Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledn. af derom utaf Hr von Hartmansdorff, Aug., väckt fråga, beslöt R. o. Ad. att punktvis afgöra detta utlåt.; men då i:sta punkten blifvit uppläst, begärdes utlåt, ånyo på bordel af Frih. Cederström, Anders, samt Hr Manne rskants, Carl Axel, Likaledes föredrogs ånyo och begärdes på bordet af samma ledamöter StatsUtskrs d. 29 sistl. April e. m. på bordet lagda utlåt. Nro 80, i anledn. af väckta förslag om bestämmande af pensionsrätt för Statsrådets ledamöter , i samman* hang med den lönereglering, som af Utsk. föreslagits, i följd af Statsrådets förändrade organisation. Gr. Frölich, David: På grund af särskildt uppdrag från Exped.Utsk., får jag äran till Hr Frih. o. Landtm, öfverlemna justerad und. skrifvelse till K. M., angrde ytterligare af R. St. beslutade förändringar i grundlagen. Gr. Frölich öfverlemnade derjemte den af honom omtalade|und. skrifvelsen. Öppnades Hrr Electorers lista till val afen ledamot i LagUtsk. efter Nro 1884 Hr Hummelhjelm, fullm. Frih. Åkerhjelm, Knut, samt 2:ne ledamöter i Ridd.Utsk., efter Nro 114 Gr. Thott, Tage Kjell, och N:o2i5 Hr Ramsay, fullm. Hr Nordensvan, Otto; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i LagU tskottet: Nro i5o2 B. Hr von Utlifall, fullm. Frih. Cederström, Anders; 4 Den 2 Maj f. m. Riddar liusUtskottet: N:o 128 Gr. Barnekow, Kjell. N:o 1995 Hr af Bierke'n, Pehr Göran. Föredrogs ånyo A,Ilm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s den a5 sisth April på bordet lagda betänk.
Har qvinna, som af oloflig beblandelse blifvit hafvande, vid födseln eller derefter uppsåtligen dödat sitt foster, vare sig genom handaverkan eller underlåtenhet af det, som till fostrets bibehållande vid lif nödigt var; dömes, för barnamord, till straffarbete från och med fyra till och med tio år. § 25. Har qvinna med berådt mod gjort försök att döda fostret och blef endast genom omständigheter, som voro af hennes vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad, eller har hon utsatt fostret eller det uppsåtligen från sig skilt och i hjelplöst tillstånd försatt, och fanns fostret vid lif igen; varde hon dömd till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Fick barnet svår kroppsskada, må tiden för straff - Expeditions-Utskottets Förslag lilI anderd. Skrifvelse J\:o 173. 141 arbetet förhöjas till högst fyra år. Sättes fostret ut å sådant ställe eller under sådana omständigheter, som i 34 § sägas; vare lag, som der stadgas. § 26. Har qvinnan sökt enslighet vid födseln, och varder fostrets död, utan hennes uppsåt, orsakad af det hjelplösa tillstånd, hvari hon sig försatt; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år. § 27. Har qvinna, som af oloflig beblandelse hafvande varit, födt i enslighet och fostret förstört eller å lön lagt; dömes, om hon den enslighet sökt, till straffarbete från och med två till och med fyra år, och, om hon den ej sökt, till straffarbete från och med sex månader till och med två år, der ej i något af dessa fall utrönes, att fostret omkommit utan modrens vållande, eller att det varit dödfödt eller så ofullgånget att det ej med lif framfödas kunnat. § 28.
Derjemte, och för den händelse att allmännmgarne komme att fortfarande förblifva under Kronans eganderätt och vård, hade Kammar-kollegium, lika med Skogsstyrelsen, i underdånighet tillstyrkt, att, efter det frågan om nyssberörda torps bestånd blifvit i laga ordning afgjord, allmänningarne måtte uppmätas, taxeras och till regelbunden hushållning indelas samt ställas under skogsstatens tillsyn och förvaltning; att det, för svafveltillverkningen, Dylta bruk tillkommande vedbelopp, icke öfverstigande 734 stafrum årligen, måtte af skogstjensteman till bruket årligen utsynas enligt för allmänningarne uppgjord hushållningsplan; att, för tillsyn och vård af allmänningarne, två bevakare måtte tillsättas och dem anvisas lämpliga boställen äfvensom kontanta löner till enahanda belopp, som för dylika befattningar å kronoparkerna bestodes; samt att alla kostnader härför måtte utgå från Skogsplanterings-kassan, för hvars räkning borde försäljas, hvad allmänningarne afkastade utöfver det, som årligen tillkommer svafvelbruket. Då härefter detta ärende den 8 Maj 1863 inför Kongl. Majit föredrogs, förklarade Kongl. Majit, att, enär bedömandet, om någon skilnad mellan ofvanberörda af Rikets Ständer, å ena sidan, samt af bruksegaren, å den andra, framställda köpevilkor verkligen funnes och huru stor denna skilnad i sådant fall vore, berodde derpå, huruvida och i hvad mån det för framtiden vore fördelaktigare för Kronan, antingen att sjelf öfvertaga vården och förvaltningen af skogen å ifrågavarande allmänningar och derigenom tillgodogöra sig den behållning, som kunde uppstå efter afdrag från årliga afkastningen af dels bruksegarens årliga afverkningsrätt, 734 stafrum ved, dels ock kostnaden för skogens vård och förvaltning, eller ock åtnöja sig med den årliga skatt, som vid skeende skattläggning kunde å dessa allmänningar belöpa, men bandlingarne i målet icke gåfve någon tillförlitlig grund för omdömet härutinnan; — Kongl.
Denna valbarhet skulle val i allt v fall komma att bero af reglementen, emedan det icke lärer vara dessa värda ledamöters mening, att man skulle få välja hvem som helst, utan afseende på hans stallning i samhället, och då tror jag det vara sämre att inskränka valbarheten genom att derför bestämma en viss tensus, än det är att inskränka den inom vissa samhälIsyrken. Således tror jag, att mitt förslag är mera verkställbar och fullt upp likaså principenligt, som de i andra länder antagna stadgunden för allm. val. Jag kan således ej frångå, alt jag anser mitt förslag, om det ej ar bättre, åtminstone halva liera chancer för sig att vinna bifall, emedan det innefattar en medelväg på samma gång, som det erkänner den stora principen, att folket äger rättighet att under en eller annan form, sjelft eller genom ombud, deltaga i öfverläggningarna om folkets angelägenheter. Det ar isynnerhet erkännandet af denna princip, som jag anser vara af vigt. Om, såsom en värd talare på f. m. här yttrade, R. o. Ad. verkligen inom sig äga alla de elementer, som behöfva finnas i ett samhälle; örn R. o. Ad. verkligen skulle kunna anses representera ett helt folk, i anseende till de många olika interessen, R. o. Ad. representerar, sä skulle jag tro det vara R. o. Ad. värdigt att åtminstone såsom 4o8 Den i3 0ctobcr c. m. princip erkänna den allm. valrätten. Att här ingå i delaillema af den blifvande nya representationsformen, kan icke vara min mening, och sådant lärer icke vid denna riksdag kunna med något hopp om framgång ens försökas; men om principen erkännes, och man sedermera väcker en motion derom, att R. St. må hos K. M. anhålla om nedsatlande af en committé', som, efter att hafva jemnfört de yttranden, hvilka såval inora Representationen som för öfrigt blifvit i detta vigtiga ämne afgifna, borde, med ledningen af principen utaf allm. val, utarbeta en ny representationsstadga, så tror jag, att man lättast komrae ett steg framåt. Det skulle naturligtvis sedermera bero på denna committé' att föreslå och på R.
På vägen som förde från Granudden västerut, längsmed insjöns norra strand, kom provinsialläkarens ekipage körande, och i vagnen satt doktorinnan Alfhild Johnson. Hon var nu 42 år gammal, men det ansikte, man såg i skuggan af sommarhatten, hade ännu sin ungdom kvar — detta något, som skimrar och glänser, obeskrifligt som färgstoftet på en fjärils vingar eller en blommas blad. Det kommer sig väl af kroppens och själens hälsa i förening, af lycka eller af det hjärtats surrogat därför, som heter förnöjsamhet. Den moderna forskningen på fysiologiens område har ådalagt, att en människas organism kan förstöra sig själf genom att afsätta syror som förgifta blodet. Detsamma gäller i ännu högre grad om en människas själ. Det finns kvinnor som aldrig synas ha ägt detta något, som är ungdom; det finns kvinnor som ägt det några år af sitt lif, men hos hvilka det vissnat i förtid, dräpt af ett bitterhetens gift, som svikna förväntningar alstrat; och det finns kvinnor som bevarat det långt in i ålderns höst, länge efter det håret blifvit gråsprängdt eller hvitt. Det var detta, som fanns kvar hos Alfhild Johnson, sådan hon satt där i vagnen. Det låg som ett skimmer öfver hennes ansikte; och ljuset kom inifrån. Hon vände sig om och såg sig tillbaka: därborta mellan de gröna träden skymtade hon ännu en hvit flaggstång; därborta var hennes hem, hennes kärlek, hennes framtid — hennes allt. Hon sände en kyss med vinden att bäras till make och son. Så riktade hon åter ögonen framåt; och hennes tankar gingo samma väg. Hon for att möta sitt förflutna i sin dotters person. Det förflutna ägde också hennes kärlek. Icke så, att de båda känslorna numera kunde komma i strid med hvarandra; de hade brottats och den ena hade segrat. Men den andra var henne lika kär, och just därför kunde den ännu vara henne en källa till lidande. Hon älskade sitt barn lika varmt som förr; de andra hade icke inkräktat någonting af Marias plats i moderns hjärta — men hjärtat hade vidgats i otrolig grad under den kris, det haft att genomgå, innan den nya kärleken till en man kämpat sig till sin rätt att lefva; det hade vuxit så stort att det kunde rymma dem båda, den nya känslan och den gamla sida vid sida.
Hvarje rättsinnad mäste finna obilligheten häraf, och jag bör icke missräkna mig på Riksens Högloft. Ständers beredvillighet att medgifva den rättelse jag söker. Och då detta Bans Allmoge ej vill undandraga sig lika deltagande med andra Medborgare i Bandets försvar, bör det öfverlemnas åt en mild Regerings upplysta bepröfvande att låta Den 7 Juli, 8?9 låta denna Landsort i så måtto blifva skadeslös, sorn dess öfver ali jemförelse dryga rustning, torde få blifva mindskad till 4- eller *-:del af nu varande styrkan, såsom ändock ej motsvarande det Fördubblingsoch Vargerings-belopp, som på andra orter allaredan för Rofehållarne försvunnit. ” Detta Memorial har väl Hedervärda Sonde-Ståndet under den 11 sistlidne Maj remitterat till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - lltskoitens gemensamma utlåtande; men som Bonde-Ståndet uti sedermera ankommet Protocolls-Utdrag af den 15 i denna månad återkallat Remissen till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-TJtskottet och endast Öfverlemnat ärendet till Stats-Utskottets behandling; så får StatsUtskottet dess utlåtande häröfver nu afgifva.
Jag ämnar i min bod sälja askar, fina, vackra, av glas med underlagt kulört papper, som jag gjort i flera år och som lantfolket är rasande efter i hela bygden omkring; och dessutom lyktor, lanternor; ja, jag har lärt mig sätta folium på glas, och därav skall jag göra små speglar åt socknarna. Kanhända tar jag också in i min bod till kommissionshandel varjehanda plockgods, liksom vävnader, lärfter, näsdukar, halsdukar, hemgjort: blott jag aktar mig för siden, som ligger under skrå. Det skall inte bli en så liten handel, när en är hygglig mot folk vid sin disk; och jag sitter i min bod från tio om förmiddagen till fem på kvällen, längre är inte värt. Före tio om morgonen, innan jag slår upp boddörren, förfärdigar jag alla mina askar och glassaker. Om kvällen blandar jag kitten åt alla ämbetsmästare. Det skall bli en god handel och ett glatt liv! Saras ögon, mun och kinder sken härvid. Men sergeanten frågade: Skall du då sitta så inne hela året om, och aldrig se dig om ute eller andas den härliga lantluften? I soluppgången går jag ut på vägen åt Truve. Det gör jag var morgon om sommaren, när det är klart eljest. Tru ... vad är de för slag? Det är Truve, vet ja. Det är Richefts sköna herrgård på Mariestadsvägen, då. Om bara vägen emellan staden och ditåt inte var så hiskeligen sandig. Men jag bryr mig inte därom, jag går den inte så ofta. Många morgnar sitter jag allrahelst hemma. Jag har salvia och andra rosor i fönsterna; och lavendelkrukor skall jag lägga mig till med. Dessutom ser jag Lidaån utanför fönsterna, och skönare å finns inte. Vill jag se mera vatten, så har jag stora Vänern att skåda, när jag från fönsterna blickar utåt gapet vid Kållandsö: den har jag, bara jag tittar ut som åt stadsbron till. Och när du blir gammal, vackra Sara? Om jag lever till en femtio år, så tänker jag fara på marknader med varor. Ty så länge jag är ung, är det bättre att sitta hemma i min lilla handelsbod. Man går gärna in till en disk, där en så täck handelsmaninna sitter och säljer, inföll han.
Stäliderne utgöra icke lika många personer, sorn riksdagar iiga rum, utan ordet Ständer är ett collectivt begrepp, som alltid ur en och samma moraliska person. Ständerne inå för öfrigt sammanträda 1845, i85o, eller hvilket är sorn helst, när riksdag inträffar, så är det dock, sorn sagdt är, samma moraliska person. Skulle man ickeså uppfatta saken, så beklagar jag Ständernes credit; ty med hvad rättighet kan Ständerne göra någon afhandling, afsluta något contract, eller skail någon vilja med Ständerna ingå ett sådant, om ej contractet får slå och gälla? Med hvad rättighet beslöto i83o års Ständer utfärdandet af obligationer till säkerhet för banken. Gälla de, eller gälla de icke ? Kunna vi tillintetgöra dessa obligationers värde och ogilla hvad 18’o års Ständer gjorde, hvilket hela samhället och hvarje dess medlem på god grund trott vara rätt? Jag behöfver icke vara vidlyftig, — jag tror all jag rätt uttryckt min öfvertygelse. Är deri oriktig, vore det så mycket sämre för mig; jag tror icke, att den det är, utan tror, att den är bestämdt riktig, så vidt Statens credit skall äga bestånd. Detta förhindiar ieke Ständerna att i bevillnts-och andra mål viden annan riksdag göra och låta allt hvad deras makt och myndighet tillåter; men att just ogilla contracter , dem föregrde Ständer afslutat, dertill hafva de nuvar. ingen juridisk rättighet; och vore det väl politiskt handladt, om de än hade en sådan rutt? — Jag yrkar återremiss, under förklarande, att jag skall vara glad, när jag kan bifalla sjelfva hufvudfrågan. Gr. von Platen, Baltzar:
Att den uti 2:dra punkten föreslagne tid, inom hvilken Kronofogdar böra hafva verkställt utmätning, synes vara allt för inskränkt, särdeles vid de tillfällen då, efter slutade Tingsterminer, många expeditioner af flerfaldig beskaffenhet på en gårig påkalla Kronofogdens verksamhet. För utmätningar å landet erfordras ofta flere mils resor, hvarvid mehnföre eller eljest svårt väglag i betydlig mån kan verka på möjligheten af en skyndsam verkställighet; och dessa omständigheter synas äfven böra föranleda till stadgande af en längre tid, inom hvilken försäljning af utmätt fast egendom å landel bör vara gjord, än den som för slik åtgärd i släderne blifvit föreslagen. 2:0 Att de i i:sta och 2:dra punk terne nyttjade uttrycken: ”Utmätning hos gäldenär förrätta ” möjligen kunna lemna rum för den misstydning, som skulle Magistrat eller Kronofogde, h vilken af vårdslöshet eller med afsigt utmäter endast någon obetydlig egendom, men underlåter utmäta annat tillgängligt för full betalning erforderligt gods, ändock icke vara underkastad den stadgade ansvarigheten, eftersom utmätning verkligen blifvit förrättadehuru till ingen eller föga båtnad för fordringsägaren. Lydelsen i denna del uti nu gällande föreskrifter af åren 1766 och 1775, der det heter på begge ställen: ”fullgör Den 11 Mars e. m. 375 sin skyldighet genom utmätning,” synes vara rigtigare, enär derigenom uttryekes, icke blott att utmätningen företages, utan ock att den sker på ändamålsenligt sätt. 3:o Att i Förslaget saknas det stadgande, 1766 års Förordning innehåller derom , alt när försummelse inträffat och Kronofogde i grund deraf är ansvarig för betalningen af hvad utmätas bordt, Konungens Befallningshafvande skall dertill lemna skyndsam handräckning; en föreskrift, hvilken, genom 1775 års Kongl. Bref, utsträckt äfven till Magistraterne, gagnar alt utmärka, det så beskaffade fordringar äro executiva och ej behöfva, såsom en ersättningstalan eller såsom en Fiscalisk notion för tjenstefel, hos domstol utföras. 4:o
Sedan det kyrkobyggnads-lån å enahanda summa, eller Sextontusen R:dr, som likaledes vid sednaste Riksdag beviljades Knäreds församling i Halland och år 1852 utbetaldes, fått under fem års tid utan ränta innehafvas, böra Sex procent å detsammas ursprungliga belopp, före slutet af hvarje år, till Riksgälds-kontoret inbetalas; af hvilka Sex procent beräknas Fyra procent årlig ränta för det återstående låne-kapitalet, hvarefter det öfverskjutande beloppet kommer att såsom albetalning å lånesumman afgå, intilldess denna blifvit till fullo godtgjord. Derjemte bör den ersättning, nämnde församling möjligen kan i laglig väg erhålla för dess förlust i anledning af den förut uppförda kyrkans, genom olyckshändelse förorsakade, förstöring, uteslutande till afbetalning å detta lån användas. §. 28. Återbetalningen af de, för reparation af Linköpings domkyrka sami utvidgningsoch reparations-arbeten å domkyrkan i Wexiö, vid 1847 och 1848 samt 1850 och 1851 års riksdagar beviljade 2:ne lån å Tjugetusen R:dr hvardera, af hvilka det för förstnämnde kyrkas reparerande anvisade iånet utbetaldes från Riksgälds-kontoret år 1850 och det andra lånet år 1852, skall, före hvarje års slut, verkställas med Sex procent å de ursprungliga lånesummorna, hvarvid Fyra procent årlig ränta beräknas och godtgöres för det lånebelopp, som vid hvarje liqvid återstår, samt öfverskottet anses utgöra kapital-afbetalning; börande, i fall denna betalnings-skyldighet icke skulle inom bestämd tid fullgöras, dessutom fpr det belopp, som till liqvid förfallit, erläggas Fem procent årlig ränta intilldess detsamma varder vederbörligen inbetaldt. §. 29. Såsom ränta och kapital-afbetalning å det Carlskrona stads pastorat, vid 1840 och 1841 års Riksdag, tillerkända låneunderstöd af Tolftusen R:dr, inbetalas årligen Fem 9 Fern procent å denna summa, deraf räntan för det vid hvarje inbetalning återstående kapital beräknas efter Tre procent; och kommer således den öfriga inbelalningssumman att minska lånebeloppet. §. 30.
Gubben hade sent på aftonen kommit hem, och Stina skulle som vanligt välpläga honom med supen ... ”Men, Jesus, patron”, ropade den halft vansinniga qvinnan, ”jag tog miste på buteljen – vitriololja för färgningen ... vitriololja!” Och ut störtade den arma varelsen lika vild som hon kommit. Det är öfverflödigt nämna att min far, så fort han blifvit klädd, skyndade till Elias, att bud flög efter läkare, att mjölkkrukor uppburos för den plågade gamle mannens räkning och alla försök, som lågo inom mensklig möjlighet, gjordes ... Men det var förgäfves. Under ett våldsamt lidande, men dock med nog sans att rekommendera sin kära Stina i patrons vård, dog efter ett par timmar denne gamle hedersman, en af min fars bäst betrodda karlar. Den stackars hustrun tröstade sig aldrig. Hennes förstånd var nästan rubbadt genom det förtviflansfulla minne, som den hemska aftonen qvarlemnat. Hennes enda tröst var att stundom få fly till patron och af honom få höra huru säkert det var att Elias förlåtit henne – han hade ju i det sista sagt det icke blott till henne sjelf, utan till patron, och Elias var den man som aldrig talade osanning. Bland de resor, hvilka jag gjorde efter Elias’ död, har synnerligast en fästat sig i minnet. Det skulle denna gång bära af till Göteborg, dit jag redan gjort ett par färder förut, för att besöka min der i närheten gifta äldsta syster. Men som vi varit gynnade af en utmärkt god vind under de tvänne förra resorna, hade jag icke kommit i tillfälle att göra någon närmare bekantskap med södra skärgården, hvarefter jag dock särdeles längtade. Vid närvarande tur for jag under konvoj af en gammal f. d. kapten, numera skeppare på båten – det var icke Kulten, men dock min fars båt. Denne skeppare titulerades ännu alltid, förstås, kapten, och visst är att han, förutom titeln ändå från morgon till qväll var ”kapten”, såsom ordspråket säger om den, som starkt anlitar glaset.
Ridderskapet och Adeln remitterad motion af Herr Grefve Cronhjelm, rörande reglering af den till Stapelstäderna utgående Tolag, beslöt Ridderskapet och Adeln att förblifva vid sin redan beslutade remiss af nyssnämnde motion lill Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten, S, D. Lades till handlingarne BevillningsUtskottets den 3 dennes e. m. på bordet lagde Memoidal N:o 6, i anledning af anmärkningar mot Retänkandet N:o 3, angående Herr Eric LejfLers motion, om bränvinsbränningens inställande. S. D. Återremitterade Ridderskapet och Adeln BevillningsUtskottets den 2 dennes e, ni. på bordet lagda Betänkande N:o 7> i anledning af Herr Nordenankars,. Gustaf, motion, om stadgande af böter för uteblifvande från andra KronoUppbördsslämman. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos nedannämnde den 2 och 5 dennes e. m. på bordet l#gde Utlåtanden från Allmänna Besvärsoch OeconomieUt skott et, nemligen: N:o 43, i anledning af väckt motion, att jordoch strandegares rätt till hafsfiske måtte uti den under utarbetning varande nya fiskeristadgan blifva bibehållen; N:o 46, i anledning af väckt fråga, om utfärdande af Författning med förbud emot monopoliers stiftande till menigheters förfång; N:o 47» 1 anledning af väckt motion derom, att åtskillige i Elfsborgl Län kringspridda rusthållsnumror under Westgötha afsutna Cavallerie mäta Eili. till R. St.
Vidare hade Revisorerne inhemtat, hurusom, sedan åtskilliga juvelerare samt guldoch silfverarbetare i hufvudstaden år 1855 ingått till E. K. Maj:t med underdånig ansökning dels angående utländska guldoch silfverarbelens kontrollbehandling i likhet med hvad för svensk tillverkning i sådant afseende funnes stadgadt, dels angående åtgärder för hämmande af missbruket med utländska guldoch silfverarbetens tullfria införsel under namn af modeller och Kommerse-kollegium. efter det Ofver-Direktören för Myntoch Kontrollverken blifvit i ämnet hörd, den 24 September 1856 deröfver afgilvit underdånigt utlåtande, E. K. Maj:t vid underdånig föredragning den 2 Oktober 1857 af detta ärende, täckts anbefalla Kollegium att, i samråd med bemälde ÖfverÖirektör, på de af Kollegium i dess utlåtande uppgifna grunder, uppgöra underdånigt förslag till de stadganden, hvilka, i fråga om kontrollbehandling så väl af inom riket tillverkade som af från utrikes ort införda guldoch silfverarbeten, borde tjena till efterrättelse. Revisoterne, som ansett det vara af vigt att så väl det allmänna som den enskilde egde säkerhet derför att guldoch silfverarbeten, som blifvit med Kontrollstämpel försedda, ej vore underhaltiga; men hade anledning befara att kontrolleringen af dylika, i landsorten förfärdigade, arbeten i allmänhet icke alltid kunde derstädes verkställas så, att densamma fullkomligt motsvarade det dermed afsedda ändamål, hafva nu, Expcditions-UIskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 136.