Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från en båt ute på sjön hörs en gäll, klar flickröst, som sjunger en klagande folkvisa o m älskog och sviket hopp. Från en annan båt spelar en gosse på dragharm o ifika en vals med en oändlig mängd af drillar o c h fantasi-löpningar. Öfverallt glam, skratt, sång, ungdom o c h glädje samt jublande fröjd öfver midsommarn i norden, så efterlängtad, så förgänglig, så tjusande i sin fägring. Ett stycke upp åt landet, på sidan o m landsvägen, ligger den ett par hundra år gamla kyrkan, liten och med förvittrade murar, små fönster, tegeltak och utan torn. Från en närbelägen höjd ringes till gudstjänst från en tunnt ljudande klocka, uppsatt i en rödmålad trästapel. Kyrkogården är en kyrkogård i miniatyr, men grafvarne äro väl vårdade, och lummiga syrener, jasminer och hägg utsända en nästan bedöfvande doft. Här firar man också midsommarafton enligt skärgårdsbons sed. En hel del folk håller på med att pynta och feja sina dödas grafvar. Tysta och högtidliga röra de sig, endast kastande ett och annat ord till hvarandra, i det karlarne räcka kvinnorna en hjälpsam hand, där det behöfves. En liten fågel drillar sin aftonsång från syrenbusken, en annan svarar honom från skogen längre bort. Fiol-tonerna från societetssalongen höras svagt o c h dämpadt genom den klara luften, som ville de locka dem på kyrkogården från deras allvarliga arbete ut till lifvet och nöjena. Men skärgårdsbon är en tung och trögtänkt natur. Hans fantasi drar h o n o m ej med sig, dansmusikens toner hör han ej ens, där han planterar penscer och förgåt-mig-ej på grafven. En ung flicka, puckelryggig, utmärglad och blek, har nyss slutat arbetet med sin nyuppkastade graf och ligger nu stilla på knä där bredvid, försjunken i bön eller vemodiga tankar. Utan tvifvel har hon aldrig dansat, o c h hennes torftiga dräkt ger tillkänna det största armod, liksom hennes ansikte o c h gestalt bära prägel af djupt lidande.
När de första Christna lärarena predikade för folket, föll den Heliga Anda öfver församlingen, så att den heliga elden, hvaraf de sjeffve brunno, antände under deras predikan hela hopar af menuiskor, hvilka, ifrån att vara andeligen döda och oskickliga för Guds rike, blefvo lefvande stenar uti Christi Kyrka, upfylde med den Heliga Anda och delaktiga af Andans gåfvor. I samma mon sorn församlingen sålunda blef benådad med Andans fullhet, i samma nion kunde äfven fastställda perikoper umbäras vid den allmänna Gudstjensten, ty Bibeln i sin helhet blef mer och mer känd, och kunde utaf sin rika skattkammare förse lärarena med tjenliga predikotexter utan alla inskränk - Ben 8 Februari f. m. 34!) ningar, hvaraf Fifsutveckringen fortgick i stegrad och förökad kraft, under det form' ii »emiel, iog en mer och iner underordnad gostaf. Och detta har jag nied egna ögon ännu funnit vara fallet. Jag liar sett flerfaldig» Yttringar af Okristlig Gudstjenst och mänga arter af både uti formalismens tjenst förstelnade Statskyrkor, och sådana kyrko-organismer, der en mera lefvande Anda gjort sig gällande, men jag har aldrig funnit uti de Kyrkosamfund, der lifsutvecklingen lått framgång, någon sådan trefaldig cordong af föreskrilna predikotexter dragen ikring hierarchiens tribunal uti helgedomen. inom hvilken prestethron, högt upsatt i Kyrkan, endast ordinerade prester förskansat sig; utan lifvet och andekraften Ilar yttrat sig på helt annat sii 11. Deremot har jag alltid trott mig finna, att just den precisa, stela och ensidiga formutvecklingen varit el t säkert tecken på andeligt dödstillstånd uti kyrkan.
Af samma dag , i anledning af gjord hem-' ställan om jemnkning i Roteringen vid Vesterbottens Regemente. 6. Af samma dag , rörande en föreslagen ny Landtmätare-Taxa. 7. Af den 20 Februarii, angående beståndet af sådane Contrakter , somHmellan Pastorerne och Församlingarna blifvit upprättade och hvarmed båda förklarat sig nöjda. S. D. Riksens Höglofl. Ständers Lag-XJtskotts sedan sisla Plenidag på bordet hvilande Utlåtan: Pro t. Ut dr', d. 24 Mars 1818. de, i anledning af gjorde motioner, om bestäm? mande af en viss afgift till Krono - Fogdarne t Vesteroch Norrbottens Jhan , då de icke sjelfve ntan genom Fänsmännen låta verkställa Utslag i Utsökningsmål, äfvensom serskildt väckt fråga om fastställande af Fänsmännens samt Nämdeoch. Fjerdingsmännens rättighet, att, enligt Krono-1 Fogdens ordres, och på deras ansvar verkställa utmätningar i private mål; blef nu å nyo löre» dragit; hvarvid Borgare - Ståndet fann godt att Fespektive Med-Stånden skulle vördsamt och vän-' ligen inbjudas , förena sig om en underdånig an» sökning hos Kongl. Maj:t, att Herrar Fandshöf-1 dingar må genom Circulaire' förständiga KronoFogdarne i deras Fän, att de äro berättigade i och för sådane private Utmätnings-förrättningar som på Krono-Fogdens eget ansvar verkställas, att åtnjuta biträde af Fänsmän och Fjerdingsman inom F’ögderiet. S. D. Föredrogs å nyo Riksens Högl.
Såsom årliga ordinarie anslag för Landtbruks-akademiens experimentalfält har Kongl. Majit jemväl äskat i a) tillökning i Agrikullur-kemistens lön och hushyre-ersättning.. 1,400 b) till laboratoriets underhåll, anskaffande af kärl, reagentier, kol m. rn. 1,500 c) » aflöning åt Agriliultur-kemistens assistent 1,200 d) » handräckning vid laboratoriet 300 tillsammans Jemte anmälan, att Agrikullur-kemistens lön och husbyres-ersättning för närvarande tillsammans utgöra 2,600 Ridr, får Utskottet, med hänseende till hvad här - 72 Stats-Utskollets Utlåtande M 99. ofvan under 26:le punkten är vordet tillstyrkt i afseende å inrättande af en fullständig kemisk försöksanstalt vid experimentalfältet, hemställa, att ifrågavarande belopp, tillhopa 4,400 Ridr årligen, måtte af Rikets Ständer beviljas och under anslaget lill »befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmanuanäriugar» uppföras. 37io Till den nådigsl föreslagna Agrikultur-kemiska försöksanstalten vidAlnarp har Kongl. Majit begärt ett uiligl bidrag af 4,300 R:dr; men da Utskottet, under 27:de punkten bärofyan, afstyrkt anslag tili ordnande af berörda anstalt, hemställer Utskottet jemväl, att ifrågavarande nådiga framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 38:o. Af Statsråds-protokollet inhemtas att Landtbruks-akademiens Sekreterare för närvarande och intill innevarande års slut åtnjuter följande löneinkomster nemligen : på Akademiens stat. jemte boställsrum, kontant lön 1,000 samt från anslaget till befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmannanäringar: a) af det belopp, 4,880 Ridr, som till Landtbruks-akademiens
v 1 afseende å de i motionerna gjorda förslag får Utskottet således förklara att, beträffande den ifrågasatta befrielsen för kommunerna från Ijerdingsmansbestyret och dess öfverflyttande antingen på kronobetjeningen eller särskilde af staten lönade betjente, Utskottet anser sig icke kunna sådant tillstyrka, enär, hvad angår förra fallet, kronobetjeningen redan är så öfverhopad med bestyr, att den icke kari umbära det biträde, som fjerdingsmännen lemna, och i händelse af dctsammas upphörande ej skäligen kan betungas med hjelp-tjenstemäns aflönande, samt, i sednare fallet, en alltför betydlig utgift för staten skulle komma i fråga; men att deremot hvad ifrågaställdt blifvit om ett allmänt deltagande uti nämnde bestyr af samtlige fastighetsegare inom socknen eller fjerdingsmansdistriktet torde böra i betraktande lagas. Härvid bör nemligen öfvervägas, att de många och olikartade åligganden, som tillböra fjerdingsmannabefattuingen, ej allenast göra densamma i allmänhet särdeles besvärlig, utan jemväl omöjlig att personligen utöfva för den del af allmogen, som saknar erforderlig färdighet i skrifning och räkning, samt att, då denna befattning uti Kongl. Stadgan af den 1 Juni sistlidne år blifvit förklarad vara ett menighetsbestyr, deraf ock torde böra följa, att besväret dermed, likasom andra för kommunen gemensamma åligganden, desto heldre bör drabba alla dess jordoch fastighetsinnehafvare, som fjerdingsmans-inrättningen åsyftar upprätthållande af ordning och säkerhet inom kommunen, till alla dess medlemmars skydd och fördel. En lindring vid utgörandet af ifrågavarande besvärliga befattning skulle, på sätt tillförene blifvit andragct, lättast och billigast kunna tillvägabringas, om Säteri-, Rå- och Rörssamt insockne frälse-hemmansegare, äf - u Allm.
I följd häraf och då, utom det att, enligt hvad här ofvan i första punkten torde finnas ådagalagdt, beskattningslagstiftningen i allmänhet tillkommer Rikets Ständer allena, hvarken någon Grundlagsparagraf uttryckligen tillägger Konungen rättigheten att i speciela fall bevilja nedsättning eller förmedling i så beskaffad ordinarie ränta, som den, hvarom här är fråga, eller någon serskild Författning kunnat uppgifvas, som meddelar föreskrift, huru sådan förmedling må sökas eller erhållas; lärer det ej få antagas, att beviljandet af en dylik förmedling eller nedsättning lagenligt tillkommer Regeringsmakten. Efter framställning af denna åsigt rörande ifrågavarande mål, torde äfven anledningen vara visad, hvarföre icke någon serskild §. i Begeringsformen blifvit åberopad, såsom genom det i denna punkt åtalade beslutet öfverträdd. Angående den Ansvarighetslag åter, som bör vinna tillämpning, skall yttrande här nedan meddelas. Under åberopande i öfrigt af anmärkningsmemorialets innehåll, bör alltså af mig oförändradt fullföljas anmärkningen i denna punkt, att, vid fattande af beslutet den 15 Februari 1839 om nedsättning af den för Riddarhyttan fastställda kronoafrad, de genom Kongl. Förordningen af år 1723 för bergverks bedrifvande i allmänhet stadgade beskattningSgrunder blifvit öfverträdde. Anmärkningen uti /j:de punkten emot den rådgifvandeåtgärd, som föregått Kongl.
Med undantag möjligen för den s. k. nordvestra Den 9 Maj f. m. 153 stambanan, eller den som är ämnad att sammanbinda den vestra med de Norska jernbanorna, äro de återstående delarne af det stora jernbanesystemet ej lika oundgängligt nödvändiga i och för rikets försvar, som de nu snart fullbordade stambanorna, utan afse de mera det visserligen äfven högst vigtiga ändamålet, upphjelpandet af landets industri, genom underlättade kommunikationer. Dessa banor, eller den östra och den norra, äro enligt min åsigt ej lika oundgängligt nödvändiga för rikets försvar, som den vestra och den från Malmö till Falköping af följande skäl: l:o att medelst de senare, nu snart färdiga banorna rikets försvarskrafter från hela södra och vestra Sverge kunna på kort tid koncentreras vid Stockholm, Götheborg eller Skåne, då äfven Östergöthlands och Wermlands stridskrafter kunna med lätthet framkomma till dessa hanor. Till och med den Norska hären kan, så länge den vestra kusten ej är blokerad, med lätthet öfver föras till Götheborg, eller annars öfver venern uppnå någon lämplig punkt på den vestra stambanan. — Af de norr om Mälaren stationerade regementerna kunna Westmanlands och Dalarnes utan svårighet öfver Westerås, och Helsinge öfver Upsala medelst ångbåtar föras till Stockholm. De återstående Norrländska åter kunna, för händelse af ett krig med vår östra granne åtminstone, ej dragas från gränsen. Ehuru ingen kan bestrida att de återstående stambanorna skulle vara af stort gagn äfven i detta hänseende, så kunna de dock derföre utan verklig fara för riket undvaras åtminstone under de tre åren till nästa lagtima riksmöte, en tid, sorn torde vara tillräcklig, men också är väl behöflig, för att vinna den erfarenhet om resultatet i finansielt hänseende af de nu färdiga banorna, som måste anses erforderlig för att stödja det nya byggnadsföretaget på fullt pålitlig beräkningsgrund. 2:o
Till sin personlighet är änkefru Cadier särdeles vinnande och intagande, med enkla och flärdfria vanor, sådana ett arbetsamt och omtänksamt lif plägar alstra, och med ett utprägladt sinne för ordning och prydlighet, hvarom också alla anordningar på Grand Hotel nogsamt vittna. Hon talar franska, tyska och ryska samt svenska, som vore hon infödd. För konsten, äfven i annan gestalt än kokkonsten, är hon icke heller främmande, och detta synes vara ett drag i hennes familj: en af hennes bröder är artist, och hennes make var en ifrig och intresserad älskare af antikviteter samt anlade en dyrbar samling, som hon omsorgsfullt vidmakthåller; själf är hon i besittning af en utsökt smak och äger stor esprit d ' arrangement, hvilket ofta sports i de stundom mycket konstnärliga anordningarna vid större fester på hotellen. I kretsen af sina barn och barnbarn firade änkefru Cadier den 3 dennes sin sextionde fö- delsedag, strax efter det hon sett de försköningar och förbättringar hon vidtagit med Grand Hotel fullbordade, och det är med anledning däraf Iduns red. ansett tillfället lämpligt att i sitt galleri införlifva bilden af den, som väl får anses som den förnämsta kvinnliga representanten inom värt land på den kulinariska konstens område. Q. H. Det ges ögonblick i människans lif, då hon står världsanden närmare än eljes, och då det står henne fritt att göra ödet en fråga. Fr. v. Schiller. Jag fruktar mycket, att vårt lilla jordklot torde vara världsalltets dårhus. F. V. A. de Voltaire. Ett farligt system. Af F r i d a N. N. ff^| [yji) ycket har blifvit taladt och skrifvet om af skuldsättning, af att låna sig fram i världen. Det gör människan ofri, på- lägger henne ett mången gång ganska tungt beroende samt har i släptåg en massa bekymmer och trassel i ett hem. Det finnes kanhända personer, som måste anlita andra om penninglån, åtminstone heter det så; men månne då icke begäret att » lefva högt » eller ett omättligt förvärfsbegär, som slutligen dock bär åt motsatt håll, så att ruin blir följden, i stället ofta varit driffjädern!
Frågan om rätt emellan man och man genom rätter lagtillämpning, kan inom samhället aldrig få anses såsom en småsak, och det är derföre de skola afgöras af Konungen såsom ensam lagstiftare i sådana mål. Dessa s. k, små detaljer, som röra obetydliga summor för enskilta, en arbetskarls rätt o. s. v., de äro icke småsaker, ty det är rättstillståndet i samhället, som är derunder beroende och om det öfverlåtes ifrån K. M., hvad Står då qvar för tillämpningen af 16 § Reg.F. Denna § har just med flit pålagt K. M. alla dessa småsaker, hvilka äro till sin natur vigtiga för samhället. Hr von Hartmansdorff har angifvit en utväg att kunna befria de föredragande departits-clieferna i Statsrådet ifrån att behöfva öfvervara öfverläggningarne, då besvärsmål af andra depart:ts-chefer föredragas. Del är en fråga som är alldeles främmande för ifrågavar. betänk. Den bör ensamt utgöra föremål för öfverläggning om den, i laglig ordning väckt, hos Const.Utsk. medför den verkan att förslag till ändring i grundlagen blifver afgifvet. Jag tror att de som genomtänkt frågan hafva tillräckliga skäl för afslag å betänk. Hr Hjerta, Lars: Om man äfven skulle antaga hvad här blifvit anfördt såsom ett af hufvudskälen emot de ifrågasatta grundlagsförändringarna, nemi. att proposm derom är behäftad med någon ofullständighet, så utbeder jag mig likväl att få fästa R. o. Adis uppmärksamhet derpå, att de anmärkmr, som i detta hänseende äro gjorda, undanrödjes om man blott afslår den 24 §, men antager de båda föreg:de.
M:s ifrågavar propus., skall det måhända synas underligt, att jag icke upptager till vederläggning de särskilda anmärkmr, som af ätskillige talare blifvit gjorda; men dä äterremiss redan är begärd och af mig 1111 ytterligare liegäres och påyrkas, icke på grund af dessa anmärkmr, utan pä grund af det oskiljaktiga, sammanhang, som denna propos, hatmed den redan återremitterade proposm i LagU(sk:s betänk, under N:o 14, så anser jag det vara för tidigt att nu ingå i någon vederläggning af de här gjorda anmärkmrne, utan förbehåller mig endast rättighet att, sedan Utsk:s afgifvande nya betänk, inkommit, i händelse af då skeende anmärkmr, få dem besvara. Frih. Cederström, Thure Fredr.: Jag har endast begärt ordet för att med några ord få bemöta det yttrande, som Gr. Sparre haft. Först får jag anmärka, att då Grefven citerat Preussens exempel, så har Grefven förbisett, alt der finnas verkliga förmyndarekamrar, hos hvilka ulla säkerhetshaudlingar, som röra de omyndiges egendom, deponeras; ali således den säkerhet, sorn förmyn - 372 Den 26 Oclober. daren bör prestera, icke kan hafva afseende på något annat än den ränta, som förmyndaren kan komma alt uppbära af förmyndarekammaren. Hvad beträffar förhållandet hos oss, så torde hvar och en, som utöfvat domarekallet, hafva sig bekant, luiru svårt det är att få ordentliga personer till förmyndare. Skulle man nu derjemte stadga, att den omyndiges egendom skulle intecknas i förmyndarens egendom, så torde svårligen på landet finnas någon person, som ville åtaga sig förmynderskap, emedan en sådan åtgärd skulle betaga honom all möjlighet att få låna penningar, om han deraf vore i behof. Jag vill derjemte erinra, att en så beskaffad inteckning icke gerna låter verkställa sig, om t. ex. myndlingen äger faslighet, ty icke kan man i förmyndarens fastighet inteckna den omyndiges fasta gods, jemte ränta.
Jag kan således ej gå in på att namn belåningen här sättes i första rummet, och varubelåningen i det andra, eller att varubelåningen skulle vara förbjuden för det att den ej slår nämnd. Jag anser att en lånsökande, som vill lemna pant af varor, hvilka äro under publik vård och försäkrade för förstöring, bör hafva företräde, och der varor icke finnas, accepterade växlar på po dagars sigt. På detta sätt blir visserligen Capitalet obetydligt såsom Hr Hjerta sagt, men derföre borde också icke någon viss summa vara bestämd för upplå - ai6 Den 7 December f. ni. ningen. Men då 3,000,000 äro bestämd.!, anser jag dock varu-belåningen böra komma i första rummet, så att den som vill uppköpa varor icke behöfver anlita 2 å 3 personer om borgen, utan helt enkelt hafva sin rätt öppen att få varan belånad till hälften eller f:delar af värdet, hvarigenom lian kan fortsätta en varuupphandling söm eljest i brist af capitaler, till mehn för produktionen, måste afstanna. En sådan utlåning skulle dessutom betydligen förekomma de vinglerier, som från namnbelåningen befunnits oskiljaktige. Grefve von Schwerin , Fredrik Bogislaus: Herr Hjerta har ganska riktigt anmärkt, att de åsigter, som Banco-Utskottet i Betänkandet N:o 53 framställer, ej bordt anses såsom ett nytt system, utan blott såsom ett förslag lill rättelse af det missförhållande i alla beräkningar, som uppkommit genom sedlarnas fallna värde. Under de tider då 48 sk. i Silfver voro lika med 48 sk. i Sedlar, var maximum för erhållande lån 6,000 R:dr, hvilken summa nu motsvarar 16,000 R:dr. Banco Utskottet föreslår 20,000 R:dr såsom maximisumma, hvilken summa, på sätt jag upplyst, icke betydligen skiljer sig från den maximisumma som förr varit bestämd. Jag skulle tro det vara lämpligast, om de gamla definitionerne, sådana som de finnas uttryckta uti den Kongl. Kungörelsen, bibehållas, med tillägg endast Den 7 December f. rn. af de nya, nödige befunne föreskrifter.
218: U3 62: 14 Allm anna ond~ostnaclers lronto Annonser och trycksakers konto ... D. iitg,jorde la. 758: 49, beliipte sig vid krets slut till lir. 680: 40 och best&amp;? " f: hl ve11 tarier och modelI.ei kronor 341: 4.O Ett till. frölieii Olilssoq iitfiirclaclt l&amp;ii &amp D 200: - Lager af inönster .: .. » 29: 55 Insatt i .Haiidelsbaiiken » !Ni: 25 ICnsssbeli&amp;lliiing 2 1.0: 2C) Till sist f ' &amp; iinclerteckiinde, som 1~ef ' uniii.t .r~lieiislitll~xiia i godt skick och behörige ii verificerade, tillutyika att f ull s iisvczrsfriliet I&amp; bevilj as. styrelsen. Stockholm i niars 1894.)) Anna Kruse. Berfha Salin, f. Keinpc. Kassaförvaltarens rapport. Ur raken skaperria anfdres följ ande: C - C _ _ _ _ _ _ Vid h e t s slint Ilade Frehika-Bre~~ier-F~rb~111cIet följ ande Y ' iZlgå9zgcw: 1.,590: 98 ~iiteck~iiiigs-~amti-Aktiebol.aget Inveiitarj.er 1.,424: 37 Fordran Iios fru S. W11.itl.ock 3,360: - Diverse debitorer: u Iteversforhiiigai. 5,575: - 9,575: Ofve~balan serad biist frhn föregiie~ide &amp; r ... 64.7: Kassa .. 266: Snmina].
Det blefve då endast nödvändigt att dessa afgifter vore sådana, att vid förordnandet om dem i Statsrådets prot. kunde åberopas som skäl en anläggning eller ett vidmakthållande af någon anstalt för rörelsens befordrande inom landet; men man undvek i allt fall sådana afgifters utgående, för hvilka som skäl i prot. skulle vara åberopadt, alt en magistrat behöfde förhöja sina tjenstemäns löner, eller en kyrka byggas o. s. v.; man undveke att för ett sådant ändamål en hel landsort, som icke hade med magistraten eller kyrkan något att skaffa, kunde blifva beskattad. Jag anhåller att få uppläsa förslaget till redaction, sådant jag anser detsamma böra lyda: ”dock icke härunder begripne båk-, brooch färjafgifter samt andra dylika, hvilka för enskilda inrättningar uppbäras och erläggas af dem, som inrättningarna begagna, och hvilka fastställas för anläggning eller vidmakthållande af anstalter till röselsens befordrande.” Hr von Hartmansdorff: Öfverläggningen visar, särdeles genom de siste talarnes yttranden, att man här vill stifta en lag af beskaffenhet alt hindra Konungen höja tolagsafgiften. Vid öfverläggningen om denna fråga förra gången, då man också påstod all tolagsafgiften blifvit ålagd för att skaffa löneförhöjning åt Stockholms magistrats tjenstemän, anmärkte Ur Möllerhjelm, att staden hade äfven andra utgifter, än dem till magistratens underhåll, och att man sålunda borde göra en egen uträkning, för alt visa det de afgifter, som influtit för begagnandet af stadens hamnar, utginge till förenämnda ändamål' och ej till något annat. Man kunde eljest likaväl säga, att aflöningen till magistraten utginge ifrån andra tillgångar, än just ifrån tolagen. Om något misstag härutinnan blifvit begånget, så lärer saken ej kunna ändras, ehuru Konungens rådgifvare kunna dragas för riksrätt. Gr.
Majit och Kammar-kollegium sedan November 1828 utfärdade fullmakter och konstitutorialer blifvit intaget om förbindelse för den utnämnde, att underkasta sig den tillämnade löneregleringen, må få uppföras på allmänna indragningsstaten, för att derifrån till innehafvaren intill dess afgång utgå; c) att, hvad häradsskrifvaretjensterne angår, ej allenast dertill hörande indelda och kontanta löner och resepenningar, utan ock, på det debetssedel-lösen till förmån för de skattskyldige, samt mantalsskrifnings-provisionen må, när löneregleringen i allmänhet vidtager, kunna upphöra, ett mot desamma svarande belopp, efter medeltal för sistförflutne 10 år, må uppföras på allmänna indragningsstaten, för att, efter hvad för hvarje häradsskrifvaretjenst belöper, från denna stat utgå, intilldess genom hiiradsbokhåilares tillsättande med löner på stat, göromålen vid tjensten upphöra, samt, hvad angår ordinarie löner för de af nuvarande, med fullmakter försedde, häradsskrifvare, som då qvarstå och icke blifva till häradsbokhållareeller annan tjenst förflyttade, äfven allt framgent intill deras afgång, hvarintill de ock horde få sina boställen bibehållna; d) att, enär de indelda löningar, som till statsverket indragas, icke inflyta förr än efter förloppet af det år, för hvilket de äro att såsom löneförmon, beräkna, samt denna indragning bör kunna, för större delen af ifrågavarande tjenstemannapersonal, utan serdeles uppehåll verkställas, då dervid iakttages, att icke någon med indeld lön må, utan att densamma indrages, undfå Iönetiilökning efter uya staten, och att löntagare, blott i det fall att han blifvit utnämnd till tjensten utan förbehåll om förbindelse att underkasta sig blifvande lönereglering, är berättigad att icke, utan eget medgifvande, skiljas från indeld lön i utbyte mot kontant, Rikets Ständer må, jemlikt hvad för så beskaffade fall varder i nådig proposition angående beskattningsväsendets samt uppbördsoch redogörelse verkets förenkling föreslaget, sätta Statskontoret i tillfälle att qvartaliteter utbetala de kontanta löner, emot hvilka de indelda komma att utbytas. 32