Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och såsom på denna humanistiska linia äfven naturkunnighetens upptäckter och bevisningar, tydda och tolkade efter naturtingens andemeningar, öfversättas i ord till näring för ett högre lif, så får på den reala linien sjelfva språkkunnigheten karakteren af naturalhistoria, såsom också språkets alla ord, verkligen lånade ifrån naturen, visserligen icke äro annat, i real mening tagna, än naturbeskrifningar. Man påyrkar och bedrifver en modern språkrnångkunnighet, och sådant kan nog, särdeles för ett litet folk, nödtvunget behöfvas vid dess mångahanda beröringar med främmande större nationer, som föra talan å verldsmarknaden. Men med de många språken vinnes dock sällan mer, än ett hufvudsakligen lexikaliskt real-vetande; och oaktadt den inlärda mängden af de olika språkljuden, är man derföre icke utrustad med en ordets samt tankens och viljans högre förmåga, som fastmera derigenom försplittras och förslöas. Man kallar ej för musicus den, som blott eger färdighet alt på en mängd olika instrumenter framlocka de olika ljuden, eller genomgå skalorna, m. m-, 22 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 115. hvilket fastmera är endast dilettantens utmärkelse. Men för det mästerskap, som utöfvar inom tonkonstens verld en skapande verksamhet, erfordras det något annat, och högre; och så förhåller sig äfven med skapelserna i ordets verld. Greklands vise kände visst endast ett språk, och Cicero tvänne; och bland Englands yppersta statsmän torde ej många rätt kännt flere, än Irenne, men dessa dess bättre. Det försiggår inom spheren af samhällenas högre kuiturlif en daglig nyskapelse; och visst tjenar dervid den reala bildningen, vid dess likaledes dagliga framsteg, såsom vägrödjande förelöpare. Men den innehar dock icke mästerskapet och makten af det ord, som, allena skingrande det andeliga verldsmörkret, sprider lill jordens folk ljuset af en bildning, som är den enda sannskyldiga. Denna bildning uppkommer först på Christendomens bildnings-linia.
Men att det måste skiljas åt, är lika säkert, sorn att vi i annat fall blifva utan Skog, ty så länge mulbetes-rättigheten är medgifven , kan omöjligen någon ung planta af Skog uppväxa , och om den mängd inkräktningar, som hittills blifvit gjorda, hädanefter på enahanda sätt skola få fortfara, så få vi ej allenast brist på bränsle, utan äfven total brist på all slags Skog ; äfvensom om utsynings-rätten till alla dem. sorn behöfva Skog, varder bibehållen, Skogen i många provincer icke länge skulle räcka till; och hvar är rättvisan af en sådan åtgärd , hvarmedelst Innevånare i en province få köpa sin Skog ganska dyrt, då Innevånare i en annan erhålla den nästan för intet? Hvaruti skall driffjädren får den enskildta omtankan att vårda skog ligga, då slättboen, för sitt behof, får taga Skog på Krono-allmänningarne? Värdet af Skogen , en vara ingen behöfver köpa, skall derigenom förminskas, och hvarje enskildt försummar, att vårda sin Skog, under tanka , att. Den 12 December 'e. ni. 0i 5 blir den slut , så taga vi vårt behof deraf på allmänningen. Lagger man ru härtill Kronans rätt till Eke-Skog , snart sagdt för intet , på Skatte-grund, under det den enskilte ej får exportera Eken, så hemställer jag, hvar någon driffjäder finnes för den enskildte , att vårda Skog.
Kung. nedsattes lill 10 d:r, emolsvarande hvad i våra dagar vanligen ålägges för mindre polisförseelser; — men är likafullt högst olämpligt, då det synes innebära en farhåga ifrån Statens och Kyrkans sida, att de Lutherska besökandes tro skulle kunna rubbas genom blotta åhörandet af främmande religionsöfningar. Jag anser detta vara det verkliga, ehuru icke uttalade motivet till ifrågavar:de stadgande, ty det i Kongl. Kung. anförda, att nemi. ”ingen af nyfikenhet att se andras gudstjenst må försumma sin egen”, innebär ju — alt ej tala om huru genom en blott förändring i de främmande guds tjensttimmarne bela argumentet skulle ramla — ett slags tvång att besöka Statskyrkans gudstjenster, ett tvång, som ehuru i viss män ålagdt genom Kongl. Förordn. af d. 28 Maj 1746, dock utan straffbestämmelse, föröfrigt är okändt för vår lagstiftning utom i fråga om böndagar, hvilka änskönt grundade på blott menniskomyndighet, likväl af vära lagar mera omhuldas än den af gudomlig myndighet förordnade sabbathsdagen. Hvad åter förstnämnde motiv vidkommer ligger det i sakens natur och bestyrkes af erfarenheten, att der tron på en lära ej stödjes af annat än obekantskap med hvarje annan, den ödmjuka forskning, som pröfvar allt, men behåller det bästa, ej så biand de tänkande kan utveckla sig sorn der flere kristliga läror sammanbestå i broderlig sämja. I de länder, der sistnämnde förhållande äger rum, får ock derigenom väktarenas nit en högre lyftning, hvilket till följd af sakens egen natur mera sällan blir fallet, der ett, om jag så får uttrycka mig, monopolium i trossaker strängt vidhålles. Svenska kyrkans lära, bygd på Guds ord och på symboliska böcker ifrån kristenhetens bästa tider, behöfver i sanning icke i borgerliga tvångsmedel söka den befästningskonst, som hon sjelf äger i sin inre sanning och sina bekännares andliga erfarenhet.
I hvarje fall tyckes grefve Posse dock för sin del redan från första stunden varit på det klara med att något genast borde göras, och beredd att handla derefter. Vid valen till den nya riksdagen 1866 nämndes grefve Posse, den fordne ordföranden i statsutskottet, af tidningarne i sitt län såsom en passande kandidat till första kammaren. Men det var icke der han ansåg sin plats vara. I god tid före landstingets sammanträdande var han också redan vald till ledamot af andra kammaren för Herrestads och Ljunits härad. I denna trakt utöfvade grefve Posse ett stort inflytande såsom dels egare och dels administratör af åtskilliga gods, och detta inflytande gjordes också på det mest eftertryckliga sätt gällande för hans val, hvarom man på den tiden hade mycket att tala der i orten. Valet var den gången ingalunda så enhälligt, som det sedan blef, i det nämligen den af de oberoende bönderna såsom motkandidat uppstälde kyrkovärden Hans Rasmusson i Mossby lyckadesatt för sig samla åtminstone hälften af hela det röstantal som tillföll grefve Posse, eller 8 röster mot 16. Grefve Posse blef imellertid vald och hade således genast lyckats att bereda sig en plats i vårt nya underhus,. om hvilket det i sjelfva motiverna till den nya riksdagsordningen ju hade blifvit sagdt, att det skulle “ alltid blifva ett uttryck af den rådande opinionen. “ Här dröjde han heller icke att tydligt markera sin ställning, och det på ett dubbelt sätt till och med. Den vigtigaste frågan vid riksdagens början gälde naturligtvis utskottstillsättningarne. Allmänt kändt är, huru de tre norrlands-representanterne Nils Larson i Tiillus, Stäaff och Murén sökte för andra kammarens vidkommande leda dessa i en för regeringen så behaglig riktning som möjligt. Häremot opponerade sig på det bekanta mötet å Hotel Suède i främsta rummet grefve Posse och med honom äfven den då varande stockholms-representanten frih. Johan Liljencrantz. Grefve Posses uppmärksamhet tyckes företrädesvis hafva varit riktad på statsutskottet, “ så att detta skulle komma att bestå af icke uteslutande sådane män, hvilka till följd af sitt förtroende för regeringen kände sig manade att blindt votera alla anslag hon kunde begära. “
— Då den trakt omkring Götheborg , som kallas Majorna, äfvensom KÖpingarne i Riket, hittills obegränsadt fått deltaga i denna inrättning, så aro väl risquerna i Majorna betydliga5 mert då derstädes , efter hvad kändt är, egendorrtarne äro spridda på något vidsträcktare rymd , af minst - mil i längden emellan trädgårdar och större tomter, samt i Köpingarne det senare förhållandet nästan i allmänhet inträffar; och då, enligt ett vid sista Bolagsstämma vidtaget och af Kongl, Maj:t i Nåder sanctioneradt beslut, inga förut oförsäkrade hus, hvarken i Majorna eller Piikets Köpingar nu mera få försäkras, synes häraf några serdeles hotande förluster ej vara att befara. Visserligen har Fonden hittills lidit betydligt genom eldsvådor i Majorna, afhvTlka några , efter hvad undersöicningarne föranledt, synas ha tillkommit i speculation att till penningar realisera några dervarande, genorn förändrade pris och conjuncturer för höga försäkringar; men, sedan Directionen i6 Bil.t. Lng-s.AIl.Besv.n. Otc.ZTtsk. Vil. N.oi7, för ett par år sedan, vid en der inträffad eldsvåda, begagnat dess i Reglementet gifna rättighet att, i händelse sådant funnes för Verket förmonligt, i stället för contant ersätting, låta uppbygga andra hus, der de afbrände stätt, så hafva endast obetydliga Brandskador i denna trakt förefallit. Fondens behållning vid förenämnde tid, eller den i November 1828, utgjorde go5,ooo R:drB:co, deraf circa 680,000 R:dr, inberäknadt värdet af Verkets fastighet, äro fruktbara och disponible, samt 220,000 R;dr uti innestående Debiterade obetaldta försäkringsafgifter.
Beträffande det af Rikets Ständer, vid 1847 och 1848 års riksdag, till understöd för detta Institut, under vissa vilkor, beviljade anslag af 1,500 Rdr årligen, hafva Revisorerne inliemtat, att detta anslag för revisionsåren blifvit af Kongl. Statskontoret till institutets styrelses disposition qvartaliter anordnad! och att de för medlens utbekommande bestämda vilkor derförinnan varit uppfyllda. - 161 — LUuna Landtb raks-institut. Räkenskaperna för detta Institut, hvilka vid föregående statsrevision icke granskats, hafva för nu ifrågavarande år blifvit till Revisorerne afleranade. De äro uppställda efter fardagsar och omfatta alltså tiden från den 14 Mars 1850 till samma dag 1852. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: (från den 14 Mars 1850 till samma tid år 1852). M eliet. år 1 §50. år I§51 • Inkomster: • Statsanslag Egendomens afkastning in. Balans lill påföljande året: Bakms från föregående året: Utgifter: Balans lill påföljande året: Vid dessa räkenskaper hafva Revisorerne icke funnit något att erinra; men, till kännedom för kommande Revisorer, meddelas, att, på grund af Kongl, brefvet den 15 December 1849, en summa af 10,985 Rdr 18 sk. 5 rst.., motsvarande det belopp, som Institutets Styrelse skall af enskilda medel tillskjutit, i ändamål att tidigare, än ursprungligen varit beräknadt, bereda tillökning i egendomens afkastning, blifvit den 24 Januari 1850 af besparingarne å 6:t.e hufvudtitelns anslag för jordbruket, handeln och näringarne, såsom förskott, till Styrelsen utbetald, emot förbindelse att denna summa successift till berörde fond återgälda sålunda, att efter tvättne ars förlopp erläggas 1,000 Rdr årligen och efter ytterligare tvänne år 1,500 Rdr årligen, samt, efter sex ars förlopp från förskottets utbetalning, 2,000
Cimbritshamn. Helsingborg. Landskrona. Malmö. Skanör. Falsterbo. Ystad. Sölvesborg. Carlshamn. Carlskrona. Kalmar. Westervik. Borgholm. Norrköping. Trosa. Nyköping. Södertelge. Norrtelge. Östhammar. Öregrund. Waxholm. Söderhamn. Gefle. Hudiksvall. Hernösand Sundsvall. Bilaga M 5. Förslag till I^örordniny angående beeiieinysmnnsSmpets mönstvinyar samt de verkställiyhets-utyärdev i öjriyi, sorn föranledas af Lagen om utskrifningen oell inrättningen af allmänna beväringsmanskapet: ^ 5 05 £■ SL » CD trl H"! / r» o jo O-i “ i 1 a. S j “ ö. Q. s 3 * 3 SD< )tivet till föri er tillägget i betänkandet 1 Art.: Om beväringsmanskapets mönstringar och hvad der-I tn a w Z § s % § i ps 2 pj rj2. & p p c* med eger sammanhang. jo p Cft? " 8 S § t. Mönstringar skola hvarje år förrättas med: i § a) de utskrifningsskyldige, hvilka med året inträdt i beväringsåldern; b) de äldre utskrifningsskyldige, hvilka förut icke undergått p. 48. mönstring, vare sig derför att de derifrån med eller utan laga förfall uteblifvit, eller att deras prestbetyg, i de fall 6 § 2 mom. omförmäler, icke varit att dervid tillgå; c) de äldre beväringsskyldige, som antingen varit lagligen förhindrade eller ock obehörigen försummat att fullgöra dem åliggande vapenöfningsskyldighet och derför skola under året första gången vapenöfvas; samt d) det beväringsmanskap, som ett år vapenöfvadt är skyldigt p. 48. att andra gången bevista öfningsmöte. § 2. Tider och ställen för mönstringsförrättningarne ege Kongl. Maj:ts i § p. 71.
Han har talat om, att en liten bank är svag och klen, att den icke så väl motstår farorna som en stor och derföre kan vara vådlig; men hvari farorna bestå, i hvad afseende den kan vara vådlig: har han sagt det? Nej, alldeles icke. Må det tillåtas mig att erinra om en tillvitelse, han gjorde mig, hvartill jag icke gjort mig skyldig, och derefter en tredje ledamot, Frih. Klingspor, tog sig anledn. att säga, att man här väger emellan de tvenne ytterligheterna att vilja för mycket eller för litet. Jag vet nemi. icke, huru man kan säga, att jag begär för litet, då jag icke bestämmer någon summa. Jag har blott velat visa nödvändigheten deraf, alt beloppet rättas efter provinsens behof. Följer väl deraf på något sätt, att jag skulle vilja tillstyrka en sådan galenskap sorn den att inrätta häradsbanker? Jag vet ej, hvarföre man tillägger mig meningar, som ej kunna hemtas från mina ord. Den andre värde ledamoten har med den redighet och den bättre uppfattning, som hos honom alltid är igenkänbar, åtminstone bjudit till att gifva skäl för den vederläggning, han försökt af mitt yttrande. Jag har afhört hans bevisning. Hvaruti bestod den då? Jo, uti ett exempel, att af 11 Den 19 Mars e. ra. ^433 11 banker, hvaraf de 10 grundade sig på 200,000 r:drs fond hvardera och den inte på 2,000,000 r:drs fond, ined cassa motsvarande halfva sedelstocken, skulle de 10 lättare kunna sprängas än den litte, derföre att fienden till dessa banker lättare kunde tillvägabringa 100,000 än 1,000,000 rtdr till bankens uttömmande. För att få detta skäl användbart hade den värde ledamoten bort upplysa oss, om lagstiftningen för dessa banker var densamma, som här är i fråga. Var dea icke det, så var tillämpningen ingen; ty hvad Gr.
Man vet, att i häradsrätten, för att den må vara domför, alltid skall sitta minst 7 ledamöter; jag skulle vilja att i ett Stånd, som t. ex. bestode af 50 ledamöter, öfver hälften vore tillstädes. Hvad Adeln beträffar, hvars antal ledamöter enl. en talares uppgift skall ut - 438 Den 10 December f. m. göra 550, synes mig ej vara för mycket, om 30 äro tillstädes. Det är inom vår kyrkolag stadgadt, att en prest icke behöfver predika, om icke minst 2 personer äro närv:de. Hos Adeln kan inträffa, att Landtm, får hålla plenum inför nästan tomma väggarne. En ledamot har talat om Italien och Sverige, om det färska och det torra trädet, —• naturligtvis anseende Sverige såsom det torra. Jag tror dock att denna lilla ympqvist på det torra trädet skulle vara ganska nyttig, och jag anhåller derföre om bifall till förslaget. Frih. Sprengtporten, Jak. Wilh.: För min del anser jag att detta förslag bör bifallas. Man skulle visserligen kunna säga, att det varit bättre, om man användt ordet »omröstning» i st. f. »beslut», d. v. s. att 30 ledamöter borde vara närv:de vid hvarje omröstning. Ett skäl för antagande af detsamma är äfven, att, så framt förslaget om uppskof i riksdagarne bifalles, under sådana förhållanden kan antagas, att ett fulltaligt antal af R. o. A:s ledamöter alltid bör kunna beräknas vara tillstädes. Hr von Koch: Jag yttrade redan förra gången jag hade ordet, att jag ej ville motsätta mig att R. o. Ad. skulle utgöra t. o. m. 100 ledamöter vid besluts fattande, såvida saken endast rörde R. o. Ad. Jag anser att bäst vore, om i detta afseende hvarje Stånd fick sköta sig sjelf, utan någon annans förmynderskap, samt att ett dylikt stadgande, som det ifrågav:de, borde införas i hvarje Stånds arbetsordning, men en plats i grundlagen anser jag det icke böra erhålla. Man har anmärkt att i Noriges Storting skola § vara närvarande för att vara beslutsmässige.
Mert på denna fråga hajva ActieAgarne uti Götha Canal B olag »arnt Malmö Discont iche lemnat andra , än stämda och vilhorliga svar, inne jakande blott anspråk emot Staten. Utan kännedom af hvad andra inblandade eller ej inblandade Bolag svarat, torde det tillåtas mig fä upprepa CanalBolagets svar# Ben ijr Martti, e. ml 153 då det hade att svara , ej endast för enskilt vinning, utan ock för den anläggningens bestånd och fortgång, som nitiskt uppfyllda förbindelser ålägga det att vårda , ehuru ett så<« dant upprepande äfven af de uti detta svar åberopade, Utskotten förut bekanfe Handlingar, vöre för vidlyftigt. Vördsamt Memorial! ”Den fråga, hvilken uppå Höglofl. BancoUtskottets förordnande, genom Utdrag af Herrar BancoFulimägtiges Protocoll af den 3, uti innevarande Månad, blifvit gjord till Götha CanalBolag, huruvida Bolaget nu vore sinnadt, samt sålunda beredt och i tillfälle att behörigen uppfylla CanalDi&contens förbindelser, med bifogadt förklarande, att om Bolaget saknade utväg dertill, borde sådant utan allt uppehåll tillkännagifvas , skattas med tacksamhet af Götha CanalBolag , vid afgtivande af detta dess vördsamma svar , som ett dyrbart vedermäle af den medborgerliga omsorg för allas rätt, att icke ohörd dömmas , som aldrig gaknas under en lagbunden frihet.” ”Högloflige
(S4:de och 5S:te punkterne) och flere, med dessa likartade, frågor höra till den Utskottet i berörde 83 och 30 §§ anbefallda utredning och uppgift af statsoch riksgäldsverkens tillstånd, förvaltning och behof, lärer icke någon vilja på alvar yrka. Men höra de icke dit, så hemfalla de ej heller under 69 §:n Regerings-formen eller den, för vissa händelser, der föreskrifna omröstning i förstärkt Stats-utskott. Den, vid 1828 —1830 årens riksdag, väckta frågan om skattereglering blef också rätteligen till både Stats , Bevillningsoch Ekonomiutskotten remitterad och af dem gemensamt handlagd. För det att Rikets nu församlade Ständer endast till Stats-utskottet hänvisat samma fråga, kan hon icke hafva ändrat beskaffenhet, så att han nu, mera än då, skulle tillhöra den Statsutskottet i allmänhet uppdragna befattning med statens reglerande. På sätt de af Kongl. Maj:t för denna frågas utredning i nåder tillförordnade kommitterade, uti deras afgifna underdåniga betänkande (sid 108) förmält, förekom frågan jemväl vid 1840—1841 årens riksdag och behandlades då al Stats-utskottet ensamt, hvars förslag, sedan vid afgörandet 2 Stånd stannat emot 2, förföll. Således, ehvad man afser Grundlagarnes ordalydelse, eller ämnets beskaffenhet, eller föregångna riksdagars sätt att betrakta frågan; så finnas de afvika från hvad Utskottets pluralitet nu förklarat vara det rätta. Derföre, och med stöd hufvudsakligen af Riksdags-ordningens 78 §, anser jag Utskottet hafva saknat log, att, då 2:ne Riks-stånd för sin del antagit, men de 2:ne andra Stånden förkastat Utskottets hemställanden i förevarande fråga, omröstning deröfver i förstärkta Utskottet föreslå. Man har emot denna åsigt åberopat åtskilliga likartade fall, i hvilka votering uti förstärkt Stats-utskott skulle hafva egt rum.
Hr Ridd.Secret:n måtte upplysa huruvida den blifvit af 3 Stånd bifallen, och för min del tycker jag, att om afgift skall läggas på spelkort, den ej bodvara alltför obetydlig, hvarföre jag tillstyrker den föreslagna förhöjningen. Vidkommande den andra anmärkningen, får jag upplysa att, efter Utsk:s sednare betänk., convoluten icke komma att af Chartas-sig.contoret allmänheten tillhandahållas, utan genom Konungens Bef:h:des försorg, der kortfabriker finnas, för att stämplas på samma sätt som hittills; och då nu icke någon provision finnes, så är hvad Utsk. föreslagit blott ett bibehållande af hvad hittills ägt rum. Jag tror visserligen att provision vore lämplig, isynnerhet om afgiften blefve 8 sk, men hvad jag nämnt har varit Utsk:s motiv. Hr von Hartmansdorff: Min invändning mot den förhöjda afgiften har visserligen icke afsett att bespara någon utgift, hvarken för mig, som icke är kortspelare, eller för dero, som äro det; utan derföre att man förra gången här anmärkte alt afgiften vore så hög, att betydliga försnillningar ansågos hafva ägt rum, befarar jag att dessa skulle blifva ännu större om afgiften höjdes. Den 6 Februari f. m. 99 Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att ingen underrättelse ännu ankommit om Presteoch BondeSttns beslut i detta ämne; BorgareSt. hade enligt prot.utdr. af den 3o sisth Januari, som nu upplästes, hufvudsakligen bifallit Utsk:s förslag. Hr von Heland, Isaac Fredr.: Det är i afseende på den förhöjda skattten på spelkort, som jag utber mig nit få yttra några ord. Jag delar den mening, som Hr von Hartmansdorff uttalat. Jag har i Utsk. reserverat mig emot beslutet att från 6 till 8 sk. förhöja afgiften. Inkomsten är obetydlig för Staten och äfvenså afgiften för den spelande, men jag finner det rättsvidrigt att med ioo proc. taxera en vara, och afgiften utgör nära ioo proc. af kortens värde.
Riksdag få hemställa frågan om en förändring af systemet härutinnan till Högh BevillnisUlskis egen benägna pröfning, utan något bestämdt förslag, öfvertygad att den lid en gång skall komma då man inser det felaktiga i den hittills följda hushållningen. För de råämnen och hal f-fabrikater, som förekomma linder den gemensamma aldeln. trävaror, vågar jag likaledes föreslå tullfri införsel å samtliga artiklar från-och med den första t. o. m. artikeln tunnband. Den ingående tullen å dessa ailiklar, har under loppet af sistl. år, utgjort: För tillhugget virke ej specificeradl 1467 R:dr. Mahogny, sockerkist och andra utländska trädslag 1160 R:dr. Bräder och Plankor af ek och ask 850 Ridr. Dito af alm, björk och andra inom landet växande ej specificerade ämnen 113 Rsdr, samt för tunnband 14 Ridr och några skir eller sammanräknadt pä alla slags' oarbetade eller tillhuggna trävaror och plankor omkring 3604 Ridr biko, oaktadt tullen på en del deraf endast utgör 5, på andra iO proc. af värdet och således ej förhindrat importen. Jag hemställer om en så ringa tullupbörd motsvarar allt del Den 29 December. 199 besvär och den kostnad, som alla dessa artiklars serskilda upmätande och bokförande förorsakar tullverket, på samma gång som det visserligen genom omgång, hinder och dröjsmål vid lossningar åstadkommer en långt större förlust än till nyssnämnde belopp. Det synes också innefatta en nog inskränkt åsigt, att den nuvarande tullafgiften skulle göra hvarken till eller ifrån för odlingen af inhemska bättre träslag. Säkert har ännu ingen, som planterat sådana träd, dervid serskildt tänkt på huruvida en högre vinst en gång kunde skördas af virket utaf de mogna träden, genom 5 till 10 proctts tullafgift på motsvarande utländska. Men för tillverkaren af finare trävaruartiklar likasom för skepsbyggeriet vore det en lindring att kunna erhålla dem tullfritt. För mahogny och andra utländska träslag, som begagnas till lyxarbelen, kunde väl undantag härifrån göras; men jag tror att