Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad:s beslut vara bindande, det beslut nemi. att uttaga ett förslag i sender som gemensam tanke, så finner jag också hvarföre man kunde gå in på den propos., som Hr Frih. o. Landtm, gjort; men som jag icke kunnat finna annat, än att dessa slags ärender måste behandlas olika med andra mål, och Den aj October f. ra. jag mäste anse hvarje förslag tili gemensam tanke som ett hell för sig sjelft, endast underkastadl möjliga modificationer, så anser jag det icke vara ratt alt nu, genom detta förslag, likasom förvandla Frih. Sprengtportens förslag till en grundval för den blifvande discussionen. Jag trodde att det skulle blifva en grundval för Const.Ulsk:s vidare bearbetning; men då jag finner att meningen Sr, alt i alla händelser hafva detta som en grundval, för alt troligen derpå bygga något, så måste jag protestera emot detta i min tanke med formen oförenliga sätt att uttrycka en gemensam tanke. Gr. Horn: Jag tror icke alt R. o. Ad. har kunnat fatta ett sådant beslut, som skulle utestänga R. o. Ad. ifrån alt till en sådan gemensam tanke, som den Frill. Sprengtporten föreslagit, göra ett tillägg, som med detsamma står i fullkomlig harmoni; hvaremot jag tror, alt R. o. Ad., genom bifall till Frih. Sprengtporten förslag, afstänger för sig alla möjliga utvägar att pröfva de förslag, som med detsamma stå i strid; men om Frih. Sprengtporten förslag förkastas, så ser jag intet hinder för R. o. Ad. att pröfva alla ulvecklingsförslag , om de också hafva samma elementer som Frih. Sprengtportens. Antages Frih. Sprengtportens förslag, så är det klart, att derigenom vissa frågor äro bestämdt afgjorda, ehuru ingenting hindrar R. o. Ad. att dervid göra tillägg. I följd af denna min enskilda öfvertygelse, förklarar jag, det jag anser det sednast af Hr Frih. o. Landtm, framställda förslaget till propos. öfverflödigt. Hr Lefren:
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, i anledn. af Hr Thams förslag, hvilket af flera ledamöter blifvit linderstedt, om R. o. Ad. ansåg, alt ifrågavar. StatsUtsk:s utlåt. N:o 168 borde hvila och icke företagas till afgörande förr, än öfriga StatsUtskis förslag till utgiftstitlarna inkommit till R. o. Ad:s pröfning. Bifölls. Den ao Juni e. m. 383 Uppå begäran af Hrr R å f e 11, Anlon, och K a I mberg, Adam Erik, blef ånyo lagdt på bordet StatsUtsk:s den 17 dennes första gången på bordet lagda utlåt. N:o 169, anglde bestämmandet af aflöningen för den vid RiksSltns och Utsktns cancellier anställda personal. Vid förnyad föredragning af Bevilln.- samt Allm. Besvärsoell Ekon.Utsktns den 17 dennes på bordet lagda betänk. N:o 2, angtde grunderna för förändrade föreskrifter om brännvinsbränningens utöfning i städerna och på landet, blef samma betänkande ånyo hegardt på bordet af Frihtne Cederström, Anders, samt Sprengtporten, Jacob Wilhel m. Likaledes lades ånyo på bordet, uppå begäran af Hrr von Hartmansdorff, A11 g., samt Råfe It, Anlon, Bevilln.- samt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns den 17 dennes på bordet lagda memor. N:o 3, i a olefin, af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St., angrde ersättning till kronolänsmannen för resor, som af dem anställas till försegling af bränneri-redskap. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. % till 8 om aftonen In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 27 Juni 1840. Plenum kl. 9 f. m. Justerades 3 prot.utdr. för den 20 dennes e. m.
Och bli biskop, menar du? Du syftar högt! men hvem vet, du är ung och har gynnare... Hvarföre vill du söka öfvertala mig att blifva prest? frågade Walter med forskande blick. Af vänskap och till din egen fördel. Alla apparencer äre ju äfven gynnande; du är omtyckt i församlingen, och prosten önskar dig till sin adjunkt. Hvar och en kan se att du tycker om Lovisa, och att hon snart, om icke redan, besvarar din kärlek. Detta ser hennes slägt, och tiger, den som tiger, samtycker; hvad önskar du mer? Vore jag icke din vän, kunde jag nästan afundas dig, om en sådan känsla ägde rum i min själ. Du har rätt, och likväl... Jag vill tänka närmare på saken. Gör så, och låt mig veta ditt beslut, sade Marenius och aflägsnade sig för att gå baronen till mötes, som syntes på något afstånd. Walter blef stående några ögonblick, och såg efter den bortgående. Du kunde afundas mig! o, visste du huru mycket jag afundas din egen sinnesfrid och lättro! I en rymlig berså sutto fruarna omkring ett bord, läskande sig med de utvaldaste bärsorter från trädgården. Talet föll på den för Lovisa tillställda surprisen i ekparken, och i anledning deraf nämnde prostinnan, att den såkallade "dragon Lotta," som deltagit i sången, nu vore ganska illa sjuk. Hon sade, efter att hafva arbetat hela dagen på åkern, vakat om natten, för att binda kransarna, andra dagen varit till biträde i köket och uppassningen vid bordet. Nog såg jag att flickan ofta skiftade färg, fortfor den goda frun, och varnade henne, att ej förkyla sig efter dansen. Utan att vänta på de andra flickorna sprang hon likväl hem, så tunnklädd hon var, men kom icke långt, ty kyrkovårdens döttrar funno henne sanslös liggande vid gångstigen, som går genom deras äng. Hon måste bäras hem; nu har hon stark feber och yrar beständigt, säger modren. Ännu har jag icke velat underrätta Lovisa om Lottas sjukdom, som kanhända är smittosam.
En kunglig spark till konseljen, ingenting mindre. Eller hur? Hans vredgade blickar flyga om i församlingen och slå slutligen ned på grefve Moltke, som däraf finner sig direkt uppfordrad att yttra sig. – Icke alldeles – väl? – säger han betänksamt. – H. M:t infordrar ju endast vårt yttrande. Vi skola säga vår mening om, huru en geheimekonselj i en monarkisk stat bör vara inrättad. – Men däraf följer obestridligen – invänder friherre Rosenkrantz – att konseljen sådan den är icke motsvarar H. M:ts önskningar och till yttermera visso preciserar H. M:t sin uppfattning, säger oss, hvad konseljen borde vara, för att aftvinga oss erkännandet: att sådan är den icke! – Alldeles! – instämmer Reventlow. – Här står ju tydligt mellan raderna, att vi böra hålla oss på mattan, att geheimestatskonseljen är en osund utväxt på envåldsmakten och att den endast tolereras, emedan man väntar, att den skall försvinna af sig själf. Reskriptet innehåller enligt mitt förmenande en direkt uppmaning till själfmord! Och till på köpet måste vi först själfve tvinna det rep, hvari vi enligt allerhögsta befallning böra hänga oss! – Ni menar instruktionen, som H. M:t befaller oss att göra utkast till? frågar Moltke. – Ja, naturligtvis! Men hellre än att degradera oss själfva, böra vi strax inlämna våra afskedsansökningar. Detta är åtminstone min oförgripliga mening. – Quidquid agis, prudenter agas, et respice finem! – säger Thott fundersamt. – Hvad betyder det? frågar Moltke villrådigt. – Hvad än du gör, handla klokt och tänk på följderna! Rosenkrantz trummar med sina hvita fingrar på bordets blankpolerade skifva: – Jag kan instämma med er båda – säger han småleende. – Allt hvad Reventlow har sagt, är sant, men med anslutning till Thotts klassiska citat, anser jag slutsatsen förhastad. Jag tror det vara vår plikt att stanna kvar tillsvidare. – Hvad skall det tjäna till? utbrister Reventlow.
Så snart Kamereraren insatt penningar i Banken, antecknas de i den Bankoräkning, som af honom föres efter meddeladt formulair, på det sätt, att RiddarhusCassan bibehåller sin serskilda räkning under benämning: Riddarhusets räkning N:o 1; att alla Testamentsoch Gåfvo-fonder, med undantag af den AVennerstjernska, samt de under Jungfru-Stifts-Cassan lydande Fonder, få en räkning, kallad Riddarhusets räkning N:o 2, och att Capitationsmedlen erhålla en räkning, som kallas Riddarhusets räkning N:o 3; hvarjemte serskilda räkningar föras med Banken för Adliga Cadett-Scholas-Fonden med dertill hörande AVennerstjernska Fonden, för AVadstena Adliga Jungfru-Stifts-Cassa med derunder lydande Fonder, osamt slutligen för Grefliga Schefferska Stiftningen. Å alla utbetalningar, ehvad de grunda sig å de fastställde Staterne eller å godkända räkningar, bör Kamereraren först uppsätta anordning, som, af Directionen underskrifven, bilägges, jemte de qvitterade rälcningarne, till verification vid hufvudboken. Således skola först alla räkningar uppvisas för Directionen och, sedan de blifvit godkände, förses med påskrift derom af någon Directeur; och slutligen, i händelse upphandling af inventarier äro i fråga, böra de tillkomne persedlarne, efter det levereringen skett, uti Inventarium uppföras. Sedan anordningarne blifvit utfärdade, ske utbetalningarne genom Assignationer på Banken, hvilka af Kamereraren upprättas och af minst tvenne Directeurer undertecknas, samt contrasigneras af Riddarhus-Secreteraren och Riddarhus-Kamereraren. Dessa Assignationer numereras och antecknas i en dertill inrättad Cassabok. Tdl förekommande af alltför vidlyftig assignering på Banken, må det dock vara Directionen öppet, att, om så nödigt pröfvas, till Kamereraren assignera 2 ä 300 R:dr, till bestridande af mindre och dagligen förefallande smärre anordnade utgifter.
En anmärkning, som kan framställas mot fröken Sjöbergs deklamation i Furst Zilah, men som är af väsentligt annan natur än dem jag nu sysselsatt mig med, är, att i hennes tal då och då insmögo sig för det franska $pi ' äket egendomliga tonfall. Detta var ett fel, men så ursäktligt och lättförklarligt, då metoden ju först nu pröfvats hos oss och af så ringa betydelse i jämförelse med de resultat som vunnits i konstnärligt afseende i öfrigt. Naturligt är att det franska språket har en helt annan oratorisk accent än det svenska, och man får aldrig glömma, att det är svenska man talar, men detta utesluter icke, att man, utan att öfverskrida det svenska språkets naturliga råmärken, kan tillegna sig det franska deklamationssättet, att, om det är rätt att skådespelaren genom talet söker tolka själsstämningarnas skiftningar, och om den franske skådespelaren gör det, och den svenske icke, då bör den senare lära af den förre. Emellertid är det sant, att ej alla skådespel framställa men-niskorna i konfliktrika situationer, utan vissa stycken äro endast uppfylda af en oskyldig marivaudage. I dessa gäller det endast att framställa tankarnes, ej känslornas växlingar och der har deklamationen ej annat än att ange sprången i tankegången, så att säga tankeantiteserna i motsats mot känsloantiteserna, och det är sannolikt, att det just är åtskilliga af våra skådespelares otvifvel-aktiga förmåga i detta afseende, som förskaffat den svenska skådespelarkonsten dess anseende att så väl spela » fransk komedi ». Vid framställningen af svenska eller i allmänhet skandinaviska karaktärer kan åter deklamationen ej bli så växlande som vid framställningen af typer från lättrörligare folk, ty dels äroskandinaverns känslor ej sä hastigt skiftande, och dels är den skandinaviska karaktären mer in&amp;tvänd. Hap blyges att visa sitt inre och han döljer det derför ofta genom ett monotont tal. Dock tror jag, att äfven i detta fall den svenske skådespelaren går för långt i reservation. Jag tror att det ej skalle skada, om han något mer, än hvad na är fallet, genom nyansering hjelpte författaren att teckna individuóla karaktärer.
Endast en sida af papperet bör och det tåliga ansigtet, och jag tänker på att hur ringa och obemärkt lifvet glider fram, hennes och så många andras, så är det dock i tysthet stort, i hjertats tåliga kärlek, i det trofasta sträfvandet att uppfylla hvarje pligt, hur ringa den är, i hjeltemodiga offer, dem ingen vet af. Och ej tänker man stort derpå. Blott då och då, någon gäng då våra ögon se klarare än vanligt, skymtar det fram för oss en aning om, att det nog fianes mycket här nere, som aldrig skall prisas af menniskor, som skall glömmas och varda utan lön, men som kanske en dag skall lysa fram som perlan ur den öppnade musslan. Sen till, ärade läsarinnor, att Idun finnes hos alla edra bekanta! Ett reseäfventyr i Norge. mörk höstafton 1 8 8 6 rulla.de vi i våra ««Sr^ skramlande stolkärror ned utför den branta och slingrande backen till stationen Hellesylt i Söndmör och stannade utanför det stora, nybygda hotellet. Hellesylt, som ligger nere vid Storfjord, omgifvet af branta, mörka fjell i en dyster och ogästvänlig trakt, har ingenting, som i och för sig kunde locka turistströmmen hit. Och dock färdas årligen en mängd främlingar af alla nationer fram här, och alla tala med förvåning om hvad de sett. En half mil från Hellesylt skjuter nämligen en tre mil lång arm af Storfjord in i landet, och detta är den för sin vildhet och otillgänglighet vida beryktade Geirangerfjord. Vid vår ankomst tog hotellvärden, en driftig karl (hvilken, liksom så många andra i Norge, från bonde arbetat sig upp till hotellegare) emot oss på trappan, lät visa oss upp på våra rum och ombesörjde, att våra våta och illa medfarna reseffekter kommo under tak. Sedan vi beställt båtskjuts för att följande dag resa in till G-eiranger, gingo vi, trötta efter dagens ansträngningar, till hvila. Namn och adress torde alltid noga angifvas, och kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas.
Skor, strumpor, linne m e d ett ord allt i klädväg slites ut m e d otrolig hastighet, o c h aldrig behöfver jag befara, att en klädning hinner blifva så o m o d e r n att jag ej kan använda den. Allting faller sig o c k så dyrt för mig efter hvad jag nu kan tycka, då jag ser andras utgifter. Min sista sömmerskeräkning ser ut så här: 7 Arbetslön 1 1 Vs meter liffoder 1 1 Va » lenon 5 » kjolfoder. - — 25. Väl är — eller kanske illa — att jag ej har någon herre o c h man att pungslå, ty då skulle han nog i likhet m e d » uppretad äkta man » tycka att jag vore omåttligt slösaktig m e d mina toalettpenningar, då han finge läsa i Idun, hur billigt o c h bra man kan kläda sig på litet nog. Jag råder hvarje liten fru, hvars man ej har allt för godt om pengar, att g ö m m a undan de n u m m e r af Idun, hvari klädpenningfrågan afhandlas, ty eljes hänvisas ni n o g till dem, då det blir fråga o m en klädning eher kappa som kanske går till lika stor summa s o m en annans hela årsanslag. Inte vet jag, o m detta mitt inlägg gör någon nytta, m e n ej heller skada, hoppas jag. Då fältet var fritt för hvar o c h en att yttra sig i frågan, kunde jag ej annat än d e l g i f v a m i n a rön i h o p p o m genklang hos någon olyckskamrat, s o m ej förstår att kläda sig för 75 ä 100 kronor. Iva. F ö r alla, hvilkas inkomster ej äro så stora, är det. minsann godt att kunna föra nålen, o c h det kan väl alla, o m de blott ärligt vilja. T y hur är det möjligt, att en dam s o m virkar de finaste spetsar o c h syr de grannaste broderier, ej skulle kunna sy en slät kjol, en klädning åt sin lilla flicka, kanske ej ett förkläde e n s? M e n mönster spela här en stor roll, o c h utan bra snittmönster kan man aldrig få ett välsittande plagg.
En mans värde heror på hvad han gör och icke hvad han säger, och alla tider kunna icke erbjuda lika tillfällen att visa, hvad man duger till; isynnerhet är vår tid icke af den beskaffenhet, att jag derpå vill sätta något särdeles värde, åtminstone icke ett sådant, som den siste talaren dervid synes vilja fästa, och det kommer ock säkerligen icke att göra sig gällande. Gr. Strömfelt, Hans Fredr.: Jag bestrider visserligen icke återremissen, om R. o. Ad. skulle behaga densamma besluta; men jag vill blott hafva äran tillkännagifva, att orsaken, hvarför jag afstyrkt motionen, är den, att jag icke kunnat fatta 79 §. Riksd.-Ordj). annorlunda, än som skulle meningen vara, att vid uppkommande ledigheter inom Utsktn nya ledamöter, men icke suppleanter, böra i de afgångnas ställen inväljas, och dessa sedermera icke borde afträda, fastän de förra återinfinna sig vid riksdagen. Jag har under loppet af innevar. riksdag funnit, huru svårt det är att få ordinarie ledamöter för TJtskm, och det skulle altså blifva ännu svårare att jemväl fylla vissa suppleantsplatser. Hr Tham, Wollrath: Jag har vid 2:ne riksdagar tillförne såsom ledamot i Bevilln.-TJtsk. funnit, att R. o. Ad:s ledamöter derstädes aldrig varit fulltaligt närvarande. Nu visa sig ännu flera defecter; ty vanligen äro blott 5 eller 6 närvarande, oaktadt ståndsordningen säger,' att den, som skiljer sig från sin plats i Utskott, är skiljd från utöfningen för den riksdagen af sin riksdagsmannarätt. Jag yrkar derföre återremiss af betänk., på det någon åtgärd må vidtagas, hvarigenom det förhållande må afhjelpas, att R. o. Ad. genom ledamöternas frånvaro är af för liten betydenhet vid voteringar inom Utsk;ri. Jag (einnar derhän, om det är lämpligt att välja suppleanter före riksdagen, men tror för min del, att Frituna Palmstjernas och Ehrenborghs förslag äro bäst.
och kort därefter såg han lagdt på båren sitt enda barn, sin son, sin ögonsten. O, hur de blödde, djupa hjärtesåren! O, huru tungt det var att stå allén! All trefnad hade flyktat från hans bo, ej dag, ej natt hans sorgsna själ Jänn ro. Det hände någon gång, för sina kval han sökte trösten, han så väl som mången, där, hvarest lion som allra mest är fal — dock, denna tid är längese ' n förgången. Nu har han &gt;trösten » funnit i Guds ord, ibland han plötsligt kastar sylen undan midt under arbetet och vid sitt bord i bibeln läser under tyst begrundan. För Martin denna bok år städse ny, allt mer och mer han lär att henne skatta; i början gaf hon honom hufvudbry, men snart begynte han att tro och fatta. I evangelierna han låste glad om Herrens godhet mot de små och arma, uppå de gulnade och nötta blad hans tårar ofta föllo strida, var / na. Hvad honom fängslade dock allra mest, det var de ställen, hvari det förtaides, att Jesus, frälsaren, som jordisk gäst hos sina vänner understundom dvaldes. O, omhan varit ibland dessa en! Bedröfoad låste han om farisén, som ej bjöd Måstaren en kyss till helsning, som stod så nära själens lif och frälsning, men låt det stanna vid ett fagert sken. Med sympati han såg, hur Magdalena hos Herren dröjde kvar i ödmjuk bot, med tårar fuktande hans helga fot; o, hade Martin så som hon Jått tjäna! En natt i drömmen tyckte han sig höra en stämma, talande uti hans öra: » T morgon, Martin, vill ditt hus jag gästa, sätt fram för mig då af ditt allra bästa! » Med glädje mottog Martin detta bud; hans hjärtas innerliga, varma trängtan, hans under år och dagar närda längtan förnummen var i himlarne af Gud. Dock — kunde väl ett sådant under ske? - Ja, denna stämma ville ej bedraga; men hvilken skepnad Herren skulle taga, förmådde Martin ej att / ' örutse.
Jinel, lan desta bägge stags förmögen heter ar endast den skillnad, at e» uti L inao Mynt är jamn och säkrare -— sa wida IrLnguen ej förstöres, såsom Mynt-rverk: men dä npstar ock, sa w da, en fullkomlig likhet, ar de bada förlora deras egeacht.p såsom Mynt, ennsdan en Oeäir-Sedels warde, sqsoln RiksgaldS-Sederns det war, linnan dest masta blrf allt för stor, mäste wara bygdc rwpa tillfället ak emot någon mellangift erhälla Lanco at dermed sinna Luscia, — Lrueo-ckVarichvrt-Sed.elnS warde deremot ar bestämdt, såsom staeilde uti omedelbar jämnförelse med Silfwer; — Men när Silfwer wore, medelst Lanea-Iran charl-Sedeln uttager, stöde Or sälr-Sedeln endast i jamnsörelse med löftet. Imedlertid aga dock Lonco-Sedlarna i alla fall det företräde, ak, om än någon stimma af .dem befunnes olnlöst när Silfwer konsten wore uttömd, ftlefwe likwäl Sedelhafwaren ej utan all ersättning, men pä ek eller annat sätt godtgjord, efter som wal kändt ar, hwad betndlig egendom Riksens Ständers Lannus äger uri intecknad fastighet. Hwad häldst warande som tages til grund wid en ro-gliftliori, och fastställdes i fjelfwa werket, blefwe inbördes förhällandet i sormsgenh"k det samma, som det ar, inom idoghet kretsen. Warandcs Penninge»wing - laren den ende, som derigenom förärade.
Propos. de anmärk:r, som jag då tog mig friheten göra, blifvit till riktigheten fullkomligt bekräftade, och det vore önskligt att man af detta exempel måtte låta varna sig och för framtiden taga sig till rättelse att icke alltför hastigt uppföra på stat anslag, som, huru nyttiga de kunna anses vara, likväl i afs:de på lämpligheten att bestämma åt den och den tjenstemannen så och så mycket äro ganska problematiska. Hvad åter denna fråga beträffar, så synes mig att just genom det förhastade sätt, på hvilket Regeringen vid sistl. riksdag gick tillväga genom att föreslå dessa löners uppförande på stat och genom det lika förhastade sätt, hvarpå Stats-Utsk:t först och R. St:r sedan biföllo K. M:ts Propos., har man råkat i en slags dilemma. Jag föreställer mig att den nuv:de Sekreteraren mottagit den ifrågav:de platsen med K. M:ts af R. St:r fastställde stat för ögonen, att nemi. denna Sekreterarebefattning skulle gifva honom en årlig inkomst af 4,000 rdr. Jag känner icke om K. M:t täckts utnämna Sekreterare och öfrige tjenstemän inom detta verk; möjligt är att K. M:t, oaktadt lönerna varit uppförda på stat, likväl icke har, med anledn. af Byråchefens framställning, verkställt R. Stms beslut i afs:de på besättandet af de ordinarie tjensterna i byrån, utan i stället ställt medlen till Bjmächefens disposition, för att mellan tjenstemännen fördelas; men om nu Sekreteraren verkligen har inträdt i tjenstgöring med öfvertygelse att den på stat för Sekreteraren uppförda lönen skulle komma honom till godo, så frågar jag om icke genom ett sådant förfogande en bestämd orättvisa blifvit begången, och jag måste i så fall bestrida bifall till K. M:ts Propos.
Jag bör narima att TabellVerkets nyss utkomné 5 år-s berättelse upplyser, att Civilstaten, under dessa åréns lopp ökats ifrån 10,173 till 10,997,' eller med ett antal af 824 piérsoner, under det att de Sjöfarandes minskats från g,435 till 8,717, eller nied 718 personer. Afven Bruksoch Fabriksägare häfva minskats från i588 till 1579 skillnaden är der icke så stor, men visar likväl det allmänna förhållandet äf de närandes afoch de tärandes tilltagande. Det synes således vara tid, att hamna en vidare fortgång i samma rigtning. Allt sträfvar hos oss att komma upp i de tärande clässérfté. Vid Universiteten studera flere Bondesöner än Adeliga ynglingar, ej att tala om den stora skara# af Stånds*- Dtn 12 Fibruarii. 431 personer, Borgares och andra Näringsidkarens barn o. s. v. Fortfar man pä detta sätt, så skall vårt samhälle likna en kropp, behäftad med den sjuka, der hufvudet sväller i vidd och förlorar i duglighet, under det de öfrige lemmarne äftyna, beröfvade de safter, som dragas till den svämplikt väsande deléhé På grund af de skäl; jag mot Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets begäran anfört, tillstyrker jag att den matté afslås.
Ivan riam nde inskränkta antal inom behörig tid medhunnits; äfvensom den serskilda omständighet, alt vid berörde tillfälle blott Sex månaders förvaltning varit föremal för Herrar Revisorernas granskning. Enar nu allt sadant hädanefter ej finge påräknas, men Banko-Diskont-Verkets Revision innan korrt och allt framgent säkerligen blifver af lika vidlyftighet med Riks Diskont-Verkets, vore, efter Herrar Revisorernas tanka, nödvändigt, att antalet vid förstnämnde Verk i det minsta förökades till det som för Riks-Diskont-Verket varit fnstställdt. Men i betraktande härvid tillika , ajt Revisionen utgöres af Riks-Ståndens Deputerade, ansägo Herrar Revisorer såsom en följd deraf lämpligast blifva, att tvänne Ledamöter af hvarje Riks-Stånd til! denna förrättning for framtiden utsåges och förordnades. Banko-Utskottet, sorn af nu anförda grunder, i likhet med Herrar Banko - Fullmägtige och Riksens Ständers sednast församlade lii visor», r BanÅo-Utskotiets Betänianden. 73 sorer ofver StalsBankooch Riksgälds-Verken, äfven för sin del insett hehofvet af hvad sålunda blifvit föreslagit; liar ej bort underlåta att detsamma till Riksens Höglofiiga Ständers benägna bifall vördsamt anmäla, med hemställan, huruvida Banko-Fullinägtige må få sig uppdraget, att öfver ofvan högstberörde Nådiga Reglemente hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om en dermed instämmande förklaring. I öfrigt bör Banko-Utskottet vid detta tillfälle vördsamt anmäla, att Revisionen af Riksoell Banko-Diskont-Verkens räkenskaper och förvaltning för nästlidet år 1817, blifver under nu påstående Riksmöte , i sammanhang med de Banko-Verket rörande befattningar, af RankoUtskottet besörjd ; hvadan tillämpning af det Beslut., Riksens Ständer i förevarande amne lära täckas fatta, först i afseende på nästföljande Revision skulle komma att äga rum. Stockholm den 31 Januari 1818.