Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörner föreslagit, den lill Hummern äldste ledamoten finge föra ordet vid Ståndets första öfverläggning; men jag kan icke derpå fästa så serdeles mycken vigt, som han gjort: hälst jag, hvad beträffar Gr. Mörners åsigt, att det icke vore tjenligt, att den lill lefnadsåren äldste finge föra ordet vid Ståndets första öfverläggning, hyser i detta afseende en alldeles skiljaktig öfvertygelse. Emot den ädle Grins förmenande, att en till hög ålder kommen person, derigenom skulle vara otjenlig att vara Ordf. och icke kunna dervid ådagalägga behörig verksamhet, talar en mångfaldigt vunnen erfarenhet. Om man, i enlighet med Gr. Lagerbjelkes derom framställde förmodan, föreställer sig det endast blifva obetydliga ämnen, som komma att sysselsätta Stånden vid deras första sammanträde, så försvinner desto mera ali farhåga för att ju ordförandeplalsen må gerna af snart sagdt hvem som helst beklädas; men äfven ifall man bör antaga att några svårigheter skulle kunna vid dessa första sammanträden förekomma, då måste man ihågkomma att denna period är snart öfvergående; och dessutom tror jag, att ibland välsinnade män vördnaden för ålderdomen icke måtte vara så förkolnad, alt, om den ålderstigne Ordf:n icke kan med all den kraft, som tillhör den oförsvagade mannaåldren, sköta sitt kall, så skall likväl Ståndet, med fullkomligt undseende och med aktning behandla denna sin president. Vid Franska nationalförsamlingens af 900 personer bestående första sammanträde, fördes ordet, om jag icke bedrager mig eller rättare sagdt om tidningarne icke bedragit mig, af en 86-årig person och han gjorde det på ett sätt, som tillfredsställde alla. Denna ålder är så hög att man icke kan förmoda att den innehafves af personer inom Stånden, hvilka genom val till ledamöter af dessa Stånd utses, — så vida de icke förut varit riksdagsmän, och dymedelst förvärfva! någon vana och insigt i allmänna ärendens behandling. Lika med Gr. Lagerbjelke anser jag med uttrycket ”äldste” på detta ställe icke böra menas annat än den till åren äldste. Gr.
Då för öfrigt \ §. af RiddarhusOrdningen här blifvit af en annan värd Talare citerad i afseende på den utgifne Polletten, får jag, för min del, förklara, att denne §. tyckes blott angå sådana fall, der tvist är, huruvida man är hufvudman eller icke; men ingalunda, såsom här, huruvida man är Adelsman, eller icke. Herr Lagerhjelm, Pehr: Af Herr Cederschöld förekommen vill jag ej uppehålla Högloflige Ridderskapet och Adelns dyrbara tid, utan får blott anmäla, att jag instämmer i hvad nämnde ledamot nu yttrat. Herr von Backer, Carl Johan: Jag har anhållit om ordet, för att instämma med en värd Talare i den erinran, att man icke bör och icke rättsenligt kan uppehålla en saks afgörande, tills en lag derföre hinner stadgas. En sådan praxis skulle afvika från vanlig rättegångsordning och från ordning i allmänhet; Och örn man skulle Den 17 November, Sr dröja med Beslut tills en lag blifver stiftad, sorn kunde på den förevarande händelsen mera bestämdt tillämpas, så vann man alls intet dermed, derest icke en sådan lag tillerkändes en retroacliv verkan, hvilket vore högst orätt. Jag delar i hufvudfrågan fullkomligt de Talares mening, som anse Öfversten hufva frånträdt alla anspråk på sin fars nummer å Riddarhuset, genom det han sjelf der blifvit Hufvudman för en ny Alt. Man kan icke på en gång äga 2 majorater eller 2 nummer, eller provisionelt antaga en, för att sedan öfvergå till en annan. Denna enskilda öfvertygelse anser jag, äfvensom flere andre, hade likväl icke behöft yttras förr, än vederbörligt Utskott blifvit satt i tillfälle, att behandla frågan; jag har endast velat varna mot antagandet af Friherre Åkerhjelms förslag, och tror icke, att man, genom ett beslut i afseende på en nu förekommen enskild händelse, binder händerna på sig, för afgörande af det generella förslaget.
Handelsdomstol döme jemväl: l:o öfver käromål emot handlandes och rörelseidkares faktorer, bokhållare och tje ' nare i sådana ämnen, som blott angå husböndernas handel och rörelse. 2:o öfver betalningsbevis, utställda af offentliga kassors uppbördsman och redo ' görare. 635. Sådan domstol döme äfven i allt hvad som angår handelsoch rörelseidkares konkurser, på sätt i 3:dje boken af denna lagbok är vordet föreskrifvet; (obs. denna art. införes här enligt den mycket förbättrade redaktion, som den erhållit genom lagen af den 28 Maj 1838). 636. 1 de fall, då, enligt art. 112, vexlar ej äro alt anse för annat än enskildt erkännande af skuld (reverser till viss man), och när på löpande förskrifningar befinna 6ig namnteckningar af personer, de der icke handel eller rörelse idka, och sådane namnteckningar ej eller härröra från handels-affärer i parti eller minut, eller vexel-, bankir-, eller mäklare-affärer, åligger det domstol, att käromålet tiil civildomstolen förvisa, derest svaranden det yrkar. 637. Befinna sig uppå vexlar och löpande förskri fningar namnteckningar båda af bandeleller rörelse-idkande personer och icke handeleller rörelse-idkande personer, så döme deröfver handelsdomstol; dock må domstolen de sednare icke bysättning ålägga, med mindre det är handels-affärer i parti eller minut, eller bank-, vexeleller mäklare-affärer, i och för hvilka de sig förpligtat. 638. Käromål, som emot godsegare och jordbrukare anställes för försäljning utaf deras egna produkter, och likaså käromål emot idkare af handel eller rörelse för bekommande af betalning för förnödenheter och varor, dem de för egna behof inköpt, upptage handelsdomstol icke till pröfning.
Under nuvar:de konkurrens, heror nemi. möjligheten att kunna sälja ett lands produkter i ett annat land naturligtvis hufvudsakligen derpå, att varorna kunna transporteras lill försäljningsorten till sä billigt pris eller för sä billig frakt. Men för att erhålla en sådan billig transport, är äfven nödigt, att de fartyg, som åtaga sig densamma, skola, för att komma ut dermed, hafva hopp om att få någonting att föra tillbaka. Hr von Hartmansdorff: Då åtskilliga landtmän yrkat, att tullen måtte nedsättas till 1 r:dr, och Hr Printzensköld häruti instämt, så får äfven jag instämma i denna anhållan, på det att propos. i ämnet desto förr må kunna göras. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan numera de ledamöter, som yrkat bibehållande af den i 1845 års taxa stadgade införseltull, hade derifrån afstått, endast 2:ne förslag återstodo, nemi. bifall till Utsk:s tillstyrkande att tullen å fläsk måtte nedsättas till 36 sk. och Gr. Sparres förslag, att densamma mätte bestämmas till 1 r:dr pr Lg; hvadan Hr Landtm, finge hemställa om R. o. Ad. bifölle Utsk:s tillstyrkande. Härvid ropades ja och nej; hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge införseltullen å fläsk böra bestämmas till 1 r:dr pr Lg, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Hr Hjerta begärde votering. Frih. Cederström: Jag tager mig friheten i största vördsamhet hemställa, om icke Hr Gr. o. Landtm., i anseende till den långt framskridna tiden, ville föreslå Ståndet att efter slutad votering åtskiljas. Uppå Hr Gr. o. Landtm:s i anledn. häraf nu framställda propos., lemnade R. o. Ad. sitt samtycke till åtskiljande af plenum efter slutad votering.
Enär alltså förevarande fråga om kyrkoherdens i Södertelje rätt till omförmälda vederlag blifvit i administrativ väg afgjord och, efter det vid 1847 och 1848 arens riksdag vederbörande lemnats öppet att vid behörig domstol göra anspråket gällande, jemväl är af Domstolarne slutligen pröfvad, anser Utskottet frågan vara af beskaffenhet, att Rikets Ständer icke böra i någon ytterligare pröfning deraf ingå; och hemställer Utskottet för den skull, att hr Stenqvista motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 23 November 1854. Reservation: af biskop Annerstedt: aUtan att förneka vigten af de skäl, Utskottet anfört till stöd för sitt afstyrkande, anser jag ännu kraftigare tala för bifall till motionen. När en åtgärd blifvit vidtagen på grund af en origtig förutsättning, så bör det felaktiga rättas, när sakens rätta sammanhang ådagalägges. Denna grundsats synes mig så klar, så ostridig, att den aldrig bör förbises af den, som liar magt att åstadkomma rättelse. Nu är verkliga förhållandet, att omförmälda 36 tunnor ovedersägligen från början utgjort ständigt vederlag, hvilket aldrig bordt från Södertelje pastorat afsöndras, hvarom följande Kammarkoliegii utredning torde tillfyllest upplysa. »Sådana anslag (Presterskapet tillslagne kronotionde-anslag) hafva under ofeka tider och af särskilda anledningar tillkommit, dels såsom ersättning för till Presterskapets underhåll anslagne, men sedermera till kronan indragne hemman och räntor, eller för af kronan borttagne stomhemman eller egor af] Prestebordet», dels såsom vedergällning för den gästning för resande, hvarmed Presterskapet i en tid, då ordentliga skjutsoch gästgifvare-gårdar icke voro allmänt inrättade, betungades, dels i anseende till pastoratens ringhet eller Prestebordet svaghet, dels ock af personlig nåd af konungar och furstar. De indelas na Hvärme hufvud-kathegorier: ständiga vederlag och behaglig-tidsförlii, -linger.
För den embetsman, hvilken får sig ålagd skyldigheten att, uppå anfordran af jordegare, nämnde granskning verkställa, uppstår visserligen, till följd häraf, en tillökning i tjenstegöromålen; men då vederbörande jordegare, för erhållande af denna kontroll, gerna lära underkasta sig att härför utgifva en skälig ersättning, hvilken, i händelse räkningen belinnes origtig, i allt fall bordp, genom afdrag å Landtmätarens arfvode, böra dem ersättas, föreställa Utskotten sig, att för den ifrågavarande tjenstemannen sålunda kan beredas en vedergällning, hvilken motsvarar det förökade arbetet. Utgående från dessa åsigter, hafva Utskotten trott sig böra de gjorda framställningarne i så måtto understödja, som Ut-*ko!ten vördsamligen föreslå Rikets Ständer att, uti underdånig skrifvelse, anhålla, det Kongl. Majit täcktes, genom utj ärdande författning, i Nåder stadga, dels att det skall åligga Förste Landtmätaren i hvarje länatt, uppå anfordran, jordegare, emot ersättning och inom viss lid, som af Kongl. Majit, efter vederböra/ides hörande, jemväl torde i Nåder bestämmas, verkställa granskning af de arfvodes-räkningar, Landtmätare för utbekommande af sådant förskott, som omnämnes uti 22 § af Kongl. Majus förnyade Nådiga Taxa på arfvode för Landtmäteri-förrättningar den 18 Oktober 1834-, under pågående förrättning, till jordegare aflemnar, samt deröfver meddela bevis, innehållande intyg om rakningens riktighet, eller, i motsatt fall, anmärkning om det belopp, hvilket, såsom felaktigt, derifrån bör utgå-, hvarefter och derest visas kan, att Förste
Lazarus ligger allt fortfarande vid den rike mannens port, men han är blifven en pockande, fräck tiggare och låter ej afspisa sig med smulorna, äfven om de bjödes honom. Han vill i sina trasor och med sina smittande frätsår taga plats vid själfva festmåltiden, och han nöjer sig icke längre med utsikten att en gång i evigheten få hämnas genom att vägra den försmäktande rike mannen en droppe vatten Och huru skall allt detta lösas? Hvar är räddningen? För den personliga fridens vidkommande genom att se bort från alltsammans, genom att låta världen ha sin gång som förut och själf ha sin gång för sig. Ja, den som kan fixera sin tro eller som utan att fixera den besitter kortsynthet och hänsynslös handlingskraft nog att vilja som blind leda de andra blinda, han har naturligtvis sitt forum därute bland massorna. Den däremot, som är ärlig nog att gå tillrätta med sig själf och upplyst nog att erkänna sin oförmåga att lösa framtidens problem, för honom blir ingenting annat öfrigt än resignation vis à vis de höga målen och arbete i stilla ödmjukhet för arbetets egen skull. Och till detta ödmjuka arbete utan synliga resultat vill äfven Klercken återvända, han skall än en gång taga fatt på lifvets lugna välsignelse, sådan den erbjudit sig honom vid tiden då han stiftade familj, han vill glömma sig själf för att fostra upp sina barn till en lyckligare, yngre generation, som skall se framtiden ljusare an än hvad han själf förmått. Hans lifskraft och hopp, som på ett så hastigt och sällsamt sätt kommit igen, rulla upp för honom hemmets små idyller, och han grips af en stark längtan att genast fara hem för att realisera sina små men klara och fasta planer på framtiden. Till en början vill han meddela sin hustru sitt beslut i ett bref, som skall bli helt annorlunda än de, hon varit van att få af honom. Han tager hastigt fram brefpapper och sätter sig ned att skrifva med fast och redig handstil och en känsla af lugn säkerhet, som ger honom goda och varma uttryck till skänks. Han skrifver, att en plötslig förändring till det bättre försiggått med honom, och utvecklar sina anspråkslösa och fridfulla planer på framtiden ungefär sådana han tänkt sig dem nyss.
Berörde stadgariden afse 198 dock icke sådana räntor och tionde, sorn utgöras af serskilda Inrättningars och Stiftelsers under egande rätt innehafvande egendomar. 18:o. På sätt uti föregående punkt stadgas, förhålles äfven med sådane utarrenderade Boställen, hvilkas arrenden äro lill aflöning anvisade; dock att, i händelse behofvet åter skulle påkalla något sålunda indraget Boställes användande för ändamål, hvartill det förut kunnat disponeras, Eders Kongl. Maj:t må ega att derom förordna, emot det att derför i löneanslagen beräknad ersättning försvinner. Hvad åter beträffar BostadsBoställen, så anse Comiteratle derför belöpande räntor och tionde hvarken böra uti innehafvarnes löner ingå, eller på annat sätt utgöras, utan i Jordeboken inom column antecknas och deremot Boställenas uppskattade afkastning vid framdeles blifvande löneregleringar beräknas. 19:o. Att de indragne ränteoch tionde-anslagen samt arrendeafgifterne godtgöras på följande sätt: a) För vederbörande löntagare bestämmes visst belopp i contant, motsvarande hvad löneanslagen och Boställs-arrende, det sednare beräknadt efter då gällande contract, utgöra enligt förvandling efter medel-markegångspris för de sista tio åren före indragningens beslutande, med tillägg af forsellön å spanmål; börande likväl vid beräknandet af dylik ersättning för Tjensteman, som är med BostadsBoslälle försedd, derifrån afdragas den Boställets ränta och tionde, som antingen är å hans lön indeld eller enligt hittils gällande stadganden bordt af honom utbetalas; Och skall det sålunda uppkommande ersättningsbeloppet jemkas till närmaste fulla Riksdalertal.
Härtill bör staten icke uppmuntra, derigenom alt embetsman, hvilka under tidrymden af en hel Riksdag öfvergifva statens tjenst, för att handla såsom sjelfskrifna, ansvarsfria Riksdagsmän, icke desto mindre få uppbära oafkortade löner på stat. Sådant kan icke instämma med grundlagens anda och mening. Om de Kongl. Maj:ts rådgifvare, hvilka hafva säle och stämma på Riddarhuset, egde efter andra förtoende-embetsmäns föredöme, ocb med åberopande af ng § Riksdags-Ordningen, att, så länge Riksmötet fortfar, åtnjuta ledighet, skulle till förvaltande af samtlige Regeriugs-departementerne endast tre ledamöter af Stats-Rådet nu återstå. Likasom grundlagens föreskrift vore derigenom bokstafligen eluderad, så strider det äfven mot det constitutionella samhällsskickets fordringar, att den sjelfskrifna, i grund af börd existerande och af allt moraliskt ansvar oafhängiga riksdagsmanna-rätten utöfvas, till hufvudsaklig del, på statens bekostnad. ” Af Herr von HartmansdorffAugust: ”Jag föranlåtes reservera mig emot I Iskotlets förslag till ändring af 4f § Riksdags-Ordningen såsom origtigt i sak, samt felagtigt och ofullständigt i sin ordalydelse. Utskottets förslag i detta hänseende, sammanhänger med de frågor, sorn redan under innevarande Riksdag blifvit väckta, rörande Landshöfdingars obehörighet att vara medlemmar af Stats-Utskotlet. Men om sakkän - 4 Consli:lilions-Utskotlets Memorial, N:o 24. nedom af uppbördsoch redogörelse-verken är behöflig der, hvarest frågor om dem skola beredas: så borde Lanshöfdingar företrädesvis finnas i berörde Utskott. Alt utestänga dem derifrån, vore lika obetänkt, som att utesluta sjömän från sådana beredningar, hvarest sjöfartsärender skola behandlas.
Dek är pa desta grunder jag förenar mig med Baron och de Herrar som takt i denna sak och »»haller, att motionen mätte meddelas de öfrige Ständen — Utaf swenffa nationens rättwisa (det ar lill den appellera) wäntar jag mig det bästa för de olyckelige. Grefwe I)e 6ar6is begärde i ProtocollsUtdraget tydeligen mätte uttryckas den önffan, att StatS-Utffottet mätte förestå medel till de proponcrqde Expeclance lönerne. Zerr ^köllström, kekr: ej blott till expectancelöner, ulan äfwen till ersättning för desta Officer»? res lidande. äerr Landt-Na-rstalken gjorde härefter proposition, att till Stats-Uiffoliet remittera Friherre ^Vran^els och Herr käklmans yttranden, samt velam - 694 Den 13 Junit samma med de öfrige Ständen communicera, och att lil StatS-kltskottet, med ett gynnande förord, öf? werlemna, an upgifwa förflagdels till ffadeslöshällande för dek lidande, som öfwergält Officerarns ivid De Pommerske Negementerne, dels kill en serskild expcctance lönings star och accords ersättningöfond sör bemälte Officerare. Bifölls. Grefwe OylienborA, Jolirn ttenmnA, ha, De insemnat ek dictamen sä lydande: Med underdänigk erkännande af Kongl, Majus riädiga afsigt med desi nådiga proposition till Riksens Ständer om en patzevolance afgift tvid In. sanicrie Regcmenrerne lill bestridande af Regemen, lernas underhäll, wid möten m. m., och instäniman-i de i Ven nytta det synes medföra, alt under fredslugn wanja soldaten wid fältlefnaden, har detta mitt »vördsamma andragande blott till föremal art fästa Högloft. Riddcrskapet och Adelns upmärksamhet
Jag tror mig nu hafva temligen tydligt ådagalagt inför hvar och en opartisk granskare, att det är lika omöjligt att kunna hänföra denna fråga under cathegorien af Ståndets förmån, frihet och rättighet, som det är omöjligt att kunna draga densamma under rubriken af privilegier, och att R. o. Ad. således ingen rätt äger till protest mot gilltigheten af 3:ne Stånds beslut i denna del, såsom Den 8 Februari f. m. 183 R. St:s; hvarföre jag ock får förklara, det jag icke kan biträda den skrifvelse, som Ilr von Hartmansdorff föreslagit, utan på det bestämdaste bestrider densamma. Jag tillåter mig då äfven yttra mitt bekymmer deröfver, att en fråga, sådan som denna; nu blifvit bragtåbane, ty i ett samhälle, der statsförfattningen äger sä litet sammanhang som hos oss, tror jag, att första villkoret för dess bstånd måste vara den mest samvetsgranna uppmärksamhet derpå, att icke i någon hårsmån vilja gå utöfver de gränsor, som lagen utstakar för dess verksamhet. Man har ofta sagt, och man har stundom haft skäl dertill, att vissa delar af vår representation af ifver för sina meningar hafva blifvit förledda att, till deras genomdrifvande, gå ytterst på gränsen af hvad lagen i formelt hänseende tillåter, och äfven någongång derutanför; men hvart skall det då slutligen leda, om man äfven å andra sidan öfverskrider denna gräns ? — Måtte man väl besinna, att hvarje gång man så handlar, är det ett slags Rubicon man passerar! Och innerligt ville jag önska, att en och hvar lade de orden djupt på hjertat, hvilka under årtusende gått och gällt som orakelspråk i Nordlanden, och hvars anor gå till Ilavamal: — ”När väld på tinget dömmer, är ofärd nära”. Frih. Cederström, Jacob: Den nu under öfverläggning varande fråga har jag icke bestridt skull få upptagas i sammanhang med Utsk:s betänk., just af den orsak, att man då icke hade kommit i tillfälle att något närmare skärskåda de skäl, som Hr von Hartmansdorffs framställning innebär.
Utskottet enhälligt förenat sig med det yttrande, som Herr Grefven och Ordföranden samt Herr Kammarherren Silverstolpe afgifvit öfver StatsSecreteraren Järtas betänkande i fråga om utfinnande [af] medel till våra kusters försvar, anhåller jag, att dessa yttranden måtte såsom Utskottets egna få intagas uti den berättelse, som Högloft. Utskottet kommer att till Riksens Ständer lemna. Det är icke allenast ett vedermäle af Utskottets bifall åt Herr StatsSecreterarens aktningsvärda åtgärd, som därigenom ådagalägges, utan ock ett slags offentlig uprättelse emot de ohemula smädelser, som emot denna förtjänte embetsman någon tid ibland allmän heten varit utspridda, som igenom en sådan förklaring af Utskottet kan meddelas.» Flera Ledamöter instämde härutinnan. Herr Öfversten m. m. Schönström och Herr Doctor Wijkman voro af samma tanka, dock under vilkor att den sednare meniugen om uprättelse mot kringspridde smädelser ej komme att i Utskottets berättelse till Riksens Ständer inflyta. Åtskilliga Ledamöter trodde, att sådant ej borde sättas i fråga, med hvilka Herr Grefven och Ordföranden sig förenade, men betygade den tillfredsställelse, hvarmed han afhört Borgmästare Ullbergs framställning och Utskottets dermed öfverensstämmande tanka. Den 9 Maj 1812 129 Herr Lagman Sandberg önskade, att detta särskildta loford åt StatsSecreteraren Järta ej måtte gifva StatsRådets öfriga ledamöter anledning att tro sig af Utskottet med mindre upmärksamhet behandlade, då de ej nämndes, ehuru deltagande i samma beslut.
Jag har sett fall, då det lyckats döttrar att genom allmänna dom stolens mellankomst tilltvinga sig männer emot föräldrarnes vilja, och jag erinrar mig ganska tydligt att de äktenskap, som ingåtts på sådant sätt, varit olver måttan olyckliga, och jag tager för gifvet att, i följd af den Allsmäktiges anordning, utgången i de aldra flesta fall blir sådan. 1 vårt land är det, åtminstone bland de bildade klasserna, temligen ovanligt att föräldrar lägga sig emot sina döttrars giftermål, utom i sådane fall, der detta uppenbarligen skulle medföra väsendtliga olyckor. Jag anser således att omsorgen att der utvidga den rätt, som lagen tillerkänner qvinnan, är så obehöflig som något kan vara, och jag kan icke komma till någon annan slutsats, än att vi gjorde bäst uti att kort och godt afslå Betänk:t. Hr Carl heim-Gyllensköld, Henrik Adolf Oscar: Då icke ett enda exempel på missbruk af giftomannarättcn här blifvit anfördt eller åberopadt, och fåtaligheten af rättegångar, föranledda af sådant missbruk, tycks bevisa att något trängande behof al ändring i detta afseende icke förefinnes, men jag vet (lera fall, då utöfvandet af giftomannarätten varit af stort gagn, så anser jag det icke vara skäl att bifalla Utsk:ts förslag. Man bar åberopat Englands exempel, att qvinnorna derstädes, sedan de fyllt 21 år, icke behöfva någons tillstånd för att gifta sig. Jag anser det icke vara skäl att åberopa ett lands exempel, der förhållanderna äro så olika mot hvad de äro hos oss. Yi veta nemi. att i England har seden en nästan oinskränkt makt, hvilket gör att det lärer vara ganska sällsynt att en dotter gifter sig emot sina föräldrars samtycke.
Då nu något undantag ifrån hvad, angående betalningen af KronoFordringar i allmänhet redan finnes stadgadt, icke synes böra ega rum vid Liqviden af den nu ifrågavarande KronoFordringen, får StatsUtskottet tillstyrka, att med den samma må i alla afseenden förhållas, enligt ofvananförde 2 §. i 7 Art. af 1815 års för RiksgäldsContoiret utfärdade Reglemente. Hvilket Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande vördsamligen underställes. Stockholm den n Februarii 1818. Rikets Höglofl. Ständers Stats Utskotts Betänkande, i anledning, sä väl i86 SlatsUtskottets Betänkanden. af RiksdagsFullmägtigens för Malmö Stad, Herr H. A. F a l km an s hos Wallof. BorgareStändet ingifne Memorial, om lindring i allmänhet uti Jnqvarteringsbesväret för de Städer, der ständige Garnizoner äro förlagde, men serskildt för Malmö Stad, i afseende på betalningen af det Län, som, vid J812 Års Urtima Riksdag, blifvit Staden beviljadt till upbyggande af Casserner och Stall för 3:ne derstädes förlagde Esquadroner af nu varande Ceder strömska Kongl. HusarRegementet, som, i anledning af RiksdagsFullmägtigens för Staden Ystad, Herr Haaks hos Wällöf. BorgareStåndet väckte Motion, angående det vid 1815 Års Urtima Riksdag nyssnämnde Stad beviljade Län till CassernByggnader för de derstädes dä förlagde 2:ne Esquadroner af of vanberörde Hus ar Re gemente, Wällofl. BorgareStåndet häri jemte serskildt» ProtocollsUtdrag af den 18 och 23 nasti. De, cember, till StatsUtskottet remitterat ett af RiksdagsFullmägtigen för Malmö Stad Herr H. A. Falkman hos Wällofl.