Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Utskotten , medelst ifrågavarande Betänkande , på anförde skäl , ansett sig icke kunna understödja den af Herr Friherre Cederström, Jacob, väckta Motion om underdånig hemställan till Kongl. Maj:t, ali de vidi sista Riksdagen föreslagne Handelsoch Handtverks - Ordningar måtte utfärdas, och uti ett annat, under N:o 3a, afgifvet Utlåtande öfver åtskillige, Näringsfriheten rörande frågor, ibland annat, förklarat, att, med förutsättande af Kongl. Majrts Nådiga bifall till nyssberörde Förordningar, en delaf nämnde frågor, hvilkas syftemål på sådant sätt skulle komma att uppfyllas, nu ickepåkallade någon Bill. till Riki-St. Prot.
Då Utskottet emellertid icke är i tillfälle att härom meddela tillförlitlig utredning, på grund hvaraf beloppet för de ifrågasatta lönetillökningarne kunde med noggrannhet bestämmas, helst flera omständigheter, såsom beskaffenheten af nämnda tjenstomäns tjenstgöring, derå inverka, torde lämpligast vara att ifrågavarande Iönetillökning, derest den varder beviljad, för år 1867 bestrides af tillgängliga medel; lärande Kongl Majk icke underlåta att till Riksdagen göra framställning om anvisande å stat af det belopp, hvartill ifrågavarande löneförhöjningar sedermera kunna uppgå. 35:o. Till aflöning åt ytterligare två landbruksingeniör er har Kongl. Majk äskat 3,000 R:dr jemte vanligt belopp till reseoch traktaments-ersättning åt dem, sammanlagdt för båda 2,000 R:dr, hvarförutom Kongl. Majk begärt att för anställande inom Westerbottens län af en kringresande undervisare i landthushållningens särskilda delar ett anslag å extra stat till belopp af 2,500 R:dr måtte anvisas, för att på de vilkor, Landtbruks-akademiens förvaltnings-komité föreslagit, till länet utgå med skyldighet för hushållningssällskap, landsting eller annan förening inom länet att tillskjuta det ytterligare belopp, som för anställande af fullt lämplig person vid befattningen må finnas erforderligt. Dessa framställningar har Utskottet funnit lämpligt i ett sammanhang behandla tillika med frenne inom Riks-Stånden väckta motioner, den ena hos Ridderskapet och Adeln af Grefve Mörner, C. O. (motion N:o 113), som, under åberopande hufvudsakligen af de skäl Landtbruks-akademien uti underdånigt memorial den 17 Juni förlidet år anfört, angående behofvet af ytterligare trenne landtbruksingeniörers anställande, hemställt att, jemte den af Kongl. Majk för tvänne nya landtbruksingoniörer föreslagna aflöning, sådan till ytterligare en tredje måtte anvisas att utgå med 1,500 R:dr utom reseoch traktamentsersättning 1,000 R:dr; den andra hos Borgare-Ståndet af Herr P.
Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Armfelt, Magnus: Vid beviljande af pension, är det alltid två konsiderationer, som böra göra sig gällande. Den ena är, huruvida verkligt behof af understöd förefinnes, och det sednare huruvida den person, för hvilken eller hvilkens efterlefvande pension begäres, gjort sig väl förtjent om fäderneslandet. I afseende på Landshöfdingen Montgomerys efterlemnade tillgångar upplyser L’Iskit att dessa uppgirigo efter bouppteckning till 64,000 rdr, hvadan icke något understöd för familjens existens torde vara behölligt. Hvad deremot angår hans förljenster om fäderneslandet, torde dessa vara nog bekanta, för alt man borde lemna hans enka i årlig pension det af Hr von Francken nyss tillstyrkta belopp. Det vore lyckligt, om man ofta kunde åberopa detta fall såsom prejudikat, ty hvarje gång sådant med skäl gjordes, borde det då vara erkändt att den aflidne, såsom nu ar förhållandet, visat sig vara på en gång god patriot, tapper krigare och utmärkt skriftställare. 422 Den 28 September e. m. Gr. Mörner, Carl Göran: Onekligen kan åtskilligt tala för denna framställning af Hr von Francken; men då R. o. Ad. på f. m. afslagit pension åt frami. Excellensen Giinthers elterlefvandeenka, och då det svårligen torde kunna bestridas att, om man skall se på en persons förtjenster om det allmänna, någon jemförelse mellan Excellensen Gunther oell Landshöfdingen Montgomery i detta afseende ej gerna kan uppställas, får jag anhålla att R. o. Ad. ville, med afslag å motionen, bifalla Utsk:ts förslag. Hr von Knorring, Oscar: Jag anhåller att till alla delar få instämma med Hr von Francken. Hvad angår den af Gr.
D:r ERNST SALÉN, Bostad: Stora Vattugatan 2, Mottagning: helgfria dagar kl. \ 10 — 1 12 f. m. HJALMAR PETERSON &amp; C:is patenterad e KONGO-STOL (beqväm, portativ, solid, snygg och billig) erhålles mot 3 kr. jernvägsefterkraf. Vår U y a F ä l l s t o l, som äfven kan begagnas såsom Fåtölj, Chäslong och Säng, erhålles fraktfritt mot 10 kr. jernvägsefterkraf från Hjalmar Peterson &amp; C:is Bokhandel, Karlstad. Beskrifningar och teckningar öfver stolarne sändas gratis. [266] Tandläkare Vasagatan 1 0, Stockholm, snedt emot Centralstationen. [243] ... ^ Hos Looslröm &amp; komp. i Stockholm och öfriga bokhandlare ha i dessa dagar utkommit följande romaner till nedsatta, ytterst billiga priser: Ungdom Berättelser af A r n e G a r b o r g, öfversättning från norskt bygdemål af Geijerstam. 248 sid. Pris: 1 kr. Annonser. H u s m ö d r a r! 346 sid. Pris: i kr. Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Ingen annons införes under 1 kr. Försöken Th. Wiriborg &lt; &amp; C ': is i Stockholm tillverkningar af Concentrerad Ä t t i k a på flaskor för utspädning. Ur Tvänne Verldar LEDIGA S e n a p, blandad efter engelsk och fransysk smak, flere sorter. Beefsteaksauce. S o j a, flere gånger prisPLATSER. Plats finnes den 15 juli i en familj på landet för en ung, bättre flicka, som är frisk, har god helsa och godt sinne, är något kunnig i matlagning samt är villig att deltaga i alla inom hus förek. göromål. Svar jemte rekommendationer och uppgift på lön torde insändas till Iduns byrå, märkt » Y. A. [2 * 8] belönade och fullt jemförliga med de bästa utländska fabrikat. Tillhandahållas hos Hrr specerihandlare. [95] Ramlösa Plantskola.
Hvar och en hade väntat, att hon skulle digna förkrossad och hjälplö3 ned under det oväntade hårda slaget, men de länge förberedda ooh ättiksyrade beklagandena måste förstummade stanna på tröskeln till det hem, där lycka och lefnadsmod tittade fram ur hvarje vrå, där ett par glada barn jollrade och sjöngo och där en liten fru med uppkaflade ärmar i köket fjällade fisken, så att de små, mjuka fingrarne rodnade och blödde. Men hjärtat mätte däremot ej ha blödt, att döma af hennes belåtna och frimodiga uppsyn. I hennes garderob finnas endast några få dräkter och dessa visst icke af dyrbart eller modernt slag, ty hon har valt tyget efter sina nuvarande förhållanden ocli själf sytt kostymerna, hvilket till en början var ett ganska trassligt problem. » De ha också blifvit därefter! » skämtar hon med en liten korrigerande jämkning på ett par plisséer, som troligen aldrig låta sig korrigeras. Men h u r det är, känner hon sig likvisst en smula stolt öfver sin första lärospån, alldeles som hennes man öfver henne själf. Ni träffar om lördagarne unga frun framför tvättbaljan eller till och med — i jämnhöjd med skurbaljan på golfvet. » Det är j u så lätt undanstökadt, » påstår hon, » det är j u bara två r u m! » Den första matlagningen blef det både si och så med. Det var åtskilligt, som blef vidbrändt, för mycket saltadt eller för litet kokt — och det var en för kostlig historia, alltihop 1 Hon kunde ej låta bli att skratta åt den lustiga såsen, som hon haft det värsta besväret med, som hon tänkt göra till ett litet skrytaktigt mästerstycke och — som mycket riktigt stelnat till gröt. Men ögonblicket därpå blef hon allvarsam ooh trodde, att Hugo kanske blefve ledsen på henne, för det hon skämt bort maten. Det enda svar Hugo hade var, att han hastigt reste sig upp och kramade Mimmis huf211 vud till sitt bröst, och då deras blickar sedan möttes, stodo de fulla af tårar — men det var bestämndt ej af ledsnad. J a, de voro två stora, lyckliga, lefnadsvisa barn.
St:s nnd. skrifvelse, K. M. genom Res. af d. 6 Febr. 1770 förklarade Alströmcrska familjen berättigad att tillgodonjuta sitt contract, sorn borde bestå sådant det varit före 1765. Derefter har under d. 21 Jan. 1782 K. Gustaf III genom allmän författning förklarat, att perpetuella arrenden å Kungsgårdar icke kunde medgifvas, såsom stridande emot Sveriges lag, Kronans urgamla rätt och naturen af en inabalienabel egendom; och på grund af denna författning har f. d. K. Gustaf Adolph under d. 17 Mars 1807 afhändt Alströmerska familjen dess evärdliga besittningsrätt, och inskränkt arrendet till en tid af 25 år, vid hvars, förlopp, om våren j832, egendomen familjen också fråntogs och den belöning således upphörde, som R. St. hade till evärdliga tider utsträckt. Då man nu besinnar, att R. St. otvifvelaktigt voro berättigade att belöningen förunna, hvilket äfven blifvit af dem högtidligen kungjordt genom 77 §. af 1809 års Reg:sform, samt att någon rätt för K. Gustaf lil och hans Son aldrig funnits att uti berörde Ständers disposition göra ändring aunorlunda, än i missbruket af en sjelftagen Konungamagt; så torde den reclamation icke vara ur sin ordning, som jag nu har den äran att inför R. St. nedlägga, då jag vördsamt föreslår, att Höjentorps Kungsgård må till familjen återställas, eller ock, derest sådant skulle anses mera lämpligt, att hvad i arrende derför nu erlägges, utöfver hvad af familjen skulle till Kronan betalas, må familjen hädanefter årligen tillkomma. För denna min motion, som jag med bevisande handlingar beledsagar, anhåller jag om remiss till SlatsUtskottet. 3 II. i3 9® Den i Mars e. m. Bil. JV:0 1.
5 Utskottet sig härmed jemväl hafva besvarat följande inom Bonde-ståndet väckte och till Utskottet remitterade motioner, nemligen : l:o af riksdagsfullmägtigen P. Sahlström från Stockholms län, uti hvilken motion flere af Ståndets ledamöter instämt; 2:o af Anders Persson från Orebro län; 3:o af Gustaf Pettersson från Östergöthlands län, med hvilken Lars M. Knutsson från samma län, samt Petter Gabrielsson från Kronobergs län och Efraim Larsson från Elfsborgs län, instämt; 4:o af Johan Johansson från Orebro län, med hvilken sig förenat Lars Olsson från stora Kopparbergs län, alla angående skattejemkning; 5:o af Efraim Larsson och Johan Petter Andersson från Elfsborgs län; samt 6:0 af Magnus Månsson och Anders Jonsson från Östergöthlands län, angående upphörande af grundskatterna; 7:o af Carl Magnus Engström, Sven Isaksson från Calmar län och Anders Andersson från Örebro län, om landtågsgärdens m. fl. ordinarie räntors försvinnande; 8:0 af Per Olsson från Upsala län; och 9:o af Petter Persson från Jönköpings län, angående hemmantalsräntans afskaffande; samt 10:o af Johan Persson från Upsala län, deruti motionären, med hvilken flere riksdagsfullmägtige af Bonde-ståndet instämt, föreslagit, under förutsättning, att de af skattskyldig jord utgående skatter vore att anse såsom ränta för ett i jorden genom seklers häfd intecknadt, kronan tillhörigt, men ouppsägbart kapital, det måtte »all skattejord lemnäs full frihet att lösköpa sig dymedelst, att den jemte skatten eller den årliga räntan finge till kronan göra afbetalningar på den vid jorden häftande kapitalskulden, hvarigenom den årliga räntan eller skatten minskades i den mån kapitalafbetalningar skedde och sluteligen alldeles försvunne, då hela det emot den nuvarande skatten svarande kapital blifvit till kronan inbetaldt.»
Den nedsättning, som blifvit ifrågasatt, belöper sig till 2 r:dr i terminen eller 4 r:dr per år. Jag skulle likväl tro, att då man får genomgå så fullständiga läroverk, som de vi inom Sverige äga: eller erhålla, en afgift af 10 r:dr per år icke kan anses för mycket. Ytterligare har man sagt, att reglerandet af terminafgiften skulle åstadkomma en klass-skillnad emellan lärjungarne, hvilka komma deriigenom att indelas i fattiga och rika, hvaraf åter högfärd och afund skulle blifva följden. Jag har ingen anledn. att befara sådant, men om en dylik klass-skillnad upstöde, skulle den väl i vida högre mån föranledas af de olika tillgångar hvaröfver de kunna förfoga i och för klädsel, uppehälle, nöje m. m. Det hufvuclsakligaste skälet, hvarföre jag yrkar återremiss, är, att vi ännu hafva åtskilliga utgiftsposter, hvaribland Hofrätternes lönereglering, oafgjorda och då R. o. Ad. dessutom återremitterat en mängd punkter på de föreg:de hufvudtitlarne och sannolikt kommer att än vidare sä göra med en och annan af de återstående punkterna, då bör man väl ej, om man önskar, att StatsUtsk. skall fästa afseende på de olika fordringarne, förminska de tillgångar, sorn för sådant ändamål behöfvas. Jag tror, att desse 12,000 r:dr, som StatsUtsk. föreslagit såsom tillökning i anslagen för elementarläroverken, skola, om beräkningen eljest är rigtig, på ett mera tillfredsställande sätt kunna användas. Dessutom befarar jag, att sammanräknade beloppet, hvarmed man vill minska termins-afgiften, 158 Den 26 April f. m. kommer att öfverstiga de af Utsk. föreslagne 12,000 r:dr.
Om jag skulle supponera, hivad jag nästan anser omöjligk, akt aldrig någon oförsigtighet skulle smyga sig i förwaltningen, och alt Banquen, hwad jag befarar, säledes ej skulle wid siutliquider i concourser göra större förluster, än hwad af Discont winsten, som dä för Banquen blefwe föga mer än 6^ procent, kunde ersattaö: om jag skulle kunna tro att ej under tidens lopp Banquens diseontrörelse komme atk af Riksens Ständer öfwerdrifwas, nar den genottft deras blotta befallning, ej äterhällen af något afseende pä enskildas ratt och förmäga, efter behag kunde utsträckas: om jag således ej skulle göra afseende derpä, att derigenom tiden till äkerförande af ett rätt förhällande emellan det reella myntet och sedelstocken ständigt wid hwar Riksdag skulle aflagsnas; sä äterstär för mig asrid det ffälet, att Banquens ändamäl ej är att wara ett skags handels-contoir, som söker sin högsta möjeliga winst och uphöjer penninge-räntan: ett enskildt handels-Contoir stadar derigenom ej Staten, ty det motwäges af concurrancen med andra, och förhällandet i rörelsen bestämmes af Statens allmänna belägenhet: men Banquen förwandlad till ett industris werk, kan af ingen eller inga enskilda motwägas: den Den 6 Julli84 den skulle förtrycka all enskild industri, och bli rik i ett fattigt land: eller om desi rikedom genom understöd ät Skaten minskades, stnlle den wara förwandlad till en indireck beskattnings inrättning, hwars oduglighet wifade sig i förfallna näringar och landets wanmagt.
Nådiga bref den 4 Oktober 1853 blifvit stadgadt; Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande;, N:o 85. 15 7:o att, i afseende på den inrikes trafiken, vare sig till sjös eller lands, några karantäner eller spärrningar af hvad namn som helst, icke må få ega rum; 8:0 att icke eller några karantäner må få inrättas med hänsigt till inrikes seglation en vid kusterne, vare sig emellan de vid saltsjön belägna hamnar eller emellan sådana och hamnar inom landet; 9:o att sådane försigtighets-åtgärder må föreskrifvas, som, efter vunnen erfarenhet, kunna anses mest verksamma till förebyggande af farsotens uppkomst och spridande, samt till minskande af dess härjningar; samt 10:o att, med upphäfvande af alla särskilda, angående karantäner och spärrningar emot kolera-farsoten nu gällande allmänna föreskrifter, de stadganden, som, i afseende derpå,; såsom allmänt gällande, utfärdas, må, så vidt ske kan, blifva uti en författning sammanförda. Stockholm, den 25 April 1854. Reservationerf af hr Bråkenhjelm, Per Reinhold, hvilken yttrade: »Rikets Ständer och deras Utskott torde ej vara kompetente domare uti frågor, som bero af vetenskaplig forskning. Icke heller anser jag lagstiftande magten kunna helt och hållet frånkänna kommunerna deras naturliga rätt, att, efter deras eget förmenande; skydda sig mot smittosam sjukdom genom åtgärder, som ej förnärma andras rätt.« 1(5 Allm. Besr. och Ekon.-Utskottets Betänkande, 1V:o 85. Häruti instämde lektor I). Söderberg; af hr domprosten, doktor C. 0. Björling, som anförde: zEraot 1, 7 och 8 punkterne af ofvanstående betänkande får jag reservera mig af följande skäl:
Ändteligen visade man honom, den 28 Juni 1674, denna sista äretjenst: i S. Claras kyrka, med stor procession och ståt, samt vederbörlig likpredikan, som hölls af hans gamle vän och opponent, Biskop Terserus; hvarefter vid grafven utdelades några (ännu förvarade) minnesord, författade af hans skalde-lärjunge, sednaste umgängsvän och förste biograph, den unge Samuel Columbus. Men så var han ock en slät hushållare. Med hela sin själ lefvande i ämnen af oförgänglig halt, gladlynt, gifmild, förslagsoch förhoppningsrik, ansåg han penningen för ett vedervärdigt föremål att tänka på och handtera. Pungen plägade ligga på hans skrifbord, tillgänglig för pigan eller uppassaren, som fick, efter godtfinnande och samvete, sjelf ur den förse sig med de dagliga behofvens utgifter; om räkenskap eller redovisning blef aldrig fråga. Naturligtvis var den ofta tom: men – säger Columbus – ”om han icke hade mer än en tre-dalers plåt på fickan, var han dock lika munter; då han hade mycket, mådde han väl, och då han hade litet, kom han ock dermed ut”. På sådana fötter stod hans hus under de sista lefnadsåren, då han var enkling. Troligt är, att det varit skött ordentligare af hans husfru. Men äfven långt förut hade det befunnits i sådant obestånd, att han nödgats anlita Oxenstjerna om understöd, liksom sedermera Carl Gustaf. Det syntes honom nästan ett axiom, att rikedom och höga själsgåfvor ej kunna sammantrifvas. De, som voro vittnen till hans trångmål och beklagade det, hörde honom ej sällan yttra, än: bonæ mentis comes est paupertas, än: aut Philosophum, aut Divitem oportet vivere.
R:dr 32 sk. årligen i tre år, eller tillsammans med bestämmelse af följande iakttagelser: a) att af berörde 500,000 R:dr högst 30,000 R:dr må Lill strömeller årensningsarbeten eller hamnbyggnader användas; och b) att högst 150,000 R:dr, under den ifrågavarande tiderymden af tre år, må, der omständigheterna möjligen det påkalla, såsom lån eller anslag utan återbetalningsskyldighet användas till verkställighet af större arbetsföretag, för att åt nödlidande bereda tillfälle till arbetsförtjenst, utan behof af den vid sådana fall vanliga tidsutdrägt och de omgångar, sorn äro nödiga då, såsom eljest bör i afseende på allmänna arbetens utförande iakttagas, kontrakter skola med menigheter, bolag eller enskilde först afslulas och säkerhet för konlrakternas fullgörande ställas, innan medel få lyftas. 3:o För befrämjande af uldikningar och aftappningar af sanka Irakier och sjöar till beredande af odlingsf öretag föreslår Kongl. Maj:t, att Rikets Ständer, med bibehållande af hvad angående bidragens beviljande såsom lån eller anslag ulan återbetalningsskyldighet blifvit vid de Ivaline sednaste Transport R:dr 45 143,399: s.- 500,000: 643,399: s. - 46 Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. till R. Transport B:dr riksdngarne bestämt, må anvisa en ärlig summa af 33,333 R:dr 16 sk. i tre år, eller tillsammans 4:o Enär det till reseoch undersökningskostnader samt expenser för allmänna arheten hittills beviljade anslag, 10,000 R:dr befunnits otillräckligt, anser Kongl. Maj:t
B:o eller 35 Daler Silfvermynt, bort, i saknad af tillgång till de 3-dubbla böternas gäldande, dömas till 12 Hagars fängelse vid vatten och bröd, Advocat-Fiscalen ansåge Brunflo Tings-Rätt uppenbarligen hafva felat emot bestämd Lag, genom förvandling af ofvannämnda Kjerstin Ersdotter ådömda böter, till 24 dagars fängelse vid vatten och bröd, hvarigenom Kjerstin Ersdotter kommit att undergå 12 dagars så beskaffade fängelse, utöfver hvad å hennes gerning följa bort, derföre ock Advocat-Fiscalen yrkat, att Herr Lands-Secreteraren Winter, sona varit Domhafvande vid Härads-Rätten, då omförmälde lagstridiga utslag meddelades, måtte, med stöd afl Gap, 12 §, Rättegångs-Balken , för nyssnämnda, genom oeftertänksamhet och vårdslöshet tillkomna, orätta Dom, fällas att böta 100 Daler Silfvermynt, samt ersätta Kongl. Maj:t och Kronan den förlust, som orsakats genom Kjerstin Ersdotlers hållande i fängelse vid vatten och bröd, längre än vederbort, äfvensom i öfrigt förpligtas, att gifva Kjerstin Ersdotter upprättelse för det lidande benne i ofvanberörde måtto blifvit tillskyndadt; i afseende hvarå AdvocatFiscalen anhållit, att, genom Konungens Befallningshafvandes i Jemtland försorg, Kjerstin Ersdotters skriftliga yttrande om beloppet »f den ersättning hon äskade måtte benne affordras och till Kongl. Hof-Rätten insändas; hvaremot Herr Lands-Secreteraren Winter, uti afgifven förklaring, hufvudsakligen anfört, alt då Brunflo Härads-Rätts ifrågavarande utslag blifvit af mig till åtal remitteradt, Ilr Lands-Secreteraren väl borde förmoda, alt hans åtgärd vore origlig, men att densamma lik väl icke härled t sig från vårdslöshet, utan från olika förstånd orri Lagens mening uti 4» Cap. 1 §.
Men flickorna stimmade kring henne med frågor, förklaringar och ursäkter ända tills timmen började, och det var först när hon kom i ro i sitt eget lilla rum, som hon kunde gifva tankarne fritt lopp. Mest af allt smärtade henne, att Valter Hagen sedan den der qvällen gjort sig fullkomligt oåtkomlig för allt inflytande från hennes sida. Hon hade ej återsett honom och Bengts försök att träffa honom hemma hade ständigt misslyckats. I skolan åter höll han sig undan så mycket som möjligt, och besvarade Bengts vänliga förslag att komma hem till dem med allehanda undanflykter. Naturligtvis hade ryktet om Hannas „korståg“, som de kallade det, nått också till lyceum, och Valter fick lida mycken smälek af kamraterna. Detta förtog ända till sista skymten af den blygsel Hannas ord framkallat, och han sökte så godt han kunde reparera sin ära med det slags falska manlighet, som alltid är till hands att bortblåsa en ärlig ånger. Hanna insåg att hon handlat oklokt, ty genom den offentlighet saken fick, förfelade hon sitt mål. Men hon kunde icke ångra hvad hon gjorde den der qvällen, hon hade följt en oemotståndlig impuls och skulle icke haft fred för sitt samvete, om hon ej gjort detta försök. Hvad angick henne Valter Hagen? Icke mer, än hvarje annan nödstäld varelse som helst. Men kunde hon väl gå förbi en brant, der en blomma stod rotad i lös sand, färdig att af första störtregn, sköljas ned i afgrunden, utan att göra ett försök att omplantera henne i fastare jordmån? Det föreföll henne, som om den kärlek och den verksamhetslust hon kände växa inom sig, på detta område skulle få sin bästa tillämpning. Och som om hon bäst kunde gifva sin skärf till mensklighetens stora uppfostringskamp genom att blifva en god kamrat till sådana stackars hemlösa, bortkastade gossar Men hon fick ej ännu egna sig åt dessa tankar, examen nalkades och afgångsbetyget. Hon läste med brinnande ifver dessa sista veckor. Hon kände sin själ så hungrig, som kunde den aldrig blifva mättad. Och skolan var blott första steget, sedan följde så många, många andra, innan hon var vid målet. Ja, skulle hon någonsin känna sig hafva nått målet? Resan ut i verlden med tant
I samma ögonblick... O Gud! Huru leker Din Försyn med oss dödliga I samma ögonblick ser jag ur detta hus komma emot mig en mängd af folk... långsamt gående, med alla tecken af bedröfvelse... Ack Herre! Har ni älskat, så har ni redan gissat att man förde till grafven min älskarinna. Ni har varit olycklig... men älskad. Slagen som af ljungelden, darrande, faller jag på en sten... Du skall ej dö ohämnad! ropade jag i min maktlösa förtviflan... Du skall ej dö allena Ännu återstå två offer: han, som velat lefva endast för dig, och denne tyrann, som gjort vår olycka... Beväpnad med en dolk, efterfrågar jag hans namn... O Gud! Döm om min förskräckelse min fasa! Denna person, efter hvars blod jag törstade, som mitt brottsliga hjerta ville uppoffra, var min närmaste anhörige... den sista lemningen af vår slägt... med ett ord: min farbror... Ert öde väcker allt mitt medlidande. D IEGO . T HEOTIME . D IEGO . 102 T HEOTIME . Väckt af denna grymma tidning, såsom ur en förskräcklig sömn, uppgick på en gång ett himmelskt ljus i min själ... Beröfvad allt hvad jag kunde älska, kände jag på en gång alla band falla, som fästat mig vid verlden, och mitt hjerta blef lättadt från den börda destamma så länge tryckt. Jag beslöt att åt Himlen helga de få dagar, som ångerns smärta kunde lemna mig öfriga... Sedan den tiden har jag bebott denna hydda... Man anser mig för död, och ingenting är i stånd att mera bryta de heliga förbindelser jag här ingått. Theotime! Edra olyckor hafva sett sitt slut; men mina kunna aldrig upphöra. Hvem var mer än jag af ödet ämnad åt sällheten?