Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De följder, dem andre åter påstått skola härflyta af ifrågavarande Assignerings rättighet, saint af desse blifvit såsom skadlige ansedde, äro, att Assignationernes omlopp i de orter, der de mäst äro gängse, utträngt omloppet af Eikets Sedelmynt; att de derstädes påtrugas Allmänheten; att den vinst, sorn Assignationernes utgifvare äga, genom det de tillvinna sig anstånd med betalning af förfallna skulder, och sättas i tillfälle att tillskapa Capitaler, hvilka i deras rörelse kunna användas,kutan att betunga dem med ränta, skall njutas på det allmännas bekostnad; 8 0 2 Lag-Utskottets Betänkänden. att assignationerne utgöra en tillökning i rörelse-Capitalet, som äfven i någon nion skulle bidraga till vanvärde af det verkliga Sedelmyntet; att förväxling af assignationerne mot nyssnämnde mynt i en, från utsatte stället af deras inlösen aflägsen landsort, skall gifva anledning till beräknandet af -agio på deras belopp, och förlust för dem, som deraf blifvit innehafvare; jemte manga andra omständigheter.—• Alla desse följder hafva dock af de förstnämnde blifvit bestridde till deras verklighet, äfvensom vederläggning af de andraga® skälen jemväl sökt åstadkommas. Utan att Utskottet vill ingå uti en noggran forskning och utveckling af förrberörde omständigheter, hvarigenom Utskottet oundvikeligen skulle hänföras till en större vidlyftighet, än vid detta tillfälle kan vara lämplig och nödig, tror Utskottet sig dock kunna antaga följande såsom ostridigt:
Tyst som stjärnan sina strålar silar i gardinens flor vid fönsterskarm nalkas han den bädd, där mamma hvilar, lägger hufvudet till hennes barm. Gurli Linder. Från farmors ungdom. Berättadt af henne själf oeh för Idun • uppteeknadt af Claes Lundin. (Sista artikeln.) IlS alla tider har man velat roa sig, för femtio år sedan lika väl som i vår tid. Redan då funno många, att nöjeslystnaden tillväxt i oroande grad, och att den » gamla goda » tidens eukelhet ooh förnöjsamma sinnelag gifvit vika för ett betänkligt jäktande efter förströelser. Sanningen är dock, att man i Stockholm ännu för ett haift hundra år sedan icke hade tillgång på många nöjen utomhus. Till lofliga nöjen räknades källarlifvet för den manliga delen af stadens lägre borgarskap, ehuru det visst icke anlitades af alla. «r-i &amp; Det lägre borgerskapets kviunligamedlemmar kunde någon gång i sina manliga anförvandters sällskap besöka ett af » våffelbruken » vid Norrtullsgatan för att där rumla på färsköl och gräddvåfnor, men hos stadens konditorer iufunno de sig icke för annat än att möjligtvis göra något litet uppköp för hemmet. Så- som något märkvärdigt erinrar jag mig, att min far en gång under jultiden bjöd oss alla in på Schiilz ' konditori vid Drottninggatan (där G. T. Palms skomakeriaffär nu är) för att se på julbordet oeh dricka choklad, en för oss alldeles ovanlig fest. Ofta hörde jag min far klaga öfver, att gesällerna förstörde sin arbetsförtjänst på Eldbrasan vid Kindstugatan och Hvita hästen vid Stora Nygatan eller någon annan krog, där de råkade ut för eländiga hambusar och ständigt öfverlastade gardister, hvilka då hörde till hufvudstadens värsta slödder. Kroglifvet var då vida råare än nu, har jag hört från trovärdigt håll, och gaf isynnerhet under söndagarne anledning till vilda uppträden och blodiga våldsamheter. Bildningscirkeln var ännu ej upprättad, och arbetaren hade ingen annan tillflykt på söndagskvällen än den usla krogen. Arbetarnes kvinnor fingo sitta ensamma hemma, såvida icke också de * gingo på krogen.
Huru många dagsverken , huru mycken spannemål och andra bränningsämnen, huru mycken ved och huru mycket materialier till sjelfva bränningsinrättningarne förspil—- las icke genom bränningens fördelning på så " många tusende händer? Maa använder häraf i Sverige minst dubbelt mer än som behöfves för att frambrings samma qvantum brännvin. 2:0 Fordrar den rätta principen af en alimän näringsfrihet, att man får bränna med sä stor panna sorn hälst, blott afgifterne derför© mot pannornes storlek progresift förhöja». 3:0 Skola de »tora pannorna minska bränvins-supandet, nemligen inskränka husbehof»- bränningen och derigenom äfven det dagliga busbehofs-supandet af hustru, barn och tjenstefolk. Det är ett fel, som man i synnerhet i senare tider gjort sig skyldig till, att uti oeconomiska frågor så litet taga moralitetens, och hälsotillståndets fordringar i betragtande. Denna vgången stämmer näringsfriheten med dessa öfverens. Om jag ej, mis»tar mig, åberopades vid 1812 års Riksdag, (sorn jag af' brist på boningsrum blott få dar fick bivista) sorn ett hufvudsskligt skäl för inskränkningen gf pannerymden, att ju större pannor, dess mer skulle 6upas, ju mer dess rymd blefve inskränkt dess mer äfven supandet. Jag tror mig kunna bevisa, att förhållandet skulle blifva tvärtom. Man brauner ej med stora pan - 570 Den a 5 Junii t. tn. ror mera än som åtgår. Genom den betydliga vinsten med stora pannor, kunna ägarne deraf sälja bränvinet till ett så lågt pris, att en stor del af dem, som bränna road blott husbehofspannor, skola finna sin uträkning uti, att häldre köpa af dem bränvin, än bränna sjelfve, i synnerhet som de derigenom skola, om ock blott småningom , komma ifrån det skadliga bruket, att dsgligen ge bränvin åt tjenstefolket och ännu icke fullväxta barn, som derigenom lätt blifva både i physiskt och moraliskt afseende förderfvade.
Vid Infanteriet för d:o d:o 123,37g: 32. hvartill kommer den, uti Herr General-Adjutantens ofvannamnde Betänkande beräknade kostnad för in slructions-compagnier 3i,3to: 32 tillsammans 221,873: 28. Häraf visar sig således, att om, på sätt en motionär, för den händelse, att nytt contract om mötes-passevolancen blefve uppgjordt, föreslagit, berörde afgift skulle sålunda fördelas emellan cavalleriet och infanteriet, att för hvartdera vapnet uteslutande användes de dithörande afgifterne, skulle afgifterne för cavalleriet icke blifva tillräcklige för öfningarne med detta vapen, hvaremot de för infanteriet leinnade tillgång, ej mindre till de vanliga mötena för hela nuvarande numerären, än ock till betydligaste delen af den för inslruetions-compagnier beräknade kostnad. Varande uti Betänkandet angående reglering af utgiflerne å 3:dje Ilufvud-titéln utlåtande meddeladt, i fråga om de till nödige exercis-kostnader för Arméen derutöfver äskade anslag, hvilket ämne nu icke utgör föremål för yttrande, hvaremot Utskottet, i fråga om nyssberörde fördelning, vill här efteråt sig utlåta. Hvad angår de framställde förslagen om Mötes-passevolance-afgifternes upphörande; så enär, vidkommande först fourage-passevolancen, någon förändring uti Rusthållares af ålder egande åliggande, att vid möten besörja 4 Stat s-Utskottets Utlåtande j N.-o Sa. ryltarnes hästars fourageri-ng, icke skäligen synes höra medgifvas, då Rusthållarne äro pligtige att liela året underhålla nummerhästarne, och någon ökad kostnad genom dylikt underhåll vid mötena således egentligen icke uppkommer, anser Utskottet sig icke ega anledning tillstyrka den nu gällande Fourage-passevolance-afgiftens upphörande och anvisande af Stals-anslag till de kostnader, hvarför densamma är beräknad.
I Kongl. Brefvet den 1 Februari 1 6'5q är förordnadt, att Presterne skola hafva sig lill hjelp en af stommarne , som ligga vid annexen, i hvart gäll, och uppbära deraf landgille och annan rättighet, allenast undantagne städsebören och fodernöten, hvarmed hufvudsakligen skall instämma Hertig Carls, sedermera Konung Carl l \:s, Bref om anslag af Preste-stommar i allmänhet af den 7 April 15p7- Kongl. Resolutionen den 6 April 1681 och Presterskapets Privilegier den 16 October 172b föreskrifva, att Presterskapet eger lika friheter å sina Annexeoch Statssamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottcns Betänkande, N.o sjA - 19 Mensal-hemman, som vid Prestebol, viii förstående, när Presterne sjelfve bruka dessa hemman, och att Presterskapet i Skåne må af Mensalhemman taga städsel, lifstids-städja oförkränkt, och Presterskapet i Halland har, i afseende på sina stommar lika rättigheter, som deras vederlikar i Skåne, och åtnjuta tionden af stommarne, antingen de dem sjelfve bruka eller bönder, enligt Kongl. Brefvet den 18 April 1724, hvarjemte Kongl. Brefvet den 10 April 181 i bjuder, att Annexeoch Mensalhemman må af Presterne på åboernes lifstid bortstädjas; men ingen af dessa Författningar tillåter att, vid hvarje Kyrkoherde-om byte, ny städja må erhållas, och följaktligen, enär Pastor, enligt samma Författningar, är berättigad att. upplåta brukningsrätten å ett hemman på bondens lifstid, skall lifstids-städja icke kunna anses håfven genom Pastors afgång, helst allmänna Lagens fordringar i 16 Cap., 2 och 3 §§.
F. Oftanämnde lån får innehafvas utan kapital-afbetalning, mot erläggande af Fyra procent årlig ränta under den för arbetets utförande afsedda tid; men efter nämnde tids förlopp skall å hela den utbekomna lånesumman, inom slutet af hvarje år, inbetalas Fem procent, hvaraf för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts beräknas Fyra procent årlig ränta, och återstoden utgör kapital-afbetalning. Skulle det förfallna inbetalningsbeloppet icke varda i föreskrifven ordning erlagdt, bör derför af bolaget utgöras Fem procent årlig ränta intilldess samma belopp vederbörligen inbetalas. G. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 160. 33 G. För den händelse, att den för jern vägs-anläggningen fastställda arbetsplanen icke skulle följas och derifrån, utan sökt och erhållen nådig tillåtelse, skedd afvikelse icke varder på föreskrifvet sätt rättad, eller i fall jernvägs-arbetet icke skulle i stadgad ordning fortsättas samt inom den derför bestämda tid fullbordas, eger Kongl. Majit låta inställa all vidare utbetalning af det beviljade låneunderstödet samt återfordra hvad deraf utbekommits, att, på en gång eller successivt, till Riksgälds-kontoret inbetalas inom den tid, Kongl. Majit finner för godt i nåder bestämma. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 45 att, efter tre år från Dej; fungötanbe, 4, 5 od) 6 §§ t 24 fap.
Huruvida något minimi-värde å den jord, som sålunda berättigar till bränvins-tillverkning, borde bestämmas, har varit föremål för Utskottets öfverläggning; men det har trott sig icke böra föreslå någon sådan inskränkning, emedan, för att i någon mån blifva verksamt för det åsyftade ändamålet, eller bränvins-tillverkningens minskning, detta minimum borde sättas högt, hvilket, på redan anfördt skäl, icke vore rättvist eller ens rådligt, och emedan, om det sattes lågt, det icke skulle hafva någon den ringaste verkan till samma ändamål, då ett bränneris an läggning och drift redan i sig sjelft är ett så kostsamt företag, alt den, som mägtade åstadkomma det därtill erforderliga kapital, icke vore i förlägenhet om att förskaffa sig skattlagd jord af detta minimi-värde. Utskottet får således tillstyrka, att något minimi-värde ä den särskildt skatllagda jord, som berättigar lill bränvins-tillverkning, icke malle bestämmas. Men då Utskottet trott sig sålunda böra föreslå, att bränvins-tillverkning skall vara en fri fabrikation, icke uteslutande fästad vid något slags egendom, folk-klass eller yrke, har Utskottet likväl kommit till den öfvertygelse, att personer finnas, som, på grund af sina befattningar och sin ställning i samhället, böra vara förhindrade att sig med den näringen befatta. I första rummet anser Utskottet alla Domare och andra civila embetsman, som komma att, vaka öfver bränvins-författningarnes efterlefnad, böra uteslutas från rättigheten att tillverka bränvin. De böra vid utöfningen af denna grannlaga pligt alltid vara, icke blott verkligen ojäfvige, utan ock upphöjde öfver all misstanka om det egna interessets inverkan på åtgärderna eller domsluten; och intetdera, minst det sista, kunna de med säkerhet anses vara, i fall de sjelfve idka handteringen.
Mörner uppställda jemförelse mellan Landshöfdingen Montgomery och Excellensen Gunther, torde det icke vara skäl att nagelfara deras förtjenster; men nog tror jag att Landshöfdingen Montgomery, genom sin långa verksamhet i statens tjenst, gjort sig i flere hänseenden lörtjent af sina landsmäns erkänsla. Jag yrkar derföre bifall till Ilr von Franckens förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att under densamma yrkats dels bifall till Utsk:ts förev;de hemställan, dels ock al Hr von Francken, att R. o. Ad-, med afslag derå, skulle för sin del bevilja en årlig pension af 800 rdr åt Landshöfdingen Gustaf Adolf Montgomerys enka, Hedvig Elisaheth Wallmark, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades många ja, jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Hr von Franckens ofvanberörde förslag, då svaren utföllo med många nej, jemte åtskilliga ja, hvarefter propos. på bifall lill Utsk:!s hemställan förnyades samt besvarades med mångå ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Utsk:ts hemställanden biföllos. 76:te punkten. Hr von Francken: I denna punkt har Utsk:t afstyrkt pension åt Professor Ågrens enka. Går man längre fram i detta Betänk., till 88:de punkten, finnér man att Utsk:t tillstyrkt pension åt Prosten Winges enka. Jemför man nu de skäl, som tala för bifall såväl till denna motion, sorn till den 88:de punkten, skall man finna att begge, Hrr Agren och Winge, gjort sig kända såsom författare, och hvar och en i sitt fack ganska mycket gagnat fäderneslandet. Någon skilnad i afseende på ömmande omständigheter förefinnes egentligen icke.
Med ett ord, delar endast de så kallade Rentiers_, sora man kunde hoppas skulle insätta sina penningar; och om man till följd häraf, å ena sidan, skulle frukta, att beloppet af de insatta capitalerne icke skulle blifva särdeles betydligt, så blef, å andra sidan, faran af anstalten äfven så mycket mindre. Hvad för öfrigt angår benämuingen, som tyckes utmärka, att förskrifningarne endast skulle vara ställde på räntan, så tror jag med Friherre Boye, att detta är ett fel; men jag har icke föreställt mig, att meningen Den ia Ko.vembet f. iu. a33 varit sådan. En annan talare liar sagt, att dessa förskrifu ingar skulle förlora förtroendet genom den åt Banken ensamt gifna rättigheten, att uppsäga dem efter 6 månader; men en sådan uppsägning kan icke komma i fråga, så vida de icke i värde slå lill 100 procent och derutöfver; ty om de falla derunder, kan Banken aldrig få något intresse atl uppsäga dem, utan snarare inköpa deni, för att bibehålla dem i värde. Föröfrigt lärer väl ingen fråga om deras uppsägning eller inlösning så hastigt inträffa, att icke den kan öfver lemnäs till kommande Ständers omsorg. Herr Rosenqvist Fredrik Leonhardj anförde skrifteligen: Med Herr Lefrén skall hvar och en medborgare instämma, att den utväg är förderfvelig, att genom sedelstockens förökande utan motsvarande valuta utvidga RörelseCapitalel; men månne Herr Lefrcns ifrågavarande motion åsyftar något annat, än just detsamma lian fördömmer, fastän lian kläder samma olycka i en annan drägt. Hvarföre är Bancosedeln i så dåligt värde, emot hvad lian borde vara? Jo, emedan Utgifvaren (Banken) ej kan inlösa den till det belopp sedeln representerar. Förhållandet måste onekligt vara detsamma med Banken, som med hvarje enskild, att då Sedlar utgifvas lill större belopp, än motsvarande egendom finnes, så emoltagas sed - 234 Den 20 November f. m. larne ej för mera än man anser Utgifvaren hafva Valuta.
Friherre Boye, Ludvig.- Flere Ledamöter hafva begärt att detta ärende måtte (å hvila på bordet , och jag instämmer äfven i anhållan derom, då jag torde få tilllälle att närmare utveckla det begrepp, som ligger för mig klart; men som jag icke torde hafva så framställt. Jag utber mig nu blott att få besvara Herr Patilmans Anmärkning vid mitt yttrande. Jag skall då icke mera säga, att Herr Påhlman brustit i kännedom, om Arrendets beskaffenhet; men i anledning af hvad han nu sjelf sagt, ser jag mig då nödsakad att, istället, säga det han, emot bättre kännedom, gjordt hvad, efter min tanka, icke alldeles rätt varit. Det har aldrig varit rätt, att gifva förmåner åt en, på en annans bekostnad. Långt ifrån att jag skulle vilja rubba Contractets helgd, är det just Den ii April. jag , som begär att, om man ej vill gifva H ennes Majit i penningar, hvad Hon bör få, man åtminstone mä tillåta art Arrendatoren uppfyller Contraeter, sådant som det är, och som Utskottet sjelf omtplar dersammma; nemligen, att Arrendatoren antingen ger hvad någon annan kar» vilja gifva; eller också åtårlemnar Kungsgården till Enke-Drottmngen, hvars Enke-Säte den är. Någon farhåga för den ersättning som Staten skuile gifva Arrendatoren kan jag ingalunda antaga; ty då Contractet säger, att den bör blifva billig, så kan, vid pröfningen af hvad som blir billigt, man ieke heller undgå att taga i consideration den serskildta fördel, sorn han i 17 år njutit; och då torde det billiga icke blifva fruktansvärd!. I alla fall rörer det icke Enke.Drottningens rätt, som är, att antingen få i penningar en ersättning, svarande mot tidernas skick och Hennes behof; eller också bekomma de i Giftermåls-Contractet bestämda serskildta förmåner, hvartill hörer fri djspositon öfver sitt Enke-Säte.
Om det anses brottsligt, att företaga ett krig, som länder riket till skada: huru skall man då anse dem, som genom hemlig gemenskap med fienden förlänga ett krigs olägenheter, göra dess förmåner fruktlösa, och gifva ett bedröfligt slut åt de gladaste förhoppningar”? Se här en profbit ur taflan af Ludvig XVI:s sällhet! ”Ståthållaren uti Paris, hvilken lemnat folket den misshagande öfvertygelse, att på det högsta hafva arbetat emot Nationens välgörande afsigter, blef ett offer för den patriotiska vreden; och Police-mästaren, känd för en menniskoplågare, hängdes, med den dygdiges glada bifall, vid porten af sitt eget hus; äfvensom alla de öfriga vid Policen, mer eller mindre, fingo erfara en förtjent näpst af folkets billiga ifver; hvarefter ändtligen följde krossandet af Bastillens förhatliga murar Ludvig återtog sina landsfaderliga rättigheter; han liknade icke mera ett barn, som kunde förledas, bedragas, förblindas; han kastade sig uti sitt eget folks armar, och begaf sig följande dagen till det nationella mötet, der han öfverlemnade till ledamöternes godtfinnande, att omskapas till en jordisk Gud, som aldrig kunde göra ondt, men alltid godt ... Han var lyckligt förlossad från elaka rådgifvare ... Aldrig såg man ett Te Deum afsjungas med varmare känslor; hvart och ett frihetens barn ägde en himmel i sitt hjerta och grät af glädje. Dagen derefter, eller den 17, begaf sig Konungen från Versailles till Paris ... Då Konungen intog thronen, betygade den nye Ståthållaren, på Borgarenas vägnar, den allmänna glädje som hos alla vid detta tillfälle förspordes deröfver, att hafva eröfrat deras Konungs hjerta ... Konungen fästade derpå den nationella frihetskokarden uti sin egen hatt. Han ville tala; men Frihetens gudomliga rörelse betog honom målet; han kunde endast med några brutna ord säga: mon peuple peut toujours compter sur mon amour.
Lagens mening wara att sastän denna dag ej jnsgllit, och fastän följaktligen Domaren ej warit i tillfälle att emettan Intecknings'sökanden och Gäldenären Utlåtande webdckg eller Intecknings» bewls a Skulde-brefwet teckna, bör dock den stedda Inteckningen medföra badförmånsrätt i hän» delse af Concurs, och Pant-rätt t händelse Gäldenär skulle den intecknade Fastigheten emedlertid för» sälja. Tv samtlige Boraenärerne träda ju, tvid inträffad Ceffon t Gäidwärens, likasom wid dödsfall arfwingar i den aflednes ställe, och kunna jäs lebes ä utsatt dag höras, och gora de päminnelftr som Gäldenär sjelf, om han rj cederot eller döbt, göra kunnat. Härtill kommer att n och ic> §. §. i Capitlet HandelöBalken annorlunda uttvda, ej skulle kunna förenäs med r L. 7 Capitlet RatregängeBalkeNi Sa synes ock Lagutskottet ,hgfwa sörstädt sist» Rröd. Hch Ad. Lagens ninn dock lom sädant intages endast af premitzerna i betänkandet, men st-utfallen e; rnnehäiler annat an en repetition af Lagens egna ord, torde finnas nödigt, att nytzrramnde slutsats, om den stall dlifwa en grunoiäagoing tor Riksens Ständers bestut, mätte tydligare uliryckas och iklädas egenstap af werklig förklaring. 2:0 Af nytz anförde grundsats, att Bvrgenärerne träda t Cchionantens ställe, stulle kunna dragas den följd, som stulle Borgenärerne döra ä den utsatta dagen höras »vid den Domstol där Inteckningen är fokt, men ej tvid den, der Concurscn ar anhängig. Dek torde fäledes wara nödigt, att Utskottet äfwen härölwer fia yttrade pä det alt förklaringen mätte bdfwa fullständig. z 0
Junii till Stats-Utskottet remitterat ett af Riksdagsmannen Häkan Isacsson frän Jönköping Län tili Ständet ingifwit sä lydande Memorial: "Da Fäderneslandets mängfalldiga behof for, tra stora uppoffringar, torde det wara en pligt att uppgifwa hwad tillgäng som hälst, med rättwifans grundsalser kan förenäs?' "Deribland torde Adelforfl Guldwerk i Jönköpings Län förtjena uppmärksamhet. Till detta Werk äro i förstone anflagne 8^ till 6H förmedlade Hem. man med omkring 22 Torp, 2:ne Miölqwarnar med 5 par Stenar, en Säg, en Knip - och r:ne SpikHamrar; Och sedermera derunder lagde Pauliströms Jernbruk med underlydande 2^:dels Hemman, Säg och Miölqwarn med z pär Stenar, tillhopa, efter gangbart pris i orten, med säkerhet warde 75-00^ R:dr Bankomynt; oberäknad det distr,'ct af Sju hela Socknar som till detta Werk är anslagit." "Om pä en tid, da Stats-WerkelS brister icke wvro ja stora och kännbara, Regeringen gjorde af. seende -754 Den 17 Julii. stende mern pa dct noa och rycktbara påfundet, att tillwcrka Guld, an pa werkliga nyttan deraf; tyckes sednare tiders erfarenhet hafwa bordt ingifwa ett annat begrepp och mera uppmärksamhet pa en sa betydlig förlust ärligen " "Icke desto mindre marrenderandes detta Werk med alla befi tillydenheter till nu mera afl. Afiefloren Swal) den 27 Marti, iFor pa zc> ars lid för reo Ducatcr i Guld ärligen, och ifrån ket ögnablicket har Merkel, under manga och ombytte Arrendatorers hander, stundeligen närmat sig till undergång och är wiflcrl.gcn mi sa förfallit, att det omöjligen lärer kunna ater istandsättas."
Vi fastställt, att den utelöpande Riksgälds-Sedelstocken ”ej skall öfverstiga det belopp, hvartill den ha”de uppgått den 1 Januari 1815, hvarjemte Vi ”stadgat, att i den mohn, Credit-Sedlarne till Riks”gälds-Contoiret genom Uppbörden, eller på an. ”nät sätt inflyta, de må till ofvan bestämda be-' ”lopp, intill nästa Riksdag åter få utgifvas.” Riksgälds. Sedlarnes belopp var vid 1815 års ingång R:d Riksgälds 8,607,507: 36. 3. eller Banko R:d 5,738,338: 34 sk. 3 r:st; och, då dertill lägges 550 Stcfsnch Jlcnko-VtshoHetis Betan/tanden. Banko Nog blef Landet då försedt med en betydlig mängd af Penninge-Representanter, men huruvida inhemska varumängden blifvit derigenom ökad, och huruvida de varit nog kraftige vid vexelköp for införskrifning af Säd och andra Utrikes varor, blir en annan fråga. Visst är, att de fleste inhemske varor och Arbetspris sedan stigit utöfver Cours eller Silfvervärde; och hvartill Filial. Di* skontpapperen ytterligare, bidragit. Vid 1777 ars kloka Finance-ställning skiljdes Rikets Skattkammare, eller Stats-Contoiret ifrån ali gemenskap med Banken, men år 1811 befanns Stats-Contoiret åter skuldsatt i Banken för R:d Specie 9,754.632: 12. 3., och, om denne Gäld, genom vår dryga Bevillning, blifvit något minskad, så återstod dock ännu, inberäk. nåd resten af det lilla Creditivet, vid 1817 års ingång, R:d 8,361,629. 19. 5.