Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samme talare, som yttrade detta, har också uppställt en jemförelse emellan lagcomitéernes arbete samt Israels barns vandring i öknen der de under ett helt år vandrade fram och tillbaka på en sträcka, som i rak direktion icke skulle erfordrat mer än 14 dagar. Här är det fråga om en vigtig och på hela framtiden ingripande lagstiftning och då är det hardt för dem, som dertill uppgjort förslag, att vara utsatte för dylika jemförelser, om äfven under form af skämt. Ehuru denne talares yttrande redan af en föreg:de talare blifvit bemött, fastän lindrigare än det förtjente, vill jag dock äfven för min del protestera mot sådane anföranden. I sjelfva saken instämmer jag med dem, som yrkat bifall lill utlåt. Frih. Hermelin: Jag har blifvit uppkallad af Frih. Palmstjerna, som yttrat att jag skulle önska få lagberedningen permanent. Om jag äfven skulle hafva yttrat något, som kunnat innebära en sådan tanke, har detta varit en ofullkomlighet i mitt framställningssätt, ty jag har icke menat något sådant. Men deremot kan jag icke neka att jag önskar inrättandet af en, utaf ett inskränktare antal ledamöter bestående institution, som bade sig uppdragit alt, innan ett förslag framlades eller förvandlades till lag, granska dess ordställning samt i öfrigt hvad dermed kan äga sammanhang. Dä jag nu har ordet, anhåller jag att få upptaga ett af samme värde talare fälldt yttrande. Frih:n har nemi. satt ifråga sä väl bebofvet af nya lagar, som den närvar, generationens förmåga att stifta goda lagar. Jag hyser dock det begrepp om Svenska folkets bildning, att jag anser den vara fullt jemförlig med hvilket annat lands som helst. Jag inser dä icke hvarföre vi skola stå efter andra nationer ifråga om förbättrande af våra lagar. Som bekant är, har nemi. en mängd Europeiska stater sedan början af delta århundrade 2C(i Den 2 Februari f. m. egnat synnerlig uppmärksamhet åt sin lagstiftning.
Den 19 April f. m. samvete att på något sätt verka på öfvertygelse!), hvarken för eller emot; men då opinionerna nu synas hafva stadgat sig i motsats mot den majoritets, som i Const.Utsk. dicterat besluten, så har jag icke kunnat underlåta att nu uppträda, för att, om jag så får säga, taga afsked af det förslag, som Const.Utsk. framlagt. Jag har visserligen icke förmått i hela dess omfattning följa Const.Utskts förhandlingar i detta vigliga ämne. Jag har derföre inskränkt mig blott till vallagen, och äfven den har jag endast flygtfgt genomgått. Men dervid har jag tyckt mig firma hela förslaget bygdt på en felaktig princip, såsom varande alltför democratisk, eller med andra ord, jag har tyckt mig finna för mycken rörelse inlagd i hela systemet. Jag tror nemi. att det vore betänkligt att ställa en stat på så rörlig fot; och såsom bevis för denna min åsigt anhåller jag att blott exempelvis få göra några få anmärknrr. Enl. Utsk:s förslag skulle den, som ägde en ioo:dels röst, kunna blifva elector eller, såsom Utsk. kallar det, valman. Men jag hemställer till en hvar, om icke detta skulle öppna en alltför lätt möjlighet till intriger. Och månne icke möjligheten att intrigera ännu mera skulle befrämjas genom föreskriften att electorsvalet skulle ske muntligen, så att livar och en, som skaffat sig löfte om röster, kunde controllera att dessa löften uppfylldes? Då man i England länge arbetat på att få representantvalen hemliga för att förekomma dylika oordningar, så skulle vi, efter en lång erfarenhet om nyttan i allmänhet af slutna val, öppna vägen för intriger och oordningar genom ett annat valsätt. Vidare stadgas strängt ansvar för den tjensteman, som söker verka på valen, nemi. tjenstens förlust; men hvar är garantien mot alla andras olagliga inverkan på valen? Jo, endast böter från 5o till 5oo r:dr. Ytterligare äro innehafvare af förlroendeembelen uteslutne från valrätt. Jag kan icke se hvarföre de icke äfven kunna få välja, eller hvarföre Regeringens förmodade vänner icke äfven skola få anses tillhöra fäderneslandet.
Doktor jRunstén, om underdånig begäran af nådig föreskrift att hvarje år, då de förr brukliga evangeliitexterna skola utgöra predikotexter, må från altaret föreläsas dagens högmessotext från närmast föregående eller kommande årgång. 97. » Hofpredikanten Bosenius, om ersättning till Handlanden Carl Rönnbäck och Kapiten Silfverbrand för af dem lidna förluster genom uppförandet af Landshöfdinge-residenset i Luleå. 98. » Densamme, om förbud för den, som förvärfva sig rättighet att afhem ta skogsprodukter från Kronans marker, att sådan rättighet till annan person öfverlåta. 99. 100. 101. 102. 103. 104. i Förteckning öfver Motioner hos Preste-Ståndet. 1 Af Hofpredikanten Rosenius, om anslag till betäckande af tryckningskostnaden för 4 å 5,000 exemplar af de nya predikotexterna på Finska språket. » Biskop Annerstedt, om anslag för bibehållande af folkskolelärarinneseminarium i Strengnäs. » Doktor Falck, om lån till Gladsax socken i Christianstads län. » Doktor Sandberg, om förhöjning af bränvinstillverknings-afgiften ifrån 60 öre till 75 öre kannan, samt om en motsvarande förhöjning i tullen för införsel från utlandet af bränvin och andra dermed likartade spritdrycker. » Densamme, att Rikets Höglofliga Ständer, under nuvarande missgynnande konjunkturer, vid denna riksdag icke må besluta upptagande af nya lån på utrikes ort. » Hofpredikanten Wahrenberg, om årligt anslag af 600 R:dr R:mt åt Riksarkivet till inköp af för detsamma behölliga böcker och tidskrifter. * STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 1866. \ Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 1, 1 i\:o 1. Af Kontraktsprosten Pflllllllllld! Om befrielse från första årets beviinngsmöte för lärjunge vid rikets elementarläroverk, på samma vilkor som för medlem af skarpskytteförening. Kongl.
- Grefwe lvtör ner, ^.(lolpli Loran, eriudrade, at om desie Tjenstemän wore tillika röstägande pä Riddarehufet, borde dem icke kunna förnekas utöfningen af deras Riksdagsmanna-rätt, at obehindradt yttra sig öfwer alla ämnen, hwarom öfwerläggning i Ständer förehades. Friherre bjerta, ^xei, frägade, r anledning af Protocollet för eftermiddagen den ig Julii, om icke hanö dä och i det föregäende Plenum uplästa Memorialer til afgörande snart finge företagas. Herr Grefwen och Landtmarskalken erindrade at den saken de anginge, redan i an led« Andra Band. 47/ 48. Z63 Den 21 Julik. ledning af Herr källmans derom först inlemnade Diktamen, more genom beslutet öfwer berörde Diktamen, hos Ridderffapet och Adeln afgjord. I anledning af hwad i Protokollet för den i5 Julii förmäles om hwad sig tildragit emellan Friherre Stael voll wolstein, Loriitx I^ucivi§, och Herr Grefwe» och Landtmarffalken, yttrade sig Friherre Stael: Dä Herr Grefwe» och Landtmarffalken icke wille tilläta mig fä tala, af det skäl, at saken redan wore afgjord, änskönt jag anmälte, at jag under sjelfwa bifallsropet begärt fä tala, men dä Herr Baron slltverscNölcl intygade at det sä förhölle sig, ändteligen medgaf at iag kunde fä yttra min mening; lä, jämte det jag fär för.
— Och Den 12 Nowember. 353 Och komma desia förskott att Riksgälds. Contoiret godtgöras dels af den behällning, som uppkommer pä de Sjuhundrade Tjugo Tu. sende Riksdaler, hwilka blifwit anflagne till ärlig Ränteoch Capitals.afbetalning till Banquen pä desi förskott, enär nu desia afbetalningar, till isis ärs stut endast succesiive, i mon af Banquens werkliga försträckningar, komma att werkställas, dels ock af det öfwerskott i Stats Werkets inkomster, som, genom det en del Inkomst titlar torde öfwerstiga Stats-anfla. gen, kan blifwa att tillgä. §. 7. Med anledning af ifrän Kongl. Masit erhällen Nädig Proposition, hafwe Wi öfwersett de sistförflutne Riksmöte stadgade grunder för den pä Allmänna Indragnings. Staten uppför, da Beneficiioch Benädnings Staten, och der. öfwer genom underdänig Skrifwelse af den 16 sistlidne October afgifwit Wära Förklaringar, samt de tillägg, Wi nu pröfwat nödige. Äf. wenledes hafwe Wi ytterligare öfwerenskommit, (och till Kongl. Majt hemstält), rörande anrvändningen af uppkommen besparing pä de medel, som till Eppectance. Löner för Befälet af Finsta Armeen, wid sista Riksdag blefwo an. siagne, pä det sätt Wi hos Kongl. Maut ge. nom underdänig Skrifwelse af den 15 Octoöer anmält. Sedan Kongl. Maj-t i Räder täckts förklara Dest wägran till Riksens Ständers wid förlidet Riksmöte fattade beslut om Krono-godsens försäljning, hasme Wi öfiverenskommit om följande grunder för de Kongsoch KongsLadugärdars förmälning, h ilka förut Ull försäljning moro bestämde, nemligen:
Och borde, under förbehåll, att anbudens antagande berodde på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, med auctionerne och Skatte-köpeskillingens utgörande förhållas, sorn Riksens Ständer stadgat, att nemligen auctionerne ske på ( en och samma dag i Kammar-Collegium och Lands-Cancelliet i Orten, samt å det närmast till skogen belägne Tings-ställe , sedan Kungörelser derom blifvit utfärdade inom Tänet och angränsande Län samt uti Allmänna Tidningarne; att i vid auciionen nöjaktig säkerhet ställes för Skatteköpeskillingens rigtiga erläggande ; att den ina få utbetalas på Sex års tid ; Och att Skatte-köpeskillingen borde til 1 Riksgälds-Gontoiret ingå att till flottornes behof användas. 4:o Skulle, vid verkställigheten häraf, något särskildt förhållande i vissa fall i ett eller annat afseende förekomma, så att de grunder , som nu lagde äro, icke utan enskildes verkeliga lidande och ändamålets förfelande dervid kunde tillämpas, utan att undantag eller jämkning, i hvad nu i allmänhet är föreslaget , vöre behöfligt, borde det , i anledning af vederbörandes anmälan, på Kongl. Majus Nådiga pröfning och afgö - Proposiiion om Krono-Skogarne i Riket. 461 rande ankomma, att, i anledning deraf, förordna, som Kongl. Maj:t lämpligt och skäligt funne. 5:0 I grund af Landshöfdingarnes afgifvande förslag, bestämmer Kongl. Majit såsom förut sagt är, hvilka Parker böra för Kronans räkning bibehållas.
Sedan han länge med blickarne sökt efter interlokutören och ändtligen funnit honom, ropade han, under det hans läppar drogo sig till ett bredt och godmodigt grin: "Jag hörde nog, att det var du, Mathias." En kort och tjock karlfigur syntes med detsamma komma fram från en invid qvarnen belägen brädhög. Pustande under sin ofantliga fetma vaggade han fram ända till dess han kom rakt under gluggen, satte derefter en knölig påk bakom sig och lutade sig, stödd på denne, så mycket bakut som han kunde utan att förlora jemnvigten, hvarefter han sade med sin skrufliga röst: "Det står inte rätt till, vän Heinrich." "Hvad är det som inte står rätt till", sporde mjölnaren och tog sig eftertänksamt om hakan. "Äh, begriper du inte hvad jag menar, hva' sa'?" "Nej, fördöme mig Gud om jag det begriper", svarade Heinrich Mayer buttert. "Det är mycket, som inte står rätt till nu för tiden. Så till exempel ha papisterne..." "Hvad hin bryr jag mig om papisterne", afbröt Mathias Gründler häftigt. "Den svenske kungen må gerna ta's med dem bäst det honom gitter. Nej, det är någonting annat, som inte står rätt till." Med dessa ord återtog den hederlige Mathias, hvilkens pussiga ansigte blef mörkare allt eftersom han sjelf rätade upp sig, sin naturliga ställning och stötte knölpåken så våldsamt i marken, att stenar och grus yrde omkring honom. Sedan han på detta sätt ett par gånger gifvit luft åt sin vrede, sade han: "Jag ger fan papisterne. Nu är det fråga om Annchen, flickan din." Heinrich Mayer ordentligt hajade till, då han förnam dessa ord. Sedan han väl hemtat sig från både sin förvåning och förskräckelse sporde han: "Är flickan sjuk då? Nog var hon frisk för en stund sedan, när jag gick hemifrån." "På den frågan kan jag svara både ja och nej"; inföll Mathias Gründler och stötte ånyo med knölpåken i marken. Han hade knappt hunnit få sista ordet öfver läpparne, då Heinrich Mayer försvann från gluggen.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande; och då hvad först angår förslaget om bestämmande af 800 rrdrs, lön åt en förste provincial-läkare inom hvarje län, detsamma innefattar en sådan organisations-fråga, i bedömande hvaraf Rikets Ständer, då Kongl. Majit härutinnan icke gjort Nådig framställning, icke lämpligen torde böra, i följd af enskilda motioner, ingå, hemställer Utskottet 14 Stals-Utskotlels Utlåt ande, N:o 7$: att detta förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Beträffande vidare den af en motionär, i sammanhang med föreslagen löneförhöjning för samtlige provincial-läkarne, väckta fråga om rättighet för dem till erhållande af pension å allmänna indragningstaten, så enär ordinarie provincial-läkarne redan äro, lika med andre statens tjenstemän, berättigade att vid den i författningarne stadgade ålder, efter afskedstagandet, få å allmänna indragningsstaten bibehålla hela sin innehafvande lön‘såsom pension, samt för extra provincial, läkare, som endast på förordnande tillsättas emot åtnjutande af arfvode, pensionsrätt lika litet, som för andre tjenstemän i samma förhållande, kan ifrågakomma, hemställer Utskottet, att denna framställning lemnäs utan afseende. Vidkommande åter frågan om löneförhöjning för provincial-läkarne, har Utskottet icke kunnat förbise, att af statens tjenstemän måhända inga äro, i förhållande till tjensternes vigt samt fordringarne på kunskaper och skicklighet hos deras innehafvare så svagt aflönade af staten, som provincial-läkarne. Desse utgöras för närvarande af 67 ordinarie och 18 extra provincial-läkare, af hvilka de förre innehafva löner i tre grader från 432 r:dr 24 sk. till 500 r:dr, med undantag af en enda, som uppbär 666 r:dr 32 sk., samt de sednare åtnjuta arfvoden å 250 r:dr hvardera, utom en, hvars arfvode utgör endast 150 r:dr.
Jag tager mig friheten återföra i bans minne om detta just gått med torra ögon, och hvem som stridt för detta mål med den tillfredsställelsen alt slutligen hafva kommit dit. Det rätta måste slutligen alltid taga ut sin rätt snart sagdt i allt. Att en krigsadministration, som ej ådagalägger större vuer uti sina planer och som icke iakttager de aldra möjligaste besparingar, aldrig kan vinna några sympatier hos folket eller dess ombud, tror jag mig med säkerhet kunna säga. Hvad beträffar sallpeterfonden, så är den, och har från sin början varit en allt för kuriös fond. Numera är det icke någon orättvisa emot någon särskild samhällsklass då man anordnar anslag på denna fond, men jag minnes mycket väl, ty det var icke längre bort än vid 1823 års riksdag, då man tog saltpeterfonden, som var tillkommen genom hemmansägares skatt, för att bestrida kostnaden för dåvar. Kronprinsens resa och förmälning. Det var således hemmansägare som allena fingo bekosta denna resa och utgifterna för hofvet, men alldeles icke Staten. Nu är det en för alla känd sak alt frambringande af saltpeter ingalunda är en naturlig näring för Sverige, ty salpeter köpes från flere ställen för vida bättre pris än det hvartill den inhemska saltpetern kan tillverkas. I afseende på hushållningen med saltpetern bar jag trott vara nödvändigt, att den luttras till förvarande i kakor, då den under sådan form kan förvaras huru länge som helst. I andra länder, t. ex. i Italien och från Ostindien, får man saltpeter lill vida bättre pris än den Svenska. Således anser jag för min del att då saltpeterfonden, som nu utgår genom en beskattning på folket, visar en besparing af 600,000 r:dr, som kan användas för ett behof, hvartill fonden icke varit bestämd, så vågar jag förmo da att invändningen emot mitt påstående, att anslaget är alltför stort, snart måste vika; ty icke afses med detta anslag att spara ihop fonder; och af Revisorernas berättelse synes som tillgången pä saltpeter vore ganska tillräcklig, jemte det fonden stigit till ett så enormt belopp.
Med afseende på materialets ombildande enligt idéen eller omskapande till ideal, framstå tvänne frågor: “ Finnes en rangskilnad mellan de idéer, hvaråt konstnären ger uttryck? “ eller, med andra ord: “ Finnes för hvarje objekt en ideal form, utom hvilken alla andra äro felaktiga? “ samt: “ Finnes någon regel, enligt hvilken man kan subordinera vissa konstverk under andra? “ Vid en betraktelse af konstverken synes den första frågan böra nekande besvaras, ty om ett föremål för konstnärlig verksamhet blir ideal genom att göras samstämmigt med idéen, beror det ju helt och hållet på konstnären, huruvida han vill taga den ena eller andra idéen. De särskilda seklerna, nationerna och konstskolorna hafva på olika sätt fattat sin konstnärliga uppgift. Så t. ex. är det en betydlig skilnad mellan Plautus ’, Moliéres och Balzacs ideal — för att begagna Taines terminologi — för den gir i ge samt mellan Sofokles ’, Shakspeares och Balzacs ideal för en af otacksamma barn grymt behandlad fader. Likaså hafva Lionardo, Michel-Angelo och Goreggio, utan att dock lemna ur sigte konstens fordringar, på vidt skilda sätt framstält sin “ Leda “. Alla framställningssätt, alla idéer äro lika berättigade; en norm för afgörande af konstverks värde synes - således vara icke blott obehöflig, utan rent af falsk. Men erfarenheten utvisar, att vi verkligen inom konst-verlden, likasom öfver allt, konstatera en rangskilnad mellan de olika föremålen och konstnärerna .. Ty då vi skrifva en konsthistoria och dervid fålla omdömen angående olika mästare, göra vi ju ingenting annat än inrangera dem på deras tillbörliga plats. Dante och Shakspeare äro onekligen de största skalder, Mozart och Beethoven de största kompositörer. Det måste derför finnas en norm för att bedöma och ordna konstverk, och denna kan ej ligga utom konstområdet. Genom att fixera konstverkets definition, nämligen attvara en sådan produkt af mensklig verksamhet, hvars uppgift är att göra betydelsefulla bestämningar dominerande, erhålles denna norm. Ty i det vi redogöra för dessa bestämningars beskaffenhet, finna vi, huru de hos konstverken manifestera sig. Dervid betraktas de dels i jemforelse med.
d:r Karl Petrén. Specialitet: Nervsjukdomar. Synnerligen torrt och hälsosamt klimat. Vidsträckt härlig barrskog. Utmärkt vackert läge invid Nybro köping. sorter, hvilka ej äro att förväxla Mycket bekväma kommunikationer. Blott en timmes järnvägsresa från Kalmar. Direkt med de som af andra firmor utbjuförbindelse med stambanan. Modern, fullständigt utrustad badanstalt (kallvattendas under samma namn. K. W. KARLBERG, kur, gyttja, tallbarr, naubeimerbad). Starka järnvatten. Vackraste promenader. Telegrafadress: Karlbergius. Restaurationen, ^erkändt utmärkt, innehafves äfven i år af fröken Ida Nordström. Allm. t. Stockholm. Alla priser synnerligen billiga. Rum förhyras lämpligast genom Kamrerarekontoret. NyOBS. Fullt profenl. vara. Redbar beanlagda villor att hyra. Program sändes på begäran. handl. Ferm exp. Skynda rekvirera. Omtyckt badoch sommarvistelseort vid Saltsjön. Varmbadhus för alla brukliga badformer. Öppet från 10 juni Sjukgymnastik, elektricitet, vattenkur m. m. Lä- kare: D:r A. KILLER, adr. till 10 juni Floragatan 10, Stockholm, därefter Dalarö, D:r B. AURELIUS, adr. Dalarö. Upplysningar om rum och prospekt på begäran under adr. Badhusstyrelsen, Dalarö. (G. Öppen 1 Juni — 1 September. Läkare D:r Olof Sundeli, Hvetlanda. Begär prospekt från Kamrerarekontoret, adr. Lannaskedebrunn. (G. 79153) Storartade nyanläggningar. Starkaste järnkällor. Utmärkta gyttjemassagebad. Stålbad och hafsbad. Ronneby Brunn, Saison I juni — 31 augusti. Naturskönt läge nära Östersjön. Fullständiga prospekt gratis och franko genom Brunnskontoret. Söderköpings b r u n n och bad. Säsong: 1 juni — 1 september. Intendent: d:r STW WALLGREN, tiH 1 juni adress Stockholm. Prospekter erhållas från Brunnskontoret på begäran.
Lilliehöök af Gällared och Kolbäck blef å ättens vägnar introducerad. att Gällaredsgrenen icke blott är i 1632 m. fl. års matriklar upptagen under M 66, utan äfven, i enlighet med hvad Grefve Lewenhaupt till Riddarhus-Direktionens Protokoll den 2 Juli 1861 (bilagan M l) anfört, ifrån 1627 till 1755 vid alla riksdagar, då Gällaredsgrenen haft representant, alltid intagit säte å JH 66, och detta äfven då M 1 Lilliehöök af Fårdala stått tomt såsom vid 1627, 1640, 1655 och 16 64 årens riksdagar, och då ätten M 1 blifvit piikifälld för uraktlåten representation; — ett förhållande som tyckes bevisa att på denna tid, som låg så nära klassernas uppkomst och under hvilken medlemmarne af hvarje ätt inom sig valde representant, hvarken Gällareds grenen gjorde anspråk på att å M 1 blifva representerad, ej eller Kidderskapet och Adeln ansett denna gren dertill berättigad; då det annars Riddnrhus-Utskottets Utlåtande M 4. 13 vore utom tvifvel att i förra fallet Gällaredsgrenen begagnat sin rättighet att taga säte i högre klass, och i sednare fallet, Ridderskapet och Adeln icke pliktfällt ätten Jtf 1 för uraktlåten representation ; att Caput-familiae-rätten först 1762 infördes, hvaraf lätt för klaras att Kolbäcksgrenen, såsom äldre än Gällaredsgrenen, efter denna tid ensamt haft representant å M 66; att den concept-genealogi, som, underskrifven af då varande capita familiarum för ätterne M 1 och M 66, till Riddarhuset inlemnades 1762—1765, icke blott upptager Brynte
Hon såg hur hans ännu oförderfvade ynglingasinne stred mot de röster, som lockade honom att kasta sig in i nöjenas brusande malström, hon hörde ganska tydligt huru något inom honom vid hvarje nytt steg han tog frågade: »gör jag rätt?», och hon intogs af en okuflig lust att eröfra detta stora barn, att göra det förälskadt i sig och – hvarför inte –· att låta det ensamt få alla kyssar, alla smekningar, som de andra tiggde om. Ah, det var kanske just dit hon ville komma! Hvad hon kunde blifva farlig för den oerfarne! Hon, som till sitt förfogande egde alla de yttre företräden, hvarmed naturen kan utrusta en qvinna, som förstod att omskapa sitt inre jag till en engels afbild, som kände af erfarenhet alla de finter, alla de knep, all den list, hvarmed en qvinna kan nå sitt mål, när de naturliga resurserna ej längre äro tillräckliga! Och hvad hade denne yngling att skydda sig med gentemot de snaror, som lades ut att fånga hans hjerta? Han stod dock icke värnlös; ty han hade redan gifvit bort sitt hjerta. Nora visste det! men denna omständighet bidrog ännu mera till att stadfästa hennes beslut att förmå honom att vid hennes fötter bönfalla om hennes kärlek. Nora kände icke till barmhertighet. Om hon störtade honom, om hon krossade ett qvinnohjerta, hvad gjorde det henne? Hade någon visat barmhertighet mot henne? Äfven hon hade ju en gång älskat, men den som älskade henne hade trampat hennes kärlek under sina fötter, hade tagit en annan qvinna till hustru. Hvarför skulle hon ensam lida? Och dessutom, hon kunde icke längre bära på sin återhållna lidelse, den hotade att qväfva henne. Om den var kärlek, om den var sinlighet, så fordrade den dock att blifva mättad. Och denna stora, kraftiga yngling var det, som hon åtrådde. Den unge mannen hade råkat under inflytandet af dåligt sällskap. Ende sonen till en förmögen tjenstemannafamilj hade han tidigt förlorat sin fader. Modren var efterlåten. Så länge sonen utbildat sin uppfostran i skolan hade han bevarats från en för tidig bekantskap med verldens skuggsidor genom sin håg för studier.