Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Colhm bade då förskotterat, naturligtvis genom under händer hafvande medel från de öfriga afdelningarnes anslag, till åtskilliga behofs fyllande, ty under 2f år kunde colhm icke besörja Artill, afdelningens utgifter ulan erforderliga medel, hvarigenom inträffat, att vid den tid då den nu klandrade reqvisitionen ägde rum, var colhm så till sågandes skuldsatt inom sig sjelf, väl förståendes till del belopp, som behöfdes för fyllande af de afdelningars behofver, hvilka under den föregående tiden, just för att undvika förtidiga reqvisitioner, å extra-anslaget hade förskotterats. Då visar det sig visserligen, om man betraktar detta artilleri-anslag isoleradt, att colhm kunnat undvika att reqvirera 70,000, måhända, 80,000 r:dr, af hvilka jag icke kan visa, alt vi för dagen hade behof. Men låtom se hvad 70 a 80,000 r:dr utgöra för en del af hela colkii förvaltning. Jag nämnde nyss att anslaget i rundt tal upgår lill omkring 3,700,000 r:dr. Delar jag denna summa med veckornas antal i året, så belöper sig omkring 70,000 r:dr på hvarje vecka. Colhm klandras nu derföre, att colhm förtidigt reqvirerat en snm 33* - 516 Den 19 April. ma svarande emot en veckas förskott af hvad som åtgår inom dess förvaltning. Kan man påräkna att inom en vecka, om collini skulle dröja lill sista ögonblicket, då penningar kunna behöfvas, få beslut falladt i colkm, afsändt till Stals-kont., föredraget der, bref afgånget till Riksg:s-kont. föredraget i Riksg:s-kont., anordning utfärdad till Stats-kont., coll. få avertissement från delta verk, att der få lyfta penningar, är det en affär af 8 dagar? Jag tror icke att någon kan säga det. Detta går icke så fort som att spänna för en bäst och åka till Blå-porten.
kan du på samvete påstå, att du finner minsta nöje däri? » » Jo, det gör jag verkligen. » — Hon satte sig Ett pris på tvåtusen (2,000) kronor. i den lilla kåsösen bredvid mig och de skälmska groparne i hennes kinder lämnade rum för ett Idun har, som kändt torde vara, gjort vida allvarligare uttryck. — • » Ser du, jag företill en af sina uppgifter att bland sin stora sätter mig alltid, när jag är tillsammans med främmande personer, att lära af dem så mycket publik inom de skandinaviska ländernas biljag kan och det är ej svårt, blott man går bland dade klasser väcka intresse för och sprida dem med vakna ögon. Jag är ofta förvånad värdefull originallitteratur. För detta ändaöfver, hur mycket godt jag finner, stundom " där mål har tidskriften alltid låtit sig angeläget jag minst väntat det, och hur de obehagligaste, till utseendet mest frånstötande människor kunna vara att inleda förbindelser med framstående hafva vackra och ädla sidor, om man gör sig litet manliga och kvinnliga författare, och våra besvär att söka reda på dem. Jag kommer sällan afslutade årgångar prydas ock af ett stort hem från ett samkväm utan någon liten skörd mångtal af de bästa litterära namn. För af dylika små guldkorn, och då tycker jag mig att ytterligare öppna tillfällen till värdeha stor behållning af min dag » Ehuru jag kände mig tämligen utskämd, var fulla förvärf i denna väg ha vi tid efter det under min värdighet att visa detta för min annan anordnat skönlitterära pristäflingar, lilla kusin, mig så underlägsen i år och visdom; hvilka med intresse omfattats inom skriftjag protesterade därför mot hennes argumenters ställarkretsar, och ur hvilka som resultat hållbarhet och förklarade deras resultat härflyta framgått flere gedigna verk. Vi tillåta oss från slumpen. ej kunna lämna en sådan där vänskapskänsla att utveckla sig i lugn och ro. » Ja, men ofta öfvergår vänskapen till kärlek, » säger ni mig. Nå, än sedan! Ligger däruti något skäl till att röra vid den med profana händer. Man gör aldrig nytta med att » bry » eller reta någon för verkliga eller förmodade känslor och sätta upp dem till skottafla för löjets pilar, men man riskerar alltid att göra obotlig skada.
Dessutom åro förslag framställda, att för gift arbetsfolk borde erläggas en årlig afgift till fattigvården, antingen till visst belopp, som år uppgifvet till 5 R:dr för hvarje, eller efter årlig taxering, hvarigenom det förmenats, att fattigvården skulle Lagsamt Allm, Ecsv,- och Ekon.-Utskottcns Betänkande, N\0 5. 7 beredas en inkomst, fullt motsvarig den tunga, som af en sådan personal kunde föranledas, och att således deremot socknarnes rättighet att hindra indyttningarne skulle kunna upphöra. Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet funnit nödigt att om detta ämne öfverlägga med Lag-Utskottet, hafva Utskotten gemensamt tagit detsamma under öfvervägande och få nu deröfver yttra sig. Ehuru Utskotten, lika med Committerade för Fatfigvårds-årendena, icke kunna härleda socknarnes förbindelse att hvar för sig försörja sina fattige, från den fördel, hvarje samhälle Iiemtat af den behöfvandes verksamhet, utan på skål, som Committerade anfört, anse fattigvården för en Staten egentligen åliggande angelägenhet; anse Utskotten, att de af Committerade tillika framställde förhållanden utgöra oöfvervinnerliga hinder för Slatens omedelbara öfvertagande af Fattigvårds-bestyren. Det måste antagas såsom uppenbart, att de missbruk vid anlitande af fattigvårds-understöd, som det icke skulle blifva möjligt att förekomma, om understöden utdelas af Staten, skulle verka, att underhållskostnaden stegrades till oerhörda belopp, och likväl är det icke denna kostnad, som, i första rummet, förljenar att tagas i betragtande. Mera äfventyrligt ingripande i samhällsskicket år det moraliska förderf, som dessa missbruk måste medföra.
De hade kommit in i en skog, der det var temligen skumt; den såg ut att aldrig vilja taga slut, och sedan de efter anvisning lemnat stora landsvägen, hade de heller icke reda på huru långt de hade qvar. Nej, nu börjar jag säga upp! klagade Alma, och tårarne voro icke långt borta. Lilli var också blek af trötthet, och Bella hade stött sin fot så hon haltade. Tyst! Jag hör en koskälla, kanske vi ej äro långt från en gård. Verna lyssnade med handen bakom örat. Jag tycker det är en hund jag har åtminstone aldrig hört en ko skälla sade Bertha spetsfundigt och knep Verna i armen. Pajazzo! Men tycka ni som jag, så söka vi nattqvarter i närmaste gård. Alma och Lilli kunna bestämdt icke gå längre i qväll. Förslaget antogs med största beredvillighet, och utsigten att snart få kasta sig ned och sofva, vore det också på bara golfvet, gaf dem krafter att gå ännu några steg. Ändtligen syntes på afstånd en större gård, som såg ut att kunna hysa sex trötta vandrerskor. Men vägen var dålig och svår att hitta, de gingo åtskilliga krokar, innan de, halfgråtande af trötthet, hunno fram. Klockan var emellertid elfva, och allt i huset sof. Der syntes ej en lefvande själ på den stora gården, med undantag af en sömnig katt, som låg vid fähusdörren. Skola vi bulta på? frågade Bella. Nej, nej, vi kunna få snäsor, om vi störa folk i deras söta sömn. Hellre söka vi oss in i någon lada, föreslog Aina. Nå kom då, så gå vi och inspektera ladorna, medan ni hvila här på trappan. Bertha och Aina, de minst trötta, kilade af genom grinden utåt ängen. Jag misstänker, att vi få sitta här som hönsen på en vagel, inföll Bella, ty höbergningen pågår ju som bäst, och ladorna stå tomma. Uff! huttrade Lilli och svepte sjalen tätare omkring sig, hellre stjäl jag mig in i fähuset och ligger i något bås. Nu återkommo Bertha och Aina snopna efter sin misslyckade expedition. Alla lador durktoma. Inte så mycket hö som för ett möss att ligga på.
Dessutom hafva, enligt E. K. Majlis nådiga Proposition, personer tillhörande åtskilliga, visserligen oflast mindre bemedlade, men dock icke ovilkorligen till skattens utgörande oförmögne samhällskalegorier, bibehållits vid sin hittills åtnjutna frihet från mantalspenningar; hvarvid Rikets Ständer likväl ansett sig böra erinra följande: I afseende å krigsmanskapet gjordes väl tidigt undanlag, men dä emot dess bibehållande vid denna förmån förekommer: att gemenskapen vid arméens och flottans iode/to regementen och korpser genom de vilkor, enligt hvilka de besitta ofta ganska betydliga jordtorp samt, lill följd af dem i öfrigt tillagda fördelar, i de flesta landsorter äro i en ställning, vida bättre än flertalet af den arbetande klassen; alt det bör vara Expedilions-Ftskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 73. 25 vara likgiltigt, på hvari sätt, vare sig i Statens tjenst eller annorledes, utväg berndes lill skattens erläggande; samt slutligen alt, då den indelle soldaten tillförene för hustru och husfolk utan veterlig svårighet erlagt mantalspenningar, bördan att för egen person utgöra desamma, helst om algi flen för qvinna nedsättes till allenast 20 öre, icke kan blifva i någon män kännbar. Beträffande Stockholms stads mililärkompani, så är detsamma att betrakta såsom varande uti berörda samhälles enskilda tjenst, i hvilken egenskap det jemväl dagligen användes; hvadan anspråk pä befrielse frän mantalspenningar lika litet bör för militärkompaniet ifrågakomma, som för andra kommuners eller enskildes tjenare. Hvad angår de under mom. b af förslaget uppräknade klasser, har Kammar-rätten såsom skal till manlalspenningarnes eftergift lör dem anfört, alt personerne tillhörande nämnde klasser, såsom stående på gränsen (ill verklig fattigdom, i allmänhet icke kunna utan svårighet försörja sig och de sina då de ega flera barn. För Rikets
Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium, uti underdånigt utlåtande af den 5 nästlidne Maj, dels tillkännagifvit, att, enligt 1825 års jordebok och sednast eller för år 1855 till Kammar-rätten ingångna räkenskaper, bland de byar, som uppgifvits skola till en början komma att utgöra den nya kapell-församlingen, 2:ne, nemligen Kätkäsuando och Parkalombola för det närvarande endast äro nybyggen utan åsatt mantal och den förstnämnda dessutom utan åbo; att sammanräknade skattetalet å de öfriga uppgår till allenast f mantal samt folkmängden derå och å nybygget Parkalombola till inalles 167 personer; att taxerings-värdet å hemmanet Muonionalusta JtJ 1 om rV mantal, hvilket skulle komma att användas till boställe för Kapell-predikanten, upptages till endast 225 R:dr; samt att predikanten i den af byar och nybyggen från Öfver-Torneå, Pajala och Öfver-Calix socknar bildade Korpilombola kapell-församling, enligt nådiga Brefvet den 20 Juni 1856, oberäknadt boställe och 1 i\ tunnor korn, som från presterskapet i moderförsamlingarne och kapellboerne skulle erhållas, fått sig af statsmedel anslagen en årlig lön af 400 R:dr banko; dels ock, beträffande sjelfva saken, anfört, att som alla vederbörande varit ense om behöfligheten af så väl kapell-byggnaden vid Muonionalusta, som bönehuset i Turtola by samt utrymme dertill, efter hvad Kongl. Maj:ts 6 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition JU 116. Befallningshafvande upplyst, finnes å de nämnde ställen angränsande, ännu icke afvittrade kronans marker. Kollegium ansett sig böra hufvudsakligen understödja hvad Konsistorium, angående bildandet, af en kapell-församling i Pajala och inrättandet af ett bönehus i Turtola by i underdånighet föreslagit, likväl med den förhöjning i anslags-beloppen, som Kongl. Majits Befallningshafvande förordat.
I öfrigt förekommer, i afseende på denna stat, att sekreterareoell redogörareeller kassörs-befaltningarna, hvilka, enligt densamma, skulle sammanslås lill en tjenst och äfven under någon tid eller från år 1844 till början af år 1846 varit förenade, sedermera i följd af göromålens tillväxt funnits ånyo höra åtskiljas, hvadan ock Kongl. Maj: t, under den 12 Februari sistnämnde år, efter dåvarande tjeristeinnehafvarens inträffade frånfälle, i nåder förordnade, att lönen, som då uppgick till 1,200 R:dr, med tillökning å 1 R:dr för derunder beräknade lil tunnor spanmål, eller tillsammans 1,311 R:dr, skulle, efter bestämd fördelning, tills vidare utgå såsom arvode till 2:ne för sekreterareoch redogörare-göromålens bestridande förordnade personer. 1 och för slutlig reglering af sekreterareoch kamerarelönerna, har af öfver-intendents-embetet blifvit föreslaget deras bestämmande sålunda, att sekreteraren skulle, mot skyldighet att sjelf bekosta nödigt skrifvarebiträde, erhålla 1,000 R:dr, med tillökning för derunder beräknade 91 tunnor spanmål, och kamererare» 400 R:dr med tillökning för 20 tunnor, hvartill skulle erfordras ett anslag Transport R: 1 r 15,200: 15,200: 52 Kongl. Maj ds Nåd. Prop. till Ii. St. i 847. Transport R:ilr utöfver hvad staten nu upptager af 200 R:dr. Kongl.
Kammar-Collegium, uti dess med Kongl. Ki igs-Collegium under den ii Maji i83i, gemensamt afgilne och uti 4:de punkten af det återremitterade Utlåtandet intagne Betänkande, i detta ämne anfört, att å denna anmärkning icke något afseende kan fästas. De anmärkningar, hvilka Blifvit gjorde vid Mom. A, som föreser Beliofvet af en serskild Markegångs-taxas upprättande i November månad , för att Bestämma ärspriset vid liqviden emellan Räntegifvare och Räntetagare, har Utskottet deremot funnit så öfverlygande, att Utskottet, för att undanröja behofvet af denna serskilda Markegångs-sättning , uti föregående 3:dje punkt förändrat sitt förslag uti förra Utlåtandets samma punkt och från Mars månad återflyttat den markegångs-sättuing, som kommer att Bestämma medium af 10 års rnarkegångs-pris till den 4 December, eller före den nu vanliga uppsägningstiden; ocb då denna markegångs-sättning äfven kommer att innefatta årspriset, blifver således Berörde Moment öfverflödigt. Vid Mom. C och D hafva många olika åsigter gjort sig gällande. Under det att några Talare velat borttaga all uppsägnings-rält, hafva andre yrkat den ömsesidig, såsom hittills; äfvensom en del ansett Räntetagare icke ega större rätt, än den Kronan förbehållne, enär det vore obilligt, att de Räntegifvare, hvilka utgöra sine praeslalioner directe till Kronan, skola hafva andre eller större fördelar, än de, hvilka utgöra enahanda praeStationer till vederbörande Rönings tagare.
N:o 75. 171 Den 31 Juli 1862 afled, träffad af sia», Provincial-läkaren i Sunnerbo härad af Kronobergs län, Riddaren af Kongl. Wasa-orden, Doktor David Julius Billengren, efterlemnande i ekonomiska omständigheter, som visst icke kunna sägas vara goda, enka med tre ännu oförsörjda barn. Under en nära 30-årig provincial-läkarebefattning har Doktor Billengren, såsom bifogade intyg och handlingar visa, icke blott med sällspordt nit och framstående skicklighet utöfvat sina inom ett vidsträckt tjenstgöringsdistrikt mödosamma åligganden, utan derjemte dels såsom ledamot af Kronobergs läns Hushållningssällskaps förvaltnings-utskott och i denna egenskap äfven såsom tillsyningsman öfver Ljungby flygsandsfält och planteringsarbetet derstädes under mer än 20 års tid ådagalagt det lifligaste intresse för jordbrukets framgång och förkofran inom förenämnda missgynnande trakt af länet, dels ock såsom en nitisk och insigtsfull kommunalman genom en oegennyttig verksamhet beredt sig ett aktadt minne och odelad erkänsla. I Doktor Billengrens verksamma lefnad framstår dessutom en annan förtjenst, som här torde förnämligast böra framhållas såsom väl berättigad till något erkännande äfven å Statens sida. Genom hans sjelfuppoffrande nit och omtanka blef år 1836 Ljunga mineralkälla bebyggd för emottagande af ett större antal patienter, som, med älltjemnt stigande förtroende till Doktor Billengrens läkareskicklighet, derstädes af honom årligen blifvit vårdade. Och sedan han, utan understöd af statsmedel, genom resor tagit närmare kännedom om det kalla vattnets vidsträcktare användande såsom läkemedel, öppnades år 1848 en kallvattenkur-inrättning pä samma ställe. Denna af Doktor Billengren till allmänt gagn grundlagda brunnsoch badanstalt med källvatten kur, som under namn af ”Ljunga källa” är väl bekant och mycket anlitad i sydvestra delen af riket, förestod och omhuldade han med oafbruten omsorg ända till sin död.
<j sista Riksdag gåfvo anvisning, i ersättning för én allmän Magazins-Inrättning, och det af den orsak, alt ej tillika anvisning gafs på de till ett vidsträckt uppköp af inländsk Spannmål erforderliga förlags-capital; att, fastän den fråga, huruvida sädesbelåning horde anses, för Rikets penninge-väsende, i det hela skadlig eller gagnelig, vore af för vidlyftig beskaffenhet att fullständigt utredas, kunde det åtminstone ej betviflas, att Rikets penninge-verk, till en hufvudsaklig del, beror på befrämjandet af Landets vigtigaste produetion, hvarigenom å ena sidan lemnäs tillfälle till förmonlig export, eller lill förråd för framtida behof, samt å andra sidan behofvet af utländsk Säd minskas: bägge delarna förmonligt inverkande på coursell och på Sedelmyntets silfvervärde eller agio; att coursens stigande till i/jo skillingar, så väl 1819 som 1826, egenlligast vållades af den stora Spannmålsinförseln, likasom den ej obetydliga utförseln äfven af Spannmål för något öfver ett år sedan onekligen bidrog att fälla densamma ända till 119 ä 120 skillingar i Stockholm, och till 117 skillingar i Götheborg, hvarifrån den förmonligaste utförseln skedde; att sedelstockens silfvervärde således ej vore beroende blott af förhållandet emellan Sedelstocken och Bankens Silfverfond, utah också af handels-förhållandet e - 8 BaneO' Utskottets Utlåtande IV.-o 102. mellan Export och Import, (ftlunck af Rosenschöld'). Banco-Utskottet är långt ifrån att vilja förneka vigten och angelägenheten af de gagneliga resultat, som den ifrågavarande motionen haft till ändamål att förbereda; och fastmindre förbiser Utskottet den sanning, att sådana förhållanden, en gång till vä— gabragta, skulle gifva ettganska'verksamtstöd åt Bankens egna operationer.
Der står således: ”hvilken tillstyrker;” men jag vill gerna förena mig med Hr Grefven i dess anhållan att det må blifva en särskild §, ty derigenom vinnes mera tydlighet, då det uttryckes alt det skall tillämpas i alla möjliga fall. Ilr von Hartmansdorff, Aug.: Frågan torde böra vara om vid detta tillfälle vi vilje sysselsätta oss med innehållet eller med ordalydelsen. Om vi skolat uppehålla oss vid ordalydelsen, så hade jag haft anmärkn:r alt göra både vid inledningen och vid de 2 §§, sorn blifvit genomgångna. Men då jag gjort mina anmärkn:r vid återremissen, och Utsk. derå icke fästat afseende, utan bibehållit sina förra ordalag; så lemnar jag dem hellre i sitt värde oförändrade, än att nu tvista derom och derigenom möjligen föranleda olika beslut med de öfriga Stundens. PresteSt. har lemnat ordalydelsen oförändrad, men fästat sig vid vissa delar af innehållet. Jag ville tillstyrka It. o. Ad. att göra detsamma, så väl i hänseende till denna §, som till de efterföljande. Hvad §:ns innehåll angår, torde jag få fästa uppmärksamheten derpå, alt någon bestridt riktigheten af Konungens bibehållande vid den rättighet, som Honom i denna § är til lagd. Någon har sagt, att 60 §:n Reg.F:n och denna 3 § i ansvarighetslagen stöde i strid med hvarandra. Jag finner icke att någon sådan äger rum. Uti 60 §:n Reg.F:n heter det: ”Ej må några allmänna afgifter, af hvad beskaffenhet som helst,” etc. Dessa allmänna afgifter lära väl betyda de allmännaste, de som utgå af nationen öfver hela Riket. Deremot står det i hela 3 §:n ansvarighetslagen: ”dock icke inbegripna sådana i denna 60 § ej omnämnda afgifter.” Således uttryckligen andra afgifter än de, som nämnas i 60 §:n Reg.F:n , nemi. de i ansvarighetslagens 3 § afsedda, eller inrättningar lill enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet; följaktligen andra än dem, som omförmälas i den förutnämnda 60 §:n.
Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å förevar, betänk., men dervid ropades starka nej, blandade med ja; i anleda. hvaraf Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. afsloge delta betänk., samt efter det denna propos blifvit besvarad med starka ja, jemte ett eller annat nej, förklarade, det han funnit alt härvid ja öfverröstat nej. Föredrogos ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 13 och 15 dennes på bordet lagda betänk. N:o 85, i anledn. af väckt motion om afskaffande af skyldigheten för rotehållare, alt inställa sig vid roteriugs-liqvidationsmöten. De vid detta betänk, fogade reservationer, upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., som sedermera yttrade: På de skäl, som reservanten anfört, anhåller jag alt R. o, Ad. måtte afslå detta betänk. Kan man föreställa sig att K. M., om skäl verkligen förefinnas att bevilja rotehållarnes ifrågavar. önskan, ej skulle hafva samtyckt till den befrielse de åstunda? Om deremot skäl icke förefinnas, bör man antaga, att K. M. skulle samtycka till en oriktig åtgärd, endast derföre att R. St. densamma begärt? Jag anser det otillständigt att R. St. besvära K. M. meden anhållan af den beskaffenhet, som den ifrågavar.; och anhåller derföre om afslag ä betänk. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: I anledn. såväl af den upplästa reservationen, som äfven af den utaf Hr von Den 17 Maj. 37 Hartmansdorff gjorda anmårkmn, anhåller jag att få upplysa derom, alt inom Utsk. blifvit ådagalagd!, hurusom i åtskilliga provinser inom riket sådana liqvidationsmöten ej ägde rum, och att de t. o. m. upphört på ställen, der de förut brukats.
St:r skulle hafva annat att göra, än att befatta sig med sädana frågor som denna, lår jag säga att, då det rörer anslag af statsmedel och då framställning derom kommer från K. M., jag vill hoppas att R. St:r, med afseende på för handen varande förhållanden, pröfva de omständigheter, som tala för och emot det belopp, som äskats. Någon gång kan en tjenstemans lön vara för stor såsom pension; understundom kan hälften eller tredjedelen vara för litet. Alltså torde det vara lämpligast att öfverlemna saken åt K. M:s godtfinnande, och jag yrkar derföre fortfarande bifall till Utskits förslag. Hr Fahnehjelm: Den siste värde talaren har bestridt, att det vore bättre att h. o. h. öfverlemna åt K. M. bepröfvandet af hvarje särskildt sådant fall, hvarom nu här är fråga, på den grund att han hyste fruktan för ett sådant samhällsskick, der R. St:r undandrogos all befattning med sådane ärenden, som röra anslag af statsmedel. Men, Mine Hrr! vi behöfva ju endast kasta en blick på hufvudtitlarne, så finna vi huru R. St:r ställt stora summor till K. M:s disposition för vissa bestämda ändamål och att af K. M. användas vid förefallande behof. Hvad angår bestämmandet af det belopp, som en tjensteman, hvilken till följd af obotlig sjukdom blifvit ur stånd att sköta sin tjenst, bör i pension erhålla, så kunde ju öfverlemnas åt K. M att inom en viss latitud deröfver bestämma. Någon fara för det konstitutionella statsskicket att öfverlemna denna rättighet åt K. M., torde icke förefinnas, och jag får derföre förnya min anhållan om återremiss. Hr Huss, Magnus: För min del får jag förena mig med dem, som yrkat återremiss af Betänk:f, och derjemte lemna några upplysningar, huru förhållandet för närv:de är inom läkarekorpsen, och huru det skulle kunna blifva, om ifrågav:de förslag antoges.