Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet att behandla ämnet sådant det blifvit framstäldt, eller åsyftande endast bidrag till Hamnbyggnad; och enär, på de skäl, som vid flere under denna Riksdag förekomne frågor örn Hamnbyggnader blifvit anförde, Utskottet icke kan erkänna Statens förbindelse att i annat fall sådane bekosta, än då de skola af Rikets Flottor begagnas, men aldeles icke dem, som endast vid enskildes handelsföretag kunna erfordras, grundas detta ej blott derpå, 1176 Stats-Utskottets Betänkanden. att Staten saknar tillgångar för dylika understöd, utan hufvudsakligen på den allmänneligen antagna grundsats, att den, som af en inrättning vill draga nyttan, måste ock vidkännas de kostnader, som till inrättningen erfordras. Från denna grundsats har Utskottet ej afvikit uti dess yttranden om sökt understöd till förbättrande af Halmstads Hamn eller upprensning af Upsala å. Den förra frågan åsyftade icke egentligen Hamnbyggnad, utan upprensning af Nissa ån, och den senare var helt och hållet af den beskaffenhet, att, om allmänt understöd dertill borde lemnäs, tillhörde bidraget de medel, som till Strömrensningar och lättade transporter m. m. äro särskildt anslagne, men äfven för dessa företag tillstyrkte Utskottet icke något anslag, utan ansåg vederbörande böra vända sig till Kongl. Maj:t, som tvifvelsutan skulle, i mån af tillgångarne, anvisa nödiga medel å de anslag, som till dess Nådiga disposition äro för dylika ändamål öfverlemnade, derest företagen funnos af den angelägenhet och allmänna nytta, som angifvet blifvit. Det nu anmäld ta förhållande, att Canalen emellan Wettcrn och Lillsjön fordrar upprensning, var icke i Motionen omnämdt, och kunde således ej heller blifva föremål för Utskottets yttrande, och Jönköpings Stad är i alla fall obetaget, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, om understöd af Strömrensningsmedlen, om den härtill upp - Stats-Utskottcts Betänkande!!. 1177 gående mindre betydliga kostnad icke skulle den förutan bestridas.
Jag tror nemi., alt, Ufven om Dcii 5 Maj f. m. jag icke erkänner att anlednrna äro grundade, jag ändå i första rummet måste vara betänkt på att för tillfallet medgifva att ett sådant missnöje verkligen äger runi , och att söka afböja anledntna dertill, utan afseende på huru val grundade de äro. Jag tror, alt StatsUtsk. i den nnvar. tidpunkten får lof att handla från en sådan synpunkt, och att det till och med är Utsk:s pligt att här framträda, icke blott såsom Ständernes delegerade, för alt uträkna de behof, som allenast uppställas i en rad af siffror. En ledamot har sagt, att StatsUtsk. icke skulle hafva någon rättighet alt vägra anslag, i annat fall , än då tillgångar saknas, och att det enda rätta sättet att vägra skatter vore, att blott åberopa bristande tillgångar. Jag bestrider detta helt och hållet såsom en grundsats, efter livilken Representationen borde handla. Jag skall åtminstone aldrig tillåta mig att, såsom ledamot af ett StatsUtsk., utgå från en sådan synpunkt. Har jag förtroende för min Regering och behof uppgifvas, anser jag mig såsom ledamot i StatsUtsk. ovillkorligen böra söka att dertill skaffa tillgångar, hvilka, efter vår grundlag, alltid kunna erhållas genom bevillning. Det är således en alldeles falsk grund man begagnar, då man svarar, att tillgångar ej finnas. Grundlagen säger till och med, att behofven skola fyllas. Frågan är blott: finnas dessa behof eller icke; och deröfver hur StatsUtsk. pröfningsrätt. När nu grundlagen lemnat StatsUtsk. pröfningsrätt, så måste man tillerkänna hvar och en af detta Utskrs ledamöter så mycken urskiljning, att han kan pröfva, antaga eller förkasta ett behof. Jag tror icke, att StatsUtsk. gjort annat än verkställt en sådan pröfning. Jag har deltagit i denna pröfning; men jag vill icke säga, att jag med min röst biträdt alla Utsk:s beslut.
Till besvarande af hvad sålunda blifvit anmärkt, får Stats-Utskottet vördsamligen andraga, att sedan Kongl. Maj:t genom Resolution af d. 22 Juni sistlidet år i Nåder behagat förklara Hans Excellence m. in. Herr Grefve Brahe jemte flera Dannemora Bruks-ägare berättigade, att vid näst derefter inträffande Riksdag äga deras talan till efterräkning och restitution fri och öppen från och med år 1813 af den högre Bevillning, de tills vidare måste utgöra; så hade StatsUtskottet trott sig böra, genom den tillagda slut - Den 2 Juli. 361 slutmeningén, på nyssnämnde omständighet fästa Riksens Högloft. Ständers särskildta uppmärksamhet till det afseende, som Riksens Högloft. Ständer kunde pröfva lämpligt. Och får StatsUtskottet i öfrigt vördsämligen gifva Högloft. Ridd. och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet tillkänna, att Stats-Utskottets ifrågavarande Betänkande redan blifvit bifallet af Högvördiga Prest-Ständet och Hedervärda Bonde-Ståndet, hvilka nästnämnde arne Stånd äfven underrättas om Utskottets nu meddeldta svar. Stockholm den 30 Juni 1815. På Högloft. Riddersk. På Högv. Prest-Ståndets och Ad. Ledamöters Ledamöters vägnar vägnar Carl de Geer. Gustaf Murray. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Carl Fr. Fandberg. Jon Jonsson. C. Sylvan. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 2 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 2 Vällofl. Borgare-Ständet den 3 —. Hederv. Bonde-Ståndet den 2 Vördsamt Memorial!’ Vid pröfningen af de till Bevil lnings-Utskottet, från Högloft. Ridd. och Adeln den 16 sistlidne Maj remitterade, Herr Otto. Påhlmans Memör 3&2 Deri 3 Juli.
Med anledning häraf har Utskottet skolat fästa uppmärksamhet derå, att RiksStånden, i afseende på dispositionen af de medel, som, med sammanräknade 2,100,000 R:dr, blifvit från åtskilliga låneoch kreditiv-rörelse-grenar indragna, stadnat i följande beslut, nemligen: Ridderskapet och Adeln har af nämnde medel anslagit 1,000,000: till Kreditiv åt Hypotheks-Föreningar, samt . 1,100,000: 2 100 000- till försträckningar åt Filial-Banker, som skola ersätta upphörd Privat-Bank. Bih. till B. St. Presle-Ståndet har, med bifall lill Utskottets förslag i 2:a och 4:de mom. af 71 punkten, beslutat afsätta 1,300,000: till försträckningar å nyssnämnde slags Filial-Banker, samt 800,000 till Filial-Banker, som, oberoende af Privat-Bankers ersättande, kunna uppstå. Borgare-Ståndet, som beslutat att till sistberörde föremål anslå 1,500,000 har deremot ännu icke förordnat huru återstoden 600,000 skall användas. Bonde-Ståndel har anvisat till försträckningar åt Filial-Banker, som skola ersätta upphörd Privat Bank och till dito. åt andra Filial-banker samt följaktligen, lika med Borgare-Ståndet, lemnat återstående oanvända.
N:o 179 skulle tjena till ledning. Utsk:ns tillstyrkanden angtde rättighet för K. M. att för ändamålet använda den inflytande spanmålstullen samt inflytande medel af i83o års spanmålscreditiv. Dessa båda punkter biföllos. Utsk:ns tillstyrkande af ett nytt creditiv för ändamålet af 100,000 r: d r. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Ett creditiv af 100,000 r:dr, såsom tillgång för spanmålsinköp vid inträffande större missvext, är ostridigt alltför ringa. Då de från creditivet utgående summorna, ehvad detta är större eller mindre, skola ersättas genom de medel, som för detta ändamål blifvit åt Konungen öfverlemnade, så torde en hvar inse, att det är likgilltigt i afseende på säkerheten, om creditivet är större eller mindre; inen det är icke likgilltigt i och för den vigtiga omständigheten att kunna anskaffa spanmål, om creditivet har ett belopp, hvarigenom sådant är möjligt. Jag får derföre tillstyrka R. o. Ad. att bestämma detta creditiv till 400,000 r:dr i stället för 100,000. Hr af Schmidt, Georg Lars: Lika med Hr von Hohenhausen är jag fullkomligen öfvertygad, att en så obetydlig summa som 100,000 r:dr icke kan förslå för ändamålet. Jag har sjelf länge haft en bedröflig erfarenhet deraf, att denna summa varit otillräcklig, när olyckan kommer. Jag anser derföre af nöden, att åtminstone 400,000 r:dr anslås, men jag fruktar att äfven den summan icke räcker långt. Hr von Hartmansdorff instämde med de a:ne ledamöter, som sednast yttrat sig. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag vill visser ligen icke bestrida den tillökning i creditiv-summan, som åtskillige talare föreslagit, ehuru, vid det förhållande, att Konungen, enligt det beslut R.
Stenström, af Dom—kapitlet i Göteborg, uti skrifvelse den 23 September 1857, underdånigst gjord anhållan, att, då, enligt pastoralsboernes vid gällstämma den 2 7 förutgångne Augusti afgifne intyg, pastors löneförmåner, efter medelberäkning för då sednast förflutne lern år, icke uppgått till högre belopp än som motsvarade värdet af 57 tunnor råg och 57 tunnor korn, till Kyrkoherden Bih. lill R. St. N:o 6 till Kongl. Maj.Is Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket. 1859. i omförmälde pastorat måtte såsom löncfvllnad liil det belopp, 100 tunnor nyssnämnde sädesslag, som nådiga cirkulärbrefvet den t) November 1840 fastställer såsom minimi-inkomst af ett pastorat, i nåder anslås af indragen behaglig tids förlä— ningsspamnål värdet af 26 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn. Genom nådig remiss anbefallde alt, efter vederbörandes börande, häröfver afgifva underdånigt utlåtande, hafva Kammar-kollegium och Stats-kontoret, -— efter det yttrande blifvit infordradl af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Hallands län, som, jemte förordande af nådigt bifall till den gjorda ansökningen på den grund, att Sibbarps pastorat vore ett bland de svagare i länet, insändt en af Kronofogden i orten under den 28 Maj 1858 upprättad uppgift å afkastningen af prestgården 1 mantal N:o 1 Sibbarp och stomhemmanet 1/4 mantal N:o 4 Dagsås, af hvilken uppgift inhemtades, att behållna inkomsten af prestgården utgjorde 80 Rdr och af stomhemmanet 18 Rdr, allt Riksmynt, — för egen del underdånigst anfört att, enligt meddelade uppgifter och uträkningar, Pastors inkomst af Sibbarps prestgård skulle uppgå lill 276
Det är på grund häraf, som jag föreslår att hela bankovinsten, med undantag af någon mindre summa, till betäckande af förlusten på lånerörelsen, må till Statsverket aflemnas. Gr. Klingspor, Mauritz Staffan Philip: Jag anhåller att Hr Mannerskantz's reservation mätte blifva upläst, och anhåller att derefter åter få ordet. Sedan till följd häraf den af Hr Mannerskantz vid Utsk:s mern. fogade reservation blifvit upläst, anförde Gr. Klingspor skriftligen: Penninge-rörelsen utöfvade alltid ett stort inflytande på nationens moraliska industriella och politiska tillstånd, en inflytelse, som stegrades i den mån fordna enkla förhållanden ersattes med mera Den 15 Mars f. m. 431 invecklade, och som under närvar, tider gått ända derhän, att frågan om krig och fred beror af penningeraännens beslut. Med ett ordnadt penninge-väsende följde vanligen inre hägn, säkerhet och belåtenhet, och sednare tiders politiska kriser hafva nästan utan undantag upkommit af financiella orsaker. Ett lands sunda flnanciella tillstånd står dock icke i något bestämdt arithmeliskt förhållande till dess skuldsältningssiffra; det är nemi. med nationen som med den enskilte, att allt hufvudsakligen beror huru man förstår sköta sina affärer. Vid bedömmandet af ett lands financiella tillstånd blifver det således en underordnad fråga om landet är skuldsatt eller icke, äfvensom om skuldsättnings-summan är mindre eller större, då för omdömet i detta afseende kännedomen om landets produktiva krafter och nationalförmögenheten är vida mera bevisande och uplysande. Intet land har en till siffran större statsskuld än England och pä samma gång bättre ordnade financer. Den enskilta hushållningen ligger alltid närmare till hands och kunna deraf exempel framvisas och slutföljder dragas, som äro uplysande och bevisande äfven för den allmänna hushållningen.
Ett sådant anspråk väcktes äfven af Borgerskapet i Fahlun, men då invändes häremot, att Borgerskapet icke egde jord i staden, emedan den vore af bergsfrälse-uatur, och bergslaget hade dispositionsrätt till jorden, hvarföre staden icke kunde vinna sin önskan, att hvarje dess innevånare skulle med Borgerskapet deltaga i skjutsen, ehuru man kunde hafva anledn. att anse den concession, som gjordes år 1810, nemi. att afstå ifrån rättigheten, att inlösa jord och hus i städerna icke vara speciel för en viss stad, utan generel för hela Riket, och alt således alla städer borde hafva anspråk på deltagande af städernas öfrige innevånare i kommunala åligganden. Emellertid blef, såsom jag nämnt, följden, att staden Fahlun icke erhöll biträde i skjutsskyldigheten af stadens öfrige innevånare. Något biträde härutinnan kan staden icke påräkna från omkringliggande landsort, emedan den Fahlu stad närmast belägna jord, är af bergsfrälse natur, och, såsom previlegierad, befriad från skjutsning. Borgerskapet ansåg sig derföre icke hafva annan utväg, än att hos K. M. begära förhöjning i skjuts-legan till erhållande af någon lindring i detta hardt tryckande onus; men då hade helt nyligen blifvit utfärdadt den författning, som ännu gäller, angrde skjutsskyldighetens uplåtande på entreprenad, genom hvilken författning skjuts-legan blifvit förhöjd för både staden och landet, der dylika entreprenader finnas, och då åtskilliga städer beviljats serskilda förmåner af en högre skjuts-lega, innan entreprenaderna Den 31 Maj f. m.' inrättades, ansågos de böra förfalla, emedan, genom skjutsens uplätande på entreprenad, man ansåg dessa fördelar skola tillfalla de skjutsskyldige. Detta var anlednm, hvarföre något serskildt undantag eller någon högre skjuts-lega icke tillädes staden Fahlun eller entreprenören.
Hwllket dock Riksens Högloft. Ständer? närmare 6 * LM, 1764 Den 17 Juli! ompröswande wördsammeligen underställes. Orebro den is Julli i8»2. Pä Högt. Ridd. och Adelns Ledam. magnar Lsrl körner. Pä Mällofl. Borgarc-Ctair, dets Ledam. magnar 1. Wegelin. Pä Högw. Prest-Ständets Ledam. »vägnar 6u8t. Pä Hcderw. Bonde-Ständets Lcdam. wägarn. ^rn6er58ork. 6. lunelrus. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. r? Iuliz. Ständers Stats-Urskotts utlåtande, i anledning af Riksdagsmannen Mils Ericssons fr«n Carlstads L in kill Hederwaeda Bonde-Ständet ingifne Memorial, rörande ;o proLents tillökning i arfwodet för Rikstens Gtän. ders Lnllmägtige i Banken och Riksgälds - Lontoiret. Ejennia Protocolls', Utdrag af den 17 sistl. Junii har Hederwärda Bonde - Ståndet till Stats - och Van?:> - wffi,klen remitterat ett af Riksdagsmannen fran Carlstads Län Nils Ericsson ingiswit Memorial, sa lydande: "Allt ifrån 1769 ars Riksdag och således nara under ett och Z> Seculum. lära de lär Riksens Ständers FnllmägtiLe i Banko. Styrelsen, bestämda arf woden - Den r7 Julii. »765 woden, warit enahanda, och Riksgälds-Fullmagkiges aflöning afwen derefter blifwit inrättat?'
Detta är någonting helt annat än alt man utöfver dessa inkomster, hvilka innan nästa riksdag kunna komma alt uppgå till ett långt högre belopp än man föreställer sig och till långt mera än, såsom jag hoppas, skall blifva för ändamålet nödigt, skulle anslå till samma ändamål ett creditiv på icke mindre än 400>000 r:dr. Hr Lefien har anmärkt, att de allmänna arbeten, som vid innevarande riksdag af R. St. blifvit beslutade och hvartill anslag blifviL anvisade, samtligen vore af den egenskap, att man icke skulle kunna påräkna, det de komme att lemna någon arbetsförtjenst åt de utsvultna arbetarne bland allmogen. Jag får likväl fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att utom det, att jag finner det ganska troligt, att enskildta bolag skulle vara benägna att använda äfven så beskaffade personer lill sina arbeten, så äro äfven en mängd andra arbetsföretag beslutade, hvilka icke komma att bedrifvas af enskildta bolag: såsom väganläggningar, vattenaftappningar och dylikt, hvilka äro att betrakta af den egenskap att kunna lemna en arbetsförtjenst, sådan jag åsyftat. Frih. Cederström: Jag hoppas att jag icke blifvit så missförstådd af någon, att man tror att jag genom förökandet af ifrågavar. creditiv velat ånyo inleda Styrelsen uti åtgärder för en direct spanmålshandel. Derpå har hos mig aldrig funnits den aflägsnaste tanke. Det har varit arbete nog för att få Staten ifrån sådana affärer, och jag vill för ingen del tillstyrka att återgå dit. Men annat är, alt Styrelsen befattar sig med direct spanmålshandel, och annat är att Regerm förses med ett creditiv, hvarigenom den kan lemna de handlande, som för lägsta pris åtaga sig att anskaffa reqvirerad spanmål åt de behöfvande orterna, för handeln nödigt eapitalförlag emot ställd säkerhet för återbetalning inom bestämd tid. För spanmålens betalning till leverantören ansvarar deremot den ort gemensamt, som spanmålen reqvirerat.
Du kan inte tro, hvad hon har talat om dig. » Jag hade velat afbryta honom redan vid första nämnandet af ångbåtsresan, men det gick i en ström, tills han talat till punkt, och nu utbröt jag muntert: » Jo, visst minns jag den resan, och visst minns jag henne, den snälla, vänliga människan. » » Ja, jag kunde väl tro det ändå. Ser du, jag har gjort bekantskap med henne i höst här i Upsala på en större bjudning hos hennes släkting baron Silfverstjärna, där jag är som barn i huset, hon bjöd mig då att komma ut och hälsa på henne på Mäleborg, och jag var just där i går, och då var det hon talade om alltsamman, och hon undrade mycket att du ej hörts af, ja, var nästan lite stött; men då hon af mig fick veta sammanhanget, nämligen att du varit hemma i Värmland ett år, så blef allt väl igen, och vid min afresa i morgse — jag låg kvar öfver natten — lämnade hon mig det här brefvet. » Och därmed räckte han mig ett bref, som han just tagit upp ur fickan. Jag ryckte det nyfiket till mig, bröt hastigt det omsorgsfullt påtryckta adliga sigillet i fint rödt lack och vecklade upp och läste. Det var en i de vänligaste ordalag affattad bjudning att komma och tillbringa julen på Mäleborg. » Lyckliga ost! » utropade Lång-Petter, när han fick del af innehållet, » jag riktigt afundas dig. » Och lycklig och glad kände jag mig ock. Jag hade nu pluggat och gått på föreläsningar hela hösten och hade just undrat, hvar jag skulle få tillbringa julferierna i ro och trefnad. I Upsala vill jag inte gärna vara kvar, i Stockholm hade jag visserligen släktingar, men de hade inte låtit höra af sig, och att resa den långa och dyra vägen hem midt i vintern var ej att tänka på. Då kan man förstå, hur välkommen denna bjudning var för den ensamme studenten på vindskammaren. Och så roligt att få återse den vänliga friherrinnan Nickelhjälm.
Derinne skulle hon uppfostras och lära sig den stora menskliga konsten att försaka och underkasta sig sitt öde med tacksam resignation. Men hon hade från början väpnat sig med trots och hat det lyste ur hennes ögon och genom nerver och fibrer darrade detta allt förtärande hat, som endast lurade på hämd. Med dylika känslor blef hon innestängd i en byggnad, der allt andades frid och harmoni. De lugna, svala rum, i hvilka hundratals unga, friska och vackra kvinnor incans slägtingar arbetade vid väfstolar eller vid dyrbara broderiarbeten och hvarifrån sången tonade ut i de med tropikernas fagraste växter planterade trädgårdarne, satte hennes känslor på ett hårdt prof. Allt andades frid och harmoni därinne lugna och ostörda gledo dagarne framåt. Hennes till en början hatfulla blickar besvarades med vänlighet och godhet. Det var, som om allt sammansvurit sig emot henne för att genom lugn och vänlighet tillintetgöra det, som hos henne födde hat och vrede. Hennes upphetsade sinne och den spänning, i hvilken hon lefde, gåfvo efterhand, ehuru mot hennes vilja, vika för lugnare, ja blidare känslor, och ett vaknande intresse för omgifningarna gjorde sig mer och mer gällande. Det mjuka och veka i de peruanska kvinnornas karaktär, det hjertevinnande sätt, som särskildt var till finnandes hos de äldre, föreståndarinnorna i klostret ärevördiga och erfarna matronor, som hade hvar sin afdelning af unga incadöttrar, blifvande medhustrur till Incan, under sin vård tämjde efter hand den unga kvinnans trots och förlamade hennes motståndsförmåga. Och dertill kom denna djupa, känsliga religion med sina vackra ceremonier för den store guden och hans ställföreträdare på jorden ... Hon besegrades af all denna tillgifvenhet och godhet, detta veka, mjuka och förtröstansfulla lif, det andaktsfulla lugnet ikring henne ... Solen, den gyllene solens strålar bredde sitt skimmer omkring henne, bländade henne med sitt ljushaf och tystade de hatets röster, som opponerade sig i hennes inre medan hemlandets gudabilder och blodiga minnen veko bort och glömdes.
669 Den 12 December rum, och Stalén ännu icke bekommit hivad den torde hafwa: kwerrom har Stats Urffoirer inee sitt project att uoskjuta med dcn spccicla redvwisuingen tills cstcrRiks» dagen, samt alt man i iädank ajsccnde ffule i rinderLänighet hos Konungen anhä!!a, atl genom Dest Embetsman en sadan undersökning kunde j?e, hufwudwkeNgru wäilat änskönt i all wälmening art hela redowiSr ningen som om den genast bliswik börjad redan kunnat wara längt avancerad, allt stirtmo asstadnadt. Pä det un densamma icke helt och hällit mätte utebliswa, fär jag ater yrka alt Ledamöter till förstärkande as Skars-Urjkotter, mätte genast urses och börja med nn° dersökning wid Riksgälds Couroiret, sawin ett Werk Riksens-Sländer ensamt tillhörigt, äswen säsom att granska hela den pä indragning sakta Stak, hwad deraf möjligtwis genast skulle kunna indragas, för hwil» ken orsak jag anhäller om en specifique upgift af per» sonalct pä indragnings-staten, innan öswerläggning onr -ifall till bewillnjugschumman företages. 6) rcswe k. ovvenstjsIm, Larl. Jag tor» de wäl icke egenteligen böra befatta mig med granskningen af etc ämne, sädant som Stais-Regleringen, hware detailler icke kunnat wara mitt yrke. Jag utbeder mig således Ridderskapets och Adelns öfwerscen» de med en och annan anmärkning, som jag derwid kan stafwa att göra. En wärd Ledamot har tillstyrkt att Regcmenternas Wargering mätte blifwa indragen. Jag har derwid att erinra, alt en sadan anstalit ej ;7ul!e wara upmuntrande för dem, hwilka det äligger arr förswara landet, eller att systelsätta stg med uttänkande af medel till Dej; förswar.
I f rstnåmde afseendet synes det klart, att frivillig för säljning, hvarom Mntionairen talat, ingalunda kan fråptvinga Arrendatorn dess Arrende-rätt, ehvad densamma inteckpats eller icke. Att annorlunda tyda lagen vore att handla emot Lagens anda och bestämda stadganden; Att ingångne Arrendeaftal icke vinge brytas. Vid betraktande af 1754 ®rs Lagstiftning, i hvad densamma rörer Fastighetsköp, visar det sig nogsamt, huru som Lagstiftaren velat gynna detta framför vissa andra aftal; då deremot uti den ifrågavarande Föt fattningen af år 1800, Lagstiftaren tagit en belt annan väg, utgående nemligen från Synpuncten af deD StadsEkonomiska fördel, som kan beredas genom stadgad garantie för ArrendeContracters bestånd, I sednare afseendet åter, eller hvad an. går Arrendators rätt i förhållande till Jordegarens Borgenärer, är det ock klart, att Arrendator, derest han underlåtit Contractets intecknande, får skylla sig sjelf, då, för Jordegarens skulder, Egendomen försäljes, och Arrende-rättigheten såmedelst sättes på spel, Det synes väl Utskottet» som borde dessa åsigter lätt hämtade utur sjelfva Författningens ordalydelse, kunna vägleda Domaren vid pröfningen af de i förstnämnde 28 Lflg Utskottttt B et duk andin. äfseendet förekommande frågor, utan all förklaring å Lagstiftningens sida; men enär Utskottet, ej mindre ef sjelfva Motionen, än ock sf någre under Utskottets öfverlågning uppgiftie händelser, inhämtat, huruledes en i sig sjelf tydlig