Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En värd ledamot, sorn jag nu ej finner här tillstädes, har ganska sareastiskt velat förebrå mig, att jag sk lifv il almanachor, och jag vill gerna taga åt mig denna sarcasm, nb. då jag derigenom friar en annan person ifrån densamma; ty det är egentligen K. M., som i sin nåd. propos. till StalsUtsk. omtalat en lid af 12 år, inom hvilken arbetet kunde vara fullbordadt, och jag har förklarat, att jag för min del ansett denna tid kunna iakttagas, äfven D o il 20 Mars f. m. om vi uppskjuta saken tilt nästa riksdag, men ifall andra omständigheter dessförinnan inträffade, hvilka jag önskade skulle inträffa, för att försäkra nationen, det penningarne verkligen blelvo till sitt ändamål använda, så förpfigtade jag mig att instämma meri B» Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, uti nit påyrka, att ett rundt anslag på en gång matte beviljas, för att så mycket hastigare, eller inom den tid, som K. M. ledan nngifvit såsom behöflig, få fästningsbvggnaderna vid Waxholm fullbordade. Detta är likväl vid delta tillfälle eli nytt prof på den grundlighet, hvarmed man bedöunuer framställningar. Här äro gjorda af Gr. Anckarsvärd åtskilliga anmärkmr, som kunna förtjena att besvaras. Jag har väl ej vid detta tillfälle, af anledntr som jag redan nämnt, gått in på sjelfva hufvndsake», eller frågan om nödvändigheten af denna befästning, men, för att betaga all förmodan deiom, att jag här talar endast för alt motväga de värda ledamöterna på andra sidan, endast för att förvandla frågan, lill en cabinettsfråga, utan hänsigt lill det omdöme, jag tror mia berättigad att både fatta och yttra i denna fråga', anhåller jag, att det må tillåtas mig hemställa, om det icke äfven må vara ett skäl, att när man vet huru den östra grannen ser ut, när man vet, alt det finnes något, som heter Aland, tiar man vet att
Rdr för hemtning af tidningar, änskönt för uppassning vid Expeditionen funnits anställd en Vaktmästare med årligt arfvode af 200 Rdr. År 1846 äro uppköpta 7 st. rehnshudar, samt år 1847, för förfärdigande af brefkuverter, utbetalda 41 Rdr 19 sk. 11 rst., oberäknadt det dertill använda papper, o. s. v. Af allt detta har också följt, att utgifterna vid Expeditionen, under ifrågavarande båda år, icke blott medtagit den från år 1845 hos densamma innestående behållning af expensmedel, 330 Rdr 37 sk. 11 rst., jemte års-anslagen af dylika medel, utan ock derutöfver erfordrat en summa af 106 Rdr 38 sk. 9 rst., som i 1847 års räkenskaper utbaianseras såsom skuld. Revisorerne anse, att, om dylika utgifter vinna häfd inom Embetsverken, expensmedlen blifva i allmänhet än mera otillräckliga, än hittills; hvarå Revisorerne velat fasta Rikets Ständers uppmärksamhet. öfverkommeiMlsiB&ts-expeflitföiaeit. Räkenskaperna för båda revisions-åren äro i Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning. Dessa redogörelser omfatta hvad utaf anslaget för Expeditionen icke är från Kongl. Stats-kontoret direkt utbetaldt och upptaga således de till aflöning ät vaktbetjeningen, rations-ersättningar, skrifmaterialier m. m. anvisade medel, utgörande för hvartdera året 1,015 Rdr. Räkenskapen för år 1847 utbalanserar en, vid samma års slut befintlig, kontant behållning, stor 112 Rdr 19 sk. 1 rst. Under båda åren hafva förekommit utgifter i och för renskrifning af diverse, till Expeditionen hörande, handlingar, hvilka utgifter, ehuru till beloppet ringa, likväl, såsom 12 för anslaget främmande, ådragit sig Revisorernes uppmärksamhet, helst renskrifning a( Expeditionens handlingar torde böra af der anställde tjenstemän besörjas.
Ifve förordna, huru med de återstående i behåll varande Exemplaren af Bihanget, utgörande omkring 200, borde förhåll isj, äfven-om Utskottet, hvad angeck tryckningen af de ifrågavarande kiksStåndeft# 244 Den 17 Martil, e. m. Protocoller, funnit att redovisning derföre jemväl saknades, samt på sådan grund ansett de Herrar och Män, som haft sig af de Respective RiksStånden uppdragit att ombesörja tryckningen och medlen derföre utqvirterat , böra för de tryckte Exemplaren behörigen redovisa , och tor de Exemplar, hvarföre redo icke visas kunde, återbära den betalning de derföre uppburit: Hvarefter Utskottet siuteligen hemställt, att, då Medlen till tryckningen, så för Bihanget, som för protocollerre , ugått af den tiil Riksdagskostnaderne af RiksgäldsContoiret utbetalde Summa, Fullmägtige derstädes måtte få sig uppdragit, att redogörelsen för de tryckta Exemplaren af Vederbörande infördra och emottaga, jemte de öfverblifne Exemplaren och hvad af vederbörande kunde komma att contant erläggas, samt att för alltsammans sedermera till Riksens Ständer under nu påstående Riksdag aflemna en fullständig redogörelse. 3:0 Af den 5 dennes, öfver de hos Ridderskapet och Adeln gjorde Anmärkningar vid Utskottets Betänkande af den 12 sistledne Januarii, i anledning af Landshöfdingen i Norrbottens Län , Friherre G. A. Koskulls underdåniga hemställan, om anstånd till Februarii månads slut innevarande år med indrifvandet af den återstående delen af VesterboVniska Lånet, som skall erläggas af Invåname i Norrbottens Län j uti hvilket Utlåtande Utskottet, som förmodat att bemälde Kongl. Majus Befallningshafvande fogat den anstalt att medlen \ Den 17 Marlit, e. m. 245 kunde varda infordrade aldra senast till Februarii månads slut, ehvad ock Kongl.
Ridderskapet och Adels. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-Utskottets i gårdagens plenum på bordet lagda betänkande N:o 37, angående beräkningen af Sjö - 862 Prot.-Utdrag, den 23 April 1845. tullmedlen, saluaccissen, postmedlen, chartae-sigillatae-afgiften, husbehofsbrännerimedlen samt tidningsstämpeloch korlstämpel-afgifterne. S. D. Sedan, vid föredragning af Stats-Utskottels utlåtande N:o 33, Ridderskapet och Adeln under den 23 October sisllidue år beslutat, att med pröfningen af den i borörde utlåtande, i fråga om extra ordinarie inkomsterne, uti punkterne N:ris 26 till och med 30, samt beträffande restantierne, uti punkten N:o 31, uppgjorde beräkning, skulle anstå intilldess det förslag, som Bevillnings-Utskoltet tillkom att derom afgifva, till Rikets Ständer inkommit, blefvo nu, sedan Ridderskapet och Adeln denne dag till pröfning förehaft och bifallit Bevillnings-U.skottets i ämnet afgifna betänkande ]N-'o 37, förenämnde punkter af Stats-Utskottets utlåtande N:o 33 åliyo föredragne, hvarvid punkterne ]N:ris 26 till och med 30, såsom icke erfordrande vidare åtgärd, lades till handlingarne, samt punkten N:o 31 af Ridderskapet och Adeln bifölls. S. D. Vid förnyad föredragning af Bancooch Lag-Utskottens den 9 och 19 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 2, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens betänkande N:o 1, med förslag till Lag för enskilde banker, samt vilkoren för dessas rörelse, stannade Ridderskapet och Adeln, i afseende på den uti della utlåtande föreslagna
Ridderskapets och Adelns anmodan: att bestämdt uppgifva, huruvida de så kallade Torg-och Renhållnings af gifter, som till Stockholms Stad erläggas, grunda sig på äldre privilegier eller icke. Utskottet har redan i dess afgifna Betänkande upplyst , att den öfverklagade Parqa-.Bro-, Torg-, och Renhållnings-afgiften för inkommande Ted, Hö, Halm, och Brännkol väl till benämningen är ny, men étt densamma dock grundar sig på äldre, genom flera Kongl Resolutioner förunnade rättigheter. Stockholms Stad ager nämligen, i stöd af de Kongl. Rescripten af år 1636, 1668, och 1686, sorn i Betänkan det finnas åberopade, att uppbära Mätarepenningar för inkommande Ved, Hö och Bränkol, utan att någon skilnad är iakttagen, om dessa varor komma Sjö- eller Landvågen, Besv. ochr Ekon. Utsli. Betänkanöen, §53 Att Staden således, för längre tid tiilba» ka än 5 år, varit berättigad till denna afgifts uppbärande, äfven för Landvågen ankommande varor, bestyrkes, utan att nämna alla serskilda Kongl, och andra Resolutioner för mätningen af dessa varor och afgifterna derföre, i synnerhet af ÖfverStåthållare-Embetets kungörelse den 25 Maj 1785, sorn i allmänhet föres krifver i 1 §. Alla mätbara vahror, som bill Stockholms Stad ifrån theller Inrikes orter, sjö- eller landvågen ankomma, ehvad de skola till salu hållas, eller till eget behof nyttjas, böra af Stadens tillförordnade och. Edsvurne Mätare och med Stadens krönta mål~käril mätas ■ -— Mätareafgiften var, enligt Stockholms Magistrats Taxor den X2 Juli 1680, samt den 28 juli 1690 och deras 6 §. §, För en famn Kastved T öre Snit. För —- — Bryggved -§• —• — För en Läst Brännkol 1 ij — - — För en Parm Hö 1A —•
Det stora malet, liela inänniskoslaktets förädling, satte hon dock öfver alla andra, därföre var intet mänskligt intresse henne frammande, om ock ' liennes köns 110- jande i socialt och. politiskt hänseende låg liennes hjärt a ~iärinast, såsom varande ett af medeln, kanske det viktigaste af alla, att n&amp; detta mål. Gör varlden bättre)), var ock de sista ord hon uttalade. Sällan har en kvinnas död i våra dagar framkallat ett så varmt deltagande både i den nya och gamla världen som Lncy Stones. Hennes lifsgärning liar ined varme och sympati skildrats ej blott i kvinnotidskrifter utan i liela den amerikanska pressen. Det ar liufviidinnehållet af dessa uttalanden vi här, ehiiru på ett alltför ofullstandigt satt, sökt htergifva. Ur ett bref fråii en amerikanska till en svensk väninna vilja vi till sist anföra några ord, livilka, synes det oss, s a m t och vackert återgifva stäniningen hos den till ett par tusental uppgående åhörareskara som sistl. 29 okt. samlats i the Cliurcli of the Disciples i Boston för att högtidligli %lla Lucy Stones begrafning. Dessa ord lyda: %Den hyinn livarmed den sköna minnesfesten afslutades var soni en lofsång till den Allsmäktige, att en sådan kvinna lefvat.~. Jonas Lie og hans hustru. Brev til Dagny fra Kristiania. Efter ikke saa lan@ fra 20 aars fravcerelse fra fcedrenelandet - har Jonas Lie i slutningen af aaret vzeret Iijeinnie paa et kort besög. Han liarher tiibragt sin 60-aarige födselsdag og man liar iiyttet leiligheden til a t feire hain med fakkeltog og fester, fester og fakkeltog, foruden.den tallöse inaengde af telegrammer og digte, som födselsdagen og festerne bragte me2 sig, og de artikler og festnuininere, livormed aviser og tidskrifter liar hedret hain.
» Den anfallande eftersträfvar slaget; försvararen vet, att han på längden icke kan undvika det, och förbereder sig därpå. Han väntar det, och han önskar det i ett ögonblick, då biomständigheter göra hans läge gynnsammare än vanligt. Slaget är i alla fall det enda medel, som kan bringa honom i ett bättre läge och befria honom från att tryckas ned af angriparen. Slaget skall också städse blifva den medelpunkt, kring hvilken händelsernas kretslopp vänder sig. » Så var förhållandet redan i forntiden och under medeltiden, då de &amp; åda kämpande härarna gingo hvarandra på lifvet med svärdet i hand och striden icke sällan slutade med ena partens fullkomliga tillintetgörelse, och ännu på i6oo: talet bragtes den slagna hären icke sällan i upplösning, sedan dess fotfolk blifvit nedmejadt, dess kanoner och dess tross tagna af segraren. Härpå följde dock ett århundrade, som ansåg sig öfver-civiliseradt med afseende på krigföringen, och nu förlorade slaget mycket af sin betydelse. Till följd af förplägnaden uteslutande ur magasin blefvo rörelserna långsamma. Man intog ställningar, hvilka motparten fann oan-gripliga, man ansåg krigföringens höjdpunkt vara att söka i manövrering for att afskära fienden från hans förbindelser, och man ödade bort tiden med att belägra fästningar af tvifvelaktigt värde, och kom det någon gång till slag, så sträfvade man här icke heller efter något afgörande och drog Svensk Tidskrift 1891. ETT FÄLTSLAG. föga vinst af segern. Endast Fredrik II, gjorde i någon mån undantag från den allmänna regeln, men det var Napoleon förunnadt att i detta liksom i så mycket annat bryta stafven öfver I700: talet, och hans snabba krigsrörelser afslutades med drabbningar, i hvilka han icke nöjde sig med mindre än fiendens tillintetgörelse (Austerlitz, Jena, Friedland). Sedan dess har krigföringen bibehållit sin kraft, och segrarna från 1866 och 1870 — 71 ådagalägga mer än väl sanningen af det ofvan anförda yttrandet. Slaget är i sjelfva verket krigets knutpunkt.
Något behof, att vid Hospitaterna anskaffa närmare tillsyn, än som efter nu gällande Författningar bör derstädes finnas, bör för öfrigt i min tanka, alldeles icke föranleda till ändring i styrelsen; ty, enligt KyrkoLagen, äro Herrar Landshöfdingar och Biskoppar förordnade att med biträde af Borgmästare och Fastor i Församlingen hafva tillsynen öfver Hospitalerne, och kunna på stället förordna om allt som hörer till ordning och fordrar skyndsamhet; detsamma är äfven x r.U varande instruction» Att med sålunda tillsatte föreståndare och tillsyningsman, Hospitaler äfven kunna väl organiseras och förvaltas, visar i synnerhet Wexiö Hospital, som utan tvifvel tallar med dylika inrättningar i främmande länder. Huru juan skulle kunna vänta mera nit och verksamhet af en LazaretsDirection, sorn icke har någon förbindelse dertill, än af Herrar Landshöfdingar och Biskoppaf som genom deras Embeten äro dertill förbundne, vet jag icke, och yrkar derfÖro atf Styrelsen öfver Hospitalerne må förblifva sådan den nu är organiserad; i hvilket läll SerapbimerOrdensGillet, som har öfversigt af det hela , och bäst Den 14 Augusti f. m. 175 inser bristerna och medlen att bota dem, säkerligen vidtager sådane anstalter, som lämpade efter tillgångarne , svara mot ändamålet. I afseende på Utskottens yttrande om Wisby Hospital, får jag äran meddela, att förhållandet med detta Hospital, alldeles icke ar annorlunda, än med alia Öfriga Hospitaler i Riket, och som de Ett Tusende Riksd., hvilka nu lemnäs till understöd för Lazarettet, äro tagne af anslaget Femton Tusende R:d., hvilket efter, hvad OrdensGiliet redan visat, ej vidai'e kart till detta belopp utgå; så är jag af den tankan, att styrelsen öfver Wisby Hospital äfven bör blifva oförändrad.
r:dr 95,808: men hör inskrifva skulden lill pensionsoell sparbankseassorne samt till Krigs coll. cassör 52,523: 30, 4- 344- II S Reslkostnad för Riksg:s-cont. b:co r:dr 1,089,087: 28- 10. Då härtill lägges skulden till handelsoch sjöfartsfonden, som torde kunna afskrifvas 24,000: uppkommer Statens förut upptagne totalkostnad r:dr 1,113,0S7: 28. 10. Äfven för det. fall, att Riksg:s-cont. skulle inlösa bela obligalionsskulden, äger det för bär ofvan upptagne utbetalning af r:dr 1,132,431: 40. (i. full tillgång i dess fordran bos banken af r:dr 1,143,500, och bankens contanla utbetalning af denna kunde underlättas genom i liqvid allemnade fordringar för omkring 350,000 r:dr mot ä 25 proc. hypothicerade Götha canalaclier, som pä detta sätt blefvo i qviltningsväg inlösta. Bilaga Litt. C. Sammandrag af Götha Canalbolags vinstoch förlust-räkning för arén 1839 —1S43. Ibland utgifterne äro icke upptagne riintorne å hofagets skulder och kostnaderne för dess sammanträden och revisioner, såsom endast föranledda af bolagets tillvarelse. Den visade behållningen utgör för en köpeskilling af omkring 1,113,000 r:dr b:co en afkastning af nära proc. efter förhållandet år 1841, af nära 4 proc. efter medeltalet för alla 5 åren, och af öfver 3 proc. under det genom särskilda conjuncturer dåliga året 1843. Innan uppläsningen af förevar, motion hann blifva slutad, anmälde sig och yttrade: Hr von Hartmansdorff, Äng. Som klockan nu är nära 10, och det ännu lärer finnas 10 eller 12 motioner att uppläsa, så torde molionsdagen gä till ända innan uppläsningen hunnit fullbordas.
Jag föreser isynnerhet, stt TIRSI Deri 20 Juni - 110311 emot förslaget af jernbref skall framställa deS invändning, att det är kränkande för den allmänna Crediten. Men jag svarar derpå, att denna Icränkes i ännu större mån, igenom alla de ban. cjueroutter, sorn af dess underlåtna användande skulle blifva en oundvikelig följd, att Fordringsägarens lidande, genom eapitaletr. fördröjda inbetalning, icke kan jemföras med Jord-ägarens, då lian nödgas för halfva värdet afslå sin jord; att den förre kan bjelpas genom rättighet att discontera på sitt före suspensionen intecknade document; att så kallade jernbref, mera än en gång, blifvit med påräknad fördel och utan befarade ■olägenheter använde; att suspensionen af Bankens utbetalningar i klingande mynt egentligen är ett sådant; att en utomordentelig förlägenhet i allmänna rörelsen påkatlar utomordentliga botemedel; att i valet imellan tvänne olägenheter -man alltid bör välja den mindstn; samt att man. torde böra förekomma vådan af den allmänna belägenhet, i Borns Annaler förvarad åt hugkomsten och eftertankan, då ett folk, glömmande alla ämnen för gemensamma intressen, alla minnen af gemensam ära, och alla bemödanden för gemensamt viii, samt skiljande sig i tvänne partier, af Fordi logs-ägare och Gäldenärer-, går att inbördes sönderslita sig, vid skenet dea borgerliga tvedrägtens fackla. Jag har förut anmärkt, att i den mån den allmänna förlägenheten tillväxt, hafva alla Lånebiträden, från de i sådant ändamål upprättade Stif - 'Deri 50 Jani. Stiftelser j’ för Jordbrukaren och den inhemska Nä'- rings-idkaren i det närmaste upphört.
1 % denna tauter hade innn infijrt det Lespnnerliga system, stt .bilj&amp;er shldes till hvar akt fiir sig - nHgot, solo horde rara rfirtt ofiirdelaktigt for den stnckars direktiiren, soul torde liiprt fara att, fti spela de sista akterm fijr towma rEiggar. Xen lyckligtvis nro spanjorerna sli r o d e af sin tenter och sitt kafk, ntt de hellre smna diir iia tillbringa aftoneu hemma hos sig. Men jag fruktar, att jag allt fiir liinge drojt krnr bland mina minnen frkn den viinliga staden vid Onadalquirirs striinder, att jag gloint att fiir dem, sorn ej sjlilfvu mrit diir, mina ~nteckvingar bli fiirglosa och mattn. D t f o r iir det biist, att vi stiga upp i jiirnviigskuph, vifta .famlil A t senorita.Pihr, sorn med t.lirar i sina vackra iigon ropar sitt: r&gt;Adios, clue lo pasen bien, senoras! - kasta en sista driijande afskedsblick pii katedralen och dess lultiga Isampanil samt styra {, k.rden ofver till en nnnan varldsdel, dit ~nojligen niigm af Dagnys lasarinnor kunna ha tllamod att. en annan gbng folja rued. Ellelt Joliw. Minnen fihn Sonja Kovalevskys ungdom. Det ar ej de ' klara, harinoniska karaktererna, soln utofva den storsta dragningslxaften for psykologen och minnestecknaren. J u svkrfnttlignre och gktfullare en personlighet lir, ju ifrigare tyckes en snrntid och eftervarld r a r - m att ' soka ntforska cle dnnkla skryrns1or1.m i dess natal:, att vilja ntl.edtt lzvad sorn iil. oklr&amp; och sammansatt.
Böjelsen för objektiv teckning blef i Nycanders lyrik stundom en allt för oiiistäiidlig beskrifning af, nature morte,; har gifrer den mera fritt och m6ra konstnärligt beliarskade resultat. ~Giinnar dör » ar ett stycke af verklig styrka och ingifvelse, och samma säkerhet i linierna visar &gt;Skeppar han se^. Kanske saknar man likväl för mycket intryck af författarpersonliglieten i all denna objektivitet. Hos Fredrik Nycander äro helt säkert utvecklingsmöjligheter förhanden. Men lian är knappast öfverens med sig sjalf om sitt egentliga område. Möjligen går han frbn natur alltmer öfver tili ~RiIanniskoöden~ och &amp; ter sin lyrik mindre verka för sig sjalf %n stråla ut f r h dessa. Mera sofrad ar Cwt T7telanders lilla samling, Roi ?nebybilder D, af hvilka några år 1891 belönades med svenska akademiens andra pris. Det område förf. uppdragit åt sig Xr icke stort - dikterna skildra blott naturbilder från Ronneby med hvarjelianda staffage - men intensiteten är ratt betydlig, .och skalden liar verklig förndga a t t låta läsaren se och kanna så som lian sjalf s lett och kaniit; äfven om man aldrig besökt Ronneby, får man en föreställning om de skildrade scenerierila, soni måste komma ganska nara poetens egen. Detta ar talang. Eljes ar ju intet vanligare, an att dylik lokal poesi kan hafva affektionsvärde för förlat-taren utan att diirför kunna uppskattas af den främmande. Men Thelander har ej blott personligt konstnarsöga for naturskönhet och förmåga a t t återgifva den direkt ur intrycket, utan litterar mellanhand, han äger också en verklig egendomlighet i ton, en vise hurtig friskhet, parad med glädje öfver all den idylliska fägring han målar. Och hur m h g a natiirdetaljer iifren dessa dikter än bjuda p&amp; kommer något kiickt personligt med, som lifvar upp.
I förvillelsen derom var han dock icke ensam. 2:ne andra ledamöter af detta Stånd, hvilka vid denna riksdag genom sina anföranden låtit oss ana ganska goda talenter och kunskaper, hafva med en deduetion, mera formlig och till utseendet mera logisk, kommit till samma resultat, jag menar Grefvarne Lagerbjelke ock Sparre. Den förstnämnde replikerade nyss på hvad Hr'Gripenstedt anfört. Att nu upptaga och besvara detta, äfven öm jag kunde minnas alla de ord, som å ömse sidor blifvit nyttjade, det lärer väl icke tjena 112 Den 8 Februari e. m. till något, då troligen de fleste ladamöler redan glömt dem, och således möjligen kunna tro att jag citerade orätt. Det behöfves icke eller. Jag tror det vara nog att alludera till den utgångspunkt, som i allmänhet af dessa talare blifvit begagnad. Hufvudknuten i hela deras argumentation hvilar på det antagande, att arfslagarne i Sverige voro enskilde lagar, att de lill sin natur vore privilegielagar, antingen de hafva varit införde i landslagen eller icke. Det är onekligen deras hufvudargument. De hafva bemödat, sig att göra detta argument fast, så att de skulle kunna sluta sin framställning med de orden : ”hvilket skulle bevisas”. Detta mål hafva de sökt att vinna derigenom, alt de gått tillbaka i det historiska. Nu är det historiska fältet, såsom hvar man vet, temligen rymligt, så att när man vill argumentera med historiska bevis, sä är man alltid mer eller mindre utsatt för att sväfva vida omkring. Likväl när det är fråga om arfstagar, tror man sig kunna haka sig fast vid en viss puukt af menniskoslägtets utveckling, och börjar då der, ofta med förglömmande af allt hvad som förut passerat. Detta tror jag vara ett vådligt sätt att gå tillväga, när man vill resonera historiskt; ty då borde man vara beredd på att gå ännu litet längre tillbaka än till den fasta punkten. Nu har Gr. Lagerbjelke isynnerhet fästat sig vid hurudana landslagarne voro i det gamla Sverige, samt ganska riktigt och historiskt bevisat huru med förändringen af dessa ursprungliga Svenska landskapslagar tillgått.