Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen kan banco-Ukstottet ej undgå at anmärka, huruledes igenom de trcnne bespeäkive Ständens vafbrutna förwaltning, under den H-gstes fortfarande hägn, samt framfarna Konungars, wid brydsamma omständigheter, nädigst lcmnade hestydd, öanco-Werket numera, i en lyckelig stund, Upnatt oen Arack af stadga och lolickitä, at deste Stånds, för Werket ingängne answarighet, finnes, Uti desi egen samlade bonck, pä det kraftigaste bade bcwarad och befästad. Denna bonck är mister lizen icke samlad, pä de förmoner, Werket «f det allmänna ätnjuiil; men deremot, igenom en försigtig förmälning af privata, uppå de irenne Stän dens ALrantis til Werkets ckispollrion, genast wid dest första inrättning och sedan allt framgent anförtrodde medel. Handlingarne utwisa, at Statsmerket redan pä första äret, mäste med förstock af barenen understödjas, som mål da inom förestref, ven tid blef ersatt; men hwarutinnan bancnuen sedermera, pä de derefter meddelte mycket ansenlig» Liträdc», esomoftast icke sätt erfara lika noggran.» 982 hrt. Igbnom samma biträden, samt be dera fluts ligen fledde belydelige afstrifningar, har imedlertiv Rikets samtcligs Iaövggare sätt erfara nyttan as banco - Werkets i;räktnt;rg, asisen medelst l;nori g uti Le utlagor, svm i widrigt fall wid mänga tilMen, för Ve siests Lil äsivenlyrs warit omöjligs at utgöra.
Vid behandlingen af den med anledning af Kongl. Maj:ts derom aflatne Nådiga proposition af Stalsoch Bevillningsutskottens uti afgifnc Betänkande och Utlåtande, det förra under den 21 Augusti och det sednare under den 25 sistlidne October, gjorde framställning rörande en af hvarje mantals-skrifven person årligen intill nästa Riksdag utgående afgift till Veneriska smittans hämmande, har den skiljaktighet företett sig, att då Höglofi. Riddersk. och Adeln, Högvördige Prestc-Ståndet samt Yällofl. BorgareStåndet under den 17, 19 och 20 dennes bifallit Utskottens Förslag , det skulle denna afgift under berörde tid och med iakttagande af de för dess utgående belopp, användande och redovisning be - 336 Stats-Utskottets Hetänkanden. stämde vilkor fortfara, har deremot Hedervärda Bonde-Ståndet den 17 i samma Månad ogillat Utskottens Förslag och i stället beslutit, att vid öfvervägande af de olika local-omständigheter, som i detta ämne sig förete, borde Herrar Landshöfdingar anmodas, att till befordrande af det nyttiga och vigtiga ändamål, som sökes, böra innevånarne i hvarje ort, huruvida de vilja medgifva ifrågaställde afgifts fortfarande dervid det må ankomma på innevånarne sjelfva, att bestämma nämnde Afgift både i anseende till belopp och tid samt förvaltning och redovisnings sätt. Under ett sådant förhållande och då nyttan af det härmed åsyftade ändamål påkallar ett gemensamt bemödande till motverkan af. ofvanberörde sjukdom med dess vådliga följder, få Utskotten till Hedervärda Bonde Ståndets egen urskillning öfverlemna, huruvida Ståndet skulle finna godt alt med de öfrige Respective Riks-Stånden sig förena, men emedan i motsatt fall denna stridighet i Beslut icke lärer kunna afgöras annorlunda än genom frågans hemskjutande till Högloft. Förstärkta Stats-Utskottets afgörande, ty, tro Uisjkottcn sig jemnäl till vinnande af Stats-Utskotlets Betänkanden.
Hvad slutligen beträffar förslaget uti 6:le punkten, att, så framt andre Provincer, efter redan gjorda motioner, hugnades med Stats-bidrag till de inre communicationernes förbättrande, m. m., "Westerbottens Län äfven måtte deraf blifva delagtigt, så få Utskotten tillkännagifva, att Stats-Utskottet i sitt Betänkande N:o 354, örn den extra Stals-regleringen, redan utlåtit sig, i frågan om bidrag af Staten till sådane företag, dem motionären åsyftat; hvarföre Utskotten, till besvarande af hvad motionären i denna punkt anfört, endast få hänvisa till Stats-Utskoltels omförmäkle Betänkande. Stockholm den 19 November 1840. STOCKHOLM, Kortgl. Ordem-Bohtrjckerict, 1840. Stals-, Lagsamt Allm. Besv,- och Ekon.-Ulskottens Betänkande, N\o 89, 1 rS:o 89. Auk. till Exp. Utsi:, den 28 Not., kl. 6 e. m. Bettini;ande, angående ansluVer för en förbättrad långvård, genom, ombyggnad eller förändrad inredning af långelseme samt i detta afseende ifrågaställde Stats anslag. Kongl. Majit har, uti Dess Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, äskat ett extra anslag af 270,000 R:dr, alt successive, i mön af behofvet, utgå för Läns-fängelsernes ombyggnad eller förbättring ecb deras förseende med celler; hvarjemte i samma ämne motioner äro väckte:
Hvad var d e t? Hvar var han? Han kunde ännu icke alls tänka, icke ens känna tydligt. Han låg och stirrade uppåt, utan att blinka. Han sväfvade j u? Ja, han sväfvade. Nu kände han, huru han flög och gungade högt mellan stjärnorna. Han såg upp i en oändlig, djupblå himmel, full af millioner stjärnor, som alla blinkade sakta. Upp emot stjärnorna lyfte sig något stort, mörkt och orörligt som ett ogenomträngligt moln mellan himmel och jord, och på detta svarta, fasta moln funnos också stjärnor, både uppe och nere; större och mindre stjärnor, som rörde sig och bytte plats. Ängaren » Lux * passerade just Maltas klippa. Det var bal på däcket, och man dansade vid musiken under kulörta lyktor. Men medan han satt, ännu hälft förvirrad, och stirrade på all denna skönhet omkring honom, stirrade människorna på däcket tillbaka på honom. Han själf var mindre skön. Hans skägg hade vuxit vildt under de två och ett hälft dygn, som han sofvit på däcket. Hans hår var en enda oreda. Filtarne och pälsen, hvari han varit insvept, hängde omkring hon o m som skinnen på en vilde, medan hans ögon sågo sig omkring med ett uttryck af förvirrad slöhet. Han liknade mest ett underligt sjödjur, som kraflat sig upp från djupet och med förvåning ser sig omkring i en främmande värld. En af uppassarne kom fram till honom. » Vaknar ni verkligen? » sade han. » V i trodde alla, att ni aldrig skulle vakna mera. Ni har sofvit två och ett hälft dygn, utan att röra er. » Han kom på benen och ned i hytten, men här föll han genast i sömn igen och sof till långt fram på nästa dag. Men nu visste han, att han sof, och visste, att han skulle vakna igen.
Om jag emellertid kunde göra mig säker räkning på, att tankarne skulle uti nyssnämnde åsigt med mig öfverensstämma, alt nemi. anslaget, utan ali antydning till antagande af sådane vilkor som dem Utsk. förordat, borde utgå till 426 Den 0 Maj e. m. de alltför ringa aflönade lårarne vid elementar-läroverken, så skulle jag visserligen icke vara obenägen att bifalla dessa 90,000 r.dr; tvertom skulle jag med största tillfredsställelse lemna min röst för att bidraga till en så nyttig och god sak; men då försigtighet hår är mycket af nöden, och enär jag icke kan vara viss uppå afslaget å de gjorda, efter mill begrepp oantagliga vilkoren, hvaremot det skulle göra mig mycket ondi om del i god afsigt beviljade understödet blefve användt lill befordrande af sådant, som jag anser orätt och skadligt, och hvartill Utsk. dessutom, till en del, för sin framställning saknat stöd af proposm eller molionerne i ämnet, så tror jag ali en ålerremiss jemväl å denna punkt vore tjenlig, på del att SlatsUlsk. målto taga frågan i dess helhet uti ett närmare öfvervägande. Hr Silfverstolpe: Den siste värde talaren har framställt den frågan, i hvilket skick saken skulle komma, om R. o. Ad. vid granskning af de särskilda punkterna under litt. i) funne sig föranlålne att afslå alla punkterue. För min del tror jag, alt saken derigenom skulle komma i det bästa skick, som den möjligen kunde erhålla, ty derigenom lemnades summan lill Regeringens disposition att begagnas på sätt Regeringen funne gagneligast för landet, och det är naturligtvis Regeringen som är i bästa tillfälle att bedöma frågor, som röra de administrativa angelägenheterna. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s under litt. a) i 21 punkten afgifna förslag, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade, det han trott sig linna proposrn besvarad med öfvervägande ja. Hr Tersmeden begärde votering.
Bko, så kommer orten i alla fall att med ett ganska betydligt tillskjutande belopp till arbetsföretaget bidraga. För min del kan jag icke finna, att man genom att bevilja detta anslag skulle gynna ifrågav:de ort mer än många andra, som vid denna Riksdag erhållit anslag, eller mer än den förtjenar, i anseende till rörelsens lefvande beskaffenhet; och vågar jag derföre anhålla, att R. o. Ad. ville bevilja den begärda summan. Gr. Hamilton; Jag får fästa Frih. Cederströms upmärksamhet på att jag icke yttrat mig ang:de sättet för lastbryggans anläggande. Jag har icke sagt att det var orätt att lägga denna lastbrygga rätt ut i sjön, utan att man bort lägga den vid stranden. Men jag har sagt att det var orätt att, när man fått ett anslag till en hamnbrygga, påbörja en hamn-anläggning i så stor skala att den skulle komma att kosta många gånger det gifna anslaget, då man icke tänkte att sjelf bekosta denna hamn-anläggning, utan dertill begära ett nytt stats-anslag. Frih. Cederströms anmärkn. att man, när man beviljat anslag till en hamn-anläggning i Hjo, äfven bordo anlägga en hamn midt emot på motsatta stranden, kan jag icke gilla. Denna hamn kunde aldrig blifva någon nödhamn under storm; ty som jag nämnt skulle den komma att utgöras af 2:ne i hafvet utlöpande armar sammanstötande i midten, och sådana hamnar, äro mycket svåra att inlöpa i under storm. I händelse af nödfall kunna seglarne mycket väl söka Hjo, och för öfrigt finns der redan mellan Motala och Jönköping en hamn vid Wadstena. Jag fortfar således att yrka bifall till StatsUtskrs Betänk. Hr Frih. o. Ordf;n tillkännagaf att anslag blifvit ulfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Hr Ribbing, Arvid: Den siste värde talaren yttrade första gången han bade ordet, att en bland de orsaker hvarföre StatsUtsk. afstyrkt anslaget var alt, enl.
Någon tvekan har väl egt rum om behöfligheten af sistnämnda §, och fråga har uppstått, huruvida det ej kunde vara lämpligare att, ulan något stadgande i ämnet, öfverlemna åt domaren att pröfva i hvad mån 1 Kapitlet 4 § MissgerningsBalken, som i Tryckfrihetslagen åberopas, skulle äfven efter dess nu föreslagna upphäfvande tjena lill efterrättelse vid Tryckfrihetslagens tillämpning; men en sådan utväg har jag icke ansett mig kunna tillstyrka. I detta, likasom i åtskilliga andra likartade fall, der grundlagen för en deri upptagen och karakteriserad förbrytelse hänvisar till den bestraffning, som finnes bestämd i en viss § af allmänna lagen, skulle det, efter min tanke, leda lill en allt för stor osäkerhet i lagskipningen, om det, efter samma §:s upphäfvande, utan att något nytt stadgande, såsom bestämdt motsvarande, blifvit satt i dess ställe, öfverlemnades åt domarens eget skön att antingen tillämpa det upphäfda lagrummet, eller sjelf utleta den nya lag, som på förbrytelsen bör användas. Det torde ej gifvas annan utväg, än den, som lagberedningen ock vid afgifvande af sitt förslag lill ny strafflag ansåg som den rälta, nemligen alt vid alla så beskaffade förändringar af allmän lag, hvarigenom ett äldre i grundlagen åberopadt stadgande upphäfves, utan att genom ett bestämdt motsvarande ersättas, uttryckligen förklara, att grundlagens bestämmelser förblifva orubbade intill dess statsmagterna kunna komma öfverens att lämpa dem efter allmänna lagens förändring. Denna grundsats har äfven blifvit följd i det förslag till ny lag om förfalskningsbrott och bedrägeri, hvarom Kongl. Proposition vid innevarande riksdag blifvit aflat en; och den synes alltså desto hellre böra följas jemväl i detta förslag, som hänvisningen till grundlagens bestämmelser icke blott syftar på ofvannämnde § i 1 Kapitlet Missgernings-Balken, hvars upphäfvande blifvit föreslaget, utan äfven på det särskilda förfarande vid tryckta skrifters åtalande, som tryckfrihetslagen stadgar.
Hon sjöng fagert och kunde med sin sång bringa skeppsbesättningar i sömn; och när hon till sist kände på sig, att alla männen insomnat, hvälfde hon om skeppet och dränkte dem. Men voro de uppe i land, kunde det hända, att hon gaf ifrån sig ett så högt skri, att många blefvo af skräck vansinniga och rusade tillbaks till skeppen, som hon sedan lät gå i kvaf. Ett annat ondt trollväsen där i trakten var en vildgalt, som »innehade många mansåldrar»; och af hans flock man fick ej fälla någon gris. Han var oerhördt stor och grym. Emellertid stodo innebyggarne sig slätt i striden med konung Olof. Det blef städse stor manspillan ibland dem, och därtill voro de utsatta för skoningslösa pänningutprässningar. Då beslöto de att under mycket stor offring kalla till hjälp sina båda förtrogna, sjötrollet och galten. »Och fastän djäfvulen visste sig vara vanmäktig i sitt motstånd emot en så lysande Guds riddare som den helige konung Olof var, så var han dock icke ovillig att genom dessa bägge väsen bistå de åkallande innebyggarne. Äfvenså tyckte han sig se, att denne Olof kom att göra honom obotlig skada genom att nedrifva hans dyrkan. För den skull lät han denna trolldom gå af stapeln.» Medan konung Olof och hans män lågo och väntade vind i Kallsån, hörde de en så skön röst sjunga ur vågorna, att de aldrig hört dess make i sina dagar. Den hade en sådan underbar klang, att inom kort föll sömnen öfver dem alla utom konungen. De förmådde icke att hålla sig vakna. Medan sången ljöd, satt konungen i lyftingen på sitt skepp och läste i sin bok. Till sist såg han, hur sjötrollet höjde sig ur vattnet. Hon var skapad på följande sätt. Hufvudet var formadt som på en häst, med uppåtstående öron och vida näsborrar. Hon hade stora, gröna ögon och fruktansvärdt breda käkar. Bogar hade hon äfven som en häst och därtill händer, men baktill var hon skapad som en orm med väldig buktning; stjärten var bred. För öfrigt var hon luden som en säl och grå till färgen.
Salunda kunde swenska marinen erhälla en lika god ssm ofelbar plant, schola tör gode och jkickelige sjömän. Denna Brigade skulle blifwa en säker borgen j framtiden för ärorika, och wäl utförde expeditioner. Såsom en angelägenhet, hwars urakliälande h.r g>okr och alltid skall göra alla andra, äfwen de klokaste bemödanden, om intet, till conserverande af sjöfolkets halsa, fär jag namna, nödwändigheken af att alt sjöfolk under expeditioner, äga ett tillräckligt förråd af rum, gangoch sängkläder, och more enligt min tanka säkraste urwägen till winuande af denna angelägenhet, att hwarje skepp ägde lika, som de Engelske, ett tillräckligt förråd, af sädane persedlar, som under expeditioner till de behöfwande emot ersättning finge utlämnas. Wart elimar befaller den ömmaste omwärdn.id, om hälsa och godt lynne skall kunni widmagthallas host och wärtid pä sion, och da denna omwäednad ej lrvler, är jag ötwertyqad att CwenskarS härdighet (nämligen sjöfolk utgjord! efter ofwannämndc grunder) skall segra ösiver climatets alla anfall, och ej som förr skedt, hemsökas och bortryckas af smitlosamma sjukdomar, hwilka sä ofta inom kort t>d, salt flottan utur ständ att begagnas, sa ofra instält magkpäliggande expeditioner, och förorsakat större 262 Den Maji. och kallbarnre förluster än de mäst afgörande,ba , tailler. Skulle delia esullständiga^ yttrande af mina tänkesätt »ti detta wmttaa ämne, kuntsa föranleda till en u förligare alhandinrg af någon mera uplyft, sä were min hela tuskan upfyld. Man sätter i fraga möjeligheten af att återfå märt i England warnnde sjöfolk — ti!! bcwisande «f de -na mojelighet torde tnig killaras, att i korthet nplysa orsakerna kitt deras emigration.
I en Betänk, vidfogad reservation har man väl undvikit försöket att inpassa Sveriges Grundlagar på dagens fråga; man har företrädesvis hållit sig tili RiksAkten; men i sjelfva kärn-argumenlet, i proklamerandet af Norrska Grundlagens giltighet för Svenska folket, har man följt Utsk. i spåren. En annan reservant har deremot så tydligt och bestämdt lågt i dagen frågans verkliga ståndpunkt, att jag anser för ett nöje att här anföra hans ord, likasom för en ära att med honom till alla delar få instämma. Erih. Paykull har nemi. sagt, »att han såsom grundsats icke gillade Utsk:s antydda mening att Grundlagarne understundom kunna tolkas, och icke alltid böra efter deras ordalydelse tillämpas, samt att han ansåg §§:ne 39, 40, 91 och 92 icke hafva blifvit behörigen iakttagna. Jag har med afsigt här endast hållit mig vid formen, och sålunda ej i afseende på saken velat sväfva ut i ordande om stora vådor å ena sidan, stora fördelar å den andra. Formen är i sanning ingen obetydlighet, då fråga är om samhällskroppens välbefinnande och bestånd; genom formens brytande äfvenlyrar man lätt att förspilla det dyrbara innehållet. Det gifves någonting högre än thronen och representationen, än konung och folk; det är den lag, som, utgörande ett uttryck af bådas högsta insigt och fria samverkan, binder och förbinder båda dessa makter. Denna lag kan visserligen ändras, men endast i föreskrifven ordning, i föreskrifven tid. Hvad har man väl sagt om den 1812 vidtagna åtgärden, att i strid med Grundlagens bud utan upskof genast inskränka tryckfriheten? Hvad skulle man välsäga, om Regeringen föreslog, och representationen ofördröjligen antoge en ändring uti 302 Den 23 September. SuccessionsOrgnm, åsyftande primogeniturens uphäfvande, ehuru sålunda Sfven här Konung och folk derom voro ense? Med verklig smärta har jag erfarit den beklagliga anledningen till denna K. Propos.: med ännu större smärta Propos:ns innehåll.
Då nu för framgången af det nya fängelse-systemet, i enlighet med de vid berörda riksdag stadgade grunder, såsom nödvändigt vilkor otvifvelaktigt erfordras, att ej mindre fängelsernas uppförande och vidmagthållande, än ock fångarnes underhåll och bevakning genom statens försorg ordnas och besörjes efter en viss, för alla delar af riket gällande, plan; då de bidrag för ifrågavarande föremål, hvilka, med tillämpning al nu gällande grunder, skulle, äfven för de nya fängelserna och fångvården deri komma atl af liäraderne och städerne bestridas, svårligen torde kunna med full tillförlitlighet beräknas, och då, såsom i Justitice Statsministerns underdåniga memorial af 31 Mars 1846 jemväl förmäles, det synes kuunaau tagas, att kostnaderne för fängelsebyggnaderne och fångvården 4 Statsoch Lag-utsJcottens Utlåtande, N:o 38. i det hela blifva icke, eller åtminstone föga mindre, om medlen sammanskjutas och förvaltas serskildt för hvarje härad och stad, än om de ingå bland de allmänna utskylderne, och från stals-kassan för sina ändamål utbetalas, anse sig Utskotten icke sakna skäl att understödja den af Kongl. Maj:t föreslagna fullkomliga befrielsen för härader och släder från fängelsernas byggnad och underhåll, äfvensom från fångarnes underhåll och bevakning, emot det att nuvarande häkten till slaten öfverlåtas Härvid bör dock ej förbises ett förhållande, som å flere orter eger rum, alt nemligen den byggnad, deruti häktet finnes inrymdt, jemväl användes till serskilda behof," hvilka med fängelseväsendet icke ega gemenskap. Då i sådant fall upplåtelse till staten af hela byggnaden icke lärer kunna ifrågakomma, torde alltså det vilkor böra bestämmas, att, så framt den till fängelse begagnade lokalen icke kan till samma ändamål fortfarande användas, en mot samma lokals värde svarande lösen bör till stals-verket erläggas.
Sannolikt skulle en skola i Döderhultsvik äfven komma att anlitas af norra Ölands innebyggare, hvilkas hufvudsakligaste handel lärer drifvas på samma köping. Flere af ortens mera betydande innevånare, som länge insett det trängande behofvet af en skola, ingingo år 1850 lill Domkapitlet i Calmar med en till K. M. ställd underd. ansökan om inrättande af en Elementarskola i köpingen Döderhultsvik men, ehuru Domkapitlet förordade ansökningen i dess hufvudsakligaste delar, har sådant likväl ännu icke haft någon följd, förmodligen af det skäl att medel till aflöning för skolans lärare saknats. Vid detta förhållande och då R. St. förut med värma omfattat folkbildningens och den allmänna undervisningens sak samt i förevande fall omständigheterna synas åtminstone lika behjertansvärda som i de flesta föregående, vågar jag föreslå, att R. St. måtte för inrättande af en Elementarskola uti den i Calmare län belägne köpingen Döderhultsvik, meddela ett årligt anslag af 2,200 R:dr b:ko, att utgå till aflönande af Rector och tre lärare vid en sådan skola. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott får jag ödmjukast anhålla. Dessa motioner begärdes på bordet. Hr Printzensköld, Carl, upläste 2:ne sålydande motioner: 1 :o Utan alt vilja inlåta mig uti bedömandet af frågan, huruvida uplysning och allmänt nyttiga medborgerliga kunskaper befrämjas genom de här i landet utkommande dagbladen, kan jag dock icke förbise den tunga, som genom dessa blads försändande riket omkring, blifvit tillskyndad innehafvarne af posthemman och isynnerhet de bland dessa hemmansinnehafvare, hvilka från Stockholm, der de mest lästa dagbladen ulgifvas, skola föra de afgående postväskorna, tills dessa, efter passerandet af åtskillige Postkontor, hunnit till större eller mindre del tömmas.
Man har sannerligen kommit bra långt i god tro, då man kunnat förutsätta, att 24 provinsers landtständer skulle samtliga kunna komma att instämma i en gemensam tanke, så framt det ej vore till förkastande eller deri, att de 24 provinserna, livar för sig, förklarade sig oafhängiga af det hela och ville blifva särskilda stater. I sådant fall vore den anarki, som en annan värd ledamot omnämnt, nära att inträda. I afseende på nyttan af de öfverläggnitigar, som kunde uppstå uti provincial församlingarna, torde jag få hänvisa til! ett exempel. Skånes strider med Blekinge om rättigheten alt få föra ved till Danmark torde än vara i friskt minne, och Skånes invånare lära ännu med missnöje se Blekingsboerna i åt - Den 16 O c to ber e. m. 45 njutande af en sådan rättighet. I fall Landtständer nu infördes, skulle ieke Landtsländerna i Skåne yrka förbud oell Landlständerna i Blekinge frihet att exportera ved? Man skulle sålunda i hvarje provins få se petitioner i strid med hvarandra och med den fria handeln, och man skulle stadna i ett haf af contradietioner i stället för den enstämmighet , som Frih. Ehrenborgh supponerat. Hvad afseende kunde väl Styrelsen lemna åt dessa stridiga önskningar, som skulle yttras af 24 provinser, om man ens kan supponera, att inom hvarje provins ett enda, interesse skulle kunna blifva rådande? Sveriges nuvar. statsförfattning, som rakt förbjuder sådana sammanträden, hvilka skulle åsyfta inflytande på allm. ärender medelst de särskilda socknarnas interessens isolerande från hvarandra, har från alla Rikets ändar samlat representanter på ett ställe för att allas interessen vä! må blifva beräknade, men endast de enskilda interessen vinna afseende, som majoriteten finner stå i öfverensstämmelse med Nationens fördel, och Representationens beslut ej må bestämmas af en sockens eller ett läns enskilda interesse, som ofta kan vara stridande mot det, sorn för hela samhället är nyttigt. Man har såsom ett motiv för sådana Landtständer yttrat, att man derigenom kunde få utarbetade förslag från Styrelsen, och man har klandrat, alt sådant icke 1111 sker.