Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom dem efterlemnade han ock en dotter, Clara Eugenia, som var hans äldsta barn och erhöll i Tyskland, hos Farmodren, sin uppfostran: en underbar flicka, ovanlig redan i utvärtes måtto, kallad i Greifswald den ”nordiska skönheten”, till själ som till kropp sin Farfaders bild i qvinlig förmildring; af alla, som kände henne, älskad, ja beundrad. I henne uppflammade ännu en gång, med skärad strålglans, den Thorildska själslågan; men blott, för att lik ett stjernskott blänka och försvinna. Redan 1843, sedan jag från henne nyss förut bekommit Farfaderns skaldestycken prydligt renskrifna af hennes hand, slutades – i Greifswald – hennes tjuguåriga lefnad. Äfven denna förlust, af sitt lifs sista glädje, har Thorilds egen vördnadsvärda Enka nödgats öfverlefva. Boende hos sin Måg, delande hans trånga, men af kärlek och tålamod förljufvade villkor, afbidar hon med honom det annalkande återseendet af alla de älsklingar, som – enligt ett herrligt uttryck af våra skandinaviska fornfäder – ”farit förut till det andra Ljuset”. Och under väntan derpå, besöker hon så ofta hon förmår den inbjudande plats, der stoftet af Maken, Dottren och Sondottren hvilar. Denna plats, dit de närmaste vännerne och ett tåg af den studerande ungdomen beledsagade en stor andes öfvergifna kroppsgestalt, bör vara Svenskar helig. Den är belägen i grannskapet af Greifswald, vid den lilla landskyrkan Neuenkirchen. På den anspråkslösa kyrkogården höjer sig, öfver en liten kulle, en lika anspråkslös, men i ädel smak tecknad och arbetad minnesvård. Öfver den vackra, något mer än tre alnar höga grafstenen susar vänligt en lind; på stenen åter läsas, med tillägg nederst af årtalet MDCCCVIII, dessa bland Thorilds papper funna (och der med titeln ”Epitaphium” öfverskrifna) ord: O viva, viva Divinilas! meae animae Anima! Tibi fui, Tibi sum. Thorild. Målare pläga esomoftast portraitera sig sjelfva.
Det på Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning af utsedde Comiterade författade och af trycket nyligen utgifne Förslag till ny Kyrkolag utsätter, i 4 Gap. 13 §., sex veckors tid efter sista lysningen, hvarutöfver, ,'utåra högst vigtiga skäl* vigsel icke uppskjutas må; men då spridda delar af berörde förslag, ryckta utur sitt sammanhang , icke,’ utan tvingande nödvändighet, torde böra till antagande föreslås, eller ens till granskning föret3gas, och enär den hittills uti ofvanuppgifna, sällan förekommande fall med fördel begagnade utvägen af christligt ömma och alfvarliga föreställningar, samt, i nödfall, af anmälan hos DomCapitlet, synes göra något Fagstadgande härutinnan ännu umbärligt; finner, för sin del, Utskottet äfven denna fråga kunna till granskningen af det nya Kyr« LagUtskoitets Betänkande N:o 43* 5 3 iolags-förslaget i hela sitt sammanhang, utah vada, uppskjutas. Sedan Utskottet sålunda serskildt redovi^ saf så väl för hvarje af de i Motionen upptagne frågor, som för sina åsigter af deras besvarande, återstår för Utskottet endast att slutligen upprepa hvad redan i början blif-» yit antydt, nemligen att , enär föreskrift af Lag för de af Mot, tionairen uppgifna fall antingen rei dan finnes, eller ock kan, utan. farhåga för betydlig olägenhet, alldeles umbäras, Utskottet finner sig sakna alla skäl att den väckta Motio-' nen i alla, eller några dess delar med vördsamt tillstyrkande underj' stödja; Underställande dock Utskottet detta sitt ut^ låtande Rikets Högloflige Ständers eget upp^ lysta bepröfvande. Stockholm den 5 Februarii 1839. Ankom till Exped. Vördsamt Memorial.
Öfverläggningen ansågs härmed slutad och §:n bifölls med de förändringar, att i stället lör orden Ridderskapet och Adelns sammankomster infördes ordet Adelsmöte, samt att ordet Sammankomsten utbyttes emot ordet Mötet. § 9. Förra delen. lista, 2:dra och 3:dje mom. lii föl los. 4:de mom. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Enligt det nu föredragna mom. är från rättigheten att deltaga i Adelsmöte den utesluten, som är förklarad förlustig medborgerligt förtroende eller ovärdig att inför rätta föra andras talan. Då, såsom bekant, förlust af medborgerligt förtroende kan ådömmas för 10 år, skulle således en person, som blifvit dömd dertill, elter denna tids förlopp, kunna återfå sin rätt att bevista Adelsmötet, men, enligt min tanke, bör en person, som en gång varit ådömd ett sådant straff, för alltid vara oberättigad att deltaga i R. o Adis öfverläggningar, och jag får derföre hemställa, alt lydelsen af detta mom. måtte sålunda förändras: »den som är eller varit förklarad etc.» Den 7 April e. m. 125 Frih. Leuhusen: Jag kan icke inse, att deri al Hr von Francken föreslagna förändring af redaktionen är tjenlig. Den, sorn är förklarad förlustig medborgerligt förtroende, bör icke få bevista Adelsmötena, men jag tror icke, att R. o. Ad. lagligen kan hindra en ledamot, som, efter den ådömda strafftidens slut, återfått medborgerligt förtroende, från att deltaga i dessa möten. I sådant fall skulle ju R. o. Ad. lör sina representanter uppställa strängare qvalifikationer än dem sorn i vår nya R. 0:S 26 § äro stadgade såsom vilkor för rättighet att blifva riksdagsman, hvartill skäl väl icke finnes. Ordalagen i 3 mom. af nämnda § R. O. äro nemi. fullkomligt Öfverensstämmande med dem. som Utsk:t begagnat i förev:de mom. af 9 §:n i sitt förslag till Riddarh.-Ordn. Hr von Francken: (Detta yttrande, som blifvit talaren tillstäldt för justering, har sedermera icke af honom blifvit återlemnadt.
Olof inser för sent, till hvilken hjertlöshet hans nitälskan drifvit honom, och under inflytandet af en ångerfull stämning går han bort och tänder de vigda ljusen, som till en försoningsgärd åt den aflidna. Lars inträder och utbrister förvånad: » hvem har stält till de der ceremonierna? » Brydd och förlägen svarar Olof: » jag var svag ett ögonblick. » Men Lars, ysoin forstår bevekelsegrunden, går fram och fattar hans händer och ser honom i ögat: » du var ända en menniska! Tack för det! » Karl Wåhlin. Ur Dagens Krönika. Digitized by Google “ Brytningar “. Nutidsroman af Wilhelm Jordan. öfversattning frän tyskan af Frithiof Hellberg. Stockholm, Carl Suneson. De, som förfäkta modern vetenskap och moderna ideer, hafva ofta den meningen, att kristendomen är ett lik, som det är deras uppgift att skaffe ur verlden, och de tro vanligtvis, att detta skall lyckas dem utan några större svårigheter. Emellertid är väl detta ett misstag. Under Yägrötfy-ningsarbetet för den moderna upplysningen skola de helt visst träffa menni-skor, som alldeles icke kunna förmås att kasta kristendomen öfver bord. Dessa menniskor hafva eq gång befunnit sig i den olyckliga belägenheten att, figurligt taladt, helt och hållet sakna fotfäste. De håfca känt, att de icke kunde hjelpa sig sjelfva, och de hafva intagils af mörk förtviilan, i det de ansett sig förlorade. Ur detta tillstånd ha de emellertid blifvit räddade genom att erhålla tro på en faderlig gud. Och till denna tro ha de kommit genom Kristus. I följd deraf har nan för den stora välgeming, han sålunda visat dem, kommit att framstå i gudomlig glans. Deras förnuft har visserligen gjort oppositionella frågor, men dessa hafva de tillbakavisat, i det de menat, att detta förnuft, som en gång var deras stolthet, nu borde underordna sig, då det icke kunde uträtta något i det mest kritiska ögonblicket af deras lif. När nu den moderna upplysningens banérförare, som for öfrigt ofta genom sin häftighet skada sin sak, komma till dessa menniskor och vilja rifva ned kristendomen för dem, så är det icke troligt, att detta kommer att lyckas.
Hon gick med händerna på ryggen af och an på golfvet. Hon var i ett humör som all hans vresighet nu icke skulle kunna rubba. Det låg smil öfver hennes läppar och munterhet i hennes ögon; och i sjelfva hennes hållning och rörelse var der en slängande sorglöshet, som frapperade honom såsom något ovanligt och främmande. Hon liknade en menniska, som nyss kastat af sig en tung börda och nu med lätta steg vandrar vägen framåt. Detta goda lynne smittade honom oemotståndligt och gaf hans stämning en annan riktning. »Nej», sade han blott; men tonfallet hade fått en anstrykning af godlynthet, som det icke fans i hans förra replik. »Det ligger under, att jag icke vill vara din gäldenär. Du som sjelf i det fallet är så ömtålig, borde verkligen också lära dig fatta, att också andra dödliga kunna ha sin lilla stolthet. Jaha, min gosse» här gaf hon honom ett lätt slag på axeln »och nu tala vi icke mer om det.» Han vek sakta och småleende ihop papperet, som han lade i sin plånbok. Så reste han sig upp, gick hän emot henne och lade sina händer på hennes axlar, som han skakade. »Hvem har sagt dig det?» sade han med en blick som skulle föreställa forskande, men bakom hvilken godmodigheten allt för tydligt lyste fram. »Hvilket?» »Ah, gör dig inte till! Jag har nog märkt hur du spionerar på mig. Det är naturligtvis Hedström som vanligt Ja, jag vet mycket väl att du pumpar honom.» Hon stod tyst och stilla. Hon hade ingenting att svara, hon såg blott på honom. Denna lilla förtrolighet från hans sida gjorde henne så godt. Hon var nästan öfverväldigad som om hon fått en stor och rik gåfva, hvilken hon icke förtjent. Hon skulle velat stryka med sin hand öfver hans hår, bara en enda gång; men det vågade hon icke. Hon var rädd för att göra det på ett sätt som skulle misshaga honom. »När reser du?» »Jag vet inte. Jag hade god lust att ge mig af i dag hvarthän som helst, bara för att komma härifrån. Men jag hinner nog inte.» »Så i morgon då. Hvart styr du kosan hän?» »Det vet jag inte.
Maj:ts Nådiga Förordning af År i8t2 stadgas, att ofvannämnde mätarepennirigar skulle hädanefter utgå under namn af Torgoch Renhållrings-afgift, som då undergick en betydelig förhöjning, och med tillägg af halm, utsträcktes ti11 äfven Landvågen inkommande varor af nämde clng. ÖfverStåthållareF, mbetet c Kungörelse af år 1815, förordnades tvänne Torg, der denna nya afgift borde erläggas, ehuru der inga sådana mätt finnas eller äro behöflige. —- Utom sjelfva afgiften medför detta den olägenheten, att ehuru Landtroannen, sorn inkommer med dylika varor, måtte äga full rättighet, att på det närmaste Torg, han träffar, dem till salu utbjuda, måste han nu ofta i menföre, hvilket ej sällan om vintren, men alltid flere veckor fdrst på våren, inträffar, på stengatan framsläpa sitt lass till Adolph Fredriks eller HöTorget blott för att der afbörda sin afgift.—* tJKSiUi Besv. och Ekon. Utsk. Betänk and en. 345 Det tvetydiga i oidet: all inkommande, ger ock anledning att utsträcka innehållet af Författningen utöfver hvad meningen måtte vara, eller billigheten medgifverj ty det påstås, att afgiftsn bor erläggas för sådana varor, som föras från Ägarens. Landtgård för eget behof till dess hemvist i Staden, äfven som för en på Landet uppköpt eller betingad vara, som direct föres till köparen, och således ej behöfver till salu utbjudas. I okunnighet om en sådan pretention blef nyligen en Landtman pligt fälld till 5 lid. 16 sk. för det han trodde sig ej vara underkastad en betungande skyldighet att föra sitt halmlass en fjerdedels mil fram och tillbaka, utan annat ändamål än att få erlägga 2 sk. afgift. Om detta skulis tyckas ett ämne af mindre varde, så bör den tanken försvinna, och saken vinna ett allmännare intresse, om man ihoghommer tvänne omständigheter:
Vidkommande denna Revisorernes hemställan får Collegium i underdånighet anmäla, att efter det Rikets Ständer sjelfve uti deras vid iSaS års Riksdag hos Eders Kongl. Maj:t gjorda förslag till organisation ( 47 ) af ett Technologiskt Institut i hufvudstaden, gifvit anledning dertill, att de i berörde ändamål erforderliga utgifter lämpligen bunde bestridas af ManufacturDiscontfondens vinstmedel, bar Eders Kongl. Maj:t medelst Nådig-skrifvelse af den 18 Maj 1825 förordnat, alt anslaget till förenämnde inrättning borde af dessa medel utgå. Collegium bar redan uti dess afgifna underdåniga utlåtande, rörande Rikets Ständers ofvanberörde hemställan, bland annat yttrat den tanka, alt det icke vore enligt med de af Eders Kongl. Majrt och Rikets Ständer fastställda och dittills följda grunder för ManufacturDiscontfondens förvaltning, att densamma eller någon del deraf annorlunda än i låneväg användes ; och då det icke kan bestridas, alt ifrågavarande högst betydliga anslag till Technologiska Institutet i väsendtlig mån motverkar ManufacturDiscontfondens tillväxt och förorsakar än ytterligare nedsättning i den, under en oafbrutet stigande tillverkning inom Fabriksnäringarna, år från år minskade låneprocenten, anser Collegium Revisorernes hemställan, att det för Technologiska Institutet erforderliga anslag måtte å andra medel anvisas, förtjena allt afseende, och Collegium öfverlemnar derföre till Eders Kongl. Majlis Nådiga godtfinnande, huruvida icke Nådig proposition härom må vid först inträffande Riksdag till Rikets Ständer aflåtas. Hvad derefter angår den af Revisorerne gjorda anmälan i afseende på det, genom Eders Kongl. Majlts Nådiga Bref af den 27 September i834, f. d. FristadsDireclören, Öfversten J. A. Palm, tillagda årliga expectance-arfvode af 900
7. på det hela blifvit ökade med - 2,659,462: 19. 3. bestående af: 1:0 Skillnaden emellan de, vid sista Stats-regleringen, efter Kronovärde upptagne Indelningar i Hemmans-räntor och KronoTionde samt de nu, efter försJags-Markegång, utförde 1,536,450: 43. 2. 2:0 Skillnaden emellan det hittills utförde pris S Stats-Werkets behållne Spannemål: 77,695 T:r 7 k;rå4‘ R:dr 349,628:23.3. 2,48S — 25 — 2i,i48; 29. 9. 37c>777: 5 — och å samma 8°,185 T:r 9j k;e, nu upptagne å f j R:dr 427,644: 10. 8. 56,367: 5. 8. 3:0 Tillgång till Contante utgifter af Statsmedlen, som förut, enligt anordningar, utom Stat utgått - 620,989: 3. g. hvartill kommer Numer-Lotteriets Stat - 33,560: S:a 674,549: 3. 8.’ men hvarifrån aigar det till Spinnhusoch Corrections-Inrättnin* gen i Stockholm hittills directe af Tull-medlen meddeldte, men nu indragne bidrag 20,611:32.- ^ ^ 4:0 Cours - förhöjning å de under Sjö— Tulls-medlen beräknade 130,000 R:dr Ham fcurger-Banco - 223,000: — -» 116 Underdåniga Skrifvelser< 75,ooo: — -* IO.OOO: — 103,206: 46 9. Hvad åter angår Stats-Werkets Utgifter; så enär nu, likasom vid sistl.
Efter att sålunda hafva fullbordat det i praktiskt hänseende vigtigaste, Ordböjningen, sedd jemväl i sina förbindelser till härledningen, har författaren under de sednaste två åren varit mera uteslutande sysselsatt med arbete för Ljudläran, som ur theoretisk synpunkt är mest maktpåliggande, hvarefter ändock ett godt stycke återstår innan slutmålet hunnits, gifvande författaren tillräcklig sysselsättning under hans återstående lifstid, hvars slut, antingen det tidigare eller senare inträffar, likväl icke skall göra hans forskningar fruktlösa, enär författaren så ställt sitt arbete, att dessa till ej ringa del ligga förvarade i hans efterlemnade anteckningar. I betraktande af ifrågavarande, utaf Kongl. Bibliothekarien Rydqvist utgifna, Språkverks erkändt stora vetenskapliga värde, anser jag mig böra, med åberopande jemväl af de skäl, sora vid 1856—1858 årens riksdag föranledde Rikest Ständer att bereda författaren lättadt tillfälle att fullfölja detta hans litterära företag, och hvilka sedermera vid efterföljande riksmöten förmått Rikets Ständer att detsamma medelst fortfarande anslag befrämja, i underdånighet tillstyrka, att Eders Kongl. Maj:t behagade föreslå Rikets Ständer att för fortsatt utgifvande af arbetet ”Svenska Språkets Lagar” ytterligare bevilja ett årligt anslag af 1,500 R:dr. 29:o. De vetenskapliga föreläsningar i ämnen, tillhörande allmän bildning, till hvilkas hållande i hufvudstaden medel vid sistlidne riksdag anvisades, hafva af allmänheten blifvit omfattade med en begärlighet, som på en gång röjt både denna allmänhets behof at bildande upplysning och dess håg att sådan sig tillegna. Oaktadt de svårigheter, som, enligt sakens natur, måste vara förenade med uppgitten att finna föreläsare, som för ett tilliäiligt uppdrag vilja underkasta sig mödan att utarbeta föredrag i vetenskapliga ämnen, hafva dessa föredrag både varit i sig sjelfva af stolt värde och blifvit talrikt besökta. Vid sådant förhållande lärer upphörandet af det för beredande af sådana bildningstillfälleu alsedda anslag icke böra ifrågakomma.
Doklorsbref, som utan föregånget prof utfärdas, hafva Rikets Ständer ansett det nu bestämda stämpelbeloppet 39 R:dr, böra höjas till 80 R:dr, och för fullinagt för Kyrkoherde alt vara Prost öfver egen församling från 6 R:dr till 15 R:dr. Då för de indelta regementenas aflöning finnas fastställda normal-stater, hafva Rikets Ständer, på det afgilterna för fullmagter vid samma regemente må blifva lika så länge de för aflöningen fastställda stater äro gällande, ansett att i de fall, då enligt nu varande författning stämpelpappers-afgiften för fullmagt å indelt lön bör elter sednaste årets markegång uträknas, de för de indelta regementena och korpserna ut - 358 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse lX:o '121. färdade normalstater skola utan förändring lända till efterrättelse; och är ett i öfverensstämmelse härmed affattadt stadgande i bilagda författningsförslag in förd t. Öfrige uti 5 § al nu gällande slämpelpappers-förfallning pag. 20 och 21 införde bestämmelser, så vidt desamma ansetts böra bibehållas, igenfinnas uti 4:de, 5:te och 6:te §§ af det bifogade förslaget. § 4. Denna g, sorn motsvarar § 6 uti nu gällande författning, angår stämpel å fullmngter, konstitutorial er, förordnanden och afsked från rikets embetsverk och andru of)en t lig a m y n diph e ter. Föreskrifterna om stämpel å fullmagler m. m., hvarigenom tjenster med verkliglön tillsättas, äfvensom angående konstitutoriaier på behaglig tid, samt angående stämpelalgiflen för underofficerare och underbefäl med flera, innefatta, med någon redaktionslörändring, hufvudsakligen samma stadganden, som igenfinnas uti nu gällande författning.
Kammar-Rätten emot detta uteslutande förekommit anmärkning, liar, rörande förhållandet, till Kongl. Kammar-Rätten ingått vederbörande Rektors förklaring; och hafva emedlertid berörde 138 R:dr blifvit i räkenskaperna återupptagna, medan Konsistorium afvaktar Kongl. Kammar-Rättens tillstånd att, på grund af nämnde förklaring balansen för alltid få afföra. Angående slutligen Revisorernes anmärkning, om lämpligheten af årlig redovisnings afgifvande till Kongl. Kammar-Rätten öfver influtna kollektoch stamboks-medel, finner Konsistorium, för sin del, ingenting att deremot invända. Förre Lektorn vid Gymnasium i Skara, Kyrkoherden Magister G. Guldbrands Förklaring, i anledning af anmärkning arne vid nämnde Gymnasii räkenskaper. Vid den granskning af Stats-Verkets, jemte tillhörande fonders räkenskaper, tillstånd, styrelse och förvaltning, som af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer blifvit företagen, hafva Revisorerne gjort anmärkningar vid åtskilliga Konsistoriers räkenskaper. Bland dessa anmärkningar förekommer äfven specielt den, rörande Gymnasie-Rektors räkenskaper i Skara Stift för år 1840—1841, att Räkningen för Gassa Emeritöruin upptager en kontant behållning af 4,409 R:dr 2 sk. 4 rst., hvilken summa Revisorerne ansett större, än sorn erfordrats för bestridandet af löpande utgifter, och hvaraf således en del bordt förräntas. Dä denna anmärkning närmast träffar mig, sorn från den 1 Juli 1840 tilt den 30 Juni 1841 beklädde Rektorsembetet vid Skara Gymnasium, och då Högvördiga Domkapitlet i Skara, till följd af från Eders Maj:t aflåten nådig befallning att inkomma med underdånigt Utlåtande , befallt mig afgifva min förklaring i ämnet, utbeder jag mig underdånigst att nu få denna underdåniga förklaring inför Eders Maj:t aflemna. Gymnasiernas Rektorer hafva, vid de flesta Stifts Läroverk, betydliga allmänna medel att förvalta under sitt rektors-år; vid Skara Gymnasium uppgå dessa medel till öfver 50,000 R:dr B:ko.
Jag utbeder mig likväl att få fästa uppmärksamheten derpå, att denna fråga står uti ett nära sammanhang med dem sorn både redan äro återremitterade, och de hvilka ännu återstå till afgörande. Sålunda förekommer i nästa Betänkande förslaget om upptagande af län, för att best», da omkostnaderna vid Canal Byggnader och åt* skilliga andra arbeten. Jag förmodar väl, att. Riksens Ständer besluta det dessa arbeten åtminstone till en del skola fortsättas. Emedlertid är behofvét deraf ännu icke pröfvadt, och dessutom oafgjordt, om Riksens Ständer ingå på antagandet af det föreslagna lånesystemet. Jag anser derföre det vara en origtig ordning, att i förväg besluta afskrifningen, innan det blifver bestämdt huruvida lån för nämnde ändamål kommer att erfordras, eller äga rum; och jag anser otjenligt att särskildt pröfva och afgöra hvari je detaille-fråga, då de alla sig emellan äga ett nära samband. Jag tillstyrker derföre att alla dessa Betänkänden matte återremitteres, på det Utskotten måtte komma i tillfälle, att i ett sammanhang uppgöra $h allmän reglering af hit hörande ämnen Hos Herr Grefven och UandtMarskalken anhåller jag således om proposition till återremiss af Betänkandet. Den 19 Julii /. m. Friherre Bjbrnstfcrnai Då jag vid ett närj mare påseende funnit, att de 266,666|:dels R:dr icke finnas upptagne uti HufvudBetänkandet utan i Utlåtandet N;o 22, hvilket blifvit återremitteradt, och hvarigenom Ridderskapet och Adeln således icke har händerne bundna, får jag tillstyrka bifall å nu förevarande Betänkande. I händelse ofvannärnde summa 266,666 R:dr 32 sk. till» sammans med ifrågavarande 150,000 Rtdr skulle finnas vara för stor till användande å silfveruppköp, möter intet hinder att besluta, det de sistnämde skola inbegripas under det uti Utlåtandet N:o 22 upptagne belopp.
Ständer, uti underdånig Skrifvelse till K:gl. Maj:t, måtte dels anmäla, att Rikets Ständer , uppå här ofvan angifna skäl, icke kunnat ovilkorligen antaga de af Öfver-Post-Directeuren upprättade Post-Taxor för inrikes brefvexlingen, utan, af sådana anledningar, bestämt den Porto-afgift, som förslaget utvisar, samt, till undvikande af vidlyftighet, tillämpat densamma endast i Taxa för Stockholms Post-Contoir, dels ock anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes lemna Öfver-Post-Directeuren del af detta Rikets Ständers Beslut , till behörig efterrättelse, med Nådig föreskrift derjemte att, efter N:o i. i TABELL öfver P o stporto-afgiften i förhållande till vägens längd, upj>~ rättad i öfverensstämmelse med den princip, att den hufvudsakliga af giften vidlåder Bref transporten de första tio milen, uträknad till 3i sk. lodet, hvarefter den ökas med 6 rist. för hvar 5:te mil ända till |3o mil, men derefter med lika belopp endast för hvar i olde mil ända till 120 mil, och derutöfver på enahanda sätt för hvar i5:de mil till och med 16 51 mil, då tillökning för det öfver skjutande miltalet upphör, nemi För 3 mil och derunder betalas * 2 sk. lodet. — 3-§ mil till och med 5 mil • • H sk. dito. •— 5i mil till och med 7 mil . , 3 sk. dito. 7! mil till och med 10 mil 3* sk. dito.