag tala vid dig. » Emelie, ej anande något, böjde sig därvid ned, o c h Nils kysste henne hastigt rätt på m u n n e n; sedan log han så godt o c h innerligt o c h såg så nöjd ut. Knut Ahnlöfs humor, fast densamma sedan allt m e r gick öfver i satirisk, karaktäristisk konst, var helt enkelt ett g e n o m samvetsgranna studier förkofradt arf efter tragöden Nils W i l h e l m. Som barn, berättade han, blef han en dag skickad efter konfonium, m e n köpte på samma gång pepparkakor.
och att tiden, efter hvilken innehafvare af oinlöst credit-sedel skulle ega att vända sig till Directionens ledamöter, för att utsöka betalning, borde utsträckas till 6 måuader, saint att den solidariska ansvarigheten icke borde inträda förr än, efter skedd utredning, det visade sig att brist uppstode; hvaremot, å andra sidan, är vordet yrkadt, att den af Utskotten föreslagna anståndstid af en månad inora hvilken Directionens ledamöter ej få lagsökas för oinlöste creditsedlar, ej borde medgifvas samt att den solidariska ansvarigheten borde förverkligas, så att Bank-Bolagen ej mer än enskilde medborgare fingo sätta sig öfver Lagen; att de i 17 §. bestämde vilkor för Bankdelegare att träda från Bolaget äfvenledes voro för stränga och borde förändras, så att delegare i enskild Bank egde träda ur bolaget, om han efterskänkte sin insatts och sin andel i grundfonden eller öfverläte sin rätt på annan delegare i Bolaget, så vidt minsta antalet bolagsmän derigenom icke underskredes; att, då enskild Bank upphör med sin sin rörelse, det i 18 §. föreskrifne kungörande derom borde ske 2 gångar och, enligt ett annat förslag, 4 gånger om året; att Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824 icke bordt upphäfvas utan i 2i §:n serskildt åberopas, för att åt enskilde Banker, som ej utgifva egne credit-sedlar, bibehålla de rättigheter och lörmoner, nämnde Kongl. Kungörelse innehåller; att enskilde Banker måtte förpligtas att, för inlösen af deras sedlar, inrätta vexlings-conlor i Länens Residens-Städer, eller, om sådant icke kunde ske, åtminstone åläggas att på de vigligaste handelsorter genom corainissionärer ombesörja nämnde inlösen; att, tili afhjelpande af de olägenheter och den brist på småsedlaroch tillfälle till vexling, som förmenats skola uppstå , derest enskilde Banker ej fingo utgifva sedlar å mindre valör än 6 R:dr 32 sk.
Deremot gillar Utskottet det af Banko-fullmäktige gifna och af Revisorerne anmälda förklarande, att något hinder icke möter för diskontering af vexlar eller invisningar, utgifna eller accepterade af de ledamöter i handelsoch näringsdiskont-direktionen, hvilka icke tillika äro ledamöter af Banko-diskont-direktionen; och skall Utskottet framdeles, i samband med de reglementariska föreskrifterna för diskont-verkens förvaltning, underställa Rikets Ständers bepröfvande förslag till stadgande i berördaafseende. I samband härmed har Utskottet förehaft den del af en utaf Herr von Hohenhausen, M. S., hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt motion, som innehåller det förslag, att Banko-fullmäktige må berättigas "att diskontera å utrikes ort här på platsen dragna vexlar, accepterade af godkända handelshus.” Under förutsättning, att motionären härmed afsetl, det vexlar, som blifvit i Sverige trasserade på utrikes ort, böra tilläggas diskonteringsrätt, får Utskottet gifva den utsträckning, nämnda förslag innefattar. Utom det att stora svårigheter skulle för Handelsoch Närings-diskontdirektionen möta vid pröfningen af dylika låne-frågor, komme verkställigheten otvifvelaktigt att leda till båda betydliga kostnader och förluster; hvadan Utskottet - 38 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. 66:0 afstvrker bifall till Herr von Hohenhausens berörda motion.
De ämnen åter, som tillhöra denna sednare myndighet, äro af natur att de icke angå pastor i hans egenskap af pastor. Orsaken hvarföre i §:n omtalas, att pastor ej äger att vägra kungörelses utfärdande att sammankalla sockenstämma är visserligen icke, att sådant bör ske genom pastor, utan att det är det vigaste sältet att sammankalla sockenstämma, då pastor uppläser kallelsen ifrån predikstolen. Om detta kunde ske på något vigare sätt än medelst pastors åtgärd, så fanns visserligen intet skäl, att pastor ens härom skulle hafva någon kännedom. Om man vill att våra myndigheter skola förvärfva skicklighet att sjelfve besörja sina angelägenheter, så måste man väl förunna dessa myndigheter de medel, som dertill äro lämpliga. Om nu de personer, som äro ledare eller föreståndare för dessa myndigheter, finna att sjelfva sammanträdet af socknens ledamöter är ibland de bästa och minst tidsspillande medel, hvarigenom de lättast kunna sättas i tillfälle att besörja sina angelagenheter; om, säger jag, de finna della, så vore det väl besynnerligt, om de ej skola få använda dessa medel, utan alt först nödgas höra sig före med någon, som med saken ej har någon befattning. Det t 21 H. 19 Den 6 Mars. måtte val bero på dessa myndigheter sjelfva, och icke på någon annan, huru, hvar och när de skola sätta sig i verksamhet. Hr Ribbing, Arvid: Detta ämne är så utförligt utveckladt, att jag ej vill vara vidlyftig, utan blott inskränka mig till att anföra ett exempel på vådan af att öfverlemna åt pastor ensam rättigheten att sammankalla sockenstämma.
Hemligt Utskott: angående val af ett sådant . Hertzman» Landskamrerare: rättighet för honom att få åtnjuta fulla beloppet af sin innehafda indelade lön , Hollstén, Kronofogde: rättighet för honom att fä åtnjuta fulla beloppet af sin innehafda indelade lön . Hospitals-fonden: afskrifning af några Stals-Verkels fordringar hos denna Fond; se Afskrifning. Hypotheks-Föreningar: upptagandet af ett lån till dessas befrämjande I. Indelnings-jemkningen i Blekinge, angående; se Blekinge. .//zt/e/te-lnfanleriel; se Beklädnad. — Räntor; se Räntor. Jnqvarterjngs-besvär.» städernas J. Jemtland: lindring i hemmansegares derstädes roteringsoch rustnings-sbyldigket K. Knecktehållet, ordinarie: inställelse af all indelning till detsamma1 af oroterad jord Korpar-skiljemynt: se Utmyntning. Kronans Spanmåls-räntor: åtskilliga omständigheter i afseende på levereringen och förvaltningen deraf , Kronan: indelta räntors jemte tionde-anslags återingående till densamma L. Lag-Comiteens arbetande Ledamöter: serskild vedergällning till dem efter nu mera fulländadt uppdrag . Lagj Allmän Civil-: Förslag dertill . Lag-Förslag för Banken . Lag för inrikes vexlar, angående Landshöfdin gars pensions-rätt: förklaring af stadgandet derom Lig ge-m å n a ders beräkning; se Embeten. Låne-anslag till Wenersborgs återuppbyggande . Lån aj Allmänna medel till understöd vid fullbordandet af en brobyggnad vid Carlskrona — till segelfartens skyndsamma förbättrande å Götha Elf och en Hamn-anläggning vid Götheborg ... Lån: om upptagandet af ett sådant till Hypotheks-föreningars befrämjande . • . Låne-bidrag till ManufacturDiscont-Fonden — understöd till staden Falkenberg — anslaget till staden Borås för dess återuppbyggande: angå ende lindring i vilkoren för begagnandet deraf Låne-Contorets hus i Malmö: angående en Militaire-post till bevakning vid detsamma
Att rättelse härutinnan bör införas, vore sålunda af Rikets Ständer erkändt, men i och med detsamma syntes Hans Excellens deraf naturligen följa en svenska stats-verket moraliskt åliggande skyldighet att återbetala de medel, som utöfver hvad stats-verket med rätta tillkom genom origtig debitering blifvit uppburne. Yäl hade Kammar-rätten, på sätt protokollet för den 17 September sistlidet år närmare upplyser, uti dess under den 12 September 1845 uti ämnet afgifna underdåniga utlåtande, på anförda skäl, icke ansett sig böra tillstyrka, hvad åren 1836 och 1837 angick, att återgäldande af någon del af den för dessa år erlagda bevillning må såsom en laglig rättighet beviljas de sökande, för hvilka Kongl. Maj:ts nådiga resolution af den 29 November 1839 var gifven; och vidkommande åter ansökningen af dem, hvilka för åren 1836 och 1837 haft aflöning å ministerstaten, men icke öfver debiteringen klagat, som ock ansökningen i afseende på bevillningen för öfriga åren, för hvilka tiden till debiteringens öfvervägande var af samtlige sökanderna lagligen försuten, likaledes på anförda skäl hemställt, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder låta vid de laga kraftegande debiteringarne bero; men Kammar-rätten hade tillika, på grund af billigheten, i underdånighet till Kongl. Majås nådiga godtfinnande, så väl för det ena som det andra af här ofvan anförda fall, hemställt, huruvida icke ersättning må från svenska stats-verket sökanderne för den af dem saknade förmån tilläggas, eller ock, uti sednast anförda fall, resning för den försutna tiden för debiteringens öfverklagande sökanderne i nåder medgifvas. Kongl. Maj:ts Nåd.
Skratta vi i flickans armar, Håna döden vällustdruckna, Domnande af fröjd och vin. Ha, mångpröfvade, du skrattar Doft, som uftjut i ruiner, Och du skakar grånad hjessa, Tyngd af synder utan tal. Väl ditt stumma svar jag fattar, Dystert i din blick det skiner: ”Ingen drufva lät sig pressa, Som kan döfva själens qval.” Sannt, men lifvets tyngd förbanna Må den fege. Vinden skockar Moln mot norr, mot polarringen, Följom dit dess vilda flykt! Låt oss trampa jordens panna, Gamla Tellus’ hvita lockar, Polens snö, der ännu ingen Dödligs fot ett spår har tryckt! Der det bleka norrsken flammar, Och med stjernbeströdda vingen Svanen lyser regioner I en evig svepningsskrud, Der i dödens hemska kammar Intet öga speglat tingen, Ingen menskostämmas toner Manat nejdens återljud, Der i halfårslånga natten Jettehöga, vålnadslika Isberg öfver hafvet sväfva, Piskade af böljors skum, Och på dimbetäckta vatten Kämpa, krossas eller vika, Och af stridens åskor bäfva Vind och våg kring öde rum; Der, kamrater, må vi hamna, Allra högst på Tellus’ hjessa, Se det gamla klotet hvälfva Under oss sitt tröga lopp. Der vi våra flickor famna Och vår sista drufva pressa, Tills af dödens kyla skälfva Nerverna i domnad kropp. Se’n, sålänge æterns floder Kring planetens bana svalla, Stå af oss de frusna liken Trotsigt der på axelns topp Vittnande som minnesstoder Inför himlens stjernor alla, Om en åtrå evigt sviken, Om ett evigt gäckadt hopp. Då han slutat, slog han instrumentet i kras mot relingen, drack ännu en bägare, gick så förut och satte sig grensle öfver bogsprötet, der han framtog sin flöjt och blåste en vemodig melodi, som mot slutet upplöste sig i muntra drillar. Akterkajutan var rymlig och väl upplyst af tvenne fönster.
Jag kan emedlertid icke med Herr von Hartmansdorff tro, att en sådan händelse någonsin skall inträffa, och anhåller i öfrigt, att mitt yttrande må få åtfölja remissen till StatsUtskottet. Herr Munch af Rofenjkjöld, Eberhard: Hår har af och en annan vård Ledamot blifvit yttradt, att JustitiaeOmbudsmannen icke kan förlora det Embete han före utnämnandet till denna befattning innehaft. Men om bemålte Embete hörer till hvad man kallar förtroende poster, skulle jag dock tro, att Konungen äfven kan derifrån aflägsna denne Embetsman. För att i öfrigt bestämma sitt beslut i frågan om pension till en afgången Justitiae-Ombudsman, tror jag det vara tillråckeligt, att taga i betraktande hvad förtroende, som den afgångne JustitiaeOmbudsmannen af Riksens Ständer njutit, och i hvad mon han gjort sig förtjent af detsamma. Friherre Mannerheim har rönt detta förtroende vid fem Riksdagar, Sedan han vid den första valdes att bekläda Embetet, har han Den 15 Augusti e. m. 6? vid fyra efterföljande Riksmöten blifvit ansedd vårdig att fortsätta utöfningen af sitt vigtiga kall. Man måste vål göra någon skillnad emellan en man som i fjorton år beklådt Embetet, och den som endast en kort tid gjort det; och har den afgångne under tiden icke gjort sig ovårdig Riksens Stånders förtroende, så icke eller af pensionen. Om Riksens Ständer derför re bevilja en sådan förmon åt den JustitiaeOmbudsman, som visat sig vårdig ett flera gånger förnyadt förtroende, skall det utgöra en uppmuntran för en blifvande Justitiae-Ombudsman, att äfven söka till att förtjena detta förtroende, och att i utöfningen af sitt Embete mindre frukta Styrelsens ån Riksens Ständers missnöjet Herr von Hartmansdorff: Jag skall söka i korrthet besvara de anmärkningar, som blifvit framställde emot mitt senaste yttrande.
Nen föv8ummsv lrsn std inom cien i 8i8tl>ovövcle Istrum ut8stts tili, gfllsncllinAen, irvsvi förmonevne lretinAscle svo, föv Oom8toIen us,pvi8S oelr i InteeIininA8-pvotoeoIIet intszs läts, njute se6c>n ej bsttve vstt, sn säsom för snnst tövclvin»8sns^vsli." 3o "I slseencle pä veisn up^vSttscl, men ej inteelcnscl, slksncllin» sk ifvs»svsvsncle kesksKenked, vsve, utsn min8>cninA sk clen vatt, clen8gmms, eftev liittillg AsIIsocie I^sA, Irsn weclfövs» till std inteclcnin^ 8Ölcs intill ,8^2 äv8 8lut." H:o "I 6et lievig, kstten öfverinteelininAen8 deviljsnäe mectielsv, 8lcsll infövs8, std clen inom lrvsvt tioncle sv fövn^ss 5öv.' 5:0 "llvscl 85l>incls lrlifvit fövovclasllt» 8llsll dill 8lutet sf sr 18^2 lcunr;övs8 i lr^vlcovns tve ^änZev om äret, 8smd vict 5övjsn sf livsrje ovci ingrie Ilsvscls-tinA U^j)ls8g8."
Sedan alla bykesmälen nu mera äro sä nära utredde att man bestämdt kan säga, hwilka Hemman häfta för bytesbrist eller icke, sä är det icke uägok offer ät hela Swenfka folket som man gör med Bytes, wer» Dnr 19 December. w rkctS upbäfning. Akt Kronan med stora skulder lckttngadskall göra mänga tunnor gulds borrffänkning , och btt af sine hem ra an och räntor, Utom all urffilljning, huruwida den klagan som kau föras, är werklig eller jöreburen, det är i sanning en efterlank, lig proposition, men arc cnffilie medborgare, ät dem aldeles okände personer ffola asstä sine lagliga räliighc, ter, det är något som träder ägande rätten för nära och uiidergräftvcr sjclswa Samhällets grundwal. För min enskilda del sär jag ödmjukast anmäla, alt jag uti framlednc Ryttmästare» dl. 6. Vansin byte äger en undcrdänig fordran, som wäl icke aldeles är nrredd, men dock ibland dem hwilka enligt 1747 ärs Ständers beslut, böra pä samma gäng som alla de andra betalas. Der ingen äger förmäns rätten, sä äro alla fordringsägare jämngode: Jag har i denna förmodan tåligt afbidat detta löstets upfyllande, och hoppas, att min förtröstan till Ständers vestut, ej är mindre grundad än deus, som förtrott sig till Kongl. Kammar,Collegii Protocolls-Utdrag. Och dä bytcsbristcrne lära utgöra den enda fond som finnes, till detza fordringars godtgörande; sä häller jag före att någon eftergift deraf ej kan bifallas. Larl Helam ^Vrangel. Herr 8tjsrncreur?, ?eirr blidas, hade ingiswit följande Memorial hwilket uplästes. Ödmjukt Memorial!
Det stod ingenting om den i brefvet, alltså hade hon först efteråt kommit att tänka på den. Slutligen satte han den för munnen och började tuta. Han kunde icke få mera än en enda ton ur den, en hes och falsk ton. Det hade nyss regnat ute. Gatorna lågo fuktiga och blanka, spräckliga af höstkvällens mörker och gasgnistornas ljus. Tomas var på väg ned åt järnvägen; han ville se, om han kunde uppfånga en skymt af Märta i något kupéfönster. Han gick och tänkte på slutorden i hennes bref, då han kom förbi ett litet konditori vid en sidogata, där han en gång för längesedan hade varit inne med Märta. Det var en afton i maj, och häggen hade nyss slagit ut ... Han kunde icke hindra sig från att småle, då han just såg två unga människor komma öfver från den andra trottoaren, kasta skygga blickar omkring sig och därefter försvinna genom den smala dörren till konditoriet, hon före och han efter. Ja, nu var det de andras tur. För honom och Märta var leken slut. Med ens föll det honom in, att de båda gestalterna, som nyss gledo honom förbi i mörkret, i själfva verket voro honom välbekanta. Den ena erinrade honom om Johannes Hall och den andra om Greta – men det var ju omöjligt. Det måste ha varit en inbillning. Han stannade obeslutsam framför trappan till centralstationen; om fem minuter skulle tåget gå. Nej, han kunde ju icke gå in på perrongen utan att träffa hennes mor och de andra ... Han vek af till vänster och gick långsamt bortåt järnvägsbron. Men om det nu likväl var Hall och Greta. Hvarför skulle det icke ha kunnat vara de? Ingenting var omöjligt ... Ett hvardagligt samtal mellan en gammal man och hans hustru, som gingo tätt framför honom arm i arm, fängslade hans uppmärksamhet och lade beslag på hans tankar nästan utan att han visste det. Han hörde af deras yttranden, att de hade en son, som det gick dåligt för i skolan; han själf ville helst sluta, och det var kanske också det bästa. Och sedan, när han väl var ur skolan, hur skulle det bli då? Skulle han stå i bod eller skulle han komma på kontor? Tåget brusade fram, och Tomas gick förströdd och märkte det icke förr än de sista vagnarne redan hade rullat förbi.
Icke utan skäl har man anmärkt orimligheten af nu gällande lagstadgande att för fullföljden af civilmål skall finnas fyra instanser, dä deremot brottmål, som äro af en vida vigtigare beskaffenhet samt svårare alt utreda, endast genomgå 3:ne instanser ; alt detta stadgande vore destomera anmärkningsvärd!, sorn del undantag deruti funnes, ali en stor del af de vigtigare civilmålen, såsom concurs-, urarfvaoch boskillnadsmål, förmyndares förordnande och entledigande, inteckningsoch lagfa risö remien samt hosta lissy ner, vexeloch sjörättssaker jemte frågor om landsköp, frän häradsrätt fullföljdes i hofrätt, äfvensom att ägodelningsmäl från häradsrätt direele fullföljes hos Konungen; hvartill kommer, utom de skäl, som kunna hemtas frän främmande Minders lagar, den omständighet, som äfven af dem, hvilka yrka bestånd af allt gammalt och häfdvunnet, torde förtjena afseende, all enligt vära gamla lagar domstolsinrältningeu i Sverige endast hesta 11 af 3:ne instanser, hvilket är att inhemta af den gamla stadsoch landslagen, samt af 1598 års rällegångsstadga och 1(514 års rältcgångs-ordiuantie; att 1734 års tag äfven synes hafva velat stadga 3:ue instanser, emedan den såsom allmänna domstolar blott benämner häradsrätt och lagra,ansrätt pä landet, samt kaninersoch rådstufvurätt i staden, och öfver dessa hofrätt, sorn i 8 Gap. 1 § Rätteg.b:n kallas för Den 24 Augusti f. m. 397 Konungens högsta Nämnd, emot hvars dom, enligt 3 § samma cap., vad ej finge tillätas.
Hvad Kämners-rätterna åter beträffar, så lärer dessa domstolars umbärlighet tillräckligen bestyrkas af det förhållande, alt bland de städer, der Kämnersrätt ej är, några hafva dubbelt större folkmängd, än en del af dem, i hvilka Kämnersrätter finnas, utan att rättvisans skipande eftersattes mera ide förra än i de sednare. Uppå de nu i underd. anförde grunder hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas; l:o Alla Kämnersrätter skola från och med den 1 Januari 1850 upphöra, och sådane mål och ärenden, som, enligt lag eller serskilda författningar, nu höra till Kämnersrätt, derefter omedelbarligen upptagas af Rådstufvu-rätt, på sätt för närvarande sker i de städer, der Kämnersrätt ej är; börande jemväl de mål, hvilka intill nämnde dag blifvit hos Kämnersrätt anhängiggjorda, men då ännu icke äro afslutade, öfverlemnas till vederbörande Rådstufvurätt, att der vidare handläggas. Bih. lill fl, St. Skrifvelse> IV.■0 lfa. 2:0 Likaledes skola alla Lagmansätter upphöra, på det sätt, att vad som emot Häradsrätts eller Häradssynerätts beslut erlägges eller anmäles senare än tre veckor före lagtima lagmansting år 1849, samt ej å det tinget lull följes, bör hänvisas till fullföljd i vederbörande Hofrätt, såsom bär nedan sägs, och att de saker, hvilka, å lagmansting fullföljde, icke derstädes inom nyssnämnde års slut afgöras, skola äfven till vederbörande Hofrätts handläggning öfverlemnas. 3:o Riddaresynerätter varda oek, ifrån och med 1849 års slut, af skaffade; och skall med fullföljd från Häradssynerätt af tvister om egor och bolstada skäl, samt med dessa måls behandling i Hofrätt och hos Konungen, förhållas, på sätt här nedan i denna förordning stadgas.