Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t fastställd, hvilken stat jemväl upptoge ett visst förslagsanslag för extra tjenstebiträde, som ofta erfordrades: att Kongl. Majtt jemväl för hvarje år fastställde staten för den till stationerna hörande personalen, hvilken likväl undervissa tider af året icke funnes tillräcklig, hvadan Styrelsen då nödgades påkalla biträde af extra assistenter och elever-, på det telegrambefordringen måtte kunna med nödig skyndsamhet och ordning ombesörjas, samt att, sedan Telegraf-styrelsen vid slutet af hvarje år till Kongl. Maj:t afgifvit underdånigt förslag dels till upprättande af nya telegraflinier eller uppläggande af ökadt antal trådar på redan befintliga linier, dels ock till inrättande af nya stationer samt vidtagande i öfrigt af sådana arbeten och andra åtgärder, hvarigenom ej mindre det inhemska telegrafnätet utvidgades och telegramvexlingen derå underlättades, utan ock förbindelserna i telegrafiskt hänseende med utlandet ordnades på lämpligaste sätt, — Kongl. Maj:t, efter pröfning af detta förslag äfvensom af de från särskilda orter inom riket gjorda framställningar om upprättande af nya linier eller stationer, fastställde en arbetsplan för det ingående nya året samt till utförande af de deri upptagna arbeten beviljade nödiga anslag från Handelsoch Sjöfartsfonden, emot återbetalningsskyldighet i den mån Telegrafverkets tillgångar det medgåfve; och af Kongl. Styrelsen öfver Statens jernväg sbyggnader (sid. 333): ätt då Styrelsen ensamt hade sig uppdragen ledningen och förvaltningen af Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 127. 29 Statens jernvägsbyggnader, dess verksamhet oell utgiftsstat således vore i viss mån beroende på storleken af de särskilda anslag, som Rikets Ständer till .stambanornas fortsättning tid efter annan beviljade; att dess utgiftsstat icke kunde anses annorlunda, än såsom en byggnadskostnad, helst den utginge direkt af de för jern vä gsbyggnaderna anslagna medel och, på grund häraf, vore inbegripen i det för hvarje särskild stambana uppgjorda kostnadsförslag samt äfven blifvit vid hvarje års bokslut påförd de särskilda, under byggnad varande, stambanorna i förhållande till deras utgifter för året; att ifrågavarande kostnad utgjort en ganska ringa procent af de särskilda banornas årsutgifter, hvilken under åren 1863 och 1864 icke uppgått till fullt j^dels procent af samtliga byggnadskostnaderna, att Styrelsen således, enligt sitt förmenande, såväl i nämnda afseende, sorn med hänsyn till sin af jernvägsbyggnadernas fortsättning helt och hållet beroende tillvaro, utgjorde ett undantag från öfriga förvaltande verk och styrelser; samt att någon utgifts-statens särskilda granskning af Rikets Ständer,
Det för år 1844 inneståenele arfvode för Civil-Ingeniörers undervisande vid Artilleri-Läroverket å Marieberg (47 §) 1,000: Utaf anslaget för befrämjande af praktiska Skeppsbygger i-Instituters inrättande, 40,000 R.dr, hvaraf 4,538 R:dr 42 sk. 8 rst. förut anordnats, ytterligare (48 §) 5,998: 23. 8. Utaf anslaget för Riksarkivets flyttning samt dess nya lokals förändrade inredning, 5,000 R:dr, (50 § „ 4,681: 35. 1. Anslaget för aptering de lägenheter for Kongl. Vitterhets-, Historieoeh Anta/vitets-Akademien (Dito dito.) „ 1,000: Utaf anslaget lill ersättning åt Garnisonsskolan i Christianstad för mistade portpenningar, 240 R:dr årligen, (52 §) 480: Utaf förslagsanslaget till Postverkets ersättande för förhöjningen i postskjutslegan, 10,000 R:dr årligen, (55 §): för år 1844 R:dr 8,211: 18. 10. „ 1845 8,263: 38. 11. .. 1846 ... ^aojiyia 24755;26 ? 1846 och 1847 års anslag till Strömsholms kanals och slussverks ombyggnad (14 §) „ 100,000: Utaf anslaget till stipendier ät elever vid Folksko/eLärare-Seminarierna, hvaraf förut utbetalts 21,050 R:dr, ytterligare (95 § 2 mom.) . „ 3,435: Utaf anslaget till Folkskole-Lärares af lönande, hvaraf förut utbetalts 6,446 R:dr 19 sk., ytterligare (95 § 3 mom.) „ 3,021: 4. 9.
Dock —- denna min tanka inneslutes i min bär ofvan afgifna reservation mot det formella af Utskottets förfarande; — jag vill nu endast yttra mig öfver sakfrågan, huruvida denna skilnad emellan städer och landsbygd är lämplig och gagnelig. Härvid vill jag opåmint erkänna, att, då hela valdistrict-indelningen efter folkmängd hvilar på arbiträr grund, och är en blott nödfalls-utväg, byggd på saknaden af medel att på förhand ealculera hela rikets röstetal efter val-lagens tariff, och på den häraf härledda omöjligheten att fördela detta antal, vare sig i 145- eller ryö-delar, kan det icke i sig sjelf klandras, a»tt man för sådana medborgare-föreningar inom riket, der folkmängden gifvetett tydligen alltför lågt representant-antal, medgifver antagandet derjemte af andra beräkningsgrunder. Jag vill godkänna, såsom en följd häraf, så väl en större representationsrätt än efter andelen i rikets folkmängd, sorn äfven bildandet af egna valdistricter, för de städer, der industri, förmögenhet, odling, bekantskap med allmänna ärenden, m. m., kunna anses vara concentrerade; — men detta hänvisar till Sveriges större städerj icke till Sveriges alla städer och större köpingar. Jag kan ej anse det blotta Stads-privilegium, som sanclionerar namnet stad, och uttrycker en Regeringens förhoppning, att i denna ort framdeles en stad skall uppstå, såsom ett tillräckligt skäl att anticipera på möjliga framtida förhållanden;—icke eller kan jag i ett sådant privilegium se en talisman , som kan bibehålla stadsmannalifvets väsendlliga caracter qvar på föreskrifven plats, århundraden 4 Conslitulions-Utskottets Memorial) N?o &5v efter sedan industrien har valt sig andra vägar.
LieÄar och Ledamot uti Hemliga Utff. 49- grefwe lrZIicd, Osviä Ouikak, Hof,Stallmastare, R. S. O. 51. — kusle, Urverk vrie krssiäent, L. N. O. a) s4- — 8^ens, Fullmagkiq Grefwe Mörner, Varl Oadrisl, Hof.Marssöik', R. N 0. ö) s6- — kerken, ^xel, En af Rikets Herrar, Lum. Sk. K. S. 0. R. Fr. O. knur le Mer^ midt. 60. — Mörner, 6ukiak, Kammarherre, OfwcrsreLisuten. R. S« O. S-dermera Grefwe Mörner, Larl 8kei!an, LandskMdinge, c) L. S. O. och siukeligen Fullmägtig Herr 8ilverkicrl-ae, Larl 6uömuncl, ZsLtSiersrs. 62. — lauks, Fullmägtig Herr vs Lekens, Isan 6eurZ, Hos-Marffalk. 6s. — Vakna, Midrid, La^jrarns, R. S. O. 66. — 8^->rre til Söfdeborg, LIaes Larlslun, Of» werste, Oeneral-Hrifutrnk. 6g. — Lreutx, Fullmägtig Friherre Laner, ^odan Ouliak, Ryttmästare. 69. — Lrondjelm kil Hakunge, ^xs! Orta, O^^rste-LieurenLnr, R. S. O. 5/) 72. '— kim n til Rantzien, Fullmägtig Friherre precis, Lasser, Mafar, R, S. 0. 7l. — Llrsdlaä, Fulimägtig Grefwe O/dsndorA, fodan, Kammarherre. 7g. — Le^onsteäi, Larl, Ofverste, Osnsral-^äfutanr.
Hvad sådden och inhägnaden beträffar låter detta visserligen göra sig under någon myndighets tillsyn, men dermed är ej nog ty den inhägnade marken måste allt framgent så efterses, hägnaden så underhållas, att de upväxande plantorne få frodas och vexa. Hvar och en som bott på landet har sig nogsamt bekant den stora svårighet man har att freda sig för grannars kreatur på sina odlade marker, synnerligen de mera aflägse, och jag vågar påstå att så länge inte begreppet åverkan af samvetet och lagen stämplas som brott, det är rakt omöjligt att utan upoflring af tid och besvär, hvars lön ännu långt ifrån af flertalet är insedt, kunde freda dessa aflägsne inhägnader folden massa af kreatur som synnerligast i skogstrakter, tidigt om våranye, ännu innan gräset skjutit någon brodd, utsläppas för att lefva af ljung och späda barrträdsplantor. Flere decennier skola ännu förgå innan någon omvårdnad egnas dessa frösådder, utom af dem, som inse skogens betydelse och värde, och för dessa beliöfver ej lagar af så drakonisk natur stiftas. Och hvem skulle bedomina om marken är tjenlig till annan vextkultur; måhända den lägre jägeribetjeningen? motionären känner så väl som jag dessas ståndpunkt i kännedomen örn skogskulturen, äfvensom i Den 10 December. 173 moralitet att finna delta omöjligt. Månne öfverjägrarne och jägmästarne? jag anser deras tid redan tillräckligt uptagen oell allt för knapp, om deras tjenster skola skötas med det nit, som motionären säkert önskar. Skalle kartor öfver hemmanens marker uprältas och pä dessa utprickas hvad som får odlas eller ej ? men då i allmänhet ingen jordart finnes som icke genom tjenlig behandling kan kultiveras, och då dess bringande till annan vextkultur än skog beror af egarens förmåga, lokaler ni. 11. omständigheter, skulle ouphörliga tvister upstå och slutligen följden blifva eludering och lagöfvcrträdelser; och dessutom hvilken kostnad för kartor, upmätning och besigtning.
På grund deraf har motionären föreslagit: l:o alt inom hvarje län genom dess innevånares försorg måtte beredas arbetsförtjenst åt alla länet tillhörande personer, som till erhållande af arbete sig anmälde; hvarvid iakttagas borde, dels att arbetslönens belopp understege hvad annan fri arbetare i orten erhölle, och dels att arbetslönen i allmänhet utginge på det sätt, att en del deraf lemnades arbetaren medelst underhåll in natura och en del för dess räkning besparades till framtida hjelp; 2:o att de länet tillhörande nödlidande, som icke kunde genom arbete förtjena sitt uppehälle, skulle genom länets fattigstyrelses förfogande erhålla nödtorftig vård; dock så, att de fattige, hvilka icke finge erhålla understödet kontant, utan in natura, ovilkorligen borde, efter sin förmåga, genom arbete derför lemna valuta; 3:o att staten skulle utgifva de medel, som utöfver för ändamålet befintlige tillgångar erfordrades för de fattiges underhåll, dock så, alt full underhållskostnad erlades endast för sådane fattige, som helt och hållet voro i saknad af arbetskrafter, men för de öfrige deremot endast i förhållande till deras större eller mindre arbetsförmåga, så att å de ställen, der årliga undeihållsbeloppet för den, som vore till arbete alldeles oduglig, blifvit bestämdt t. ex. till 60 rdr, borde för den, som ansåges kunna med sitt arbete till en fjerdedel lemna valuta för kostnaden, erläggas 45 rdr; för den till hälften arbetsföre, 30 r:dr och för den, som vore det till tre fjerdedelar, endast 15 r:dr, samt 4:o att Konungens befallningshafvande, sedan de fattiges nödställda belägenhet och bristande arbetsförmåga blifvit med vederbörliga prestoch läkare-attester fullständigt bestyrkte, genom formligt utslag skulle bestämma det ersättningsbelopp, som kommunen för den fattiges vård och underhåll egde att undfå; och har motionären ansett, att, genom verkställandet af hvad han sålunda föreslagit, skulle vinnas flera för samhället vigtiga fördelar. Ingen komma nemligen derefter att blifva dömd till straff för olofligt tillgrepp 6 Statssamt Allm. Bcsv.- och Ekon.
Vidare och för den händelse, att detta förslag icke skulle vinna framgång, har motionären, som fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å nödvändigheten af en rättelse i de nu varande föreskrifterne för Hallands bcväringsskyldiges indelning på stamtrupper och sammandragning till vapenöfning, emedan, hvad derom nu vöre anbefaldt, hade väckt stor obelåtenhet och måste föranleda till stora utgifter, så väl för staten som folket i orten, samt derjemte yrkat, att intet tvång måtte ega rum i afseende på beväringsynglingarnes val af tjenstgöring till lands eller sjös, framställt den anhållan, »att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet tillkännagifva, »att provinsen Hallands beväringsmanskap må till vapenöfning samlas under antingen eget, eller från indelda arméen kommenderadt befäl, inom provinsen och 6 Allm. Besv. o. Ekon.-Ulskoltets Betänkande, J\1 57. »helst, till minskning i tid och marche-kostnader, å flera lämpliga ställen inom »länet» Utskottet, som tagit samtliga dessa motioner i noggrannt öfvervägande, får vördsamt anföra: l:o i afseende ä upphörandet af beväring ens årliga vapenöfningar. Minnet af lidna förlaster, behofvet att möta stundande faror och för framtiden trygga rikets sjelfständighet grundade år 1812 inrättningen af allmänna beväringsmanskapet, hvarigenom åsyftades, att Sveriges stridbara ungdom skulle vara att för dess försvar påräkna och dertill beredas genom årliga vapenöfningar, hvilka under högst 30 dagar finge fortgå. Under den tidrymd, som förflutit sedan inrättningens början, har befolkningen ökats och i följd deraf antalet beväringsskyldige, äfvensom kostnaden för deras vapenöfningar, hvilket torde tjena till förklaring i anledning af motionurernes förda klagan öfver nämnde kostnader och deras tillvext, men under samma tid har ock landets välstånd tilltagit.
Hans blickar sökte Greta, men han fann henne upptagen av fru Brehm och fröken Arvidson. En del av herrarna hade slagit sig ned kring spelborden. Fru Weber gick förbi. Den lätta darrning på handen, med vilken hennes man spelade ut sin sista trumf, undgick henne icke, och hon beslöt att agitera bland fruarna för tidigt uppbrott. Mortimer och Karl Hammer resonerade i ett hörn av rökrummet med pastor Caldén om ritschlianismen. Det var ingen som försvarade den, men pastor Caldén anföll den ur flera olika synpunkter. Konsul Arvidson kom förbi; han stannade några ögonblick och lyssnade till samtalet utan att göra något inlägg. Han hade icke tänkt mycket, ty han hade fört ett liv utan pauser, i ett rus av arbete och sällskapsplikter. Fru Wenschen, som gärna rökte cigarretter, hade dragit sig in i en fönstersmyg med Grothusen. Tomas gick igenom rummet. Var är Hall? frågade han. Hall hade gått. Efter en liten stund lekte Tomas hök och duva med Märta och Greta genom alla rummen, köket också. Fröken Dorff sjöng ett par franska visor och en sång av Sjögren. Herr Wenschen trängde henne så nära in på livet han kunde, och när hon slutat, kretsade han kring henne som månen kring jorden. Målet för hans strävan var att få sjunga en duett med fröken Dorff. Det egendomliga med herr Wenschen var, att han verkligen hade en mycket vacker tenor. Greta hade spanat upp ett avsides soffhörn. Hon hade i en hast blivit så tung i huvudet, ja rent av sömnig. I en mörk vrå ute i tamburen stodo Tomas och Märta och kysstes. Han höll henne hårt pressad mot grosshandlar Wenschens ulster och kysste henne var han kunde komma åt. Hon var stilla som ett lamm. De dumma barnen hade druckit så mycket champagne, att de icke kunde hitta på något annat att säga varandra. Herrarna vid spelbordet höllo paus; man hade kommit att berätta anekdoter om Karl XV. Överste Vellingk förde ordet. Värmen blev mer och mer tryckande; översten kände på sig efter något som han kunde knäppa upp eller taga av sig, men han fann ingenting annat än sitt kommendörsband med svärdsordens kors, som han slet av halsen och stoppade i byxfickan.
Utskottets Betänkande till de Resp. Stånden, så lydande: ”Enär, likmätigt Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma beslut, Fiöei-Comrnisser kuntta få belänas och, under laga inteckningsvillkor, pantförskrifvas, samt Kongl. Majit vid en förekommen speciel fråga om en Längiivares rätt till laga disposition öfver den inteckiiade panten, Fidei-Comrnisset , lemuat en så lydande förklaring, som jag nu får deri aran for Utskottet uppläsa: ”Kongl. Maj:ts ”Utslag uppå den af Ry ttmästaren Adel ”och Välbördig Carl' von Qvanten i underdånighet gjorde ansökning, att, sedan "Kongl. Majit genom Utslag den a K Maj Iq6 Banko-Utskottets Betänkandenl ”1813, i Nåder tillåtit Sökanden, att, emot ”inteckning uti dess innehafvande Fideikommiss , Säteriet Qvantensburg , med ”'derunder lydande Hemman och Lägen he”ter , få upptaga ett Lån af Femton Tusende Riksdaler Banco , och dervid före”skrifvit, ibland andra, det villkor, att, ”elter det Ferrt år ifrån Lånets erhållande ”influtit, borde årligen , jemte räntan , å ”hufvudstodén afbetalas Ett Tusende Riksdaler ; meri detta stadgande, hvarigenom ”rättigheten, att, när som helsi, återfordra ”den intecknade summan, vore en Långifvare betagen, haft elen verkan, att Sökanden icke kunnat någorstädes få upplåna ”penningar, Kongl. Majit således i Nåder ”täcktes , öfver högstberörde Dess Utslag ”meddela sådan Förklaring, att den inteckning, som erhulles i Qvantenburgs Säteri ”med tillhurigheter, medförde lika säkerhet, som uti all annan i Riket befintlig ”Egendom, hvarå Lån beviljas och imeck’’nas; med Kongl. Maj:ts Högste Domstol ”beslutit. Gifvit Stockholms Slott den 25 ”Maj 1814. ”Kongl* Majit Ivar i Nåder låtit
Nurnberger-kram af god beskaffenhets, hvilket motionären ansett skola blifva af ej obetydlig vinst för Staten , enär de summor , som nu fö)1 dylikt kram ginge ur landet, då skulle stanna derinom. Derjemte har inom Hederv. Bonde-Ståndet Riksdags-fullmägtigen Petter Haraldsson från Elfsborgs Län, uti en till Stats-Utskottet remitterad motion , andragil: att folket inom de sju för gårdfarihandel privilegierade Härader uti Bih. till R. St. Prat. 1844. 4 Sami. 2 Afd. 4 Hålt. 1 t Statttamt Allm. Betv.- och Ekon.- Ultkoltent Utlåtande, N-.o 14. Elfsborgs Län alltid varit kändt och utmärkt för sin naturliga fallenhet för och skicklighet uti åtskillige handaslöjder, genom hvilka det, oaktadt jordmånens ofruktbarhet, hittills kunnat bereda sin utkomst; att likväl bomullsväfningen , som förr utgjort det hufvudsakligaste näringsmedlet, i sednare tider haft att strida med det inflytande, en mängd utländska väfnader utöfvat på behofvet och förbrukningen af dylike varor, hvarigenom minst i/ä:del af förut i verksamhet varande väfstolar nu afstannat, samt, till följd häraf, flere tusende menniskor inom berörde ort förlorat sitt nödtorftiga uppehälle, och elände samt ökade brott uppkommit; att derföre nya vägar för näringsfliten borde öppnas och sysselsättning jemte arbetsförtjenst beredas det nödställda folket, som egde en naturlig fallenhet för handaslöjder och lätt kunde inöfvas uti tillverkning af hvarjehanda arbeten i trä, näfver, bark, halm och papp, eller s. k.
Du känner kanske till och med en viss afund mot den brunhyade kaptenen, där han står så trygg och bred på sitt kommandodäck — den lycklige, han får lemna landbacken och dess hvardagskvalm och flyga ut i vida världen! Ty när man är ung, då ha alla ens stämningar vingar. Själf kanske han tar det litet besinningsfullare och släpper af på poesien för en förståndig navigation; ty det är icke den glada lek alltid, sjömannens yrke, som det synes oss landkrabbor i lugna hamnen, det vet du, kära läsarinna, så väl som jag. Mycken kraft, mycket mod, mycken vaksamhet, mycken ihärdighet och stora, verkligt stora kunskaper kräfvas i våra dagar afNeptuni män. Och medan vi nu äro inne på det kapitlet, vill jag passa på tillfället att berätta dig om en kvinna, som i den svenska navigationskonstens annaler skrifvit och ännu skrifver in sitt eget hedrande kapitel. Den sista maj år 1886 öfverraskades vi stock Egna lidanden b ö r a mana o s s till lindrande af andras nöd. SOPHIE. holmare af en festlig anblick: samtliga i våra hamnar då vistande fartyg i högtidstoalett, brokiga, vajande flaggor och vimplar högt i topp! Den dagen fyllde Leonilda Sjöström femtio år, och det var henne hyllningen gällde. Och det är blott några dagar sedan Iduns redaktion samtalade med en af vår handelsflottas mest framstående befälhafvare om vår plan, att nu i samband med sjöfartens våruppvaknande meddela våra läsarinnor Leonilda Sjöströms bild. Han mottog densamma med entusiasm, och hans ögon lyste, när han tryckte vår hand och sade: » Det finns nätt upp en enda bland hela vår flottas sjökaptener, som icke står i varmaste tacksamhetsskuld till henne och älskar och ärar hennes namn i troget minne! » Leonilda Sjöström föddes i Stockholm den 31 maj 1836 af gammal sjömanuafamilj; hennes fader, flaggskepparen vid kungl. flottan P. Sjöström, hade upprättat en privatskola för navigationselever, som var högeligen anlitad så- som kompletterande Navigationsskolans kurser.
— Ur denna synpunkt betraktad!, blir det äfven lätt alt inse, att det just är dessa samqväm, sorn utgöra de första plantskolor till allt sedeförderf och demoralisering, som vidare urartad, befordrar tjufvar och banditer. — Jag för min del anser då, när man åslundar och arbetar på ett godt ändamåls vinnande, att man ingalunda bör förbise, att ända från ursprunget först upphäfva orsakerna till det onda, och denna orsak igenfinnes hufvudsakligast i den demoralisering, som krogarrra längs landsvägarna medföra, der icke allenast den forslande allmogen öfverlastar sig och oftast förspiller tid och vinsten af deras resor, utan der äfven hela socknars ungdom söndagsaftnarna jemte brännvinet insuper alla möjliga andra laster. — Det är under sådana förhållanden, sorn jag tror, att det goda syftemål med folkundervisningen och fattigförsörjningarna betydligt blifva försvårade, så länge icke det ofvananförda onda derjemte undanrödjes. Det synes för mig vara ganska tillräckligt, att på gästgifvaregårdärna endast och allenast bör, på ett ändamålsenligt sätt, finnas för de resandes behof mat och dryck att tillgå; — och det är under denna öfvertygelse jag motionerat om alla landtkrogars upphäfvande, samt anhåller om denna motions remitterande till vederbör. Utsk., som lärer vara Bevillntsoch Ekon.Utskrn. Lades på bordet. Ur Lagerhjelm, Pehr, anförde skriftligen: Observatorium i Stockholm är af K. Vettenskaps-academien uppbygdt, försedt med instrumenter och ett bibliothek, som bereder den äfven af henne lönade astronomen tillfälle att medfölja vettenskapens hastiga framsteg; mea då förmågan alf liktidigt med dessa öka det erforderliga instrumentförrådet öfversteg aeademiens egna tillgångar, erhöll hon genom R.
Maj:t göra; huru mänga Cmbetsmän, hwilka kunna komma nndcr tilltal och ensamme derföre böra äta - Den zo (Dctobcr. ätalas, funna icke med. ffyggd af IO § pästä att saken först bör till Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, och sämcdelst tidens utdrägt tvinna, och ändamälct men det ondas skyndcsamnia afhjelpande förfelas, manne icke Justitiä - Ombudsmannen i bada besia fallen borde äga rättighet att sjtts ätala och beifra begängna fel. Enligt 12 § äliggcr Justitiä - Ombudsmannen, att ivid htvarjc Riksdag till Riksens Ständer aflemna en allmän, redogörelse för förwaltningen af dct honom anförtrodde Embete. Härwid kan anmärkas, att han i stöd deraf, utan ätal kan lemna mer eller mindre fullständig redogörelse, att efter hans mer eller mindre nit i tjensten, dä det i ordet allmän kan innefattas bäde mycket eller litet, hwadan efter min tanka det borde heta en allmän men tillika noga och trorvärdig redogörelse. Dct more tillknskaudcs att det antal underbetjening som Justitiä > Ombudsmannen enligt 21 F skall fä sig till biträde, mätte blifwa noga dctcrmine» rädt, sä att det ej mä pä hans godtpcko ankomma, huru mänga som dertill anwändas, emedan dä lätlcli, gen kunde hända likasom wid Krigs - Commisiariat.erna Under pästäcndc krig pasierat, att wcderböranbc för alt gynna med arfwodc, antagit en sädan mängd, att mängcn ej begriper hwad de kunna haft att uträtta, pm ej att uppbära och förtära dryga dagtractamcnien. Grefwe Oo Irna, August: Sedan jag hört flera wärda Ledamöters yttrande i detta ämne säl? jag blott conformera wig med Grefwe förner: Han förekom mig. Hertz 4?is Den Zo Gctober.