Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lärjunge-antalet i Fahlu skola har i Utlåt. blifvit uptaget till 150, men efter en upgift, som blifvit meddelad af skolans Rektor, lärer antalet f. n. upgå till 161, Detta antal öfverstiger således antalet i Carlskrona skola med omkring 40, och då Utsk. anset t sistnämnde skola böra erhålla 1 Rektor, 3 Lektorer, och 8 Adjunkter torde Fahlu skola böra förses med ett lika stort antal lärare. Jag yrkar således bifall till punkten med den förändring, att Adjunkternas antal vid Fahlu skola bestämmes till 8, i st. f. 5. Hr Cederschiöld: Jag har blott begärt ordet för att för klara, att jag förenar mig uti Hr Bildts förslag till beslut. 538 uin iv no vern b er e. In. Sedan härefter Hr Frih. o. Ordf:den framställt hurusom i afs:de på Utsk:s ifrågav:de tillstyrkande endast blifvit yrkadt bifall med den förändring att för läroverket i Fahlun upfördes 1 Hektor, 3 Lektorer och 8 Adjunkter, blef propos till bifall å Utsk:s tillstyrkande först framstäld och besvarad med starka Nej jemte några Ja. hvarpå Hr Frih. o. Ordf:den hemstälde om II. o. Ad. behagade bifalla Utsk.-s tillstyrkande med förenämnde förändring, samt. sedan svaren härvid utfallit med starka Ja och några Nej, förklarade det lian nu funnit Ja öfvervägande. Vidare förekom Utskis afstyrkande af bifall till det framstälda förslaget om ett högre läroverk i Hudiksvall, och yttrades härvid af: Hr Prytz, Lars Adolf: StatsUtsk. har i näst föregide mom. erkänt, att de nordliga länen med sina långa afstånd och sin starkt framåtskridande odliug böra företrädesvis tagas i betraktande, då det är fråga om att u prat ta läroverk af en högre ordning; men detta oaktadt, har Utsk. här afstyrkt inrättandet af ett högre läroverk i Hudiksvall. Då likväl
Summa summarum: Gustaf Fröding har med detta lilla dikthäfte verkligen riktat vår literatur, och jag tycker mig höra hans snillrike morfaders, biskop Agardhs vålnad » klappa från högen med dimmiga händer » och ropa samma ord till dottersonen, som han i lifvet skref till Tegnér: » Låt andra göra hvad andra kunna göra, men gör du det ingen mer än du kan göra! » Kommer jag så till Per Hallström, om hvilken det ej göres oss fullt så många ord behof, emedan han ej i någon mera märkbar grad skiljer sig ut ifrån den stora högen och dessutom är formelt omogen. Visserligen har han den förtjänsten, att hans sorg ej är af någon mera oroväckande natur. Han titulerar henne hyggligt » Fru Sorg » (i » Visa » och i » Vilanelle till sorgen », som också mycket riktigt är placerad i afdelningen » Lek intermezzo ») och sjunker i allmänhet ej ned till någon pessimism, åtminstone ej af den allvarliga art, som röjes i de troligen äldre af Frödings dikter. Ett visst missnöje med vår tid räknar jag ej till » sorgen », och dessutom utplånas detta i någon mån af andra uttalanden, där han förklarar sig tro på framtiden (» Ungdom ») och där han visar sig ega en handlingskraftig lifsoch stridslust (» Morgonsång »). Och författaren är ej heller utan ideer. Se här sonetten " Ane hin gamle. Liksom Peer Gynt är norrman, käck och ung, som spelar originelt på skrytets skramla, vårt lynne ock sig till en typ fått samla, vår dyre Ane, Svears store kung. Han älskade det profvade och gamla och gammal själf, fann aldrig tiden tung. Hvart år föll ned som guld i späckad pung; att vinna fler han lät hvart hänsyn ramla. Han offrade till Odin sina söner, ty ungdomsmod fick vika i hans mening för grå försiktighet, som faror siar. Hell Ane, Svenskars Svensk! Ditt namn jag kröner, du ålderns visdom uti täck förening med barnets oskuld, där ditt horn du diar. NY LYRIK.
Maj:t nu äskade summa; och har Riksmarskalks-embetet meddelat, att hvarken det för Kongl. Slottets årliga underhåll starkt anlitade slottsbyggnadsanslaget eller anslaget till brandväsendet och den yttre lyshållningen vid Slottet lemna tillgång för bestridande af omförmälda utgifter. Af ofvannämnda plan vill det synas som skulle Stoekhoms Slott, denna för nationen dyrbara byggnad, genom införande derstädes af en fullständig vattenledning, kunna, utom andra förmåner, äfven erhålla fördelen af en i alla afseenden mot eldfara fullt betryggande eldsläckningsanstalt. Ensamt denna omständighet har, vid granskningen af förslaget, synts Utskottet vara af den vigt, att deraf bör anses följa tillräckligt skäl för Utskottet att hos Rikets Ständer till bifall anmäla Kongl. Maj:ts härutinnan gjorda nådiga framställning; och då Utskottet icke eller vid det framställda förslaget beträffande utvidgningen af gasbelysningen vid Kongl. Slottet, funnit något att erinra, får, på grund häraf och med afseende å hvad i denna fråga i öfrigt förekommit, Utskottet hemställa, att det begärda anslaget, 24,075 R:dr, må af Rikets Ständer beviljas. 10:o Vidare har Kongl. Majit föreslagit, att Rikets Ständer mätte bevilja ett särskildt anslag af 23,000 R:dr för igenfyllande af kanalerna vid llaga lustslott m. m.
Bifölls. § 64. D e ii 18 M aj f. m. 223 sedt, kan man ganska väl tänka sig, att några kitsliga personer af någon anledning, den må nu vara bättre eller sämre, företagit sig att uti annans namn sammanfatta ifrågavarande skrift och deruti inlägga de motiver, de för tillfället kunna finna passande, samt derefter insända denna handling till en auktoritet. Att äfven pröfms-komitéen på så sätt kommer att erhålla åtskilliga besvärsskrifter kan mycket lätt hända; och likväl måste sådana obehöriga skrifter i behörig ordning behandlas. Då sedermera den skattskyldige framdeles en gång sjelf meddelas beslutet, kan man föreställa sig den förvånade och missnöjda uppsyn, som han skall förete vid underrättelsen om allt detta. Slika tilltag skulle man dock vara urståndsatt att lagligen beifra, ty då det bref, som innehåller en sådan handling, endast behöfver inkastas i en postlåda, kommer det, så vidt icke några särskilda tillfälligheter inträffa, att blifva rent utaf omöjligt att öfverbevisa den uti ifrågavarande hänseende skyldige om dess delaktighet i dådet. Att utsätta vederbörande auktoriteter för sådana händelser, tror jag skulle vara ganska betänkligt. Det går dock, som man säger, ”någorlunda an”, så länge den härutinnan befarade våda endast gäller pröfms-komitéen; men kommer man blott in på denna bana och sedermera vill utsträcka den äfven till embetsverken, är lätt att inse, det man kunde utsätta sig för svåra förvecklingar. Mig synes likväl nödigt, att, äfven för pröfms-komitéens skydd, söka ett korrektiv mot dylika missbruk på så sätt, att den skattskjddige får skaffa intyg om riktigheten af den företedda namnteckningen. Yi böra ock märka, att den skattskyldige, genom den nu införda föreskriften, fått en betydlig lindring och lättnad uti ifrågavarande fall, hvilken han förut icke haft; men att nu ytterligare leda denna lindring ända derhän, att man derigenom verkligen sätter det allmänna i våda, det kan åtminstone jag icke tillstyrka. ”Men” — invänder man —• ”äfven dessa vidimationer skulle kunna förfalskas!
Helst om de z:ne Standen wilja eftertänka huru farligt uti framtiden och kanske nästan orimligt det är, att z Stand kunna wid en och samma Riksdag ändra hwao 4 Ständ hasma bcstukit; såsom ock granska om icke Expeditions vigtighet är huswudsaken af alla SkändenS beslut, samt om Eroeditions Utskott i mer eller mindre mätto görg ändring wid utsnjfningeu och regleringen as Ständers - Den 4 Dcccmbek. ders be siur, sä är det endast Utskottet, som Uti aksa frågor, ja äfwen dä BewillningS frågor, ensamt re? presentera Ständer, om ock i sistnämnde fall nämli? gen: BewilSmngar en 7 obemärkt Mille komma att stä der 2 warjr ämnad alr stä. Säkerligen mätte de öfrige Skänden wid framställningen as alt detta förena sig med RidderMpet och Adeln att läka expeditionen till Konungen förvkiswa oförändrad, fäsom wi alia den bifallit. Jag sär dä sinteligen ödmjukeligen anhålla om Herr Grefwe» och Landt Marskalkens pro» position , uppä hwad jag nu haft äran anföra. Under läsningen häraf asbröls Herr d4or6sri stol^ie af. Herr /4xsl I^orentL ?elmfelrj hwilken förklarade det han conformerade sig med Herr dloräen srvl^s, sä midt möjligt wore. Herr !4oräsnsrolxss yttrauds begärdes pä bordet. Grefwe l..anrin§sliauren» Albrsolrr, Jag war fränwarande när wallistan till Ledamöter i Expeditions-Utskottet upbrötS. Det är mig fogdt ask Herrar Electorernes tvål dcrwid äfwen fallit pä mig, och jag anhälser nu, att sa undanbedja mig detta förtroende, säsom hindrad af enskilda angelägenheter. Men detzurom sedan Expeditions.
Så förekommer t. ex., i afseende å de äldre praebendena, att de i allmänhet uppkommit under katholska tiden och att genom 4 § af Presterskapets privilegier den 16 Oktober 1723, alla Theologie Doktorer, Professorer, Pastorer i städerna och på landet, Lektorer i Gymnasierna, Rektorer och Kon-rektorer i skolorna skola oförändradt behålla, efter gammal häfd, sina praebende-socknar och hemman, och att således, utan Högvördige Preste-Ståndets medgifvande, någon rubbning i förhållandet med dessa praebende-pastorater icke kan ega rum. Äfven skulle en förändring i den vidsträckta mån, som motionären åsyftat, medföra ganska betydliga kostnader. Men Utskotten hafva icke heller förbisett de olägenheter, som äro en följd deraf, att de prestmän, som innehafva praebenden, icke sjelfve kunna besörja själavården inom församlingarne. Étt sådant förhållande kan icke annat än menligt derå inverka. Utskotten, som, till följe häraf, anse det vara ett angeläget och önskvärdt mål, om i allmänhet praebenden kunde blifva tillsatte med sådane prestmän, som voro i tillfälle att sjelfve utöfva vården, hvar inom sin församling, finna likväl att under närvarande förhållanden och med nu befintliga institutioner, vissa undantag härvid böra ega rum. Så t. ex. böra, efter Utskottens åsigt, Biskopar, Theologie Professorer och Theologie Lektorer tillika vara pastorer, på det de må ega tillfälle att såsom prester verka och på det de icke må vara skiljde från det kyrkliga lif, som tillhör deras befattningar.
Utskottet att någon förändring eller förbättring i Häradshöfdingarnes lönevilkor, som i alla fall voro i ett jemförligt förhållande med hvad Statens öfrige Ämbetsoch Tjenstemän innehade, då icke kunde i Statens belägenhet påtänkas, utan syntes den tid böra afvaklas, då genom indragning eller besparing af öfverflödige syslor och löner, tillgångar måga kunna yppas, att utan Statens ytterligare betungande, tillvägabringa ett annat löningssätt för Häradshöfdingarne, om det af Riksens Ständer ansågs nödigt; och uppå Häradshöfdingen uti Näs och Gillbergs Härader af Wermland Nils Örtendahls underdåniga ansökning, den Kongl. Maj:t till Stats-Utskottet i Nåder öfverlemnat, att antingen något tjenligt hemman måtte inlösas till Boställe för honom , eller ock lönförhöjning honom beviljas, emedan han, såsom blott innehafvande R:drs lön, men icke något Boställe, vore otillräckligt lönad för egen utkomst och skrifvares underhållande, yttrade Riksens Ständer uti underdånig skrifvelse d. g Maji 1818, till svar å den Nådiga Remissen, att då vid 1815 års Riksdag, Riksens Ständer beviljade löntillökning för Civile Ämbetsoch Tjenstemän i allmänhet Riksens Ständer funno, att ej någon med indeld lön, bostäl - Stats-Utskottets Betänkanden. 367 le, löningsjord eller ränta försedd löntagare, skulle af samma tillökning blifva delngtig, hvarföre och emedan HäradshÖfdingarne i allmänhet åtnjuta någondera af berörde lönförmåner och dessutom uppbära expeditionslösen, som år 1812 förhöjdes med 5o proCent, desse Ämbetsmän icke upplogos till förhöjning å sine löner, på hvilken grund och med afseende på Statens förlägenhet, som icke medgålve nja utgifter till förbättring i Häradshöfdingarnes lönevillkor, Riksens Ständer funno sig icke kunna bifalla hvad Häradshöfdingen Örtendahl sökt.
Och skall jag nu icke mer härefter slå allt det som lefvandes är, såsom jag gjort hafver. Så länge jorden står, skall icke återvända sående och uppskärande, köld och hette, sommar och vinter, dag och natt. Och Gud välsignade Noah och hans söner, och sade: Varer fruktsamme, och förökens, och uppfyller jordena. Edor fruktan och rädsla vare öfver all djur på jordene, öfver alla foglar under himmelen, och öfver allt det som kräker på jordene, och alle fiskar i hafvet vare gifne i edra hand. Allt det som röres och lefver, det vare eder till mat; såsom gröna örter hafver jag allt det gifvit eder. Allena äter icke kött, det ännu lefver i sinom blod. Förty, jag vill ock hämnas öfver edar kropps blod, och vill hämnat uppå all djur, och vill hämnas menniskones lif på hvarjo och ena mennisko, eho hon är. Den som utgjuter menniskoblod, hans blod skall ock af menniskom utgjutit varda. Förty Gud hafver gjort menniskona efter sitt beläte. Varer fruktsamme, och förökens, och förkofrer eder på jordene, att I uppfyllen henne. Yttermera sade Gud till Noah, och hans söner med honom: Si, jag gör med eder ett förbund, och med edra säd efter eder; Och med allom lefvandom djurom som med eder äro, i foglar, i fänad, och i allom djurom, som på jordene när eder äro; af allt det som utur arkenom gånget är, ehvad djur det är på jordene. Och vill göra mitt förbund med eder i så måtto, att härefter skall nu icke mer allt kött förderfvadt varda med flodsens vatten, och skall härefter ingen mer flod komma, den jordena förderfva skall. Och Gud sade: Detta är tecknet till mitt förbund, som jag gjort hafver emellan mig och eder, och all lefvande djur med eder härefter till evig tid. Min båga hafver jag satt i skynom, den skall vara tecknet till mitt förbund emellan mig och jordena. Och när så sker, att jag förer skyn öfver jordena, så skall man se min båga i skynom.
Disconterpes utredning i jemförelse till döt För* slag, som i Utskottens Betänkande innetatfae, hvarjemte, och i grund af den förmodan, att Kögloflige BancöUigkottet fotat siria Calculer på bestämda beräkningar, jag önskar sit 1$ Utskottets upplysta pröfning underställa , om icke en gräns borde bestämmas för Banquens möjliga förluster, hvilka i annan Väg, om så fordras, af Statens Medel kunde godtgöra», och hvartill jag förahlåtes af den farhåga, att des* sa förlaster sluteligen bldva för Battquen större än man nu sig föreställer, om jemlikt Utskottens Betänkande, icke nya Lane utvägar öppnas för nu säkfa och ordentliga Låntagare , sorn omsider ännu blifva osäkra , då Lån-till flera Millioners belopp innom få 4r skola ihdrifvås, utan alif Låne-biträde dertill , och då-, genörn UtmätningsAuctiöner, elen omtänksamme hus* hällaren jemte vinglaren kommer på obestånd. Jag förmodar väl Utskotten, med afseende å allmänna yälfärdens fordringar, och de Bad* tjuen botande större förluster , genom en hastigare indragning i Discont-röreisOft, i dess Väntade Fin*nc$Betänkande deremot boredt erforderliga Correctiver, och föreslår derföre vörd^amligen, att prörning>n af förevarande Betänkande, då det ifrån Utskotten återkommer, måtte hvila , för aft i sammanhang nied Financeflanep afgqras, Utskotten hafva, i förening med den albi närmare meningen, ansett Disconternas för» Den jf Martil, f,'Vi. ?7 gittande i Conrours-tillståpd hafva mediört så torstörande Verkningar, att .försök^ till vederläggande deraf varit en vaBajägtig åtgärd 5 men vid jemnförelsen, af följdcrne ai hya:!
Uti nyssnämnde Betänkande hafva Utskotten jemväl afstyrkt det af Anders Guslafsson gjorda förslag om stadgande, att landtmätare icke må på samma gang om händer hafva flere än tre skiftesförrättningar, och att innan förordnande till dylik förrättning meddelas, de, hvilkas rätt är deraf beroende, skola ega att öfver den föreslagne förrättnings mannens - Lagsami Allm. Besvärsoch Ekon.-Lisk. Betänkande, A:o 16. 9 mannens lämplighet sig yttra; i följd hvaraf och enär bemälde motionär, i hufvudsaklig! sammanhang med nämnde förslag och under förutsättning om dess antagande, framställt sitt här ofvan upptagna yrkande, att Förste Landtmätarne borde öfver ansökningar om förordnanden till skiften eller andre iandtmäteriförrättoingar höras och anmäla, om till förrättningsman föreslagen landtmätare förut har om liander så många förrättningar, att någon ytterligare icke må honom uppdragas, Utskotten anse berörde yrkande icke påkalla annat yttrande, än att det torde böra i sammanhang med förstnämnde förslag förfalla. Vidkommande derefter såväl det af Svartling åberopade, som det af Anders Guslafsson väckta förslag, att Förste Landtmätarne skulle, med öfrige landtmätares uteslutande, tillhandagå domare och embetsman i de fall, då vid embetsföirättningar
M. särskildt gjorde underdåniga ansökningar, att, af allmänna medel, Iåne-biträden till de nedbrända husens återuppbyggande måtte, på lindriga betalningsvilkor, beviljas, Norrköping till ett belopp af 300,000 R:dr och Borås till 1 50,000 R:dr, för hvilka låne-understöd, £. K. M, i Nåder föreslagit vilkoren. Fullkomligen erkännande vigten af de skäl, som föranlåtit E. K. M., att till Riksens Ständers behjertande framställa nödvändigheten , att åt de brandskadade innevånarne i Norrköping och Borås meddela allmänt understöd, hafva Riksens Ständer äfven funnit sig böra bifalla, att ett sådant understöd, medelst lån , må af de för dylika utomordentliga anslag bestämde tillgångar komma att utgå till de belopp, sorn Riksens Ständer, efter inhemtade upplysningar, förmoda kunna vara för de nödvändigaste behofven tillräcklige, eller 200,000 R:dr för Norrköping och 100,000 R:dr för Borås; och hafva Riksens Ständer, i afseende på sättet för dessa låns utgifvande och vilkoren dervid, stadgat: 1:0
»Det är hon som inte är rädd, hvarken för vanvett eller sjukdom.» »Se!» ropade en. »Nu går hon! Hon går bort från våra barn! Låt oss springa efter henne och fånga henne!» Och så reste de sig alla och sprungo efter Kärleken. »Stanna hos oss!» ropade de. »Du får inte gå ifrån oss; inte lämna oss!» Men Kärleken ville vidare bort, till andra städer och länder, och då hon såg, att barnens mödrar ville fånga henne och behålla henne för dem själfva, började hon att springa, först öfver vallarne, så öfver ängen, så tvärs igenom staden. Allt jämt sprungo flere och flere efter henne, och alla ropade: »Stanna henne! Stanna Kärleken! Låt henne inte springa sin väg!» Och det blef en sådan myllrande mängd, som sprang efter henne, att de föllo öfver hvarandra, och alla sprungo de med utsträckta händer för att fånga Kärleken. Men då mörkret bröt in, kunde de icke längre se henne riktigt. »Hon är där!» ropade en. »Nej, hon sprang en annan väg!» ropade en annan. »Nu har jag henne!» hörde man en stämma jubla. »Du tar miste! Hon är min!» svarade en annan. »Kom med facklor!» ropade några. »Vi äro säkra på, att just vi ha fångat henne!» Då tändes en hel ring af facklor, och hvar och en förde fram den, som de trodde vara Kärleken. »Här är hon!» sade den förste, som höll en ung kvinna vid handen. »Ser ni, detta är Kärleken!» »Din hustru!» ropade de andra och skrattade. »Kan du inte se, att det är din hustru!» »Nej, här är Kärleken!» sade en gammal man och klängde sig hårdt fast vid en ung flicka, ännu nästan ett barn. »Jag håller henne fast och släpper henne inte!» »Din dotter! Har du aldrig sett din dotter förr?» skämtade de andra. Och så kom hvar och en med sin, och hvar och en påstod, att just han och ingen annan hade uppnått och fångat Kärleken. Men något bakom de andra stod en ung, fattig man och log. »Hvad ni alla ta’ fel!» sade han.
Föredrogs, men lades på begäran af Frih. Palmstierna, Carl Otto, och Gr. Hamilton, Henning Ludvig Hugo ånyo på hordet Consl.Utsk:s d. 15 dennes första gängen bordlagda mern. N:o 10, med betänk, i anledning af anmärknme vid mern. N:o 7, innehållande förslag till åtskilliga ändringar i grundlagarne. Föredrogs och lades lill handlingarne SlatsUtsk:s d. 15 dennes på hordet lagda mern. N:o 229, i följd af erhållen återremiss af utlåt. N:o 104, i anledn. dels af K. M:s nåd. propos., ang:de låneunderstöd för anläggning af jernväg emellan släderne Örebro och Nora, dels af väckt motion i samma ämne. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, med flere ledamöter, nedannämnde dels d. 15 dels d. 16 dennes pä bordet lagde utlåtm, mern. och betänk:n nemi. frän Stats-Utskottet: N:o 221, i anledn. af återremiss af betänk. N:o 46, ang-.de väckt motion om befrielse för utsockne frälsehemmanen i Halland från skyldigheten alt erlägga rotevakans-afgift; Bevillnings-Utskottet: N:o 15, i anledn. af gjorda anmärkn:r emot betänk. N:o 4, ang:de grunderne för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterne för deras tillämpning; N:o 16, i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, ang:de dels frågan om de s. k. Transatlantiska tull-lindringarnes uphörande och i sammanhang dermed förändrade tullsatser å vissa artiklar, dels ock åt skilliga andra tullbestämmelser; N:o 17, i anledn. af gjorda anmärkn:r emot betänk. N;o 6, ang:de stämplade pappers-afgiften; Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottet:
Jag har hört uppläsas skälet till LagUtsk:s vid sisth riksdag tillstyrkta afslag å en då väckt lika beskaffad motion, och för det afslag å ifrågavar. motion, hvarom jag nu anhåller, hemtar jag just stöd af den omständighet, Hr Hammarberg anfört, nemi. alt han vid något tillfälle för iudrifvande af en sin fordran måst inom något af de norra länen begagna ombud, hvarigenom han förlorade större delen af sin fordran. Jag torde få fästa herrarnes uppmärksamhet derpå, att denna Hr Hammarbergs uppgift synes tala för den sats, att K:s Befule icke böra vara på engång domare och ansvarige för medlens indrifvande samt deras öfversändande till parten. Inom Kronobergs län hafva promotorial-mål blifvit upptagna, och jag tror att så äfven varit förhållandet inom de fleste öfriga länen, men sådant skulle likväl i de större länen, der handelsrörelsen vore något liflig, möjligen kunna blifva ganska betungande för landssekrelm, ty om promolorial-rätten blef genom en lagbestämmelse tillåten, skulle landssekrelm blifva icke allenast öfverhopad af göromål, utan äfven belastad med ansvar för enskildes medel. Jag yrkar alltså att del måtte hädanefter, såsom hitintills varit vanligt, få bero af K:s Bef:de att enskildes promotorial-ansökningar upptaga eller icke. Frih. Cederström: Det vore visserligen väl för Hrr jurister, alt sådana författningar tillskapades, hvarigenom advokater blifva nödväridige, så att icke någon enskild rättegång kunde utan advokater blifva utförd, men det vore likväl icke så för Svenska folket. Detta folk har genom 1734 års lag blifvit befriadt från advokater och lillförsäkradt rättigheten att sjelf utföra sina rättegångar. Hvad hufvudfrågan angår, så tror jag icke, att sådane missbruk vid promotorial-mål skett eller komma att ske, att det förskjutna postporto-beloppet icke komme Kronan tillgodo, ulan handlingarnas öfversändande under fribrefsrält, helst sådant vore ett tillgrepp af allmänna medel, som vid handlingarnes ankomst vtill destinationsorten genast är upptäckt.
20a — 206) samt de uti Leiänkandet lV:o 16 (pag. 260 — 262) uppgilne inotiver för inrättandet ak en Lapital-lond, livarigenoin Utskotten anse sig kalva visat, ej mindre nödvändigketen al en sädan lands bildande, än ock angelägenketen al att ett stadgande kärom i sjelfva Lank-Kagen intages; vek linna Iltskoltcn de i öfrigt gjorde, kär vkvan upptagne, anmärkningar vek yrkande,, icke varn al 372 8tats-, Lancooell Lag-Dtskottens sällan beskalkenbet, att ds kuuna köraid eda någre ytterligare köi ändringar nti <le ak Utskotten uti Letänkandet K:o 16 gikne tillstyrkanden, l?ä grund ak tlvaci nn ankördt blifvit, ka säliinda förenade Utskotten, ineci åberopande ak förut akgikne Letänkande K:o 16, bär-medelst tillstyrka II. 8t:r: antagandet ak det uti samina Letänkande till II. 8t:rs pröfning ökverlemnade köl-slag till /lag ^ci/- me cl förändringar allenast ak Lagförslagets i:sta oell 2tdra §§. till köljancle or dalvdclse, nemligen:. I Ikrän den -lag, dä utvexling ak 8ilkvcr a n^o vidtager, enligt Iivari derom vid denna Liksdag beslutadt blifvit, är L:uiken sk^lclig att, enär sä pokordras, sina redla v med 8venskt Lilkveim^nt iiilösa, ekteiden ak Konung oell II livets 8tänder nu kastställde grund.