Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl icke det slags vemod, som uppfyllde författarinnan^ då hon nedskref dem, då hon mätte sin erfarenhet med sina förhoppningar och i minnet återkallade de tjugu åren, som .ßkillde henne från den fjortonåriga flickan; ty för oss, som blott kunna se resultatet, synas dessa tjugu år som en tid af rikt uppfyllda löften, af framgångsrikt arbete, som en vacker och genom det redan vunna stor lifsgärning. Men vemod vid tanken på, hur-tillämpliga de ännu voro på henne, som skref dem, — tillämpliga icke i hvad de uttrycka af barnslighet, men väl af ungdofai. Ty de, som kände henne under de sista åren af hennes lif, veta hur ung hon ännu var, hur full af intressen, så friska och lifliga, som om de nyss vaknat, af förhoppningar och planer för framtiden. Hon var visst icke färdig med lifvet, hon var snarare färdig att nu med samlade krafter, på fast botten, begynna lifvet i den rikedom och omfattning, som hennes lifliga natur och stora gåfvor kräfde. Hon hade nått ett mål, men det var icke slutmålet; hon hade vunnit ett berömdt namn, en plats bland sin samtids främste inom den vetenskap, hon hittills egnat sina krafter; nu då detta mål var vunnet, ville hon äfven egna sig åt sitt andra stora lifsintresse, literaturen, som hon aldrig öfvergifvit, om det äfven dittills, genom förhållandenas makt, fått träda mera i bakgrunden. Hennes första framträdande som författare kröntes äfven det med en ovanlig framgång och fäste stora förhoppningar vid henne. I en fri och oberoende ställning,7 6 SONJA KOVALEVSKY. som tillät henne att flere månader af året vistas i utlandet och på nära håll följa de större kulturländernas andliga lif, omtyckt och värderad här i Sverige, där hon funnit sitt andra hemland, i besittning af en arbetsförmåga, som utan att splittras kunde dela sig mellan hennes lärareverksamhet, hennes själfständiga matematiska forskningar och hennes författarskap, med en rik erfarenhet bakom sig och en ymnig fond af idéer och planer för framtiden, tycktes hon hafva allt att hoppas af densamma, då döden plötsligt och oväntadt ryckte henne bort från arbete och förhoppningar och planer.
Hela denna författn. har den genomgående tanken att jemte legitimation af bränvins-tillverkningen likväl belägga den med så många band, att den ej kan stiga öfver måttliga gränser. Denna grundsats antogo K. St:r vid förra Riksdagen och det stadgande, som nu är i fråga, innehåller äfven en inskränkning i rättigheten att bränna bränvin eller, rättare sagdt, én skärpning i skattebeloppet, ifall någon öfver t il 1 ver k h ing åger rum. Utskms motiver gillar jag för min del icke. Utslcn säga nemi. att någon villrådighet vid tillämpningen ägt rum och att således ett förtydligande är nödvändigt. Någon villrådighet har visserligen på åtskilliga ställen upstått, men den har endast upstått hos kontrollörer och ej hos högre auktoriteter. Här i Stockholms län har inträffat, att en Kontrollör beräknat skatten på Frih. Raabs sätt, men delta rättades af ÖfverKontrollören. Men i st. f. att rätta Den 6 Maj f. m. den förmenta otydligheten i §:n, hafva Utsk:n föreslagit en förändring i sjelfva sakförhållandet. Detta sätt att motivera torde ej kunna försvaras, men, detta oaktadt, kan jag ej annat än gilla förslaget. På sätt jag förut omnämnt, anser jag den författningens genomgående grundtanka fullkomligt rättfärdiga förslaget att något högre beskatta öfvertillverkningen. Första året af författningens tillämpning, då priserne vore höga och bränvins-tillverkarne bade en vinst af 30 sk. pr kanna, begagnades äfven rättigheten att emot 4 sk. förhöjd skatt tillverka öfverskotts-bränvin, och jag hörde mångå bränvinsbrännare beklaga sig öfver att de ej ägde nog mycket folk eller så beskaffade redskap att de kunde gå till den yttersta gränsen af tillåten bränning. Deremot under det sista året, då bränvinspriserne voro lägre och sädespriserna högre, bemödade sig de fleste bränvinstillverkarne att icke öfverskrida den tillåtna tiondedelen och derigenom ådraga sig den högre beskattningen. Nu är min öfvertygelse den, att då man ej afser att uprountra bränvinstillverkningen, så är det till principen rätt att höja skatten å det bränvin som tillverkas öfver det anmäldta beloppet.
Decimalsystemets införande har utgjort föremål för öfverläggningar under icke så få riksdagar, men ingenting har dock dermed uträttats, och af denna anledn. tror jag alt det vore mera skäl att Ständerne i underd. skrifvelse till Konungen hemställde om borttagande af den olikhet sorn f. n. finnes såväl i mynt, som mått, mål och vigt, så lill förståendes nemi. att vi, hvad myntet angår, i st. f. tre sorters riksdaler, finge en sort, och i st. för, flere vigtsystemer, som stå emot hvarandra med olika underafdelningar, finge ett vigtsystem; som exempel härpå må i förbigående anföras, viktualie-, stapelstadsoch bergsvigt: vidare i målförhållanden en mängd olikheter, hvarvid samma benämningar hafva helt olika betydelser och helt olika underafdelningar; enahanda är förhållandet med måttet, det ena grundadt på decimal-, det andra på duodecimalsystemel. Jag tror, att om enhet och öfverensstämmelse i detta afseende skulle kunna vinnas och föreskrifvas för hela landet, så vore redan en stor fördel vunnen, både för den enskilde och det allmänna, och att man f. n. icke borde gå längre, hvarföre min anhållan vore, att i händelse R. o. Ad. bifaller, att till Konungen en skrifvelse i ämnet skall afgå, densamma måtte komma att uttrycka hvad jag nu haft äran att med några få ord angifva, således icke hänvisa på decimalsystemets konseqventa och vetenskapliga tillämpning, såsom här blifvit framställdt. I fall denna min åsigt skulle vinna sympathier, skall jag icke underlåta att framlägga förslag till skrifvelse, hvilket skulle komma att afvika från 1 mom. i Ekon.Utsk:s nu föredragna utlåt. Frih. Stjernstedt, Au g. Wilh.:
Ehuru detta betänk. icke har så nära sammanhang med det förra, som Frih. Boye synes förmena, enär Hr Hadings motion gick ut på, att Puksg.-cont. måtte betagas rättigheten att upptaga det ifrågavar. lånet, hvartill Riksg.-cont. för närvar, ägei* föregående Ständers autorisation, så anser jag det likväl icke val'a betänkligt att låta betänk, hvila, pa sätt Frih. Boye begärt. Hr Gunther, Garl: Jag förenar mig i den siste ta-x larens yttrande. Frih. Den i4 Juli. Frill. Boye: För att vederlägga den distinction, Fiih. Ehrenborgh gjort, ber jag att få utur CJtskts betänk, uppläsa följande mening: Med åberopande af de motiver, Utsk. anfört uti betänk. JM:o 190 i anledn. af Frih. Boves motion &c. Bade grunder och resultat äro således desamma i det förra som i det sednare. Frih. Ehrenborgh: Jag tror, att Frih. Boye missförstått mig. Det var icke min mening att vederlägga hans sammanställande af belänk:na. Men skulle man väl nu, genom att låta betänk, öfver Hr Hadings motion hvila, tillkännagifva en slags autorisation för Riksg.-cont. att börja lånetransactionen. Sådant tror jag icke är R. o. Ad:s vilja, utan tvärtom. Under förutsättning emedlertid, att Riksg.- cont. under tiden icke vidtager några åtgärder i Dämnde afseende, tror jag, att betänk, gerna kan hvila. R.. o. Ad. beslöt, att detta utlåt, borde blifva hvilande i sammanhang med StatsUtsk:s utlåt. Upplästes de denna dag ankomna tvenne nåd. skrivelser från K. M.: 1:0 ang:de upphörandet af de i Rikets norra län utgående s. k. räfstetingspenningar; 2:0 ang:de städernas inqvarteringsbesvär. Lades på bordet. Upplästes ett prot.-utdr. från Hederv.
Från Ofvanoch Nedan-Siljans fögderier afsättes i Wermland och örebro län samt flere andra orter i riket omförmälde gröfre Stora Kopparbergs län. Gårdfarihandel Marknader. Bränvinsutskänkning och -minutering. 13 slöjdvaror, laggkärl från Mora, Elfdals och Wenjans socknar, slipstenar från Orsa socken, väggur, väfskedar, korgoch hårarbeten från Mora och Elfdals socknar, hvilka sistnämnde slags tillverkningar äfven utom riket finna afsättning. Allmogen i Malungs socken bedrifver icke obetydlig gårdfarihandel i riket med Eskilstuna smiden samt gröfre galanterivaror, och jemväl från andra socknar i Vester-Dals fögderi idkas af en och annan sådan handel, äfvensom från Elfdals socken i Ofvan-Siljans fögderi med smidesoch jerntrådsvaror samt väfskedar. Gårdfarihandlande från Elfsborgs län förse orten med alla slags väfnader i öfverflöd, minskande allmogens omtanka och arbetsamhet för åstadkommande af väfnader till egen beklädnad och hushållsbehof. Utom årliga två marknad,er i Hedemora och en i Säter, hållas tvänne landtmarknader i närheten af Mora kyrka, den ena i början af Juli och den andra i början af Oktober, ursprungligen i ändamål den förra att förse orten med spanmål och den senare att bereda afsättning på kreatur och ladugårdsprodukter, men kunna, vid den utsträckning handeln å landet numera vunnit, till följd af Kongl. Förordningen den 22 December 1846, föga vara för omförmälde ändamål vidare behöflige, och visa sig utan tvifvel, likasom förutnämnde stadsmarknader, mer och mer af mindre vigt för handeln inom orten. I Falun hållas icke några egentliga marknader, men enligt gammalt bruk samlas der allmoge såsom till marknad, dels å första Tisdagen efter fjerde böndagen för försäljning och byte af hästar samt afyttrande af svin och landtmannavaror, och dels vid Thomasmässotiden för handel med Norrl andsprod u k ter; hvarförutom, på hösten, drifter af boskap från Herjeådalen och Jemtland der föras till salu.
Det är en vacker och vid horisont öfver dem; det är som en mun full frisk luft midt i vår indignationskvafva atmosfer.» En stund efter utbrast han plötsligt: »Hör – det är sant – dina anteckningar? Dem har du väl nu packat upp?» »De ligga i bokskåpet, ja.» »Du lofvade en gång att jag skulle få läsa dem?» »Det får du gerna. Vi kunna taga dem fram efter téet ...» »Ja tack! Är der mycket?» »Hela luntor — Jag kunde vara ensam i långa tider. Ett tu tre kom reslusten på. Då for han upp – din far – och sade: ’Jag hatar muséet! Det är som att vara smidd fast till ett lik. Jag blir sjuk! Jag blir vansinnig!’ Hvad hade jag väl annat att göra än att säga: res. Gamle Ruben och jag kunna nog sköta muséet Ruben var vårt factotum, ett gammalt original som var lika oskiljaktig från muséet som en skeppare från sin skuta; dess burkar, preparat och afgjutningar voro som delar af hans egen varelse. — När så din far rest och jag var ensam med Ruben och Molly och – allt det andra; då kunde der komma öfver mig en ångest som om jag skulle slitas i stycken; det var som om jag aldrig skulle få se honom mer. Åh, du kan inte veta hur det kändes! Jag var fritänkare, liksom han, men i sådana ögonblick kunde jag kasta mig på knä och vrida mina händer och bedja till Gud att han måtte ge mig honom igen – bara låta mig se honom, bara låta mig träffa honom en enda gång så visste jag att jag skulle vinna honom tillbaka ty så tillgifven, så glad, så oförskräckt, så smidig och stark som jag kunde ingen annan vara. Det enda i hela verlden, jag hade att frukta, var att glömmas.» Sonen stödde ena armbågen mot bordskanten och lampskenet föll på hans tättklippta, mörka hufvud som på en polerad knapp. Det fans likhet mellan hans och moderns drag, men hans ögon voro ljusgrå i stället för hennes bruna; och det som hos henne var lidelse hade hos honom afkylts till ironi. »Att lära känna sina föräldrar riktigt i grunden är att få nyckeln till sin egen karaktär», sade han. »Fortsätt!
För öfrigt är denna §. af 3:ne Stånd antagen. 3i, 3a, 33 och 34 §§:ne bifallne af 3:ne Stånd. 135 §. Denna §, hvilken Presle-Ståndet ansett böra utgå, är bifallen af de öfriga Stånden, med endast den förändring, att den åt ålderman meddelde rättigheten att vid serskildle tillfällen, då behofvet det fordrar, påkalla biträde, är af Ridderskapet och Adeln utsträckt till alla inom Roten boende personer, då den deremot, genom Utskottens af Borgareoch Bonde-Stånden gillade förslag, är inskränkt till personer, som äro valbara till ålderman. Ehuru föreskriften i dess så beskaffade utsträckning, då den icke af annat Stånd är biträdd, lärer förfalla, synes likväl böra antagas, att den inskränktare rättigheten för ålderman att påkalla biträde är äfven af Ridderskapet och Adeln, genom det fattade beslutet, godkänd; derföre Utskotten hemställa, att denna §. må anses gillad genom trenne Stånds beslut. Det serskildta tillägg, som Ridderskapet och Adeln beslutat, att tillsyningsman eger lika rätt att afsäga sig sitt uppdrag, sorn i 17 §. är ålderman medgifven, har väl icke af något annat Stånd blifvit biträdt; men, då det onekligen hörer till Lagstiftningens fullständighet, tro sig Utskotten deraf hafva giltig anledning att inbjuda de öfrige Stånden att antaga detta tillägg. Skulle det likväl icke af ytterligare två Stånd antagas, lärer det komma alt förfalla. 36 §. är af trenne Stånd anlagen, med uteslutande af ordet ”dess”, då stadgandet kommer att lyda sålunda: Om menighet vill, utöfver hvad nu är förordnadt, åt Sockne-nämnd uppdraga sådane gemensamma angelägenhe - Lagsamt Allm. Bese.- och Elon.-UIslottens Förslag, N:o y3. i5 ter, som icke tillhöra embelsoch tjenstemäns befattning; må derom å Socknestämma beslutas och då tillika förordnas, om hvad dervid skall iagttagas.
Slutligen har denna inrätt-? ning blifvit yrkad vid Riksdagarne åren 1809 och 1812, då uti Riksdagsbesluten detta mål, såsom Riksens Höglofl, Ständers önskan, blifvit till Kongl, Maj:ts afgörande i underdånighet hemstäldt, En närmare kännedom af ofvannämnda Kongl, CommerceQollegii Utlåtande, hvilket fullkomligt utreder och omfattar alla de skäl, sorn tala för den yrkade inrättningen, anser likväl Utskottet böra, såsom innefattande dess egna åsigter, för Riksens tjöglofl. Ständer eummariter framställas, och det så mycket heldre, som detta Utlåtande icke är allmänt kändt eller af trycket utgifvet» Sedan Gollegium upptagit ärendets historiska behandling och visat, att, ehuru Gothland väl icke nu mer troligen kommer att någonsin göra samma figur uti handlande verlden, som den förra byggde pä andra Rikens okunnighet och försummelse af deras sannskyldige fördelar, porto fran? 103Ö Besv, och Ekon, Vtsk.
ansett det för något af det mest fantastiska, att en Nej. Jag har i romaner och på teatern alltid karl, som natt och dag lefver tillsammans med en kvinna, har henne bredvid sig sofvande och vaken, meddelar sig med henne om allt och hör henne uttala sig om allt, plötsligt kan finna på att »misstänka» henne. Nu vet jag, att det kan passera. (Går långsamt mot dörren.) 76 HANS (efter en kort paus). hustru på hennes blotta ord? Du fordrar alltså, att en man alltid skall tro sin LEONORA (vrider på hufvudet). hustru, vi tala om mig och dig. Vi tala icke om något så abstrakt som man och HANS. ditt blotta ord? Du fordrar alltså, att jag strax skall tro dig på LEONORA. Utan mitt ord! Ja, i denna sak fordrar jag det. HANS (tager hennes hand från låset och för henne åter inåt rummet). Hvad gjorde han här så länge i mörkret när jag kom in. (Leonora tiger.) Hvad gjorde han? Svara! LEONORA. klokaste att låta bli att säga dig det. HANS. Jag står och funderar på, om det inte vore det Jag vill veta det. Nå? LEONORA. mig, hur mycket han älskade mig och jag trodde honom. HANS (efter en paus). Han berättade mig, hur länge han hade älskat du fortfarande mottaga honom i vårt hus? Allena? Och efter detta efter denna förklaring vill 77 LEONORA. vetat, att Max höll mest af mig i världen. Du medger ju, att du också själf för länge sedan har varit på det klara med det. Hvarför skulle jag då visa Ja. Hvarför icke? Jag har nästan hela mitt lif honom på dörren nu för det han en gång har sagt på allvar, hvad han så ofta förut har sagt på skämt? Visste vi inte alltid bägge, att det låg allvar bakom skämtet? Nej, så ömkligt konventionell är jag icke! Likväl vore det bara detta en ren formsak det handlade om, så skulle jag kanske göra dig till viljes, men det gäller mer. Jag har inte råd att mista min bäste vän den ende det ser jag nu som aldrig missförstår mig, som alltid finner mig underär förtrogen med min smak, begriper mina oförklarinte råd till det. hållande, förtjusande, intressant.
Gälds-Contoiret lefvereras, sedan nödig reservation skett för hvad då ännu vore oliqvideradt, utgjort 66,23g R:dr 6 sk. 5 r:st Banco. Stats-Utskottet, som granskat de, i enlighet med desse uppgifter om öfverskottens belopp, uppgjorde, samt vid Revisorernes Berättelse fogade Tabeller och funnit cle samma i allo öfverensstämmande med de Utskottet tillhandakomne Räkenskaper, har, vid sådant förhållande, trott sig böra inskränka sitt yttrande i denna omständighet till den, under ifrågavarande granskning, föranledde anmälan, att nämnde Tabeller utvisa endast Summan af hvad för året å de påräknade Inkomst-titlarne ingått, men icke tillika restantierne å samma Titlar; hvilkc restantier deremot i den mon de influtit, uti de följande årens Tabeller kommit till beräkning; utgörande till och med den i September 1821, för år 1817 96,520 R:dr 1 r sk. 7 r:st och för 1818 89,545 R:dr 4i sk. 5 rist som altså borde öka de, uti desse årens Tabeller, uppgifna Öfverskott; och bör Utskottet i sammanhang härmed, upplysa, att enahanda förhållande inträffar med den vid 1822 års Revisions Berättelse, åtföljande Tabell öfver 1819 års inkomster i så måtto, att deruti icke upptagits de till den 1 September 1821 influtne Restantier 119,482 R:dr 9 sk.; hvaremot, uti Tabellen öfver 1820 års In - Stats-Utskottets Betänkanden. 201 komster, de restantier, hvilka för föregångne åren influtit ifrån den 1 September 1820 till samma dag 1821 blifvit tillagde 1820 års öfverskott.
Ja ja, hon hade en mor, det var qvinna hela da’n det! Jag ville inte ha rådt henne göra lagar för mig! Hon teg och tålte allting; och hon hade inte varit bättre, om hon så varit dotterdotter af Job sjelf.” Denna förklaring, hvilken upplyste Rosenberg om de egenskaper, den gamle vilden fordrat af sin egen hustru, och som just icke satte honom i bästa dager inför den tillernade mågen, trodde Haraldson likväl gjorde en motsatt verkan. Han tyckte sig äfven hafva uppdragit en lycklig jemförelse mellan de begge hvarandra följande husmödrarne; och säker att Erika var den, som stod i skuggan, fortsatte han, efter ett par djupa drag ur pipan : ”Ja, sådan qvinna hade jag, och efter henne har Ella, den goda engeln, sitt milda sinnelag, och efter far sin har hon den ruff i sig, som skall vara medfödd, om den duger till något.” ”Men onekligen har dock Erika gjort mycket för Gabriellas bildning. Det kan far med rättvisa icke neka! Hvilken vildros skulle det icke blifvit af henne utan svägerskans ledning? Hon har skapat det goda ämnet till en riktig prydnad för hela skärgården, och dertill har hon med klokhet böjt Gabriellas sinne till det goda.” Mera tordes han icke yttra; men inom sig, så högt han än älskade sin fästmö, var han dock öfvertygad att hennes sinne ingalunda af naturen var det mildaste. Tvertom trodde han att just den förnuftiga uppfostran afnött det kantiga deruti, som de tidigare årens sjelfsvåld qvarlemnat. ”Nå ja, med flickan har jag redan medgett att hon har förtjenst; men hvad har hon gjort af Birger?” Haraldson skakade på hufvudet. ”En bra karl, tänker jag, om han ej redan var det förut. Birger har ju allmän aktning, och hans redlighet är en god borgen att han alltid skall bibehålla den.” ”Prata mig om redlighet hit och aktning dit, det är bara munväder! Han har icke visat så mycken aktning för sin gamle fars önskan, att han hemfört en enda klut, som inte varit förtullad! Nej, nej, det är för simpelt nu att smuggla!” Rosenberg log.
Denna betydliga tillökning har, enligt hvad upplyst blifvit, tillkommit deraf att expropriations-kostnader och ersättning till qvarnegare m. fl. dels icke blifvit i liostnadsförslaget upptagne, dels måst utgå till vida högre belopp, än i förslaget beräknats, hvarförutan den för båtleden anlagda sluss, hvilken, enligt första förslaget, upptagits till blott 75 fots längd, ansetts, för att motsvara ändamålet, böra blifva 90 fot lång, Då man tager i betraktande dessa förhållanden och derjemte erfar att hela den jordförbättring, som genom sjösänkningen vinnes, motsvarar blott 2,036 tunnland m-gradig jord, hvadan strandegarne för hvarje tunnland Sådan jord få vidkännas en utgift af 240 R:dr, så inser man lätt att affären icke kan för dem anses synnerligen förmånlig och att förnämsta fördelen af hela företaget består uti vinnandet af en liommunikations-förbättring, som likväl icke uteslutande, ja kanske minst, tillgodokommer de många små hemmansegare, som få bekosta ifrågavarande arbete, men deremot är af en väsendtlig vigt icke blott för hela orten, än ock för den omkring staden Linköping belägna slättbygden. Do fördelar detta arbetsföretag i en framtid skall bereda en vidsträckt, men på kommunikationer vanlottad ort, hafva äfven af sednaste Jernvägs-konunitté blifvit på mera än ett ställe i dess afgifne underdåniga Betänkande framställde.
De i afseende på ifrågavarande ämne så nyttiga och intressanta relationer jag lyckats förvärfva mig, under min, vid en lidepunkl, då denna fråga (penitenliärfrågan) inom åtskilliga Europas länder stod, så all säga, uti dess slutliga utveckling, Den 26 April f. m. lil nemi. åren 1842 och 1843, tillryggalagda utländska resa, med personer af utmärkt förtjenst, erfarenhet och skicklighet uti ämnet inom Frankrike, liera dess delar, England, llelgien, Italien, Schweitz och älven i någon nian uli Tyskland och Danmark, ja ock uli länder, dem jag väl icke berest, men inom hvilka jag f. n. likväl äger personliga bekantskaper; den välvilliga uppmärksamhet och beredvillighet, som mig skänkes, att, efter hemkomsten från denna min resa, ej allenast tillhandagå med skriftliga upplysningar, utan ock hålla mig tillhanda böcker och skrifter, hvilka röra det ifrågavarande, med sä varma sympalhier inom, snart sagdt alla länder, omfattade ämne; samt slut ligen egen drift och håg alt söka pä denna väg i framtiden kunna gagna del kära fäderneslandet, bjuda mig, all icke blott stillatigande, från min bänk, åhöra, utan äfven uti discussiouen deltaga, hvarvid jag nu, såsom vid de fä tillfällen jag under denna riksdag vågat taga fl. R. o. Adis tid och uppmärksamhet i anspråk, vördsamt anhåller om 11. Sländels benägna öfverseende. Då jag nu ingår uli sjelfva ämnets behandling, kan jag icke underlåta all, ehuru eu varm anhängare af Philadelphiasystemet, d. v. s. egentligen det s. k. Fransyska, af den så förtjcnslfulle Generalinspecteurcn för fängelserue i Frankrike Hr Moreau-Cliristoplie, på det mest talenlfulla och klaraste sätt framställda penitenliärsyslemet, och fastän jag iilligt önskar framgång åt det nya systemets införande äfven i Sverige, dock öppet tillkännagifva, att jag ingalunda ifrar för de nu föreslagna nya brottmålsoch fängelsclagarnes ovillkorliga och nu yrkade oförd röj