Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. äskade anslag 1,897 r:dr ^7 sk. 4 r:st b:co har sin grund dels uti af underbefälet gjord und. hemställan om en förhöjning i deras löner, så alt fältväblarne årligen skulle bekomma 66 r:dr 32 sk., sergeanterne 44 r:dr 21 sk. 4 r:st., corporalerne med högre lön 21 r:dr 16 sk., de med lägre lön 16 r:dr, och spelet 8 r:dr b:co; dels deruti, att beväringens i stat uppförda extra-medel äro så otillräckliga, att militarbefälhafvarén ansett sig föranlåten att göra tillskott af egna medel. Mig synes, som dessa skäl äro lika talande för bifall till K. M:s propos., som de tala emot Utsk:s förslag 0111 frivillig tjenstgöring för befälet. Ofta lärer man icke blifva i tillfälle att höra en summa af 33,000 r:dr anses såsom betydlig kostnad för åstadkommandet of en styrka af 8000 man; och då jag ej kan instämma i denna åsigt; då jag icke kan 33a Den 11 Augusti e. m. tillstyrka något, sorn nedsätter Gottlands förmåga till försvar; da jag slutligen icke inser på hvad grund man af befälet på Gottland tror sig kunna påräkna en benägenhet att tjenstgöra frivilligt, då just en anhållan om löneförhöjning bort gifva Utsk. anledo. till en motsatt tanke: så afstyrker jag Ulskts betänk , och anhåller om propos. å bifall lill K. Rits nåd. framställning. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskrs förslag i afseende på Gottlands national-beväring. Ropades nej. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att för Gottlands nationai-beväring borde uppföras samma anslag, som hittills, eller 33,ooo rtdr, med tillägg af hvad K. M. i dess nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof i detta afseende begärt. bifölls. Hr von Hartmansdorff:
Jag får vid delta tillfälle äfven fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, ali bildandet af iristructions-coinpagni r erfordrar ordnandet af nödiga etablissementer; samt alt något särskildt anslag härtill likväl icke är hegardt, utan alt kostnaden för dessas beredande var afsedd att betäckas genom inskränkningar i vapenöfningsliden de fö ista åren. Skulle det lyckas att tillintetgöra dm indelta armeen och grundlägga ett på conscription livilande försvarssysteme , så hlifver beredandet af dylika etablissementer en nödvändighet, och de anslag, som under benämningen kostnader för exei cis-sqvadroner, instructions-.compagnier och indelt.1 armeVns öfriga vnpenöfningar här blifvit omnämnda, utgöra således snarare förberedelser för vinnande af ett sådant ändamål, än de motverka dess utförande. Jag vill likväl dermed ingalunda 3.6 D e n 25 Novtmber e. m. hafva sagt, att jag gillar deras tänkesätt, som ej lemna den indelta arméen den tillit den förtjenar. Denna tillit skulle måhända kunna vara ännu mera grundad, om Ståndens ledamöter äfvensom StatsUlsk. behagade linna, alt genom framställande af osammanhängande organisationsprojecter och partiella rubbningar i det befintliga, försvåras, om ej förhindras nvltiga reformer, hvilka, — nb. nyttiga reformer, — jag, i skar, som trots någon af dem, som mest tala derom. Jag anser alla dessa rop mot indelta armeens brukbarhet, alla dessa vägranden af anslag till utsträckning af öfningarna, såsom lika många prof af orättvisa mot en aimee, hvars begär att stegra sin användbarhet för fäderneslandets tjenst visat sig äfven i enskilda uppoffringar , hvilka tolde vara förtjenta af större uppmärksamhet än man deråt behagar skänka, och som åtminstone grunda anspråk på erkännande, om ock nitet skall förqväfvas af StatsUtsk:s hushållsprinciper eller reform begär. Jag vågar fästa eder uppmärksamhet derpå , mine herrar! att det icke är för någon förhöjning i löneanslae , för den måhända sämst af alla lönade armefe, som jag här talar.
Om denna min motions remitterande till StatsUtsk., anhåller . jag vördsamligen. Remitterades till StatsUtsk. 488 Den 28 Juni. Med tillkännagifvande, att Hr Hjärne, Harald, begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet från sin befattning, såsom ledamot i Serskildta Utsk., beräknad från d. 3 nästk. Juli, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Elektorer, att utse en ledamot i nämnde Utsk. under Hr Hjärnes frånvaro. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. inkomne Betänk:n och Mern.: N:o 101, i anledn. af väckte förslag om vidtagande af förändringar inom den ekonomiska förvaltningen vid Universitetet i Upsala; N:o 102, i anledn. af RiksShns olika beslut, i fråga om förändrade föreskrifter, ronde åtgärder till förekommande af kolerasjukdomens införande och spridande i Riket m. m.; N:o 103, i anledn. af väckt motion, ang:de transito-handel mellan Sverige och Norrige; N:o 104, i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, i fråga om ut vidgning af de Mosaiske trosbekännarnes rättigheter; samt N:o 105, i anledn. af väckt motion om ändring i 12:te punkten af Instruktionen för Postmästare d. 16 Febr. 1707. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. i 3 e. in. In fidem protocolli, Albert Munck. Thorsdagen den 29 Juni 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 9 prot:s-utdr. för gårdagens plenum. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s-Iedamöter ; oeh befunnos dertill utsedde i Banko-Ut sk otte t: efter N:o 456. Hr Aminoff, Johan Fredrik, ochN:o66l. Hr Klingstedt, Fullm.
Föreställningen, som gafs till förmån för hofkapellets pensionsinrättning, var besökt af en fåtalig publik, bland hvilken märktes konungen och prins Carl med uppvaktning. Tant Lottens norska resa. Berättelse f ö r Idun af Ver » Verle. (Forts.) jL Lå femton år, sedan de skildes efter konJff firmationstiden, hade Lotten icke sett sin Q / Y vän; under denna tid hade Karin gift sig, blifvit moder och änka och lefde nu under gan. ska knappa omständigheter med den enda sträfvan att bereda sina båda gossar eu god uppfostran. Lifvet hade visat henne hårda sidor, men hon hade tagit dem med ett sällsynt friskt mod. Nu hade hon i Vadstena skolgossar » i maten », och enligt hennes egen utsago, åtminstone i bref till Lotten, gick det » förträffligt ». För omkring ett år sedan hade hon emellertid haft den olyckan att falla utför en trappa, skadat sig mycket illa och sedan fått ligga till sängs i fyra månader. Man kan tänka sig hennes belägenhet, utan piga — det hade hon ej råd att hålla sig — och med sex matfriska pojkar till maten, förutom lagningen till hennes egna två oeh allt öfrigt som finnes att ombesörja i ett hushåll. Till en början hade hon fått reda sig med en hjälpgumma, oeh goda vänner hade tittat in och gjort än ett, än ett annat, men i längden kunde detta ej gå. Läkaren gaf henne blott det hopp, att hon skulle kunna gå, stödd på kryckor; och sålunda återstod henne intet annat än att afskeda sina matgäster, hyra en mindre, tarfligare våning och lefva så sparsamt som möjligt på sin lilla pension. Nu hade den efterlängtade förbättringen inträdt, fru Malm kunde gå omkring vid sina kryckor och bestyra om både ett oeh annat i huset. Att laga maten och städa, åtminstone det senare, kunde hon likväl ej gå i land med, men hon kände sig glad oeh tacksam att åtminstone kunna göra något. Det var till denna väninna som Lotten kom på besök, och hvem af de två, som blef gladast vid återseendet, är ej godt att afgöra. Lotten fick nu höra berättas om Karins lefnadslopp, och hon blygdes ordentligt vid tanken på, huru mycket lättare hennes väg varit.
Och vä nu de Perso, "ner, som wid allmänna tjenste-regleringen är 1792, ''sätt Syslor pä ordinarie Skaten, säledes censtras "hafwa warit mera skicklige och förtjenle an deras ''medsökande, sä synes denne Betjening, wid ytterligare frägan om befordran böra aga företräde framföre dem, som wid berörde reglering blifwit förbi, "gangne, ehuru detze sistnämnde annars kunna wara "äldre inom Werket. "Men, som wid flere tillfällen kan inträffa, att "2:ne Betjente, som en och samma dag, eller d. 25 "Juni 1792, blifwit till syslor pä ordinarie Skatten utnämnde, sins emellan cvmpetera, torde uti en "sadan 950 Den i8 November - "sadan casa, aldren inom Merkel böra decidera om "företrädet. Dock synes tvid tillämpningen ett undantag böra göras i anseende till Cancelliet Betjening och de högre Syslorne uti Bokstuts-Contoiret, "hwartill särskild? insigter och spräkkännedom for"dras. " Och som af berirde §. uti 1799 ars RevifionsNeglemente icke bör kanna dragas den slutföljd, att, med förbigående af Cunoirets egen Betjening, främmande Personer skulle rnkallas till Syslvr uti Boksints-Contoiret, sä skulle enda stäket hwarföre Zellen. ' dei-A, hwilken icke innehade ordinarie tjenst och lön wid Contoirct, erhållit Bokhällare-förcrdnandet, wara Vet, att någon annan tjensteman icke funnits inom Contoiret, fom ägt erforderlig skicklighet till tjenstens fönättande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtJtfarckalRen uppläste 2:a §:n af Ridd'rhusOrdningen, hvars sednare moment sa ty ler: ’’Sedan Ridder>kapet och Adeln tagit sitt heslut om någon ändring eller tilläggning” » i RiddarhusQrdningen) ”öfverlemna? d t till Kwninpens stadfästelse, för att vid nä)tjoljancte Riksdag blifva gällande, ’* Friherre Boye: Med åberopande af hrad Herr Påhlman yttrat, till urskilning af ämnets natur ifrån allmänna Grundlagsfrågor, tror jag mig förfara rättast då jag reserverar at. nästa Riksdags Ridderskap och Adel att sjelf »röfva verkan af beslutet, enär detsamma vunnit fullständighet. Jag felar ka ske; men jag skune tro, att om Ståndet nu afgör frågan och Kongl. Majjts sanction skulle utfalla innan nästa Riksdags val till Electorer skall fönättas, beslutet kan efterlefvas äfven vid den Riksdagen, Den 7 Augusti p33 Friherre Ceder gröm > Jacob, ville allenast erinra, att då flaga vore om en förändring i lagen, behöfde först med noggrannhet igenomgås alia de förra stadganden , som med frågan och siuSimellan äga sammanhang, och att termerna genom en formlig redaction måtte uttryckligen bestämmas-. Herr Gr fven och L^ndt Ulars Jwlken pr o ponerade törst afslag och sedermera bifall å Utskottets Betänkande; men bagge dessa propositioner blelvo med ffa och Nej besvarade. Herr Lagerheim:
Produkterna utaf tankens arbete äro otvifvelaktig! lika mycket föräjente af skydd, som någon annan produktion; och tryckfrihetssamt patentlagarne hafva lemnat detta skydd, likväl blott mot de ingrepp i berörde eganderätt, som genom det handtverksmessiga arbetet kunna åstadkommas; ty för att eftertrycka den bästa bok, för att eftergöra den snillrikast uttänkta maskin erfordras blott handtverkarens skicklighet, och på detta sätt kan en lika god produkt åstadkommas som den af författaren elier uppfinnaren erbjudna. Men med konstverk är ej förhållandet sådant En kopia tagen af en stor målares eller bildhuggares arbete får ej samma värde som originalet, ej heller förminskas detta sednares värde genom kopieringen. Ju flere kopior som deraf tagas, ju alimännare desamma spridas och vinna erkännande, desto mera stiga ej blott originalet, utan jemväl konstnärens öfriga arbeten i värde. Kopierandet af ett sådant arbete är ej heller något blott mekaniskt och handtverksmessigt arbete, utan medför utbildning samt erfordrar, för att lyckas, ett inträngande i den anda, som genomgår originalet och således ett verkligt konstnärskap. Ofta utöfvas dervid jemväl en helt annan gren af konstnärskapet än den för originalet anlitade, såsom fallet blir, då en tafla eller en staty återgifves i stålstick eiler stentryck. Med skäl torde jemväl kunna ifrågasättas, huruvida det är den, som af Försynen fått sig beskärdt snille och en öfverlägsen förmåga, värdigt alt ängsligt häfda sin eganderätt till hvarje på duken eller å tnarmorn nedlagd tanke, pä det densamma ej måtte tillgodokomma andra än dem, som derföre till konstnären skattat, samt på det de mindre lottade konstnärerne ej måtte kunna insamla några smulor, fallne frän de störres arbeten. Skulle än derigenom någon gång den större konstnären förlora något i inkomst, så får han det rikeligen ersatt genom ökad ära. Med det allmännas fördel öfverensstäm - Allm.
I stället att sålunda förfara, har Utskottets majoritet ställt konventiklarne eller sammankomster för andaktsöfningar under Kongl. Förordningen den 0 Fe - Lag-Utskotlels Betänkande, N:o 34. 15 bruari 1849, angående uppror och menigheters sammankomster, samt stadgat, att allenast en anmälan, af hvem som helst inom församlingen, till Pastor om andaktsöfnings hållande vore tillräckligt, för att den skall få ega rum, hvaremot vägran härtill först kan komma i fråga, sedan oordning i kyrkligt hänseende förelupit. Det torde då vara för sent att hämma det' onda och afstyra den förvillelse, sorn möjligen redan bemäktigat sig folkets sinnen, och tilläfventyrs äfven hunnit vålla kallsinnighet emellan lärare och åhörare. Jag befarar storligen att man genom att göra konventiklarne fria, beroende allenast af den fria, oftast missförstådda viljan hos hvarje församlings-medlem, råkat in på en afväg, som leder till kyrkans upplösning och skiljande från Staten, i stället för bådas sammanhållning och närmare förening. Det på så många orter i vårt fädernesland. öfverklagade läseriet, får, derest Lag-Utskottets förslag vinner Rikets Höglofliga Ständers bifall, fri verkningskrets; hvadan det icke torde komma att dröja länge förrän särskilda församlingar bilda sig med vexande anspråk på erkännande af Stats-inakterne. Svenska Stats-kyrkans bestånd är derigenom äfventyradt och dess obestånd möjligen i en icke aflägsen framtid orsakadt; och blifver det, utan tvifvel, sedermera för sent att till enhet återbringa hvad lättrogenheten och undfallenheten å ena samt läseriet och fanatismen å andra sidan splittrat och sönderbrutit.
Bancofullmre att införa all den förbättring till papper, tryck och deras öfriga) beskaffenhet, som kan finnas ändamålsenlig, vare sig genom att tillverka dem på lamelleradt, färgadt eller ofärgadt papper, eller på hvad annat sätt, som bäst kan uppfylla Bankens interessen; f) att alla sedlar böra vara underskrifna af minst 2tne Bankens tjenstemän; ägande Fullmägtige för öfrigt att i afseende på deras numerering m. m. vidtaga alla de åtgärder, som kunna förena säkerhet i controllen med besparing i kostnaden. 4:o De nya sedelformulären böra färdiggöras i den mån görligt är, så att de måtte kunna sättas i omlopp, de större valörerna senast vid början af år i836, och de smärre, så fort tillräckligt antal blifvit färdigt. 5:o Utgifvandet emot gamla. 6:o Bancofullmägtige äga att hos K. M. i und. anhålla om utfärdande af allm. kungör., innehållande noggrann beskrifning på såväl de nya sedelmynten som de fortfarande gångbara gamla, (af vigt, då t. ex. en stor del af allmänheten ännu föga känner k:mts-sk.‘ssedlarna och är osäker om betydelsen af ordet b:co på de efter d. i Oct. 1834 utgifna sedlar o. s. v), Remitterades till Bancotltsk, Hr Rosenblad uppläste ytterligare följande! R. St. hafva, med bifall till hvad BancoUtsk. föreslagit, beslutat, att en reservfond af 100,000 r:dr b:co skall bibehållas vid Bancodisconten, hvilken årligen tillökes med ränta derå; men något beslut är ännu icke fattadt, hvarken om räntefoten eller öfriga närmare reglementariska stadganden, ej heller att tillämpa samma grundsats på lånecontoren.
Jag ville dermed, endast utan omväg, uttala den mening, att då en förslagsgifvande myndighet inleder sitt förslag med en uttrycklig förklaring rörande rätta förståndet af en i samma förslag ingående lära, hvilken till sin beskaffenhet är så väsendtlig, som latitudsystemet i nämnda lagförslag, och lagstiftaren sedermera, utan någon anmärkning emot samma förklaring, antager lagförslaget, en dylik förklaring måste anses godkänd och antagen på samma gång som sjelfva lagförslaget. I motsats härtill förmenar väl författaren, att man ingalunda har anledning antaga, att »en inledande anmärkning, som ej blifvit af den egentlige lagstiftaren upptagen och återgifven, blifvit med sjelfva lagens godkännande gillad»; men jag frågar, huru skulle den egentlige lagstiftaren, som blott skrifver lagparagrafer, lämpligen »upptaga och återgifva» hvad som tillhör kommentarierna till lagen. Hans tystnad rörande en sådan »inledande anmärkning» tolkas förthy, i min tanka, säkrare såsom ett godkännande, än såsom ett ogillande deraf. Författaren tillägger äfven, att Utskottet sjelft ej heller torde hafva tänkt sig sin mening såsom efter den nya strafflagens införande ovilkorligen bindande; åtminstone skulle framställningssättet icke angifva en sådan uppfattning, utan snarare den motsatta. Hvarifrån författaren hemtat grunden för detta antagande, har jag icke lyckats utforska. Utskottet slutar sitt yttrande i ämnet med dessa ord: »Utskottet anser sig således böra varna för ett misstag, som, om det vunne allmännare utbredande, skulle i väsent - 120 lig mån tillintetgöra fördelame af latitudsystemet och i sjelfva verket utgöra en maskerad återgång till det redan öfvergifna systemet af fixa straff.» Denna »varning» tyckes mig på en gång antyda, att Utskottet hade allvar med sin åsigt, och att dess blick var riktad på framtiden, det är på tiden, hvarunder den lag, som med berörda anmärkning inleddes, skulle blifva gällande.
Skifte i Skog. iz6 Den rz April. i i.-o Om en Lag för In»8 eo den 27 April bewanares förhållande uti swarad pa Rikssalen och ett af fienden intagit land. afsiagen. 12:0 Om hwad wid Bouppteckningar i agttaga§ bär rz:o Om förbud deremot att wid försäljning af jord förbehålla sig dest återlösande. 14:0 Om Kongl. Majus höga rätt att förklara Mö myndig. r;:o Angående bestämmande af en witz tid till klagan öfwer SockneStämmo-Besiut. ro den 27 April va Rikssalen beswarad och afstagen. l8ro den i Maji Förordning af Trycket engis wen. 18»oden »Maji(Iwar meddeldt a Rikssalen an Kongl. Maja wille denna magt utöswa. »8 ro den 18 Januari! förordnande för Justitie Rådet m. m. Lagerheim att wara Ordförande i en Comité som ffulle gransta författningarne om Socknestämmvr. Om hwilken ComiteS tillsättande Rikets Stander den 8 Febr. l8lva Rtkssalen underrättades. Riksdagen i Örebro hos Rikets Ständer wäckte frågor eller gjorde underdåniga hemställanden hafwa ej kommit till min underdåniga föredragning. Stockholm d. i4 Mars r 8 rr z. e. luräsja-U. Lika lydande med Original-Listorne, intygar Lx okkecio, Larl OeorAii Ut. Någre wid Urtima Den 25 April. rz? Utdrag af prokocsllet hällir hos Högloft. Ribdcrskavet och Adeln wid Urtima Riks» dagen i (örebro den 25 April 1812. S. D. ^)esiöt Högloft.
Såsom af motiveringen synes, har Ulslct genom den nya redaktionen hufvudsakligen afsett att vinna större skyndsamhet vid rättegångsmålens handläggning, enär domstolen skulle ega att, då svaranden förfallolöst uleblefve, genast tredskovis afgöra saken på de skäl käranden företett. För min del tror jag icke att det kommer att lända till fromma för lagskipningen att använda s. k tredskodomar i vidsträcktare mån, än hittills skett. Nu är det egentligen endast i skuldfordringsmål, som sådana domar meddelas, och jag tror icke, äfven om detta förslag antoges, att någon domare skulle tillåta sig att tredskovis afdöma arfsoch testamentstvisler o. d., utan säkerligen funne han sig föranlåten att uppskjuta sådana mål, till dess svaranden fått tillfälle att yttra sig, och saken blifvit tillbörligen utredd. Följden af ett motsatt förfaringssätt skulle endast blifva den, att målen tvärt afgjordes, ulan att sakförhållandena blifvit vederbörligen utredde, och att Hofrätten sedermera, då svaranden der sökte ändring, måste, i anseende till målens outredda skick, återförvisa dem till underrätten till förnyad behandling och utredning af alla de af underrätten aldömda tvistepunkterna. Någon vinst, vare sig i afseende på skyndsammare handläggning af målen, eller förminskade kostnader för de rättssökande, torde således icke genom den föreslagna förändringen vara att förvänta. Utsk:t har visserligen i slutet af nu föredragna § tillagt: »har kärande sin talan utfört och prölvar rätten nödigt, att svarande, som uteblifvit, höras skall, innan dom i saken gifves; varde saken uppskjuten, och åligge det kärande att af det beslut gifva svarande del», o. s. v., men antages detta, komma utan tvifvel de fleste domare, för att undvika det målen i outredt skick skulle inkomma till Hofrätten, att alltid vid svarandes uteblifvande uppskjuta saken och ålägga käranden kommunicera svaranden nppskofsbeslutet.
Rdr; men då det vore både lämpligt och ledande till större enkelhet, om Tull-Verket, lika med andra Förvaltningar, erhölle Fribrefsrätt, har Kongl. Maj:t, för att kunna derom förordna, velat föreslå Rikets Ständer, att Post-Verkets bidrag till Stats-Verket ett bruttobelopp af 4,400,000: — för år 1844 . „ 1845 . „ 1846 . „ 1847 . „ 1848 . Rdr 609,474: -■ „ 622,071: — „ 625,531: — „ 637,751: - „ 662,174: — Transport Rdr 8,957,580: — 14 Kongl. May.ts Nåd. Prop. om Statsv. 1850. Transport Rdr 8,95?,580: måtte nedsättas till 100,000 rdr, hvaremot godtgörelse för denna minskning till fullo erhålles igenom besparad utgift och följaktligen ökad behållning af tullmedlen. Dock synes, äfven med förutsättning af en dylik minskning uti post-inkomsterne, desamma kunna beräknas till samma brutto belopp, som vid förra Statsregleringen, eller 600,000: Och torde Rikets Ständer för öfrigt fortfarande medgifva, att hvad af postmedlen kan inflyta utöfver sistnämnde belopp, må af Kongl. Maj:t disponeras till kostnaders bestridande i och för postanstalternas utvidgande och förbättring. 30:o. Chartce-Sigillalae-medlen, som vid 1848 års Statsreglering upptogos till 550,000 Rdr, hafva influtit: , för år 1844 med Rdr 529,877: — —•
Att öfverlemna åt ett rederi att efter behag välja hemort för ett skepp, är enligt min öfvertygelse stridande mot begreppet af lag. Det skulle då t. ex. kunna hända, att ett rederi, som har fartyg här i Stockholm, kunde välja Luleå till hemort för detsamma, och detta måste naturligen leda till ganska stora svårigheter och mycken förvillelse, ty ingen kan ju föreställa sig något sådant. Och då Utsk:t dessutom icke i lagen intagit någon föreskrift för den händelse, att rederiet icke skulle utsätta hemort för fartyget, så visar det ju på samma gång obehöfligheten af detta stadgande. Och då, som jag nyss sade, lagen icke i något annat fall tillåter en person att efter behag välja hemort, det vill ined andra ord säga livart han vill blifva stämd, utan det måste ske 304 Den 16 September e. m. der han har sin bostad, så bör väl icke en sådan frihet lemnäs här heller. Man säger att K. M. på administrativ väg kan bestämma detta, men så torde icke vara förhållandet, ty det är en rättsfråga hvar ett fartyg har sin hemort; och cm lagstifningen icke kan bestämma detta, bör det icke heller kunna uppdragas hvarken åt administration eller rederi. Jag vidhåller mitt förra yrkande. Frih. Leijonhufvud: Jag har icke mycket att tillägga i anledning al Gr. Sparres sista yttrande. Gr:n har sagt, att det vore orätt att rederierne sjelfve skulle få bestämma fartygens hemort, och har förmält att allmänna lagen strängeligen förbjuder personer alt välja sina hemorter. Det är visst sannt att här linnas författningar, som gifva vid handen att en person ej må godtyckligt låta mantalsoch skattskrifva sig hvar han behagar, utan att sådant bör ske, der han må anses verkligen hafva sitt hemvist, men det finnes ingen lag, som inskränker personers rätt att flytta hvarhelst de behaga. Undantag härifrån gäller endast vissa personer, såsom statens tjenstemän, hvilka måste vara mantalsskrifna, der de hafva sin tjenst; och således böra väl äfven rederier få välja hemort för sitt fartyg hvar de behaga, då de få göra det lör sig sjelfva. Jag fortfar i min anhållan om bifall.