Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t få inkomma, för afgifvande af förnyad Nådig proposition, till definitivt afgörande vid nästa riksdag. 50 Bil. lill Slals-Ulskollels Utlåtande JYl 60. Del är oek på (lera ställen i della utlåtande, särdeles i motiverna till 19:do punkten, af Utskottet sjelft medgifvel, alt frågan om stambanornas riktning i flera stycken ännu lider af en temmeligen känbar både ofullständighet uti och brist på föregående, tillräckligt erforderliga, undersökningar och upplysningar, t. ex. i afseende dels på Södermanlands-banans s. k. stigningar, hvilka, enligt sednare uppgifter, redan skola hafva befunnits vara mindre, — och kanske vid nya undersökningar torde kunna blifva ännu fördelaktigare, — än de ansågos vara den lid, då den Kongl, propositionen till denna riksdag allemuades, — dels på vägen norroch vesler-ut ifrån Sala, hvilken då ännu saknade detaljmätningar, — dels på den nordvestra banan, och dels pä den östra banans lämpligaste sträckning, söder om Göta kanal och Linköping genom Småland, hvilka banor då icke ens voro undersökta. Härförutan har Utskottet, vid åberopade 19:de punkten, om behofvet af ännu flera tekniska, topografiska och statistiska undersökningar, sjelft beklagat, hurusom »saknaden uti »Jornvägs-kommitléens betänkande, af nödiga upplysningar, i sistnämnda hänseenden »har uti ej ringa grad ökat svårigheten för Utskottet, att med fullständig sakkännedom behandla de, Rikets Ständer under innevarande riksdag underställda, frågor »om bestämmandet af sträckningarna för hufvudlinicrna i landets jernvägs-system.» Under ett sådant, öppet och rent, erkännande i Utskottet af bristen på tillräckliga upplysningar för en fullständig sakkännedom, vill det synas mig på det högsta olämpligt, att dock redan nu för Ständerna till antagande förorda ett s. k. »visst system» för anläggningar, som ännu icke blifvit erforderligen utredda.
Stats-Bankens utlåningar äro icke så reglerade, och anses allmänt och med skäl hafva illa motsvarat den nytta man haft rätt att vänta af dess betydliga creditiv för lånerörelsen, men fordna tiders erfarenhet, den ömtålighet och ifver, hvarmed de olika interessena alltid förstå att bestrida och hindra hvarje förändring, äfven den nyttigaste, så väl för Banken som för landet, och de uppoffringar af principer, som Banco-Utskottet, af skyldig varsamhet emot interessen och opinioner, äfven nu måst göra, och slutligen den osäkerhet i sjelfva myntvärdets oförändrade bibehållande, som ansvarslösa Ständers Bankförvaltning alltid måste gifva, och hvarigenom äfven Statscrediten mäste lida, har gifvit mig den öfvert}'gelse, som jag ej drager i betänkande att uttala, ehuru måhända ännu för tidigt för att vinna nationens afseende, att pappersmyntets laglighet såsom liqvidationsmedel borde upphöra, och att penningerörelscn i Sverige, likasom i alla andra civiliserade Stater, borde oåterkalleligt skiljas fiån Statsmagternas befattning, d. v. s., ställas under allmän Lag, och att första steget dertill, medelst Lånerörelsens öfverlemnande till Privatindustrien , för att af stora väl organiserade och noga controlerade Privata Banker handhafvas, borde samtidigt med Realisationen vidtagas. Denna åsigt har ledt alla mina yttranden och mina handlingar. Det var i denna anda, som jag vid Riksdagens början yttrade, att det vore till Privatföreningar i stället för till Statsskuld som Statsmagterna borde taga sin tillflykt, och det var i samma anda som jag motionerade, att Götheborgs och Malmö Låne-Contor borde till Bank-associationer öfverlemnas; men Banco-Utskottet ansåg en sådan plan ej förtjena afseende.
M:t mätte till Rikets Ständer, vid innevarande riksdag, aflåta nådig proposition, angående omförmälda låns förvandling till anslag; men hvilken framställning E. K. M:t, enär samma fråga redan å enskild väg vore Rikets Ständers pröfning underställd, funnit icke föranleda annan åtgärd än handlingarnes öfverlemnande till Rikets Ständers Stats-utskott, på det att de uti dem uppgifna förhållanden måtte vid frågans behandling komma under öfvervägande. Vid pröfning af detta ärende hafva Rikets Ständer inhemtat, att vederbörligen styrkta uppgifter bekräfta del uti den underdåniga ansökningen äfvensom omedelbart hos Rikets Ständer anförda förhållande, alt de inkomster, Linköpings domkyrka åtnjuter, ingalunda äro tillräckliga lör samtidigt fullgörande af de årliga ränteoch kapitalafbetalningar, som blifvit af Rikets Ständer föreskrifna för de till kostnaderne för denna kyrkas reparation under 1847 och 1848 samt 1853 och 1854 årens riksdagar beviljade 2:ne serskilda lån. Då följaktligen domkyrkan saknar tillgång för verkställande af kapitaloch ränte-liqviderna för dessa begge lån, synas, såvida icke den ifrågasatta eftergiften af betalningsskyldigheten för det sednast erhållna lånet blefve beviljad, domkyrkans föreståndare, på sätt i målet är antydt, vara nödsakade att, sedan den medgifna räntefriheten med della års början upphört, återlemna den uppburna lånesumman eller hvad deraf dessförinnan icke blifvit begagnadt; i hvilket fall åter det med ifrågavarande statsbidrags beviljande åsyftade vigtiga ändamål eller oftanämnda ovanligt stora och sköna kyrkobyggnads islåndsätlande samt bevarande åt kommande tider i ett omsorgsfullt vårdad! skick, ej heller komme att vinnas.
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. sista delen af Hr von Harlmansdorffs förslag, så lydande: ”Med vård och förvaltning af kyrkors medel och öfriga tillhörigheter förhålles såsom särskildt är förordnadt.” Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det Gr. af Ugglas föreslagit, att i 10 §:n borde införas ett stadgande af följande lydelse: "Sockenstämman äger jemväl att besluta om de för hvarje af här uppräknade ändamål erforderliga afgifter, beräknade att af hvarje röstberättigad församlingens ledamot utgå, i mån af den rösträttighet han äger.” Gr. af Ugglas: I följd af den framställning Hr von Hartmansdorff gjort , får jag äran hemställa, om icke detta tilliigg kunde få rum i en särskild §, för att fylla den lucka, som för närvar, finnes. Hr Frih. o. Landtm, fästade R. o. Ad:s uppmärksamhet deruppå, att Ståndet redan beslutat att i io §:ns 10 punkt skulle bland föremålen för sockenstämmas handläggning upptagas: "afgifters bestämmande till kyrka, skola, fattigvård, och andra fromma ändamål,” hvarigenom det af Gr. af Ugglas föreslagna tillägg numera icke gerna kunde antagas, då det icke stämde väl öfverens med det beslut, sorn redan blifvit fattadt. Hr von Hartmansdorff: Gr. af Ugglas’ förslag åsyftar, såvidt jag rätt fattat detsamma, att bestämma i hvilken proportion dessa afgifter skola utgå från församlingens ledamöter. Det omförmäler icke ändamålen annorlunda , än alt der säges: "för de ändamål, som tillhöra sockenstämmas behandling, skola afgifter utgå i denna proportion." Derom är icke beslutadt; derföre synes mig hvad Gr. af Ugglas i detta afseende föreslagit kunna blifva föremål för R. o, A:ds pröfning.
Nu har denna stadfästelse undaröjt den tanken, alt arfsrätten vore ett privilegium. Det kan synas förmätet af mig att jag vågar höja min röst emot en man, hvars förtjenster om Sverige är så stor och hvars talareförmåga är så öfverlägsen; jag skall derföre icka bjuda till att vederlägga allt hvad Gr. Björnstjerna yttrat. Men jag anser mig skyldig att gifva tillkänna min åsigt ang:de de hufvndsakliga skäl, hvarpå Grefven stödde sitt yttrande, nu och vid föregående tillfällen. Grefven har åberopat Montesquieu. Jag tager mig dervid friheten fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att han sjelf ur MontesquieuVarbeten citerat: ”det är en olycka, som åtföljer mensldigheten, att lagstiftaren tvingas att göra lagar i strid till och med emot den naturliga känslan”. Montesquieu har icke sagt, att man bör begagna detta förhållande, han har sagt, att det är eri olycka, och det är det också. Man får icke missbruka detta förhållande; man får icke vidhålla detta tvång, längre än som 216 Den 8 Februari e. m. är nödvändigt. Då återstår den frågan, är det nödvändigt för det allmännas bestånd att bibehålla en lag, som är orättvis. Vore lagen allmän och lika för alla, hade den i långliga tider varit gällande, hade det visat sig, att Adelns bestånd genom en sådan häfd blifvit nnderstödt och stärkt, då hade det haft något skäl för sig att yrka dess bibehållande; men nn är detta icke förhållandet. Jag tror icke, att denna åsigt blifver försvagad genom återgång till den lag, som både billighet, religion och rättvisa förkasta. Man har äfven sagt, att jordens alltför stora styckning skulle blifva en följd af den lika arfsrätten. För min del kan jag icke finna annat än att jorden icke blir mindre styckad derföre, att man gifver § deraf till den ene och ^ till den andre, än om man gåfve dem hälften hvardera. Detta har dock hlott afseende på de fall, då det är fråga om att en son och en dotter skulle gemensamt dela arfvet.
Den, forn på flere fjällen taperaD är, men ej famtlige DebetfcDlarne viD Ipéningé df>artanä beredning fram» vifar, enligt 14 §. l morn., od) fplle brijlen, famt mare Räflöt Då från allt tilltal fri. §. 10. (Dm Stämpling af tCtöningatr. l:o ^)»arje utfommanöe tiDning&nummer, trpcft på F>alft a rf elter Ders unDer, förfeö mcD en röD {lampel till ett runflptfcS belopp; från ett halft till od) rneD ett bdt ar! meD en ftämpel till u r:|l; Derutöfver till od) mcD li ar!, Ii r:|t o. f. v.; od) {Fall meD f>alfc ar! fcrfråo papp r, hvars? pra innehåller en od) en l)alf qoaDratfot, eller 150 qoaDrat»Decimaltum. §iDningar, meD få» Dan ftämpel förfeDDe, äro från pojlporto-afgift frie. 2:o §ör tiDntngar åtfölianDc bihang gälla famina flaDganben; Docf vare fåDatia bulletiner, forn på 2Bår befallning trpcfaö på ferffilDta blaD och innefatta ofciella unDerrättclfer famt åtfölja ©veriger f)3ofl od) 3nri!eé TiDntngar, äfvcnfom tiDning tilll)öranDe planeter, frie från fiämpling. 3:o fHSill utgifvare af annan perioDi|T {Fiift, än tiDning, eller af få!aI!aD brochure, forn utgöres?
Dahl400 | ströms enka, en årlig pension af Aflidne Öfverdirektören Sven Adolf Norlings dotter, Louise Norling, 500 H en årlig pension af Intendenten vid Allmänna Barnhus-inrättningen i Stockholm Theodor Sandströms enka, Hedvig Charlotta Wallenius, en årlig pen500 sion af Professoren och Inspektorn vid Carolinska Medico-chirurgiska Institutet Anders Adolf Retzii enka, Emilia Sofia Wahlberg, en år500 lig pension af Biskopen Carl Adolf Agardhs enka, Charlotta Lindskoug, en år1,500 lig pension af Professoren vid Upsala Universitet Carl Edvard Zedritzs enka, 5,000 Nanna Nyström, en årlig pension af 600 — Professoren vid Lunds Universitet B. M. Bolméers enka, Laura - Lundblad, en årlig pension af 500 — Transport 96,869 16 7 Riksmynt. R:dr öre. Transport Kongl. Bibliothekarien A. I. Arwidssons enka, Johama Carolina Armfelt, en årlig pension af F. cl. Kongl. Bibliothekarien, Kansli-rådet Per Adam Wallmarks enka, Hedda Elisabeth Wallgren, en årlig pension af Adjunkten vid högre Elementar-läroverket i Skara, Magister Johan Rosell, efter erhållet afsked, en årlig pension af Språkläraren 0. G. Carlstedls enka, Edla Hermana Guslafva Levin, en årlig pension af F. d. Auditören Georg Scheutz, en årlig pension af .. 96,869 300 400 750 200 1,200 16 Summa 99,719 16 Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Augusti 1860, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning a( v lick t motion, angående klockare-lägen heternas i Skåne befrielse från erläggande af den s. k. helgonskylden. (I. a.)
Jag har länge hyst den önskan, att en fix tull måtte sättas på den inkommande spanmålen, emedan min öfvertygelse är, att den inhemska spanmålshandeln derigenom skulle förbättras, och den hittills öfverklagade fluetuationen uti spanmålspriset hufvudsakligen förekommas; hvaraf åter följden skulle blifva alt en ändamålsenligare spanmålshandel skulle etableras, emedan personer med speculationsoch capital-förmåga skulle finna sin uträkning att speculera i denna handelsväg. Hvad beloppet beträffar af den tull, hvarmed denna vara borde beläggas, så skulle jag önska, att den bestämdes så lågt som möjligen sig förena låter med det skydd, som åsyftas för landtmanna-intresset. Regeringen har i detta fall uti sin propos. framställt 2:ne alternativ, nemi. emellan en r:dr och en r:dr 16 sk. För alt lugna det intresse, som i detta hänseende kan hysa någon fruktan och farhåga för rubbning i allmänna förhållanden, vill jag för min del fästa mig vid det högre alternativet eller en r:dr 16 sk., öfvertygad att sädesproducenten, åtminstone i medlersta och norra delen af Sverige, bör kunna vara belåten med detta pris. Jag äger icke den speciella kännedom om Skåne, att jag vågar bestämdt yttra mig om förhållandet med denna provins, men jag skulle tro, att densamma, hvarest sädesproduetionen är ganska ymnig, skäligen borde kunna vara belåten med samma pris, som anses tillräckligt för medlersta delen af Sverige. 1 händelse af återremiss, anhåller jag vördsamt, att dessa anmärkntr måtte få åtfölja densamma. Hr Skogman, Carl David, uppläste följande: Då jag deltagit i det förslag till förnyad tulltaxa, som på K. M:s nåd. befallning blifvit af en särskild comité' utarbetadt och sedermera till R. St. och deras Bevilln.Utsk. öfverlemnadt, anhåller jag hos H. R. o. Ad. att få vid detta tillfälle framställa några anmärknrr i afseende pu de allmänna grunderna för nämnda förslag. Comite'en borde, för att vinna systeme i sitt arbete, först antaga vissa hufvudgrunder och söka tillämpa dem så följdriktigt som möjligt vid de speciella tullbestämmelserna.
Utom i de fall, då bränvins-redskap antingen finnes ostämplad eller ock stämplad till större innehåll, än hvartill egaren må densamma bruka, då pannans utbrytning samt dess och redskapens confiscation alltid eger i hittills vanlig ordning rum, må, vid skeende beslag hos någon till bränvins-bränning berättigad och hvilken sig dertill i vederbörlig ordning anmält, hvarken pannan utbrytas och jemte dertill hörande redskap egaren fråntagas, eller rättigheten till bränvins-tillverkning honom förmenas förr, än, efter föregånget laga åtal, förste Domstol, som målet upptagit, förklarat redskapen förbruten; utan ege åklagare endast, vid af honom verkställde beslag, att, till förekommande af förblandning eller förbytning, märka så beskaffad panna och öfrig redskap medelst påslående af en tjenlig stämpel; dock åligge det beslagare, att vid slika confiscationstillfällen låta, i ojäfviga vittnens närvaro, verkställa pannans uppmätning och beslags-stäinplingen af en till hränvinspannors justering berättigad person, likväl icke af den justerare, som pannan tillförene uppmätt och stämplat. TiU hvilke senare åsigter Kiksens Ständer hemtat anledning deraf, dels att en mera tillför - Undcrdäniga Skrifvelseri 1*5 litlig grund är beredd
Maj:ts disposition för att användas till förhyrande af lämplig gemensam skollokal för samtliga garnisonsregementena, jemte bekostande af tjenlig undervisningsmateriel. Med vidblifvande af sitt beslut i ämnet afslog Ståndet inbjudningen. Prof. Utdrag den 9 Mars 1866. 195 Den 9 Mars, Från Vdllofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Betänkande JVs 24, i anledning af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende på vilkoren för rättighet att fullfölja mål hos Hofrätterna och Högsta Domstolen. Betänkandet bifölls, utom hvad angår Utskottets förra hemställan sidan 4, samt tillstyrkande sidan 14, i hvilka delar Betänkandet återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 2, i anledning af väckta motioner om ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar. Från Hederv. Bonde-Ståndet.
Icke högt, skrek ut, som andra barn bruka göra; nej, hon bara jemrade sig – ömkligt, hjelplöst. Sjuklig var hon också. Hennes föräldrar klemade med och skämde bort henne. Men de kunde aldrig begripa, hvarför Berta hade blifvit en sådan liten klen stackare, »ty både far och mor voro ju så friska och duktiga.» Modern påstod emellertid, att det kom sig deraf, att hennes amma låtit henne svälta, medan hon ännu var mycket liten. Den der amman skulle i alla fall ha varit en besynnerlig och lättsinnig varelse, sade man. Berta mindes henne icke alls. Då hon grät, var det ingenting som kunde trösta henne så som blommor. Hon hade en ordentlig passion för dem. När hon såg dem, grep hon efter dem med båda händer – isynnerhet dem, som voro stora och i lysande färger. Blommor och parfymer. Fru Funcke vågade knapt låta en eau-de-cologneflaska eller en pomadburk stå framme – Berta hälde det alltid på sig. En af hennes förnöjelser var också, att i skymningen smyga sig ut i pigkammaren. Der sjöng köksan för henne – vemodiga gamla folkvisor och romanser, om »Hjalmar och Hulda», om »Skön Anna» och om »det gångande skepp som fullt med grefvar var». Hon älskade sorgliga historier och grät, då de slutade olyckligt. Men voro de muntra, så ville hon alls icke höra dem. Sedan då hon blef litet äldre, började hon tycka mycket om dockor. Hon klädde ut dem i högsta grad fantastiskt i alla möjliga lysande trasor. Och när hon lekte, pratade hon mycket, härmade alla vuxna personer, som hon kände. Folk tyckte att hon var ohyggligt lillgammal. En gång hade hon varit i staden och fått gå med på theatern. Hon var då sju år. Stycket gjorde ett vidunderligt intryck på henne. Om qvällen då de kommo hem, ville Berta alls icke gå och lägga sig. Hon gick fram och tillbaka på golfvet, talade för sig sjelf och härmade skådespelarne. Fadern skrattade åt henne, men modern ångrade att hon fått gå med: »Nu glömmer hon det aldrig igen».
Från möjligheten att begagna sig deraf äro väl de capita alldeles uteslutna, som äro ensamma af sin ätt, men af dessa äro troligen de fleste sjelfve adlade, och komma således, till följe af sin nummer, sällan att besväras med ordförandeskap i Utsi.; och jag kan icke anse det såsom en olycka, om för dem, hvilka ärft en hög nummer på Riddarhuset, en uppmaning qvarstår att förvärfva sig äfven de egenskaper, som för en ordför. äro behöfliga, samt det anseende, |sotn är ett villkor för valet dertill, särdeles då vi äro nog lycklige att lefva i en tid, under hvilken adelskapet utan personligt anseende icke äger nägot värde. Vid nedskrifvandet af denna min reservation har jag ingalunda förglömt, att jag för närvar, är den ende ordför., som icke af R. o. Ad:s electorer blifvit dertill utsedd, emedan jag intagit min plats till följe af en annans afsägelse; och jag är förvissad, att åtminstone de, hvilka sjelfve varit ordför. i Utsk., ej skola misstänka, att bland mina motiver ingått den på stor sannolikhet grundade öfvertygelsen jag nödgas äga, att jag icke framdeles skall erhålla ett sådant förtroende, derest Ridd.Utskts förslag af R. o. Ad. antages samt af K. M. sanctioneras. Stockholm den 3o Mars 1840. Henning Hamilton. Uti denna reservation instämde Hr Gr. Sandels. Och skulle densamma genom utdr. af prot. åtfölja Utsk:s denna dag afgifna betänk. Ut Supra Ex protocollo, AV. F. Dalman. Förslag till Riddarhus-Ordning. SS 1-8. Ribehållas oförändrade, så- (§:n g flyttad till ordn.stadsom uti 1835 års Ridd.Ordn. gan.) S 9- Så snart Landtmarskalk — Svarar emot §:n 10 i i835 —• — sig förklarat. års Ridd.Ordn. § to. Sådana anteckningar Svarar mot §:n 11 i i835års denna Ridd.Ordn.
(Staissamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Ull. N:ris 102 och 146.) S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad derå, alt uti staden Strömstad, med en befolkning af 1,300 personer och belägen på ett afstånd af 9i mil från närmaste stad i Riket, likväl icke linnes annat af Staten bekosladt Läroverk, än en pedagogi, med allenast en lärare, hvilken i årlig lön af Staten uppbär 15 tunnor spanmål, samt att förenämnde stad, som af egna medel bekostar en Vexel-undervisnings-skola, saknar tillgång att jemväl Lill padagogien derstädes bidraga, serdeles sedan stadens inkomster, genom numera inträffade mindre gynsam handels-eonjunctur, blifvit i betydlig mon förminskade; och hafva Rikets Ständer, med afseende å hvad sålunda förekommit, ansett sig böra hos E. K. M. framställa underdånig anhållan derom, att Strömstads skola måtte från ptedagogi förändras till Apologist-skola, samt vid sistnämnde läro-anstalt tvänne lärare varda anställde, för hvilket ändamål Rikets Ständer godtfunnit å Tionde Hufvud-Titeln anvisa till E. K. M:s Nådiga disposition ett anslag af Fem hundra R:dr Brco årligen, att, jemte de nu utgående femton tunnor spanmål, användas till aflöning för lararne vid nämnde Skola. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 21 April 184-1. 670 Expcditions-ZJtskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. oell Adeln den 19 April 184*• Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 2i Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition om utbyte af den så kallade Föringen till hemkommande fartygs besättningar emot ett årligt anslag af Tullmedlen. (Statsoch Bevilln. Utsk. Bet.
Då Utsk. uti sitt utlåt, anfört, att det afgifna förslaget lill banklag ordagrannt öfverensstämde med den från sista riksdag hvilande, i RiksSt, då ännu icke af - Dea i Juli e. m. 63 gjorda förändrade redactionen af 72 §. Reg.F., synes mig TJtsk. också hafva anfört det, som bör tjena Statssecrel. och Statsrådet lill ursägt, om ej lill rättfärdigande. Var del väl att förmoda, att R. St., som sjelfva, opåminda af Regeringen, af egen drift föreslagit den ifrågavar. förändringen af 72 §:s ordalydelse, som ansett, att deruti låg en behöflig garanti för den of alla önskade myntbestämningen; var det att vänta, att R. St. skulle vid den påföljande riksdagen förkasta samma, af dem föreslagna grundlagsförändring; och kan det vara ett fel att uti en lag, som skulle innefatta hufvudgrunderna för bankens blifvande förvaltning, införa stadganden, sorn af R. St. blifvit till antagande löreslagna. Jag finner således, att uppå tiden oell omständigheterna, under hvilka förslaget gjordes, ligger en väsendtlig vigt; och jag vägar hemställa lill deni, som deltagit i sistförflutna riksdags öfverläggningar, icke blott inom RiksSt., utan äfven uti enskilda samtal, om icke det gafs en tid, då man fruktade att från högre ort linna obenägenhet för myntbestämningen, då man yttrade, att om den föreslagna grundlagsförändringen skulle i något Ständ blifva afslagen, och skäl derutaf vilja hemtas till hinder för myntbestämningens verkställighet, kunde ändamålet lika fullt vinnas genom ett lika gällande beslut af 3:ne Stånd? Jag frågar, om man icke då allmänt nog erkände, att sådant kunde ske, äfven utan förändring af 72 5-? Jag vet, att enskilda yttranden och opinioner i sådant fall icke äro af någon vigt och lika litet kunna medföra någon laglig påföljd, som de svårligen kunna lagligen bevisas.
Beträffande dernäst Bcwillningens fastställande för innchafwande Egendomar och förmögenhet, sä ehuru det icke är möjligt att för denna Beskattning uppfinna grunder, som med bibehållande af mathematisk wihhet kunna wcrkställas, sä bör man tvär ändä icke wika ifrän den, i alla tider och i alla länder, samt af sjclfwa rättwisan, erkända hufwudregeln, att den som i samhället äger större förmögenhet, bör wara owilkorligen skyldig och är äfwcn i tilfälle, att till Regeringen, som skyddar honom wid rolig besittning deraf) gifwa mera, än den som äger mindre. Om detta fär utgöra föremälet för denna stagbeskattning, sä ankommer pä BcwillningS Utskottets omtanka och bemödande, att till förmögenhetens utrönande, upgifwa reglor som sä nära i mensklig förmäga stör, kunna framställa densamma. De» Den 25 September. 897 Deri bestär af 2:ne stag, den kända och den Okända. Dea förra utgörande fasta Egendomar af alla stag, kan icke döljas, ulan ligger öppen för allas ögon; men dcrwid möter mycken swärighct, ast efter cnahandg principer kunna fä deras werkliga wärdén be» stämda. Hade alla Landtegendomen ägor och förmonek som swaradc emot Mantalsberäkningcn, sä worc deras wärdering lätt, och kunde af BewillningS-Utstoktct pros scctcras, pä lika sätt som hitintils stedt med Äbo-afgifterna; men dä stilla a ben Hemmanen emellan är sä stor, att det ena till ägor och afkastning är mängfaldi» ga gängcr bättre än det andra, hwilkct af de wid Landtmäteri-Contoiret besintcligc domfästc Chartor och ägobestrifningar symt bifogade exempel kestyrkes, fä mäste man wäl wara omtänkt pä sakrare utwägar att ut» röna Egendomarncs sannstyldiga wärdén.