Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att Grefve Gyldenstolpe emot ConstitutionsUtskottets ifrågavarande Memorial ytterligare gjort den anmärkning, alt uti 2 § Riksdagsordningen måtte tilläggas ett 2:dra Moment, så lydande: ”Alla i Grundlagen stadgade Utskott ”böra äfven vid Urtima Riksdag väljas. De "skola dock, med undantag af Constitutions”och ExpeditionstJtskotten, ej sättas i verk"samhet, ulan så vidt det för handläggning "gen af Konungens propositioner blifver nödigt. GonstitutioosUtskottet må dock icke Den 9 Mars e. m. ”befatta sif» med Grundlagsändringars föreslående. Urtima Riksdag må af Konungen ”när som helst kunna upplösas och uppföre genast, om Lagtima Riksdag derunder inträffar.” Och hemställde Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, om Ridderskapet och Adeln instämde i denna anmärkning, så alt densamma borde, såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma lanka, till ConslitutionsUtskottet hänskjutas. Ropades starka Ja jemte några Nej. I följd hvaraf Hans ExceUence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, såsom Hans Fxcellence fattat Ridderskapets och Adelns svar å den sista propositionen, berörde anmärkning blifvit antagen , alt såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskottet öfverlemnas. Grefve Frölich: Sedan denna § blifvit i så väsendtlig måtto behandlad, hemställer jag, om icke proposition kunde göras å min på förmiddagen sist framställda anmärkning, den jag nu inskränker dertill, att i 49:c^e § införas ordet sådan mellan orden vid och Urtima Riksdag. Jag tror detta vara nog för att utmärka, hvad slags Urtima Riksdag der förstås.
Frågan om direkt beskattning å utlånade kapitaler, hvilken varit å bane vid nästan alla riksmöten sedan år 1812, då den nuvarande indirekta beskattningen derå genom det så kallade bevillnings-afdraget infördes, bar äfven vid denna riksdag blifvit ånyo väckt genom, hos Ridderskapet och Adeln framställda, motioner af Herrar fVesterstrand. , P., Reutersvärd, P. A. och von Koch. Af dessa motionärer har Herr Westerstrand anfört: att, ehuru noga man, vid bestämmandet afbevillningen, sökt pålägga hvar och en någon afgift efter 2:dra artikeln, likväl kapitalister och kassor, som halva penningar ullånta, blifvit förskonade från sådan afgift å deras ränteinkomst, då den med 5 procent och derunder af låntagare erlägges; att motionären icke åsyftade någon förändring uti den, enligt 33 §. i nu gällande Bevillnings-Förordning, låntagare medgifna rättighet att, då räntan går öfver 5 procent årligen, vid ränteliqvid genom afdrag gödtgöra sig 5 procent på ränte-afgiften, emot det att han, utan afdrag för lån, erlägger full bevillning för fastighet eller rörelse, hvarigenom det allmänna, ehuru indirekt, erhåller bevillningsafgift för al! ränteinkomst, som utöfver 5 procent årligen beräknas; men att motionären ansåg, att den ränte-inkomst, som lill 5 procent och derunder årligen af kapital vinnes, ej bör vara från bevillning fri, då den går öfver 200 R:dr B:ko för året, helst ingen inkomst med mindre besvär och bekymmer åtnjötes, än denna, ty, om än kapitalister och kassor, sedan räntefoten nedgått, fått förminskade inkomster, syntes det dock, då inkomst-förminskning äfven kan drabba innehafvare af fastighet och rörelse, utan att de från bevillning befrias, lika rättvist att långifvare, i förhållande till hvad de mer eller mindre i ränta åtnjuta, afgifva sina stats-bidrag.
Han hade ett par värdiga kamrater i hrr Nordensvan och Erdmann. När man läste deras uppsatser i Nordisk tidskrift, förklarade herr Wirsén, så kunde man tro att det var » Ur dagens krönika » man höll i sin hand — det var förstås det mest ettriga herr W. kunde yttra om letterstedtska organet. Han lyckades på några omvägar fördrifva de tre. Egendomligt nog har den historien ej i sina detaljer blifvit oi-fentliggjord — man tycker eljes att de utstötte borde försvarat 6ig och ej med tystnad tålt en sådan behandling. Tyvärr blef glädjen äfven något blandad, i det Nordisk tidskrift i stället för hrr R. och N. förskaffade sig bidrag från herr Schéele i Upsala, ty Schéeles kritik var » löslig » och W. fruktade att han kunde ha något sinne för tidens s. k. strömningar. Att herr Schéele en eller annan gång yttrat något ord om Wirsén, som denne tagit ogunstigt upp — och det behöfs vid Gud icke mycket för att ådraga sig W: s onåd — det vill jag svära på, kommer ihåg att jag läst någonstädes, jag mins icke hvar, något af S ... e om C. D. W. Denna ger alltid igen, det ha vi haft bevis for. Finsk tidskrift var en stor syndare. W. räknade upp några de värsta förseelserna: man hade tillerkänt Kielland originalitet, man hade förklarat att Strindberg var modig och hade en » fruktansvärd talang », hade öfver hufvud visserligen ogillat dennes senare alster men ogillat dem allt för lamt och ej träffat kärnpunkten i saken etc. (När W. yttrade (Postt. 83, 11 mars) » vi hafva haft nog af halftokiga sömngångarbilder .. då var det en kritik öfver Sötnn-gänganiätter, som träffade » kärnpunkten i saken »). Huf-vudanfallet gälde tidskriften såsom vensterorgan — » ett ensidigt vensterpartis åskådningssätt har fått afspegla sig » i tidskriften. Slutklämmen blef: läs icke Finsk tidskrift, läs Topelii dikter! Han kunde tryggt tillagt: och läs ej våra svenska tidskrifter utan läs Viktor Moll.
Då jag anmärkt, att, så vida Kongl. Majlis nådiga autorisation till låns upptagande, i förening med anordnande af medel till dess betalning, mäste åsyfta en borgensförbindelse för Riket, ofvannämnda rådslag syntes innebära en öfverträdelse af Regeringsformens 76 §., är dervid i förklaringen invändt, att hvarken af Grundlagarnes mening och bokstaf eller af vanliga begreppet om skuldsättning torde kunna förstås, huruledes Riket skuldsättes derigenom, att till liqviderande af Theaterns skuld användes tillgångar, som, enligt Rikets Ständers ännu ej förändrade eller återkallade beslut af den 10 April 1810, blifvit till Kongl. Maj:ts Egen nådiga disposition anslagna> nemligen de å RiksStatens Åttonde hufvudtitel uppförda så kallade extra utgiftsmedlen: att dessutom uti alla de Theaterförvaltningen lemnade tillåtelserna att upptaga lån, för att reglera Theaterns skulder, denna inrättning varit och vore ensam låntagare, och att medgifvandet af dessa upplåningar ursprungligen hvilat på den grund, att, om Theatern framdeles upphörde och ändamålet med bidrag af 265 Statsmedel ej mera funnes, dess derigenom disponibla materiel, jemte dess lokal, skulle användas lill skuldens godtgörande: att, i händelse framdeles extra utgiftstiteln skulle indragas eller så nedsättas, att ifrågavarande bidrag derifrån ej mera kunde utgå, dess anlitande af sig sjelft förfölle, utan någon långifvares rätt, att af Staten fordra bidragets fortsättande; och att allt ifrån år 1821 flera anordningar å extra utgiftsanslaget till betäckande af Theaterns brist och skulder blifvit beslutade att utgå under loppet af flera år, utan att dervid tillförne af Rikets Ständer eller något Deras Utskott anmärkning skett.
Gå vi tillbaka till framfarna tider, så se vi huru många försök från flera håll blifvit gjorda att bilda en första kammare af andra elementer, än de af Konungen och hans Regering nu föreslagna; men alla dessa försök hafva misslyckats, och, ehuru jag ej närmare känner det nya förslag, som våra motståndare så diplomatiskt lofvat alt framlägga, tror jag dock, att äfven detta kommer att drabbas af samma öde, emedan det ju vill bibehålla en del af den gamla Ståndslörfattningen, och att numera inför Svenska nationen försvara denna, torde vara alldeles omöjligt. Som sagdt, de föregående försöken att i första kammaren bibehålla Ståndsinstitutionen strandade, och först när Konu»g och Regering togo hand om saken (det var under en annan Konung och andra Rådgifvare, som ett representationsförslag först framlades ifrån tronen), fann man, att enda sättet att bilda en första kammare var att grunda den på valprincipen. 1 det första förslaget hade man bildat vissa länsnämnder, som skulle utse första kammaren. Man hade icke då landstingen, men sedan man erhållit dessa institutioner, har man funnit att de äro lämpliga valkorporationer till första kammaren, och åsigten om deras lämplighet dertill är så införlifvad med Svenska folket, att jag anser det omöjligt att taga den från detsamma. Här har blifvit yttradt af Gr. Hamilton, — en man, hvars egenskaper jag aktar så högt, att det måhända kan synas djerft af mig att uppträda till bemötande af hans anmärkningar; men jag hoppas att han ursäktar min tilltagsenhet, — att landstingen äro en ny och alldeles oförsökt institution. Jag medgifver att den var det, då förslaget framlades, men nu äro likväl tre år förflutna, sedan landstingen först trädde i verksamhet; man känner nu deras egenskaper, och jag är viss om, att någon bättre valkorporation icke kan vinnas. Sjelf har jag varit ledamot af ett läns landsting under trenne år och har då hunnit stadga min öfvertygelse om att denna institution visat all den sans, betänksamhet och klokhet, man af den kunnat vänta, samt funnit att de val, landstinget gjort, varit förståndiga. Gr.
Om Kongl. Majrts dispositionsrätt öfver dessa, har Siats-Utskottet sig yttrat uti afgifvet utlåtande af den ia:te i denna månad i anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelser öfver Stats-Verkets förvaltning och räkenskaper till 1820 års utgång, samt uppgifvit hvad emot dessa Besparingars användande under samma lid förekommit att erindra; och då Utskottet framdeles, efter verkstäld granskning af förvaltningen och Räkenskaperne för år 1821, hlifver i tillfälle att på grund af då erhållen kännedom meddela utlåtande äfven öfver Besparingarnes användande till samma tid, anser Utskottet Motionen i denna del icke föranleda till någon särskild åtgärd. Den del af Motionen åter, som angår heliofvet af Cours-Controlleurer och huruvida deras aflöning är afpassad efter den med befattningen förenade möda, skall Utskottet besvara i sammanhang med det yttrande Utskottet åligger afgifva öfver Motioner i samma ämne, men hvartill handlingarne ännu icke blifvit complette, hvartill kommer att ämnets behandling heror af andra dermed gemenskap egande frågor. Hvilket Stats-Utskottet skolat hos Riksens Högloft. Ständer vördsamt anmäla. Ankom Jen 1 April i8u3. Vördsamt Memorial! Sedan Riksens Höglofh Ständer, med föranledande af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse beslutit, att till ett särskildt
Skulle man dock anse en sådan åtgärd böra vidtagas, torde numera enda sättet vara att Riksg.Contoret tillRanken öfverlemnar det silfver, som erhålles, emot det att Ranken lemoar sin förskrifning till RiksgäldsContoret på hela den skuld Riksgälds-Contoret ingått, och årligen ersätter den kostnad Riksgälds - / Den 17 Februarii e. m. 317 6:0 Hvad som för Contoret i ränta och Öfrigt i afseende på amortering måste viddenna rörelse kan erkännås. Dock, sedan fordras, ägeFullmägman ej velat i enklatige att efter omslänre väg lemna Banken digheterne föreskrift liela operationen, finva. ner jag betänklighet, att på detta sätt splittra uppoch utlåning. Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och Län dtMar skalken framställd proposition, blefvo desse Herr Rosenblads förslag till StatsUcskottet remitterade. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkornne Utlåtanden: Från StatsUtskottet: Af den i3 dennes: N:o 404. Angående Gratifikation åt Stats-* Commissarien Westerstrand jemte arfvoden for andre bos Utskottet biträdande personer. Af den 16 dennes: N:o 4o8. Rörande Reglementet, somför RiksgäldsContoiret skall utfärdas. Från StatsBevillningsLa"- samt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Af den i3 Februarii: R:o 129. I anledning, af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o y8, rörande Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition samt enskilde inom RiksStånden väckta motioner om förändrade grunder tor Le - Den 17 F et> r u » f i i e. 111. gooch Salu-Sågars samt Valkoch Stampverks beskattning. Från StatsBevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUt skotten. Af den 10 Februarii: N:o 128. I anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande iS:,o go, angående förändring i sättet för Gruhdräntornes eller Kronotiondens utgörande.
Jag kan nämna ett exempel på en sådan församling, som har omkring 7,000 innevånare. Den har sin pastor, som lönas mycket väl; men denne prest måste börja sin gudstjenst kl 9 om morgonen och sluta den kl. 0 på aftonen de Söndagar, då ban har nattvardsgång, ty nattvardsgästernas antal upgår vanligen till 1,500. Skall han ut på socknebud, måste han först färdas flere mil i åkdon, och sedan rida flere mil. Det är ett dagsverke, som går öfver en mans både materiella och spirituella krafter; han måste duka under derför. Det är af denna orsak, som jag föreslagit att B. St:r måtte bestämma en någorlunda allmän beräkningsgrund, öfver hvilken man vid en förändrad reglering af pastoraten icke får skrida, och efter hvilken stifts-styrelserna böra tillse att de smärre pastoraten sammanslås, så att det icke sker, såsom nu är händelsen, att flere församlingar hafva två eller flere kyrkor på 1 >/j ellet 2 mils afstånd från hvarandra. Hvad privilegii frågan beträffar, tviflar jag icke på, att PresteSt. som är något annat än ecclesia militans, eller det lägre presterskapet, som egentligen drager bördan och dagens tunga, möjligen skall finna K. M:s Propos. hafva gått något nära in på privilegierna; det tror jag visserligen, om man också kanske finner att tidens 326 Den 23 November e. m. riktning är så allvarsam, att man något mer än förr bör tiga med braskandet om privilegier.
Det är visserligen sannt, att deras tankeförmåga ej så mycket skärpes till att förbättra deras eget handarbete; men de tänka så mycket mera på utvecklingen och förbättringen af den mångfaldigt större kraften som de hafva om händer, och en mängd förbättringar och förenklingar i verktygen härleda sig just frän desse arbetares eftertanka och åskådning af machinerna. Samma värde reservant säger att vi skulle blifva odugliga sjömän, i samma stund som vi börja att i st. f. seglande fartyg använda ångfartyg. Jag vädjar dock lill eder mine Hrr, 0111 ej våra ångbäts-kapitener äro både i bildning, uppfattning och hastighet i manövren vida öfverlägsne Mälarens och Östersjöns kustseglare. Hvad är väl orsaken till, att i Fransyska, Österrikiska och Engelska flottorna den officer är berättigad till en högre grad, hvilken har studerat vetenskapen om ångmachinerne. Jo utan (vifvel är orsaken den, att man måste vara än mera instruerad för att blifva kapten å ett af kronans ångfartyg än för alt blifva blott sjöofficer; och jag vågar tillägga, att de skickligaste sjömän, som England äger, är dess ångfartygskaptener, som med sina fartyg i alla riktningar och på aila tider genomkorsa verldshafven. Gr. Anckarsvärd har fästat sig vid en mängd mindre saker i StatsUtsk:s betänk., och bland annat dervid uttryckt farhåga för att kronoparkerne skulle blifva utödde genom den gifna tillåtelsen att derifrån hemta materialer. Samma anmärkn. har blifvit gjord af så väl Hr Rääf som andra reservanter. Det synes mig likväl naturligt, att då StatsUtsk. föreslagit att bolaget skulle fä sig virke utsynt från kronoparkerne, kan meningen dermed — då dessa parker lyda under en serskild administration — ej vara någon 1) e n 29 Juli f. m. 317 annan än den, att sådant blott får ske i den raan, som är förenlig med skogarnes existens. Ej är det fråga om att utöda dem ; det innefattar och sjelfva ordet utsyning.
Hvarföre behåller du den icke sjelf?" "Jag vet ej hvart jag kommer att kastas omkring, den kunde förloras. Jag vill icke eller nöta ut dens styrka, med att dagligen se den. Dock, du måste veta min hemlighet, men tyst som grafven. Icke ens mor får veta den. Den bor djupt här inne i mitt bröst. Hebla, jag har gjort ett löfte, jag har svurit en ed. Jag har bundit mig för hela mitt lif vid ett löfte. Det blir nu mitt mål, mitt lif!" Hebla blickade förvånad på gossen. "Hvad menar du, Weli, du skrämmer mig." "Se, i denna gömmes, som jag sagt dig, en droppe af min fars blod; jag här svurit på den, heligt har jag svurit, att hämnas på min fars mördare. Jag är blott en gosse nu, men om få år är jag man, och jag skall hämnas! Kan jag icke hämnas på honom, som mördade min far, så lefver sonen, och jag skall söka fadrens missgerningar på honom. Der är min pant, Hebla, förvara den åt mig." Förfärad for Hebla tillbaka. "Weli, hvad har du gjort! Det är ju synd, förfärlig synd." Hon började gråta och vrida sina händer. "Gode Gud! och hvem kan lösa dig, hvem kan lösa dig från denna förfärliga ed?" "Ingen kan, eller skall göra det! När jag infriat mitt löfte skall jag afhemta min pant", sade gossen med djupt allvar. "Farväl Hebla, kanske se vi icke hvarandra på länge. Förvara min pant, jag går. Se der åker herr Axel in på gården, han kommer för att afhämta mig. Framför du min helsning till fru Ebba, jag törs ej dröja längre." "Peder, Weli, res för Guds skull icke, utan att medtaga den förfärliga panten. För Guds nåds skull, du måste återkalla en sådan ogudaktig ed. Gå till en prest, kanske kan han lösa dig." Men Peder öppnade dörren och hastade bort, utan att svara, och i Heblas hand qvarlåg hans eds underpant. Först sedan Sigrid hade rest bort, fann fru Metta att hon dock skulle komma att mycket sakna henne.
Jag får endast upplysa. *44 Den ig Augusti e. »1. oär Kongl. Msj-t år 1821 tillät utförsel af Ekbark , skedde det ej utan betänkande , och man var verkeligen tvehågse om rrian skulle t i I - låta denDet hade för Garfverierneg skull varit en principe , att ekbarken ej skulle vara tillåten till utförsel, och när den nu blef det mot 5 procents tull , togo Garfvarne sig genast anledning att höja lädret. Om min riu skulis höja införseloch minska utförseltullen, så skulle det genast gifva anledning, att öka läderprisen , och man skulle få ännu mer* att klaga. I öfrigt kan jag icke neka att jag inser riktigheteo af hvad Friherre Wrangel yttrat , att orsaken, hvarföre Svensk Ekbark är så sällsynt , är den , att det ej lönar sig att barka , emedan arbetskostnaden ej betalas; det känner jag af enkild erfarenhet. Således tror jag , att Riksens Ständer väl böra något höja tullen men ej till 25 procent , ty det skulle gifva ämne till allmän förskräckelse. Men om man satte 5 procent på införsel och 5 procent på utförsel, så vöre detta en öfvergång ifrån ett gammalt till ett nytt systéme af taxation. Utan votering tycker j»g , att man skulle kunna förena sig 1 denDa mening. Herr Riben: Det är å ena sidan visserli gen sannt, att när det till Kongl. Maj:t är öfverlemnsdt, att nedsätta tullen, kan det ej vara farligt att begära en så förfärlig tull, som 25 procent; men å den andra, om Kongl. Majit, med nådigt förtroende till Riksens Ständers förslag, biföll denna tull, så fruktar jag, att Pni IB Augusti e, m. vi sorn fattige äro, antingen kommo att gä barfota, eller att nyttja trädskor, ty lädret blef dä aldeles orimligt dyrt. Jag tror lika med Herr Grefve Mörner, att det ej lönar sig att barka; men ingen rull kan hjelpa att Svenska Climatet ej är lämpeligt för Ekplantering.
Eller kan Hr von Troil eller hvilken annan som helst upstå och drifva den sals, att Pvivalbaukslagsliftningen för det närvarande befinner sig i fullkomligt godt skick? Jag tror det icke. Hvad serskildt 1845 års lag beträffar, som upsatte minirnivalören af Pi ivalbankernas sedlar lill 6 r:dr 32 sk. b:co, ulan att i och med detsamma supplera Privatbankernas minskade sedelstock med riksbankens sedlar, hvarmed de förra kunde röra sig, så anser jag en sådan lag vara en mycket dålig lag och till stöd för denna min åsigt kan jag åberopa en ganska stor auktoritet i så beskaffade frågor, eller Sir Robert Peel, som visserligen i sin ryktbara bill sökte alt efterhand uttränga de små Bankernas rörelse i England, men pä samma gång ersatte dem med den stora Engelska Bankens. Hr von Troil liar vidare omnämnt, att Privatbankernas sedlar i landsorterne alldeles undanträngt Riksbankens, så att många orter gifvas, der man icke kan öfverkomma en Riksbankssedel. Afven jag för min del anser alt del vore bättre om Bankens sedlar funnos, men då de icke finnas, år det båttre alt några sedlar finnas än inga. Jag tror att man mycket heldre tog Bankens sedlar, men dennas sedelrörelse är inskränkt genom Bankoreglemente!, så att den icke kan utgifva sedlar utom de i reglementet strängt bestämda gränsor, ännu vidare inskränkta genom ali i vår Bank räkna sedlar. Det kunde hända Mine Hrr, att icke ^ af Bankens tillåtna sedelstock vore ute i allmänna rörelsen, och Baukofullmägtige likväl enl. reglementets bokstaf tvungna alt göra indragning på de sedlar som verkligen finnas, ty man måste såsom sedlar räkna alla på räkning inneslående medel, alla odisponerade krediliver, och numera äfven allt som är outtagit på hvarje lånefonds bestämda rnaximisumma, äfven hvad som der icke på 36 år varit uttagit. Är det då försigtigt, Mine Hrr! att söka skada de enda anstalter i riket som kunna supplera misstagen af Ständernas lagstiftning i afseende å deras egeu Bank!
Det första är, att om jag liar 6—10, skulle det efter uträkning i det närmaste gestalta sig som det var i de gamla sockenstämmorna; och det andra är. att uträkningen af fyrk eller röstning är mycket lättare att beräkna, då man har 5 —10, än 6—1 0 o. s. v. Jag har ansett mig böra anmärka detta, och fortfar i mitt förra yrkande. Frih. Cederström: Gr. Sparre har skänkt sitt bifall åt Utsk:ts hufvudsakliga åtgörande i princip. Jag vet således icke hvarföre man skall tvista om den sednare delen, i afseende på hvilken den ädle Gr:n ansett temligen likgiltigt hvilken siffra man väljer. Men Grin har äfven sagt, att denna fråga skulle återkomma vid följide riksdagar, och sådant tror jag vore önskvärdt att kunna undvika, och detta torde möjligen kunna lyckas, om man förenar sig i Preste-St:s beslut, hvarå jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtnäs propos. Gr. Sparre: Jag vill blott anmärka att den siste värde talaren oriktigt uppfattat mitt yttrande. Jag har sagt att, äfven om man nu antager Preste-Sl:s siffra 5 —10, så kommer det troligen i alla fall alt blifva någon ändring vid nästa riksdag; och jag är äfven öfvertygad om alt detta skall inträffa äfven om vi taga 6—10. Och då den siffra, som nu sättes, är fullkomligt godtycklig, så är det alldeles likgiltigt hvilkendera man tager. I sådana saker som den ifrågav:de bör man hålla sig vid vissa principer, och jag finnér dock en tanke till grund för Utsk:ts förslag, men saknar sådan vid de båda öfrige. Det var endast detta jag ville anföra. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till lörslaget olörändradt, och dels bifall till detsamma med den af Preste-St. beslutade förändring; framställde Hr Gr. o.