Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lnnclströru, Sophie, fra, B L n i i d \ d l, A., Iiii,rndsliöfding, D I; iirid \ ~~l.l, Cnroliiie, frölieii, a. J,undvik, Riliiiiirii, Ii: iikeii, v Lntl~i, Seliiin., fru, Stocltliolin. L ' beck, l~reclrilia, fra, P Lyl~ecli,: Leniiy, fril Gi; teborg:: I,ölirs, Coiistni.iee, fröken, Lniidskroiin. Liifgreii, Clnrn, frölieii, Stoc.kho111i. Löfholiu, T \ 7illielmiiin, frölie1.1, Norrköpiiig. Löiiegreii, G .. W., genernldirektör, Stock1101n1. Löi.irot; li, Snloiiie, frölteu, Heruösnnd. Löwei~hjeliii, Cecilia., fröken, Shockli. Löweahieliii, Mzggie, frii, TRgniberg, .HelsingBorg. Menller, C., iif \ ~erl; oiitro! : lör, Stocliholiii. &amp; leves, El., fru, D Weperson, J \ '., hniilidire: krör, s Micli: icl.soii, Katt, fin, Skeho, 1 ": lebo. Miliberg, A.iin: i, frölieii, C; ötel.~ory. Moliii, Aiigristn, frii, nTorrkiipiiig. BiIoliii, E., fröken, Stocliholii~. Mol iij, 7 !lierese, frökeii, S t ~ c l lioliii. i Mol tlie, Octnvic, grefviuiia, Qvesnriiiii, mör. Montelin, C. A. E '., npotel; nre, L~iiid. A!
Jag är helt och hållet förekommen af Hr Munck af Rosenschöld, Frih. Cederström m. fl. talare, som yttrat sig i saken. Jag vill icke vidare derom orda, utan blott korteligen förklara IIr von Hartmansdorff, att jag trodde det lian sjelf, sorn så ofta synes hafva varit benägen att stifta lex in easu, nb. när enstaka mål förekomma, som kunde behöfva sältas framst på listan, icke behöft framkomma med sitt förslag om generel mura agering, enär han kan vara temmeligen förvissad 0:11, att flans mening skall göra sig gällande vid de Hesta särskildta ti Ilfä Ilen, då han finner något måls framflyttning vara af hehofvet påkailadt. Jag har många gånger förenat mig med honom och andra ledamöter, då de ansett något mål höra ställas främst på föredraga.listan. Det mätte kunna låta göra sig hädanefter som li i t i n t i Ils, då det anses nödigt; men att mot riksdagens slut bestämma en för den återstående delen af riksdagen gällande ordning för målens föredragning, måste jag motsätta mig. Gäller ingenting af hvad sorn nu blifvit sagdt emot Hr von Hartmansdorff» förslag,-så får jag anföra ett annat skäl, som jag hoppas han icke kan vederlägga. Oell delta skäl är, att, i likhet med hvad jag hört alt inom Preussen skall hafva blifvit yttrudt emot Ministern Hassenpflug, ”wir wollén ilin nicht haben.” Härvid ber jag dock 12r von Hartmansdorff observera, alt jag gör behörig skilnad emellan sak och person. Frih. Cederström, Jacob: Hr von Hartmansdorff' liar yttrat alt ingen åberopade grundlagen emot PrestrSirs inbjudning. Det är en oriktig uppgift; ty jag hade vid det tillfället, då inbjudningen föredrogs, äran alt begära Ståudets uppmärksamhet på 80 och 81 §§:na af Riksd.Ordn., hvilka tydligen utvisa sättet och ordningen för anmälan hos Konungen om riksdags upplösning, och att all annan förm i detta hänseende vore grundlagsvidrig.
Där satte han sig på en graf och tänkte på alla de döda, som ännu sofvo, och på en död, som hade vaknat till lif. Han satt kvar där ännu, då folket gick ut ur kyrkan. Karin Landbergs Olof var en af de första, som kommo ut, och då han råkade kasta en blick bortåt kyrkogården, fick han syn på dalkarlen. Det kan vara svårt att säga om det var nyfikenhet eller något annat, som dref honom, men han gick bort för att tala med den där karlen. Han ville se, om det var möjligt, att han, som skulle vara botad, hade blifvit vansinnig på nytt. Och det var nog möjligt. Han berättade genast för den unge fästmannen, att han satt där för att vänta på en, som hette Graflilja. Hon skulle komma och spela för honom. Hon kunde spela så, att solen dansade, och stjärnorna gingo i ring. Då sade Karin Landbergs Olof till honom, att den han väntade, stod borta på kyrkplanen. Bara han reste sig upp, kunde han se henne, där hon stod. Hon skulle nog bli glad att få råka honom. Prästfrun och Ingrid skulle just sätta sig upp i vagnen, då en lång dalkarl skyndade mot dem. Han kom med god fart, trots alla hästar, som han måste niga för, och han vinkade ifrigt med handen åt den unga flickan. Och så snart Ingrid fick se honom, blef hon stående helt stilla. Hon skulle inte ha kunnat säga, om hon blef mest glad öfver att se honom, eller förtviflad öfver att han blifvit tokig på nytt, hon bara glömde allt annat i världen. Och ögonen började stråla på henne. I den stunden såg hon säkert ingenting af den fattiga, eländiga människan. Hon kände väl bara närvaron af den fina själen, som hon längtat sig sjuk efter. Det stod fullt af kyrkfolk rundt om, och de måste alla se på henne. Ingen kunde taga sina blickar ifrån hennes ansikte. Hon rörde sig ej för att gå emot honom, hon stod bara stilla och väntade honom. Men de, som sågo, hur hon strålade af lycka, ville nästan tro, att det var någon stor och härlig människa, som kom emot henne, och icke en dåre.
Tackjernstillverkningen har sålunda efter hand ej oväsentligen stigit, hvilket, då hyttornas antal ej ökats, uppkommit dels genom längre blåsningstid vid hvarje hytta, dels genom ökad tillverkning för hvarje blåsningsdygn. Tillverkningen beräknades år 1856 hafva varit nära 29 Sk® för hvarje blåsningsdygn, men var år 1860 i det närmaste 33 Sk® för dygnet; ett förhållande, som, då malmerna ej undergått förändring, får tillskrifvas bättre anordningar uti hytteväsendet. Att genom Kongl. Förordningen af den 20 September 1859, angående utsträckt frihet i Bergshandteringen, vissa förändringar skola inträffa i tackjernshandteringen, inom de orter der densamma utöfvas af allmogen, är att emotse, men inom de socknar af Westmanlands län, der tackjernstillverkande bergsmän finnas, synes för närvarande föga eller ingen rubbning i förutvarande förhållanden inträffa, eftersom Hyttelagen der ej synas vara föreningar vidmakthållna af lagens tvång, utan af gemensamma fördelar. Derföre har också veterligen ingen afsägelse af hyttedel inom dessa hyttelag ägt rum, utan för en mycket liten del uti ett sådant lag. Arbetsstyrkan vid tackjernstillverkningen uppgick, enligt uppgift, år 1860 till 110 personer. Stångjernstillverkningen har varit följande: år 1856 86,726 Sk® bergsvigt, » 1857 91,463 » » » 1858 79,951 » » » 1859 79,751 » » » 1860 98,973 » » Summa 436,864 Sk® bergsvigt, eller i medeltal 87,373 » » Den anmärkningsvärdt stora minskning uti tillverkningen, som inträffade under åren 1858 och 1859, kan till största delen anses härflyta från den våldsamma rubbning uti handelsförhållandena, som inträffade emot slutet af år 1857, och hvaraf en hastig och stor nedsättning i jernets pris blef en följd.
År 1843 fanns ett antal af 91 fabriker, 521 väfstolar och 3,203 arbetare. Denna industri-grens tillväxt visar sig bäst af en jemförelse emellan tillståndet för längre tid tillbaka med det som varit under hvarje påföljande fem-tal af år, såsom nedanstående tabell ger vid handen. Antalet af arbetare vid Klädesfabrikstillverkning. Klädesfabrikerne. alnar. värde. När från tillverkningsvärdet 3,932,718 afdrages 800,000 R:dr såsom högsta ungefärliga värdet af de från utlänningen härtill hämtade rudimaterier af ull, färgstofter, kardborrar 111. m., återstår dock utöfver 3 millioner, som utgöra inhemsk produktion, frambragdt år 1843 i denna stad inom en enda näringsgren, och ungefärligen motsvarande värdet af hela Rikets tackjernstillverkning för samma år. År 1810 uppgick hela klädestillverkningens värde till endast 350,777 sk. Banko. Stadgan uti författningarne, fredens lugn och lagarnes oafbrutna hägn hafva tryggat fabriksidkaren vid hoppet att genom flit, idoghet och tilltagande konstfärdighet, ökade insigter uti sitt yrke samt deruti nedlagde kapitaler, finna sin bergning och förvärfva förmögenhet, under idkandet af en för fäderneslandet nyttig och gagnelig näring, som sysselsätter tusendes händer och gifver bröd åt tusende hushåll. Huru gagnelig i detta afseende klädesfabrikationen är, det visar sig främst, så väl i det årliga tillökade antalet arbetare inom denna näringsgren, som uti den ökade sysselsättningen för andra arbetare och de inrättningar, som stå härmed i sammanhang.
Flertalet tänker som flickan, till hvilken fadern varnande s a d e: » Den, som tar en man, gör väl; men den, som låter bli, gör bättre. » — » Min far, » svarade den unga dottern, » låt mig göra v ä l; den, som kan, må sedan göra bättre. » För de fattiga små barnen. Vi hysa den varmaste tillförsikt alt våra läsarinnor i år som tillförene skola behjärta den bön, vi låtit utgå för lduns små skollofskolonister. Det är icke gåfvans storlek, som är det väsentliga, utan hjärtelaget, i hvilket den gifves, och de minsta bidrag mottagas med varm tacksamhet. För dem, som föredraga att välja denna form för sin goda gärning, slår det äfven öppet att genom rekvisition af en värdefull skrift gagna kolonisaken, och erhålla de därigenom också direkt ett litet utbyte för sin skårf. Som vi redan tidigare omnämnt i idun, höll fortidet år en varmhjärtad ungdomens vän, prosten och kyrkoherden K, Fr. Karlson i Nyköping, i sin egenskap af tillförordnad inspektor vid därvarande högre allmänna läroverks terminafslutning ett i högsta måtto behjärtansvärdt tal till ungdomen och enkannerligen hemmen och mödrarna, i hvilket han allvarligt behandlade, flerehanda oarter, som florera inom skollifvet och demoralisera vår uppväxande ungdom, vårt framtidshopp. Den erfarne ungdoms vännen utgick därvid från tvänne uppsatser, berörande samma frågor, som varit offentliggjorda i Idun. Början är dock alltid lofvande. U n d e r den s. k. smekmånaden, som icke står upptagen i almanackan, firar kärleksbacillen sin skönaste tid. D å tycker han sig h a gjort det så u t - omordentligt bra, att han » simmar i ett haf af förtjusning » och styr till riktiga jubelfester i de älskandes hjärtan. Visserligen hotar kärleksbacillen då r e n t af a t t u t b r y t a i — kannibalism, när en ung äkta man t. ex. förklarar sin fru vara sä söt, att h a n kunde — äta upp h e n n e.
För röstlängds granskning inom fjerde och femte valafdelningarne utlyses af ordföranden i socknestämma och af vederbörande magistrat allmänt möte med de valberättigade, att hållas i Juli månad det år, lagtima riksdag infaller, och, då urtima riksdag är sammankallad, så fort ske kan. Anmärkning, som då mot röstlängd göres, skall i protokollet antecknas. Gillas den af de röstegande, varde röstlängden derefter rättad. Granskningsprotokollet skall af ordföranden och tvänne röstegande underskrifvas. Emot röstlängd, som sålunda granskad är, ege ytterligare anmärkning ej rum, utan så är, att röstvärde derefter minskats, eller valrätt upphört, eller rättelse i röstlängden genom besvär vinnes. $ 61. Är någon med röstlängds granskning, eller med åtgärd vid valförrättning för 20 Eonstitutions-Utskottets Memorial, N:o 12. valafdelning, der Häradsrätt eller Magistrat är valförrättare, missnöjd; ege rätt besvär, inom åtta dagar efter det beslutet fattades, inlägga hos Konungens befallningshafvande i valorten. Besväranden skall i sådant afseende af ordföranden eller vaiförrättaren begära protokollsutdrag, som inom högst två dagar till honom bör utlemnas, och det besvären bifoga. Konungens befallningshafvande skall öfver besvären infordra vederbörandes förklaring inom den för hvarje ort brukliga kortaste tid, och sitt utslag i målet meddela, sednast inom nästa dags utgång efter förklaringens emottagande. Hvar som ej nöjes åt detta utslag, eger, inom åtta dagar efter deraf erhållen del, inlemna deröfver till Konungen ställda besvär hos Konungens befallningshafvande, hvilken skall desamma, jemte egen och vederbörandes infordrade förklaringar, ofördröjligen insända till pröfning och afgörande af Konungens Högsta Domstol. För valafdelning der Hofrätt, Konsistorium eller Konungens befallningshafvande är valförrättare, ege den missnöjde besvär hos Kongl. Maj:t i Dess Högsta Domstol anföra, och galle för öfrigt i tillämpliga delar hvad här ofvan i denna § stadgadt är.
Jag anser således, att denna tidsbestämmelse af tre dagar är alltför lång, att den skulle göra vexeln sämre än en revers till ordres och kunna leda lill missbruk eller undanhållande af .tillgångar. Jag tror, alt utmätning bör erhållas genast, Den I Februari f. m. 15 men det föreslagna uppskofvet med bysättning kunna bibehållas, och yrkar rättelse i lagen i öfverensstämmelse dermed. Sedan de i lagförslaget intagne §§ blifvit genomgångne, yttrade sig, i fråga om den af Utsk. föreslagna und. skrifvelse: Frih. Cederström, Anders: I afseende på den af Utsk. vid slutet af detta betänk, föreslagna skrifvelse till K. M., tror jag, att Utsk. antingen begått ett misstag eller en oriktighet. Antingen är denna lag en civil eller en ekonomisk lag. Ar det en ekonomisk lag, så har LagUtsk. icke rätt att dermed befatta sig. Ar det åter en civil lag, så tror jag icke, att 87 § Reg.F. tillåter R. St. att, såsom Utsk. föreslagit, öfverlemna ät K. M. att deruti göra ändringar. För min del anhåller jag dérföre, att om, såsom Frih. Cederström, Jacob, yttrat, någon del af denna lag kan betraktas såsom ekonomisk, densamma måtte från det öfriga skiljas, hvilket åter då såsom all annan civil lag bör behandlas. Frih. Cederström, Jacob: Så långt tillbaka, som kändt är, hafva alla författningar om utrikes vexlar varit öfverlemnade åt Konungen, emedan de icke kunna utan skada för landet utfärdas med afvaktan af Ständernas beslut. Af denna anledn. yrkade jag vid början af discussionen, att LagUtsk. skulle komma in med tvenne särskilda förslag, det ena till lag för inrikes och det andra för utrikes vexlar. I afseende på dessa sednare bör visserligen LagUtsk. sammanträda med Ekon.Utsk.; men i alla händelser är det ämnet, och ej Utsk:s namn, som bestämmer om en fråga är af ekonomisk natur, eller huru den skall behandlas. Hr Gunther, Claes Ephraim:
Sparre förfäktar, finnes icke i vår nu gällande lag, ty den bär sådan aktning för kyrkan, såsom ett heligt rum, att kyrkotjufnad utgör föremål för ett eget kapitel och icke blott för en särskild §. Jag tror att man gör rätt, om man fortfar att i detta som andra hänseenden följa nuvar:de lags föredöme. Sedan öfverläggningen härmed ansetts slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, framstält, Jiurusom i afseende på denna § blifvit yrkadt af Hr Carlheim-Gyllenskjöld äterremiss, af Hr von Hartmansdorff, med hvilken Hr Adelborg förenat sig, afslag, samt af Frih. af Ugglas, som begärt särskild proposition å hvartdera morn., bifall till förra mom. och återremiss å det sednare, anmälde sig och yttrade Hr Adelborg: Ehuru jag icke tror att, så nära Riksdagens slut, något betydligt vinnes genom en återremiss, vill jag dock för denna gång förena mig med dem, som~yrka derpå, samt afstå från min anhållan om afslag. Hr Gr. o. Landirms härefter först till bifall och derefter till återremiss af 10:de §:ns förra mom. framstälda propos. besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå, efter förnyad, med starka Ja och åtskilliga Nej besvarad propos. till bifall, Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han härvid funnit Ja öfvervägande. Då nu Hr Carlheim-Gyllenskjöld begärde votering,uplästes till justering och godkändes följande voterings-propos.: Den 14 Augusti 347 Den sora bifaller l:sta mora. i 10:de §:n af LagUtsk:s förslag till författning om stöld och snatteri, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde niora, gjorde anmärkn:r föranleda till detsammas återremitterande. Vid voteringens slut befanns att rösterne utfallit sålunda : Ja — 22. Nej — 15.
Prot. 1828, 1829. 6;tc Samt t' Slte Hufti ( 2 Biinco-Vishuets EttAnkatidt, Arw 14. tiges Berättelse till Rikets Ständer, sedan Publiciteten i Banco-Ärenden är införd, och Banco-Styrelsen dragit försorg om tryckning af utländska Bankers Statuter och Reglementen, vördsamt anhålla, att Banco-Utskottet måtte anmodas, alt till Rikets Ständer inkomma med upplysningar, så väl rörande Bankens närvarande ställning, som fordna Författningars och åtgärders verkningar i anseende till Pennmgeoch Credit-rörelsen i Fäderneslandet; samt hoppas jag, att Högloft. Utskottet vid samma tillfälle måtte yttra sig, angående de olika förhållanden, som i andra Länd ers Bank-rörelse förefinnas. Anledningen till denna min vördsamma Motion är allenast, att Rikets Ständer måtte sättas i tillfälle att med fullständig sakkännedom i dessa vigtiga ämnen besluta. Med anledning af denna Remiss får Banco-Utskottet vördsamt nämna, att Utskottet, tid efter annan, låtit föranstalta om utdelning till Riks-Ståndens Ledamöter, först af Banco-Fullmägtiges Berättelse med alla dithörande Tabellariska upplysningar; vidare, af Herr Grefve von Schwerins Sammandrag utur tryckta Banco-Författningar jemte dervid bifogade Historiska Uppgifter oqh Tabeller; och sedermera af dea r B/ineo-V t skottets Ett/Munde. jVw 14, samling utländska Bank-Statuter, som, genom Banco-Styreisens försorg, blifvit till trycket befordrad. (Se Banco-Utskottets Meni. N:ris 3, 5 & 8). Och då Banco-Utskottet härjemte nu öfverlemnar en af dess Ledamot, Herr Kammarherren B. Rosenblad författad comparativ
Af denna första fråga, och under dess utredande, har uppkommit den andra, nämligen om ConstilutionsUtskottet förfarit lagligt, då det nu mera förklarat den proposition icke vara Constitutionel, och derföre icke böra bevilljaS, sorn Höglofl. Ridderskapet och Adeln hade af Herr LandtMarskalken begärt, den nämligen, att från ConstitutionsUtskottet skulle infordras upplysning om den grund och det Lagställe, på hvilket GonstitutionsUtskottet sitt beslut i första frågan antagit? Vid granskningen af den första frågan visar sig, det Constitutionen stadgar, i ett generelt förordnande för alla Utskott, att då en Ledamot, som blifvit af Utskottet öfverröstad, önskar att dess särskildta yttrande må, jemte Betänkandet, till Ständerna insändas, sådant icke får vägras. I från detta stadgande göres icke något undantag i den som man kan anse utgöra Instructionen för ConstitutionsUtskottet, och som utstakar föremålet och omfattningen af dess magt. Med betraktande häraf, kan jag icke annat finna, än att ConstitutionsUtskottet, sorn har sig anförtrodt att tillse Constitutionens iakttagande, här sjelf af. vikit ifrån dessi tydliga föreskrift. Ont det (J22. Den JO Juli. e. M. i allmän Lagskipning alltid är felaktigt, att der gifven lag finnes, ransonera sig till omdöme, afvikande från Lägen, måste ; ,v> ' « detta fel vara större, då frågan är om sjelfva Grundlagen. Cons ti tut ionsUtskottet bär för sitt beslut i den andra frågan icke något enda ruin i Constitutionen att åberopa; och det är, efter min öfvertygelse, så mycket mera felaktigt, sorn om man antog att Ständerne icke ens finge efterfråga, ConStitutionsUtskoltets skäl i sådana beslut, sorn mera angå förmer än sak, den slutföljd snart kunde göras, att G.o ns t i tut i o n s U t sko tte t» magt vöre satt utöfver Lagen, dertill' likväl Constitutionen icke gifver någon anledning.
Jag vill åtminstone hafva mitt namn och mitt minne räddadt från efterkommandes förebråelser att hafva delat eller godkänt sådana åsigter, och derigenom på något sätt medverkat till de möjliga olyckorna. Frih. Boye, Ludv.: Jag utbeder mig af R. o. Ad. en urskillning emellan begrepp och sak. En sådan är här vigtig. Jag ogillar Hr Skogmans begrepp, och jag gillar, utan att likvist dela de yttrade farhågorna, Hr Cederschjölds beriktigande af detta begrepp; men af detta ädla Stånd begär jag, att rättvisa må åtfölja urskillningen. Kunna vi väl neka, att 72 §. var lika gällande vid sista riksdag, som nu? Kunna vi neka, att ända från 1668 till i83o Konungarnagten aldrig varit inblandad i Bankens styrelse? Nå väl! är det icke en sanning, att lill den civillag, som Konungen år i83o ulga!’, var Konungen af R. St. anmodad alt lemna sin sanG - 3G4 Den ao Ma rs. tion? Jag finner då väl ett oriktigt begrepp uti det sätt, på hvilket Hr Skogman ansett denna fråga; men jag finner det ej förunderligt, att Hr Skogman från de af sednaste Ständer redan vidtagna åtgärder, att dessa nemligen ej trodde sig förändra grundlagen derigenom, att de i en civil lagstiftning för Banken för foro gemensamt med Konungen, kunnat hemta anledning till den åsigt, han i afseende å den föreslagna banklagen hyst. Jag gillar icke, såsom jag sagt, hans begrepp i ämnet; men jag tror ej derföre, att man äger rätt att tillskrifva honom något uppsåt att kränka grundlagen. Var denna väl kränkt år i83o? Jag tror, att exemplet derifrån åtminstone kunnat bilda en anledning till det omdöme, Hr Skogman tillämpat. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag anser mig ej med tvslnad kunna förbigå det af Hr Skogman nu upplästa anförande, enär jag tillåtit mig att förut taga en linigare del i denna sak.
1 och 3 §§ föreskrifves, ingifven är, eller, om borgenärerna sjelfva sökt att hans egendom afträdas må, å den dag, då Rätten dertill bifall gifvit. §§:ne 47, 48, 49 och 52. Dessa §§ innehålla håde alltför stränga och mot sitt ändamål stridande föreskrifter, ang:de säkerhet å gäldenäs person, då derigenom stadgas att gäldenär, sorn gjort cession, vare sig frivillig eller tvungen, skall hålla sig inom sitt hus intilldess första dom i saken gifven är, och att han ej, utan borgenärernas medgifvande, får vistas derutom vid andra tillfällen än då han å helgedag bevistar gud-ajenst eller af gode män eller syssloman kallas lill uplysningars meddelande, hvarjemte domaren bemyndigas all, der någon borgenär påslår större säkerhet å gäldenärs person, förordna om bevak ning i gäldenärens hus på borgenärens bekostnad. Den olyckliga och för hans medborgerliga existimation menliga belägenhet, hvari den gäldenär redan befinner sig, hvilken, urståndsatt att kunna betala sina skulder, nödgas afstå all sin egendom till borgenärer, synes icke böra, då emot honom ej förekommer aniedu. lill brottsligt förhållande — i hvilket fall 51 § i Konkurslagen är uppå honom tillämplig — än ytterligare försvåras derigenom att hans personliga frihet inskränkes mera, än behofvet oundgängligen påkallar, eller göres beroende af en borgenärs blotta godtycke eller hämndlystnad. Att gäldenären, intill dess han besvurit bouppteckningen och öfverlemnat boet till förvaltning af borgenärernas gode män ,ej bör få begifva sig från sitt hemvist vid andra än de i Konknrslagen nämnde tillfällen, är onekligen i sin ordning; men längre synes icke inskränkningen af hans personliga frihet böra utsträckas. Af sådan anledn. föreslår jag att 47, 48, 49 och 52 §§ i Konkurslagen måtte ändras till följande lydelse: 47 §.
U. 25q. XIX. A. 328. XXV. U. 87. A. 13g — N:o 80. i anledning af förrättad revision af Bankodi scontverkets räkenskaper och förvaltning för år 183g. XIIT. B. 673. A. 712. — N:o 81. i anledning af förre Kameveraren C. Måttons ansökning örn restitution af lön samt erhållande af pension. XIII. 15. 625, 661. A. 702. — N:o 82. i anledning af Riksdagsfullmäktigen G. B. Appelqvisls motion angående nedsättning i länlan med en procent å alla lån, som från Rikets Ständers Bank eller de derunder lydande Lånecontoren utgifvas. XIII. B. 620. A. 661. XVI. U. 202. XVII. A. 63. — N:o 85. öfver väckt motion, angående låns lifgifvande från Rikets Ständers Bank emot första inteckning uti fast egendom på landet till belopp af fastighetens halfva taxeringsvärde. XIII. — N:o 84. i anledning af väckta förslag till förändrade föreskrifter i afseende på Bankens fastighetssamt skiftes och odlings-lane rör else. XIII. B. 626, 668. Å. 704. XVIII. U. 45, 167. XIX. A. 67. — N:o 85. öfver väckta motioner angående låns lifgifvande från Banken, emot pant af storskiftade hemman i Dalarne. XIII. B. 626. A. 668. — N:o 86. öfver väckt motion, angående förskottslåns meddelande från Banken för strömrensningar, sjö- och myraftappningar samt i stort företagna odlingar. XIII. B. 626. A. 668.