Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Eli’ ä’ mi’ sockerdocka» – bad Bengt – och bry dig intet om att Olle, det ludret, schäkade24 dig då på bröllopet och sjöng din roliga visa så förbannadt dumt, för se’n har du aldrig sjungt ’na. – Nå, så! – svarade Gunnar och härskade sig, icke för att lungorne voro besvärade af något, men för att få styr på hjertat, som började klappa, och blodet som började brusa, så snart han numera bara tänkte på den gamla, förr af honom så ofta sjungna visan. Han rodde imellertid friskt och sjöng under tiden, i början litet darrande, eller med den splitter nya methoden – men sedan jemnt, starkt och ljudeligt, så att bergen lyssnade och echo svarade: Elin ä’ mi’ sockerdocka, Elin ä’ min russinstrut, Elin ä’ mi’ lilla klocka, Elin ä’ min fagre snut, Elin ä’ min fröjd och gamman, Elin ä’ min glädje fin; Och alltihop och allt te samman Och ett för allt ä’ Elin min. Elin älskar jag så mycke, För ho’ ä’ så skröpligt fin, Finer som ett slissingsstycke, Mjuker som en docka lin. Feter som vår stora sugga, Röder som vår grannes knut. Lätt och liten som en mugga, Snabb och snäll som räffelkrut. Förr ska’ gädda’ bli e’ simpa, Förr ska’ oxa’ vinga’ få. Förr ska’ gråsten bli e’ limpa, Förr ska’ Stockholm börja gå. Brunkeberg ska’ bli en båte, Stora kyrkan apetek. Förr än Elin jag förgäter, För ho’ ä’ mi’ gresastek. – Nej, håll stilla här, du Gunnar! – ropade Bengt. – De’ va’ ett rasande grannt echo! Hör du hur ho’ sa efter: «gresastek», alldeles så tydeligt som e’ menniska. – Ja, ja, hon ä’ väl för mer, hon, än en menniska – svarade Gunnar och tittade upp åt de höga bergstränderne, från hvilka ljudet kom. – Nej tror du verkligen – frågade Bengt – att de’ ä’ ena mö, som sitter i berget och talar så der, och säger efter så der.
Om jag icke missförstod honom, så innebar det nemi. att StatsUlsk. hade bordt föreslå medel till inrättande af landtbruksskolor i de norra länen äfven utom Jemtland. Om jag påminner mig rätt, var det 2 landtbruksskolor. Jag vet icke huru della yrkande kan stå tillsammans med det yrkande, som för ett par timmar sedan egde rum; men emedlertid har StatsUtsk. icke ansett sig kunna sätta i fråga vid detta tillfälle att höja anslaget för landtbruksskolor lill mer än dubbelt emot hvad det varit förut. Detta anslag utgjorde förut 19,000 r:dr; nu tillstyrkes åter en tillökning af 10,000 r:dr, hvilket lill en början icke är så obetydligt. Jag medgifver visserligen, att om man kan få skicklige lärare och personer, som vilja på sina egendomar emottaga Landtbruksskolor, eller Hushållningssällskaper, som kunna anskaffa lokal dertill, sä är det nyttigt att få ju flera landtbruksskolor dess bättre; men man bär i de sydliga provinserna funnit ganska betydliga svårigheter möta vid sådana skolors inrättande, och det är icke ulan betydliga upoffringar af enskilda personer, som Landlbruksskolorne hafva kunnat inrättas. 0- visst är huruvida i de norra länen personer finnas, som skulle vilja göra sådane upoffringar för detta ändamål. Emedlertid har StatsUtsk. icke förbisett behofvel deraf, utan tillstyrkt att, om besparingar upkomma på det under 9:de punkten föreslagna anslag, K. M. skulle ega att använda dem för bildandet af ytterligare en landtbruksskola i något af de nordligare länen. När der ingen finnes, så vore det nyttigt att der åtminstone kunde blifva en och besparingar upkomma troligen för en skola, som icke är i gång. Redan tillförene har K. M. funnit tillfälle att af besparingar på denna hufvudtitel meddela tillskott till lägre Landtbrukskolor med 1000 r:dr lill hvardera, då anslaget för hvar och en af dem icke var mera än 1000 rull'. Då nu anslaget är förhöjdt till 2000 r:dr, så torde K.
Senast den 1 Julii 1841 skola från Comiterade vara insände till Riksgälds-Contoret vederbörande Låntagares Skuldebref å hela den i Riksgälds-Contoret lyftade summa; men derest något eller någre af desse Skuldebref skulle efter denna bestämda yttersta terminen uteblifva, kommer att från Comiterade i laglig ordning infordras ersättning för det belopp, som icke genom insände Skuldebref blifvit behörigen redovisad!, jemte fern procents ränta å samma belopp, beräknad ifrån och med den 1 Julii 1840, och intilldes betalning följer. i3:o. Sedan alla Skuldebrefven inom den föreskrifna tiden blifvit till Riksgälds-Contoret aflemnade, upprättas af Comiterade en Generalliqvidation in duplo, och, derest en sådan liqvidation varder af JFullmägtige i Riksgälds-Contoret godkänd, tecknas å det ena exemplaret Fullmägtiges decharge för Comiterade, i afseende på deras med uppbörden hahla befattning. 14:0. Med uppbörden af capital-afbetalningarne och räntorne å de Lill Riksgälds-Contoret aflemnade Låntagares Skuldebref förliålles sålunda; att hvarje år, inom November månads utgång, öfversändes från Stm-JJtskottets Utlåtande No 407.
Hvad först beträffar det ansvar, som Hr von Hartmansdorff trott alt jag velat vältra på R. o. Ad:s skuldror, så får jag erinra derom, att hvad jag i detta hänseende yttrat, icke innefattade annat än ett upprepande af hvad jag i början af förra plenum tog mig fi iheten att anmärka örn det ansvar, som jag ingalunda velat lägga på R. o. Ad., utan på de herrars skuldror, hvilka föranledt de beslut, emot hvilka jag reserverat mig. Hvad dernäst angår det prsejudicat, som enl. Hr von Hartmansdorff! förmodan icke skulle finnas, så får jag äran meddela den upplysning, att jag, fastän så sent alt det icke kunnat upptagas uti milt skriftliga anförande, erhållit kunskap om ett prsejudicat i detta fall från sista riksdagen, då man var så noga med att hafva voter:s-propos:na bifallna af alla fyra Stånden, att då vid ett tillfälle, när förstärkta StatsUtsk. sammanträdt, för ali votera öfver åtskilliga voter:s-propos:r, man fann att uti en fråga blott frenne Stånd hade godkännt propos:ne, ansåg man sådant innefatta en olaglighet, hvilken rättades på det sätt, att det fjerde Ståndet sedermera inkom med sitt godkännande af samma voter:s-propos:r. Nu har man trott del vara nog, alt tvänne Stånd förklarat sitt ogillande af voter:s-propos:r, och att således deras makt i det fallet skulle motväga de två öfriga Ståndens. Jag hemställer, om icke det kan kallas ett försök att inverka på de öfriga Ståndens beslut. Hvad dernäst beträffar hvad Gr. Horn yttrat om Husets fåtalighet, så troijag, att Gr. Horn blifvit missförstådd af Hr von Hartmansdorff; ty förmodligen bade Hr Grefven afseende på Husets fåtalighet i denna stund och icke i sista plenum. Sist och hvad beträffar
Riksdagskallelsen, skall inför Collegiuni vara uppgifven och styrkt. fj Andra Ofrälse Manufacturister och Fabriks_ idkare pä landet, vare berättigade alt förena sig med närmaste Stad, för att der, i nion af arla egande Sladsajgifter, deltaga i Riksdagsmannava/en, och jemväl sjelfve kunna till Fullmägtige för Staden våtjas. Denna nya redaction hade af Pris teoch BondeStånden blifvit bifallen, men a£ BorgareStåndet afslagen Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall af den föreslagna nya redaetionen; hvilken proposition med Ja besvarades. §. i5. Samtlige inom hvarje Harad boende, beäuttrie ägare af Krono, Kronojkatte och Frälse Skattehemman välje, inom sig, ef ter hemmantalety en Riksdagsman för B o n de St ari det, hvilken ej till något annat Stånd hörer, eller någon beftällning i Rikets tjenst innehafver. Ingen må i valet deltaga som sjelf ej valjas kan. Vilja flere Hårad förena sig om en fullmägtig, vare sådant dem obetaget. Denna Redaction hade af Pråsteoch BorgareStånden blifvit bifallen, men af BondeStåndet afslagen. Den 5 Maji f. m. Herr Cederfchöld, Pehr Guflaf: Jag får för min del tillstyrka afslag å redactionen, emedan jag ej anser BondeStåndets åsyftade uppblandning vara nyttig. Hittills har nemligen ingen kunnat blifva Ledamot af BondeStåndet, som tillförene hört till annat Stånd, eller haft ordinarie syssla: efter denna nya redaction, skulle den fordna Borgaren eller Embefsmannen kunna blifva det. Dessutom, föreslås: att ingen får invalet deltaga, sorn ej kan väljas; men detta strider emot 18 ($. som tillåter alla Christna Trosförvanter att i Riksdagsmannavalen deltaga, ehuru ingen person af annan främmande lära ån den Reformerta, sjelf kan blifva Riksdagsman. Herr Grefven och handt-Mar skalken gjorde proposition till bifall af den föreslagna nya Redactionen. Ropades
Domstolens beslut skola i Konungens namn utgå, antydes härigenom ofelbart, att Konung är Hövste Domare, och att Domsrätten öfver o 7 Medborgares lif, ära och gods borde, efter detta grundbegrepp, utöfvas af Konungen sjelf, såsom Den öfver alla upphöjde, hos hvilken högsta rättvisa och största oveld förutsättas Men då, under Samhällets fortskridande utbildning, Konungen ej var i tillfälle att personligen förvalta sitt Domarekall, utan nödgades anförtro det åt Undersåter, kunde Lagstiftningen icke godkänna en slik öfverlåtelse af Konungens Domsrätt på enskilde, med annat vilkor än att Desse, i sin ordning, skulle underkastas Nationens offentliga pröfning och omdöme, huruvida de uppfylt hennes fordringar af Den, som de föreställa, och dymedelst förtjent att vidare föreställa Honom. Om nu denna i Folkets Ombuds bekräftande eller uteslutande rätt förvarade garantife-.bortrycktes, komma ('tvifvelaktigt Högsta Domstolen, hvars Ledamöter innehafva verkliga förtroende ysslor, de vigtigasle törlanda bland alla, att förbytas till en permanent isolerad Autoritet, utan beröring med Lagstiftande Magten och i full 278 Con$titutior.$~TJtskottets bctänkanden. ConstitntionsXJtskottets Betänkanden. 279 oafhängighet af dess bägge Integrerande delar. Ifrågavarande §:s skenbara oförenlighet med i6 och 56 §.
Hr Stuart: En talare har nu fullständigt utvecklat omöjligheten och löjligheten af ärendernas nuvar. fördelning emellan Statsexpeditionerna, att det torde vara öfverflödigt att derom anföra något vidare. Under förutsättning, att de föreslagna 4 consultativa Statsråden mätte försvinna, har jag ansett departementerna böra blifva ätta, hvaraf 3:ne för den inre styrelsen; men då jag anser mig nödsakad att eftergifva för dem, som vilja att fyra consultativa conseilledamötev. skola finnas, tror jag, att man bör inskränka departementschefernas antal till sju och fördela den inre styrelsen på endast tvenne departementen, det ena för näringarna och den inre ordningen och det andra för drätselverket. Jag anhåller alisa, att Ilr Gr. o. Landtm, behagar inhemta Ståndets tanka till antagande af en chef för den allm. ordningen och näringarna i stället för den, Utsk. föreslagit för Kameral-departementet. Frih. Ehrenborgh: Jag hade hoppats, att It. o. Ad:s beslut i förmiddags skulle undanhållit från någon discussion den långa nomenclatur, hvarmed en Konungens rådgifvare nyss behagat uppehålla oss. Jag tror, att de upprepade förhållandena voro hvar och en förut fullkomligt kända, likasom jag är öfvertygad, att felaktigheterna till en stor del kunnat rättas, om man med allvar velat det; och jag befarar, att huru rationel t maa än må anse sig tillvägagå vid' bestämmandet af en närmare fördelning af ärenderna departementerna emellan, skall sådant likväl icke tillfredsställande kunna genomföras, utan tror jag, att vi endast böra söka passande namn för att derefter öfverlemna till K. M. att uppdraga gränsorna emellan hvarje. Emedlertid, och då man talar om indragningar, synes det vara obehörigt att inrätta ett nytt departement för ärender, sorn beqvämligen kunna skötas under ett af de redan bestämda. Då nemi. chefen för Just.departementeS icke tillika skall vara ledamot af Högsta Domstolen, anser jag den inre ordningens ärender lämpligen böra tillhöra honom.
45 att genom kredit-upplaget någon förändring icke sker i den nederlagsfrihet, som Kongl. Majit redan i Nåder förunnat vissa Städer eller framdeles i Nåder förunnar andra. §. 13. Egare af fartyg om minst 40 lästers drägtighet, som vid Svenskt skeppsvarf nybyggas, äro berättigade att, sedan fartyget kommit i fullfärdigt skick och sådant inför General-Tull-Styrelsen styrkt blifvit, få, uppå tillika der skeende anmälan, tillgodonjuta restitution med två tredjedelar af er lag de införsels-a/gifter för de skepps-förnödenheter, dem egaren genom behöriga intyg visat hafva varit till fartygets tackling och utredning använda och lör sådant ändamål från utrikes ort införda. De skepps-förnödenheter, hvarmed ett Svenskt, från utrikes ort återvändande fartyg under resan blifvit försedt, äro icke underkastade tull, så länge de förblifva i samma fartygs bruk. Kommerse-Kollegium eger att, efter pröfning af behofvel och på derom i hvarje särskildt fall af vederbörande gjord ansökning, lemna tillåtelse till tullfri införsel af varuprof i så ringa qvantitet, att det ej kan lill verklig förbrukning användas, samt af modell, införskrifven af inhemsk slöjdidkare, som åstadkommer likartad tillverkning, dock ej för honom mera än en af hvarje slag, klädespersedlar, gnldnipper och silfverprydnader dock undantagne. §• 14. Allt hvitt socker, ankommande från någon hamn i Europa, hvilket icke är angifvet såsom Topp-, Candioch Kaksocker, krossadt Lumpeller Havanna-Terres eller annat under samma tullbestämning hänförligt slag, skall underkastas besigtning af sakkunnige och ojäfvige personer, i Tullkammareeller Packhus-Inspections-Föreståndares närvaro. Yppas dervid olika meningar om varans rätta beskaffenhet, hänskjutes frågan till General-Tull-Styrelsen, då prof å sockret jemväl bör insändas. §. 15.
Fördelarna skulle blifva, att man slapp den stora magazinerings-kostnaden, att den mindre bemedlade landtmannen kunde få låna på sin säd och afyttra den först då sädespriserna hunnit stadga sig, och att anläggningen af lior uppmuntrades, utan hvilka ingen spanmålshandel kan uppkomma. I Finland finnes ingen torpare, som icke har sin lia, och der understiger spanmålspriset sällan 12 r:dr; hvaremot man i vårt land icke med någon säkerhet kan beräkna priset, hvilket endast kan vinna stadga genom den inrättning af lior, hvartill mitt förslag skulle bidraga, då den linde säden företrädesvis skulle blifva belänad. I sammanhang dermed skulle jemväl husbehofsbränningen, åtminstone der säd dertill användes, blifva förminskad, samt de högst förderfliga auetionerna tili försäljning af spanmål på credit, hvilka jag ville införa i litanian, Iida ett betydligt afbräck. Remitterades till BancoUtskottet. Vid förnyad föredragning af Hr Edenhjelms, Gillis, den 29 sist!. Febr. e. ni. på bordet lagda motion, om utfärdande af en författning, som hestämmer fattig försörjningsskyldigheten inom socknar på landet, der fabriker äro inrättade, blef samma motion remitterad till Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. Föredrogs ånyo Hr af Grubbens’s, Kils Wilh., den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion, om organiserande af en advocat-corps på stat. Frih. Raab, Adam Christian: Det af Hr afGrubbens uppgifna förslag tror jag skulle, ifall det vunne bifall, medföra stora olägenheter och, snart sagdt, utgöra en kräfta för landets välstånd. Motionären har trott, att om 24 advocater aflönades pa stat, och under dem i hvarje län ställdes en större personal af andra advocater utan lön; så skulle den hittills öfverklagade olägenheten af brännvins-advocenters tillvaro kunna afhjelpas. Han har nemi. förutsatt, att yngre examinerade jurister gerna skulle anmäla sig till emottagande af dessa beställningar.
Hvad anslaget vid sista riksdagen till gevärs anskaffande beträffar, får jag upplysa, att det utgjorde ej, såsom Hr Cederschjöld uppgifvit, 104,000, utan 49^,000 r:dr. Afsigten hr att med de i5,ooo gevären fylla förråden för kommande behof och icke att genast begagna dem. Det tyckes således ej vara orättvist, om man till inköpet upptager lån, då ej blott samtid, utan särdeles framtid kommer att hafva nytta af det, som inköpes. Angående den föreslagna gevärens brungöring har H. Ex. Hr Gr. Brahe redan upplyst, att meningarna örn nyttan deraf äro ganska delade. Jag fruktar, att om den införes, kunde det slutligen gå med gevären, som 3o't Den 17 Mars f. m. med fruns bruna thekoppar, hvilka aldrig rengjordes, hvaraf visserligen ingen hushållning bereddes. Frih. Franc Sparre har upplyst, att planen till Carlsborgs fästning icke är uppgjord endast efter oförsökta theorier; men 0111 ock så vore, tror jag icke detta blifva ett skäl att ej verkställa den. På samma grund borde man aldrig införa något nytt, förrän det blifvit i andra länder profvadt. Jag skulle i sanning anse lyckligt, om man i statsförfattningen —- den personliga frihetens befästningskonst — aldrig ville tillämpa yngre än 4°~åriga theorier. I afseende på den principen, att man bör neka anslag åt ett båll, så snart besparing ej blifvit gjord åt ett annat och man ej sjelf förstår att bedöma behofvet af det begärda anslaget, vet jag ej, livart den slutligen skulle leda. Så skulle t. ex. jag neka allt anslag till medicinalvården, för det jag ej egentligen förstår detta ämne. Detta förfarande vore väl ingalunda riktigt, då det är representantens skyldighet att taga kännedom örn de ämnen, hvaröfver han skall besluta. En sådan okunnighet kan aldrig gälla som ursägt, allraminst för en så skarpsinnig man som Hr Cederschjöld, för hvilken det i min tanka ingalunda blir svårt att erhålla nödiga upplysningar om försvarsverkets verkliga behof.
En Sågverksanlaggn.ng, kallad Oscarsström inom Hallands län, dit timmerstockar flottas på Nissaån, har öppnat en fördelaktig afsättning för den inom vissa socknai i Westbo härad i behåll varande skogstillgången. boreskrifterne om trakthuggnings införande på boställsskogar hafva på sednare tid vunnit tillämpning mera än förut varit fallet. Ännu en väckelse till en bättre skogshushållning har icke heller här bort förtigas nämligen, att Kongl. Landtbruks-akademien bestämt tvänne premier, det första af Akademiens störa medalj i guld, af 25 dukaters vigt, åt den, som efter förloppet af lem år, raknadt från 1842, först kan förevisa den största vidden af på föreskrifvet satt a egne ägor uppdragne barrträdsplantor; och det andra af Akademiens mindre beloningsmedalj i guld, af 12 dukaters vigt, åt den, som efter samma tids föropp c ernast uppvisar den största vidd al' på samma sätt uppdragne barrträdsplantor. slutligen har äfven länets Hushållnings-sällskap egnat sin omtanka åt denna angelägenhet och, for att söka hämma ett af ålder sine handlingar for år 1847, intagit en af länets Jägmästare författad afhandling om skogsskotseln. h liruk och Bergverk. Några nya anläggningar af detta slag hafva under de Berättelse öfver Jönköpings län för åren 4843—4847. 2 10 sista fem åren ej tillkommit; men de äldre bergverken skötas med oförminskad drift och förbättrade apparater. Brist på rudimaterier för bruksdriften har ännu ej försports, och denna handtering visar sig af allt mera vigt för närboende allmoge genom den förtjenst kolningen och forsling inbringar. .. Herr Bergsrådet och Biddaren Aschans nickelverk, Klefva, i Ostra härad, återgäldar nu den verksamme anläggarens möda och omkostnader. Tillverkningen uppgifves nämligen hafva under sistlidet år uppgått till 185 skepp. 16 lisp. 5 skölp, rånickel. Fabriker. I fråga om dessa återkommer man alltid först till gevarslaktoriet i Ilusqvarna.
Uti en inom Hedervärda Bondeståndet väckt, till Stats—Utskottet remittarad motion har Riksdagsfullmäktigen Johan Gustaf Wassmuth från Stockholms län, jemte en framställning om dels olämpligheten af nu gällande Landtmäteri-författningar och svårigheten att, då sådane tidt och ofta utkomma, känna efter hvilka af dem man hade sig att rätta, dels den dryga kostnad, som åbringades jordägare, till följe af laga skiften, och dels fördelen af Landtmätarnes förseende med bestämda löner, motsvarande deras svåra och ansvarsfulla arbeten, föreslagit: Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 4. 4 3 Att Öfverdirektören för Landtmäteriet skulle bestämma ett visst antal, till läge samt landtmäterigöromålens beskaffenhet och handläggning olika län; att Landshöfdingen i hvarje af dessa län, i förening med förste lanndtmätaren skulle utvälja den skickligaste och med göromål mest anlitade landtmätaren inom länet, samt att desse sålunda utsedde landsmätare måtte bilda en kommitté, sorn borde sammanträda i Stockholm, och hvilken kommittés åligganden skulle blifva; att samla alla äldre och yngre författningar angående landtmäteriet och derefter upprätta förslag till ny författning och stadga så väl för laga skiften, som andre till landtmäteriet hörande göromål; att utarbeta en noggrann och för rikets län antaglig och lämplig stängsel-förordning, enär den nu gällande vöre bristfällig och oduglig; att bestämma den årliga lön, som borde landtmätarne af Staten tillkomma; att reglera landtmäteri-taxan, samt att uppgöra förslag till landtmätarnes pensionering vid en bestämd ålder och efter vissa tjensteår; Anseende motionären, att allt landtmäteri-arfvode, deruti dock ej inberäknadt den vanliga resekostnaden som skulle af vederbörande jordegare till landtmätarne utbetalas, borde efter uppgjorde räkningar till Statsverket ingå och af kronobetjeningen indrifvas, hvarvid, enligt motionärens åsigt, jordegarne skulle med betalningen af kostnader för laga skiften erhålla något längre anstånd, hvarigenom denna kostnad komme att för dem blifva mindre känbar, än för närvarande.
»Jag drömde, att vi lågo alldeles som nu här inne under ön med våra båda skepp; och jag såg en isbjörn ligga i ring rundt om ön, och ofvan skeppen möttes djurets hufvud och svans. Det syntes så ilsket, att jag aldrig sett dess like förr; all raggen reste sig utefter dess rygg. Och så tycktes det mig, som om det ville kasta sig öfver skeppen och trycka dem i djupet.» »Lätt är att se», sade Sigurd, att detta djur är vår frände Odds fylgja — det är hans emot oss fiendtliga sinne. Och är det min mening, att vi ej komma bort härifrån, ifall icke han får följa med oss». Man kom öfverens om att erbjuda Odd ett eget skepp med full utrustning. Därefter gaf han sig åter i följe med dem; och vinden blef förlig, så snart seglen hissats. Storbonden Gisle Sursson på Island meddelar, hur han i en dröm sett den mans fylgjor, som hemligen dräpt hans svåger Vesten. Som äfven dråparen är hans frände, vill han emellertid ej röja honom, och han uttrycker sig därför så: »Jag hade mig en dröm i går natt och en i natt. Bägge skvallra om, hvem dådet gjordes af, men ej skall jag därför säga det. I går drömde jag, att en huggorm slingrade sig ut från en gård och stack Vesten till döds. I natt såg jag, hur från samma gård en varg rände — äfven den bet Vesten ihjäl. Jag har ej sagt någon dessa drömmar förr än nu, ty jag ville ej, att de skulle tydas.» En välbekant, vacker fylgjadröm är den, som Helga den fagras fader Torsten Egilsson kort före hennes födelse berättar för sin gäst, drömtydaren Bärgfinn, och hvari hela hennes lefnadssaga förebådas. »Jag drömde», talade han, »att jag stod utanför hufvuddörren hemma på Borg. Jag såg upp mot husen, och på takåsen satt en fin och fager svanhona. Jag tyckte henne vara min och kände, hur hon var mig kär. »Då såg jag en stor örn komma flygande ned från fjällen. Den kretsade fram till gården och satte sig ned bredvid svanen. Den kluckade till henne blidt, och hon syntes betagen däraf.