Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagens början fran.flyttades till den första Oktober, men då så få ledamöter af det Höglofl. Ståndet äro närvarande, och det således ej är lämpligt att orda och besluta öfver ett sådant förslag, inskränker jag mig dertill att anhålla om bifall till den tid, som till denna Riksdagens öppnande bestämdes, nemi. den 15 Oktober. Frih. Cederström: Det har, såvida mitt minne icke sviker mig, ej varit vanligt, att R'. o. Ad. definitivt beslutat sig öfver en afgifven motion i förev:de hänseende; ty vanligen hafva flera motioner af olika innehåll i alside på dagen blifvit till ExpUtsk:t samtidigt remitterade. Jag föreställer mig således, att det ej heller vore lämpligt, att R. o. Ad. nu genast deröfver beslutade sig; utan Deu 30 Mars. torde motionen vid detta tillfälle, såsom tillförene skett, endast böra till vederbörligt Utsk:t remitteras, i förening med de i anledning af det ursprungliga förslaget afgifne yttranden och alternativa hemställanden. När det Högloft. Exp.Utsk:t inkommer med sitt Memoria], blifver rätta stunden för Stånden att öfver ämnet besluta. Hvad som yttrats ang:de den af K. St. såsom hvilande antagna grundlagsändring att motionstiden blefve förkortad till 14 dagar, hvarom nyss ordades, så beror ju dess pröfning på nästa Ständer, hvart Stånd för sig; och ehuru lyckligt dess slutliga antagande än vore, få vi väl icke räkna derpå, såsom en afgjord sak, och derpå bygga vidare slutsatser om kommande riksmötens, med någon säkerhet emotsedda större kortvarighet, i jemförelse med nutida förhållanden. H. Exc. Hr Gnn och Landtm, anhöll att få meddela den uplysning, att Hr Printzensköld uti sin ifrågavrde motion begärt densammas remitterande till Exp.Utskit. Gr. Sparre, Erik: Jag vill endast, med ani. af hvad Frih. Cederström yttrat, nämna, att det icke kan komma i fråga annat än att remittera motionen till vederbörligt Utsk.; ty dess behandling tillhör Utsk:t i första rummet.
Grefve Gyllenborg, Johan Henninge hade inlemnat ett Memorial, hvilket Upplästes, så lydande; (Se Bilagan N-o 8 ) Friherre Cederström, Jacob \ t anledning af de anmärkningar Grefve Gyllenborg framställt emot OeconomieUtskottets nyss upplåste Betänkande, torde jag först, i afseende på hans erinran vid remissen af de i ämnet väckta niotioner, få yttra, att som denna erinran år riktad emot RiksStåndens beslut, densamma ej af mig behöfver besvaras, hålst det ej år Utskottets namn, utan målets beskaffenhet, som bestämmer huru det bör afgöras. Hvad åter sjelfva hufvudfrågan angår, eller huruvida Indelta Armé-n borde vara befriad från comnienderingar till allmänna arbeten, så har Utskottet fullständigt utvecklat sine skål deremot, och Grefve Gyllen Ridd 0. dd. Prof. IV. Band. 29. 45o Den 2l Maji e, ni, borg åter icke anfört något till deras vederläggande, utan blott begårt ärendets behandling i annan väg. Men sorn denna, efter min tanka, icke år behöflig, får jag blott anhålla om proposition till bifall af OeconomieUtskottets Betänkande. Herr Grefven och Landt MarJkcilken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg OeconomieUtskottets Utlåtande böra, i anledning af de utaf Grefve Gyllenborg dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremiteras. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde om Riddersapet och Adeln behagade gilla Utlåtandet. Ropades starka Ja jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarJKalken förklarade, att som, efer hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Föredrogos å nyo och gillades följande Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets, den g dennes afgifne samt den 15 derpå följde eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtanden:
Emedlertid lärer väl ingen kunna eller vilja neka, att många serskilda omständigheter, härrörande dels ifrån folkets lynne och sedvanor och dels ifrån den oeconomiska lagstiftningen förefinnas, som mäktigt inverka på sed lig he ts-til Iståndet i landet, hvaribland det torde vara nog att här endast nämna det ibland allmogen temligen allmänt vedertagna bruket att föräldrar under deras lifstid, emot vissa betingade underhållsförmåner, till sina barn upplåta sine ägande hemman, det öfverhandtagande begäret att lefva på credit, med deraf härflytande vinglerier, det på vissa orter sig mera och mera utbredande Stat-torpare-systemet, följder ne af lösdrifverioch hemmansklyfnings-författningarne, Fattigvårdens hittills varande organisation samt den uti Kongl. TabcllGommissionens sednaste Berättelse anmärkte omständighet, att ifrån och med år 1816 till och med år 1840, med undantag endast af tiden emellan åren 1821 och 1825, de årligen ingångna giftermålen i Riket befunnits i ett betydligt aftagande, men folkmängden dock under tiden ökats och proportionen emellan de äkta och oäkta födde barnens antal visat en jemnförelsevis större tillväxt af det sednare slaget, men för att göra för mig klart förhållandet med brottens antal nu och förr, har jag i detta hänseende rådfrågat Justitire-Slats-Ministerns Embets-Berättelser, omfattande tiden ifrån och med år 1850 till och med år 1841. Efter sistnämnde år är icke någon sådan Berättelse allrnängjord, men för omföunälde 12 år visar sig följande förhållande i afseende på de 4 Hör till Lag-Utskottets Betänkande, N\o g3. Gäckeri med Gudstjensten m. m., Mened, Förbrytelser emot föräldrar och svärföräldrar, Edsöresbrott, Tjenstefolks förbrytelser emot husbönder, Missämja emellan makar, Försök till sjelfmord, Förfalskningsbrott, vållande till annors död, Kyrkotjufnad, Stöld l:a, 2:a och 3:e gången eller oftare, Snatteri m. m ...
Ja, då! Han hade icke ätit biffstek mer än två gånger i sitt lif! Smör, ost och bränvin; och två halfva öl! Utan vidare slog han i supen. Nej men jag vet inte om jag törs! Har du aldrig supit förr! Nej! Äh, ta'n du, den gör så godt! Han tog den. Åh! Det värmde i kroppen, tårarne stego upp i hans ögon, och en lätt dimma lägrade sig öfver rummet; men genom töcknet klarnade det upp; och krafterna växte, tanken arbetade, synpunkterna blefvo nya, och allt det mörka flydda ljusnade. Och så den saftiga köttbiten. Det var mat. Vännen åt ostsmörgås till. Johan sade: Hvad säger källarmästaren om det? Vännen log som en farbror emot honom. Ät du, det kostar lika mycket! Nej, men ostsmörgås till biffstek! Hvilket oskick! Men Gud hvad det var godt! Han tyckte sig aldrig ha ätit förr. Och så öl. Ska vi ha en hel halfbutelj hvar, är du galen? Så var det då att äta en gång! Det var ingen så tom njutning som den bleka mannen påstått! Nej, det var en solid njutning att känna stark blod rulla i halftomma ådror, som skulle förse nerverna till lifvets kamp. Det var en njutning att känna bortrunnen mannakraft återvända och att känna en halfkrossad viljas slappa senor åter spännas. Hoppet vaknade, dimman blef ett rosenrödt moln, och vännen lät honom titta in i framtiden sådan den diktades af vänskapen och ungdomen. Dessa ungdomens illusioner på lifvet, hvadan komma de? Af kraft, säger man. Men förståndet, som sett så många barndomsönskningar krossade, borde kunna sluta till orimligheten af ungdomsillusionernas förverkligande. Alla dessa drömmar äro osunda hallucinationer, framkallade af otillfredsstäld drift, och de skola försvinna en gång, och då skola menskorna bli förståndigare och lyckligare. Johan hade icke lärt att fordra af lifvet annat än frihet från tyranni och tillgång till bröd. Det var ju tillräckligt. Han var ingen Aladdin och trodde icke på lyckan. Han egde nog krafter, men kände dem ej. Vännen skulle upptäcka honom.
Betänkande får jag anmäika, att du saknar någon b. stämd grund, hvarefter hus i städer skola värderasHus i Stockholm har Utskottet ansett kunna bela as med hälften af Assecurance summan j hu:-en i de öfriga städerna böra deremot undergå Jaga värdering, hvarvid afkastningen skall tagas till grund 3 men som inkomst af hus i städer alltid är temporaire, så anser jag den aldrig böra taaas till grund för Bantovärderingar, Jag föreslår i det stället, att halfva brandassecurance summan förklaras såsom husets verkliga värde, så i Stockholm sorn öfriga Städerj och belåningen derefter, enligt med BancoOdningen, rättas. Hos Hans Excellence Hr Grefven och Landt Marskalken får jag, i anledning af dessa anmärkningar, anhålla, att Betänkandet återremitteras, och Utskottet anmodas att föreslå någon bestämd grund, hvar. efter Stadsegendomar skola värderas, så framt icke den af mig nu föreslagna skulle godkännas. Den 19 Juni. e. m. 459 Herr Pahlman, Otto Fredric: Hvad Höglofl. EancoUtskottet i nu upplästa Betänkande föreslagit, har så nära gemenskap med den af StatsUtskottet uppgjorda, ehuru ännu icke Riksens Höglofl. Ständer underställda, plan, till reglerande af Rikets Financer samt stadgande af ett nytt utlåningsoch credit-system, att jag anser det endast i sammanhang dermed kunna afgöras. Denna StatsUtskottets plan har till hufvudsakligt föremål, att stadga ordning i Rikets penningeväsende, och småningom skilja Rikets skuld ifrån Bankens Rö* relsecapital, hvilka hittills i sjelfva verket varit sammanblandade, då genom utgifvande af nya sedlar utan fond man velat fylla inträffade behof. Planens öfriga syftemål är att genom enhet i utlåningssystemet, med de redan i omlopp varande penningar, komma Jordbruket och näringarna till hjelp, medelst lånbiträden på längre tid och lindrigare renta, än som hittills varit förenligt med Discontrörelsen. Om Riksens Höglofl.
Förhållandet är egentligen enahanda, med den skillnad, att de papper, som presenteras till inlösen, bestå i creditsedlar i stället för assignationer, och att det är föga troligt eller ens möjligt, att så stora summor skulle på en dag kunna till invexling anmälas, då maximibeloppet af hvarje insättning vore 100 r:dr, som då assignationer äro i fråga. Att Bancofullmägtige alltid hade tillfälle göra sådana förbehåll med bolagsbankerna, som betäckte Statsbanken för kostnader och möjligt trassel, är dessutom klart. Vinnandet af det ändamål, som med motionen åsyftas, nemi. att bereda möjligheten af en connexion emellan statsbanken och bolagsbankerna, nyttig för båda, skulle icke behöfva en särskild föreskrift, om vår Statsbanks styrelse Sgde fria händer att, utan speciel instruetion, göra och låta för ändamål, som vore densamma och landet på det hela gagneliga. Jag anhåller om communication med de öfriga Stånden och remiss till BancoUtsk. Hr Gunther, Carl Gust., begärde dessa båda motioner på bordet. I ett sammanhang föredrogos såväl StatsUtskrs utlåt. N:o 82, ang:de regleringen af utgifterna under Riksstatens 4:de hufvudtitel, som samma Utskrs utlåt. N:o 316, i anledn. af erhållen återremiss å nyssnämnde utlåt. x :sta punkten. Hr Grip, Carl Gabr.: Jag anhåller, att. Hr Gr. o. Landtm, behagar låta upplysa, huru de öfriga Stånden afgjort denna fråga. Underteckn. Ridd.-Secret.: PresteSt. har bifallit irsta 1 Den i5 Augusti e. m. punkten. BorgareSlts beslut, rpr:de utlåt. N:o 216 lyder sålunda: ”Ståndet, sorn bifallit betänk. N:o 82, afslog nu ”4:de punkten af utlåt. N:o 216 oph Jade de öfriga punkterna af detta sednare utlåt, till handlingarna.” Filin BondeSt. har någon underrättelse uti ifrågavar. afseende icke ankommit. Hr Grip:
En Engelsman skulle kanhända ej mindre stötas öfver hvad man hos oss tillåter sig innom, hvad man kallar, anständighetens gränsor – t. ex. den vämjeliga kurtisen med uppasserskorna under måltiderna på Stockholms värdshus. – I allmänhet visa sig Svenskarna på sådana offenteliga ställen ej till sin fördel. Man tycks der anse det höra till saken, att taga på sig en stursk min och visa sitt förakt för höflighetens fordringar. – Jag har känt mesar, som sågo grymma ut på ett Stockholmskt värdshus; – liksom jag känner beskedligt folk eljest, som endast äro tyranner på vägar och stigar, mot bonden och hans häst. – Det finnes värdshusfasoner och reshumörer, som äro odrägligare än allt odrägligt. Sidmouth d. 1 Juni 1810. Den 26 Mars lemnade vi London och begåfvo oss åt vestra delen af England. Vi återsågo Windsor, dit vi för sex månader sedan redan hade gjort en utflykt. Utsigten öfver parken från slottets terass är herrlig. Vi ha sett en del af den kungliga familjen, så väl under deras promenad på terrassen om aftonen, som i Slotts-Capellet, hvilket den gamle kungen vid bönestunden kl. 7 om morgonen hvarje dag besöker. Hans timmar och stunder äro i den nya uppnedvända verlden ännu de gamla. Han ledde Drottningen – en liten ful gumma. De följdes af Hertigens af Cumberland resliga gestalt, samt af Prinsessorna Sophia och Augusta. Georg III. i sin lilla kortskurna, opudrade peruk och simpla blå, med kupiga, blanka knappar hopknäppta råck, ser ut som en ärlig Engelsk Farmer. Och hans verkliga ärlighet – också en talent, som duger för en kung! – hans enskilda dygder ha gjort honom kär för Engelska folket. – Jag kom än en gång till Bath. – Derifrån efter Avons stränder till Bristol: – en stor stad, en urgammal stad, en mörk stad, en ful stad (vissa delar göra dock undantag), nästan i alla afseenden motsatsen till det prydliga Bath. Men jag tilllägger: en idog stad, en rik stad, utmärkt genom mängden af sina välgörande inrättningar.
Deremot lägger jag mer vigt uppå, att då här säges att pension må beviljas med afseende på förekommande omständigheter, detta mätte på ett noggrannare sätt uttryckas sålunda: att pension må, efter förflutna 30 år, beviljas dels med afseende på den afskedssökandes under tiden ådagalagda tjenste-förhuIlande och dels med afseende på öf riga f örekommande omständigheter. Det låter nemi. mer än väl länka sig, att en tjensteman, om han äfven skött sin tjenst passabelt, likväl genom sitt upförande för öfrigt, i det offentliga, gifvit R. o. Ad. skälig anledn. lill synnerligt missnöje. Då kan likväl en sådan tjensteman nu pensioneras af R. o. Ad:s kassa, enl. hvad jag hört påstås att den nu gällande instruktionen lärer i någon män föranleda. Jag anser icke förhållandet alldeles så vara, eller att en sådan följd ovilkorligen må ur nuvar. stadganden anses härflyta; men det är tillräckligt, om sådant kan ens ifrågasättas, att man genom tjenligare ordalag må prsecavera sig för iråkandet af dylik ovisshet. Man kan nemi., det låter tänka sig, af långmodig fördragsamhet låta en person fortfara med ett Ijensteåliggande, derest det någorlunda lvjelpligen skötes, om man ock icke saknar andra anledn:r till skälig obelåtenhet; men att utsträcka en sådan godhet ända derhän att nian utan någon motsvarande tjenstbarhet, skulle genom beviljad pension upmuntra en person, som framgent eger alldeles inga anspråk på dylikt prof af välvilja; — det är hvad R. o. Ad. icke torde finna med rättvisa och sunda åsigter öfverensstämmande. Det är till förebyggande af ett sådant förhållande, som på intet sätt synes vara grundad på något slags billig fordran, jag föreslår ofvannämde tillägg till §:s nuvar. lydelse; och hoppas att det, om det antages, skall kunna utgöra en önsklig vägledning till förhållandernas mogna pröfning för blifvande Ridd.-direktms ledamöter, när någon kasus af pensionsansökning i en framtid kan ifrågakomma. 4 H. 9 Den 5 Mars f. m. 1 45 gar af ifrågavar. persedlar.
Enligt hvad Utskottet inhemtat, lärer den vetenskapliga expedition, för hvilken motionärerne önskat bereda understöd af allmänna medel, vara afsedd att företagas redan under nästkommande April månad; och har Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständers kännedom meddela den för ifrågavarande expedition uppgjorda plan, som blifvit Utskottet delgifven och är af följande innehåll: foa* ens naturlilstorisk. resa tälB Spitsliergen oeJa Isliafvet. Expeditionen består af en Zoolog (Adjunkten Torell), en Botanist, som tillika biträder Zoologen, en Geolog (Professor Nordenskjöld), en Fysiker (Professor Holmgren) samt, såsom biträde åt dessa, den erfarne Draggaren Anders Jakobsson från Fiskebäckskil i Bohus län och hans son Ola, samt den från de sednare Engelska och Amerikanska polar-expeditionerna berömde Dansken Carl Petersen, som i hög grad är förtrogen med alla förhållanden i den höga norden. Expeditionen inträffar i Tromsö eller Hammerfest i sista hälften af April. Der förhyres ett passande fartyg, med Navigatör, manskap, båtar m. m., hvilket bör vara så utrustadt och bemannadt, att det i hamn dagligen kan hålla i gång två båtar för jagt af stora djur, två för draggning på hafsbottnen, från vattenytan till de största djup, som kunna ernås, samt biträde åt Fysikern och Geologen. Härtill behöfver i Norge förhyras 14 man, Kaptenen inberäknad. Expeditionen afgår i första hälften af Maj direkte till norra Spitsbergen, der hamn sökes vid Trenenberg bay. Härifrån företager på fasta polarisen en del utaf expeditionen (Torell och Nordenskjöld), åtföljd af Dansken Petersen, med en släda, dragen af 8 för ändamålet medförda hundar, en geografisk expedition till trakten nordost och norr om Spitsbergen, der det så kallade Giles land uppgifves vara beläget (ungefär vid 81:sta graden nordlig latitud).
Föredraget hälsades med lifliga applåder och snart lockade från angränsade rum Chopins lekande rytmer med sin vemodsfulla underton till ny underhållning, men musiken blef ej i kväll berättigadt uppmärksammad, man var ännu allt för upptagen af tankarne på detta härliga land i fjärran västern, där allt hvad kvinnan drömt om, frihet och oberoende, redan är förverkligad t, och man fortfor i tur och ordning att interwiewa fröken Lundin hela aftonen, utan att hennes älskvärda min mulnade eller hennes beredvillighet att svara svalnade. Nya Idun har äfven en materiell underhållning, en liten god supé serverad till billigt pris. Maten är ju en viktig del af svenskt sällskapslif — äfven därvidlag står Amerika framför oss, där bjuda de sina gä- ster på litet förfriskningar och undantagsvis en kopp te. Hvilket idealiskt umgängeslif! Att kunna taga emot sina vänner, utan att dessa dystra tankar måste flyga igenom ens hjärna: Har jag något att bjuda dem på? Och har man det inte, ja, då sitter man hela tiden och är smått förargad, att det skulle falla sig så olägligt, att de kommo just i dag. Men nachspielet nalkas! Anekdoterna fö- das, de roliga infallen blixtra fram, och innan man vet ordet af, lider det redan mot små- timmarna. Ja, så roar man sig en kväll i Nya Idun. Alla våra läsarinnor uppmana vi att noga beakta vårt tillkännagi / vande på första sidan i dagens annonsbilaga och det sällsynta anbud, som däri göres dem. Huru våra sjukdomar uppstå. För Idun af S. H. o h kors, är hon sjuk; det var sorgligt. Men jag förstår inte det. Det var icke längesedan jag såg henne frisk och kry, och sannerligen jag begriper, hur hon har kunnat blifva sjuk, hon som är så rädd om sig, och som är i tillfälle att få skona sig på alla vis. Ungefär med dessa ord.hör man ofta underrättelsen om ett sjukdomsfall mottagas, och vi måste medge, att mången gång är förvå- ningen fullt berättigad.
Skulle ej med skäl böra tilläggas: den som twrnne gänger gör eller redan har gjort Ccsiion, utan att hafwa till fullo gvdlgjort fine Lreditorer, ware för fin lifstid beröfwad allt sä e och stämma pä Rid» Sarehuset/ och är den samme en Ätrs huswudman, tille 644 Den n November. höre Fullmagts meddelande wid Riksdag den nar? mäste Ätteläggen scm till myndige är kommen ar. ir. §. Olli CommcndeursÄlter. Om de förflyttas brede wid den Nr o de haft ifran början, men med särffildt säte och stämma fä kunde med rätta In rvductiono Numerus bibehä.lande tilläggas Z, z. ^ xtc. el er A. B. C. ochs/widare. — Hwit ket torde särskildfordra Kong!. Maj:ts Sanciion, fäsom en ändring af en L, uti Ordens Smluterne. 2 5. Z. Om Ordförande i Utskotten. Were det ej lä kast afgjordt om Ridderffapet sch Adeln, som moro walde uti ett Utskott, sammanträdde hwarje gäng en ny Ordförande skulle mäkjas, en half timme förrän de öfrige Scändens Ledamöter moro kallade och dä förrättade detta wal, sä fram: det ej ar stridande emot den nya blis,vande RiksdagsOrdningen. 35- §. Om anslag till Plena eller Utffot'. Da ett Plenum eller Utskott sammanträder pä eftermiddagen skulle ej anslag innan kl. i e. m. wara tillräckelig lid förbehållen att derom hafwa kunjkap för hwar medlem eller Ledamot. friherre Leclerllröm. Jag fär hemställa VM icke alla wal, utom till Utskott; mä af dertill särskildt förordnade Electorer eller af Ständet samfäldt förrättas. Grefwe Dolma, ^ruzutt, instämde häri.
Maria hade alltid haft en aning om, att Dina skulle utmärka sig på något sätt, och nu väntade hon endast på, att alla andra menniskor skulle se, hvad hon sjelf så länge hade sett, att det icke fans något vackrare och mera intagande än hennes älskade Dina! Dina debuterade som Julia i Romeo och Julia. Hon var säker på, att hon skulle passa bäst som tragédienne, det skulle vara något högt, skönt och upprörande, som hon ville återgifva, och det var kanske reminiscenser från hennes bekantskap med skådespelaren Erikson, en bekantskap, som för längesedan blott var ett minne, som gjorde, att hon valde denna roll. Han hade talat om, hur Julia var inbegreppet af ungdomens och skönhetens kärlek, och naturligtvis skulle det vara något, hvari man skulle älska förskräckligt, som Dina ville spela. På repetitionerna var hon mycket rädd, och den blekhet, som var öfver henne, i förening med hennes ovanliga skönhet gaf en qvinlig vältalighet åt hela hennes person, som man lofvade sig något af. Hon var ju ännu så ung, men just derför skulle hon kunna passa till denna roll. Emellertid blef hennes debut alldeles utan verkan. Då hon omsider befann sig på kungliga teaterns tiljor med deras traditioner, var det, som om alla gamla teaterfördomar togo henne helt och hållet i sitt våld. Hon spelade ju Shakespeare, hon var en förnäm dam! — Och så deklamerade hon med ett patos, som skulle ha anstått den mest salvelsefulla predikant, och den varmblodiga Julia, hvars hela väsen går i ett passioneradt allegro, blef en högtidlig, tråkig dam, som höll på orimligt länge med att komma igenom alla de fem akterna till sin slutliga död och undergång. Under de första akterna satt Maria andlös och röd och kastade förstulna blickar omkring sig för att se, hvad verkan det gjorde på publiken. Hon sjelf var icke nöjd, men hon hoppades alltjemt, att när de starka effekterna riktigt skulle börja, skulle Dina visa sig sådan, som Maria kände henne. Men Maria väntade förgäfves.
Möjligtvis kan det bära sig för deni, som hafva sin egendom eller sitt hemman skuldfrie, och dessutom bortlägga det olyckligt inrotade öfverflödet; men huru många Landtman, från högre till lägre, äro för närvarande skuldfrie. Ganska inskränkt är deras antal. Enligt min fasta och på grund stödda öfvertygelse, måste den Landtman, som på sin egendom, den må vara större eller mindre, äger skuld till ungefär en fjerdedel af dess värde, uti dessa penningelösa tider gå förlorad. En sådan skuld kan med skäl liknas vid ett kräftsår, som med tiden förtär hela kroppen, så länge den så kallade lagliga räntan är 6 procent, oberäknadt douceurer och provisioner, som vid alla låns erhållande emottagas så väl af Embetsman, som andra. — Är nu dertill en Landtman, för alt rädda sig ur sin förlägenhet, nog olycklig att falla uti de söta proeentare-händer, skyndar han på genaste vägen till sin oundvikliga undergång. Till afhjelpande af allt detta onda föreslår jag, att rörelse-capitalet må blifva förstoradt och en tillräcklig fond organiserad, hvarutur ännu vederhäf tige - Den i5 December e. m. 20g tige landtman, så väl ägare som brukare, utan så många omvägar och kostnader, må Lunna erhålla stående lån emot 3 procents ränta och 2 procents årlig afbetalning på capitalet. Delta skulle rädda mången redlig och driftig landtman från total undergång, och troligen beveka capitalisterne att nedlägga sina lyckligt hopsamlade rikedomar uti jordoch näringsrörelse, hvarigenom det nu gömda myntet skulle komma i omlopp. Att jordbruket är första och säkraste grundvalen för en Stats välstånd, är otvifvelaktigt; böra då ej jordens ägare och brukare understödjas? Lika obestridligt är det äfven, att landtmannen ej kan bära någon tillökning i beskattningen, den må vara af hvad namn som hälst, eller framställas under den vackraste förevändning, som kan upptänkas.