Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brefvet den 19 Junii i83o, blifvit ingångne Häradsvis, eller Pastoratvis, om förhöjde Skott-löners utgifvande, dertill så väl Hemmans-innehafvare som andre på Landet boende Kreatursägare förbundit sig sammanskjuta nödige medel; Och för öfrigt anställas Skallgångar, när omständigheterne göra sådane nödvändige och de af någon orts Invånare begäras. I af - 49 I afseende på ordningen vid Gästgifverierne äro erforderlige föreskrifter, i öfverenstsäramelse med allmänna Författningarne, gifne och kungjorde, samt i Dagböckerna intagne. Oberäknadt Gästgifvaregårdarne, som i allmänhet åtnjuta näringsfrihet och betala algifter derför, finnes på Landsbjrgden allenast 35 och i Städerné 38 tillåtne Krogar och Näringsställen. För Fångvården, till så vidt den af Stats-Verkct bekostas, äro Läns-Fängelser inrättade uti Wenersborg och Alingsås, hvilka likväl egentligen begagnas såsom förvaringsoch bysättnings-häkten. I öfrigt hålla Härader och Städer enskilte fängelserum, till Fångars förvarande medan ransakning om dem vid Under-Rätterne förehafves. Vid Fångars transporterande och bevakande under transporter, hvilket allt nu mera sker på Statens bekostnad, med Gästgifveri-skjuts och genom tillsatte Fång-Gevaldigrar, iakttages derom gällande föreskrifter; Och bör anmärkas, att Fångspillning under transporter blifvit mindre allmän sedan nyssnämnde bevaknings-anstalt vidtogs. Marknader. Förutan Sjutton marknader om året uti Länets Städer, äro på Landsbygden serskilte Marknadsplatser utsedde, der tillhopa Sjutton Marknader årligen hållas, eller numera, sedan Svenljunga ena marknad nyligen blifvit indragen på ortens Invånares begäran, allenast Sexton.
Vidkommande sluteligen den af Herrar Revisorerne jemväl åberopade föreskriften i Odlings-Låneförfattningens 1 Art. 8 §. att: ”Låntagare, som vill lyfta ytterligare andel af ett beviljadt Odlings-Lån, skall hos Banken förete Land ihushållnings-Sällskapets (Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes) Bevis, att så mycket af Odlingen blifvit fullgjordt, som, efter de vid Lånets beviljande följda grunder, motsvarar hvad deraf redan V utgåttså inse Banco-Fullmägtige ej, huru så beskaffadt Bevis:Nskulle kunnat af Sökanden företes eller å Banco-Styrelsens sida äskas, då han ej något af Lånet bekommit, och hans anmälan just gick derpå ut, att så väl förra som sednare andelen måtte få genast och på en gång lyftas. Fullmägtige tro sig hafva ådagalagt, att afvikelse från föreskrifternes anda och syftning ej egt rum, om än af blotta ordalydelsen skulle kunna ledas den tillämpning Herrar Revisorerne deråt gifvit; och hade önskat, att Herrar Revisorerne velat af dem äska och emottaga förklaring öfver den anmärkte åtgärden; men hafva deremot nu sett sig föranlåtne, att, jemte Herrar Revisorers anmärkning, bifoga desse upplysningar till Rikets Ständers och Allmänhetens kännedom. In fidem G. Helsinglus.. Bil. Litt. A. På begäran af Herr Apothekaren Bergelin, hafva undertecknade besigtiga! de Odlingar, som äro å Slads-Lägenhcten Hökenäset, sedan vår förra undersökning förlidne året, och hafva funnit, att nästan hela den så kallade Ugarphsmåsen, Lagerdahlsoch Höckhults-Lägenheterne äro odlade, och dessutom kring de förra a/j2 famnar full stenmur anlagd, och de sednare 196 dito, allt på sätt, att stenen är tagen utur odlingen; hvarförutan öfrige Odlingarne äi’o påbörjade, så att vida mer än hälften af det hela kan anses vara fullgjordt. Betyga, Wimmerby den 1 December 1828, M. Nordström.
Direktionen öfver Allmänna Institutet för döfstumma och blinda har emedlertid i sitt utlåtande anfört, att antalet döfstumma inom undervisnings-åldern minst kunde antagas uppgå till 400; att, under förutsättning af bifall till den gjorda begäran om höjdt anslag till Institutets vid Manilla utvidgning, iOO döfstumma der skulle kunna Bih. till R. St. N:o 76- undervisas; att vid de öfriga anstalterna för detta ändamål i riket för närvarande 135 döfstumma njöto undervisning och vård; samt att direktionen, för platsers beredande åt de 65, som sålunda för närvarande voro utan möjlighet att erhålla någon bildning, ansåge ett ärligt belopp af 30,000 R:dr vara erforderligt. Härutinnan är jag af direktionens mening; ty tager man i betraktande att flere af dessa undervisningsanstalter i landsorten (såsom t. ex. skolorna i Carlskrona och Hjorthed) uppehållas helt och hållet af enskildas välgörenhet, hvarigenom en fortfarande verksamhet vid desamma, utan Statens mellankomst, icke i samma skala, som hittills, gerna kan förutsättas, samt derjemte ihågkommer, att det beräknade antalet döfstumma barn i undervisningsåldern är, enligt all sannolikhet, alltför lågt tilltaget, enär beräkningen är gjord efter 1855 års officiela uppgifter, torde ett årligt anslag af 30,000 R.dr vara det minsta, som, för vinnande af ett något så när tillfredsstäl lande resultat, erfordras. På grund af hvad jag sålunda anfört, och stödjande mig på nämnda direktions motivering i öfrigt, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer ville anvisa ett ärligt anslag af 30,000 R:dr att, efter Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, användas till understöd för sådana mindre anstalter, i hvilka medellösa döfstumma barn till vård och undervisning blifva intagna. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles vördsammast. Stockholm den 14- November 1865. Clas Henrik Cederström. Af Herr Boy, Adolf Fredrik, om utfärdande af ny Skogslag, m. m. 1 underdånig skrifvelse af den 5 December 1854 anhöllo Rikets Ständer om
Herr Grefwe» och LandrMarffalken ojorde proposition att detta Herr von ^ckmol8 Memorial, jemte tredje puncun af Herr I^o'ntt;-sn»8 ssulle ttli Allmänna Befwä>6- och Oeconomie, Ustkoltet remitteras. Bifölls. Herr von Lckllecle hade under uppläsningen blifwik afbruten af anmälan of en Deputation istän det Hederwarda Bonde-Ständet anförd of Riksdagsmannen män Westerbotten ^n6er8 hwilksn tillkännagof att Ständet till StatsUlffottet äkerlörwisat be^ältr Ulffotts Betänkande rörande arswoden för Sländens Secreterare och Canzlier, i föste af de anmärkningar, hwilka in - 6y2 Den n Iattuarki. nchvllos i ett Memorial, som han nu till communicailon atlemnade. Depukationen afträdde behörigen ulbeledsagad. Herr Grefwen scb LandtkNarskalk n föreslog akt o,t förleden gårdag upplasta och pä bordet lagda Memorial af Herr , klenas, öfwen mätte till Stöts Utffvttet fä remitteras. En och annan hördes äswen yrka rem>§. Grefwe l)clil OLeciia trodde för sin del att det sistnämnde Herr kjöriuisi-rnsg Memorial ej kunde eemilreros Den första delen as dest stmchäll an.stige allenast killfättandtt af twenm K >gs« Minist-ar. Detta wore utan twjfwel Ko-uaaens ensak och hö ande till Kommandomål Den o^d a d-le-i o-ia nge fammar.stäkndet af Ststilijga Fonder och C stor. Herr Greewen trodde att Riöderstap^t och Adeln ej önver dem hade rätt att b^iluta. Jngende-a delen trodde han således till wentllanon kunna upptagas.
I sammanhang härmed och under antagande, att afseende måtte fästas å yrkandet om ändring af den nu gällande bestämmelsen om kommunal-ulskyldernas utgörande efter hemmantalet, har motionären tillika fästat uppmärksamheten derpå, att det i Fatligvårds-förordningen förekommande stadgande, att förmedlade hemmantalet skulle ligga till grund för utgörande af fattigvårdsbidrag, borde upphöra att vara gällande. 5:o. Olof Olsson från Wermlands län (motionen 338), i hvilken!) Anders Jonsson från samma län instämt, att alla kommunal-utskylder skola, derest församiingarne så nödigt anse, beräknas och utgöras efter sammanlagda beloppet af den bevillning, som enligt Art. 2 i Bevilinings-stadgan, jemlikt sednast fastställda taxeringslängder, af den skattskyldige till Staten erlägges. 6:o. Jonas Christoffersson från Wermland (motionen JV2 372), att fyrkräk ningen, såsom den grund, hvarefter kommunal-utskylder å landet skola utgå, mätte på det sätt ändras, att en fyrk beräknas för hvarje Ett hundra Riksdaler i taxeringsvärde. Med anförande hurusom kommunai-lagarnes syfte vore att bereda alla medlemmar tillfälle att, hvar i sin mån, deltaga i kommunens angelägenheter, och att i kommunal-lagstiftningen för landet, likaväl som uti den för städerna, påkallades någon bestämmelse om ett röstmaximun, på det att medlemmarne ej måtte göras beroende af en enda med hög rösträtt försedd persons möjligen ensidiga åsigter, hafva dessutom nedannämnde två motionärer föreslagit: 7:o.
Den förre hemställer nemligen, alt Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj.t anmäla behofvet af en gemensam öfverstyrelse för rikets samtliga läroverk, och den sednare föreslår derjemte särskildt för elementarläroverket en i hvarje stad befintlig lokal styrelse, utsedd af lärjungarnes föräldrar och målsmän. Utskottet bar väl uti sitt nyssnämnda Betänkande afstyrkt bifall till förslag om inrättande af ett Kollegium, sorn skulle utgöra en mellariinstans på en gång för kyrkliga, för undervisnings-, för fattigvårdsoch för helsovårdsärenden. Och Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har, i dess Betänkande N:o Bih. till B. Si, Brot. 1862 <& 1863. - 8- Sami. 31 Eäft. 5 34 Allm. Bcsv.? och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 118, i 8, äfven ansett sig böra afstyrka bifall till en väckt motion, om tillsättande af en general-inspektör öfver samtliga elementarläroverken, universiteten och rikets öfriga högre läroverk; och dessa begge belänkanden hafva blifvit af Rikets Ständer godkända; men besluten derom torde få anses ej lägga hinder i vägen för en förnyad pröfning, huruvida icke elementarläroverken äro i behof af en gemensam vård och tillsyn, och huruvida icke deras ändamål skulle i väsendtlig mån främjas derigenom, att enhet och öfverensstämmelse kunde åstadkommas såväl i undervisningssältet som i dessa läroverks förvaltning. Behofvet och nyttan deraf kan Utskottet ej annat ån erkänna, och Utskottet förmodar, att den utgång, väckta förslag i dylikt hänseende hittills erhållit, varit beroende af svårigheten alt finna det lämpligaste sättet alt vinna ändamålet, men kanske ännu mera deraf, alt förslagen omfattat mera, än som lämpligen kunde till ett helt sammanföras. I det förra hänseendet nödgas Utskottet väl vidgå sin oförmåga alt angifva lämpligaste sältet för tillvägabringandet af en organisation, hvars förnämsta uppgift naturligtvis vore att till enig samverkan och stigande utveckling leda elementarundervisningen.
Herr Friherre Björnstjerna yttrar sig vidare märkeligen, att Markegängen upptager tredjedelen af en Lif Munderings värde till Släpkläder, så, att Rotehållare de facto ej hestå mera än en Mundering pä tre årj och det är denna beräkning för Släpkläder, alldeles icke grundad på KneckteContract, utan deremot rakt stridande, och för Södermanlands Rotehållare ganska betungande, hvari jag yrkar ändring; och vore det så mycket vådligare, att en sådan beräkning medgifva, som man icke kan förese hvad till en LifMundering möjeligen kunde framdeles hänföras, och hvar kostnaden för Rotarne omsider lomme att stadna. Markegångarnes olika beskaffenhet i Södermanland för åren 1814 och i8i5 i afseende på LifMunderingens beskaffenhet, upplyser det obestämda i detta afseende, och följderna deraf, då, med undantag af Jacka, ett alldeles fördubblad t antal Klädespersedlar upptages i den sednare, i jemnförelse till den förra; hvaraf följer, att en tredjedel deraf, beräknad till Släpkläder, uppgår till mycket högre belopp det sednare året, än det förra; och hvem kan väl ansvara, att icke möjligen i en framtid LifMunderings-persedlarne ännu ytterligare, till antal och beskaffenhet, kunde Ökas och förbättras, och beräkningen af Släpklädernes värde i 574 Den 10 Januarii. samma molm liöjas? Friherre Björnstjerna yttrar sig derefter, att Södermanlands Regemente äger bättre Beklädnadsvilkor än något annat Regemente, som jag icke kan medgifva, om denna mening har afseende på Soldaternas Släpkläder, och ligger ett annat förhållande i öppen dag, vid jemnförelsen att Södermanlands SoldateRotar årligen utgifva Släpkläder, då de flesta andra Provincer endast hvart tredje år lika beskaffade Walmars Släpkläder meddela, och att således Beklädnads-vilkoren äro för Ro tärne i Södermanland mera betungande, än i de flesta andra Landsorter.
»Antag nu, att någon begifvit sig till Sinmara, för att få det vapnet! Tror du då, att han kommer tillbaka med det?» »På ett vilkor är det möjligt. Sinmara tynges af en sorg. Hon rufvar på en enda tanke. Vidofner också känner den tanken tung. Mällan hans runda kotor ligger en skinande skära. Den som får den skäran och bär den till Sinmara, han erhåller af henne det dolda vapnet. Och den, som fått det vapnet, han kommer in genom denna port.» »Hvem är den sköna mö, som, omgifven af diser, sitter, försjunken i tankar, på den vackra kullen?» »Hon heter Smyckeglad. Sorgsna ungmör och lidande kvinnor få tröst, om de vandra upp till henne. Äfven åt hennes diser äro altaren resta; de bringa hjälp och hugnad åt bedjande.» »Vet du, om någon är bestämd att hvila på Smyckeglads hvita arm?» »En är af ödet därtill kårad. Hans namn är Svipdag.» »Öppna då porten, ty Svipdag ser du här! Men vänta! In vill jag icke, förrän jag vet, att jag har den älskligas hjärta.» Just som Svipdag sade sitt namn, sprang Asgardsporten, den underbare, upp af sig själf. Båda hundarne voro nu vakna, gingo fram till Svipdag, hälsade honom med muntra språng och slickade hans hand. Väktaren gick och sade Fröja, att en främling kommit, som helt visst är Svipdag. Då steg hon upp och skyndade ut till ynglingen. »Säg ditt namn och din ätt», sade hon; »mina ögon vilja ha dina läppars vittnesbörd!» »Jag heter Svipdag. Min faders namn är en »solglänsandes» namn (Egil-Örvandels solglänsande stjärnas). Jag vräktes från hans hem af vindarne ut på kalla vägar. Men Urds dom, hur än den faller, jäfvas af ingen makt.» Fröja hann knappt säga välkommen, innan hon kysste honom. »Min hälsning flög dig till mötes, men hanns upp af min kyss. Hur länge jag satt där på kullen, dag efter dag, och längtade till dig!
Utskottets anmälan till ansvar emot Grefve Cederström ensam, förundrar mig, då det gäller en sak, der jag ser alla RAdgifvarne lika delaktiga, helst den anmärkta omständigheten utgjorde den minsta delen af de anmärkningsvärda åtgärderna, fastän den enda Rikets Ständers Revisorer kunde göra till föremål föranmärkning, på grund af de handlingar, som kommit till deras kunskap. Hvad skall man väl göra sig för 34 H. 5 66 Den ar Jul i i f. 111. begrepp om det Constitutionella Statsskicket, när man i Betänkandet Jäser, att då, jemlikt g §. RegeringsFormen, StatsRådets Ledamöter och Föredragande äro förbundne att deras meningar till Protocollet yttra, Utskottet skulle önskat, att Konungens Rådgifvare, åtminstone i sådana frågor, som berott på tillämpning af Grundlagarnes ordalydelse, oftare framsagt och bestämdare utvecklat sina tankar. Hvad drar man väl nu för slutföljd af detta åtminstone. Innefattar det icke den bestämdaste angifvelse, att Konungens Rådgifvare nästan i intet fall utsäga sina meningar angående fordringarna för landets väl, när det icke en gång sker vid de tillfällen, då sjelfva GrunlUagnrne påkalla deras yttranden. Jag hemställer, om en anmärkning i detta hänseende kan kallas något begär att klandia, eller om icke densamma snarare är en slutföljd, som nödvändigt måste hemtas af Grundlagens orda~> lydelse, och jag frågar, hvad innefattas väl då i dessa Rådgifvares åligganden; hvari består deras förnämsta skyldighet, om icke uti att bestämdt uttrycka deras meningar om Rikets sannskyldiga nytta. Då Utskottet nu sagt, att detta icke ens skett vid de tillfällen, när Grundlagarnes tillämpning varit i fråga; då Utskottet framställer en sådan önskan, så frågar jag i hvad beslut stannar man väl, då man godkänner Utskottets Betänkande, under förbiseende af den första pligt, hvarförutan alla andra icke Den Ju lii f. ni. hafva någon verkan inom StatsRådet.
Föredrogs Utdrag N:o 468 af Vällofliga Borgare-Ståndets Protokoll den 9 och 10 in nevarande månad, hvaraf inhemtades, bland annat, all bemälde Riks-Stånd inbjudit Med-Stånden att förena sig uti dess, vid behandlingen af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 107, angående regleringen af Riks-statens Nionde Hufvud-titel, vid 65 punkten deraf lättade beslut, hvarigenom Borgare-Ståndet ogillat Utskottets afstyrkande i nyssnämnde punkt och beviljat åt förre Garnisons-läkaren å i ta laro skans, Doktor Broman, en årlig pension af 150 R:dr Banko eller 225 R:dr Riksmynt, att å Allmänna Indragnings-staten uppföras. Preste-Ståndet, som icke antog denna inbjudning, vidblef sitt i ämnet fattade beslut och lade förrberörde Protokolls-utdrag till handlingarne. S. D. Remitterades till Banko-Utskottet Kongl. Maj.ts denna dag meddelade Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående åtgärders vidtagande för att underlätta penninge-ställningen och rörelsen inom landet. 7-26 Prof.-Utdrag den 14 December 1857. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt Utdrag af Höglofliga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 9 dennes, innefattande dels nämnda Riks-Stånds beslut i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 467, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Nionde Hufvud-titel, dels inbjudning till öfriga Riks-Stånden att instämma uti Ridderskapet och Adelns bifall till berörde Utlåtandes 6 punkt, med det tillägg, att Kommers-kollegii embetsoch tjenstemän uttryckligen tillerkändes enahanda pensions-rätt med deras vederlikar i rikets öfriga Kollegier, änskönt för åtskilliga bland bemälde einbetsoch tjenstemän lönefyllnad utgår, i form af arfvodes-anslag från Manufaktur-diskontens medel.
Då imellertid importen deraf, hvilken år 1855 utgjorde allenast 3,747 skålpund, så tilltagit, att den per medium de nio påföljande åren uppgått till 103,200 skålpund årligen, samt ensamt år 1864 ända till 460,297 skålpund; så och enär denna import bestått af trädgårdsbönor, synes afseendet å behofvet ej mindre för den inhemska produktionen af skydd än äfven för Statsverket af inkomster fordra, att lämplig tull ånyo åsättes sistnämnda slags bönor, och hvilken af Utskottet föreslås till 50 öre per centner; 12 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8. Humle. Lin. Aska. i följd hvaraf och då åkerbönor torde lika med ärter böra fortfarande få tullfritt införas, de komma att under särskild rubrik i taxan upptagas med hänvisning till spanmål, omalen, andra slag. Afven å humle var tull stadgad uti 1854 års taxa, nemligen 1 R:dr Banko lispundet elier 7 R:dr 50 öre Runt per centner, men hvilken afgift också borttogs genom 1857 års tullreglering. Införseln, som åren 1847—1855 utgjorde 1,935 centner, uppgick de nästpåföljande nio åren till 3,414 centner i medeltal årligen. Yid sådant förhållande och då priset å denna artikel lärer vara särdeles tryckt, — då porteroch öltillverkningen är skyddad genom en icke obetydlig tull, — och då humleodlingen, hvilken på sednare tid märkbart aftagit, bör anses förtjent af uppmuntran, föreslås, att å humle må bestämmas en till 5 R:dr per centner beräknad införselstull. Likaledes har, sedan 1857 års tulltaxa vann tillämpning, lin varit vid införsel fritt från förut derå genom 1854 års taxa sednast stadgad tull, nemligen å ohäcklad vara 8 sk. och å häcklad 16 sk.
Det vill synas, sora ju mera man gjorde desto mer skulle återslå, ju mera raan vunne desto mer skulle gä förloradt, och hvem skulle ej deröfver förundra sig, enligt det allmänna begreppet, att statens sträfvan är en bild af familjens—ju mera arbete ju mera lön? men — så är det väl också i verkligheten, och målet är ej så aflägset, fast våra Svenska omvägar hindra en friare utsigt. En af de frågor, sora företrädesvis ådragit sig hela vår uppmärksamhet, är den om arbetarens utkomst. Denna fråga omfattar med sina båda armar, brott och fattigdom, grundvalarne lill samhället. Bestånd eller obestånd, helsa eller ohelsa, moralitet eller immoralitet, medborgerlig dygd och förtjenst eller deremot stående brott och förnedring bero af sältet hvarpå den löses. Den nya rörliga industrien bar förändrat arbetarens ställning. Manufaklurierna hafva skapat en lös massa menniskor, hvars existens är ögonblickets beroende af fabrikörens godtycke eller lika nyckfulla konjunkturer. Jordbrukaren lägger i eget bruk gårdar och torp, och sköter dessa med statkarlar och legofolk aflönade förr dagen. Jordbruksarbetarens belägenhet, hittills mera betryggad än manufakturistens, emedan lian vanligen haft årstjenst, blir det icke hädanefter. Sedan K. förordmn af d. 25 Maj 1847 om laga försvar en gång inträdt i full verksamhet, skola nemi. högst få tjenstehjon laga årstjenst, och jordbruksarbetaren derigenom befinna sig på samma osäkra ståndpunkt som manufakturisten. Låt äfven vara att dagspenningen vissa tider stiger genom konkurrensen af arbete, den kommer deremot att falla under andia, t. ex. om vintern ,på slättlandet, hvarest arbetsförtjenst då hell och hållet saknas. Afven det moraliska bandet emellan husbonde och tjenare är härigenom upplöst. Man betalar den accorderade summan för dagsverket och är arbetaren sedan qvitt, samt anser sig icke äga några vidare husbondeförbindelser; arbetaren må för resten frysa eller svälla ihjel. Tjenaren å sin sida ser icke mer i den rike sin beskyddare, ulan skådar med afundsamma blickathans lyckligare lott; hjertat förbittras deraf.
Riddcrskapet och Adeln väckt samt den i5 December nästlidet år till Utskottet hänvisad motion, har herr Rosenblad, B., under förmälan, alt lill stereotyperings-förestAndare-befallningen i Banken fordrades bepröfvad skicklighet, äfvensom synnerlig redbarhet, emedan denne tjensteman hade sig anförtrodd den dyrbara hemligheten, sättet alt tillverka Bankens sedlar, och dessutom stundom egde under sin vård färdiga sedlar till betydliga belopp; vid hvilket förhållande det vore af vigt alt, i händelse nämnde befattning blefve ledig, hafva att tillgå en fullt lämplig person, åt hvilken densamma kumle med trygghet anförtros, tillstyrkt, — alt på bankens stat måtte uppföras ett anslag af 4oo r:dr b:ko för en gravörselev, alt kunna af banko-fulilmägtige, efter förslag af stereotypen ngs-föreslAndaren, tilldelas någon yngling med vitsordade anlag för denna konst samt betyg om redbarhet och ordningssinne. Då del onekligen vore med Bankens fördel öfverensstämmande, om någon person med bildning, anlag och förmåga inöfvades uti stereolyperingsförestånduiens åligganden, hvilkas nöjaktiga fullgörande förutsätta både vetenskapliga studier och praktisk erfarenhet i dit hörande ämnen, på det att 1 * Banko-Utskottets
Utaf den årligen inflytande Räntan till 6 för ioo:de örn året, skulle enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Reglemente af den 30 Junii 1792, för året utbetalas 408 R:d -såsom Passevolance till Wermlands JägareBataillon. Men sorn Kongl. Maj:t försäkrat CompagnieCheferne, att få njuta Recruteringsoch Recapitulations-Passevolarrcen till 1 R:d 32 sk. per man om äret, som för 306 man, som Corpsen då utgjorde, upgeck till 510 R:d och Räntan af Cassan, sedan den efter Realisations grunder blifvit förvandlad till 4,800 R:d, i Banco, ej blef mera än 288 R:d, sa förklarade Kongl Majit uti Nådigt Bref af den 54 April 1810, att fulla Passevolancen skulle i Stat upföras, att af StatsWerkets medel utgå, men att deremot Räntan af LandtvärnsCassan skulle till någon ersättning härföre till StatsCassan ingå, «mot det att Cassans Capital finBihang till RiksSt, Prot. 1S17 — iSrS4^® Sami, N:f 37, 35, sgo StatsUtskottets Betänkanden. ge dädanefter sorn dittills, i Länet utlånas och stå under Länets Innevånares vård och styrelse. Af denna anledning blef denna Ränta år 1812 påräknad, såsom en Statsinkomst och utföres här med - 39:0 Interesse å Kongl. BergsCollega f. d. Gassa. Denna Cassa, tillkommen af sådane Kronans medel, som till. hort StatsWerket, har Kongl. Majit, under den 14 Augusti 1816 förordnat, borde till StatsContoiret aflemnas, utgörande en behållning af 26,818 R:d 9 rst. I den förmodan, att Riksens Ständer nu besluta, det Riksgälds.