Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. måtte blifva i tillfälle att upställa nya voter:spropos:r. Gr. Lagerbjelke: Äfven om det föreslagna tillägget an tages af Ståndet, har frågans ställning derigenom ingalunda blifvit förändrad. Det är klart, att om detta tillägg än göres, qvarstår dock den omständigheten, att R. o. Ad. samt PresteSt. gifvit 13,000,000 Rdr till en bana från Götheborg till Stockholm med vilkor att den skall gå öfver Orebro, samt att de öfriga Stånden beviljat sina anslag med vilkor att vägen skall gå öfver Katrine holm, samt att deraf blifvit gifne af BorgareSt. 7,610,000 Rdr och af BondeSt. 5,210,000 Rdr till anläggning af en jernväg från Götheborg samt till eller förbi Götha kanal. Således afse dessa beslut olika vägar. Till ytterligare förklaring häraf vill jag anföra ett exempel. Om R. St:r besluta upförandet af en byggnad, och 2 Stånd bevilja 30,000 Rdr till läggandet af grunden till ett bibliothekshus, och de 2 andra Stånden anslå en viss summa till både grunden och huset, men bestämma byggnaden till ett stenmuseum, så kan man väl icke påstå, att alla 4 Stånden beviljat anslag till upförande icke blott af grunden utan äfven af sjelfva huset, enär ändamålet med detta hus varit af dessa Stånd olika I) en 1 A ugus ti f. m. 35 bestämdt. På samma sätt förhåIler det sig med förev:de fråga* 2 Stånd hafva nemi. beviljat anslag till en jernväg från Götheborg öfver Örebro till Stockholm, och de 2:ne andra Stånden hafva äfven anslagit medel till en jernväg emellan dessa städer, men med vilkor att den skall ledas öfver Katrineholm. Således kan man väl icke påstå, att dessa tvenne beslut afse samma vägar. Och om man än antager att de skola förenas vid Götha kanal, på sätt Gr.
Jag vill gerna medgifva att kommunalnämnder och landsting skulle kunna ganska mycket ingripa i IÖrev:de expropriationsfråga, notaberie så vidt de hade några allmänna grunder och föreskrifter att gå efter; men så länge dessa saknas, lära de få ganska svårt att fatta något beslut, som icke skall föranleda de största orättvisor och följaktligen äfven det största missnöje. Gr. Mörner, Garl Göran: Då landsväg skall läggas, så är hvar och en skyldig att dertill lemna jord. Möter åker eller äng, så fås för densamma ersättning af kronan. Borde icke, när en jernväg skall byggas, samma förpligtelser ega rum? En jernväg är åtminstone lika nyttig som en landsväg. Då en bibana anlägges af ett bolag, så måste detta bekosta jords anskaffande till vägen, äfvensom sjelfva väganläggningen och tillskjuta allt hvad till densamma erfordras utöfver det låneanslag, som af staten lemnäs. Skulle då den ort, som får den stora förmånen att få en jernbana anlagd, derför att denna bär namn af stambana, ..icke behöfva att släppa till något till densammas bekostande? Ar det icke billigt att denna ort åtminstone bidrager till jordens exproprierande? Vid anläggningen af de första jernvägarne kunde man icke ifrågasätta ett sådant vilkor, enär fördelarne af dessa nya kommunikationsanstalter då ännu icke voro insedda af allmänbeten; och om ett sådant vilkor då hade blifvit gjordt, så är det sannolikt att sådant hade ledt derhän, att vi icke hade fått några jernvägar. Den, som har deltagit i de första striderna om jernvägarne, och vet hvilka svårigheter som mötte i afseende på räntegarantien lör den första större jernvägsanläggningen, han vet hvarthän det skulle ledt, om man dermed bade lörknippat det vilkor, hvarom bär är fråga. Staten bör icke heller, enligt min tanka, tillämpa en annan grundsats för fortsättningen af de redan påbörjade stambanorna, men då man inlåter sig på byggandet af en ny grupp af jernvägar, om hvars slutliga utsträckning man icke har någon aning, så synes försigtigheten fordra att man icke allt framgent förbinder sig till utgifter, lör hvilka, enligt min åsigt, inga giltiga skäl numera förefinnas.
Detta blef åter ändrat genom Kongl. Brefvet af den 3 November 1743, då den förra Författningen åter upplifvades, angående 6 månaders tjenstgöring utan lön för dem, som blifva befordrade och förut ingen tjenst haft; och detta stadgande gäller ännu till efterlefnad. Om och hvad förändring härutinnan må kunna ske, till lindring för Embetsoch Tjenstemanna Corpsen, beror på den åtgärd, Kongl. Maj:t i Nåder täckes vidtaga, i anledning af den underdåniga anhållan, som Stats Utskottet, uti dess gemensamt med BevillningsUtskottet afgifria Betänkande, angående Herr ReenstjernaS Memorial, hemställt, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i detta ämne göra. Hvad åter angår sättet till Begrafningshjelpens åtnjutande; så täcktes Kongl. Maj:t uti 34 §. af Dess nådiga Resolution den 20 Febr. I739 uppå Krigs-Befälets besvär förklara, att ehuruväl Förordningen om Nådår för Enkor och Barn ej vidare stadgar, än att sådant efter Staten assigneras till hälften af den igenom döden afgångnes lön, utan att förvandlingen derjemte blifvit dem bestådd, som hafva indelning; och det således, allt sedan 1686 och lörsta inrättningen af Nådåren, blifvit praktiseradt; så fann dock Kongl. Majit billigt vara, det thädanefter halfva lönen med förvandlingen deraf skulle till Nådår bestås. Viii 1746 års Riksdag blef hos Riksens Ständer anmälan gjord, att Eands-Stats-Betjeningens Enkor och Barn måtte, lika med KrigsBefälet, få njuta Nådåren med förvandling, emedan deras tillstånd vid Männernas och Fadrens frånfälle vöre uselt och ömt. Häröfver yttrade sig Secreta-Utskottet uti underdånig skrifvelse den 30
Efter att sålunda i underdånighet hafva framlagt de skäl, hvarpå Ivommittéen grundat sitt förslag i afseende på Norra stambanans anläggning från hufvudstaden öfver Upsala och Sala till Robertsholms station på Gefle-Dala jernväg, anser sig Kommittéen i sammanhang med redogörelsen för denna stambana böra i underdånighet yttra sig öfver de förslag, som af enskilda bolag blifvit framställde för utförande af jernvägar i nordlig rigtning från hufvudstaden, bland hvilka i första rummet förekommer en af Styrelsen i bolaget för anläggning af jernväg emellan Stockholm och Upsala till Eders Kongl. Maj:t ingifven underdånig ansökan om nådig proposition till Rikets Ständer, rörande understöd af staten för berörde jernvägsanläggning, hvaröfver Eders Kongl. Majit under den 30 sistlidne Augusti i nåder infordrat Kommittéens underdåniga utlåtande. Uti berörde ansökning anhåller bolaget, att Eders Kongl. Majit måtte till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om garanti antingen af 5 procent på halfva, eller 4 procent på hela den till denna jernväg beräknade anläggningskostnad 4,800,000 Ridr, emot rättighet för staten att inlösa banan på vissa alternativt framställda vilkor. Den bana, som bolaget sålunda anhåller att få utföra, ligger i samma linie med den del af Norra stambanan, hvilken af Kommittéen blifvit förordad emellan Stockholm och Upsala, och tillhör således den klass af banbyggnader, hvaröfver Kommittéen i det föregående uttalat sina åsigter, eller sådana som af enskilda bolag utföras på särskilda större eller mindre sträckor af föreslagna stambanor.
Den osämja deremot, som fortfar sedan varningen försiggått, det är den som utgör anledning egentligen tili skilsmessa, och då kan det väl behöfvas, att 6 månader förflyta, innan någon stämning får förekomma, som har till ändamål att de facto uplösa äktenskapet. Jag kan således icke annat finna, än att Hr Olivecronas reservation är ganska välbetänkt, och att den är grundad just på sådana förhållanden, som äro alltför vigtiga att lemnäs åsido, och att genom att endast borttaga hvad som är olämpligt i afseende på tiden, men bibehålla det goda, kommer man till det mål, som alla åsyfta, nemligen att på ett lämpligt och religiöst sätt förhindra uplösning af det heligaste band, som finnes på jorden. Jag tillstyrker således bifall tili Hr Olivecronas reservation. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag befinner mig här i en sorts dilemma, då jag skall yttra mig öfver denna fråga. Jag kommer hufvudsakligen att tillstyrka bifall till en lagförändring i den syftning, som LagUtsk:t tillstyrkt, med några modifikationer, ehuru jag icke är belåten med detta förslag, men jag gör det, emedan jag dock tror att derigenom blir en förbättring i det närvarande, ehuru icke en sådan, som jag helst önskade. När jag i lagberedningen deltog uti öfverläggning ang:de frågan om äktenskapsskilnad, voro ledamöterna der ense derom att i afs:de på sådan äktenskapsskilnad, som sker i följd af hat eller bitterhet mellan makar, har i sednare tider en viss grad af lättsinnighet inrotat sig, både i lagstiftningen och lagskipningen. Detta lättsinne ville lagberedningen försöka att hejda och förekomma, och har i följd deraf föreslagit åtskilliga stadganden, om hvilkas lämplighet jag för min D en 4 A ugnsti. 73 del nu är öfverlvgad, och det är dessa som jas, önskat att LagUtsk:t hade understödt. Det har nemi , såvidt jag uppfattat förhållandena, inrotat sig först och främst det missbruk att man förbisett kyrkolagens ursprungliga stadgande i afsrde på denna fråga.
Tulin,” Härvid får Convoy-Commissariatet underdånigst tillkännagifva, att Vice-Consuln G. A. Tulin icke är son, utan bror till General-Consuln C. Tulin, som afled ogift. ”C) Att Convoy-Cassans hos Handelshuset i Christiania C. W. ”Rosner s & C:o concursmassa ägande fordran, som af Stats-Ulskoltet ”upptagits till 6,258 R:dr 42 sk. 3 rist. och ansetts böra afföras, enär ”anledning vore, att all tillgång till gäldande deraf saknades, ännu i ”i833, 1884 och i835 årens hufvudböcker finnes balancerad till 6,358 ”R:dr 42 sk. 3 r:st. eller 100 R:dr mera än bemälde Utskott upptagit, ”såsom skäl hvarföre Convoy-Commissariatet, uti ett Dess underdåniga ”utlåtande, uppgifvit, att nemligen Concuis-massan icke varit utredd1, ”och att, jemlikt Convoy-Commissariatels beslut af den 3 Mars 1834, ”målet blifvit, efter erlagdt vad, fullföljdt i Noriges Höiesle Ret.” Det å Convoy-Commissariatets vägnar erlagde vad emot SkifteRättens
Ver k och personer» enligt i8ii års HufvudBok - Hus och Byggnader samt Inventarier och Materialier Skuld lill Riksens Höglo fl. Ständers Bank a Discont-Räkningen, enligt 1822 års Revisions Berättelse. Dito å Fonden lör Myntbara.Metallers anskaffande, enligt d:o 3 s 0,633 4 2 6 852,128: 4o 11 445.83-8: 33 3 1,871,007: * • 3 2 3. r 20: 41 0 Dito till Statsverket, samt diverse Verk och Personer, enligt d:o Dessutom ägde Allmänna MagazinsIntiiltuingen vid 1811 årsslut följande fordringar,. sorn inom Colulnnea upptagas, nemi. uti Finnland, sedan sknlderne afgåLt. 507,294; 7 IO Hos Pommerska Fält-Cont. Allmänna MagazmsTnrällningens Tillgångar, Conlanle Behållningar, enligt 1822 års Re vision.sBei ältelse, t Ulesiiende LiqvidFordringar hos diverse Veik och Personer, enlig!
Landtm, hemställde härefter, om R. o. Ad. vidblefve sitt förut ang:rie förtullningen af Bilder, andra slag, fattade beslut samt godkände voter:s-propos:a N:o 10. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, att denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. 15:de punkten, ang:de förtullningen af ”Bleckslagare.arbe t en, ej specificerade, lackerade, olackerade”, och 16:de punkten, auguh förtullningen af ”Blodiglar.” 9 II. 2 10 Den 2 April f. m. R. o. Ad. vidblef sina i afseende på berörde artiklar fattade beslut samt godkände voter:s-propos:ne N:ris 11, 12, 13, 14 och 15. l7:de punkten, aiig.-de införsclstullen a ”Blommor, artificiel”. Hr von Hohenhausen: Denna redaction synes också vara en af de mindre vigliga, i hvilka R. o. Ad. mycket väl kan förena sig med de öfriga Stånden. Om man derigenom gagnar en och annan, som arbetar inom landet, så torde det icke vålla samvetsförebråelser hos någon. Gr. Cronhjelm: Jag hade gerna velat undvika att ingå i någon discussion om tulltaxan; men jag måste i anledn. af den siste talarens yttrande nämna, att af denna vara införtullas för circa 7,500 r:drs värde om året, att artikeln, efter de upplysningar jag inhemta!, icke är svår att insmugla, och att således mindre skydd åt inhemska fabrikanter och mindre tullinkomster för Slaten skulle vinnas genom en förhöjning af denna lull. Jag yrkar derföre, att voter:s-propos:n måtte godkännas. Hr Rosenblad:
Sådant är förhållandet, och om, som jag nyss sade, denna anstalt får fortgå, peli Sverige ännu några år kan få åtnjuta fred; så blir denna fond tillräcklig för alt ordna en invalid-inrättn., tillräcklig såsom tillflyktsort för de Svenska medborgare, som i krig kunna blifva stvmpade. Frih. Boye, Ludv.: I fråga om nedrifvande af en inrättn. fastställd af Konung och Ständer, borde man vara pligtig att i första rummet se efter, hvilket ändamål det var, sorn förmådde Konung och Ständer att vidtaga inrältnZn. Detta ändamål, mine herrar! var ingalunda att åt en liten dass af medborgare gifva ett nytt fattighus; det var ingalunda att gifva en fattiginrättning, det var att gifva hoppet åt våra krigare att der en dag se sin sista tillflykt, då ingen annan erbjuder sig. Man tappar ur minnet ändamålet med denna inrättn., då man betraktar den, sådan den nu är. Må Gud förläna Sverige ännu 25 års fred, och måhända 66o Den 15 Maj f. in. skall då ingen militär, som bevistat krig, finnas der; men inrättningen är likväl lika dyrbar, emedan dess ide'e och ändamål afser en framtid, som vi motse såsom möjlig, ehuru den lyckligtvis nu icke hotar oss. Hvad åter angår den individuella omständighet, huruvida de personer, som finnas der, sysselsätta sig litet eller intet, så kan den icke inverka på frågan om inrättningens moraliska och politiska nytta. Det individuella felet blir detsamma Los den lättjefulla menniskan, antingen hon befinner sig på ett fattighus, eller, som man nu vill hafva det, inaccorderad hos andra. Jag instämmer i anhållan om återremiss. Hr von Hartmansdorff: Man har gjort anmärkn, vid beskaffenheten af adelsfane-boställena. Till svar derpå, vill jag icke ingå i något annat yttrande, än att samma hemman och inkomster, sorn nu duga till att underhålla orkeslösa och afskedade krigare, måtte också duga till att framdeles underhålla kraftfulla och tjenstgörande krigare.
I afseende på andra dess skulder, än omförmälda creditsedlar och invisningar, ankomme, efter derom skedd ansökning, på rådhusrättens pröfning, huruvida banken må tillåtas, eller lagligen kunna förmås att träda i concurs. Hr von Troil, Emil: Det har icke varit mig möjligt, ett, vid afbörandet af förslaget, så noga kunna uppfatta detsamma, att jag skulle kunna ingå i detaljerna deraf. Jag Den 18 Mars e. m. 33., åtnöjer mig derföre att anhålla, att Utsk., som får sig uppdraget att behandla så viii [Jr Stråles, som Gr. Fröliehs förslag, måtte taga i betraktande sista riksdagens förhandlingar i detta ämne, äfvensom de reglementen för privatbanker, hvilka af Regeringen, sedan sista riksdag, blifvit sanctionerade. För öfrigt vill jag blott fästa Utskrs uppmärksamhet på följande hufvudpunkter: Först behofvet af Regeringens sanelion för hvarje särskild provincial-bank, som uppstår. Detta behof ligger deruti, att jag tror det vara skadligt, om, inom samma stad eller provins, flera provincial-banker skulle uppstå. Något sådant är icke af behofvet påkalladt för rörelsens underlättande , men skulle öka den oreda, som man icke kan neka till någon del finnes, genom de många olika sedelslagen. Helt annat är förhållandet med sådana banker, som 1023 års författning afser, hvilka icke få utgifva egna sedlar. Sådana må få uppkomma, så många som helst, inom samma stad, ty de äro ieke annat än uppoch utlånjngs-contor; men de, som, utan grund af denna lag, blifvit tillåtna att uppstå, med rättighet att utgifva egna creditsedlar, de äro de, som äro föremål för en ny lagstiftning, så mycket mera af behofvet påkallad, sorn de icke äro i full öfverensstämmelse med allmänna lagen.
Ridderskapec och Adelns uvlysta och benägna oiudömme, samt den kraftiga äcgaeo som instämmer bade Med Konungens och hwarje Swensk medborgares önskan för widin ikthailan-e as tädan » i >rättningar font i nödens stund och oä förswar fördrag, aro lika angelägna att aga, som omöjclige att kunna erhälla utan a» de i sörhauc» warit beredde. — Äbcropade jag migl i dek» Den 12 December. 657 i detta asleende hwad mitt till Höglsff. Ridderstrpet och Adeln under den 14 sistledne Nowember ingijne Memorial widare härom innehaster. Friherre Kustbsck, ^lexnnäsr, yttra» de sig strifkcligcn tili Protokollet som följer: As de indragningar som till StatS-Werkerö lätt* nåd bliswit af Stats - Ukssorret förcslague, har den som rörer Fnissa ArtilleriRegementet ädragit sig ej allenast min enssilka, utan säkerligen allmän upmärksamhet. Detta förslag föreläster dest n er anmärkNingswärdt Uti en tidepuiikt dä erfarenhet n lärt akt Artisterioch Jägare-Elden oftast afgör de 6 ste af» fairer, dä det Finssa Artilleri-Regementet sä nyligen adagalagk den mest hedrande och witsordonde tillgifwenhet för Swenssa Folket, dä detta Regemente tr fran Finland under de swäraste marcher och under en tecraite i en obehaglig årstid alltid medfört asta sina förråder och sina kanoner, da detta Regemente ganssa ofta igenom sin kanon eld ökat swäcigheterme för en trotsande och mägtig fiende att enligt sin önssan kunna tidigare intränga pä Swenss bolten, dä säger jag, more det intet öfwerensstämmande med den Swenssa Nationens, än mindre Dest Representanters ädla tänkesätt att rist glömssan öfwerföra sine förbindelser förärefulla förtjenster.
Att da en sadan Löftesman icke kan anställa någon rättegång emot sine medlöftesman, förr än han sjelf blifwit lagsökt eller inom den föreskrifne tiden bewisligcn godwilligk betalt, kan icke eller den tid, inom hwilken Borgenären bör sin rätt utkräfwa hoS Löftesmänncn, wara lämpelig för defie sednare, att af hwar, annan utfordra deras rätt, hwilken Lag-Utskottet anser wara lika med hwarje annan fordrings, ägareS. I följe häraf finner Lag-Utstottet, till winnande af mera säkerhet och enhet i denna del af Lagffipningen endast behöflig!, att hos Riksens Högloft. Ständer wördsamt tillstyrka följande tillägg uti g:de §. af Kongl. Förordningen den -8:de Junii »798: Att den fordringsägare, som för öfrigt iagttagit, hwad honom till sin rätts bewakande jemlikt Lag »legat, bör anses hafwa fullgjort innehållet as ofwan aberopade gide §. i 1798 ars Kongl.
Vid uppgörandet af ifrågavarande föreskrifter, bar Utskottet bibehållit de i 65—68 af nyssberördé Reglemente intagna stadganden; dock Sicits-Ulskottets Memorial, N:o 495» 2* med iagtlagande af de förändringar i samma stadgandens redaction och ordningsföljd, som Utskottet funnit lämpiiga och ändamålsenliga. Derjemte har Utskottet, bland dessa föreskrifter, infört Rikets Ständers, genom bifallandet af Utskottets Utlåtande ]\":o lig, meddelade beslut, angående discont-utredningens fortfarande besörjande af Fullmägtige intill nästa Riksdag, och de åtgärder, som till densammas fortskyndande under tiden böra vidtagas. Utskottet bar äfvenledes tillagt, dels stadganden om räkenskapernes förenklande, samt granskning i Riksgälds-Contorels RevisionsContor, dels ock en ny §., angående afgifvandet af berättelser till Rikets Ständers Revisorer och nästkommande Riksdags Stats-Utskott, rörande fortgången af Discont-Verkens utredning; hvaremot Utskottet uteslutit den lill instruction för Revisorerne hörande föreskriften i §. 6<j, angående åliggandet att granska denna utredning. Stockholm den i3 April 1841» Fortsättning aj Forslaget till fornyadt Reglemente för Rikets Ständers Riksgäldskontor, angående Gotha Canal-Bolags och Malmo J. d. Disconters utredning. §* Den ännu återstående utredningen af Götha Canal-Bolags och Malmö f. d. Discont-Verk besörjes fortfarande intill nästa Riksdag af Follmägtige i Riksgälds-Contoret, på enahanda sätt som hitintills. §• För hvardera af dessa Disconter föras serskilda räkenskaper, dervid till åstadkommande af ytterligare minskning i utredniDgs-kostnaderne, ali lämplig och ändamålsenlig förenkling i bokförings-sället iagttages. Likaledes föras serskilda protocoll öfver de hos Fullmägtige, rörande hvartdera Discout-Yerket, förekommande, ärenden. 22 Stats-Utskottets Memorial, N:o 495. §•
Om det icke kan bestridas, alt sådane upptäckter, hvarigenom rikedomar, sjukne i, hafvet, kunna upptagas, äro af ett allmänt interesse; Så lärer det icke eiler kunna bestridas, alt en person, sorn uppoffrat en lång lefnad för ali genom speculationer och försök ernå ett ändamål af så allmän nytta, utan att kunna sig deraf enskildt begagna, måste ega en förtjenst värdig uppmuntran af Staten, så väl till belöning för dess hafde mödor, sorn till uppmuntran för andra, hvilka ega fallenhet och förmåga, att egna sig åt undersökningar af inrättningar för allmän nytta. När härtill Rigges, att Westbeck på god tro, aflemnat ritningar och beskrifningar öfver de af honom dels uppfundne, dels oek förbättrade Dykeri-Redskåper, såsom dess egendom icke bordt kunna lemnäs till så allmän kännedom, som nu skjött, med mindre vilkoret derför, eller den ofvannämnde pensionens tilldelande blifvit uppfyllt, så anser jag det af Utskotten tillstyrkta beslut innebära ett Stat s-U t s k o 11 e t s B e l ä n k a ii d e n. 4^9 våldförande aF Veslbecks verkliga rättigheter och Utskottens tillstyrkande af anslag lill förfärdigande af den nya Vattenlvcktah, under vilkor, att Vestbeck till Förvaltningen af Sjöärenderne skall uppgifva ritning ocii lieskrifning öfver densamma, dess sammansättning samt huru deli skall användas, innebära ett ytterligare försök, att åtkomma en af Vestbeck gjord upptäckt, utan annan ersättning än den, sohl åtgår för Machinens förfärdigande. Obiiligbeten af allt detta synes mig påtaglig. Westbeck är redan en gammal
Medan han söker efter orsakerna till hennes otvetydiga intresse, faller det honom in att han själf, trots att han är familjefar och sjukling och har en sörjande och orolig hustru, likafullt bjudit till sitt bästa för att från första stunden fängsla och behaga fru d’Ottange. »Ja, det faller sig så naturligt för oss karlar,» säger han sig, »det sker så ofrivilligt – af naturdrift.» »Javisst,» svarar hans förnuft, »men kvinnorna äro ju långt mera behagsjuka än männen, och det betyder föga för dem hvem som ger dem sin beundran, endast de få beundran. Och som fru d’Ottange är både vacker och ganska ung ännu, är det ju naturligt att hon håller till godo med den lilla kärlekstribut han visat sig så färdig att gifva henne. Fransyskorna äro ju icke kända för att afsky en smula galanteri.» »Nå ja, där ha vi det,» gör Klercken sin slutsats, »en smula galanteri, en liten flirtation alltsammans. Ingenting vidare, gud ske lof!» Och återigen: »Flirtation? Dödskandidaten från Italien och San Salvatore i färd med ett banalt, litet, simpelt koketteri? Det är ovärdigt, uselt, lågt – det är lifvets hån ännu vid randen af hans graf!» I detsamma går det upp för honom hvilken sällsam och allvarlig prägel deras korta umgänge i alla fall haft. Det banala och simpla koketteriet har dolt en underklang af något stort och dystert, och den underklangen bröt fram i fulltonig melodi i hennes ord i morse. En simpel kokett talar icke om Kristus och Magdalena och förtviflans tårar och godhetens martyrskap. Allra minst med en hänförelse, som ej ens i hans tviflande öron klingat falsk, och med ett uttryck af en så stor och behärskad sorg, att hans egen blifvit liten och betydelselös i bredd med den. Nej, det är icke att bli klok på detta. Och det allra märkvärdigaste är hans återkomna lifskraft, hans relativa lugn och tydliga förbättring efter sammanträffandet med fru d’Ottange. Det är oförklarligt – alldeles oförklarligt!