Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sårskilt angår Snickare-arbeten ) som man tror skulle kunna spricka sommartiden , anser jag , att om de ej spricka af eldsvårmen i rum, de icke göra det af sommarvärmen. Herr von Hauswolff: Till säkerhet för köparen, bör han visserligen hafva någon viss tid , inom hvilken han kan lagligen klandra ett arbete, som befunnits odugeligt, men säljaren bör ock , enligt alla rättsprinciper, hafva någon viss tid bestämd, efter hvars förlopp åtal icke får ske. Når nu en månad dertill år stadgad, så tyckes sådant vara låmpeligt; då vi uti vår lag hittills om klander uti vissa fall hafva kortare tid föreskrifven, till exempel, uti det svåraste fall, att bedömma vahrans sanna beskaffenhet, nemligen i handel om hästar, lemnäs uti 1 C ] . 4 §. Handels-Balken, ej mera ån try Jres(fdygn, och Utskotten hafva likväl hår tillstyrkt en hel månad. Om, i afseende på snickare. arbeten, man ett år efter komme och sadel arbetet har nu spruckit, Snickaren år orsaken dertill; huru skulle det utredas? om dét Varit genom handtverkarens förvållande ellet* genom köparens oförsigtighet att hafva placerat Den 3® Augusti e. m. 34* den köpte vahran uti solbadd, för nära Eld, eller uti fuktigt rutn. __ Jag tror således, att den stadgade tiden år tillråckelig, ty i annat fall orh om längre tid bestämdes, kunde för hållandet aldrig med säkerhet utredas , men vål Utväg beredas för kitslig» rnenniskor till många obilliga Rättegångar, som likväl Lagstiftaren bör söka att förekomma. Om hvad får öfrigt i följe af denna författning bör iakttagas, och angående fättet att fåka ändring i meddeldte utjlag. Vid $§. i, 2, 5, <4 och 5 gjordes icke någon anmärkning, Förflag till Förordning om de Handtverk, forn utom burjkap fa a Landet idkas-, fä ock örn den Landtmannen förunnade Han-s delsoch SlöjdäJrihet.
Weylandt undertecknad, Banco-Fullmägtige i afskrift tillställd skrift af innehåll: att till Weylandt blifvit aflemnadt 2:ne anbud, det ena till Herrar Fullmägtige i Rikets Ständers Bank på 4^0,000 R:dr i Silfver, eller mera om det behöfdes, till ungefärligen då gångbar Cours, med tillägg af införskrifnings-kostnaderne; det andra till Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, innehållande anbud å det sökta lånet emot t\ procents ränta och 92 procent för 2,000,000 R:dr Silfver Specie; men att, då de öfriga af Långifvaren stipulerade vilkor fordrade II. Maj:t Konungens Sanction, kommo dessa anbud först viii Hans Maj:ts återkomst att aflemnas, och då således berörde anbud den dagen ej kunde komma i medtäflan med öfrige möjligen inkommande anbud, ändamålet med detta tillkännagifvande vore att begära Riksgälds-Contoirets Herrar Fullmägtiges yttrande, huruvida en negociation 0111 lånet kunde vid Hans Majrts återkomst öppnas, i händelse de den dagen inkommande anbuden ej funnos antagligs, eller om Lånefrågan då korinne att förfalla; och sluteligen att, eliuru anbudet å lefverancen af Silfver egenteligen hörde till Bankens afgörande, man trott sig böra lemna Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret deraf del, emedan dess antagande äfven utgjorde ett vilkor för lånet, samt alt de öfrige i Låne-anbudet stipulerade vilkor ej medförde någon kostnad för Riksgälds-Contoiret. Hvilket fölhållande Banco-Fullmäglige, i underdånig Skrifvelse af den 16 i nyssnämnde månad, hos Kongl.
Om författaren till denna uppsats dristar beröra en i vårt land redan mycket afhandlad fråga, sker detta ingalunda emedan han är omedveten om dess svårlösthet och omfattning, eller tilltror sig kunna för densamma antyda en många skilda meningar tillfredsställande lösningsform el. Snarare sker det i den anspråkslösare förhoppning att genom ett öppet uttalande i en fråga, som står på dagordningen, kunna i någon mån bidraga till dess redande och belysning — om till dess lösning så mycket bättre —, samt i medvetandet därom, att de af författaren yrkade åsikterna, där de eljes uppmärksammas, ej kunna undgå att, såsom brytande mot mångas förutfattade åskådningssätt, få sin beskärda del af ogillande. Språket förmedlar människornas andliga umgänge och stödjer tankens och själens utbildning. Däri dess betydelse. Det är modersmålet, som främst — i de aldra flesta fall allena — utöfvar denna tjänst. Därför är äfven modersmålet en för alla dyrbar gåfva, hvars vård och förädling borde vara oss en hjärteuppgift genom lifvet. I synnerhet är det skolans plikt att bibringa landets växande ungdom en sann uppfattning af och kärlek till det tungomål, som tolkat och skall tolka — så vidt ett bristfälligt instrument det förmår — dess eget folks bästa tankar och känslor. Vore nu detta tungomål tillika världskulturens, då förfölle visserligen behofvet af att i skolan åtminstone lära andra språk. En dylik ställning intager emellertid intet lefvande tungomål. Därför nödgas äfven hvarje folk, som vill tillgodogöra sig den mänskliga odlingens viktigaste resultat och framsteg, att utom sitt modersmål lära sig tolka äfven de språk, hvilka gifva uttryck åt en själfständig kulturriktning af den betydelse, att den kan bidraga till höjandet af dess egen. Detta är nu onekligen en af omständigheterna oss pålagd börda; men den är oundviklig. Utopister finnas väl, som drömma om införandet af ett ' världsspråk ', hvilket skulle kunna bortlyfta de hämskor språkförbistringen lagt på den mänskligade nyare språkens studium vid vara läroverk. gemensamhetsutbildningen i skilda riktningar.
Den, som då vill välja den skarpaste kontrasten till Campo Santos grafstillhet, bör begifva sig till hamnen, medelpunkten för det nuvarande Genuas pulserande lif. Genua, som redan under medeltiden var känt som stor handelsort, häfdar ännu i dag sitt namn som Italiens första handelsstad, och dess hamn svarar genom sitt omfång till den ofantliga trafiken. Redan på långt afstånd från hamnen kan man märka, att man kommit in i en egendomlig stadsdel, en stadsdel, som hvarken liknar det gamla, förnäma Genua, der palats står bredvid palats, det ena ståtligare och ärevördigare än det andra, eller det moderna med dess bulevarder, torg och parkanläggningar. Gatorna smalna af och blifva till sist ytterligt snäfva, i hvarje hus butiker, i hvarje portgång salubod, och för hvarje steg man närmar sig sjön få dessa en mera exklusiv karakter. De eleganta bodarne med parfymerier, tyger och filigransarbeten försvinna och efterträdas af mörka, smutsiga försäljningslokaler för viktualier och matvaror, små kyffen med tackel, tåg och block och till sist en förvånande mängd stånd med fisk, musslor och ostron – i hvarje rännsten ligga ostronskal. På trottoarer och körbanor råder ett brådskande hvimmel af olikartade figurer; bullret ökas mer och mer och antager slutligen, då man kommit ner till den öppna platsen framför den breda marmorterassen, som innesluter det innersta af hamnen, en nära nog outhärdlig karakter. Tunga vagnar, dragna af hästar eller mulåsnor, rassla förbi de tvåhjuliga kärrorna, som lastade med varor af alla slag släpas framåt af brunbrända italienare. Tunnor rullas fram och åter af barfota, skrikande pojkar, massor af lådor köras till tullhusen, säckar staplas upp i pyramider, medan beskäftiga hamntjenstemän göra ifriga anteckningar i sina böcker. Väderbitna fiskare och halfnakna tiggare ligga vårdslöst utsträckta på kaffebalar och tugga på några apelsiner, köpta hos den knotiga, gamla fruktförsäljerskan i portiken till höger för ett par soldi, som de aflockat någon menniskovänlig turist.
Om tvenne flyttningstider äro för städerna angelägna, så torde medlet af Januaiii 12'2 Den I Martii. lämpligen kunna utgöra andra terminen, då det nya tjenstehjonet bör inträda i sin tjenst: allt detta underställer-jag Högvälborne Pierr Grefven och LandtMarskalkens och Höglofl. Ridderskapets och Adelns mogna ompröfyande: glad, om jag gifvit anledning till en nyttig föränd rig, som ej behöfver jemkning, och anhåller ödmjukast att detta Memorial till vederbörligt Utskott måtte remitteras. N:o 9, Friherre Adlerbeth, Jacob: Pierr Hammarsköld har i Plenum den 24 Februari uppläst några anmärkningar mot den nu gällande Skolordningen. Dessa anmärkningar öfverflöda af origtiga uppgifter. Jag anhåller att derom genom några bevis få öfvertyga. Höglofl. Ridderskapet och Adela» Då Herr Hammarsköld i anledning deraf, att efter Skolordningen följa anvisningar och råd till Lararne vid dess tillämpning, funnit att denna Skol-lag ej äger nog öppenhet, kan jag icke dela hans mening. För min del anser jag rätt lämpligt, att hvad som be falles, utgörande egentlig Lag, skiljes från hvad som tillstyrkes, såsom gagnande, ehuru icke oundgängligt. Hvar och en torde med mig erkänna, att Herr Hammarsköld varit hänförd af en allt för liflig in.3 billningskraft, då han i Skolordningens nuva_ rande inrättning trott någon kunna se en syft - Den I Mar lii. 123 ning till de Loyolas Lärjungar ett så tvetydigt rykte. Att denna Lag står i motsats med Constitutionens anda, kan jag icke finna. Föreskriften att en gosse vid intagning i Skola skall styrka att han, genom egna tillgångar, eller andras understöd, kan sig vid Läroverket uppehålla, åsyftar förebyggande af egentligt tiggeri, hvilket år genom redan gällande Författningar förbudet. I Bihanget till Skol-lagen, sid. 51 , synas dessutom skålen för denna föreskrii M/ara nöjaktigt utredde.
Och om äfven under förpantning ej kunnat betagas Tripp och hans arfvingar en så beskaffad husbonderätt öfver hemmanens åboar; så kunde den än mindre dem betagas, när det var genom verkligt köp, som hemmanen till dem upplätos. ' 1 dubbel mån misskändes således genom Häradsrättens utslag Tripps arfvingars lagliga rätt: först äganderätten, som enligt köpebrefyets klara och bestämda ordalag dem tillhörde, och sedan rättigheten att uppsäga och antaga hemmanens åboar, under sådana vilkor, som med dem kunde genom begagnande af denna riitt och fritt uppgjorda aftal betingas. Då saken af arfvingarna eller deras ombud Jönsson fullföljdes hos Lagmansrätten; tyckes den i dessa alseenden föga hafva blifvit utredd, och endast de följder hafva egentligen kommit i betraktande, som Häradsrätten från de antagna rättsgrunderna dragit, eller att äfven rättigheten till fullt åtnjutande af hemmanens räntor skulle inskränkas till det penningebelopp, som i salubrefvet var beräknad t. I denna del skedde ändring hos Lagmansrätten genom dom den 20 Sept. 1702, af det väsendtliga innehåll, att den af Häradsrätten Trippiska godset på det sätt tillegnade förpautningsnatur, att den skulle minska Trippiska arfvingarnes frälserättighet, och disposition öfver bemälte gods, efter Lagmansrättens pröfning så mycket mer försvunne, sorn hvarken den del af 1053 års öfverlåtelsebref, som ställt dessa hemman under Kronans inlösen, eller Kongl.
Maj:ts Naditza srainställning, huruwida någon tillgäng kunde finnas till förhöjning i LanSmännens Löner utäfwer hwad dem blifwit tillagdt enligt Förteckningen N-o r, i sailnnanhang hwarmed Utstottet förehast ej mindre den af Kongl. Maj:t sarstildc i Nader öfwerlämnade ansökning af Länsmannen Hjorth, än ock Hederwärda Bonde - Ståndets Nemifi af den stte sistledne Maj, i anledning af Riksdagsmannen A. Bondessons med fleres orkande af förbättrade Löner för Länsmännen och Häradsstrifwa e i allmänhet; sä har Utstottet inhämtat, att i de fläste af de Län, hwarcst Länsmannen njura PenningeLöner, finnas ock antingen Indelningar elier BoHemman för en del af dem anstagne, samt attförmonen deraf, sammanlagd med Penninge-Lönerne, för de öfrige blifwit wid den Reglering, Kongl. Mahr latit werkstälias, lika fördelad a dem alla, pä hwilket sätt äfwen kommer att förhällaS med dea nu bewilljade tillökningen, sä att hwarje Länsman med Penninge-Lön undfär Fyratio R.dlr om äret. Och stin defie Betjentes Löner i allmänhet salunda blifwit förökade och bestämde till det belopp, som förut warit det största samt den billiga grund derföre antagen, att deras förut innehafde olika Penninge, Löner äro wvrdne bragte till likhet öfwer hela Riket; sä hemställer Utstottet, om icke harwid sa i anseende till Länsmännen, som Häradsstrifwarne med Penninge-Läner, hwilka med zzst procents Lönetillökning, enligt Förteckningen N:o i, blifwit hugnade, tills widare ma böra förblifwa; derjemte hwad * 5 sär - 19^6
Öfver Fullmägtiges beslut, i Riksgälds-Contoirels tjenstemän eller andre enskilde personer rörande mål, eger den öller de, på hvilkas rätt och bästa dessa beslut kunna inverka, att hos Rikets Ständers Revisorer eller Stats-Ulskott anföra besvär, dervid klaganden dock, såvida besvären skola till pröfning upptagas, bör, inom trettio dagar efter bevisligen erhållen del af det meddelade beslutet, sitt missnöje deremot hos Fullmägtige skriftligen anmäla, hvarförutan det, vid enahanda äfventyr, åligger honom att, senast en månad före Revisorer nes näst förestående sammankomst eller Riksdagens början, derest Revision dessförinnan icke inträffar, sina besvär ingifva till Fullmägtige, af hvilka desamma, jemte utlåtande deröfver, till Revisorerne eller Stats-Utskottet öfverlemnas. Besvär öfver Fullmägtiges, i dylika mål, nyss före eller under Rikets Ständers eller deras Revisorers sammanvaro meddelade beslut, kunna omedelbarligen af vederbörande inom fjorton dagar efter delfåendet, den dagen likväl oräknad, till Stats-Utskottet eller Revisorerne inlemnas. ingående några serskilda, Fullmägtige tillhörande, åligganden och uppdrag. 20 §. Fullmägtige skola, vid början af hvarje år, granska Commissariatets för det föregångna året förda anteckningsböcker och protocoll, sami genomgå och inventera de under Commissariatets vård. beliutliga låne-och säkerhetsmed flere dylika handlingar. 26 §, En gång hvarje år, böra Fullmägtige samfäldt anställa besigtning å Hiksgälds-Contoirets hus och inventarier. Enahanda besigtningar böra li JSih. till R. St.
SeraphimerOrdensGiilet ditintills utgångne bidrag till Läns-Lazaretten ytterligare skulle fortfara, beräknade efter de sjukas antal inom hvarje Län; men det är gifvet, att andra grunder vid öfverskottens fördelning blifvit följde, är det och lika gifvet, att ersättning, på sätt StatsUtskottet tillstyrkt, bör tillgodokomma de Län, sorn ej varit i åtnjutande af det understöd, hvartill de, i kraft af Riksens Ständers ofvannämnde beslut, varit berättigade. Jag upprepar det ännu en gång, frågan har endast varit om verkställighet af detta beslut; och jag tror, lika med Herr Tham, att Länens innevånare blifva mindre hugade att för framtiden lemna Statsbidrag, ä samma mon, som de vilkor icke noggrant iagttagas, hvarunder bidragen blifvit beviljade; äfvensom, att någon svårighet ej bordt kunni möta vid en, efter föregående årets Ven 6 Augusti f. m, sjuknummer , lämpad fördelning af hvarje löpande års anslagssumma. För min del tillstyr-, ker jag således bifall å Betänkandet. Herr af Schmidt, Georg Lars : I anledning af den framställning, Herr Cederskjöld nyligen gjort om behotvet af arbetsanstalters inrättande vid Curhusen , får jag, i likhet med hvad Friherre Hjerta anfort, upplysa, att en sådan anstalt redan ett år varit vidtagen uti Umea Län. Patienteme hafva derigenom vunnit en nyttig sysselsättning, lämpad efter Läkarens ordination. Fruntimren sysselsättas der, med att väfva, spinna, karda ull och dylikt samt karlarne med skoarbeten med mera. Herr Grefvin och Landt Marskalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsutskottets Utlåtande böra , i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades ja. Hvarjemte Ridderskapet och Adeln fann för godt tillåta , att Hans Excellence Herr Grefve De la Gardies afgifne anförande finge med de öfrige RiksStänden communiceras.
R:dr, funnits vid närmare öfvervägande icke kunna genomföras, emedan den lifliga trafiken fordrade större utrymme, af hvilken orsak en ny plan blifvit uppgjord och af E. K. M:t fastställd, enligt hvilken hamnen skulle förläggas på annat ställe, hvarmed början äfven skett och hvarför kostnaden, jemlikt deröfver upprättad t förslag, upptagits till 48,805 R:dr, har hos Rikets Ständer blifvit yrkadi, att ofvanberörde vid sistlidne riksdag äskade, men då icke beviljade anslagssumma nu mätte bifallas; oell hafva Rikets Ständer funnit skäligt lill förbättring af hamnen vid Westerås bevilja ett anslag af 13,200 R:dr, att fran Riksgäids-kontoret utgå, emot det bär ofvan i fråga om anslaget till förbättring af Landskrona hamn omförmälda vilkor. Med afseende å det högst bristfälliga skick, i hvilket Öregrunds hamn befunnes oell då det vore högst angeläget, att skyndsamma åtgärder vidtogos för iståndsättande af denna serdeles gynnsamt och beqvämt belägna hamn, hvilken genom sitt läge vid stora segelleden vore att anse såsom en lika vigtig som ofta anlitad nödhamn, så väl för sjöfarande i allmänhet, som ock serskildt för de traBih. till R. St.-s Prof. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 Afd. 60 474 Erp ed il/o nsUIs k o Hels Förslag till tind.
Ständer, i sammanhang med hvad genom bifall till Betänkandet N:o 24 blifvit beslutadt, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täckes i Nåder medgifva den utvidgning af Bergs-Gollegii den 13 Februari 1826 meddeldte reglemeniariska stadgande om koblmåltet och kohllefvereringen inom Stora Kopparbergs Bergslag samt om ansvar för öfverträdelsen deraf, att detta stadgande jemväl må omfatta och blifva gällande för öfrige Bergslager inom Riket. Stockholm den 6 Augusti 1840. Ank. till Exp. Utsk. d. 10 Ån g., kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning aj väckte motioner om inskränkning i den så kallade Landtmanna-seglationen. Från Vällofl. Borgare-Ståndet, hafva lill Utskottets handläggning blifvit öfverlemnade 2:ne serskildta motioner i detta ämne, den ena, af Herr M. Grapengiesser, sorn, under förmenande att den i 2 momentet af 1 § i Kongl. Förordningen den 11 Februari 1832 medgifna rättighet för landtmän, att, till Norrige, Finland och Danska Staterne, å egna, däckade eller odäckade fartyg utföra lofgifne producter, äfvensom alt derifrån afhemta sådane, som till införsel i Riket äro tillåtna, står i stud med begreppet om landtmanna-seglationen, hvilken derigenom skulle vara alt jemnföra med vanlig coopvaerdi-fart, samt dessutom, såsom ej underkastad några controller, föranleda till missbruk och underslef, hvilket skall hafva blif vit nogsamt ådagalagdt, sedan berörde förordning utkom, ansett nämnde Allm. Bcsvoch Ekon.-Utskottets Utlåtandej N.-o 9f). 5 moment böra ur Förordningen försvinna, och den andra, af Herr A.
I sitt rim-sätt tillåter han sig föröfrigt mången vårdslöshet: och hans behandling af språket, för hvars dyrd, renhållning och uppodling han i det oftanämnda företalet kraftigt ifrar (med klagan öfver sina landsmän och hänvisning på utländske Lärdes föredöme), har i allmänhet större förtjenst af den prosaiska dictionen, än af den poetiska. Skadan, att han ej öfverlemnade sig endast åt ren lyrisk diktning, bevisa ej blott hans förträffliga Psalmer, – med hvilka (af samtida) blott Arrhenii täfla; ditåt synes äfven ett och annat af hans smärre verldsliga qväden häntyda. Bestämdare kunna vi ej dömma, emedan han – enligt sin egen berättelse – låtit de flesta af dessa förkomma; hvartill han uppgifver den orsak, att han ”höll dem i nesligt värde”. Hans Hymn, eller Åkallan till Gud, är egentligen sjelf en psalmisk lofsång. Troligtvis är den just derföre så lyckad. I sanning: hvad skulle en sådan än i dag qväda, som förmådde höja sig öfver detta: Herre, du mäktige Gud! hela verldenes Skapare store! Om jag snäller i vett, samt vitter i tungone vore, Skulle din eviga makt af mig så vida berömmas, Att dina dråpliga verk ej skulle på jordene glömmas. Evig och obegripelig är din varelse rena, Och dina tankars djup förslår din vishet allena! Herrlighet är din drägt, och ljus dina dagliga kläder: När du nådiger äst, allting sig fröjdar och gläder; Din välsignelse kring hela verlden strömmar och flyter, Och din dyrbara skatt rätt aldrig minskas och tryter; Din barmhertighet är hvar morgon ny, och besöker Jorden och hafvet, att allt sig ljufligt ymnar och öker Ändalös är din kraft: ty klipporna remna och buga, Jorden skångrar73 och räds, om Du vill vredliga truga; Kungarne tigga din nåd, när du vill straffa och hota, Englarne skyla sin helgd, ja helgon falla till fota; Solen svartnar i moln, när som ditt ljungande lyser Stjernors glimmande här af darrande räddhåga ryser;
Som tiden är långt framskriden, skall jag söka att vara så kort som möjligt vid uptagandet af några anmärknrr, som blifvit gjorda emot mitt anförande. Hr Printzensköld har sagt, att ersättningen till Wadstena Adliga Jungfrustifts-kassa skulle tagas från Ridd.-kassan eller ock uttaxeras på R. o. Ad:s ledamöter. Det förre torde blifva mindre behagligt, då kassan redan genom stölden lidit en så betydlig förlust; det sednare är, såsom Hr Rosenblad redan visat, rent af omöjligt och till och med grundlagsvidrigt. Frih. Toll har i det hela understödt mitt anförande, men dock sagt ali han visst delade den i Utsk:s betänk, uttryckte opinion, att saken borde till laga behandling öfverlemnas, men att han gjorde det ogerna, derföre att han ansåge, att det varit med R. o. Ad:s värdighet mera öfverensstämmande om saken kunnat af en kompromiss afgöras. Återigen denna rädsla för lagliga former! Jag kan icke förslå hvarför icke en domstols, på fullt giltiga skäl grundade beslut, skulle vara R. o. Ad. lika värdigt, som ett beslut af en kompromiss, grundadt på tycken och hugskott. Frih. Stedingk och äfven Hr Aminoff, samt flera andra, hafva sagt att Kamreraren icke ensam är skyldig. Ytterligare ett bevis för att frågan icke är utredd! Dessutom har Frih. Stedingk sagt, att under den lagliga undersökningens gång, obehagliga saker skulle kunna komma i dagen och derföre åstundar han, det saken måtte öfverlemnas till en kompromiss, hvars utslag troligen blefve efterskänkande, hvarigenom saken vore slut. Jag kan icke finna annat än att det måste vara för den person, hvarom fråga är, i högsta gråd förolämpande, att få ett efterskänkande, när man antyder att detta gifves för att undvika de obehagliga saker, som kunde genom en undersökning komma i dagen. Dessutom om R. o. Ad. nu genast genom en kompromiss eller på annat sätt afgör saken, så blir troligen all efterspaning i betydlig grad förlamad, hvilket deremot icke blir fallet om frågan hänskjutes till laglig domstol, då det ligger i parternes intresse att efterspaningen fortgår och skarpes.
siktighet Men skulle m i g i ljusa förklaringsglansen därbortom från syner fylla en h ö g r e värld en längtan BETTY HENNINGS. MAJNATT. D färd ana gränsen för min dunkla Hennings. Hansen &amp; Wellor foto. bär sig s v i k a. Den HOFBOKTRYCKERI. törst m e d ljuflig svalka P. L. Peterson foto. stilla. ANNA. LARSSEN. N. SÖDERBERG. — detta TILL VID H E M M E N I SKOG, PÅ ÄNG, SJÖ! s. v. Därvidlag behöfver ännu eftertanken väckas, en o c h annan uppoffring göras för att bereda än fleres nytta o c h glädje af en vistelse ute i naturens sköte. O c h hvarför s å? Låten icke de s m å svårigheterna afskräcka. H fall. 2 - — o m en fylld kärleksplikt. W. LOVISA PETTERKVIST I EUROPA. RESEBREF FÖR IDUN. UTMÄRKTA HERR BREF I. REDAKTÖR! — och öfver. ?&gt;Ny r e s d r ä k t. Skrika! annat än en knippa nerver hela människan. önska ett verkligt delikat kaffe, som dessutom ställer sig både drygt och billigt, 5pen G R Ä F S T R Ö M &amp; C: o s Ångrostade Kaffe. — Storkyrkobrinken 8. Götgatan o. ^ — 2 O m åtminstone inte den välsignade klädningen luktat syltlök som den gjorde. O! O c h d ' Angleterre se ' n. Har herrskapet någonsin bott där? och musik som klang i vår rygg. Längre bort stodo 9 bländhvita spårvagnar i en rad — stodo där de stodo. » » Nej s ' gu! Jag måste fråga jungfrun i g e n. » Ja, där se m a n hvilka dödnickar vi svenskar är, » sade j a g. Men ' hon ' orkade naturligtvis inte. ROSA UIIITIWIAIUQ M U L I IYI M 11 O BONHEUR VID SITT STAFFLI. _ 4 _ A. Rj-din foto.