Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och i sin omedvetna, vårlika poesi tycktes de bära inom sig hela vårens saga: lefva och älska några timmar i ljus, — ge lif och dö. Det låg en sådan oemotståndlig lifsförnimmelse öfver dem, att Siri, drömmande, som hade hon talat till dem, hviskade: » hvad de måtte vara lyckliga! » Hon kände sig så underlig till mods! solen, som baddade på hennes obetäckta hufvud, gjorde henne nästan yr, som efter en sjukdom, första gången man får åka ut. Den starka luften gjorde henne mattare och tröttare än vanligt. I det bleka, gulbleka ansiktet syntes då och då en verkligt röd fläck, som hade det funnits någonstans en källa rödt blod, hvars vågor kvällde fram vid de snabbare hjärtslagen. Hon påminde sig några strofer naturpoesi, hon lärt sig utantill i somras på landet. Sakta repade hon upp dem — gång på gång: » Att ditt lif är en dikt, visst då du har rönt, Men en dikt om ett stort, en dröm om ett skönt ». Hon tyckte orden lisade den där längtan djupt nere, som nästan kändes likt smärta. Tårar trängde sig upp i massa — runno stilla, plågfritt utför kinderna. Hon visste inte, hvad hon ville, inte hvad hon bestämdt längtade efter — annat än hjärtliga ord, mjuka smekningar och goda ögon, som skulle se på henne, henne ensamt. Någon slags befrielse, — från hvad eller från hvem hade hon ej ännu fått klart. Och syrenerna? tion började dunkelt ana, att de hade något att säga, blott hon kunde förstå deras doftande, strålande språk! Och sedan tolka det. Då hörde hon moderns röst inifrån rummet — den lät så gäll, så tillgjord i denna harmoniska vårstämning, att Siri rent af spratt till, förskräckt. Så kan man hoppa till, när man glömt sig kvar i någon dröm, en ljuflig sommarkväll, vid ett kraxande korpskri. Från hennes ansikte ströks skimret bort, glansen slocknade i ögonen, som om en kall, grå skugga strukit däröfver. Hennes drag återtogo det vanliga bleksotströtta, tunga, tarfliga uttrycket. Med motvilja reste hon sig upp och gick in, för att fråga, hvad modern ville.
D e befrias från denna och regöras på följande sätt. M a n lägger svampen i en kruka och pressar saften af en citron öfver den, hvarpå citronen skares i stycken oeh lägges i krukan bredvid svampen. Kokhett vatten slås öfver alltsammans, hvarpå det får stå i ett dygn. Då man sedan pressar ut svampen i rent vatten flere gånger, blir den som ny. oöfverträffliga H os en tjänstemannafamilj, boende på Norr, finn. att hyra ett stort, ljust, möbleradt rum med fri utsikt och egen tambur, 1 tr. upp åt gata, för ett bättre fruntimmer. pr månad, eldning och städning. Adress å Iduns byrå. [2012] LEDIGA PLATSER. Att göra härsket smör välsmakande. Gymnast! M a n lägger smöret i en lösning af dubbelt kolsyradt natron, koksalt, nå- got socker jämte litet upplöst vinstenssyra och arbetar smöret duktigt däri, då den dåliga smaken helt oeh hållet försvinner. Önskas under sommaren erhålla massagebehandling af examinerad sådan (helst kvinlig). Fritt vivr &lt; och ett vackert, vänligt hem lemnas i utbyte. En lärariifiiiiltaii Att färga glacéhandskar vackert svarta. (Materiel: för ungefär 1 0 öre blåträd, 5 öre alun oeh 10 öre bomolja). Genom detta förfaringssätt kan man finna användning för gamla förbrukade balhandskar. M a n upplöser ett stycke alun i varmt vatten och bestryker därmed handsken medels en pensel, bäst är att därvid träda upp handskfingren pä en pinne. D å handsken torkat, bestryker man den med det vatten, hvari man länge koka! blåträdet. Efter torkningen bli handskarne violetta och bestrykas nu ånyo med blåträd. Sedan de nu torkat, bestryker man dem med bomolja, hvarigenom de bli svarta och mjuka. D e färga ej mera än vanliga svarta handskar. med undervisningsskyldighet hufvudsakligen i modersmålet och tyska språ- ket är ledig vid Skellefteå elementarläroverk för flickor. Årslön 1,000 kronor. Ansökningshandlingar och betyg skola vara inlemnade före den 15 juli till styrelsens ordförande theologie doktorn S. Brandeli i Skellefteå.
Borgare-Ståndet, men deremot af de öfrige tvänne Riks-Stånden afslagne; och som frågan, rörande omförmälde anslag, är helt och hållet beroende på sjelfva hufvudfrågan, eller huruvida de föreslagne Lärare-Seminarierne borde inrättas eller icke; men i denna sednare fråga, som är af ekonomisk natur, tvänne Riks-Stånd stannat mot två, anse Utskotten så väl densamma, sorn den deraf beroende frågan om anslag till de föreslagne Seminarierne böra förfalla. Hvad beträffar 3:dje puncten af Utskottens förenämnde Utlåtande, eller frågan om indigenats-rättens upphäfvande, så enär Irenne Riks-Stånd, nemligen Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Vällofl. Borgare-Ståndet samt Hederv. Bonde-Ståndet, bifallit Utskottens tillstyrkan i denna del, erfordras å Utskottens sida icke något yttrande i afseende derå. Statssamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande., N:o 118. 5 Slutligen och som Utskottens tillstyrkan i Utlåtandets ^:de eller sista punkt, angående läroprofvet lör deni, sorn vilja förvärfva rättighet att vid Rikets Elementar-läroverk såsom lärare anställas, blifvit afslagen af Presteoch Bonde-Stånden, men bifallen af Ridderskapet och Adeln, nied och af Borgare-Ståndet utan förändring samt således i denna fråga tvä stånd stannat mot två; alltså och då densamma icke eger något oskiljagtigt sammanhang med Lärare-Seminariers inrättande, och det dertill föreslagne anslags beviljande, än mindre derför utgör något villkor, utan endast innefattar uttryckandet af en önskan om beskaffenheten af de läroprof, som, i händelse sådane seminarier komme att inrättas, borde genomgås af deni, som ville förvärfva rättighet att vid Rikets ElementarLäroverk såsom lärare anställas, anse Utskotten, att omförmälde fråga, jemlikt ^5 §• Riksdagsordningen, är förfallen. Stockholm den i3 Maj 1S45.
Gubben berättade gamla presthistorier och dylikt, alltjemnt namngifvande personerna som det skulle hafva händt, fast jag nog tror att historierna ibland stått att läsa i någon anekdotsamling. Jag skrattade som om jag vore tokig, mindre åt historierna tror jag än vid tanken på hur vårt pligtskyldiga intresse och beredvilliga skrattsalfvor måtte ta sig fånigt ut, för sonen, som naturligtvis hört historierna hundratals gånger – och alltid gästerna med pligtskyldigt intresse och skrattsalfvor i beredskap. Och så kanske frun satt och var svarsjuk i sitt sinne och tyckte att hennes gubbe var så glad och treflig att han kunde taga oss alla med storm. Allt detta tänkte jag på och hela situationen föreföll mig så befängd att jag måste skratta tills tårarne runno.195 ”Det gör mig så ondt att Kielland skall fördöma en klassisk uppfostran så som han gör i Gift,” sade Lars Peter härom dagen, ”ty jag värderade honom så högt.” Första dagen efter deras afresa kände jag en förfärlig tomhet och saknad. Hvar gång vi samlades till en måltid och jag såg deras platser stå tomma greps jag åter af denna ångest som verklig saknad alltid medför och den första qvällen var så tung, så tryckande i allt sitt sommarlugn. När alla gingo och jag stannade ensam qvar i den tomma, tysta sängkammaren, ensam med min bok och mitt ljus, kände jag mig nästan främmande och öfvergifven. Den andra dagen kom tanken på arbetet och sjelfva den lugna tystnaden omkring mig ingaf mig en känsla af frihet. Ingen öfverlägsen ande att binda min stackars små-själ, ingen konvenans, ingen skyldighet att konversera! Det jublade inom mig då jag erinrade mig hur tankarne nu kunde få komma tågande i långa, obrutna rader och på hur jag skulle ha rundlig tid till att skrifva och rifva sönder, skrifva och rifva sönder. Tid och tystnad – se der hvad jag behöfvde – och så helsa. Så byggde och byggde jag på mina planer till kommande skizzer, och det var förunderligt hvad det bjerta ombytet gjorde mina intryck friska och ursprungliga.196 Mannen och qvinnan.
Och der uppifrån arbetarbostäderna, från usla kåkar, eländiga hem skulle de ila öfver frosttäckta broar, öfver isens glänsande golf för att led vid led med knutna näfvar gifva svar på tal åt alla dessa kotterier, som i sjelfvisk sorglöshet, i glammande lag gycklade bort deras anspråk ... Och obemärkt som han kommit, gick Kurt åter sin väg. Han ville, tordes icke dröja längre der inne. Men samtidigt tog konversationen en annan vändning. En liten fet notarie, känd och beryktad för sina skabrösa historier, – han hade olika sådana på lager: lätt, fint frivola för unga damer, mera kryddade för äldre damer, rent ut liderliga för unga herrar – började berätta en mustig anekdot, afpassad efter äldre mäns smak. Stämningen blef åter fridsam och gemytlig. Galanta löjen satte sig i gamla syndares slaknade mungipor. Skratten strömmade bullrande, högljudda ut i den blåskiftande röken, som lik de smekande konturerna af flyende qvinnoformer fladdrade för de drickande och rökande herrarnes glansiga pupiller ... Men som en vildt främmande eller som en fattig slägting i lånad frack, bjuden på nåder, smög sig Kurt sakta genom rummen utan att tala med någon, och försvarligt bortkommen och tafatt såg han ut, der han smög sig fram efter väggarne. Han ville, innan han gick hem, muntra upp sig med att åtminstone på afstånd se Hedvigs ansigte, ty slå sig i språk med henne vågade han icke, upprörd, som han var, af fruktan att förråda något. Men förgäfves letade hans öga efter hennes höga, ståtliga gestalt. I hela filen af förmak och salonger, hvilka strålande af ljus lågo framför honom, syntes hon icke.
Om denna fråga gäller hvad som förut är sagt om den förstnämnde, att granskaren af en undervisnings-method icket blott, såsom nyss sades, bör sysselsätta sig , utan att han ej kan undgå sysselsättningen härmed, om han annars vet till hvad mål han syftar. Sedan denna fråga är afgjord, förekommer och måste förekomma, den 4:de frågan, sorn åter ingår i detailler, huru för det ifrågavarande yrket, de anstalter böra vara beskaffade , hvarigenom det sökta sammanhanget åstadkommes. Betraktar jag nu hvar och en af dessa frågor serskilt, så finner jag den första icke böra vara serdeles debatt underkastad. Den som lugnt betraktar den närvarande tiden, som icke ledes öfver höfvan af idealer, skall medge mig hvad häröfver är antydt, att samhällslifvet annu ej på långt när har hunnit den punkt der mängden af de medborgare, hvars framtid är ämnad att inskränkas inom ett visst yrke, icke skulle mer ändamålsenligt, redan under sjelfva elementar-undervisningen väckas till ett afseende på detta yrke; än mindre hafva vi uppnått den, i tiden sednare om och i ideén förutgående stationen!, dår de serskildta yrkena skola så sammanflyta, att ynglingens fram - 374 Den 27 Augusti e, m, tid icke behöfver vara ämnad att inskränkas till en bestämd dass medborgare-förhållanden. De olägenheter, som med ett sådant framdeles troligen blifvande, fulländad! municipal-system följa, åro till en viss grad omöjliga att förutsemen att den närvarande ställningen medför åtskilliga skadliga följder, kan icke eller nekas; att den ensidighet sorn Herr von Hartmansdorff omtalta ofta uppstår häraf, vore fåfängt att bestrida; dock denna ensidighets hufvudsakliga orsak ligger i det egna ensidiga, som vidlådar tidehvarfvets samhällsinråttning ännu , det ligger i det för konstkännarens öga visserligen falska maneret, men som dock är allmänt rådande, att föremålen på taflan ännu hållas hvar och en i förmycket serskilt dager; det ligger med ett ord, i det man måste betrakta och genomstudera , men icke ens för principer skull springa förbi.
Jag för min del vågar i underdånighet häruti understödja hans mening och äfven förena mig med dan uti antagandet af de jämförelser sem rjOen Ig Junu 737 Sorn X.anclshöfdingen uppgör emellan det Lagbifä lian åsyftar att utverka, samt Lagens stadgande i .|o Gap. 5. §. och 43 Gap. 1, 2. §§. Missgerning* - Balken. Det röjes, vid öfvervägande af grunderna för denna 1 allmänna Lagen gällande stränghet å eria sidan och lindrighet å den andra, ait Lagstiftaren då ännu icke blifvit förd till eftersinnande af skogens egenteliga värde och att han ännu hyllade den kanske i detta ögonblick icke alldeles utslocknade folk-fördom, att skogen, tillkommen och växande utan menniskors åtgärd, vore ett mindre heligt föremål för äganderätten. Denna åsigt, fördömlig nu mera i anseende till ali skog, är än mera uppenbart falsk, då den angar planteringar samt de. med dem i samma beskaffenhet varande inhägnader till skogs återväxt. Svårligen har meuniskan kunnat med mera arbete och tålamod tillkämpa sig äganderätt till något föremål än till den skog, sorn frambringas genom dessa (vänne slags företag, hvilka i sig sjelf, såsom beredande efterkommandes iner än egen förmon, ej arn på långt här så ,vig*' tiga för uet enskildra som för det allmänna interesse!, och sorn derföre fordra en vidsträckt omfattning af uppmuntran frän Regeringen och skydd, af Lagarna. Jag viii icke motsäga den anmärkning Eders Kongl. Majas Högsta Domstol uti Dess vid Landshöfdingens första hemställan afgifna. och nu ytterligare föredragna utlåtande, i underdånighet framställer: att beskaffenheten af sjelfva bestraffningen mindre verkar till förekom-' 4:de B. N:0 93, 94. Deri ig
Den ymniga tillgången på malm uti Gymåsberget, beläget i "Woxna socken af södra Helsingland, försäkrar deremot de bruk, som genom deras lägen äro anvisade att begagna denna fattiga malm, att deras behof deraf äfven i en långt aflägsen framtid bör utan svårighet kunna fyllas. Anmärkningsvärd är den ifver, hvarmed malmletningen under detta qvinqvennium blifvit inom Länet bedrifven, och hvaraf följden varit att en stor mängd inmutningar efter kompassens anvisning blifvit anmäldte hos Bergmästare-Embetet, sorn under tiden utfärdat ej mindre än 424 mutsedlar, hvaraf 247 belöpa på Gestrikland och 177 på Helsingland. För Kihlafors Bruksägares räkning har sjömalm blifvit upptagen utur de till detta bruk närbelägna sjöar till ett belopp, utgörande, för år 1838 3,321 tunnor och för år 1839 2,600 tunnor; men som denna malm icke kunnat med någon fördel tillgodogöras, hafva de under föregående qvinqvennium gjorda upptäckter af sådan malm icke ådragit sig någon vidare uppmärksamhet. Tackjärn har under ifrågavarande tid tillverkats vid 28 masugnar, och har tillverkningen varit störst år 1839, då den uppgick till 80,357 skeppund, och minst år 1842 med ett tiilverkniugsbelopp af 71,554 skeppund, 11 samt i medeltal utgjort för hvarje är 76,123 skeppund. Medelproduktionen på dygnet utgör för hela tiden 21, 8. skeppund samt har varierat de särskildte åren emellan 20, 8. skeppund, såsom förhållandet var år 1839, och 22, 8. skeppund, hvilket är resultatet af 1841 års hlåsningar.
Af dessa förhållanden har Kongl. Majit funnit sig föranlåten nu begära, det Rikets Ständer måtte, såsom extra anslag, bevilja den summa af 130,000 Ridr Riksmynt, hvilken, efter hvad bär ofvan blifvit nämndt, beräknats blifva erforderlig för att å Gottska Sandön tillvägabringa en fyr-inrättning i enlighet med det af Lotsdirektören sednast afgifna och utaf Förvaltningen af Sjö-ärendena förordade förslag Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till hvilket denna nådiga proposition blifvit, jemte åtskilliga inom Riks-Stånden väckta motioner, angående åtgärders vidtagande för förbättringar i Fyr-, Båkoch Lotsväsendet, öfverlenmad, har af de till ärendet hörande handlingar, som kommit Utskottet tillhanda, bland annat, inhemtat, att, på sätt ofvan är vordet omförmäldt, Lots-direktören under den 26 Januari delta år afgifvit 2 ine alternativa förslag till utvidgadt system för Fyroch Båk-väsendet i Riket; att, enligt det förra af dessa förslag, skulle anbringas på Malören ett fyrtorn af sten eller jern och trä, hvarför kostnaden blifvit approximativt beräknad till 74,000: Rödkullan, ett dito af dito eller dito och dito för 73,000: 8 Statssamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 15. Junkön, två dito af dito 10,500: — Rönskär eller Leskär, en fyr anbringad uti boningshusets vägg 7,000: — Gåsören, en dito dito uti dito dito 5,000:
Det var Guds vilja, » sade Lovisa, som var andligt sinnad. » Ja, det är så lätt att skylla på vår Herre, som du alltid gör, Lovisa; men det kommer en dag att straffa sig själf, liksom alla de lögner du och pigorna slå i mig, när jag kommer hem. » Lovisas bruna hy kunde icke rodna mera, vare sig af blygsel eller vrede, men hon upphörde med räknandet och hennes små, bruna ögon gnistrade. » Har jag nå ' nsin ljugit för fröken kan fröken beslå mig med det så. » » Bevars, hvad du tar i — akta äggen, du får betala dem, o m du slår sönder d e m! » Lovisa lugnade sig vid detta perspektiv och lade dem försiktigare ner i fatet. » Nå, hur ha vi det nu med våra herrar, » återtog fröken, » betala de ordentligt? Janson och Petterson och Hellström? » » Ja, hvarendaste en — d. v. s. han Olén är på efterkälken, fast det kommer nog, och Lindberg fick afdrag, för han var borta i fem dagar och förlofvade sig. » » Gud sig förbarma — hvem ville ha det kräket? » » En änka med sju barn. » » Nej, hvad säger Lovisa — den beskedlige karlen — så likt honom, för ett beskedligt nöt är han. Nå, lille Bergström då? » » Äsch, han — jag sa ' opp honom, för han betalte aldrig. » » Sa ' du opp Bergström — hvem hade bedt dig om det? Hur kunde du vara en sådan — blodsugare — ja, det är hvad du är, Lovisa, en blodsugare är d u! » » För det jag står på frökens bästa? Ska ' jag ha skällsord för d e t? » Lovisa hade alldeles upphört med räkningen, där hon låg på knä på golfvet, ögonen sprutade eld, och hela hennes kropp skälfde. » Nästa gång får jag väl heta skarprättare, kan jag tro. Och det för att jag inte kunde se, hur den där slyngeln åt ut fröken med hull och hår. En sådan aptit — det var som en bottenlös brunn allt som försvann i hans stora gap.
Med den närmare kännedom, jag eger om förhållandena vid flottans stationer, anser jag: mig pligtig att vitsorda gagneligheten och behofvet af alla de byggnadsarbeten och anskaffningar vid samma stationer, hvilkas verkställande förvaltningen af Sjöärendena sålunda föreslagit, samt att följaktligen ock i underdånighet tillstyrka, det utväg må i Nåder beredas till afhjelpande af de uppgifna behofven. Då likväl, äfven om allt hvad i berörda hänseenden blifvit ifrågaställdt skulle på kortare tid kunna med den vid stationerna tillgängliga arbetsstyrka bringas lill verkställighet, de dertill erforderliga medel dock icke vore att påräkna, tror jag ock lämpligast vara att, i likhet med af mig blifvit i afseende på iståndsättningen och vidmakthållandet af flottans krigsfartygs materiel underdånigst föreslaget, jemväl här ifrågaskäilda arbeten och anskaffningar efter hand utföras eller verkställas inom en tidrymd af 15 år samt att således hela den derför beräknade kostnadssumma, hvilken dock, med afseende på de under tiden sannolikt inträffande prisstegringar, borde ökas med 15,000 IDdr eller till 1,198,950 IDdr, efter sådan grund fördelas. Jag föreslår derföre i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t mätte, i händelse dessa mina åsigter vinna Dess Nådiga gillande, af Rikets Ständer nu endast i Nåder äska för åren 1858, 1859 och 1860 ett extra anslag af 239,790 R:dr, motsvarande f-s delar af nästberörda summa, att med en tredjedel, eller R:dr R:mt 79,930 årligen utgå och användas till dem af ifrågavarande byggnadsarbeten eller anskaffningar vid flottans stationer, som af. Eders Kongl. Maj:t, elter vederbörandes underdåniga anmälan, kunna hvarje år prölvas böra framför de öfriga i verket sättas. Under den eldsvåda, som år 1822 öfvergick Blasieholmen bär i staden, itändes och afbrann äfvep dåvarande trädbron emellan Kyrkoch Skeppsholmarne.
Del torde derföre tillåtas mig, alt erinra om en sak, som komiterade bordt hafva sig bekant, nemi. att den nuvar:de skattläggningen är åsatt efter ett myntvärde, som är 1668 års, af hvars riksdaler vår nttvar:de utgör en fjerdedel i r:gds räknadt. Hade nu räntorna med penningarne derunder gått ut efter den myntfoten, så hade likväl ej skäl varit alt säga, att jorden vore mera tryckt nu än då. Den är det ej heller, ulan den är tvertom mindre tryckt nu än dä, i alla afseenden, och i synnerhet genom de skedda myntförsämringarne; och hemmanens betydligt bättre afsedda skick. Alt dessutom vilja gifva en del af jordegarne lindring i sina onera, och ej vilja gifva de öfriga medborgarne någon lindring i bevillningen, hvilken tvert deremot naturligtvis kommer att höjas i samma mån, som grundskatterne förminskas; det vittnar ingalunda om den rättvisa, som bör iakttagas vid skatternas fördelning. Komiterade hafva förbisett att det finnes grundlags-sladganden här i landet, och att dessa grundlags-stadganden ej kunna ostraffadt förbises. Dessa stadganden vilja i främsta rummet med Staten ständigt bibehållas vid sina ordinarie inkomster, och sedermera att hvad för statens behof utöfver de ordinarie inkomsterna tarfvas, det ensamt skall genom bevillningar fyllas. Om man nu förskingrar de ordinarie inkomsterna, så följer af sig sjelft, att för hvarje riksdaler som man lager derifrån, skall en brist uppstå, som till samma belopp måste genom bevillning fyllas. Detta är ju klart! Ja, säger man, men då måste ju också de deltaga deruti, som fått en lindring i de vilkor som de hade förut. Men hvilka voro då dessa vilkor? Jo, de hade kronans jord åt sig upplåten emot eneviss skattskyldighet som blifvit dem ålagd.
På sätt Utskottet redan anfört, lufva Rikets Ständer, genom Ridderskapets och Adelns samt Presteoch Bonde-Ståndens härutinnan sammanstämmande beslut, förordnat, att det hus, Kongl. Sundhets-Collegium tillförene begagnat, skall af Riksgälds-Contoret försäljas; hvarvid Ridderskap.et och Adeln samt Preste-Ståndet, i öfverensstämmelse med Utskottets hemställan, bifallit, att denna försäljning finge ske på det sätt, Fullmägtige pröfva för det allmänna mest fördelagtigt och ändamålsenligt; men BondeStåndet åter bestämdt föreskrifvit, att försäljningen af sistnämnde hus skall eke å offentlig auction, dervid Fullmägtige må ega att pröfva de skeende anbuden. Jemte framförandet af sin inbjudning till Borgareoch BondeStånden att instämma uti de andra 2:ne Riks-Ståudens nyssberörde beslut, får Utskottet, för den händelse, att icke någotdera af de förra Stånden skulle denna inbjudning antaga, föreslå en så lydande voterings-proposition för tillvägabringandet af ett gemensamt beslut genom omröstning i Förstärkt Stats-Utskott: Den, sorn bifaller, att det hus, Kongl. Sundhets-Collegium tillförene begagnat, må försäljas på det sätt, Fullmägtige i Riksgälds-Contoret pröfva för det allmänna mest fördelagtigt och ändamålsenligt, röstar Ja Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, skall försäljningen af detta hus ske å offentlig auction, hvarvid Fullmägtige ega att pröfva de skeende anbuden. Stockholm den 20 Maj 1845. Stats-V(slottets Memorial, N:o 330.
Han har gjort det lettere for en mand a t faa öie paa sin hustru, han har gjort det tiltalende for ham a t tilgodegjöre sig hendes evner og medarbeide som et vardifnldt tillzg til sine evner og sit arbeide. - Og sidst men ikke mindst, han viste red ') Nyt Tidskrift 1: ste heite november 1893. 17 sit exempel, a t ved a t gjöre det og ved a t anerkjende hende,forringes han ikke selv, men voxer i anseelse, thi ved a t dele med hende h g - ger ' han hendes anseelse til sin egen og summen blever större end hans alene kiinde bleven. En berömmelig hustru kan ikke andet end öge min heder », siger en af de gamle sagahelte. Lie synes a t ville. holde sine l a n d s m ~ n d dette udsag ' n for öie og gjöre dem det tiltalende - og det kan trznges uagtet eller maaske netop fordi vi befinder os. i en kvinde-emancipationens tid. Jonas Lie er niaaske den folkekjaereste af vore digtere og forfattere. Hm liar slaaet an de dybeste strzenge i vore hjerter, vore minder, vort fölelsesliv, ikke ved a t gaa forbi, inen ved a t gribe dybt ned i vort daglige slid og sleb, fiskerens, sömandens, forretningsmandens, hiismoderens og nioderens, ' adle det ved sin medfölelse, finde menneskehjertet, som banker og vaander sig derunder. Ikke lidet har det bidraget til Lies popularitet a t han liar lioldt siiie böger fri for politik og religion, fri for moderne sandselighed og - oagtet det knudrede og vanskelige sprog - fri for moderniteter og subjektive eiendoninieligheder i orthografieii.