Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
PrästeStåndet af den 29, ifrån Vällofl BorgareStåndet af den 29, och ifrån Hedervärda BondeStåndet af den 1 9 Maji, blifvit af BancoUtskottets pluralitet ansedd vara en med trenne Stånds beslut till verkställighet vidtagande Författning om förändrade befordringsgrunder; har så väl jag, sorn öfrige med Ridderskapets och Adelns förtroende uti BancoUtskottet röstägande Ledamöter ifrån ett sådant beslut oss reserveradt; icke derföre att ju principen af ett förändradt befordrings«ätt varit sann, med Bankens nytta mest förenlig, samt, efter vårt begrepp, gagneligare än den hittills gällande, äfven för dem som komma i fråga till befor* dran vid yppade ledigheter; men hufvudsakligen, emedan det varit en Ridderskapet och Adeln ifrån Bankens äldsta tider förbehållen rättighet och förmon, den der icke, enligt vår öfvertygelse, kan Ståndet frånkännas, utan dess medgifvande beslut; hvilken reservation 38 Den 16 Junii f. in. till BancoUiskottets Protocoller, jag ansett mig böra, inför Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln vördsammast anmäla till den åtgärd, hvartill Grundlagarne föranledav Friherre Cederström, Jacob'. Friherre Palm-1 qvist har tillkännagifva, huru frågan blifvit at de öfrige Stånden afgjord, samt att samtelige Banco-Utskottets Ledamöter varit af den tanka, att den foreslagne förändringen uti beJ fordringsgrunderne inom Banken vore ganska nyttig, men att Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter , i anseende dertill, att Adelsmäns rätt till vissa Cotnmissarie-beställningar ansågs vara en ifrån långliga tider Ridderskapet och Adeln tillkommande förmon, emot plural hetens beslut sig reserverat. Det är högst v.gtigt, att blott det, som verkligen är ett S ånds privilegium, såsom sådant betraktas.
Föredrogos ånyo följande Constitutions Utskottets bordlagda memorial: N:o 34, i anledning af återremisserne på memorialet N:o 18. N:o 35, i anledning af två Stånds återremiss på memorialet N:o 20. N:o 36, angående Ridderskapets och Adelns återremiss på memorialet N:o 21 och N:o 37, i anledning af erhållen återremiss på memorialet N:o 23. De uti dessa memorial af Constitutions-Utskottet föreslagna voterin«spropositioner godkändes. S. D. Föredrogos ånyo följande Bancooch Lag-Utskottens bordlagda Betänkanden och Utlåtande: N:o 2, i anledning af väckta frågor om upphäfvande af Förordningen den 27 April 1742 och Förklaringen den 4 Juli 1745, angående förbud emot guldoch silfvermynts utförande utur Riket, samt nedsmältande och förvandlande deraf. Bifölls. N:o 3, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 2 Maj 1747, angående straffets skärpande för den, som föröfvar svek och bedrägeri med Bankens sedlar. Bifölls. och N:o 4, i anledning af väckta frågor, dels om upphäfvande af nu gällan - Prot. Utdr d. 12 Sept, 1840- 609 gällande stadgande, att tredje uppbudet icke må meddelas å i Banken pantsatt fastighet, förr än lånet blifvit slutbetaldt eller omsatt, dels ock om åläggande för Banken att till vederbörande domare årligen aflemna förteckningar på intecknade fordringar. Härvid förekommo: l:o Utskottens hemställan, att Kongl. Brefvet den 5 Februari 1768, kungjordt genom Svea Hof-Rätts Universal den 9 Mars samma år, hvarigenom stadgas, att tredje uppbudet å inköpt fast egendom, som linnes vara intecknad för lån ifrån Banken, icke må meddelas innan köparen hos Domaren styrkt, att lånet antingen blifvit betaldt eller å köparens namn omsatt, måtte till all kraft och verkan upphäfvas.
Om mantalspenningarne borttagas, skulle, pä sätt andra talare redananmärkt, inträffa att åtskilliga personer, som nu taga sig tjenst, upmuntrades att icke göra det, emedan de derigenom sä mycket säkrare blefve fria från skatt, eller rättare sagdt, husbönderne skulle upmuntras all icke taga sig lagstadde tjenare, för alt slippa skatten, och sålunda åtnöja sig med backstugusittare och lösdrifvare. Manne detta vore nyttigt för samhället? I en af våra Bevillnings-förordningar vore mästare ålagda att betala utskylderne för sina gesäller. Följden blef att husbönderne upsade sina gesäller, när mantalsskrifnings-tiden inträffade, så att de då icke hade några sådade att skatta för. Som gesällerna sjelfva intet betalade, så miste Staten all inkomst af dem. Hvad som redan skett i städerne kan härefter äfven ske på landet. Vid mantalsskrifningen uteslutas, som vi alla veta, de personer, hvilka icke anses kunna betala. Det är således ingen fara för att flere komma att påföras skatt, än skäligt är. Sker det likväl: så få de afkortning. Hvem skulle pröfva alla de uteslutningar som Utsk. föreslagit? Det skulle naturligtvis blifva samma personer hvilka nu pröfva dem, och följaktligen skulle misstag lika väl kunna ega rum då som nu. Vederbörande skattskrifvare, Landshöfdingar och Kammar-Rätten blefve lika mycket besvärade. — Att blifva af med dessa tjenstemän genom en dylik författning eller att få deras antal förminskadt är, efter min öfvertygelse, fåfängt att hoppas, ty de behöfvas ändock. Skillnaden skulle endast bestå deruti, att de blefve mindre besvärade än förut, men då de åtjula lön, måste de i alla händelser underkasta sig det besvär, samhällets tjenst fordrar. Om denna eftergift gjordes, skulle man hvarken slippa besök af Länsmän, eller kunna bespara sig de tjenstemän, som erfordras för att utpressa skatten; ty det är säkert, att så länge någon skatt finnes qvar (och utan skatt kan intet samhälle bestå) skola ock finnas personer som ej kunna betala och sålunda måste finna sig besvärade af utmätningar.
Bolaget är herättigadt: a) att efter gällande lag och författningar till sig lösa och med eganderätt besitta enskilde personer och korporationer tillhörig jord, som för jernvägsanläggningen erfordras; hvilken jord dock ej får för bolagets skuld intecknas; b) att, utan kostnad eller årlig ersättning, undfå upplåtelse af sådan för jernvägsanläggningen erforderlig, Kronan tillhörig jord, som står under dess omedelbara disposition; dock bör, när fråga är om bostälIsjord eller annan åt enskild person Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. med åborätt eller annorledes upplåten kronojord, ersättning derför af bolaget lemnäs i enlighet med hvad om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof är eller varder stadgadt; c) att för jernvägsanläggningen kostnadsfritt begagna sådana å Kronans egor belägna kalkoch stenbrott, som kunna vara disponibla; d) att, uppå skeende underdåniga ansökningar, åtföljda af bestämda uppgifter å behofvet, få, under kontroller, som då komma att i nåder föreskrifvas, till riket tullfritt införa de machinerier, vagnar och verktyg m. m., hvilka vid jernvägsarbete!, erfordras, jemte för jernvägen behöffiga, räler, lokomotiver, stående machiner och vändplaner; e) att för jernvägens anläggning erhålla arbetsbiträde af Kronoarbetskorpsen i mån af tillgång och på de vilkor, som vid sådant arbetsbiträdes användande vanligen bestämmas; f) att för enahanda ändamål få begagna manskap af arméen, såvidt aftal med vederbörande om frivilligt arbetsbiträde kan träffas och manskapet icke är af militärtjenstgöring eller arbete för Krouans räkning upptaget. 13:o. Bolaget skall i alla rättsförhållanden, som kunna uppstå mellan detsamma och Svenska Kronan eller enskilde medborgare, lyda under Svensk domstol och vara underkastad Svensk lag; börande i bolagsreglorna finnas utsatt hvar bolaget har sitt laga forum. 14:o. I fråga om begagnande och underhållande af jernvägen, med hvad dertill hörer, komma slutligen de föreskrifter och stadganden, som Kongl.
Om Statsverket kunde umbära de 40,000 rdr, som Gr. von Rosen begärt för sin homöopathiska anstalt, vore det då icke mera skäl, ått, såsom jag förut nämnt, gifva 2,000 rdr deraf till Veterinär-inrättningarne för utrönande af denna methods lämplighet i kreaturssjukdomar, och lemna de återstående till Serafimer-lazarettet, hvars redan kända och för stad och land så välgörande verksamhet aldrig kan tillräckligt understödjas och utvidgas? Men enär motionstiden är utgången, vågar jag kanske ej hoppas att få framställa detta sistnämnde förslag såsom amendement? Jag afstyrker ödmjuk!, allt annat afs. å motionen, än det här ofvan vördsamt hemställda, och anhåller att mina nu algifna välmenta anmärkningar måtte få åtfölja remissen till StatsUtsk. Gr. von Rosen: Jag är Prof. Cederschiöld tacksam, såväl för de förbindliga ord, han yttrat om mig och mina sträfvanden, som ock för de koncessioner, han gjort homöopathien. Att jag skulle på något sätt hafva skadat mitt anseende genom den motion, som nu är i fråga, befarar jag dock på intet vis; och af Hr Prof:ns anförande synes, som åtminstone en af mina motståndare anser, att homöopathien verkligen kan erkännas under vissa förhållanden. Jag tackar således Hr Prof:n för de välvilliga uttryck, han fällt om mig, och jag får återgälda dem. Han har alltid haft min fullkomliga högaktning och delar den med hela Svenska Den 3 December f. ». 173 läkare-korpsen, hvilken jag alltid sett med ömhet och nit sköta sitt ansvarsfulla och mödosamma kall, samt hvarken sky mödor eller försakelser. Jag har icke heller påbördat denna att vara ledd hvarken af egennytta eller af afundsjuka; men just derför, att den känner sig vara en utmärkt korps, ligger det i sakens natur, att den mäste hafva, en bestämd tanka om sin egen läras fullkomlighet, och i följd deraf ieke vilja tillåt» någon forskning derutom.
I följd häraf förenar jag mig med hvad Herr Leffler nu anfört och jag ej ve"; dan yttrat. För öfrigt, när Respective RiksStånden, efter förändrade omständigheter, nu fattat ett skiljaktigt begrepp om rnerbetnälte beslut, så finner jag intet, hvarföre icke Förstärkta StatsUtskottet ytterligare skall få decidera uti, eller förkjara meningen af sitt beslut ; Likaså val sorn en Domare kan förklara och förtydliga si* ne Utslag och Domar. Emedlertid protesterar jag och reserverar mig mot all annan åtgärd. Herr Limnelius androg : Då Voteringen skedde uti förstärkta Stats-Utskottet var det icke obekant, att utom de bristande 166,000 Riksdalrarne skulle ett nytt behof af minst 350,000 R:dr äfven behöfva att fyllas, och, som någon annan utväg för denna sarnmanslagne Sunarnas utgörande ej kunde finnas, återstod icke annat än att söka erhålla den genom beskattning af Öfverflöd, hvilket föranledde till det af Högtofl. Förstärkta Stats-Utskottet då fattade beslut, men, sedan desse 250,000 R:dr nu mera icke behöfva att af Eevillningen påräknas, kan nämnda Beslut ej annat, än anses såsom upphäfvit, då orsaken, hvarföre det blifvit fattat, sig förändrat samt helt och hållit försvunnit. — jag anser Höglofl. Bevillnings-Utskottet böra yttra sig bestämt öfver den uppstådde stridigheten samt till dess afgörande hänskjuta till förstärkta SiatsUtskottet att bestämma huruvida bristen JBevillningS Ut sk.
Läkarebefatlningen vid fängelset i Malmö äfvensom för den der varande garnison, uti Nådig Proposition af den 17 nästlidne Januari föreslagit Rikets Ständer, att bemälde Andersson, som är omkring 72 år gammal och med åldrig hustru, jemte oförsörjd dotter, befunne sig i torftiga omständigheter, utan att för sitt uppehälle kunna påräkna bidrag från någon pensions-inrättning, måtte, vid dessa särskildt förekomna ömmande omständigheter, lå vid afskedstagande! uppföras å Rikets Allmänna Indragnings-Stat till åtnjutande under sin återstående lifstid af en oafkortad pension af 466 R:dr 32 sk. Banko årligen. Rikets Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande och, med afseende å de skäl, E. K. M:t i den Nådiga Propositionen behagat anföra, till högstberörde Nådiga framställning lemnat bifall. 17:o. Andre Bataljonsläkaren vid Kalmar regemente Adam Bernard Michaelsen hade uti en af Chefen för nämnde regemente till E. K. M:t insänd och förordad skrift i underdånighet begärt, att, då han, vid numera uppnådd 70 års ålder och efter en tjenstetid af närmare 48 år, derunder han med regementet bevistat tre fälttåg, liih. lill II. St. Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 163. kände sif? icke längre kunna, såsom han önskade och borde, fullgöra sin innehafvande tjenstebefattning, men omtankan för framtida utkomst likväl nödgade honom qvarstå i tjensten, intilldess han vunne visshet att för sin återstående lifstid hafva att påräkna hvad som för en tarflig bergning erfordrades, E. K. M:t mätte läckas bereda den förmån för sökanden, som frän Arméens Pensions-kassa icke hade att förvänta högre pension än 150 R:dr årligen, att vid afskedstagande! från Andre
Den sorn, på sätt StatsUlsk. föreslagit, bifaller att för gevärsfabrikalionen må beviljas ett extra-slatsanslag af 6?.,5oo r:dr årligen, att under 4 år utgå med 25o,ooo rldr, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. för gevärsfabrikalionen 84,000 rtdr årligen, alt utgå i 5 år med tillsammans 420»000 *:dr. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 36. Nej — 111. Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts till nästa plenum. Justerades prot.utdr. för denna dag ang:de StatsUtsk:s mern. N:o 47°- H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 4 0. m. In fidem prolocolli, F. O. Silfver stolpe. Lör - Den 20 Mars f. m. Lördagen den 20 Mars i84i. Plenum kl. 9 f. m. FJr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläsle följande: Till följe och med anledn. af Ståndets uti sisth plenum fattade heslut öfver den, anslaget till gevärsfabrikationen ronde tredje punkten af nu under behandling varande StatsUtsk:s utlåt. Nto 4^5, gör jag följande motion: Alt R. H. St. tacktes ingå lill K. M. med en underd. skrifvelse, hvaruti de yttra sitt bekymmer deröfver, att oaktadt en snart trettioårig fred, och oaktadt R. St. vid hvarje riksdag beviljat stora anslag till vapentillverkningar och Riket vid sista krigets slut hade en val armerad här, så äro likväl nu dess vapenförråder icke uti det skick, att de göra ett kraftigt försvar möjligt; alldenstund R.
Banko för dagsverket, 371 Riksdaler 42 skillingar nämnda mynt, eller 837 R:dr 81 öre Riksmynt, jemte öfriga vid skatteköp vanliga afgifter samt årliga räntan, en emot nuvarande arrendet svarande afgäld, hvilken skulle, i likhet med hvad nu eger rum, till indelningshafvaren erläggas i penningar efter hvarje års markegångspris fi dagsverken. Stats-Vtskottets Utlåtande N:o 53. 15 Sedan i anledning häraf Kongl.
Skrifvelse l\:o /DC. deruti likväl inbegripen den summa af 840 R:dr, hvilken förut såsom ljuspenningar till Kollegii personal utgått, visade alltså den nu föreslagna slaten för bemälda Kollegium en förhöjning af 10,725: — eller, med tillägg af ulvan upptagna genom bergs-ärendenas öfverllvltning liil ett belopp af * 1.904: 16. erforderliga tillökning • It:mt Hulr 12,629: IG. hemställande E. K. M:t slutligen, all, i utbyte emot nämnda 1.904 ll:dr IG öre, en summa i rundt tal af 2,000 R:dr må indiagas å 6:le Hiifvud-lilelns anslag 'lil! befräm jande i allmänhet al bergsbruket’’, helst de 2,400 R:dr, som derifrån nu tilginge till 4 extra Grufie-ingeniörer, efter den nva regleringen icke vidare beböfde å delta särskilda anslag beviljas, så alt den verkliga tillökningen blefve endast 10,629 R:dr 16 öre. Elter granskning af den föreslagna nya aflönings-stalen för Kommerse-kollegium, jemte Bergslags-statérne i orlerne, hafva Rikets Ständer funnit desamma blott i följande delar påkalla förändring. o) bör 5 Kanslister inom Kollegii kansli, deraf 1 för bergs-ärendena, äro lönebeloppen utförda med 1,000 R:dr, i stället för 900 R:dr, som de enligt nu gällande stater uppbära, oell lör en Kanslist i Advokat-Gskals-kontoref, hvilken för närvarande åtnjuter 600 Rdr i lön, jemte ett arfvode från Manufaklur-diskonl-fonden af 300 Rulr, är löiten föreslagen till 700 R:dr, hvarigenom lian, med bibehållande af nämnda arfvode, finge, fika med de öfrige Kanslisterne, 1,000 R:dr i aflöning.
På Sjöborg, och efter den gode, gamle Grefvens död – på Winäs lefde Margareta några år, hvilka äfven den ytlige betraktaren skulle kallat lyckliga. – Augusta gifte sig derunder med Baron Stjern , som kort före Faderns död, blifvit hennes Fästman – och Hedda med Carls värdige vän, Häradshöfding Malung. Om Julen 1825 var hela den numera talrika familjen församlad på Winäs. – När Margareta vaknade på årets sista dag, var det samtal hon just tio år förut haft med Emilie, hennes första tanka. – En underlig beklämdhet intog henne dervid, men hon visste att bedja: Ske Din vilja, och blef åter lugn. — Då alla voro samlade vid frukostbordet, kom bud om, att elden brutit lös i en, Carl tillhörig femfjerdedels mil från Winäs belägen by. Han red genast dit bort, beledsagad af Svågrar och Son. Till middagen återkommo inga Herrar – först mot qvällen anlände de – Carl hemburen och döende af ett fall från hästen. – Två dagar framlefde han i de rysligaste plågor, hvilkas åsyn endast Margareta kunde ständigt uthärda. – Hon emottog hans sista suck, efter att hafva lofvat honom, att så vidt i hennes förmåga stod, företräda äfven hans ställe hos Emilies barn, och detta löfte söker hon att redligt uppfylla. – Ett leende, som under Carls lifstid ofta sväfvade öfver Margaretas anlete, och hvilket han, till Heddas innerliga tillfredsställelse, någon tid före sin död förklarade „himmelskt som Emilies“ förskönar aldrig mer hans Änka. Eljest har hon förblifvit sig lik, och anser ännu lifvet såsom någonting värdt att lefva för. Brefvexling. FÖRSTA BREFVET Eva Nordenspets till Gunnilla Weilingk. Ekholmen d. 29 Juli 1832. Min egen goda Gunla! Det hörde ju till en fördömds plågor i Grekiska underjorden, att hungrig och törstig se framför sig de skönaste frukter, det klaraste vatten, hvilka, när han ville föra sina läppar till dem, flydde undan hans vidrörande?
Bibliolhekarien, har Utskottet, sorn för den i Upsala tillstyrkt 3,000 R:dr årligen, trott sig. med lästadt afseende derå, alt Universitets-Bibliotheket i Lund är af mindre omfattning, än det i Upsala, höra, såsom en lämplig medelväg, hemställa, att lönen måtte bestämmas lill 2,500 R:dr R:mt och således nu anvisas en fyllnad af 1,450 R:dr samma mynt. 24:o. Till upprättande af en ny lärostol inom Medicinska Fakulteten vid Upsala Universitet har Kongl. Majit begärt ett årligt anslag af 4,000 R:dr. Enligt hvad upplyst är, väcktes redan år 1847 Iråga om inrättande af en ny profession inom nämnde Fakultet. Åf Universitetets Styrelse gjordes nemligen då en underdånig hemställan, hvilken sedermera år 1850 förnyades, att, jemte flere andra lärostolar, äfven en för den theoretiska medicinen och medicinal-lagfarenheten måtte inrättas. Enär likväl Universitetets behof i detta afseende ännu icke blifvit fvlldt, har underdånig framställning från Universitetet åter skett om anslag för en dylik profession. Tili stöd för framställningen är hufvudsakligen anfördt, ali den theoretiska medicinen, innefattande pathologien, nosografien och medicinens historia, för närvarande är förenad med den praktiska medicinen och att föredragningen af medicinal-lagfarenheten åligger Professoren i Anatomien och Physiologien; att föreningen af så många olikartade, hvar för sig vigtiga, ämnen icke tilläte deras tillbörliga behandling; att antalet af lärare äfven vore ringare än man i allmänhet ansett behöflig! för medicinska undervisningen, äfvensom att Lunds Universitet hade särskilda lärostolar för den theoretiska och den praktiska medicinen.
Far samt presenterade honom för sin dotter, och – o! lycka som han icke anade! – af alla dem, med hvilka Augusta dansat och talat på den balen, var han den ende, af hvars ord hon dagen efter ännu mindes något! „Den – jargon, som kallas kurtis och är grundad på qvinnoförakt“ var för Margaretas rent språk talande Elev illaklingande och barbarisk, och hon kunde aldrig öfvervinna sin osmak derför. Kort före sin resa från Stockholm sade hon till Margareta just om ofvannämnde Grefve: „Visade han mig uppmärksamhet, derföre att jag är af samma slägte som „hans Mor, systrar och tillkommande hustru – „om han får någon – så vore det åtminstone „begripligt – men att höra artigheter, som „egentligen borde kallas oartigheter, blott för „det man råkar vara ung och någorlunda bra „klädd, det är verkligen icke smickrande.“ Anledningen till detta utbrott af Augustas ledsnad vid komplimenter var, att Grefven ifrån Dansör höll på att förvandla sig till Friare – sig sjelf dock till föga fromma, ty han fick en korg och var ej ensam om det ödet. Augusta hade icke uti högtidliga och prunkande ordalag lofvat att försmå kärleken, fly äktenskapet och lefva, såsom det heter, blott för vänskapen, men hon hade icke heller utfäst sig till motsatsen. Margareta hade lärt henne att låta hvar dag hafva sin egen omsorg, och Augusta fann sig lycklig dervid. Morgondagen kom – det vill säga – den unge Friherrliga slägtingen gjorde sakta och småningom ett djupt intryck på Augustas hjerta. Hon anade det slutligen sjelf och nya åsigter af lifvet vaknade hos henne. Stilla, lugnt, naturligt, utan stormar och allt slags omak närmade de begge unga ädla varelserna sig hvarandra. – (Den obemedlade Ynglingens afsigt hade väl en tid varit, att låta stoltheten qväfva den hans själ helt och hållet inkräktande kärleken till en – äfven prosaiskt rik – Ängel, men riktigt allvar hade det nog icke varit med försöken, ty de misslyckades . ). En dag skulle komma – men dermed är det ännu så länge icke så brådtom.
Maj:t förklarat, att den ersättning, som vid kungsgårdarne i Skåne skulle kunna ifrågakomma åt boställs-inneliafvarne, icke skulle öfverstiga skillnaden emellan de från hemmanen efter förändringen utgående indelda räntor, jemte den afgäld, som skulle af arbetshemmanen för dagsverkenas upphörande erläggas, samt det värde, hvartill den upphörande hofverieller arbetsskyldigheten blifvit vid 1844 års undersökning uppskattad; hvadan denna ersättning, som icke ifrågakommer vid Lillö och Svabesholms kungsgårdar, sannolikt vid ganska få af de öfriga kungsgårdarne kommer att ega rum, äfvensom densamma, der den medgifves, icke bör kunna uppgå lill något betydligare belopp, finner, på dessa och de uti den nådiga Propositionen 24 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 93. vidare upptagne skäl, Utskottet väl Kongl. Maj:ts nu meddelade förslag böra, såsom ledande till det åsyftade ändamålet antagas. Men då derjemte Utskottet, i fråga om den ersättning, som skulle Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län tillkomma, inhemtat, hurusom, efter det Ad vokatfiskalsembetet i Kongl. Kammar-kollegium, enligt memorial den 25 October 1852, till Rådstufvu-rätten i Fahlun instämt dåvarande Landshöfdingen i nämnde län, med påstående, att då det belopp, 2 sk. 8 rst., hvarmed Landshöfdingen, såsom innehafvare af krono-ängen Hushagen, årligen godtgjort