Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brot. i859 tf 1860. 8 Sami. 9 Uäft. 2 10 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 36. äro belägna; till stöd för hvilket förslag motionären hufvudsakligen anfört, att, enligt hans tanke, det vore dels icke med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att den ena byn befunnes på omförmälda sätt betungad, den andra åter icke, dels ock oformligt och olämpligt, att Kyrkoherdarne läge i slik egoblandning med byalagen, deraf oenighet och tvister lätteligen kunde uppkomma. Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; och som motionären icke förebragt erforderlig utredning för kännedom och bedömande af det för hans ort särskilda förhållande, hvilket motionen afser, och för så vidt af den gjorda framställningen i befintligt skick kan inhemtas, densamma synes röra förhållanden, hvilkas rättsliga grund, när fråga derom uppkommer, det tillhör vederbörande domstol eller annan embetsmyndighet att för hvarje förekommande fall särskildt pröfva och afgöra, föranlåtes Ulskottet att vördsamt hemställa, det ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Februari 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Febr. 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion derötn, alt Kongl. Stadgan den 31 Januari 1833 angående måll och vigt måtte till sin verkan ännu någon tid suspenderas, samt om antagande af ett universell system för mått, mål och vigt. Uti en till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ifrån Högloft.
Riddarhuset har då med sin kända lojala hållning alltid beslutat i sjelfva hufvudsaken, oberoende af alla formella hinder, men Riddarhuset har derjemte förbehållit sig att aldrig anse ett sådant beslut såsom integrerande i Statsreglerin - Den 26 Juni f. ra. 197 gen, som ankommer på Sländerna allena, och det har visat sig, att när frågan slutligen af StatsUtsk. blifvit hänvisad till förstärkt StatsUtsk. så har 11. o. Ad. vägrat att deltaga i en så beskaffad votering. Så var, om jag icke missminner mig, förhållandet med frågan rönde indragning af Lifbevärings-reg:tet, och så har händelsen varit med flere dylika frågor. Mig förefaller det som om här icke behörig skillnad vore gjord mellan form-enligheten af att in pleno falla beslut och sedan alt i förstärkt Utsk. med Ständers rätt afgöra en sådan fråga. Det förra anser jag för min del icke form vidrigt, men väl det sednare, och när denna distinktion är gjord, så finnér jag ingenting, som hindrar R. o. Ad. från att bifalla eller afstå StatsUtsk:s förslag. Jag vill blott tillägga med anledn. af hvad som förut blifvit ytlradt, alt jag sannerligen hade trott och hoppats alt mångå med mig på detta rum skulle hafva hållit den ifrågavar:de Konungens rådgifvare räkning för den 3:dje punkten. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s i förevar, punkt gjorde hemställan ropades ja, jemte ett eller annat nej, hvarpå II. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. De öfriga 2 och 3 punkterne af S(alsUtsk:s förevar:de utlåt, blefvo utan diskussion af R. o. Ad. bifallne. Ilr Brakel, Mauritz Gust.:
"Åh, jag tänkte inte så illa som orden föllo sig", utbrast han derför och stoppade försigtigt ned guldmynten i sin djupa förskinnsficka. "Ser ni, löjtnant von Bierich, jag är en fattig man, såsom ni väl torde ha sett under det år ni varit i mitt hus och derför måste jag noga se på förtjensten. Väl är Margit en duktig qvinna och jag värderar henne också mycket derför... men... men..." stammade han och strök med ena handen öfver läpparne, liksom för att hindra den framträdande förlägenheten... "ja, ja, ni förstår nog, löjtnant, att det är qvinnornas sed att liksom vara om sig och..." "Ja, jag begriper nog hvad ni menar, fader Wolf", afbröt löjtnanten skrattande. "Men, säg mig, hvad ni menade med att förbindelsen mellan mig och jungfru Annchen, den vackra mjölnardottren, inte passar sig?" Mäster Wolfs förlägenhet ökades för hvarje minut, och Joseph von Bierich måste derför ännu en gång upprepa sin fråga. "Vill ni nödvändigt veta det?" sporde mäster Wolf och såg forskande och på samma gång sorgset på löjtnanten. "Ja!" "Men om jag sårar och förtörnar eder?" "Har ingen fara, jag känner mig stark nog att nu kunna möta hvilken motgång som helst, utom en enda." "Och hvad skulle det vara för en motgång, som ni ej kan bära?" sporde mäster Wolf nyfiken. "Låt mig behålla den hemligheten för mig sjelf så länge", bad von Bierich. "Fram nu med edra motskäl." Sedan gamle Wolf en stund hostat och harklat frampustade han slutligen dessa ord: "Derför att eder ställning är så olika här i lifvet, ska' jag för det första säga er." Joseph von Bierich tog förbluffad ett par steg tillbaka, under det handen öfverfor det manligt vackra ansigtet. "Hvad pratar ni nu för galimatias, fader Wolf", utbrast han derpå. "Väl är jag adelsman och rik, men har alltid trott och tror ännu, att deri ej ligger något ondt.
Dessutom tror jag, att tankarna f. n. icke äro så eniga, att man redan nu kan undanrödja alla tvifvel i förev:de afseende. Enhvar inser väl huru önskligt det vore om landets jordbrukande befolkning kunde så fort som möjligt befrias från detta, mångenstädes särdeles betungande besvär; men å andra sidan kan icke heller nekas, att, innan trafiken lämpligen hinner ordnas, vare sig genom jernvägar eller diligenser, det icke är så lätt, att t. ex. genom ett maktspråk förklara frågan löst; den är härtill alltför mycket omfattande. Då jag finner Gr. af Ugglas förslag jemförelsevis vara särdeles lämpligt, anhåller jag om bifall till detsamma. Hr af Edholm: Orsaken till mitt förslag är, att bland de talrika uplysningar, som från vederbörande kommit Ulsk. tillhanda, saknas sådana som kunnat läggas till grund för en sådan utredning som jag afsett. Landsh:geEmbetena hafva nemi. icke lemnat upgifter på de hemman som icke äro indelade till skjutsning, och icke heller på beloppen af entreprenad-bidragen. Man har i allmänhet mycket talat om olämpligheten af en sådan skjutsens fördelning. Jag tror, att man i detta fall endast behöfver hålla sig vid 28 Kap. ByggningaB:n, som säger, att hållskjuts skall utgöras af den som K. Bfh:de det ålägger. Man har äfven sagt, att den visserligen kunde åläggas såsom en natura-pr®station, men att penningebidrag deremot icke kunde utkräfvas. Den åsigt om skjutsens framlida ordnande inom vårt land, som jag i min reservation framkastat, har för öfrigt icke vunnit bifall inom BondeSt.; men en utredning, utvisande huru ringa bidragen af 254 Den 14 September. hvarje hemman skulle blifva, såvida alla hemman åtoge sig sådano, skulie, enl. min åsigt, gifva elt nytt upsla» i hela skjutsfrågan, och derföre har jag afven ansett af största vigt, att den tillstyrkta Komitén måtte komma att utreda detta förhållande.
Jag hör icke till deras antal, som önska att Konungens tvänne röster måtte från Högsta Domstolen försvinna, utan önskar jag tvärtom att de måtte behållas, emedan folket har vandt sig vid att ständigt få vända sig till Konungen och att anse de högsta besluten ifrån Honom utgångne, hvilket vore en orimlighet derest Konungen icke egde rättighet alt i domstolens förhandlingar deltaga. Således skulle jag önska att Konungen äfven uti Reg.-Rätten finge sina 2 röster, och då det hinder af öfverhopande göromål, som hittills afhållit Konungen ifrån att deltaga uti Högsta Domstolens förhandlingar, genom denna inrättning skulle försvinna, så tror jag att Konungen understundom skulle kunna infinna sig både i Högsta Domstolen och i Reg.-Rätten, och enligt min tanke skulle en sådan Konungens närvaro i dessa båda Högsta Rätter hafva en ganska fördelaktig inverkan på ärendernas gång. Man har visserligen sagt att det skulle menligt inverka på tvistefrågors afgörande om Konungen då och då infann sig i Högsta Domstolen och lemnade sina 2 röster, men för min del skulle jag gerna se att Han vore närvande då mig rör:de tvister der afgöras. Jag önskar således att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanka förklara, att ifrågavande förslag är både nödigt och nyttigt, men att Konst.-Utsk. bör vid förnyad handläggning af ärendet taga under öfverläggning de anmärkningar som under diskussionen blifvit gjorde, och i anledning deraf införa följande rättelser: Att ordet ”må” i 17:de § utbytes emot ordet ”skall”-, att minst 3 af ledamöterna böra förut hafva ulöfvat domareembete; att stadgandet om Opinions-nämnden bör vara lika som för Högsta Domstolen; att Konungen bör ega 2:ne röster i be - Den 12 Juli f. m. 221 slaten; att Deparl.-Cheferne alltid, då de äro i Reg.-Rätten närvar:de, böra i besluten deltaga; samt att föredragningen bör verkställas af vederbönde Expeditions-Chef. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Och rår jag för, min kusin, är det mig ni skall anklaga för det att det icke var ni utan baronen, som nyligen – efter att ha förlorat sin far och tillträdt ett fideikommiss – kommit till Stockholm att förströ sig?” ”Och väl hit anländ, är det hos er han söker denna förströelse och finner sig så emottagen, att han i utbyte lemnar berättelsen om sina lefnadsförhållanden!” ”Kusin Jean, hvad vill allt detta säga – jag känner icke igen er!” ”Nej, det är jag som icke känner igen er.” ”Jag försäkrar likväl att jag blef så förtretad – notabene icke på baronen, utan på den, som så der blottställde mig – att, om jag varit uppe och hört, när madam på julafton anmälde ”en slägting”, jag visst tillrådt att icke släppa in honom: det kunde ju åter igen ha varit någon annan!” ”Denna bitterhet”, sade han efter ett ögonblicks tystnad, ”är kanske rättvis – jag erkänner det. En dag, Blenda, skall ni dock få erfara att ni sjelf ej mindre är skulden till den falska ställning, som ni förebrår mig, än jag är skulden till era misstag.” ”Har jag då förebrått er någonting?” ”Utan tvifvel Men då jag nu reser bort, bör jag väl kunna hoppas att ej ge anledning till flere förvexlingar; och intill dess ni erhåller en helsning från kusin Jean ” ” skall jag naturligtvis”, inföll Blenda leende, ”vara både döf och blind för såväl slägtingar som bekanta? Men betänk att äfven detta torde ha sin stora förtret.” ”På hvad sätt?” ”Den verklige kusin Jean kunde vilja göra oss ett besök och råka att äfven bli insläppt på er räkning!” ”Hvad ni är sinnrik i att plåga mig!” ”Sådant infall!” ”Var det måhända orättvist?” ”Helt och hållet!” ”Jag skall då ha ett bättre: slut igen era dörrar tilldess jag skriftligen underrättar er om min återkomst!” ”Men om det dröjer, så ”Jag förstår: jag begärde för mycket – hvad rätt har också jag att fordra en sådan uppoffring?
Löneförmonerne äro: ’ . o • ' <9 0 å Löne-Stat. • , < . «:*• j Forsta Tjenstegraden*. -a) För de 10 iildste Corn missa lierne och Seereteraren l.os Öfver-Styrelsen, Lön • å 2,000 R:dr22,000: 4 Banco-Ut shott et s Memorial, N:o 1^5. b') För de 8 yngre Commissarierne och Advo cat-Fiscalen, Lön a »,6oo R:dr — 14»4oOS q/T/,-.». åtnjutande dock arne af Commissarierne, såsom tjenstgörande i Banco-Disconten, deras löner på samma Yerks Stat. Madra Tjenstegraden'. För 9 Kamererare, 7 Casseurer, Referendaiien, Notarien hos Öfver-Styrelsen, Banco-Fiscalen, och Secreteraren hos Under-Styrelsen, Lön å 1,200 R:dr 24.000: Tredje Tj enstegraden : För aa Bokhållare, a Revisorer, Registratorn tillika Actuarie, a Notarier hos Under-Styrelsen och 1 Notarie uti Låne-Canzli«t, Lön h 700 Rrdr . * 19,600; Fjerde T jemte gr aden'. För 18 j Contorsskrifvare och 8 Canzlister, Lön a 4°° Rrdr . .. 10,400: Extra Ordinarie Tjenstemän: För 7 Cassaskrifvare^ arfvode å 4°° , * ; . 2,800: Konst-Idkare: Stereotyparings-Föreståndare, Lön * 1,200: Förvaltare vid Bankens Pappersbruk Tumba, (uppbär sin lön på Brukets Slat) Conducteur, Lön . ...» t 4^o: Förste Sedeltryckare, dito . Vaktmästare, Lön ; 4oo: (jemte fria husrum och nödig vedbrand) Banco Utskottets Memorial} N;Ö tj5.
Men det vore just derföre motionären i denna tidpunkt framställde detta sitt förslag, på det att Ridd. och Adeln må kunna på en gång pröfva alla de utgiftsposter, som vid denna Riksdag kunna komma för Ridd. och Adeln i fråga. Det torde dervid kunna hända, att Ridd. och Adeln, som för materiella ändamål måste använda stora summor, icke skall tveka att till ett litterärt syfte påkosta en relativt ringa utgift; och då ett stort kapital måste användas för att lägga nya grundmurar under Riddarhus-byggnaden, torde Ridd. och Adeln på samma gång vilja fortsätta bekostandet af den grundval, som är nödig, på det att Ridd. och Adelns historia under Svenska folkets ärofullaste tid må kunna blifva med sanning tecknad.
Att, lika med Utskottet, såsom bestämd grundsats antaga, att forskningsarbetena för en sådan granskning, ovilkorligen i hvarje fall mäste sträcka sig så långt tillbaka som till den tid, under hvilken uplysande bidrag i detta hänseende skulle kunna lemnäs af de i arki verna förvarade Permbref, det vore att helt och hållet för närvarande generation afskära möjligheten att få oftanämnde Tabeller i det förbättrade skick, som åt desamma, äfven förutan en så beskaffad rent historisk forskning, han beredas. Om man nemligen besinnar, att de åberopade perm brefven, som började i tryck utgifvas 1829 för nionde århundradet ej äro flere än 11, för det tionde 7, för det elfte 8, för det tolfte 90 men för det trettonde redan 1184 och för de första & af fjortonde århundradet öfverstiga 2000 samt tillökningen i antalet i samma mån tilltager ju närmare man kommer 15 00-talet, hvadan ännu outgifne permbref, endast de beräknade som finnas i Statens förvar, med säkerhet kunna antagas upgå till omkring 20,000, så är det lätt att finna, att om en historisk forskning af den art som den af motionären ifrågasatte, skulle göras beroende af dessa permbrefs utgifvande i Svensk Diplomatarium, man kanske för mansåldrar skulle undanskjuta förbättringen och fullständigandet af ett archiv som snart sagdt dagligen anlitas och Iemnar många ojäfvade bevis på sitt värderika innehåll. Om således, enligt min uppfattning af motionärens afsigt, den ifrågaställde granskningen af Genealogiska Tabellerne skulle göras beroende endast af lättare tillgängliga källor, såsom Registraturen, protokoller och andra offentliga handlingar, så är den af Utskottet förespeglade omöjligheten af arbetets företagande nu genast undanröjd ; hvadan återstår att pröfva sättet för detsammas utförande.
Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 12 och 15 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 219, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 51, litt. A, fann Ridderskapet och Adeln, som i fråga om Usta punkten, mom. 6 och 2:dra punkten af sistnämnde Utlåtande vidblef sina förut fattade beslut, för godt att, med de förändringar, som i Utlåtandet N:o 219, blifvit tillstyrkte, bifalla 3:dje, 4:de, 7:de, 8:de samt 12:te till och med 19:de punkterna af Utlåtandet N:o 51, litt. A, likväl med den rättelse, att 9,633 Rdr 16 sk. utfördes i stället för det i Utlåtandet N:o 219 oriktigt upptagne beloppet af ersättningsanslaget för till Amiralitets-krigsmans-kassan förut ingående rusthållsafgifter; och ansågs förevarande Utlåtande i öfrigt ej erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 12 och 15 dennes på bordet lagda Utlåtande Nto 220, i anledning af väckt motion om vissa kyrkoherdar och skolmästare i Lappmarken å lön anslagen spannmåls utgående i natura m. m., fann Ridderskapet och Adeln för godt att, med afslag å Utskottets i första punkten gjorda tillstyrkande, bifalla det i Herr Biskop Heurlins vid Utskottets Utlåtande fogade reservation afgifna förslag till under - 388 Prot.-Utdrag den 16 Juli 1851. dånig skrifvelse, samt blef i fråga om 2:dra punkten Utskottets hemställan af Ridderskapet och Adeln bifallen. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den 12 och 15 dennes på bordet lagda Betänkande: N:o 18, i anledning af väckta förslag till en förändrad organisation af Landtförsvaret. Från Högv. Preste-Ståndet.
Revisions-sekreterare-embeten oftare beredt ledigheter vid Hof-Rättens dombord, synes det med skäl kunna befaras, att den nu ifrågasatta förändringen, ökande de adjungerade ledamöternas antal på samma gång som den, genom utplånande af Revisions-sekreterare-embetet, minskade deras befordringsutsigter, skulle komma att menligt inverka på förhållandena inom nämnde Hof-Rätt och i allmänhet på den embetsmannabildning, som af den genom tjenstgöringen i sådan domstol vunna erfarenhet är att förvänta. Då Utskottet, på nu anförda grunder, icke kan anse den af Kongl. Maj:t i nåder föreslagna ändring i Revisions-sekreterare-embetenas tillsättning och aflöning medföra fördelar, som uppväga de derifrån oskiljaktiga olägenheter, får Utskottet vördsamt hemställa, att samma förslag icke måtte af Rikets Ständer antagas. Kommande, om Rikets Ständer till denna Utskottets hemställan lemna sitt bifall, anslagsstaten för Nedre Justitie-Revisionen att förblifva oförändrad. 5:o. Svea Hof-Rätt med derunder lydande Justitie-Stat. Till beredande af en för en del af Hof-Rättens ledamöter såsom behöflig ansedd löneförhöjning, har Kongl. Maj:t, under åberopande af hvad Stats-Råds firotokollet härom innehåller1, för Hof-Rättens ledamöter begärt följande löner: ör 1 Hof-rätts-Råd R:dr 5,000: — „ O dito „ 45,000: — „ 1 Assessor „ 4,500: — „ 4 dito „ 18,000: — „ 1 Assessor „ 4,000: — „ 4 dito „ 16,000: — „ 1 Assessor „ 3,500: — „ 4 dito „ 14,000:
Det ropar: hell dig ädle, Som manligt tål och lider, Som stark i arm och vilja För rätt och frihet strider! uttala det för högmodet motbjudande: » jag förstår ej. » Men ett vet jag, ett förstår jag: där lidandet är gränslöst, där mörkret är stort, där fordras mycken kärlek för att framkalla glädje, att fånga solstrålar. Och där mycken kärlek finns, där löses äfven den bittraste af lifvets gåtor. Just som denna tanke for igenom min själ, föreföll det mig, som om en plötslig ljusning flugit öfver naturen därute. Jag såg upp mot himmelen; mellan de mörka molnen syntes en strimma af solen, som upplyste det nyss så dystra landskapet. Den var mycket blek, denna solstrimma — blek som återskenet af den eviga kärlek, vår synd, vår misströstan, vår egoism bortskymma — men det var dock sol! ra in g n e o n r. f A ör rb e et d er s e å g - en Från daggstänkt tufva glöda. Efter femton år. T e c k n i n g af J jf är hon stod i sitt eget lilla enskilda rum, 3i hvilket låg litet högre än de andra, och till hvilket några trappsteg ledde upp, kunde hon se ned genom hela våningen. Alla dörrar stodo öppna, och solen sken in på de friska gröna växterna, som i behagliga grupper stodo framför fönstren; tjocka brokiga yllegardiner hindrade dagern att bli för stark, den fick af dem ett rödaktigt skimmer, hvari alla de många småsaker, med hvilka hon tyckte om att pryda sitt hem, glimmade och blänkte, och som förlänade ett visst lif åt väggarnas taflor. Hon hade öppnat ett litet skåp, hvari hon förvarade sina kära minnen från ungdomen. Hon hade framtagit en dräkt, hvilken hon burit som sextonårig flicka. Nästan med ömhet utbredde hon den framför sig, i det hon med ett drömmande uttryck strök med handen öfver tyget.
Fullmäktige hade alltså att afvakta kredit-aktiebolagets svar den 17 December; men den 15 ankom ett telegram, deri bolagets verkställande Direktör, Herr Mannheimer, underrättade, att han, nödgad af storm att qvarstanna i Kiel, först sednare kunde ankomma till Stockholm, uttryckande han tillika förhoppning att hans förslag skulle vinna bifall, »då fullmakten vore i hufvudgrunderna temligen öfverensstämmande». Den 20 December hade Mannheimer hit anländt och tillstädeskom i det då hållna sammanträde; hvarvid Mannheimer först tillkännagaf, att det af Skandinaviska kreditaktiebolaget först gjorda erbjudande af ett temporärt lån varit grundadt på en förening af flera delegare, hvilkas anbud sedermera förändrats till följd af åtskilliga, under det underhandlingen pågick, inträffade händelser. En följd af dessa hade varit, att det den 8 December uppställda förslag icke kunnat antagas, hvaraf kredit-aktiebolaget såg sig föranlåtet afgifva ett i vissa delar från dessa grunder afvikande anbud. Då Revisorerne nu gå att redogöra för innehållet af detta anbud, torde det lända till både tydlighet och besparing af vidlyftighet att sammanställa sjelfva anbudet med de af Fullmäktige, vid deras genast företagna pröfning deraf, uttalade åsigter och beslut: - 73 — Skandinaviska, kredit-aktiebolagets anbud. l:o Erbjudes ett temporärt lån af 10| millioner R:dr svenskt Riksmynt eller 8 millioner Mark Homb. B:ko, deraf bolaget öfvertager fixt 6,000,000 ml. B;ko eller 8,000.000 R:dr och förbehåller sig att bestämma sig angående öfvertagandet af återstoden, 2,000,000 mfy — 2jj millioner R:dr, sednast den 31 Januari 1865. 2:0
Den siste värde talaren har fästat sig vid Sidia mom. al denna §. Nu står i S:dra g:ti under hvilka vilkor borgenärerna ega att söka gäldenärens försättande i konkurstillstånd. I några andra än de i 2:dra g.-n omnämnde fall eger således icke borgenärer att begära konkurs; och följaktligen måste alltid en sådan ansökning af rätten besvaras, huruvida den kan bifallas eller ej. Jag tror att detta är så tydligt uttryckt, som det gerna kan vara. Hvad Hr Dalmans svar på mitt förra anförande beträffar, så bar han sagt att en cessionant kan göra bedrägerier likaväl före som efter cessionsansökningens ingifvande, oeh att han aktar sig för att kasta in sin cessionsansökan, innan han gjort de bedrägerier, han velat göra. Men, Mine Hrr! det hr icke så förhållandet. Om nemi. en person ej kan betala en förfallen vexel, blir han bysatt, och måste derföre, för att undvika bysättningen, göra konkurs. Han har således icke tid att göra bedrägerier före konkur - Den 11 Juli e. m. 57 seii; men deremot efter densamma har han sin runda tid dertill. Antingen måtte man derföre utgå från den grundsatsen, att så fort som möjligt försätta gäldenären i konkurs till förekommande af bedrägerier, eller också anser man det icke nödvändigt, i hvilket sednare fall detta stadgande är öfverflödigt. Om lagstiftaren å ena sidan uttalar den grundsatsen, att en borgenär icke bör hafva tillfälle att tillskansa sig fördelar på den andres bekostnad, fordras äfven att lagstiftaren inför i lagen sådane stadganden, att trygghet förefinnes, att den på obestånd komne cessionantens egendom icke måtte spolieras, utan att godset kommer i taka händer att förvaltas. Man har slutligen sagt, att jag valt ett ganska olyckligt exempel för min bevisning i krisen 1857 ; och att, om denna lag då varit gällande, en ännu större olycka drabbat hela riket.
Man torde emot mig invända, att det icke är nödvändigt att såsom hnfvudränlepersedlar antaga sådana produkter, hvilka hufvudsakligen frambringas inom de serskilda länen, emedan räntorna i alla fall icke komma att utgöras in natura, men härvid får jag erinia, att meningen med vissa räntors bibehållande såsom hufvudräntor måtte väl vara, att dessa räutepersedlar skola hafva ett visst bestämdt värde. Detta är likväl icke förhållandet med smöret. Om man frågar folket i Upland, huru mycket 1 LU salt smör kostar, skall man — derom är jag fullt öfvertvgad, — icke i allmänhet erhålla ett bestämdt svar, ty det salta smör, som der begagnas, köpes till större delen under Dislings-marknad från de mera smörproducerande provinserna. Jag tror således, att det är mycket olämpligt att antaga smör såsom en hufvudränte-persedel för Upland, emedan derigenom icke en lindring uti, utan en förhöjning af skattebeloppet skall upkomma. Jag delar visserligen den åsigt, alt meningen med skalleförenklingen icke är att derigenom bereda de skattdragande en lindring, utan att reformen afser, att några få räntepersedlar, till etk belopp, som i värde motsvarar alla de f. n. befintliga, skola för hvarje ort allt efter dess serskilda förhållanden fastställas: men då man säger, att förändringen utgör en fördel för Upland, bör man se till, att den icke verkställes sålunda, att den länder till de skattdragandes skada, aldra helst som länets innebyggare, genom sina deputerade, undanbedt sig den ifrågasatta reformen. Ar det sannolikt, att förändringen skall medföra en fördel, då, på sätt länets styresman här tillkännagifvit och markegångs-taxorna för 20 år utvisa, dagsverksräntan icke stigit i pris, men smöret deremot, till hvilket förstnämnde ränta skall lill hälften förvandlas, undergått en ganska betydlig prisförhöjning?