Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
“Kom hit, lilla kaninen, så får jag stryka henne“, sade han och gjorde en betecknande gest med högra handen. “Nej tack — jag är minsann struken tillräckligt — men stärkt också. Akta er bara!“ Hon hotade honom skälmskt med handen. Bobbe grep efter henne, makligt och lätjefullt. Hon vände sig om, hurtigt, så att hårflätan dinglade. “Hör — säg mig uppriktigt — är det er egen fläta?“ frågade Stenson i sarkastisk ton. “Min egen? Hon såg ytterst oskyldig ut. Ögonbågarne lyftes, och det kom ett förvånadt uttryck i hela ansiktet. Det klädde henne. “Ja visst! Jag tycker annars, att jag sett den hänga i en damfrisörskas fönster. Men då var inte ni med.“ “Åh fy skäms!“ Hon ryckte till häftigt och slog därvid handen häftigt mot cigarrsnopparen. “Aj, aj“, jämrade hon sig. “Slog ni er?“ sade Bobbe lugnt. “Ja, det var er skull. Usch, hva’ ni är elak!“ “Det menar ni inte.“ “Blås på’t då!“ Hon höll en ganska liten och ganska hvit hand framför hans mun. “Är det er mening, att jag skall kyssa er på hand?“ hånlog Bobbe. “Nej, det går inte med mig! Men ni har väl lyckats fånga en hel del på den kroken?“ “Ni är odräglig.“ Karin rodnade åter. Hon var tydligen icke van vid, att man så där uppdissekerade motiven till hennes handlingssätt. Stolpe hade suttit tyst och betraktat dem båda, medan de munhuggits. Nu tyckte han, att en hel del af det hårda och kalla i Bobbes ansiktsuttryck mildrats, och han smålog för sig själf vid tanken på hans “teorier“, då han såg honom resa sig från soffan och luta sig öfver disken, medan han med en för honom ovanlig värme i rösten sade: “Hur många af era kurtisörer tror ni skulle gjort som jag?“ “Kurtisörer?“ Hon såg en smula förnärmad ut. Han lät sig icke bekomma. “Ja, för ni vill då inte inbilla mig, att ni aldrig haft några eller att ni för närvarande icke har minst ett dussin?“ Hon skrattade. “Nej, det vill jag visst inte.
Frih. Boye, Ludv.: Hr af Ekenstam har fästat uppmärksamheten på och åberopat Utsk:ns redaction, och Hr Peyron har till en viss grad medgifvit, att det sökta correctivet deri redan finnes. Jag vill hvarken medgifva eller bestrida detta; men då jag i allt fall finner Hr Peyrons förslag innefatta ett nyttigt tillägg, tillstyrker jag bifall dertill. 44 § godkändes med det tillägg, att uti i mom. skulle efter ordet farvägar införas orden: dock icke närmare någon gästgifvaregård eliev krog, än minst en half mil. 45 §. Hr af Billbergh, Joh. Peter: Utsk:n hafva i 45 § föreslagit böter af tio r:dr för brännvinsminutering första gången; men detta synes mig icke öfverensstämma med påföljande 47, 48 och 49 SS» hvilka bestämma 20 r:drs böter för oloflig brännvinsförsäljning såväl å värdshus vid bruk och herregårdar som vid kyrkor på helgedagar och vid allm. sammankomster på landet, men deremot i afseende på ansvax-et för brännvinsminutering i Öppna bodar och apothek endast hänvisa till 45 §• Då jag anser sistnämnde slag af oloflig brännvinsminutering böra straffas lika med öfriga i dessa §§ nämnda förbrytelser, hemställer jag således, om icke, för att bereda likstämmighet, böterna i 45 S böra höjas till 20 r:dr för första gången. Hr Peyron förenade sig med Hr af Billbergh. Hr Stuart, Fredr. Christopher: Jag kan icke förena mig med den siste talaren. Jag anser de här föreslagna böterna tillräckligt höga, och finner ej de skäl, Hr af Billbergh anfört, vara af den vigt, att de böra föranleda till en förändring i detta afseende. Deremot har jag vid denna § en annan anmärkn. att göra, som angår redactionen. §:ns början
Att detta förtroende skulle för Rikets Ständers Bank säkrast vinnas derigenom, att Rikets Ständer, i deras egenskap af BankBolag, nu gingo att samyelsgrannt uppfylla hvad Konung och Rikets sist församlade Stän - Uanco-Thsloltcls Utlåtande T?-,o ij, ^3 9 Ständer lofvet och försäkrat innehafvarne af Bankens Sedlar, är lika klart och ostridigt, som att icke någon åtgärd kunde blifva af menligare inflytande (ör Bankens credit, än ett beslut, hvarigenom BancoSedlarnes värde ytterligare nedsältes, och det måste då jemväl erkännas, att den fördel man trodde sig åt Banken bereda, j genom den ökade proportion af Bankens metalliska valuta mot dess utelöpande Sedelstock, som skulle uppslå af en nedsättning i BancoSedelns Silfvervärde, icke kan i ringaste nion jemföras med den skada Bankens credit för all framtid tillfogades, medelst en dylik godtycklig rubbning af den redan fastställde Myntbestämningsgrunden. Men en Bankens credit i så hög grad förstörande åtgärd skulle, efter Utskottets öfvertygelse, ej allenast på det högsta försvåra Bankens förmåga, att oafbrutet bålla Silfverutvexlingen vid magt, utan äfven, genom det misstroende och den grundade farhåga, som häraf måste bos alla innehafvare af Bankens Sedlar uppstå, säkrast leda just till den påföljd, som man förmenat sig kunna dymedelst förekomma, eller att enskilde fordringsägare skynda att sina fordringar uppsäga samt dem i Silfver omsätta och lill annan ort förflytta, hvilket för landet mäste blifva desto 0- lyckligare, som del ej heller är troligt, att någon utlänning skulle våga att här 1 landet nedsätta sine Capital, då han funné, att man, vid sjelfva återgången lill ett ordnadt Myntväsende, icke droge i betänkande att bryta de högtidliga löften, hvarmed man öppnat den nya banan för Bankens verksamhet.
Swensta Fmket, antingen harjadt of anarck)ie, eller suckande under de'pokiem, stall dä stämpla deras namn, som de lönjenat; men ingendera af detza ytterligare olyckor stall öswekaä och winna stadga, innan de händer äro magtlösa. som wid denna Regements-förändring rvägat SwerrgeS frälsning. Friherre stosls, Larl kkenricz uppläste etk sä lydande Dfctamen: I en tid da Nationens allmänna röst päk^ak ett fluk pä detta redan nog längwartga Riksm öte, dä hwarje tättstnnad medborgare cj kan l)y*a eller främja nägon emot detta wigtiga ändamål stridande kanka, dä SlatS-Werkels utblottade tillstånd', oaflönte krigsmänsl billiga fordringar, ^vch de i och för kriget gjorde stulders godtgörande fordra en snar och kraftig ätgärd, och således wigtiga ämnen ännu äterstä för Rikets Ständers handläggning Ridd. och Ad. Pror. 5 B. vch 7! 8 no Den 15 Ianuarir. och afgörande: dä med denna förutsättning, nya och tidödande frägor borde undwikaö, för akt ej onödigtwls jöröka de billigt viwerklagade tyngder, som hela Riket genom Riksdagens förlängande lär widkännas ^ i ett lädant ögonblick nödgas jag bekänna, att jag ej hade fvrwäntat mig en framställning af sä »vidsträckt omfattning som den, en wärd Ledamot, Herr Grefwe Ois 6srctie,ifista Plenum för Höglofl. Ridderstapet och Adeln yttrat.
Underhåll för ooo patienter med ooo portioner (om bestämdt pris derå är utsatt) ä o sk < . Medicamenter Ved, Ljus och Olja Beklädnad . Inventarier . Reparationer Skrifmaterialier Begrafningskostnad Utsk. Betiinbande No 87. 9 Oidens-Gillet, vid början af hvarje år, till Kongl, Majit i underdånighet inlemnai ett, på grund af senast fastställda MarkegångsTasor, upprättadt Förslag på Hospitalsoell Barnhus-Fondens inkomster, ville Kongl. Majit derefter i Nåder bestämma till hvad belopp Hospitalsfonden egde något öfvers'ott att till understöd för Lazaretten aflåta, hvarom underrättelse hvarje år komme att Kongl. Majlis Befallningshafvande meddelas, till upplysning vid Curhus-afgiftens bestämmande ; äfvensom att Kongl. Majit derjemte, i afseende på den af Rikets Ständer tillstyrkta granskning af Seraphimer-Ordens-Gillets Räkenskaper, i Nåder föreskrifvit, attderroed borde förhållas, enligt Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 2 8 Februarii 1823, samt att Kongl, Majit dessutom, efter erhållen underrättelse, att ett Lazarett och Curhus i Norrbottens Län blifvit uppbygdt och inrättadt , i Nåder stadgat, att Curhus. afgiften i samma Län skulle derstädes efter Rikets Ständers föreskrifter användas. Af Kongl. Sundhets-Collegii Berättelse hade Kongl. Majit inhemtat, att antalet af Veneriske sjuke år 18127 utgjort 3,393 personer, och vid beräkning af samtlige Sjukhus-inrättningarne således varit något mindre, än medeltalet ifrån och med år 1822 till och med år 1826, hvilket utgjorde 9 , io Staiso. Hevilla. Utsk.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, anförde skrifteligen: Trenne månader äro förflutne sedan Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om Allmänna Penninge-rörelsen och Myntvärdets upprätthållande blifvit till Statsoch Banco-Utskotten remitterad. Korrt derefter gjordes Motion innom detta Stånd, att Statsoch Banco-Utskotten måtte uppge medel till Discont-Assignationernes inlösen. Det var lätt att förutse att genom denna Motion, icke blott Utskotten utan Riksens Ständer sjelfve möjeligen hade kunnat förlora hufvudfrågan ur sigte; det var lätt att förutse, att jemväl denna Riksdag möjeligen kunde slutas, utan att Riksens Ständer, genom uppställandet af fasta principer för Penninge-rörelsen och Myntvärdet, eller rättare genom uppställandet af fasta principer för Statens Finance och Banquens Finance, hade svarat emot Nationens rättmätiga fordran. Den 24 Februarii. Jag bestridde derföre Remissen; jag begärde sedermera art tiden måtte bestämmas, då Utskottens Betänkande, om Grund principen för beredandet af ett mera stadgadt Myntvärde borde underställas Riksens Ständers granskning; och då icke heller denna min framställning af Rid* derskapet och Adeln gillades, hemställdjag, om icke Utskotten måtte anmodas, att åtminstone ungefär uppgifva hvilken tid, Riksens Ständer skulle kunna förvänta Utlåtandet öfvec Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition. Denna af mig enskildt gjorda förfrågan blef genom Ridderskapets och Adelns deråt gifna bifall, en, af Ridderskapet och Adeln till Riksens Ständers Stats-och Banco-Utskott gjord förfrågan. Jag hade trodt att den efter mera än 6 veckors förlopp hade kunnat besvaras. Då jag i dag ämnar underställa Ridderskapets och Adelns bepröfvande, om icke Ridderskapets och Adelns den 27 Sistledne December gjordamen hittills obesvarad lemnå* de förfrågan borde förnyas, anser jag mig bo* ra uppgifva de nya skäl, som dertill kunna föranleda.
Nådiga välbehag, förflyttas till andra Städer; hvaraf.föijer, att de uppförda byggnaderne lätt kunde blifva obegagnade och utan ändamål. Jag .anhåller ödmjukast * att detta mitt yttrande må få åtfölja remissen af den Nådiga Skrifvelsen. Ilans E.rcellcnce Herr Grefven och La n dtMar skalken hemställde, att Kongl. Majtls ofvanberörde Nådiga Skrifvelse måtte 232 Den i3 Mars e. m. tillika med Herr Rolhliebs nu afgifne yttrande, till Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten remitteras. Bifölls. Föredrogos å nyo och gillades följande StatsUtskottets den 28 sistlidne Februarii afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 70. I anledning af väckt Motion om Skattelösen af Presterskapet i Skåne tillhöriga Hemman, som ej äro af Boställs11 a tur; N:o 71. I anledning af väckt fråga om bötesmedels ingående till StatsVerkct, hvilka förut uppburits af Allmänna BarnhusDirectionen; N:o 72. I anledning af väckt Motion om upphäfvande af förbudet mot de å Öland befintlige Kronohemmans försäljande till Skatte; N:o 78. I anledning af väckt Motion, att Boställen, som innehafvas af i Landtbruket oerfarne personer, måtte utarrenderas. Vid förnyad föredragning biföllos följande Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets den 28 sistlidne Februarii afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden: Den i3 Mars e. m. 233 N:o 6g. Angående föreslagen ändring i arbetstiden inom Embetsverken; N:o 71. Angående förslag till allmänt stadgande om SparBankers och PensionsAnstalters inrättande vid Bruk och Fabriker; N:o 72. I fråga om vissa dagars undantagande från Auctions-förrättningar; N:o >73.
Skillnaden består deruti, att genom det förra brottet brytes den allmänna landsfriden, samt ådagalägges ett mera stadgadt upsåt att göra ondt, än det tillfälliga rånet, hvarföre ock röfveriet, tvärt emot hvad Hr Flach påstått, enl. 1734 års lag straffas hårdare än rånet, nemi. med qvalificeradt dödsstraff, ehuru stadgandet härom sedermera blifvit förändradt. Dä således nyssberörde skiljaktighet ansetts tillfyllestgörande år 1734, då straffen verkligen voro olika, kan jag för min del icke inse. behofvet af att npdraga en ytterligare skillnad emellan rån och röfveri, med hvilket sednare brott LagUtsk. denna gång icke sig befattat. Utskis definition å rån är dessutom fullständigare än 1734 års lags bestämmelse härom, ithy att derunder inbegripes icke allenast öppet våld, utan äfven användande af hot, som innebär trängande fara för lif eller hälsa, hvilken karaktär lagskipningen redan inlagt i brottet. Det är nemi. kändt, att inom Konungens Högsta Domstol den åsigt gjort sig gällande, att äfven hot af nyssnämnde beskaffenhet blifvit hänfördt under benämningen fullt våld. Detta är väl mindre egentligt, men man har funnit sig dertill tvungen, emedan i annat fall rån af den grofsta art ofta icke skulle kunna bestraffas annorlunda än stöld. Den 16 Augusti f. m. 359 Hvad härefter straffbestämmelsen angår, så beror densamma naturligtvis, på sätt jag förut yttrat, af R. St:rs åsigt, huruvida lifsstraff för detta brott bör bibehållas eller icke. Utsk. för sin del har ansett olämpligt att i lagen bibehålla ett straff, hvilket, såvidt mig velerligt är, icke under en tiderymd af omkring 30 är blifvit tillämpadt och, lill följd af vår tids åsigler, enl. all sannolikhet icke heller kommer att. tillämpas. Vi veta, att inom Criminalislikens område har förts en häftig strid derom, huruvida dödsstraffet bör bibehållas eller icke.
Majit alltså, med bifogande äfven af Högste lomslolens i ämnet förda protokoll, till Rikets Ständers antagande öfverlemnat följande förslag till ”Förordning om verkställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af domstol i konungariket Danmark. § * Domar och Utslag (Kjendelser), meddelade af Domstol inom Konungariket Danmark, må, så vidt de stadga annat än straff, i Sverige bringas till verkställighet genom utmätning, på sätt här nedan sägs. Lika med Dansk rätts dom anses förlikning, afslulad inför Förliknings-kommission eller Domstol i Konungariket Danmark, så ock beslut, meddeladt derstädes antingen af Amtman eller af Ofver-Presidenten i Köpenhamn, angående skyldighet alt bidraga till underhåll för frånskild eller öfvergifven hustru eller lill underhåll och uppfostran för äkta eller oäkta barn. § 2- Den handling, hvarå utmätning sökes, skall vara försedd med intyg af Dansk Amtman eller Öfver-Presidenten i Köpenhamn derom, att den är utlärdad i sådan form, som. enligt Dansk lag, för exsekgtion erfordras, samt derjemte: Ex pelli l i o ns-LJtskoltets Förslag till underd. Skrifvelse lS:o 41 S. 165 i fråga om utmätning på grund af Domstols beslut, att detsamma blifvit af Domstol inom Konungariket Danmark meddeladt: i fråga 0111 utmätning på grund af förlikning, att förlikningen är vorden inför Dansk Förliknings-Kommission eller Domstol alslutad; och i fråga om utmätning på grund af beslut, meddeladt af Dansk Amtman eller öfver*Presidenten i Köpenhamn, att beslutet, enligt Dansk lag, medförer exsekulion. § 3. Å dom eiler utslag, meddeladt af Danmarks Högsta Domstol (Höiesteret) eller af Dansk Amtman eller Ofver-Presidenten i Köpenhamn, må utmätning genast beviljas och fullbordas. Är beslutet af annan Domstol, än Höiesteret, meddeladt, må utmätning ej ske förr, än lie månader förflutit från den dag, domen eller utslaget gäldenären kungjordes (forkyndles). Kan denne då ej visa, att han uttagit stämning lill högre
Maj:ts och Kronans skada, hade Deputerade tillstyrkt Andra Revisons - Afdelningen, att i detta betydeliga och efter utseende val grundade anmärknings-mål i underdånighet ingifva Resnings-ansökning; i hvilket 2870 ^tats-Utskottets Betänkauden. ämne, sedan Sysslomannens underdåniga förkJaringar inkommit, Deputerade äfven haft tillfälle den 6 Februarii 1815 afgifva deras underdåniga yttrande, hvilket, jemte Kongl, Kammar-Rättens underdåniga utlåtande, sorn likaledes understödde ansökningen, den 31 Augusti 1813 till Kongl. Justitia-Revisions-Expeditionen ingått. Då likväl intill den 15 Maji 1817 någon åtgärd till slut uti denne fråga icke följt, hade Deputerade uti underdånig skrifvelse berörde dag anhalTit örn Nådig befallning till vederbörande att samma underdåniga Resnings - fråga hos Kongl. Maj:t med första föredraga, samt otn Nådig Remiss till Justitice-Cantzleren, att derå fästa uppmärksamhet; i anledning hvaraf, och sedan befunnits, att Handlingarne förkommit, Kongl. Majus Nedre Revision förständigat vederbörande Tjenstemän uti f. d. Andra Revisions-Afdelningen, att i detta Resnings-mål förnya Handlingarne, hvilka sedermera blifvit genom Kongl. Kammar - Rätten å nyo utstäldie lill Möllers Sterbhus-Delägares förklaring, efter inbekummandet hvaraf Deputerade ytterligare haft tillfälle, alt uti underdånigt Betänkande af den ig Augusti understödja Resnings-ansökningen, hvarefter Kongl. KammarRätten med underdånigt utlåtande af den 20 October *nsäi dt Handlingarne till Justitise-Revisions-Ex* Peditionen, äfven med underdånigt tillstyrkande af Nådigt bifall derå ; och hemställa nu Deputerade till Riksens Höglofl.
Ingalunda malte deremot ändamålet hafva med dessa Berättelser varit , att de såsom eldbränder skulle kastas ut bland Nationen ; och just derföre fordrar rättvisan , att anmärkningarne om de nödvändigt skola tryckas, åtföljas af deras förklaringar, emot hvilka ds blifvit rigtade. Det är på grund af hvad jag niä i korthet anfört, som jag ej tror, att Kongl. Maj:t kan med Sin underskrift utfärda den föreslagna Instruetionen , ty Han behöfver ej, till allmän efterlefnad, utfärda något annat än, det han gillar, och detta förslag kan han icke gilla. Hvad skall väl då följden blifva af denna fortsatta brytning emellan de tvenne Samhällsmakterne , hvaraf den ena anser sig kunna lagligen vägra , hvad dgn andra tror sig kunna lag - Den 39 Otta ber f, rm, ligen begära; om icke den, alt brytningen skall fortgå , utan att ändamålet å någondera sidan Tinnes. Är det då icke bättre, att mötas genom ömsesidiga begifvande» , än att beständigt yrka det man icke äger i lagens tydliga bokstaf rätt att fordra ? J3g yttrar här blott min enskilda öfvertygelse , och medgifver att StatsUtskottet på sätt och vis varit bundet af förut vidtagne partiella beslut. Men jag tror, att Utskottet handlat bättre och ändamålsenligare , om det i stället för att , på ett afgörande sätt, förklara klart och bestämt, hvad som aldrig, utan vrängd tolkning; al Grundlagens ord, kan blifva; dst» medgifvit, att Kongl. M3j:t haft grundad anledning att vägra revision af andra Cassör, än dem, som hitintills varit Revisorernes granskning underkastade } genom det uttryckliga stadgandet i J8l2 års Instruction, inskränkt till StatsContoirets Räkenskaper allena, och som , härledands sig från Rikets Ständer sjelfva, borde å deras sida anses, såsom en bestämd tydning af hvad med Statsverk, efter 6 8 §•
— Mera och bättre förtäring på en Helgedag, än på en hvardag, pä 2 millioner menniskor, å 4 sktrs påökning, 166,666: 32- Hela Summan, som förloras för hvarje onödig Helgedag, gör således R.dr 046,666: 32, hvilken Summa för 5 dagar gör en förlust för Riket af R:dr RgS. 4,733,333.' 16 sk., eller mera än hela vår tillkommande Bevillning; och bör den, som icke kan visa oriktigheten i denna Calcul, ersätta denna ostri; diga förlust för Riket, Under Högstsalig Konung Adolph Fredriks sista regerings-år, gjorde jag på en Riksdag samma förslag om Nitton Helgedagars afskaffande. Detta vann då varande Kammaroch OeconomieDeputationens och tvänne Stånds solenna bifall; men för tvänne Stånds ute* blifvande, kom det icke till någon Expedition. Då Konung Gustaf III år 1772 var på » Den *9 Maj. 791 Thronen, blefvo genast en stor del Helgedagar indragna. Man bör vänta sig nu, vid mera upp* lysning och strängare behof, det samma; och det så mycket snarare, om Riksens Ständer innesluta detta i sina underdåniga ansökningar; hvadan jag ödmjukast anhåller om återremiss af Oeconomieoch BesvärsUtskottets Betänkande om fem Helgedagars indragning. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 26 April e. m. 601 Frill. Alströmer: De olägenheter Hr Huss ansett skulle uppkomma genom ett bifall till K. M:ts förslag, äro jemförelsevis ringa mot de fördelar, som derigenom skulle vinnas. En nu saknad vexelverkan mellan universitetet och elementarläroverket skulle derigenom uppstå, och en sådan kan icke annat än välgörande inverka på dem båda. Gr. Sparre har ansett lämpligt att bifalla K.
Oaktadt, på sätt ofvan nämndt är, Utskottet ingalunda anser dispositionsoch jordegande-rätten till de Halländske kyrkohemmanet! i allmänhet tillkomma kvrkorna och presterskapet, utan fastmera största sannolikhet förefinnes, att denna rätt lagligen tillhör Kronan; likväl och enär, å andra sidan, förekommer, att kyrkorna och presterskapet, hvilka under en lång följd af år varit i ostörd utöfning af merberörde dispositions-rätt. synas billigtvis kunna från Statens sida påräkna någon ersättning för den äskade eftergiften af deras i förenämnde hänseende egande anspråk, samt för öf« rigt, på sätt uti den Kongl. Propositionen finnes antydt, vid uppgörandet Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 182. 71 af den emellan Kronan samt kyrkorna och presterskapet ifrågaslällde öfverenskommelse, hvars afslutande dessutom heror af desse sistnämndes frivilliga medgifvande, mindre torde höra afses att för Kronan bereda en fikad fördel, utan snarare all betrygga hemmans-innehafvarne mot allt för höga och betungande afgifter, äfvensom att sätta dem i tillfälle att till hemmanen förvärfva jordegandeoch dispositions-rätt, har Utskottet trott sig böra uti den Kongl. Propositionens innehåll föreslå den förändring, att köpeskillingen för de kyrkohemman, sorn framdeles kunna lill skatte försäljas, och hvilken köpeskilling städse bör beräknas efter hemmanens äldre ränta, men icke efter den ökade afgäld, som genom arrende-contract lör vissa hemman nu är bestämd, må emellan Kronan samt kyrkorna och presterskapet fördelas i förhållande lill beloppet af de räntor, Kronan samt kyrkorna oell presterskapet vid den tid, då skatteförsäljningen verkslalles, af hemmanen åtnjuta.
Saken är i verkligheten den, att recensenten lika litet kan bevisa omöjligheten för Håkan att ega de goda egenskaper, jag sökt advocera åt honom, som jag kan bevisa, att han verkligen har dem, ty de ligga helt enkelt utom täflans ram. De kunna finnas der, men att de finnas der, kan ej bevisas. Man har bedömt en obetydlig fast karaktäristisk skizz efter de fordringar, som kunna ställas på ett större arbete med fullt utförd karaktärsteckning; deri låg det från början oriktiga, och derför kunde det hela icke bli annat än spegelfäkteri. Jag svarade också endast af begär att visa, det jag hellre träder fram ur ledet och tar en tröja stryk för mig ensam, än håller till godo med ett rottingsrapp, som är afsedt att räcka till för en hel »skolas» ryggtaflor. – Att tala om en skola är väl egentligen en absurditet, så länge det icke fins någon mästare; och inte ha vi väl det! Ert anbud gladde mig, derför att jag åt realismen – jag menar det enkla, sanna, prunklösa i konsten – vill vinna mark och erkännande. Att i benämningen realism underförstå pessimism, socialism, materialism etc., är ologiskt; deraf att några realister äro pessimister följer ju icke att – Men det är så solklart, att det är onödigt att spilla ord på. Hvad mig beträffar så är jag en den ifrigaste sannings-sträfvare, men jag hatar pessimismen ända ned i grund, och jag ser i socialismen blott en ny form af förtryck. Detta lika mycket om jag personligen värderar och håller af personer, som förfäkta en socialistisk eller pessimistisk verldsåskådning. Det är menniskor, jag söker, icke åsigter, ty jag är skildrare – icke nationalekonom eller filosof. I den närmaste framtiden tror jag mig icke om att kunna lemna något bidrag till »Vårt Land» – så gerna jag än skulle vilja det – ty de par småbitar, jag skrifvit på mellanstunder, voro redan i vintras påtingade af julkalendrar och tidskrifter, och jag håller som bäst på med en längre berättelse eller roman, hvilken måste vara färdig innan jag får taga ihop med de små-ämnen, som jag kan ha liggande instuckna mellan de större.