Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finnér alltså häraf icke skäl att frångå min mening, och fortfar att yrka, det controllen på Embetsman i allmänhet icke bör läggas hos underordnade auctoriteter, utan i sjelfva lagen och i de högre Embetsman-, nens inspection öfver de lägre. Grefve Frölich: Jag tror att den siste talaren bordt observera den skillnad, som ligger deri, att uti förevarande fall hafva en eller tvänne ansvarige Embetsman. Jag hörde väl ungefär samma anmärkning förut göras, men förglömde, att i mitt sista anförande besvara den, och jag får derföre nu erinra, att ingen i Sverige, och ännu mindre i HofCautzlers-Expeditionen, lärer nu mera vara okunnig derom, att uppfyllandet af Grundlagens bud ej kan vägras, utan afseende på hvilka befallningar som helst af cn förman, och att det således här Den 29 Jan nar ii e. m. 25[ fordras, det två Embetsman skola fela mot sin pligt, innan Rättegång af Tidnings-Utgifvaren behöfver anställas. Jag kan således ej annat än fortfara, att i förevarande stadgande finna ett medel för Tidnings-Utgifvare att undvika rättegång; och detta är jemväl orsaken, hvarföre jag nödgas insistera på bibehållande af momentet oförändrad t. Jag medgifver väl det förhållande, som Grefve af Wetterstedt omnämndt, och jag kan äfven försäkra, att jag icke för min åsigt hämtat någon anledning af hvad som hittills passerat; jag är till och med derom okunnig. Men då hittills ingen olägenhet försports deraf, att föreskriften icke funnits i Grundlagen, skulle jag vilja leda mig till den slutsålts, att ingen fara för HofCantzleren bör lägga hinder i vägen för antagandet af ett Lagbud, sorn endast åsyftar, den hittills icke inträffade händelsen, att Ti 11- ståndsbevisets utgifvande inom föreskrifven tid vägras. Herr Cederschjöld:
Jag såg väl, att något beslut deröfver icke uttryckligen utsädes i Domen; men jag föreställde mig icke annat, än att det måste implicite deruti ligga, och vara uttrj^ckt genom sjelfva öfvergången till den hufvudsakliga fråga, om hvilken den nådiga Domen uttryckligen talar. Äfven enligt den föreställning, jag sålunda gjorde mig om Högsta Domstolens i fråga varande förfarande, innefattade detsamma ett rättegångsfel af den för mig mest oväntade art. Ty till det första nödvändiga i rättegångsordningen har jag ansett höra, att hos högre rätt, och särdeles hos Konungens Högsta Domstol, ej förekomma andra ämnen, än som af föregående domstol blifvit handlagda. Endast såsom undantag tillät lagen i 3 kap. 3 § Rättegångsbalken, att ”om Häradsrätt skutit ett eller flera mål i någon ”sak up, eller gått något alldeles förbi, Lagman då ägde makt att dem uppdaga och döma tillika med det, som Häradsrätten afgjort, om det beqväm’diga ske kunde’’. Detta undantag är gjordt från den allmänna regeln: ”ej ”må Lagman ransaka och döma, utan the mål, som under honom vädjade ”äro”. Om Rådstufvurätt heter det sedan i 6 kap. 1 §, att den skall rätta sig efter det, som i 3 kap. om lagvadda saker till Lagmansrätt stadgadt är. För Hofrätt är undantaget icke stadgadt; och hos Kongl. Maj;t kan detsamma destomindre gälla, som enligt 30 kap. 11 § Rättegångsbalken ej ens andra bevis få hos Konungen läggas in, än de, som i Hofrätten eller hos Underdomaren framtedde varit, utan så är, att de sedan fundne äro eller sådane, att de ej kunnat förr vid handen vara — ett stadgande, sorn tydligen vore omöjligt, i fall till och med ämnet, som pröfvas, linge vara nytt. 133 N Men om ock hos Kongl. Maj:t skulle kunna följas flen nu anförda, särskildt för Lagmansrätt och Rådstufvurätt gifua föreskrift; så hade den dock till förevarande fall icke varit lämplig.
253 mest aflägsna orter, så fortgår tidsandan — det goda i tidsandan — vida hastigare nu än förr, och har numera lemnat sympatierna för ståndsoch klass-indelningen långt bakom sig. Förslagets motståndare förmena, att de ganska väsendtliga garantier representations-förslaget innefattar, icke äro tillfyllestgörande och fråga: Hvem skall utöfva det konservativa inflytande, som är så nödvändigt för samhällets lugna utveckling? Hvem skall stödja monarkien mot demokratiens anlopp? Hvem skall hindra den mindre upplysta delen af landets jordbrukare att begagna sin numeriska öfvervigt för att i den nya representationen taga majoritet och göra den gällande till skada för de mera bildade klasserna? För min del är jag öfvertygad, att allt detta skall Svenska folket göra; detta Svenska folk, hvars historia har så mycket herrligt att förtälja och hvilket vi säkerligen alla äro stolte att tillhöra; detta Svenska folk, som håller före, att fäderneslandets angelägenheter bättre vårdas af dess egna valda ombud än af sjelfskrifna eller kastvis utsedde representanter. Jag röstar bifall till det Kongl, förslaget, som jag hoppas skall blifva betryggande för fäderneslandets framtida utveckling och framgång, som kraftigt befäster föreningsbandet med vårt brödralaiid Norge, och som, på samma gång det gör slut på ståndssplittringen, förenar oss alla i representativt hänseende till hvad vi redan äro i nationelt, nemligen ett enda Stånd: det Svenska folket. Frih. Leijonhufvud, Broder Abraham: Då det Kongl, förslaget för tre år sedan framlades, mottog jag det utan motvilja, ty jag såg, att det grundade sig på den princip angående valrätt, som i min tanke är den enda antagliga. Icke desto mindre har den noggranna granskning, jag sedermera dermed företagit, ledt mig till den öfvertygelse, att det, sådant det nu är, icke bör antagas. De skäl, som dertill föranledt mig, hafva redan här blifvit utvecklade, och de skola blifva det ännu mera af en talare, som längre fram kommer att erhålla ordet.
När ett sådant förhållande är utredt, så skulle jag tro att StatsUtsk. deruti haft en bestämd anleda, att, långt ifrån alt afstyrka bifall till K. M:s nåd. propus, i detta fall, tillstyrka det äskade anslagets fördubblande; ty, mine herrar! K. M:s propos. afsåg först fyllandet af den brist, sorn i förrådet uppkmnrne genom 3ooo gevärs årliga förslitning, på sätt Hr Silfverstolpe utredt, och för det andra att successivt upplägga 2000 gevär årligen lill förstärkning af förrådet. Nu vet man, alt man minst måste hafva två gevär på man i förråd för händelsen af ett krigs utbrott. Andra nationer hafva 3 ja till och med 5 gevär för hvarje man. När vi således endast hafva 70 h 80 tusen gevär, och Svenska armeen torde behöfva beväpnas till minst detta antal af 70 eller 80 tusen man i händelse af ett allvarsamt krig, så synes deraf, att vår amme blott har en omgång af gevär, och om K. M:s nåd. propos. blefve bifallen, så skulle detta förråd kunna fördubblas på 36 år. Ar det då för mycket hegardt af en omtänksam Regering att vilja hafva det complett på 36 år , sorn borde vara färdigt i afton eller i morgon bittida; ty freden brytes icke med en uppsägning af 36 år förut, utan kanske får man på sig 36 timmar för att taga sitt parti. När förhållandet är sådant och ligger för livar man klart, så finner jag för min del orimligt, att icke R. St. skulle bevilja ett så angeläget anslag som delta. Vi äro färdige på gammalt Svenskt vis att tala ora vår benägenhet att försvara vårt fädernesland; jag går längre — vi äro icke ännu så långt komna att vi ej göra det, när det gäller; men, mine herrar! hitom oss komma ihåg, att vi växt ifrån de tider, då man med klubban i handen slog sina fiender ur fältet. Vi måste skaffa oss en sådan beväpning, som liden klafver, men dertill fordras vida betydligare medel än man numera vid denna riksdag kan hoppas erhålla. Hvad återstår då att göra i detta afseende, under sakens nu var. skick?
Erih Jonsson från Westmanlands län, Nils Fredrik Andersson från Östergötlands län, För revision af Ldne-kontoret » Wisby. under åren 1860 1861 och 1862. } Till Revisor: Olaus Svebilius från Gottlands län. Prot.-Utdrag den 18 April 1860, 340 Till Svppleanter: H. Pellersson i Lifrede å Gottland. Hils Kilsson i Rosendal. hvarom Protokolls-utdrag genast expedierades. S. D. Vid förnyad föredragning af Konslilulions-Utskotlets Memorial: N:o dl, nied förslag lill ändring i io § Riksdags-ordningen, om hemmansegares representations-rält, hlef nämnde grundlagsändrings-förslag, såsom hvarken nödigt eller nyttigt, af Ståndet förkasladt. Samma Ulskolts Memorial N:o 12, med förslag till ändring i 52 § Regerings-fonnen och 24 § Riksdags-ordningen* angående tillförordnande af BondeStåndets Sekreterare, hlef deremot anlaget såsom hvilande till grundlagsenlig behandling, vid nästkommande riksdag. S. D. Eipedilions-UIskottels, nu föredragna, förslag till Riksdags-beslut N:o 4, augående Juslitie-ombudsmansvalet m. m., hlef af Ståndet godkändi, med den förändring, att, på sätt Vällofl. Borgare-Ståndet beslutat, efter orden: ”Vdr Justitieombudsman efterträda” tillägges och samma embete ulöfca.” Den 21 April. Från Högloft. Hidderskapet och Adeln. S. D. Företogs val af en Direktör vid Låne-kontoret i Wisby efter Herr Kapitcnen Adolf Jakob Remhold von Post, hvilken anmält sig vara förhindrad att nämnde befattning emottaga; och befans dertill hafva blifvit utsedd: Kammarherren, Öfverste-löjlnanten m. m.
Den ringa del af dessa dyrbarheter, som nu pryder Riddarholms-Kyrkan , borde dock väcka uppmärksamheten på det öfriga och mana Svenska folket att omsorgsfullare vårda hvad, som skulle värna fadrens ära och derigen®m åt dea närvarande generationen bereda efterverldens tacksamhet. 6:0 Kongl. Mynt Cabineltet. Detta Isar delat lika öde med de fleste andra Svenska Samlingar, att vara foga kändt och ringa uppskattadt, medan man prisat likartade eol - Slats-TJlikottett Utlåtande, fl:o 202. 7 lcctioner i andra länder. Här galler delsamma, som nyss blifvit anfördt ©m Vapensamlingen. Svenska Statens Mynt-Cabinett eger materialier, sorn, »är de en gång kunna ordnas, skola sätta vår Samling i bredd med de flesta utländska och, i enskilda delar, gifva vår ett obestridligt företräde framför de förnämsta. Exempelvis må jag nämna den Anglo-Saxiska Myntsamlingen, så mycket heldre , som denna nu blifvit ordnad och catalogen deröfver är nära färdigtryckt. Denna catalog upptager Engelska mynt, preglade i slutet af io:de och början af i i:te seclerna, alla funna i Svensk jord och i Stockholmska Mynt-Cabinettet förvarade. Om den utomordentliga rikedomen af denna Samling kan man bäst döma genom jemförelsen med British Museum, den förnämsta Samlingen i det land, der dessa mynt äro preglade. Denna jemförelse lemnar följande resultat *): Af jEthelred d. II:s mynt har British Museum i44> Stockholms Mynt Cabinett 2,254- „ Cnut d. Stores d:o — 38o, — i,3g5. Harald Harefots d:o — 47’ — 2^7* „ Harthacnuts d:o — 9, — 34- Härvid torde alla commentarier vara öfverflödiga. De Cufiska Mynten, preglade inom Arabernas besittningar i Asien i 8:de, gide och io:de seclerna och förmodligen på handelsvägar införda till norden, utgöra en lika rik, om ej rikare, afdelning af Kongl.
Exercis med Flottans bemanning. Oförutsedda utgifter Spanmåls-upphandling och bagerikostnader Lotserioch fyrings-staterna Af influtna arrendemedel „ „ rotefrihets dito . „ allmänna ijidragningsstatens medel „ Kongl. Konvoj-Kommissariatets dito „ besparade medel från föregående åren ... „ interims-uppbörden „ 2:dra hufvndtiteln, till fångars skjuts och underhåll . „ 4:de dito, till Carlshamns kastell „ 6:te dito, till sjömätningar Till Amiralitets Krigsmanskassan . „ Xotsverket, öfverskott å lots och båkmedlen, Indelningar och spanmål in natura Omkostnad för år 1842 å från Statsverket till Flottan aflemnad spanmål S:r : Balans till påföljande året: Förvaltningen af Sjö-ärenderna blifvit, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning, uppgjordt, och att detsamma lärer komma att inlemnas så tidigt, alt Kongl. Maj:t kan om den i afseende härå vidtagna åtgärd i nåder meddela Rikets näst sammanträdande Ständer underrättelse. §. 2. Det af föregående Revisorer anmärkta förhållande, att Riks-staten upplager uti skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för 5:te hufvudtitelns samtliga stater, med undantag af Kongl. Sjöförsvars-Departementets Expedition, ett anslag, endast uppgående till 2,500 R:dr, då för bestridande af utgifterna härutinnan åtgått ett mångfaldigt större belopp, har jemväl lästat nuvarande Revisorers uppmärksamhet. Utaf räkenskaperna synes nemligen, att för år 1844- utgått till skrifmaterialier och expenser för Kongl. Förvaltningen af Sjö-ärenderna 4,971: 20. 11. för Carlskrona Station . v • 8,868:24.
Under den 11 Maj 1840 har Kongl. Maj:t, på sätt Rikets Ständer hemställt, förordnat om verkställigheten af den i förrberörde afseende begärda undersökning. 155:o den 4 Mars 1840, angående förändrad organisation af StatsRådet (1). Vid underdånig föredragning häraf, den 17 Mars 1840, beslöt Kongl. Maj:t, att nådig skrifvelse skulle till Rikets Ständer afgå, med förklarande, att Kongl. Maj:t ämnade gifva nådigt samtycke åt ifrågavarande Grundlagsförändring, men ville derförinnan fästa Ständernas uppmärksamhet på de sammanhang dermed ägande regleringar och lönanslag. 156o den 13 Juni 1840, angående afskaflande af extra länsmän utan lön (21). 1 anseende till det af Rikets Ständer beviljade lönanslag för länsmännen i riket, b varigenom de inom Blekinge län varande extra länsmän kommit på ordinarie stat, ansåg Kongl. Maj:t, vid underdånig föredragning den 26 Oktober 1840 af Rikets Ständers förrberörde skrifvelse, den deri gjorda underdåniga framställning icke påkalla någon åtgärd. 15 V:o den 1 Juli 1840, angående upphörande af Vexelkontrollörsbefattningarne i Stockholm och Göteborg (32). Sedan handelssocieteterne i Stockholm och Göteborg samt KommersKollegium sig i ämnet utlåtit, blef Rikets Ständers skrifvelse i underdånighet anmäld 1841 den 20 April, då Kongl. Maj:t fann denna Rikets Ständers anhållan böra företagas till pröfning i sammanhang med frågan om ny vexelstadga och mäklareordning. O O 158:o den 11 Juli 1840, angående ändring i Författningarne om lumpsamling (36).
Hon medgaf Josef, att en tänkande menniska är redan då brottslig, när hon af tanklöshet begår en handling som hon skall ångra så snart hon gifver eftertankan lof att infinna sig. Hon medgaf Josef att först bör man tänka huru mycket godt, och sedan huru mycket ondt som kan uppkomma, äfven af den ringaste af våra handlingar, derefter lägga detta goda och onda i hvar sin vågskål, och väga det på samvetsvigt, något ändå säkrare och tillförlitligare än de subtilaste guldvigter. Mathilda medgaf Josef att i det öfverdrifna, det onödiga nitet för små verldsliga fördelar ofta ligger en hög grad af fåfänga, af egoism och hjertats hårdhet, och att menniskokärleken, denna dygd som Gud anbefallt redan i andra rummet, deraf oftast åsidosättes. Mathilda medgaf detta, och många flera vattenklara, rena sanningar, men när hon såg att ångern inom Josefs bröst var stor nog för att afplana hans synd, lade hon denna helande hand på såret, som förmår läka just emedan den på en gång är älskad, mild och spegelklart ren. Josef slutade aftonen med att föreläsa Mathilda en af dessa snillets skapelser, som, utan att förblinda menniskan för sina fel, dock gör henne nöjd med sig, med sin ställning i lifvet och med allt som henne omgifver, som sprider lugn och frid inom både hjerta och själ. Ärade vare dessa skapelser! De finnas, fast de äro tunnsådda, och ofta derföre lemnas af skördaren, hvilken med förakt vandrar förbi de glesa stånden, med de gyldene kornen. När Mathilda gick till hvila om aftonen, vexlade tvenne tankar hos henne. Den ena lät ungefär så här: »Josef är mig ännu kärare än förut, ty han förtjenar i rikt mått all den tillgifvenhet som hjertat så gerna vill gifva honom.» Och den andra: »Den arma Stina måste tröstas och hjelpas.» Intagen af bilder, som omedelbarligen tillhörde dessa båda ideer, insomnade hon lugnt och ljuft. Och man kan somna lugnt och ljuft, när goda föresatser vexla med tillfredsställda önskningar af den renaste och bästa sorten.
Res 22 Debr. 18^1 , ii?» 2 e. m. /^o/ios/c/sn 7/// /l//re^ ^cr/rc/c^ cr/r^äe/rcie c,// «,-/nc)c/6/c /o/' acZ/ctNAe^ac/e /»ec/amoten i ävcu oc/r :6ot/ra 6r/i>e» ^koo^/ro/m c/en 7^ le^/>n«/2 /A^/. Dti Ren till 8tsls-I7tskott6t sklemnacle proposition, angäencle 8tsts-verkets tillstäncl ocli bebok, liar Rong!. ^laj:t, meck äberopsncie ak Dess, reclan lien r3 lVovember 1828, till Rikets 8täncler aklätne l^äili^g Dioposilion, jemte clervicl kogaclt 8t3t8-Räcls-protocujI sk Ren 3o nästkörutgängne October, samt mecl bänvisancle i ökrigt till clet Ökver Rsmmar-Xrenclen Ren >5 Ranuari >8/jo körRs protocoII, körsslagit Rikets 8tsnRer, blanR snnat, stt kol' 8ves Dok-Rätt anslä en n^ ^.ssessors-lön, 'ssmt stt kör 6ötba Dok-Rätt ^bevilja 2:ne Dok-Rätts-RäRs-löner ocb 2Me ^ssessors-Iöner. Rongl. Nsj:t bär blikvit unclerrättaR Rerow, stt, ekter Ret Rikets 8tänRers 8tsls-I7tskott tillstyrkt ocb tvä Riks-8tänR bilallit, men tvä Riks-8tänR skslsgit Rong!.
13 oct. 1850. § 1. S.D. Till följe af Konungens befallningshafvandes kungörelse rörande markegångssättningen, voro församlingens ledamöter efter skedd kallelse, för att utse en deputerad vid priscourantens uppgörande å Gärde gästgifvaregård den 22 innevarande månad, hvarvid 142 socknemännen fattade det beslut, att i berörda afseende förena sig om samma deputerad, som Liths församling dertill utvalt, förklarande Häggenås socknemän sig nöjde med hvad denna fullmägtig dervid gör och låter. § 2. Valdes nämndemännen Nils Svensson i Häggesta och Lars Pehrsson i Österåsen, att såsom fullmägtige för Häggenås sockens hemmansegare, å första rättegångsdagen af nästinfallande lagtima höste ting, den 1:ste instundande november yttra sig rörande användandet af en del utaf de härads-rätten inom Jemtlands norra domsaga enskildt tillhörande saköresmedel, till reparation af domsagans archif m.m. förklarande socknemännen till alla delar döjde med hvad nämnde fullmägttige dervid gör och låter. § 3. Till följe af Konungens respective befallningshafvandes kungörelse af 2:ne sistl. september samt till underdånigste åtlydnad af Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse af den 12 november 1831 om hvad i händelse cholerans utbrott inom riket iakttagas bör, voro nu församlingens ledamöter samlade för att öfverenskomma om förberedande åtgärder emot nämnde smittsamme och dödande farsot, då till så kallad sundhetsnämnd enhälligt utsågos bönderna Olof Isaksson i Österåsen, Pär Håkansson i Backegård, Erik Håkansson i Storbränna, Erik Mårtensson i i Högarne, Erik Salomonsson i Häggesta. Till sjukrum bestämdes Nils Nilssons torpstuga i Österåsen, så kallade Backmans torpet i Backegård, Mårten Bloms torpstuga i Munkflohögen, Erik Mårtenssons ena stuga i Högarne, samt Erik Salomonssons ena stuga i Häggesta.
Hon lät svara, att den dröm, Hennes Maj:t haft föregående natten, säkert skulle slå in, men att hon hvarken kunde uttyda den eller spå annorstädes, än i sitt eget hus, emedan den ande, af hvilken hon får sina ingifvelser, öfverger henne så snart hon går hemifrån. Drottningen blef både öfverraskad och bestört öfver svaret. Sannolikt hade någon kammarfru förrådt drömmen åt mamsell Arfvidsson. Förklädd, begaf Hennes Maj:t sig sedermera till henne, och jag har anledning att tro drottningen lika belåten med qvinnans utsagor, som hon med Hennes Maj:ts frikostighet 119. – «Förvånande Högst förvånande Derom har min gemål ej nämnt ett ord för mig Det är af min polismästare jag först blir underrättad om hvad som tilldrar sig i min egen borg, bland mitt eget hus! – Du säger då, att tilloppet i öfrigt hos henne är ansenligt?« – «Så stort, Ers Maj:t, att, för att åtminstone utestänga de ringare och obemedlade klasserna, jag låtit antyda henne, att i inträdesafgift fordra en dukat personen 120. Hon borde redan varit rik, om hon icke sannolikt nödgades kasta bort stora summor, för att af betjening och andra komma i besittning af enskilta kretsars hemligheter, dem hon sedermera ger ut för uppenbarelser och spådomar.« – «Du dömmer henne hårdt, kanske obilligt; i alla fall är det din pligt som polismästare, att misstro allt och alla, både andar och menniskor. Imedlertid vill jag se henne med mina egna ögon. Tror du, att hon känner mig? – «I hvilken vrå af verlden är Gustaf III icke känd: hvilken varelse bland Ers Maj:ts lyckliga folk känner ej sin store konung?« – «Jag skall då maskera mig. – Hvar bor hon? – «I en liten enstaka malmgård på norr, icke långt från Belle Vue. – Men värdes nådigt upptaga min fråga: Ers Maj:t blir väl icke ensam vid sitt besök?« – «Huru så? Fruktar du något försåt?« – «Det är alltid min skyldighet att vara vaksam; och i detta fall står jag till ansvar inför samtid och efterverld.«
Joo, du, jag skäll’ dej int’ näckpojk’ för assint’» han spottade föraktfullt, »för ser du, en gång innan du kom te’ och hä frös så hä knakte i älfisen, och mor din va’ yngre än nu och fägre me’ satt näcktrolle och tyckte hä drog nalta kallt, och så gick’en opp för å värm’ sej ett slag hos mor din han visste nog ho va’ ensam i stuga. Haha begrip’ du’et nu! Och se, att du ä eljest än annat folk märks nog på dej. Int’ kan du sup’ dej redigt full, och int kan du ta’ ett ordentligt nappatag en gång som en ann’. Eller ä’ du för go kanske, din stråkhas ...» Alldeles ifrån sig af ilska, måste han hålla upp för att hämta andan. Erik stod där som förlamad. Han skulle kunnat slå ihjäl dem allesammans. Knifven låg i fickan, men, när han stack ned handen, träffade han istället på mors pärpaltar, och rent från vettet drog han upp en och slängde den midt i ansiktet på Petter. »Där har du för näckpojken ... och där har du en för mor ... och där har du en på köpet, och där har du en, och där har du en till!» Och dask, dask där sutto de nu alla fem paltarne fastsmetade på Petter, som hvarken såg eller kunde öppna mun. Mor hade nog gjort dem stadiga och bra, men se, det hade frusit i dem på vägen, och se’n när värmen tog åt dem, blefvo de lösa och klistriga, kan en förstå. Han stampade och slängde omkring sig som besatt af onda andar, och det blef ett skratt och ett väsen, som aldrig ville ta’ slut. Men Erik hade lättat af sig det värsta sinnet och skyndade det fortaste han kunde ut ur stugan, fick skidorna på och hemåt bar det, medan skrattet ljöd efter honom utåt lägdorna. Först frampå förmiddagen kom han hem. Han visste knappt själf, hvar han varit. Hade åkt och åkt som en förföljd, och uppgifven af trötthet var han, när han kom fram.
Destinon» stall ofta hända, att landswägen genom flere Socknar stär fä alldeles under matten, att »vägfarande ä den mäste färdas pä bät, äfwenfom Motionären uppgifwetflere andre olägenheter, till hwilkas afhjelpande orten gjort stora uppoffringar och kostnader, hwaribland anföres anläggningen af sten och trädbroar, hwaraf en af 460 alnars längd, till 12 alnars höjd öfwer wanliga wattnet, fom ändock befunnits wara otillräcklig; och stola undersökningar och kostnadsförslag öfwer afhjelpandct af desta lidanden hafwa blifwit gjorda, men ingen »verkställande ätgärd derpä följt Ou-itaf kel,i-580n frän Stockholms Län, font instämmer »ned dem fom yttrat sig om behöfligheten af Strömrensnings-anslagets fortfarande, samt yrkar, att det ej »nätte nedsättas under 100,000 R:dr, och att rättigheten till dest begagnande mätte sträckas till alla orter i Riket. Motionären anhällcr om understöd deraf till upprensande af den af älder brnkbara, men nu igengrundade Segelleden ifrån Edswikcn wid Saltsjön till Närtuna socken i Äkers Skeppslag af Stockholms Län, hwarigenom derjemte skulle winnås aflopp för det öfwerflödiga watten, hwaraf nu widsträckta ängsmarker i trenne härader förstöras, och för hwilket Sndamäls »vinnande ägarne ärligen anmanda betydligt arbete, ehuru förgäfwes, dä företaget vfrverstiger deras förmäga. Olof l?eI,i-Won frän Stockholms Län, hwilkcn Lftven yrkat fortfarande af 100,000 R:drs anslag till Strömrens - Utfk. Betänkande», N.o 26. »ingars befordrande, med förbchäll, att hwarjc landsort inom Riket ma »vara berättigad att komina i ätnjutande deraf.