Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då alltså försöket, i afseende på stämmoböter* afskaffande, misslyckats, hemställdes, alt något vite eller ersättning för Kronobetjeningens resor i nämnde ändamål mätte åter upplifvas och stadgas, I hvad Herr Nordenankar anfört, rörande förfelandet af det ändamål, man sisla Riksdag åsyftat, medelst borttagandet af de förut stadgade 12 sk. böter för uteblifvande från uppbördsstämmor, hade Herr Grefve von Rosen_ Axel, till alla delar instämt. Härvid har väl förekommit, att Rikets sist församlade Ständer, med afslag af Herr Valleijs motion om böter för dem, som i städerna försumma att vid 2:dra uppbördsstämman betala krono-utskylder, och af Riksdagsfullmägtigen Anders Ericssons från Örebro Län, om fördelningen af stämmoböter, förnyat den af Rikets Ständer vid i8a3 års Riksdag hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjorda hemställan, att det uti Dess och Rikets Kammar-Collegii Circulaire-bref den 18 Februarii 1806 intagne stadgande om så kallade stämmoböter, hvilka af den, som, utan laga förfall, försummar att sjelf eller genom ombud, infinna sig vid a:dra uppbördsstämman, med 12 sk. erlades, måtte varda upphäfvet och ur Uppbördsförfattningarne Utgå, samt att Kongl. Majrt i anledning deraf, uti Kungörelse den n November 182g, funnit i Nåder för godt, att, under fem års tid, räknadt ifrån i83o års början, lill kraft och verkan upphäfva det uti ofvanberörde Circuiaire-bref förekommande stadgande, om böter för en slik försummelse, på det att, under nämnde tid, skulle kunna utrönas hvad inflytande sådant kunde hafva på de skattskyldiges benägenhet att sina krono-utskylder sjelfmant sig afbörda.
Hvad grund dessa anmärkningar kunna äga, måste jag, i brist af tillräcklig sakkännedom, lemna derhän. Men om de ock må anses grundade; så R. St. Just. Ombudsm. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 18'i9. kan väl någon synnerlig verkan till minskning i fångpersonalen åtminstone icke ännu hafva hunnit uppkomma från den sålunda angifna orsak. Jag kan för min del icke tvifla, att om än, vid utförande af den i 5 §. 2 mom. af 1846 års Kongl. Förordning yttrade nådiga föresats att särskildt förordna, när och huruledes försvarslösa personer af den art, hvarom fråga är, må genom verkligt tvång hållas till ordning och arbete vid inrättning inom orten, Kongl. Maj:t ej skulle finna annan utväg användbar, än att desse lättjefulle tillsvidare beröfvas friheten, den tillökning i fångars antal, som deraf kan uppslå, likväl hör blifva mindre betydlig, och på långt när icke kunna uppgå till ett belopp, svaranJe mot den nu för hand varande minskningen, eller rubba grunderna för de förhoppningar, jag här ofvan trott mig böra antyda, om framgången af ett menskligt och förbättrande straffsystem. Ibland ämnen för samtal med Domhafvande på landet, dem jag under resan träffat, har förekommit frågan om den nya regleringen af domsagor. Att detta ämne har sina stora svårigheter, hvilka framställa sig äfven för ett vanligt eftersinnande, hade jag redan af egen erfarenhet funnit. De exempel, hvarpå jag nu hade tillfälle att fästa närmare uppmärksamhet, hafva ökat mina farhågor för de misstag, som i detta ämne synas så svåra att undvika. Jag tror mig, i anseende till ämnets vigt, ej böra underlåta att meddela, hvad jag derom inhämtat. Här är ej tillfälle att upptaga till granskning sjelfva den grundtanka, hvarifrån förslaget till en ny reglering af domsagorna öfver hela riket utgått. Hvad som dermed åsyftas, är häradsindelningens förvandlande i domsagor af ett enda tingslag; hvilket åter har sitt syftemål uti landtdomstolarnes s. k. permanence och den dermed förenade regleringen af1 häradshäkten.
Helt annat blir förhållandet, om man anser att andra åtgärder än nya författningar äro nödiga, och i det hänseendet tror jag äfven att sådana äro erforderliga och nyttiga. Orsaken hvarföre Utsk. icke föreslagit några sådana i detta Betänk., är hufvudsakligen den, att man visste att en motion i denna syftning var remitterad till ett annat Utsk. Då R. o. Ad. nu tyckes vilja instämma i det af 2:ne andra Stånd redan fattade beslut, så anhåller jag att detta instämmande måtte inskränka sig till den sednare delen deraf, och icke början, som innefattar begäran om utfärdande af en ny författning. Det är en stor villfarelse att, om man icke är nöjd med en författning, anse saken bjeipt genom utfärdande af en ny. Det är temligen säkert, att om man utfärdar en ny författning i detta ämne, utan att söka sprida kännedom om fornlemningarne och upteckna de, som äro värda att bevara, så blir den nya författningen lika overksam som den gamla. Jag förenar mig derföre till alla delar med Frih. Sprengtporten, och anhåller att R. o. Ad. måtte antaga det af honom framställda förslag. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Ehuru jag icke varit närvtde från denna discussions början, tror jag mig likväl hafva se Den 4 April f. m. funnit, att ingen motsatt sig att R. St:r måtte till K. M. ingå med en und. anhållan, det åtgärder borde -vidtagas för våra fornlemningars skyddande mot förstöring. Det är mer i afseende på ordalagen i den und. skrifvelsen, som meningarne synas vara delade. Utsk. har ansett det vara tillräckligt, att i underdihet anhålla, det K. M. täcktes låta genom Almanachan eller på det sätt K. M. eljest kan finna för ändamålet lämpligast, sprida bland allmänheten kännedom om de författningar, som angå Rikets fornlemningar och vården om desamma; men jag tror, i likhet med några andra talare, att 1828 års författning icke är tillfredsställande och att något annat bör sättas i stället.
Lades på Bordet. 35® Den 5 3annani* Herr Mannerhjerta, Ulric Emannel, uppläst© följande tvenne Memorial : i:o Under t vänne föregående Riksmöten , har jag vågat leda Höglofiige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet til! betraktande af piohibitiva Författningars skadliga och qväfvande verkan på ett Samhälles konstflit och idog-, het. Lemnande åt andra mera insigtsfuila och erfarna, att utföra detta ämne i hela sin v dd, inskränkte jag mig blott att begära Höglo lig. Ridderskapets och Adelns beifrande för en viss gren deraf. Det var om exclusiva Privilegier jag vå gade talaDessa Privilegier, som urspr ing ligen äro ämnade till belöning för upp linm g • förmågan, men hvilka blifva motsatsen a. si bestämmelse, om denna belöning, för vida uf* sträckt, är i S3knad af den riktning, sorn ' samt förmår verka en sann utveckling af idoghet och konstflit. Jag ansåg dem huivuii sakligen förfela detta sitt ändamål derigenom» att sjelfva varan, i stället för arbets methoda* vanligen privilegierades : att den uteslutar cl® rättigheten motverkar och hindrar andra Medborgares flit, i mån som den beviljade tiden deraf för långt utsträckes, samt att jemnvigt i rättigheter innom Idoghetens område eai »st kunde vinnas genom en Prmscriptions - tid upphörandet af dessa Privilegier. or ra De grunder, hvarpå anförda slutsatser byggda, tror jag mig ej vidare behöfva ir Den 5 januarii. 151 Högloflige Ridderskapets och Adelns upplysta omdöme utreda. De hafva så väl vid 1809, sorn 1815 års Riksmöten, vunnit samtelige RiksStåndens erkännande, och det Betänkande af den 12 Junii 1815? sorn i Allmänna Besvärs ■ och OeconomieUtskottet föranleddes af min framställning om exclusiva privilegiers skadliga inflytande på Konstflitens och Slöjdernas förkofran , innehåller: att
St:r beviljat en tredjedels förhöjning från och med år 183.4, nt‘ den betalning, som dittills blifvit bestådd, så väl för den af Bankens Commissai ier på extra stunder besörjde slutliga granskning och annullering af förslitne Sedlar, som ock för den af hela Banco-Staten på extra stunder skeende skrifning af smärre sedlar, och R:g;sContoirets Embetsoch Tjenstemän äro i åtnjutande af enahanda Lönevilkor och öfriga förmåner, sorn deras vederlikar i Banken, i enlighet hvarmed jämväl skrifnings-arfvodet för Creditsedlarne ofvonnämnde år, uppå Commissariernes derom då gjorda anhållan, blifvit förökadt; så anse Hrr Fullmäktige med berörde grunder instämma, att arfyodet för uuuulloringen jemväl 4- B. 3G 55?. Sta ts -Utskottets bör för framtiden i R:g:sContoiret utgå till samma belopp, som för enahanda extra arbete i Banken bestås; och hvad angår denna förhöjning förden förflutna tiden sedan 1824 års början, hvilken Commissarierne hemställt måtte få utbetalas lill förmon för R:g:sContoirets Enkeoch Pupill-Gassa, hvars betryckta ställning inherntas af Hrr Fullmäktiges serskildt derom gjorda framställning; så hafva Hrr Fullmäktige, i betraktande af det med sistnämnde framställning åsyftade goda ändamål, ansett sig böra densamma med sitt förord understödja. Utskottet har härvid inhemtat, hurusom, vid 1812 års Urtima Riksdag, R. H.
Commissarialets öfverklagade beslut vara väl grundadt, men ali, då härvid serskildt förekomme, att, innan praescriplions-tiden lupit till ända, anmälan hos Banken blifvit gjord om sedlarnes antal och valeur, med uppgift tillika å det hinder, som vållat deras fördröjda hitsändande, Fullmägtige ansett, att, ehuru Hof-Auditören Elgström icke egde laglig rätt alt få de anmälde sedlarne inlöste, billigheten likväl talade för bifall till den gjorda anhållan; hvadan Fullmägtige hos Utskottet tillstyrkt, att det mätte tillåtas HofAudilören Elgström få ifrågavarande sedlar infriade, och att i sådant fall det må åligga honom all senast inom någon utsatt lämplig lid, ifrån delfåendet af Utskottets meddelande beslut, samma sedlar till Banken inlemna; hvarförutan Fullmägtige, med föranledande af nu ifrågakomne förhållande Banco-Utskottets MemorialN:o 5g - och lill förebyggande af enskilde och möjligen mindre bemedlade personers lidande derigenom, alt de icke inom föreskrifven lid låtit till Banken ingifva innehafvande, på Daler Kopparmynt utställda, sedlar, i saknad af nödig kännedom om den derför utsatta och numera tilländalupne prasscriptionstiden, hos Utskottet hemställt, alt, i händelse sedlar å Daler Kopparmynt hädanefter varda i Banken till inlösen presenterade, det matte på Fullmägtiges pröfning af dervid serskildt förekommande, ömande skäl få bero att en dylik inlösen antingen bevilja eller afsiå. Sedermera bar Hof-Audilören Elgström _, jemte öfverlemnande af 6 st. sedlar å 12 Daler Kopparmynt, 23 st.
Det har förefallit mig att ordnandet af skogsstyrelsen skulle komma att driija en längre tid, då man betänker, när denna styrelse först beslöts, och huru lång tid redan åtgått, innan den ännu kommit till verkställighet. Ståts-kontoret är väl icke en inrättning, som skall sköta bankaffärer, och då, som sagdt är, dessa medel äro förvaltade på 3 håll. nemi. af K. Stats-kontoret, K. Skogs-styrelsen och Länsstyrelserna, så tyckes det väl, för att reda ordningen, vara lämpligt, att alla dessa medel sammanföras till en kassa, hvarvid sjelfva skogsstyrelsen väl torde befinnas lämpligast för Den 14 Januari f. m. 130 omhändertagandet af de mede], som äro afsedda för densamma och utgöra vilkoret och möjligheten lör dess verksamhet, i stället för att den nu, genom undandragandet af alla dessa medel, betages vilkoret lör åstadkommande af något gagneligt, och således orättvist får uppbära förebråelse för overksamhet och magtlöshet. Då jag emellertid anser denna fråga vara af den betydenhet, att deri icke bör ouppiiörligen uppskjutas, tror jag, att ändamålet möjligen vinnes, genom att tillstyrka Stats-Utsk:t att grundligare behandla frågan. Jag yrkar på återremiss. Sedan öfverläggningen ansetts härmed afslutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts förevide hemställan, framställdes först propos. på bifall till densamma och sedermera propos. på återremiss deraf, hvilka båda proposir besvarades med manga ja och nej i blandning; hvarefter och sedan förnyad propos. på bifall till merberörde hemställan blifvit gjord och likaledes med blandade ja och nej besvarad. Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Frih. von Schulzenheim begärde votering.
W~J: iiu ett s k a q ~ t och ' skande hngg ffi: ~: hon. ii~ott.: ~ga. Ifen mesii uf d l t 1i.de~: dock 11en.n.e~ varmn och 1~nsl.iga siuue, 13 % ht ?mes of3rsk~: iicktn nttaliiuden ~tiita h r t ' persodiga viiiner. Det 61. d ~ c l i iclre hgraf:, son1 hon. hiijdns i sin. heligtz ifvei ..) %en l i f ~ e t sjiilf ~ned si.~.l.n so~: ge~! kommeim och 18gger sin tnnga och svallinncle huud 113. henl~es] ?amla. 13011 uriste~ ' geuoin dijden pa lrort tic1 ett af sina barn oclll tvenue k8ru viiuner. Det Hs &amp; I:, som 18mna i. hennes dikt.r~.iug. H ' vn kommer s5 sm8n.in.gom 81 ' 1- sfter s i g S I I. C i ~ l l ~ L at$ so p&amp; tinge11 lilisoln mem uppifrkn, 11led stolm kyln och stillhot, nlon ocksd ~ned 1lleJ-n objelitivl h g n. ~ ~ ' mera Jie~lc Hennes arl~eteu frin. detta seunre ~ ~ t. \ r ~ ~ l i l i l ~ g 81.0 kor~sta~rligt inogna, haf .i7a mistat den tender: l.siijsa priigeh. och ut~ e c k l a silli: ~ &amp; mnen pA ett helt och htillet obje1cti.vt siitt. Dettn ar fallet;.
St. att till K. M. ingå med und. anhållan, att K. Al. måtte tillåta rusthållarne att öfver frågan höras, innan ett beslut fattas i detta hänseende, äfvensom jag af detta skäl icke vill bestämdt yrka afslag på detta betänkande; hvarföre jag hos R. o. Ad. vördsamt anhåller att betänk, mätte blifva återremitleradt, med begäran att Utsktn måtte tillstyrka en sådan skrifvelse till K. AI., att rusthållarne vid Smålands husar-reg.-te må komma i tillfälle att höras öfver den begäran, som af provinsens fullmäktige blifvit vid innevar. riksdag gjord. Gr. von Platen, Baltzar: Jag är glad att kunna förena mig i det yttrande, sorn den siste värde talaren afgifvit, Den 26 September. 653 d. v. s. i syftningen af hvad han begärt, ehuru jag ej kan komma till samma resultat. Han har nemi. önskat återremiss, men jag tror att just då man i saken önskar hvad han tyckes åsyfta, så bör man bifalla betänk., enär jag omöjligen kan föreställa mig annat, än att K. M. icke kan finna Jämpligt att låtafverkslälla en sådan sak, som den ifrågavar., utan alt höra rusthållarne. Jag tror således, att den siste talarens afsigt är fullkomligen vunnen, och tillstyrker således bifall till betänkandet. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag finner mig förekommen af Gr. von Platen. Utsktns förslag kan väl icke så förstås, alt K. M., utan att höra rusthållarne, skulle fatta något beslut i delta ämne; och då detta varit det enda skäl Gr.
Sant är visserligen, att fall förekomma, dar man svårligen k m värja sig mot mingen om ett hemligt ~Engelmachereir, for att anviinda ett all1n5iat antaget, mycket ' beteckmnde namn för samvetslösa f osterinöclrars afsiktliga f örsumrnelser eller brotts-. liga handlingar mot fosterbarnen. M m jag öiiskar tro, att sådana fall dock äro myckst sällsynta, itminstone h5r .hos oss. Förhållaiiclena äro sannerligen, Sifven oafsedt dylika ohyggligheter, tillrackligt sorgliga för att med all. inakt på- fordra m %nziiskov&amp;n1iens - ingripailde. Den bild, jag har ofvaii, framlrslllat, %-r dyster och full, zf skuggor. men hvar och en., som haft tillfiille att något cljupare blicka iu i dessa, hem, diir bsli.i.r,zvArd och bmiiuppfostran drifves såsoin industri, skall siilcert nödgas medgifva., att lrontureriia, ty varr, ej iiro mörkare än verkligheten före; ter. Dock afven dagrar finnas; i m d r a hem rada bättre förhiillaiiden afveil bland deii klass af folket, hvarmed vi här sysselsatt oss: en beprisailsviird renlighet, ordentlig föda, omsorgsfull vkrd af barnen och framför allt en. kärleksfull behandling. Men jag maste dock beklagligen uttala såsom min erfmenhet, att skdana hem äro synnerligen sällsynta undantag inom fosterbarn sindustrien. Något maste följaktligen göras å. de bättre lottades sida för att råda bot på det elande, jag här blottat. Och mycket. X: ci.~a i smiiiiig. q e d god vilja, och genom allvarliga bemödanden haividlsg uträttas. MihSinda skall det tillåtas mig ' tt en annan g h g återkomma till detta 5mne.
Revisionsförrättning afgifva berättelse öfver fondens tillstånd och förvaltning för den tid, sorn du kommer att revision undergå. 2:a Puncten. Ämnen j hörande till StatsContoret s Räkenskaper och Förvaltning. §. I. Angående redovisning för förskotter af Statsmedel, deras bokföring m. m. (R. B. i8a5 p. 9—75. 1827 p. 22—201.) Af den, såsom Bihang till RiksHufvudBoken, efter 1823 års Riksdag upprättade och samma års R.iksIIufvudBok bilaggdc Balance-förteckning öfver beviljade förskotter af Statsmedlen, hafva 1825 års Revisorer inhämtat, det förskotter ifrån äldre åren ända sedan år 1791 funnos oredovisade; och då anledning således icke saknades, att vederbörande, som det ålegat öfver berörde förskotter hålla anteckning och tillse det de i behörig ordning blifvit redovisade, ej åt detta ämne lemnat den uppmärksamhet som vederbort, Betänkande n. 247 4jafva Revisorerne, som ansett nödigt, att sådane åtgärder vidtogos, hvarigenom dylike uppehåll för framtiden förekommos, föreslagit: att en bestämd pra:- seriptionstid måtte stadgas, inom hvilken förskotter af Statsmedel skola redovisas, äfvensom den Authoritet bestämmas, der anteckning öfver förskotten hålles och redovisningens fullgörande bevakas, dit äfven räkningarne böra ingå, för alt sedermera derifrån till K.
Detta Betänkande, som 1111 blifvit af Ridd. och Adeln bifallit, är af de öfrige 3;ne Stånden återremitterad t. Då Ridd. och Adeln ej har kunskap örn de anmärkningar, som föranledt till återremisserne, lärer det ej vara lämpeligt att, innan Utskottet deröfver yttrat sig, göra någon inbjudning. Herr von Hartmansdorff, August: Då tre Stånds afslag å betänkandet ej hade hill» Den i Februarii f. m. 67 drat en inbjudning från Ridd. Ooh Adeln, så inser jag än mindre, hvarföre (re Stånds återréniiss skulle göra det. Jag förenar mig derföre med Herr Rosenblad. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, örn Ridderskapet och Adeln instämde i den af Herr Rosenblad föreslagne inbjudning till de öfrige Stånden. Ropades Ja och Nej. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: En omständighet, som måste hafva undfallit dera, söm i de andre Stånden gjort anmärkningar mot Utskottets Betänkande, och söm gör att med besvarandet af återremissen mycket väl kan dröjas, är, att i 1 § af BankLagen, texten kommer att förändras då realisationen tager sin början. Detta har undfallit många, oell är det af detta skäl, som det nya förslaget bör antagas; de sedlar vi nu äga äro blotta ersättningsbevis; vid realisationens inträde blifva sedlarna formliga Skuldsedlar. Detta är hufVudskalet, hvarföre inbjudningen, bör ske, hvarvid, som jag förmodar, denna omständighet kan hos de öfrige Stånden anmälas. Herr Rosenblad: Enligt den enskild tå kännedom, jag äger om de anmärkningar* 60 H. 5* 68 Den i F £ b r u a r i i f. m. sorn föranledt återremisserne från de tvenne RiksStånden, får jag upplysa, alt dessa ej innefatta något ogillande af sjelfva saken, utan endast hafva afseende på frågor af mindre betydenhet.
En lördel deraf att inträdet i de s. k. elementarläroverken fördröjdes, vore äfven, att man icke redan under barnens späda år behöfde bestämma för dem något visst yrke. Jag tror det icke vara riktigt att så tidigt predestinera barnen, hvarken för plogen eller predikstolen, utan anser det vara lämpligt att bibehålla dem under någon längre tid i de lägre skolorna, till dess det visat sig, om de verkligen passa för de högre skolorna, eller böra genast slå sig på mera praktiska yrken. Nu verkar bördens slump alltför mycket på yrkesvalet. För öfrigt instämmer jag i allo med den förste värde talaren, och vill derföre icke längre upptaga R. o. Ad:ns tid. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Jag finner mig hufvudsakligen förekommen af Gr. Sparre och Frih. Hamilton; men anser mig dock i denna maktpåliggande fråga böra yttra några ord. Jag aktar högt den tanken, som ligger till grund för så väl 1842 som 1853 årens folkskolelörfattning, att sprida upplysning till alla samhällsklasser; men tillåter migicke dessmindre uttala något tvifvel derom, huruvida de utvägar man valt för att komma till målet kunna till alla delar betraktas som praktiska, eller egande den ofelbarhet, som man i allmänhet synes benägen att skänka dem. Sålunda skulle jag önska mig ett fördomsfritt och öppet svar på den frågan: Om det med full visshet kan antagas att undervisningen för de späda barnen vinner så synnerligen mycket på, att förflyttas från föräldrakretsen och hemmet, der den, i alla tider, under modersvården och tillsynen af nitiska 400 Deu 17 Mars t', m. själasörjare visat sig så väl och burit så vackra Irukter, till (leii s. k. småskolan, och om en sådan reform, som möjligen kati utföras inom sammanträngda befolkningar, ens är verkställbar i våra mera glest befolkade landsbygder?
Ständer nu inskränkte sina åtgöranden vid tull-lagstifluingen till att godkänna följande förslag, sådant det Utskottet förelädes: 1 betraktande dels af osäkerheten i de allmänna politiska och kontmerciella förhållandena inom Europa, dels af den mindre fördelaktiga ställning, hvari Sveriges utrikes handel, samt dess inre omsättningsoch penningerörelse sig nu befinna, föreslås, alt, utan rubbning å Rikets Ständers sida i de nu gällande utförseloch införselförbuden, samt med bibehållande af de hufvudsakliga tullbestämmelserna uti tulltaxan af den 4 December 1848, med undantag endast af de här nedan tillstyrkta förändringar i tullen å trädvaror, Rikets Ständer mätte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att, derest under tiden intill nästa riksdag, Kongl. Maj:t skulle i nåder finna något eller flera eller alla nu befintliga utförseleller införselförbud kunna till rikets g gn och befrämjande af dess exporthandel upphäfvas, Kongl. Maj:t då mätte derom i nåder förordna, med kungörande af de tullbestämmelser, hvilka för dylika fall blifva af Rikets Ständer eventuelt antagne, och med stadgande i öfrigt af de kontroller, hvilka för de inhemska näringarnes och stats - 96 Bevillnings-Utskottels Betänkande, M S. inkomsternas skydd emot missbruk af den lemnade ineller utförseltillåtelsen kunna i nåder pröfvas erforderliga.» 8:0. Af Herr J. G. Schwan: »Emot det af Höglofl. Bevillnings-Utskottet uppgjorda förslag till tulltaxa får jag mig reservera, hufvudsakligen i följande punkter: nemligen, hvad tulls erläggande vid utförsel af Svenska produkter vidkommer, hänvisar jag till min inom Utskottet handlagde motion, hvaruti jag föreslog densammas upphörande för alla de i nu gällande tulltaxa till utförsel tillåtne.
Bland sådana, hvilkas antal och slag vidare inhemtas af den deröfver upprättade, härvid bi lagda tabell, förtjena att nämnas: GustafsbergsPorslinsbruk å Wermdön, hvars tillverkningsvärde uppgifvits till 150,000 riksdaler banko årligen. Pappersbruken vid Tumba, med ett årligt tillverkningsvärde af likaledes 150,000 riksdaler, h vilket bruk hörer under rikets Ständers Bank och vid Ny forss i Tyresö socken; hvarjemte vid ofvannämnde Nyqvarns bruk är genom ett derföre bildadt bolag under anläggning ett pappersbruk i större skala, hvartill machinerier blifvit från England införskrifne. Bomullsväfnadsfabriken vid Fredriksdal i Brännkyrka socken, der 14- vätstolar fortfarande varit i gång. Färgstofftfabriken vid Mölna å Lidingön, der tillverkningens värde uppgifvits till 6000 riksdaler årligen. Vaxduksfabriken vid Nedra Frescati i Solna socken, hvarest omkring 8,000 alnar vaxduk årligen tillverkats. Pressjästfabrikerna vid Kräftrike och Katrinedal i sistnämnde socken. Vid Alilö i Tveta socken har börjats anläggning af en klädesfabrik, som under ifrågavarande år dock icke kommit i gång. Tillverkningen vid de många Tegelbruken i länet har stigit ej obetydligt och utgör en vigtig näringsgren för länet, i anseende till lättheten att i hufvudstaden afsätta teglet. I synnerhet vid Sundsör i Turinge socken är tillverkningen genom ungmachins begagnande högt uppbragt och skall uppgå till omkring en million stycken murtegel om året. Flera af de öfrige tegelbruken, särdeles omkring Mälaren, äro äfven betydande. - Den genom nådiga Handtverksoch Fabriks-Ordningen den 22 December 1846 medgifna större frihet till inrättande af fabriker och handtverksstäder å landet har under den derefter förflutna korLa tid, som är föremålet för denna berättelse, icke förän led t uppkomst af några hufvudsakliga sådana inrättningar å landsbygden. 13 Mjöloch sågqvarnar till ett ganska stort antal finnas i länet.