Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» J * arbror Jeremias, får jag nu ändtligen kalla dig r så, hvad jag håller af dig! » Dessa ord klinga oafbrutet i Jeremias Bruns öron. Han sitter vid sitt skrifbord och betraktar en fotografi. Det är bilden af en ung flicka, och det var hon som uttalat de ord, öfver hvilka han nu grubblade. Ack! hur olikt mot hvad han tänkt sig hade ej allt gestaltat sig. Stackars farbror Jeremias! Tårar skymta i hans ögon, men se, han torkar modigt bort dem och — ler. Hur belåten och lycklig han plötsligt ser ut. Han är riktigt vacker, gubben, där han sitter och småler för sig själt. Akta dig, farbror Jeremias, jag har allt reda på din historia, blif ej ond på mig, för att jag berättar den! » Historien » började, då han var femtiofem år gammal. Han ägde då en landtegeudom i mellersta Sverige och hade bott där som en enstöring största delen af sitt lif. Då kom det plötsligt på honom en lust att se sig om en smula, och han beslöt att resa upp till Stockholm. En afton sitter han i Berns vid ett bord och betraktar människonia. Vid bordet bredvid honom har nyss ett sällskap placerat sig. Han betraktar dem närmare. Det är eii medelålders herre, en dam, troligen hans hustru, och två unga flickor. Men herrn har han bestämdt sett förr, förgäfves letar han i sitt minne. Då kommer han händelsevis att kasta ögonen på flickan, som sitter midt emot honom. Jo, dessa drag känner han igen, en gosse har han känt som liknade henne. Den gossen hette Johannes Karling och var Bruns skolkamrat och bäste vän på den tiden. Han går fram och ger sig till känna. Stor glädje ocb öfverraskning öfver återseendet. Det blir ett kollationerande af gamla minnen ifrån skoltiden mellan de bägge herrarne. Men hur intresserad än Brun är af sitt samtal, kan han ej låta bli att allt som oftast betrakta Irma, den äldsta af flickorna, fadrens afbild. Hon var omkring sjutton år, en slank ung flicka med ett blekt fint ansikte och ett par mörka uttrycksfulla ögon. Hon gjorde ett outplånligt intryck på honom redan den kvällen.
Enligt min tanka, kan och hör en Postinrättning för de resandes tjenliga befordrande äfven hos oss åstadkommas; men aldrig på sätt Utskottet föreslår. Den måste successift och genom frivilliga öfverenskommelser införas , och första steget göras genom en på billiga grunder förhöjd skjuts-lega öfver hela Riket, så för den egenlliga Gästgifvare - skjutsen, sorn för Kronooch Kungs-skjuts. af Bil. t-Allm. Besv.-o. Oec.-Utsk. Bet. AT. o 48- 41 af Herr Leffler'. Jag nödgas i så måtto reservera mig emot Utskottets Betänkande, som jag anser att, då försök till entreprenad för bestridandet af Håll-skjutsen bör ske, och det med den uppmuntran, att för sådan entreprenadskjuts få beräkna å 5o procent högre lega, än den närvarande, hade dessa försök, efter min öfvertygelse, äfven bordt sträcka sig till ali den skjuts, som på stället erfordras. Jag anser detta nödvändigt derföre, att, i den händelse endast otillräcklig hållskjuts är anslagen, och de resande derföre ständigt äro blottställde för prejeri, sedan hållskjutsen utgått, skall denna olägenhet äfven hädanefter fortfara, så mycket mer betungande, som den resande på detta sätt äfven blifver beröfvad tillfället att någon gång erhålla hållskjuts för lindrigare pris. På de ställen åter, der både hålloch reserv-skjuts för närvarande finnas, kommer den senare äfven hädanefter att fortfara, och det mot en lägre lega, än entreprenad-skjutsen. Hvad många oredor och anledningar till tvist derigenom komma att uppslå, anser jag mig icke behöf Bili. till R. S. Brot. 1828 och 1829 > 8 Saml.j 1 Afd. i6ule Häftet. 4 42 Bil. t. Allm. Besv.-o. Oec.-Utsk. Bet. N.0 84• va beskrifva, emedan erfarenheten nog lärt, huru lätt sådana å Gästgifvare-gårdarne uppstå.
Posse leranat, att, sedan formfrågan numera synes vara afgjord, det ärende måtte få mellankomma, innefattande den önskan af mig, att Bancooch LagXJtsktn mätte påminnas att snart inkomma med förslag till lag för enskilda associationer. Delta anser jag icke sara nå - 12 Den 23 Jnli f. m. gon inblandning i formfrågan, icke heller uppehålla saken. Beträffande Frih. Cederströms yttrande, af Gr. Cronhjelm kalladt motion, så enär Hr Frih. icke yrkat, att detsamma såsom motion borde anses, lärer det ej heller såsom sådan kunna betraktas, utan torde vi, efter Hr Gr. q. Landtnäs propos, å hvad jag framställt, kunna komma till saken,. Frih. Cederström: Det må visserligen vara Gr. Cronhjelm förbehållit att tro det vara passande att inför R. o. Ad. förvrida, hvad andra ledamöter yttrat, och vilja försöka att framställa deras, motiv i. den dag, sorn han önska-, de att skänka deni för att göra dem förhatligare för dem, sorn dela bans åsigter. Men detta torde dock icke blifva så lätt. Mia fråga var här ingen annan, än. att utlåt. N:o 17 skulle till afgörande företagas, men att dervid skulle beslutas, att, i stället för den 1 Sept., utvexlingen skulle börjas dagen efter den, då bancolagen blifvit i hufvudstadens kyr-, kor promulgerad. Att lägga en sådan fråga på bordet, lä-, rer icke ligga i Hr Gris magt, emedan, det är min rättighet att få densamma till contra-propos, Den, andra frågan, åter, rör:de utlåt, N:o. 16, sorn jag ansett böra hvila, intilldess, förslag till lag för Banken inkommit och antagits, kom.merjag att göra gällande, då detta utlåt, förekommet’ under öf-, verläggning. Men, då denna framställning ägt rum, innan utlåt, blifvit föredraget, kan något hinder för bifall, dertill icke hem,tas från a morn, 49 §•
C. 3 rande och sedan i behörig ordning blifvit utredt, dels hvilka städer egde laglig rätt till uppbärande af andelar utaf de så kallade gerningsören och efter hvilka grunder dessa andelar till städerna utgingo, dds ock huruvida förevarande algifts öfverflyltande till bevillningen kunde utan olägenhet verkställas, i sådant fall tiil Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet och dervid tillika i nåder föreslå det sätt, hvarpå, i händelse gerningsörena skulle såsom ordinarie inkomst-titel försvinna, vederbörande släder kunde hållas skadeslösa för hvad de i följd af förändringen komrne att förlora. Med föranledande af hvad Rikets Ständer sålunda i underdånighet anhållit, har Kongl Maj:t, efter det Kammar-kollegium och Stats-kontoret blifvit hörde och gemensamt utlåtande afgifvit, uti, till rikets nu församlade Ständer aflåten nådig proposition, angående stats-verkets tillstånd och behof, behagat, med tillkännagivande, att Kongl. Majrt ansåge något hinder icke möta för de så kallade gerningsörenas öfverflyttning till allmänna bevillningen, öfverlemna till Rikets Ständer, att gerningsörena må från be räkningen af stals-verkets inkomster uteslutas, hvarjemte Kongl. Majrt, med afseende på den af vissa städer hittills åtnjutna rättigheten till uppbärande af serskilda andelar af dessa gerningsören, föreslagit, att, på sätt beinäldte Kongl, kollegier hemställt, ersättning härför måtte samma städer af statsmedlen årligen tilläggas till det belopp, hvarmed, efter medium af de tio åren från och med 1835 till och med 1844» hvarje stad sådane afgifter, enligt räkenskaperna, uppburit, och att denna ersättning afföres å riks-statens 7;de hufvud-titel till städers friheter; anseende dock Kongl. Maj:t, att endast de städer, som lill hittills uppburne gerningsören kunnat visa sig ega laglig räll, borde af ersättning derför komma i åtnjutande.
Hans tjenstgöring blifver i båda fallen lika under hela året, men lönen ofantligt olika beräknad på grund af någon tillfällighet, som han vanligen ej förvållat. Hvilka orimligheter häraf kunnat uppstå, skall genom några exempel bäst ådagaläggas. Så väl gamla som nya Kongl. Skolstadgan löreskrifver, att fuilmagt å läraretjenst må genast utfärdas, då utnämningen vunnit laga kraft. Inom somliga stift, hvaribland Göteborgs, dateras den då, enligt derstädes urgammal praxis, på den dag den utfärdas. Nu utnämndes en lärare den 26 November, men då Konsistorium händelsevis ej hade session sedan de tretio klagotidsdagarne voro förbi, förr än den 2 Januari, så blef hans konstitutorial först då dateradt, så att han, ehuru utnämnd t. ex. 1855, fick räkna lönetur först 1857. En annan lärare utnämndes den 50 November året efter den förre, men råkade så lyckligt ut, alt Konsistorium hade session den 51 December, hvarföre hans konstitutorial då utfärdades och daterades, och han började sin lönetur följande dag. Den förre, som var utnämnd ett. år och fyra dagar före den sednare, räknade således sin lönetur från samma dag, som den sednare. Härpå har lian alltså redan förlorat 500 I\:dr, och skola i längden ytterligare 1,000 li:dr R:mt för honom gå förlorade, om han så länge tjenar qvar, blott för det Konsistorii session den gången råkade uppskjutas några dagar, hvilket då ingen fästade sig vid. Ännu orimligare framstå följderna af dessa ord, om man jemför utnämningar och fullmagler från olika stift. Inom somliga stift, hvaribland må nämnas Lunds, följes ännu och har alltid följts en annan praxis vid fullmagiers utfärdande än den ofvannämnda. Då den utfärdas, som naturligtvis enligt nu gällande skol-lag aldrig kunnat ske förr än efter klogolidens slut, dateras den dock, i fall inga klagomål anmälts, på utnäm - 566 Motioner t Bonde-Ståndet 1862. N:o 354. ningsdagen och ej på utskrifningsdagen.
Ibland wärfwade Regementen och Corpser finnas Wermlands Jägare, samt de twenne Finffe Gräns-Compagnicrne i denna belägenhet, samt Löve, tillökningen zzH procent för Stabs,Capitainer och Den 21 Jul lic 1895 och Subaltern, Officerare wid berörde Regemente och Compagnier, har icke eller blifwit wid deras Löners bestämmande beräknad. Riksens Ständer hafwa derföre bcsiutit, att Stabs-Capitainerne och Subaltern, Officcrarne ssola, såsom deras »vederlikar, komma i åtnjutande af Löne, förbättring, med tillhopa 1028 R:dlr »6 si, samt Under-Officerarne erhålla 2; procents Löne-förhöjning med tillsammans 417 R:dlr 34 si., och besia belopp nppföras pa innewarande ars Stat, såsom för Under-Officerare wid de öfrige Regementcrne blifwit werkställdt, likmätigt Riksens Ständers förordnande wid 1809 och igro arens Riksdag. Men hwad angar de Under-Officerare widett och annat indeldt Regemente, som blifwit tillsatte med penningelöner, hafwa Riksens Ständer funnit en del af dem innehafwa större Löner än deras »vederlikar wid de wärfwade Regementerna med Lönetilläkningarna åtnjuta, samt att förhallandel i anseende till de förras tjenstgöring i jcmnförelse mot de sednares, äfwen bör komma i betraktande.
Och man skall förskingra dem under solene, månan, och alla himmelens här, hvilka de älskat, och dem tjent, och dem efterföljt, och sökt, och tillbedit hafva; de skola intet mer upphemtade och begrafne varda, utan vara träck på jordene. Och alle de qvarlefde af desso onde folke, på ehvad rum de äro, dit jag dem bortdrifvit hafver, skola heldre vilja vara döde än lefvande, säger Herren Zebaoth. Derföre säg till dem: Detta säger Herren: Hvar är någor, om han faller, den icke gerna står upp igen? Hvar är någor, som villo går, den icke gerna kommer uppå rätta vägen igen? Likväl vill ju detta folket i Jerusalem gå villo, utan återvändo; de stå så hårdt på den falska Gudstjenstene, att de intet vilja låta sig derifrån afvända. Jag ser och hörer, att de lära icke rätt; ingen är den som ångrar sina ondsko, och säger: Hvad gör jag dock? De löpa alle sitt lopp, lika, som en grym häst i stridene. En stork under himmelen vet sin tid; en turturdufva, trana och svala, märka sin tid, när de igenkomma skola; men mitt folk vill icke veta Herrans rätt. Huru kunnen I dock säga: Vi vete hvad rätt är, och hafvom Herrans lag för oss? Är det dock icke utan lögn, hvad de Skriftlärde gifva oss före. Derföre måste sådane lärare komma på skam, förskräckte och fångne varda; ty hvad godt kunna de lära, då de Herrans ord förkasta? Derföre skall jag gifva deras hustrur främmandom, och deras åker dem som dem förjaga skola; ty de fara efter girighet, den ene med den andra, både små och store; och både Prester och Propheter lära falska Gudstjenst; Och trösta mitt folk uti deras olycko, att de skola det ringa akta, och säga: Det står väl till, det står väl till; och det står dock intet väl till.
Ändamålet med den föreslagna indragningen bar uppgifvits vara att sålunda bereda tillgångar att fullkomna och förbättra dem bland ifrågavarande läroanstalter, hvilka kommo att bibehållas. Då de till seminarierne nu anslagne medel endast lemnade 700 R:dr B:ko till hvartdera, och af nämnde belopp skulle utgå ej allenast aflöning till föreståndaren, utan ock hyra för rum, utgifter för undervisnings-medel och arfvoden för undervisning i sång och gymnastik, har man ansett aflöningen till föreståndaren blifva så'ringa, att denne ej kunde antagas med verklig förkärlek och odelad håg omfatta sin syssla, utan skulle vara nödsakad dels att emottaga någon annan befattning bredvid denna, dels att snart söka förflyttning till en fördelaktigare plats. En följd häraf hade blifvit, att de skollärare, man erhållit, om ock ej egentligen saknande tillräckligt kunskapsmått, likväl icke egt de egenskaper, som fordras för att bibringa andra sedlighet och bildning, så att deras verksamhet såsom lärare inskränkts dertill, att meddela lärjungarne kunskap och färdighet i läsning, skrifning och räkning samt i de ölningar, som folkskole-sladgan föreskrifter. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, A':o lii. 1 öfrigt har blifvit föreslaget, att af de ökade tillgångar, som genom den ifrågaslällda indragningen bereddes, dels stipendier kunde anslås åt qvinlig» lärare-elever, hvilka ansetts behöfliga att meddela undervisning i sömnad och spånad, och derjemte i öfrigt mycket lämpliga för undervisnings-kallet, dels ock att bostäder åt seminariieleverne skulle beredas, för att sålunda kunna öfver desses lefnadssätt utöfva behöflig tillsyn. Någon olägenhet af en del seminariers indragning har ansetts icke kunna uppkomma, enär folkskolorne nu mera äro med lärare försedde och antalet af lärjungar i seminarierne efter hand betydligen aftagit; hvarjemte slutligen erinrats derom, att sedan genom 1 §. 3 mom. och 6 §, 2 mom. i Kongl.
Län har, uti ett tillHederv. Bonde-Ståndet ingifvet och derifrån till Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet remitteradt memorial anmärkt, att vid Smålands HussarRe<*emente, och, efter hvad han ville tro, äfven vid de öfriga Cavalleri-Regementen, nu årligen förrättas fyra visitationer å rustningsoch munderingspersedlarne, nemligen en vid hvarje af de under våren och hösten utsatte så kallade ”Ådermöten” och två emellan dessa tider; och då hvar och en af nämnde visitationer, jemte det den upptager Hussarens tid med persedlarnes afputsande, vållar besvär för den rustande, om icke annorledes, åtminstone derigenom, att han måste skjutsa den Under-ollicer, som visitationen verkställer, samt då tillfälle funnes öppet att vid omförmälde ådermöten tillse, det persedlarne hållas i behörigt skick, har motionären hemställt, att de två öfriga visitationerna måtte upphöra. Allm. Bern. och Ekon. Utsk. Uti denna motion har instämt Petter Jönsson^ äfven från Jönköpings Län, som derjemte föreslagit nedsättning af de vid Cavalleri-Regementen hitintills bestämda mål för så väl manskap som hästar; hvarjemte Petter Persson från förenämnde Län anhållit, att Petter Jönssons berörde förslag måtte såsom serskild motion anses. Hvad sålunda blifvit anförd t och yrkadt har Utskottet i öfvervägande tagit och går nu att de gjorda framställningarne besvara: Beträffande först frågan om de årliga visitationerna vid indeldta Cavalleriet, får Utskottet vördsamt upplysa, att, jemlikt Kongl. Förordningen den 2 September 1783, samt 24 §. i 3:dje delen af Kongl.
Litt. e), angående ifrågasatte bidrag till underhållandet af Wisby Domkyrka, har af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet blifvit återremitterad, under yrkande af de ledamöter, sorn sig i frågan yttrat, alt för Wisby kyrka, som både lill storleken vore en af de första i riket, och dessutom i följd af de serskilda kostnader, som för underhållet af skrudar och annan större kyrko-atliralj vid en slifts-kyrka erfordrades, fick vidkännas högre utgifter, än kyrkor i allmänhet, måtte anvisas medel antingen af det, under namn af Bibel-trycks-lunna utgående, bidrag af tionden å Gottland, eller ock af Kronans behållna arrende-spaumål af Wisborgs Kungs-ladugård; men Stats-Vtshollels Utlåtande, N-o j5. 3 sorn utlåtandet i denna del blifvit af Borgareoch Bonde-Stånden gilladt, har Utskottet ansett sig böra detsamma vidblifva. Litt. f') och g) äro af samtlige Riks-Stånden bifallne. 5:te punkten, angående anslag för Lappmarkens Ecclesiastik-Verk, har af Preste-Ståndet blifvit återremitterad; men då Utlåtandet i denna punkt af de öfriga trenne Riks-Stånden bifallits, finnér Utskottet, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, det återremissen ej kan till någon åtgärd föranleda. 6:te punkten, Litt. a), är af alla Riks-Stånden godkänd. Litt. b'), angående löneförhöjning forén del Professorer vid Upsala Universitet, har af Bonde-Ståndet blifvit återremitterad, men då de öfriga RiksStånden bifallit Utskottets härutinnan afgifna yttrande, kan, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, återremissen icke föranleda till någon åtgärd.
Svartå blefve fullbordad före nämnda års utgång, samtidigt dermed hafva banan mellan Köping och Svartå färdig för allmän trafik; dels och slutligen att bolaget måtte tillerkännas fortfaran de egande rätt till de i Stals-kontoret af bolaget nedsatta, nu förverkade, medel med rättighet alt lyfta en tredjedel af beloppet, då jernbanan mellan Orebro och Köping blifvit för alimän trafik öppnad, samt de återstående två tredjedelarne när hela sträckan från Köping till Svartå för trafiken öppnats. Sedan den för jernvägsundersökningar af E. K. M. förordnade Kommitté öfver denna underdåniga ansökning blifvit hörd, har vid nådig pröfning af detta ärende E. K. Mit, enär, såsom Jernvägskommittéen erinrat, Köping-Hult-bolaget förverkat den rantegaranti, hvilken Rikets Ständer detsamma beviljat, men Staten derigenom icke förlorat sin rätt att, enligt § 11 i det för bolaget utfärdade privilegium, inlösa den färdiga delen af banan, hvilken inlösningsrätt ock numera vore af desto större vigt, som Rikets Ständer vid sistlidne riksdag bifallit E. K. Mits förslag, att jernstambanorna böra af Staten utföras, förvaltas och underhållas, funnit sig icke böra för medgifvande af hvad bolaget alternativt begärt, vare sig i fråga om ny garanti under 25 år för 4 procents ränta ulan amortering, eller om enahanda lån, som Gefle-Dala jernvägs-bolaget af staten erhållit, vidtaga någon åtgärd, då begge dessa allernativer å bolagets sida vore förknippade med förbehåll om oinskränkt besittningsrätt till jernbanan. Vidkommande åter bolagets alternativa anhållan om den förverkade ränlegarantjens återfående under samma bestämmelser, sorn Irån början blifvit meddelade, jemte lämplig utsträckning af tiden Exp edition sUIs ho tinis Förslag till underd. Skrifvelse N:o 258. 217 tiden för jernvägsarbete^ fullbordan, har E. K. M:t funnit sig icke heller böra bos Rikets Ständer förorda denna bolagets underdåniga anhållan.
Föredrogs och bifölls Frih. Tersmedens, Willi. Fredr., den 19 dennes på bordet lagda hemställan, att de öfrige RiksSlm måtte inbjudas att instämma i de, vid pröfningen af BankoUlsk:s Betänk. N:o 34, ang:de reglering af Bankens låneoch kreditivrörelse, af R. o. Ad. fattade definitiva beslut, som varit afvikande från Ulsk:s förslag. Prot.-utdr. ronde denna inbjudning blef genast härefter justeradt. Föredrogs ånyo LagUlsW:s d. 10 och 14 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 34, i anledn. af väckte motioner om uphäfvande*, förändring eller förklaring af 1720 års Koiiventikel-plakat. HrCarlheim Gyllenskjöld, Henr. Adolf Oscar: LagUtsk. har i sitt Betänk, yttrat, att det ansåg min motion förtjena upmärksamhet, och att densamma jemväl i väsendtlig mån utgjort ledning vid utarbetande af det förslag Utsk. afgifvit. Jag beklagar att jag icke kan sjelf så upfalta förhållandet, enär jag uti Ulsk:s förslag alldeles icke kan igenkänna min motion. För att icke trötta R. o. Ad. skall jag endast fästa upmärksamheten på några af de olikheter, som dem emellan förefinnas. Jag har föreslagit, att konventikel-plakatet skulle med förändring utaf endast 2:dra mom. bibehållas: Utsk. åter har föreslagit uphäfvande af detta plakat i dess helhet. Jag hade förordadt ett noga iakttagande af 1762 och 1837 års Kongl. Bref. Utsk. har föreslagit afskaffande jemväl af dessa bref. Jag önskade en närmare bestämmelse af hvad med hus-andakt menas. Utsk. har lemnat än mera obestämdt än det förut varit. Jag hade önskat alt församlingens Pastor, hvilken någon gång kan anses vara part i sådana frågor, icke skulle ega rätt att förbjuda sammankomster till gudaktighetsöfning; Utsk. har likväl lemnat uti Pastors hand, att sådana förbjuda.
Riksdag väcktes åter inom Ridderskapet och Adeln motioner dels om Kommunalstyrelser i allmänhet, dels särskildt om Läns-nämnders inrättande, och de sammansatta Lagoch EkonomiUtskotten utarbetade då, efter föreskrift af Rikets Ständer, förslag till lag för Häradsoch Läns-nämnder. Rikets Ständer framställde emellertid för Kongl. Majit endast förslag till Lagom sockenstämmor och socken-nämd, hvarefter den Kongliga Förordningen härom utfärdades deri 29 Augusti 1843. Vid sistiidne Riksdag upplifvades emellertid åter förslaget om inrättande af Municipal-auktoriteter för behandling af fögderiernas eller länens gemensamma angelägenheter, och ett dylikt förslag har nu ånyo blifvit väckt. Utan tvifvel hänvisa dessa oupphörligt återkommande frågor på ett verkligt förhandenvarande behof. Betraktar man företeelserna utom Representationen, synas dessa äfven derpå gifva en bekräftelse. I sådant afseende böra nämnas det af Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs län år 1833 till Kongl. Maj:t inlemnade och af trycket utgifna förslag till Menighets-styrelser för socknarne och länen, öfver hvilket Kongl. Majit infordrade samtliga sina Befallningshafvan - 22 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 72. des utlåtanden; vidare Fattigvårds-kommitténs förslag till icke blott socken-, utan häradsoch läns-nämnder, samt äfven kommitténs för Nationalrepresentationens ombildning förslag till införande af läns-nämnder, hvilka “skulle erhålla uppdrag att meddela upplysningar och råd i de för länet gemensamma frågor". Erfarenheten har också visat, att kommittéer måst länsvis bildas, då Kongl.
Det ljus, som derigenom skall spridas öfver sjelfva den ekonomiska lagstiftningen, blir af oberäkneliga följder. Man klagar nu öfver denna lagstiftning; för mittbegrepp ligger det klart och gifvet, att denna lagstiftning ej är tänkbar, utan såsom ett resultat af nationens upplysning och kunskaper uti national-ekonomien. Är denna lagstiftning felaktig, så brister nationen uti klara och bestämda begrepp om dithörande ämnen; och sådant vore i sanning mindre oförväntadt, då man besinnar, att för de egentligen productiva samhällsclasserna inga offentliga läroverk hos oss ännu Annas. Slutligen, och för att icke förbigå någon hittills outredd åsigt af detta vigtiga ämne, har man satt i fråga, huru tjenligt det kan vara för den medborgerliga friheten, att den studerande ungdomen Jedes in på någon annan väg till intellectuel och moralisk bildning, än den, som är utstakad genom lärdomsskolorna och universiteten. För denna fråga ligger ett stort misstag till grund, och det blir ej svårt för mig, som jag hoppas, att derom snart öfveityga de värde ledamöter af Representationen, hvilka ifra för universiteten, såsom ensamt egnade åt en fri medborgerlig uppfostran. En blick uti den s. k. lärdomsskolans och realskolans samt tillämpningsskolans inre väsende är äfven här afgörande. Således, mine herrar! hvilken Grekisk eller Romersk författare vill man sätta i händerna på en studerande yngling, som ej ovillkorligen skall föra honom till den önskan: Gud bevare mitt fädernesland från Greklands och Roms tragiska öden! och det så mycket mer, som han hos dessa författare finner, nästan på hvarje sida, detta olyckliga öde förutsagdt. iben gamla classiska litteraturen , ensam för sig sjelf, iemnar efter sig en bestämdt ensidig hållning uti politiska tänkesätt. Phenomenen voro ej svåra att komma på spåren, och det erfordras liela kraften af de politiska vetter. skapernas, af moralens, rättslärans, nya historiens, statskunskapens motvigt, för att i liberala former intvinga hvad man kallar de skuggrädda.