Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När nu, enligt Särskildta Utskottets grundade Förslag, en mängd af de mål, sorni Allmänna Beredningen föredragits, komma att, såsom varande Rätts-frågor, från Stats-förvaltningsgrenarne afskiljas3 och gå till Domstolarnej så 220 Den 3 December e. m. bitr denna Beredning ännu mera öfverflödig. Man bär anfört sorn ett hufvudskål för densammas bibehållande, att det vore en controll på en Föredragande, att der nödgas yttra sig till Protocollet, hvilket yttrande han sedermera i StatsRådet icke gerna kunde frångå. Men då det minsta antalet af Stats-Råds-målen förut af Beredningen handläggas, och deribland icke befordringsmål, hvilka jag anser vara bland de vigtigaste, då Konungens beslut i hvarje mål kan tryckas och i allmänna Tidningarne blifva föremål för offentelig granskning , så tyckes tillräcklig controll derigenom vara vunnen. I allt fall är nu endast frågan om ett sådant bifall till Utskottets förslag, att öppet tillfälle må vara för Riksens Ständer, att vid nästa Riksdag kunna afskaffa Allmänna Beredningen, om Riksens Ständer då så för godt finna , och det torde icke böra möta något binder, att nu meddela en sådan åtgärd åt Utskottets förslag, hvilket jag för min del vördsamt tillstyiker. Herr Lagerhjelm : Man har åter sökt försvara vigten af Allmänna Beredningens bibehållande på det skäl, att den skulle kunna lika i väl som Academierne, meddela upplysningar i åtskilliga frågor. Beredningen lärer vara alltför litet kvalificerad att kunna motsvara detta ändamål; ty om en upplysning i vetenskapligt eller techniskt afseende behofves, torde det fordras, att den person, som skall meddela densamma, derpå har användt hela sin tid. En Ledamot af Allmänna Beredningen står icke uti någon väsendtlig beröring hvarken med Vetenska - Den 3 December e. nu 221 p?r eller Näringar. Det synes mig, att om han äfven hade förmåga 2tt meddela sådana upplysningar, skall likväl denna förmåga upphöra, sedan han blifvit skiljd från en närmare beröring dermed, ty tiden löper snart om honom. Grefve von Platen: Man har tadlat
Skattskrifna 3,481 5,915. Summa Skattskrifna. Mankön 23,058. Qvinkön 27,235. Summa Skattfria. Mankön 24,622. Bland de skattfrie äro här äfven räknade gemenskapen vid flottan, som njuta befrielse från personella utskylder och år 1847 ulgjorde å landet 1,268 samt i städerne 1,033. För de 5 år, denna berättelse omfattar, visar sig en tillväxt i folkmängden af 7,104 personer eller i medeltal närmast 1,421 om året. Är 1827 utgjorde länets folkmängd 78,789 personer och tillökningen under en tidrymd af 20 år är således Örn denna visserligen betydliga tillväxt af folkmängden inom länet må anses innefatta en fördel eller dess motsats, ankommer naturligtvis derpå, huruvida utvägarne till bergning äro tillräckliga och om dessa utvägar rätt begagnas. Den hufvudsakligaste näringsutvägen är jordbruket, och oaktadt odlingsarbeten under sednare åren betydligt framskridit och allljemnt fortgå, finnas ännu inom länel högst betydliga ägovidder att upparbeta. I den mån så sker och brukningssättet derjemte förbättras samt afkastningen äfven sålunda ökes, bör tillfälle icke saknas för den å landet bosatta befolkning att hafva sin bergning af och vid jordbruket. Sällan inträffar, åtminstone under vanliga förhållanden, att en flitig och ordentlig arbetare saknar sysselsättning och en emot hans behof svarande ersättning för sin möda, ehvad denna nedlägges pä egen eller andras jord. Men ty värr är antalet af dem, hos hvilka idoghet och ordentlighet brista, icke ringa, och omtanka för framliden är en egenskap, som icke 6 ofia förekommer hos den arbetande klassen, minst hos den egentliga daglönaren:
? 45- Ej mä nägot Memorial af Ridderskapet och Adeln till pröfning uptagas, som c) är ingifwit, antingen af den som pä Riddarhuset säte och stämma äger eller k annat Ständ wnkclig Riksdagsman är och sitt Ständs bifall dertill crhällik, i följe hwaraf ej eller nögon af Ridderskapet och Adeln, utan ett sädant samtycke, mä till de andre Ständer, med nägot Memorial eller skris» tcligk Diktamen sig wända. Z 46. Inkommer, uti sädan fräga Grundlagen tilläfcr, nägot skriftcligt Memmi l, hwars Remis till Utskott ej begärcs eller prbswas nödig, bör detsanrma 0- wilkorlige», utan afseende om nägon det äskar eller icke, pä bordet läggaS, och ej förr företagas, än efter dell ordning föredragnings-listan utmärker. § 47- Hwar Ledamot af Ridderskapet och Adeln äger rätt att in Lleno fritt yttra sig öfwer alla'de mäl, som till bfwcrläggninq förekomma, och om laglighctm af allt, som inom Riddarhuset sig tilldrager. Jnga andra munteliga anföranden mäga likwäl lill Proto» collet 476a Den zo Oetsber. collet upplagas, än dc som hällas af be Lcdamöttk hwilka efter anmälan till Landt-Marskalken, och af hos rom uppropade i afsigt att yttra sina tankar, pä Bäns ken uppstigit. Ingen tillcktc sig personliga fdrsmädclser eller ohdfwiska ord. Uppstär fröga om nägon med stikå försmädclser och ord, eller pä annat sätt sig sbrgätt, pröfwc Ridde-.skapet och Adeln oni han derföre afLandts Marskalken, enligt 40 § z Mom. af denna RiddarhusOrdning, wärnäs bdr, om fåken till ett Utskott skall fbrwisas eller alldeles mä förfalla.
Sörfta klaf en 3l:Dr 5: — SlnDra Dito — 3: — ©pamnåla^anölanöe, forn tcfe äro jordegare, SlrrenDatorer eller brufare af Remman på SanDet, taperaö efter Deras rörelfe, lifa tneD ©fäderneö 3j)anDlanDe. Spelman, -^åraöe* od) ©ocfne*, i $wå klafer: Sörjta klafen 9v:Dr 5: — SlnDra Dito — 3: — korp oel) £ågml)eter, forn på längre eller fortare tid äro affönDraDe från fin rätta SöoljtaD, od) fåDana, font från älDre tiDer blifwit upptagna från ©ocfemSlllmänningarneö utmarf, äfwenfom till enjfilDeé nöje od) beqwäm* ligget uppförDe Åbyggnader å upplåtna platfer, wärderaS odj utgöra $8e> winning, lifa meD all annan jorD på lanDct famt Rättigheter i ©fäderne. Silla öfriga §orp ocf) lägenheter inbegripas unDer dpemmanenS wärde, ocb fontma fåleDeS icfe att ferjfilDt tarras. CvåDgåföemåjtai-c på SanDet, lifa tneD Dem i ©täDerne, §. 17. Utjordar od) Urfjellar, forn ej äro i 35emmanStoärDet inbegripna, anfeS ef ter Deras bejfaflfenfjet lifa meD annan jorD. S. 27- Silla på SanDet wijtanDe perfoner, forn iDfa honDcl, fjiöfarc ener annan borgerlig bäring, erlägga enahanda afgift, forn perfoner i ©täDerne, tneD $8i&. tid SR. ©f. gjrot. 1834 & 1835.
Om, emot förmodan, Stats-Rådet underlåte att, i de fall, Jfr. R. O.§ 10. föregående 5o, 02, och 53 §§ omförmäla, Riksförsamlingen genast sammankalla, åligge det ovilkorligen Andra Kammarens ledamöter att opdminte , ä den i nästföljande § utsatta tid, till Riksdagen sig inställa, och Rikets Hof-Råtter att anbefalla dem, som vid Riksdagsmannaval, samt Dom-Capitlen dem, so/n vid V almann aval, enligt vallagen äga ordet föra, att sådana val genast utsätta, pä det Riksförsamlingen md kunna sammankomma, alt sin och Rikets rätt iagttaga och skydda. Jfr R F ^ 51 och95,sista Dä Konung, omyndig Konungs förmyndare eller Infe penod. samtRrims-Styrelse sammankallar till urtima Riksdag, för hvilken °«isu period!' nytt, allmänt val till Riksförsamlingens Forsta Kammare ej 5 G Hor lill Constitutions-Ulskottets Memorialj N.-o 85. äger rum, bör sammanträdet icke utsättas tidigare, än ef tet' Tretionde dagen från den, då kallelsen i hufvudstadens kyrkor kungöres. Sådan Riksdag, som i 5o, 5i, 5z och 53 omtalas, bör ej kallas till någon dag tidigare, än den Femtionde, ej heller till någon senare, än den Sextionde efter den, då kallelse^4 i hufvudstadens kyrkor kungöres. Riksdag, som på det i 54 $ omförmälda sätt blifvit sammankallad, sammanträder å Sextionde dagen efter den, då StatsRådet sist bort kallelsen i hufvudstadens kyrkor kungöra låta. § 56. Njr §.
De borde kunna meddela en historisk öfversigt öfver alla slags privilegier, huru vida de tilhöra en viss dass, vissa personer, eller vissa yrken och näringar, huruvida de äro politiska eller blott oeconomiska, på hvilka contract de grunda sig o. s. v. Derigenom skulle erhållas kännedom af antalet på personer, hvilka såsom manufacturister af hvad slag som häldst, utan at vara Stads Borgare, eller jordägare, likväl sjelfständige 710 Bilagor till protokollet den 8 Juli 1815 genom sin näring kunde äga rätt til delaktighet i representationen, samt i allmänhet vinnas en säker kännedom, så til antal som beskaffenhet, af den personal, hvilken såsom väljande och väljbar borde komma i beräkning. Dessa statistiska uplysningar borde äfven innehålla en upgift af näringarnas inbördes förhållanden inom hvart district, en undersökning om de anledningar som i orterna finnas til högre cultur, i afseende på alla näringsgrenar, vare sig jordbruk, boskapsskötsel, skogs eller andra producters förädling, manufacturers anläggande o. s. v. Sluteligen äro i afseende på denna fråga alla möjliga uplysningar högst vigtiga, i afseende på de nya förhållanden, som genom Sveriges förening med vårt brödrafolk upkommit. Beredningen föreslår således, at Utskottet måtte anmäla til Riksens Ständer, at för detta tilfälle låta dervid bero, at genom en förnyad underdånig önskan begära verkställigheten af alfvarliga anstalter til alla statistiska oell i synnerhet sådana uplysningars samlande, som leda til begreppens utredande och bestämmande i frågan om en representations förbättring. Justerat Rudolf Cederström. Den 10 Iulii 1815 Då alla Utskottets Ledamöter voro närvarande. Iusterades Utskottets Memorial i anledning af remissen rörande representations frågan. (bilägges)1 Företogs ånyo2 förslaget til skrifvelse til Riksens Ständer rörande décharge för Stats Rådet och föredragande hos Konungen. Vid detta tilfälle uplästes dels det förslag, som ifrån Beredningen blifvit inlemnadt, dels Utskottets egna protocoll rörande anmärkningen om införda bomullsväfnader i Götheborg.
Deruti kan jag icke instämma. Om förhållandet vore sådant att frälsemäns concurser voro de vidlyftigaste och mest invecklade, så skulle jag till en del medgifva påståendet; men numera har frälsemannen till största delen förlorat de egendomar de förut ägt. Måhända är |:delar af detta Stånd fattigt, och att dess enda förmögenhet består uti de tjenster de innehafva. Den tid, då frälsemän possederade stor förmögenhet, blefvo deras concurser derigenom invecklade. Nu ser man possessionaten med stora egendomar, hvilkas concurser icke behandlas vid hofrätt. Om alla concurser ovillkorligen skulle behandlas vid hofrätt, så skulle jag icke hafva någonting deremot; men att R. o. Ad. skall utgöra ett undantag, anser jag hvarken vara rätt eller gagnelig!; ty derigenom att en och annan mera invecklad concurs behandlas i hofrätten, lärer ganska ringa vara vunnet, när ändock de flesta och vidlyftigaste komma att behandlas hos underrätterna, hvarigenom en ojemnhet i rättsförhållanden uppstår, som ar likaså menlig för så väl cessionanterna sjelfva som creditorerna och allmänheten. Man har anmärkt, alt det skulle vara en fördel för bedrägliga cessionanler af delta Stånd, om deras concurser fingo handläggas vid häradsrätten. Det kan jag icke begripa; ty om så vore, så skulle sådant äfven vara en fördel för bedrägliga cessionanter af andra Stånd, och då måste deruti finnas ett skäl hvarföre deras concurser äfven borde handläggas af hofrätt såsom föista domstol. Om någon hade väckt motion att alla concurser skulle handläggas i hofrätt såsom första domstol, så skulle jag icke motsatt mig det; men då man tvertom velat hafva alla concurser i första hand handlagda af underdomstolarna, så anser jag det vara rätt och principenligt, att ej ett Stånd har någon företrädesrätt i detta fall framför de andra. Dessutom är detta ingen förmån förR. o. Ad.; tyen adelsman, som bor aflägse från hofrätten, måste alltid finna det olägligare och besvärligare, att infinna sig der, än vid domstolen i orten.
Ständers vanliga rättvisa och billighet, ”jag äfven vågar hoppas och anhålla, att skill-] ”naden imellan vanlig Bevillning af mitt Jernverk, efter dess i allmänhet uppskattade värde, ”och den Bevillning jag efter 5 Art. 3 §., 21 ”Morn. ifrån och med år 1813 ända hittills fått .”utgöra, mätte mig återställas och ersättas.” ”Sluteligen får jag, till styrka för de af mig ”gjorda uppgifter, härhos ödmjukeligen bilägg» ”så väl Protocolls-XJtdrag från Pröfnings CoJ ”mitéen i Upsala Län, angående Uppskattnin”gen af Österby Bruk, som äfven Utdrag från ”vederbörande Pröfnings-Comitée, angående Uppskattningen af mitt och förenämnde frenn© ”Bruks - 4 $ 8 Den 29 Maj. ^”Bruksägares Jernverk, samt den Bevillning vi '”åren 18.13 och. igs^ derföre mäst erlägga.” ”Och torde Höglofl. Bidderskapet och Adeln ”täckas tillåta , att detta Memorial med första får ”med de Öfriga Bespectiva Med-Stånden commu”niceras, samt tili Bevillnings-Utskottet remitteras” ”il. F. Brahe” Uti hvilket anförande Herr Friherre Carl 3>e Géer, Herr Grefve Gustaf af Ugglas och Herr Axel Beuterschöld till alla delar sig förenat» Och sedan Bevillnings.Utskottet, uti häröfver afgifvet Utlåtande af den 2 innevarande Maj,förmält sig ej tillkomma, att öfver berörde Memorial något yttrande meddela; så har Häglof!. Bidderskapet och Adeln under den ' 5 och Hedervärda Bonde-Ståndet under den 8 derpåföljande detsamma till Stats Utskottet förvisat»
Den siste värde talaren har utgått ifrån en princip, som är af ofantligt stor vigt, när den framställes af en ledamot af Konungens Högste Domstol, en princip, som tål att noggrannt länka på; men jag anser mig böra genast från början af mitt yttrande, som för öfrigt ej skall blifva långt, gifva tillkänna, att jag beklagligen ej kan instämma deruti. Hr Stråle har nemiifrågasatt, huruvida den lagstiftning, som nu är föreslagen, skall kunna hafva en retroactiv verkan på sådana åtgärder, som med eller titan laglig behörighet hafva tillkommit under den förflutna tiden. Han har anfört åtskilliga exempel ur de privilegier, som af K. M. blifvit i nåd. meddelade sedan 1824, då den K. förordn. om bankernas stiftande utfärdades, och visat att i dessa ämnen ligger en våda, som visserligen ej kan bestridas. Jag medgifver honom i allo, att en sådan våda existerar. Jag medgifver t. ex., att ett afvikande ifrån 1824 års författning, som uttryckligen påbjuder, att ej några banker finge stiftas annorlunda, - än under den ansvarighet en för alla och alla för en, som 10 cap. Handels-b:n föreskrifver, ägt rum, då en bank det oaktadt af K. JVI. blifvit tillåten utan en sådan ansvarighet, t. ex. Östgötha-bar.ken och Småländska banken med dess modification i ansvarigheten^ Han har vidare framställt, att ingen föreskrift är lemnad i de privilegier, som blifvit meddelade för redan existerande banker, om nödvändigheten af att deras sedlar äro betalbara äfven efter 10 års förlopp, med flera dylika anmärkntr. Under det jag lika med talaren inser vådorna af att icke en sådan lagstiftning ägt rum, eller att pröfningsrätten af bolagsreglorna blifvit af K. M. så illa handhafd, kan jag dock ej draga deraf den slutsats, att det nu skulle kunna gå an att tillintetgöra de åtgärder, sorn K. M. vidtagit. Hela Don 18 Februari f. m. 4o3 argumentet tror jag således går ut på att visa, alt det varit lyckligt, om, då R.
Ut shott (t s Betdnkanden. 1187 Sedan Lagutskottet funnit nödigt, att gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet handlägga denna fråga, har densamma till pröfning förevarit; och som, genom i5:de §. uti Kongl, EnskiftesFörordningpn af den 2 Februarii 1807, blifvit enskiftade hemman tillåtet, att afsöndra en Tiondedel af Hemmanets utegor, så att äfV Ten Fyra Tunneland kunna deraf till särskild te Lägenheter upplåtas, hvilken rät* tighet Trenne RiksStånd, i anledning af vid denna Riksdag väckt motion, och up* på Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets tillstyrkande, hemstäldt matte utsträckas till Enstaka hemman, oagtadt enskifte derstädes icke föregått, hvarmedelst tillfälle redan är beredt att, genom inköp af sådane smärre hemmans delar, anlägga de i Motionen omnämnde Inrättningar; menen längre utsträckning, af en sådan rätt, kun-x de, enär Inrättningen ofta torde fordra större utrymme, håde för anläggningen och nödig communicaLion , med förnärmande af den grundsatts, som för sådane hemmansklyfniiigar blifvit antagen, tillskynda hemmanet, heldst 0111 den blefve anlagd på dess odalegor, olägenheter och förluster, sorn möjligen kunde bidraga till dess vanhäfd och slutliga oförmåga, att behörigen utgöra sina utskylder; så hafva Utskotten, på sådan grund, ansett sig icke ega anledning, att i gtöd af den gjorda Motionen, tillstyrka någon Riksens Höglofl. Ständers åtgärd. Hvilket dock till Riksens Höglofl, ligg LngUt skot tets Betänkande». Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemlias, Stock volin den 17 September 1828, 3\T.'o 186 Ankom den 10 Oct. 182a.
Besvärsoch Ekon.- Utskottets Cflätande, N:o 70. 7 ihan förmenar, höra något annat i sin kyrka, än hvad som låter höra sig i en landtförsamling, och det står dock qvar såsom ett. gifvet, obestridligt factum, att på landet går man i kyrkan för alt hora Gods orri, i Stockholm för att höra —- presten; och ett bland de bästa yttre bevis derpå, är den totala bristen på kyrkotukt under hela den öfriga gudstjensten, utom under sjelfva predikan; så att kristendomens högtidligaste andaktsöfning förberedes och förrättas uti likasom en särskild kyrka i kyrkan, under det att alla andra, än nattvardsgästerna, med buller och hårda slag i bänkoch kyrkodörrar, skynda nr kyrkan, såsom om deras gudstjenst vore börjad och afslutad med predikan. Orsakerna må emellertid vara hvilka som heldst, söndringen inom församlingen i Stockholm är ett factum: den prest, som skulle gerna höras af arbetsklassen, finge inga åhörare ur de öfriga samhällsklasserna. Förhållandet är nu tvertom: arbetsklassen saknar, som jag tror, både prest och kyrka. Förgäfves må man åberopa alla menniskors likhet i synd och i behof af Guds nåd, åberopa trens och andans enhet; man glömmer, att separationen lyckligtvis ännu är en yttre, ehuru tecknen till början af en inre redan visa sig. På den yttre omklädnaden beror här allt. Förgäfves påkallar man hjelpen från predikantens pligt att predika för alla: af sådana högt begåfvade profetiska naturer uppträder kanske en på århundradet. Sådana anstalter måste träffas, under hvilka vanliga menniskor kunna underhålla tingens vanliga gång.
Ehuru det endast är en rättvisa, som man är skyldig alt göra styrelserna för privatbankerna i allmänhet, att de kunnat uthärda åtskilliga svåra kriser, och att de icke lyssnat till de röster, sorn stundom uppmanat dem till ett öfverdrifvet förtroende för sina egna krafter; har det likväl visat sig, att om icke biträde i annan väg hade kunnat lemnäs deni af statsbanken, så skulle både de sjelfva och deras låntagare hafva råkat uti mycken förlägenhet. Jag vill ej uppgifva några namn, men jag vet, att de flesta privatbankerna stundom varit tvungna Den 22 Februari e. m. 329 tvungna att inställa deras lånerörelse. År 1837 inträffade en tidpunkt af förlägenhet för Wermländskn privatbanken, som jag vill nämna för att derigenom hembära dess direction en gärd af min aktning. Då de Amerikanska bankernas fallisseraenter hade åstadkommit nedsättning uti priserna på jern och trädvaror, uppkom mycken förlägenhet uti Wermlands handel, och en svår conjunctur inträffade för den WermIändska privatbanken. Denna förlägenhet hade blifvit ännu större, om ej statsbanken Icmnat den biträde. Det var en lånedag, som det utgick till Wermland 100,000 r:dr. Men detta hade ändock ej varit tillräckligt, om icke directionen under dessa åren hade skött sin rörelse med den verksamhet, att, ehuru den ägde icke så svaga motståndare, som gerna sett bankens undergång, så dukade denna likväl icke under; men den hade ej stått, om icke statsbanken hade lemna t den understöd. De flesta öfriga privatbanker hafva stundom varit i samma förlägenhet, som den Wermländska, och hafva varit tvungna att alldeles inställa sin rörelse. Ehuru de som begagnat dessa lån, haft tillgång att återgälda dem, vare sig genom egna tillgångar eller lån på andra håll; har det i alla fall naturligtvis varit en stor olägenhet för orten att forcera den allmänna lånerörelsen och att i så hög grad minska sin egen, som de ofta måste göra , då de nödgats inställa all utväg att få låna.
Orsaken, hvarföre man ej djupare inträngde i den dramatiska formens väsende, var väl den, att dramat liksom hela den antika litteraturen endast för dess innehåll studerades, att äfven för dramat det didaktiska ansågs vara det hufvudsakliga, ja det enda ändamålet. Derföre var ock Terentius humanisternas älsklingsförfattare. Redan under medeltiden hade de andliga med förkärlek studerat honom, om än en och annan dervid kännt religiösa betänkligheter, och nunnan Hroswitha (kring 980), för att bereda en ersättning för läsningen af den hedniska författarens lustspel, funnit sig eggad att skrifva Terentianska lustspel öfver kristna legender196. Hos Terentius talar den förnäma verlden, och hans språk står nära de bästa prosaisternas; han kunde derföre gifva bättre ledning i latintalande än Plautus, som begagnar folkdialekten. De Terentianska lustspelen hafva dessutom framför de Plautinska ett finare skämt och en större anständighet. Men ej nog dermed, företalen till de olika upplagorna och öfversättningarna af Terentius prisa honom som den rätte sedoläraren, hvilken uppställer förträffliga exempel till efterföljd och varning samt bibringar en sund lefnadsklokhet; och detta gällde lika mycket som språkförtjensten. Också var man outtröttlig uti att uppföra och öfversätta hans lustspel. Den första tyska öfversättning af ett Terentianskt stycke utkom i Ulm 1486, och under hela 16:de och 17:de århundradet höll man i att öfversätta och omigen öfversätta så väl alla dramerna som enskilta stycken. Den första tyska öfversättning af Plautus är från 1511. Samtidigt förekomma öfversättningar af enstaka stycken ur Aristophanes, Sophokles och Euripides; men det är dock först mot slutet af 18:de århundradet, som tyskarna med allvar våga sig på de grekiska dramatikerna och Seneca. Alla dessa öfversättningar äro antingen rent ordagranna och derigenom nästan obegripliga eller ock gjorda med vidlyftiga omskrifningar och utläggningar. De rimmade översättningarna äro endast parafraser; två rader i originalet återgifvas stundom med 10 a 12 versar i öfversättningen197.
Hr Just.ministern li ir ansett mig icke hafva redogjort för skälen, hvarföre jag funnit den i frågavar. proposrn obestämd: jag tror mig likväl hafva yttrat, att jag ansåg den förnämligast vara obestämd deruti, att den icke uppställer någon bestämd skilnad emellan upplopp och folksamling, d. v. s. att den icke bestämdt angifvetnätmyndigheten äger rätt att uppläsa och anlita martial-lagen. Det är visserligen sannt, alt ordet folksamling icke finnes i den förevar, lagen, och att således ingen annan förbrytelse bör of domaren kunna derunder subsumeras, än uppror, sådant det är definieradt i i, 2 och 3 §§:na, och upplopp, efter definitionen i den 6:te och tillägget till den y:de §11:; men jag har för min enskilda del dragit den farhåga af ordalydelsen i både 6 Jin och isynnerhet uti 7 §:n 2 morn., jemförd med varningen i den 8 §:n, att de vid tillfället agerande myndigheterna deraf kunde föranledas all begagna vapenmakt mot folket, då hvarken uppror eller upplopp vore å färde. Detta missförstånd tyckes vara så mycket mera ursägtligt, som R. o. Ad. nyligen hört en talare påyrka, att detta var den sannskyldiga meningen, och alt militären hade pligt — hvilket jag medger kari utbytas mot ordet rättighet, som jag begagnat —att använda vapen, så snart en folksamling vägrade att åtskiljas, utan att denna folksamling ådagalagt någon sådan handling, som 6 eller7§§:ne qvalificera som brott. Det torde således vara nödvändigt, att LagUlsk. noga begrundar denna ordalydelse innan bifall derå li11styrkes. Hr Just.ministern har äfven förundrat sig öfver, alt jag kunnat föreställa mig, att begreppet motvärn skulle vara synonymt med ordet motsägelse.