Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statens sammanblandning med enskilda personers credit och industri-föreningar bör undvikas, sorn skulle deraf kunna dragas den slutföljd, att Banco-styreisen hädanefter vore förbjudet alt på sätt som hittills meddela crediliv för hypot liek s-föreningar. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag var ej närvar, i delar förena mig i den reservation Frih. Nordenfalk nu afgifvit. StatsUtsk;s utlåt. N:o 73 bifölls. Företogs till pröfning Bevilln.Ulsk:s den 7 och 16 dennes på bordet lagda betänk. N:o 11, i anledn. af så väl K. M:s nåd. propos., angtde kurhus-afgiftens fortfarande, som Hr Möllerhjelms, Axel, i ämnet väckta motion. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Mot Utskrs afstyrkande af Hr Möllerhjelms motion, att inom Stockkolms stad kurhus-afgiften skulle taxeras till högre belopp än uti Riket i öfrigt, anhåller jag att få göra en anmärkning. Jag finner icke Utsk:s för afstyrkandet anförda skäl väl grundadt, då det är Stockholms högsta styrelse, som gjort framställningen efter att hafva inhemtat vederbörandes yttrande i ämnet, hvilket dessutom i afseende på Stockholm icke kan betraktas ur samma synpunkt, som gäller för öfriga delarna af Riket, dels emedan arbetsförtjensten i hufvudstaden är större än annorstädes, hvarföre det ej heller är obilligt, alt afgiften är högre, och dels emedan behofvet af större tillskott måste vara större i hufvudstaden, i anseende till de vidsträcktare och kostsamma anstalter, som här erfordras till förekommande af smittans spridande. Specielt har jag mig bekant, att svårigheter och hinder möta för kurhusinrätlningarnes fullkomliga ordnande i hufvudstaden, så länge stadens innevånare icke äga rättighet att taxera sig till det belopp, som dertill erfordras, och att de medel, som hittills varit för ändamålet disponibla, icke varit tillräckliga för inrättningarna, sådana de nu befinnas, utan har bristen måst fyllas af fattigvårdsmedlen.
Den periodiska pressens benägenhet att blanda sig uti all offentlig verksamhet olver hufvud, och förvaltningen af ett från folkval härrörande embete i synnerhet, öfvergår lika lätt till ensidig ynnest som till ogunst. Flade nu min politiska karakter ägt liberalismens bifall eller min embetsförvaltning försonat dess motvilja; så skulle lätt nog kunnat hända, att publicitetens rop blifvit lika obilligt gynnsamt, sorn jag nu vågar anse det hafva varit obilligt missgynnande; och följden hade kunnat vara, att mina tankefoster lättare, än ske bordt, gått igenom såsom af allmänna tänkesättet understödda, hvilket väl icke varit bätttre, än om motsatsen inträffat genom publicitetens förvållande. Från denna synpunkt är det, som jag trott mig kunna hämta en viss uppmuntran under mina till utseendet fruktlösa mödor. I fall jag nemligen vågar tro, att mina hitintills åt glömskan lemnade tankar uthärda en pröfning, lastande sig vid ämnenas egen vigt, så kan det vara ringa skada, att de icke i stället kommit under en pröfning, på hvilken opinionens gunst eller ogunst haft inflytande. Den bättre granskningen, hvaraf deras möjliga gagn beror, har icke inträffat under min verksamhetstid; och jag kan lemna den åt framtiden med den förhoppning, att de åtminstone icke skola vinna större gunst, än de förtjena. På rent allvar är detta sagdt. Att frukterna af ett förståndets arbete blindt framsläpas af meningarnes ström, måste ju helt naturligen vara en tillfredsställelse af mindre redbar halt, än blotta hoppet, att arbetet en gång för dess egen skull vinner bifall. Jag må icke förneka, att i mitt medvetande möjligen döljer sig något hopp om en sådan framtidens gunst, som jag här forespeglat. Och hvad skulle jag, i sådant fall, högre önska, än att jag kunnat lemna vida rikhaltigare bidrag till dessa lagreformer, som äro så högt af nöden? Men så mycken förebråelse jag än af mina tadlare fått uppbära för bristande verksamhet i denna väg, kan jag dock sjelf åtminstone icke förebrå mig brist på vilja eller slumrande omtanka.
In 66em protocolli 6. 8Uverltolpe, Mändagen ven 15 Januaris, Plenum kl half il förmiddagen. Justerare jöljande: Utdrag af protokollet hällrr t Höglofl, LtÖdcrftuper o»H Adelns pieimm den iz Hai.u«nr i8i0- S, D Biföll Högloft. Ridderstapet och Nheln de stä! pä hwilka Stats-Ulstollet l d»tz hotz Hiitdcrstapck och Adeln ben 19 December pä borrer lagda Memvnai, ansett ftg »cre lunna riliftyika an« flämdealT ffeipeningarät Hos-Aal-Men och StatsSecrek. rarl e, i likhet med hwad Justitie-Räden hiliwlt tlllgidk; hwilkrt veflut stulle de Reipecnve Med-Stä. den genom Utdrag af Protocollet wäll." UgkN Meddelatz. Ol luprs, GB, PifHgtz tift alla helar Hwah f StatsW - Dm 15 Januarlt. 781 Utskottets, den 2i December hos Ridderffapet och Adeln pä dordet lagda Memorial af den 5 i samma mänad blifwtt yttrat l anledning af Friherre 6'^ibk^KIs Memorial angäende till, ökning i Pensionerne ä Rappellerade MinisterStaten; hwarom de öfriga Respective Eländen ffulle genom Utdrag af Protocollet wänligen UNHerrälaS. Oc iux,s. SD. Uti Memorial af den ii December hwiiket den 19 derpä töijande blilwtt hos Rtdderffapet och Adeln pä bordet lagdt, hade StalsUtffottet sig utlätit öiwer älffrlUaa af Riksdagsmannen »tiars ^snslon leckert fvccstagiie Ulwägar till ashjelpande af det Allmänna beholwet: Och fann Höalvst.
Matmodern gaf henne en vink och hon fick brådt att pressa lampglaset ner igen, hvarefter hon, stum som alltid, tumlade utom dörren. William drog en af stolarne fram till kaminen, der det ännu fans några glöder kvar, och slog sig ner. Modern satt vid ena fönstret och såg ner öfver staden der de första gaslyktorna började glittra fram. Så förblefvo de tysta en stund, hvar och en försjunken i sina egna betraktelser. Till sist kom det borta från stolen, framsagdt i nervös och förplågad ton: »Det är ett otäckt väder, dethär. Hvarken kallt eller varmt bara ruskigt och grått. Det stämmer alltid lynnet så trist.» »Åh», sade modern, »man får strama upp sig. Icke är det lönt att gå och låta vädret taga kommando öfver sitt lynne. När man sitter inne och arbetar märker man ju för resten knappt hur det är utanför.» »Nej. Om man bara rullar gardinerna ner och har lampan tänd hela dagen. Jaha, och så ifall man gnor. Men jag gör hvarken det ena eller det andra». »Hur kan det komma sig att du icke arbetar?» »Jag gitter inte». Hon teg. Hon hade intet svar att ge. Det föll som en tyngd öfver henne. Det var ju detta hon fruktat. »Det tjenar ingenting till», fortsatte han. »Det jag skrifvit duger inte. Men jag har i desse dar läst en bok som duger. Der står det allt hvad jag skulle vilja säga 'står som skrifvet i blod', som det heter i den gamla romanstilen. Men här passar uttrycket verkligen». »Hvad är det för en bok?» »En norsk naturligtvis! Vi få ju allting från Norge numera. Det är förbannadt att vi ingenting kunna göra sjelfva... För resten har denhär redan fått sin stora utmärkelse: den är konfiskerad. Alla bra böcker konfiskeras; det börjar nästan bli genant att aldrig ha varit med.» »Du har ju tiden för dig ännu», sade hon i det hon försökte sig med ett småleende, men det blef själlöst och dödt; hon tyckte sjelf att hennes ångest sken igenom. »Nej. Jag kan ingenting göra mer.
Utom invisningar på Rikets Ständers Bank, i enlighet med derom gällande föreskrifter, må ej af enskild Bank utfärdas andre tryckte eller graverade förbindelser, än creditsedlar, ställde till innehafvaren, att vid an - 14 Banco• och Lag-V Iskottens Betänkande, N:o 1. fordran, utan ränta, inlösas, och hvilka ej må lyda å mindre belopp, än Sex Riksdaler 32 skillingar Banco, motsvarande Två R:dr 24 sk. silfver. Bank-afdelning ege ej rätt att utgifva andra egne förbindelser, än till viss man ställde invisningar å hufvudcontoret. 9 §• Ej' må enskild Bank utgifva credilsedlar och invisningar å Rikets Ständers Bank till större sammanlagdt belopp, än som motsvaras af: 1:0 behållningen i dess egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 2:0 återstoden af depositionen i Rikets Ständers Bank; 3:o sådane Bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hypothek, som i 6 §. nämnas; Bankens egna lånehandlingar sålunda härvid icke inberäknade, och 4:0 innehafvande säkerhetshandlingar för lemnade cassa-creditiv, i den mon dessa anlitats; likväl aldrig till större belopp, än Tjugofem (25) procent af tecknings-summan. Derest genom vexling eller annan orsak det sålunda bestämda förhållandet emellan Bankens tillgångar samt beloppet af dess creditsedlar och invisningar skulle komma att rubbas, åligge det Banken att inskränka sin utlånings-rörelse och inom en månad hafva återställt det rubbade förhållandet. 10 §. Upplåning, vare sig på creditiv eller genom försträckning och deposition, må ej eller af Banken göras till högre belopp, än hälften af hvad å tecknad grundfond finnes i Banken insatt. Alla fordringsbevis, hvilka för dylik upplåning ulgifvas, äfvensom depositionsbevis skola ställas till viss person, eller visst Verk, samt innehålla att öfverlåtelse deraf må ske endast till viss man och efter föregången anmälan i Banken. 11 §. Vid utlåning ege Banken, då räntan ej är utfäst högre än efter
Jag är midt i kapitlet, midt på sidan och vill grufligt gerna läsa till slut — bara en liten stund ännu. Men jag känner af erfarenhet, att ingen parlamentering gagnar. » Du skall väl inte vara oförståndig, John, du behöfver så väl hvila. » Och hon tar lampan och lyser mig in i mitt rum. Men ännu länge, sedan jag kommit i säng hör jag hennes lätta fot smyga der ute, tyst försigtigt, för att icke störa mig. Och mångfal diga små ting hinna ordnas och bestyras i kö och skänk, innan syster Elsa för natten gå in till sitt. Sent omsider, när jag hör hennes hvit lakan prassla, kommer sömneu öfver mig, dju och lugn. Och hur skulle den annat kunna vara under syster Elsas hägn! I D U N För fruntimmersverlden. Furstlig trolofning i Stockholm. Det berättas med anspråk på fullaste tillförlitlighet, att prins Oscar kommer att ingå äktenskap med fröken Ebba Henrietta Munck, dotter till numera aflidue öfverste Carl Jakob Munck af Fulkila och hans maka, friherrinna Henrietta Ulrika Antoinetta Carolina Munck, född Oederström. Fröken Munck, som är född år 1858, har sedan år I88J varit anstäld som hoffröken hos kronprinsessan. Trolofningen lär komma att eklateras den 22 dennes. Drottningen reser i slutet af månaden till England, der hon någon tid kommer att vistas i Bourneinoutli, en af örikets södra badorter. Hennes majestät åtföljes af prins Oscar, hoffrökeu Eketrä och kammarherren major H. von Stockenström. Drottningen, som fortfarande vistas å Ulriksdal, lär inkomma till hufvudstaden på ett kort besök å konungens födelsedag den 2L dennes. Prins Eugen afreste i tisdags åter till Paris. Konungen, kronprinsen samt hertigarne af Gotland och Vestergötland följde honom till centralstationen, der öere hofiunkuonärer infunnit sig för att göra sin afskedsuppvaklning. Kunglig gåfva. Drottningen har i år liksom Here föregående år öfverlemnat 300 kronor till Stockholms småskolor. Bal.
Dg nu i allmänhet höfvas, torde mest verka till villebrådets minskning. allan ofras eller vårdas jagten af jordägaren. Med få undantag antingen ‘ den. ofrerlemnad at skogvaktare, eller idkas den utan tillåtelse, af torpre, drängar eller inhyseshjon, eller af löse personer, hvilka, utan afse<*ide pa hvad som bade för närvarande och det tillkommande kunde vara linga, endast hafva lill ögonmärke den närvararande förmånen och lätste sättet. Så finner man att, oaktadt utfärdade d indi ingar, fogel skiutes n ei parningstid eller liggtid, eller medan ungarne ännu äro sa små alt de Örgas i saknad af modren, samt äro till föda otjenlig?, eller ock fångas fo-el lammar o. s. v. Orrfogels skjutande för bulvan, ett icke förbudil sätt, 1 ett betydligen bidragande medel att i grund förstöra detta slag af vildt, et ar sant, att visserligen de gifvas, som på riktigt sätt utöfva jagten, och , ‘'genom bereda sig nytta med den omtanka, att villebrådet genom deras ^gärd aldrig minskas, utan snarare ökas; men denna omtanka båtar föga, fcr dea icke iakttages allmänt. Såsom medel att motverka detta verkgen onda, torde i synerhet kunna räknas: att ingen ägde rätt att jaga, sorn , Ue derföre erlade skatt: att den, som utöfvade jagt på andras ägor, på hvilV7|1S (,.akarai1 som belst» vore förfallen till ansvar, derest han icke genast id första påfordran, knnde visa jordägarens tillåtelse dertill: att skjutande Un i t8?- \e t 0?!* hället förböds: och att både säljare och köpare af vildt ^ld vore förfall611 öh ansvar på åtalan af hvilken som helst.
Under vandringen framåt upprepade han flera sköna språk ur bibeln och tröstade sjelf presten, som gick bredvid honom, och som ej kunde hålla sig från tårar. Folket strömmade till, hvar de fångne herrarne framgingo, och hans herredöme tillropade dem med glad röst: "Farväl alla mina goda vänner, och allt ärligt folk. Om någon finnes, som jag i någon måtto förtörnat, så beder jag om vänlighet." Och alla de det hörde, gräto och jemrade sig öfver hans oskyldiga död. Allt gick det sorgliga tåget framåt. I fönstren stodo fruntimmer och skådade. Då lyfte Arvid Eriksson gladeligt på hatten och sade: "Jag hafver alltid gerna uppvaktat fruntimren. Ville de nu, hos hans furstliga nåde, hjelpa mig härifrån, skulle jag vara deras tjenare, så länge jag lefver." Sedan påsatte han åter hatten och gick vidare. Nu blef hans herredöme varse mig, der jag gick, och sade till mig: "Jag vill och begärer, Johan Bertilsson, att du ser till att du kan komma till min morkär och säg henne om min hädanfärd, och bed henne gifva sig tillfreds, och säg att jag gerna och gladelig gick härtill. Liksom en man, som hela dagen har arbetat, gerna vill gå till hvila, så gerna vill jag gå till denna min död. Hvilket jag stadeligen vet och tror, att det icke skall vara någon död, utan en ände på all jemmer och vedermöda, och såsom en ingång till den rätta glädjen, der jag ock förhoppas att min morkär skall finna mig igen. Ty i denna verlden kan jag ej mera hoppas hon får stor glädje. Och tag denna ring och för den till henne, jag äger intet annat, som jag kan sända henne, och säg henne, att jag befallte henne i den allsmäktige Guds beskydd. Han, hoppas jag, skall vara min hjertans kära morkärs tröst i hennes kors." Om en stund sade han: "Fru Elin har lofvat, att den tapet mina systrar åt mig stickat, skall för mig hemtas att lida uppå. Gå och se till, att så verkligen sker."
De uti ifrågavarande ämne utfärdade Kongl. Resolutioner äro hufvudsakligen följande: Kongl. Resolutionen på Städernas besvär den 1 September 1664• §• Såsom Riksens Borgerskap underdånigst anhåller om dess frie val af Borgmästare och Råd, Kyrkoherdar, Skolmästare, samt alle andre andlige och verldslige betjente efter privilegier och sedvanor att kesa och utvälja, alltså vill 11. KMaj:t härmed INådigst hafva resolverat, alt hvad Borgmästareoch Råds-valet anlangar, det skall i gemen förblifva efier Lag och att Borgmästare och Råd med Stadsens Borgerskap , föregående Landshöfdingen intåd, må hafva frihet till utvälja af 3 Allm. Besv.- och Ekon-Viskottets Betänkande, N:o I21. dess medel, den, sorn till den vacerande tjensten bäst kan vara fallen oell dägelig, och skall i detta fallet ingen hafva magt anten genom förbön eller annat medel bringa någon utom stadzens Borgerskap till förbemäldte tjenst och plats. Kongl Resolutionen på Städernes Besvär den 3 October i6j5, §. 5. Öfver det fria val, Städerne äska uli Borgmästare och Råds och andre Stadsbetjentes tillsättande vid förefallande vacanser af sådane personer, som äro af Borgar-Ståndet,—-—•—- bäfver Kongl. Maj:t Sig förklarat, att Landshöfdingarne härmed allvarligen blifva förmante att förfara härutinnan efter Lag och SLädernes priviligier. Kongl. Resolutionen pä Städernes Besvär den 3 December 1680, § 3.
Forsslund att infria åtskilliga af förra Riksdagsfullmägtigen Paul Hedström mot falska handlingar erhållna lån från Banko-diskonten. S. D. Efter föredragning af Allmänna Besvärsoeh Ekonomi-Utskottets Betänkande M 43, i anledning af väckt motion i fråga om tilldelande åt ordförande i kommunalstyrelse af ett exemplar af Svensk Författningssamling, m. m , blef detta Betänkande af Ridderskapet och Adeln afslaget. S. 1). Remitterades till Banko-Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer med öfverlemnande af ett från Styrelsen för allmänna Hypotheks banken inkommet förslag till ändringar i Kongl. Förordningarne den 26 April 1861, angående dels en allmän Hypoteksbank för riket och dels de allmänna grunder, sora vid hypotheksföreningars bildande och framtida verksamhet skola till efterrättelse lända. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o angående kostnadsfri utdelning af Postoch Inrikes Tidningar till alla , kommuner i riket; 2:o angående användande af uppkommande öfverskott å det för gymnastiska centralinstitutet beviljade byggnadsanslag till ombyggnad af det gamla gymnastikhuset å institutets tomt; 3:o angående disposition af kronobonden från Gotland för dervarande presterskaps aflöning, tillika med några i anledning deraf afgifna yttranden; 4:o angående anslag till ny skolhusbyggnad och nytt gymnastikhus i Carlstad; samt 5:o angående anslag af prostetunna från Borås pastorat till prosten uti Åhs kontrakt inom Skara stift och Elfsborgs län. S. D. Vid föredragning af Banko-Utskottets Betänkande medförslag till reglering af Bankens f låneoch kreditivrörelse samt om användande af upplupen bankovinst, fattade Ridderskapet och Adeln följande beslut: Prot.-Eädrag den 17 Februari 1866. Utskottets förslag biföllos. Med alslag å Utskottets förslag, beslöt Ridderskapet och Adeln, att stadgandet i 6i § 1 morn. af nu gällande Banko-reglemente skall oförändradt bibehållas. 45:de punkten. Bifölls med uteslutande af orden:
de båda kungarna, deras arvingar och efterträdare. Även mellan deras undersåtar, riken och ömsesidiga stater skall vänskap råda. Så att det från detta ögonblick allt slags missförstånd anses ha upphört och förfallit. Vänskapsoch handelsrelationerna mellan de båda länderna skall återställas som de var den första Alla fördrag och överenskommelser skall anses förnyade och bekräftade. Om någon makt, vilken som helst, är missnöjd med fredsfördraget och gör krig mot Sverige förbinder sig Storbritannien att tillsammans med Sverige vidtaga sådana mått och steg som kunna bibehålla dessa staters säkerhet och självständighet. Vi har underskrivit detta fördrag med Våra anborna sköldemärken i Örebro den 18 juli 1812. Von Engeström, af Wetterstedt, Edvard Thornton. Vi gillar, antager och ratificerar detta fredsfördrag med dess artiklar, punkter och klausuler och skall troget utan svek hålla och uppfylla det. Med egen hand och under Vårt stora sigills fästande den 17 augusti 1812. CARL. Hans Kongl. Höghets Prinsen Regenten av England ratificerar ovannämnde fredsfördrag. Vi Georg den tredje, konung av det förenade Riket Stora Britannien och Irland har ingått fredsförening och vänskapstraktat med dess goda broder Konungen av Sverige, som blivit överenskommet och undertecknad i Örebro den 18 juli 1812. GEORG P.R. Kungörelse angående återupplivning med vissa förändringar och tillägg av artikel VIII i Kungl Förordningen av 1799, till förekommande av lurendrejeri och tullförsnillning. Örebro den 5 augusti 1812. En beklaglig erfarenhet har visat nödvändigheten av kraftiga anstalters vidtagande för att hämma lurendrejeri och tullförsnillningsbrott, vilka alltmer oförsynt utövas utan aktning för lagarna. Vi vill därför återuppliva artikel VIII i Kongl Förordningen till förekommande av lurendrejeri och tullförsnillning av den 6 april 1799 med följande tillägg: Om förbjudet gods hittas vid visitation i rum, där inte försäljning äger rum, konfiskeras varorna endast om deras värde uppgår till 100 riksdaler. Om någon påträffas på vägen med misstänkta varor, skall han följa med krono-, eller tullbetjänten till närmaste stad eller tullplats och i tullföreståndarens närvaro öppna och visitera godset.
1880-talet befanns i en VÅRA ILLUSTRATIONER. Den riksbekanta v y e n tarfvar helt visst ingen beskrifning; äfven de bland våra läsare i landsorten, s o m tilläfventyrs aldrig besökt hufvudstaden, känna helt visst af återgifningar detta underbart fagra perspektiv öfver » Strömmen » med Kungl. slottet o c h Skeppsbrons lifliga fartygsvakt till höger, m e d Söders o c h Skeppsholmens pittoreska kontur i midtfonden o c h till vänster Nationalmuseets o c h Grand Hötels imposanta murmassor. A p r o p o s Grand Hotel, så är det det allra nyaste %Grand » vår teckning meddelar, sådant dess yttre n u ter sig efter den genomgångna grundliga restaurationen o c h tillbyggnaden o c h sedan byggnadsställningarna för endast få dagar sedan nedtagits. Det inre af det charmanta hotellet — vårt lands största — är ännu icke fullbordadt, m e n i sinom tid torde Idun nog återkomma äfven till detta. uppei följd af öfver— den gamla gick, detta senare att ej var var Maria LebKarl », hvilken efter stiick. Ja, det amnestien men var » jägaren 1867 där under återvändt årens Underrättelsen till sitt hemland, lopp sjunkit i djup nöd. 16: 45 pr meter från mina fabiker I Bokhandeln G. af E n kejsarinnas lefnadssaga. Med porträtt af Kronprins Rudolf. lats Banyuls Trilles. Ett aptitgifvande, magstärkande vin, afsedt för konvalescenter och svaga personer i allmänhet. Rekommenderadt af många hrr läkare. Fris pr butelj kr. 8,50 hos af ytterst hela den svenska intressant. pressen omta(S.T. A.68I99) Tanto 13itl (ross Regeringsgatan (Hushålls-Socker) finnes till salu hos de flesta Stockholm — Öfre Norrland, Drottninggatan 6. * Hushållsräkning 5 %. &amp; K. Z u r i c h. Denna balsam är: 1) Ett oupphunnet verksamt botemedel m o t alla sjukdomar 1 l u n g o r och.
Så ega vi i öfversättning från engelskan, verkställd af henne, den etiskt-religiösa berättelsen » Vingårdsarbetare », hvilken sett ett par svenska upplagor; hon öfversatte dessutom en liten holländsk bok, afsedd för barn: » Förstår du Fader vår? » Den lilla boken hade varmt anslagit henne själf, och hennes önskan var, att den äfven skulle komma svenska hem och små svenska barn till godo. Hon uttryckte sig i allmänhet skriftligen med största lätthet samt skref också mycket och gärna bref, hvilka, såsom vi redan påpekat, voro i hög grad betecknande för hennes karaktär och begåfning: hjärtliga och enkla, ofta glädtiga samt alltid fint formade; hon begagnade sig vid sin brefvexling än af franska, än af svenska språket, än sammanblandade hon båda språken, allt efter som orden föllo henne in. — Hennes handstil utmärkte sig för synnerlig elegans. Som ung mottog hon äfven utmärkt undervisning i musik, målning m. m. och de sköna konsterna förblefvo henne också alltid kära. Hon älskade musik och lät som drottning af Sverige stundom höra sig i den mera enskilda krets, som ibland samlades i hennes salong. Det var också hennes glädje att själf i sin tur meddela sin dotter undervisning i pianospelning och spela tillsammans med henne. Hvad målning angår, hade hon dels medfödda anlag härför, dels hade hennes håg i detta stycke fått god näring äf de rika samlingar och stolta traditioner, som hennes eget hemland gömde. Att det nöje, hon fann i denna konsts utöfvande, skulle fä en stor tillökning, därigenom att samma tycke delades af kung Carl, faller af sig själft. Drottningen tillbragte ofta tiden hos sin gemål i dennes atelier, sysselsatt med sitt broderi eller någon bok, och följde stundom, stående bakom hans stol, hans pensels raska fart. Ej sällan förehade de kungliga makarna ett eller annat arbete i målning, som de gemensamt fullbordade; ett sådant var det album af s. k. » Illuminated texts », som de skänkte sin dotter samma år, hon blifvit kronprinsessa af Danmark. Det sista arbete, hvarmed de tillsammans sysselsatte sig vintern 1870 — 71, var i liknande stil, men hann ej afslutas före drottningens död.