Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Länets invånare till nödig sparsamhet; väl nedföll året derpå ett så starkt hagel, att det förstörde grödan i flere byar af Attmars socken, men skördarne hafva dock i allmänhet utfallit någorlunda väl och de afgifna årsväxtberättelserna visa att sädesväxten år 1831 uppskattades något under medelmåttan, 1852 såsom god, 1853 såsom ymnig och af god beskaffenhet, 1854 såsom god och 1855 såsom fullt medelmåttig. Markegångspriset å säd har under qvinqvenniet varit följande: En tunna En tunna En tunna En tunna Råg. Korn. Arter. Det måste nemligen anmärkas att markegångstaxorna, åtminstone här i Länet, aldrig uttryckt det verkliga priset på varan, utan varit långt derunder, men, då sista markegångstaxan, efter af förrättningsmännen gången ed, uppgjordes, jemkades markegångspriserna till sådana belopp, som nära, åtminstone vida mer än förut, motsvarade verkliga förhållandet; hvaremot det måste beklagas, att den så kallade medelmarkegången på långt när icke uttrycker och, så länge det deri ingående årspris L>5 årspris sättes efter grunder qlika med dem, som gälla för den Verkliga markegången för året, aldrig kommer att uttrycka det verkliga priset, hvilket markegångssättningens deputerade sistlidet år äfven till protokollet förklarade. För att bedöma i hvad mån sädesproduktionen stigit må följande jemförelse emellan utsädet och medelafkastningen vid förra och sista tjvinqvenniernas slut här intaga ett rum. Vid 1850 års slut. Vid 1855 års slut. Utsäde Alkastning Utsäde Afkastning Tunnor. Tunnor. Tunnor. Tunnor. Angsodlingen har från äldre tider varit eftersatt och följden deraf har blifvit, att jordbruket i allmänhet i den ifrån äldre tider bebodda och mera fruktbara delen af landet icke lemnat den behållning, som deraf bort kunna vinnas, hvaremot förhållandet i Ijellsocknarne och i sednare tider upptagna lägenheter är olika. Nybyggarens första omtanka är att förskaffa sig fodertillgång.
R;dr 32 sk. per 20 band, bör blifva oförändrad. Voteringens resultat har varit 52 Ja och 67 Nej; vid hvilket förhållande och då Nej vunnit, nuvarande införselstull å hvitt fönsterglas 16 R:dr 32 sk. per 20 band, blifvit oförändrad. 35:te Voteringen (55:o) Den, sora bifaller Utskottets förslag, att för den under Glas upptagne rubriken andra slag, hvita eller färgade, ej specificerade, skall antagas 1 R:dr 24 sk. tullvärde och 12 sk. införselstull skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, a>.tages Borgare-Ståndets beslut, att gällande Taxas be - i4 Förstärkt* Stals-Utskoltrts Memorial, N:0 D/:4- slam ruelser för denna rubrik skola bibehållas, nemligen 1 R:dr tullvärde och 8 sk. utförselstull per skålpund. Som voteringen utfallit med 83 Ja och 36 Nej, och Ja så!edes vunnit, har Utskottets förslag i denna dH blifvit af Rikets Ständer antaget. 36:te Voteringen (56:o) D-ut, som gillar Utskottets (bislag till införselstull å handskar, nemligen 2 R:dr per skålpund, röstar Ja ; I)en, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer införselstulleu å denna artikel att bibehållas vid dess nuvarande öelopp, 3 R;dr skålpundet. Voteringen bar utvisat 55 Ja och 63 Nej, samt en casserad sedel ; och som Nej följaktligen vunnit, kommer införselstulleu å handskar att bibehållas vid dess nuvarande belopp, 3 R: Ir skålpundet. 3y:de Voteringen (59:o) Den, som bifaller, ali, oå salt Utskott föreslagit, den sednare ar de vid artikeln Hudar och skinn, som ej kunna inbegripas under pelsverk, förekommande rubriken bor lyua saltade och rå, rostar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer lydelsen af denna rubrik att blifva saltade, rå.
Statsregleringen bör emellertid förblifva oafgjord i hvarje punkt, der räntor ingå i skatternas beräkning, det är enligt min tanka ett fel. Följden deraf skulle blifva en allmän osäkerhet i afseende pä Statsregleringen, och den så mycket större, som det möjligen skulle kunna hända, alt frågan om skattejemkningen aldrig blefve vid denna riksdag afgjord, emedan trumpeten möjligen skulle kunna låta höra sig förr än 11. St. hunnit öfver frågan besluta. Huru vore då förhållandet med Statsregleringen i det hela? Jo, den vore oafslutad. Om då R. St. likväl nödgades besluta, att henne på ett eller annat sätt afgöra, så stöde detta beslut i strid med det föregtde, som föreskrefve skattejemkningens afbidande. Jag anser följaktligen denna punkt icke böra af R. o. Ad. antagas, utan till rättelse återremitteras. Frih. von Kraemer, Rob. Fredr.: Då StatsUtsk. emotlagit en K. propos., som bland annat föreslår indragning af ålskillige indelningar, är det klart, att om R. St., med anledn. af det betänk. Stats-Utsk. framdeles kommer bärom att afgifva, skulle dertill lemna medgifvande, kommer en förändring i ordinarie räntans belopp i följd deraf att uppstå. Fattas nu åter ett definitivt beslut, ronde denna ränta, så är derigenom vägen stängd, för alla förändringars vidtagande i den syftning K. M. nådigst föreslagit. Jag anser således af vigt, att det af StatsUtsk. föreslagne vilkor, eller att beräkningarne af dessa indelningars värden icke måtte nu definitivt fastställas, må antagas och anhåller om propos. på bifall dertill. Frih. Cederström, Jakob: Jag gillar fullkomligt de af Rivon Hartmansdorff gjorda anmärkmr mot det, ej ensamt öfverflödiga utan rent af skadliga, förbehåll som nu utgör föremål för Herrarnes öfverläggning. — Den siste värde talaren har sagt, att de summor, som äro i inkomst-betänk, upptagne för ordinarie räntorna, skulle komma att lägga hinder i vägen för ett kommande beslut med afseende på, vare sig indelningars indragning (ill Staten, eller räntepersedlarnas förenkling.
Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskoltens den 3 sistlidne December under N;o 71 afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 54 förut meddeldte Betänkande, rörande ändringar och rättelser eller tillägg så väl uti Kongl. Maj:ts Nådiga LegoSladga för Husbönder och Tjenstehjon den iSMaji i8o5, som uti Kongl. Majlis Nådiga Kungörelse, angående Flyttningstiden för Tjenstehjon den 22 April 181g. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: En punkt af Utskottens första Betänkande har redan blifvit på detta rum så utförligt discuterad, att jag blott vill påminna Ridderskapet och Adeln, huru man då tycktes finna olämpligt, att vilja öfverlemna åt godtycket, att bestämma hvem som vore lösdrifvare. Kongl. Förordningen af den 3i Augusti 1819 gifver en så rigtig definition på hvem som är lösdrifvare, att föga dervid är all tillägga. Enligt denna Förordning skall nemligen endast den anses för Dea 20 Januarii f. m. i3 lösdrifvare, som besvärar allmänheten med tiggande, samt deri, som varit st ra flad för brott och befinner sig utan laga försvar. Ingen annan är enligt denna Förordning till Correctionshus förfallen. Utskotten tillstyrka deremot, att de skola tilläggas, som gjort sig kände för vanartj liderligt och lättjefullt uppförande. Men huru skola de hafva gjort sig derföre kände, om de icke varit straffade för brott? Det är väl ej på blotta rykten, sorn man skall förlora sin frihet? Hvad lättjan beträffar, så är det väl endast genom stöld eller tiggande, som den kan uppenbara sig, och blifva föremål för straff. Vanart och liderlighet äro alltför obestämda fel, och medgifva en alltför godtycklig tillämpning, för att böra af Lagstiftaren beläggas med förlusten af borgerlig frihet.
Jag finnér öfverensstämmande med 11. o. Ad:s förut fattade beslut, att äfven i denna 50 § lemna godtycket så fritt spelrum som möjligt, och att låta nedsättningarne hafva sin gång ända ned till minimilariffen; men att gå ännn längre, på sätt Hr Rosenblad föreslagit, det måste jag bestrida. Jag bar redan undrat deröfver, att ingen af Konungens Rådgifvare bestridt detta godtycke i afseende på bevillningen, hvarigenom dess belopp ulan tvifvel kommer att förringas. Skulle man gå så långt som Hr Rosenblad önskar, så vet jag icke hvad medel till bestridande af Kronans utgifter skulle erhållas. Om R. o. Ad. beslutar, att bevillningens belopp för fast egendom skall nedgå ända till minimilariffen, så hoppas jag, alt en motsvarande nedsättning pä afgiften för embetsmännens löner äfven måtte beviljas. Om man är 1823, då minimilariffen fastställdes, rättade sig efter egendomarnes rälta värde, och det nu medgifves, att de vanligen icke äro taxerade till mera än hälften deraf, så skulle jag tro, att Bevilln. Ulsk. kommer att föreslå, det bevillningen af löner och andra sådana tillgångar jemväl nedsättas till hälften. Hr Printzenskjöld: Den reservation, som jag afgifvit, torde nogsamt ådagalägga, att jag icke blott velat det rätta och således deruti instämt med Frih. Palmstjerna, utan äfven, på sätt Rivon Hartmansdorff anfört, icke velat lemtia godtycket spelrum. Den 6S §, hvaröfver R. o. Ad. sednast beslulit, är till sin uppställning sådan, att man, efter de grunder, som der äro utstakade, kan och bör utfinna egendomarnes rätta värde. Uttrycket de gångbara prisen, som der varit införda, var, på sätt jag under discussionen anmärkt, alltför otydligt, för att kunna tjena till ledning för taxe - 38 Dea 2 December. ringscomiteerna, och borde borttagas för att icke leda till förvillelse. Jag yrkade i mitt förra yttrande, att den ifrågavar.
Och Herren vardt vred på mig för edra gerningars skull, så att han svor, att jag icke skulle komma öfver Jordanen, eller i det goda landet, som Herren din Gud dig till arfvedel gifva skall; Utan jag måste dö i detta land, och skall icke gå öfver Jordanen; men I skolen gå deröfver, och intaga det goda landet. Så tager eder nu vara, att I Herrans edars Guds förbund icke förgäten, det han med eder gjort hafver; och icke görer beläte till någrahanda liknelse, såsom Herren din Gud dig budit hafver. Förty Herren din Gud är en frätande eld, och en nitälskande Gud. När I nu föden barn, och barnabarn, och bon på landena, och förderfven eder, och gören eder beläte till någrahanda liknelse, så att I gören illa för Herranom edrom Gud, och förtörnen honom; Så kallar jag i denna dag himmel och jord till vittne öfver eder, att I skolen snart förgås utaf landena, uti hvilket I ingån öfver Jordanen, till att intaga det. I skolen icke länge blifva deruti; utan skolen förgjorde varda; Och Herren skall förströ eder ibland folk, och I varden ett fögo folk qvart blifvande ibland Hedningarna, dit Herren eder drifvandes varder. Der skall du tjena afgudom, som menniskohandaverk äro, stock och sten, hvilke hvarken se eller höra, eller äta, eller lukta. Om du då der söker Herran din Gud, så skall du finna honom; om du söker honom af allo hjerta, och af allo själ. När du bedröfvad varder, och dig all denna tingen uppåkomma i de yttersta dagar, så skall du vända dig till Herran din Gud, och skall höra hans röst; Förty Herren din Gud är en barmhertig Gud; han varder dig icke öfvergifvandes, eller förderfvandes; och skall han icke förgäta det förbund med dina fäder, som han dem svorit hafver.
Kinot förslaget hafva »norn ffcdervärda 'Bonde-^tån fe' « vili a!'Riks. dags-FuIlmägtige Änders Danielsson frS 1 rFI(’«• borgs T än, Nils Wd nsson från Millmöluis Län, samt Johan Bengtsson och Jöhan O of Dahlberg fran Vesler-Norrlands Län, hvilka anlon: ali loi boil mot bran vinsbranning vore i allmänhet för joi dbrukaren skud lige, -oell "fördelakl ige endast fur deni, sorn hejll ilva bränvuntill verkning tfabriksnjässigt; »itt spånlinden bör hållas i lämpligt piis, men ej (iilla i värde, .hvilket åter genom lii ågyolällde förbud skulle inträffa; -att fördelen sif loänviiisbränning lill husbehof, och med afseende på kreaturens ullodi ing, alldeles försv inner .genom en inskränkning i tiden, derunder .alven smärre brämins-tiliverkare måste påskynda bi iinningen utöfver vanligheten; alt inånga landsorter, och deri bland de norra Länen, erhållit en yinnig skörd, så att behof ,af utländsk spanmäl, äfven under In än vinsla äniiiugens fortfarande, ej är alt. befara; och alt, 0111 visse 'landsorter, på sätt Moiionairen uppgifvit, verkligen ega så ringa tillgång på säti och potaloes, alt inställelse af bränvins-bränningen erfordras, ocb för ändamålet skulle finnas lämplig, en sådan ålgård icke borde till hela Riket iilsliäekus, ulan eil ias! tillämpas på de orter, sorn, genom simi Full magi ige vid Riksdagen eller Läns-^t vielser, derom hos Kongl. Majit anhålla; och hafva mehl Anders Danielsson och Dahlherg sig förenat nära fyratio af Ståndets Ledamöter frim de fleste Hi llet. *.
I den mon dessa motiver åro gällande hos många bland representationen, fastän de blott af en och annan öppet utta - Tior till Bancooch Lag-Utskollens Utlåtande, N'.o 5. 25 uttalas, kan man draga deraf tvånne säkra corrolarier: 1:0 att ju längre Bank-lagstiftning uppskjutes, ju omöjligare blir den oell 2:0 att når olika Bank-prineiper i serskilde inrättningar utvecklat sig till flerfaldiga practiske olägenheter, då faller liela systemet. För det tredje befarar jag, att stråfvandet efter alltför stor vinst hos de Bank-Inrättningar, sorn redan uppstått, väckt någon afund; äfvensom att antingen den alltför klena och otillräckliga grundfonden hos en eller tillbakaliållen inbetalning af tecknings-fonden hos en annan åstadkommit frugtan att vingleri åter skulle få fart. Man har då icke insett att det var genom en strång lagstiftning endast, som allt vingleri kunde förebyggas. För det fjerde, har obelåtenhet med Privat-Bank-sedlar i allmänna rörelsen ganska naturligen uppstått i alla de orter, der Banker ännu icke blifvit inrättade. Och det lider intet tvifvel att denna obelåtenhet blifvit vederbörligen bearbatad på senare åren, helst den alls icke eller föga förspordes intill de sista 5:ue åren och långt efter det de första Bankernes sedlar spridt sig kring alla landsändar. Landshöfdingarne gjorde sig derförinnan möda att befordra sedlarnes gångbarhet; åtminstone motarbetade de den icke; naturligtvis uppbördsmånnen likaså; men bladet har lin vändt sig och efiecten år, att hos våra Riksdagsmän af Bonde-Ståndet liela systemet nu har ganska få vänner att påräkna.
Beräknadt för de Tio åren ifrån och med år 1829 till och med år 1838, emedan Räkenskaperne för år 1839 ännu icke kunna vara till fullo afslutade, blifver förhållandet ungefärligen enahanda, i det att för dessa år äro lefvererade: till Räntekammaren 676,212 R:dr 25 sk. 2 r:st.; till Riksgälds-Contoret, Bevillning 90,798 R:dr 7 sk. 10 r:st., och till PostCassan 69,397 R:dr 46 sk. 6 r:st., eller tillsammans 836,408 R:dr 31 sk. 6 r:st., hvaraf medium utgör 83,640 R:dr 41 sk. 6 r:st. årligen. Huruvida denna inkomst, genom frivilliga bidrag beredd, är för Statsverket likgiltig eller uppoffringen deraf må läggas till de behof, hvilka genom Skattebidrag skola fyllas och på de Skattskyldige fördelas, beror af en pröfning, hvari Directionen ej har att ingå. Directionens pligt att förvalta detta Statens Verk inleder ej eller något omdöme från Directionens sida öfver de åsigter om Inrättningens skadlighet i moraliskt afseende, hvilka på sednare tider så ofta blifvit försporde, utan att i frågans afgörande hafva kunnat tillvinna sig öfvervigt; men om härvid Directionens närmare bekantskap med Nummer-Lotteriets beskaffenhet 91 — och fortgång genom allmänhetens deltagande deri, må finnas förtjent af något afseende, och Directionen derföre bör uttala hvad med dess erfarenhet i ämnet instämmer; så får Directionen underdånigst yttra sin öfvertygelse, att Nummer-Lotteri-Inrättningen, såsom ställd under allmän förvaltning, elter faststäld och kungjord Plan, och såmedelst förenad med tillförlitliga garantier, har på denna grund bibehållit det förtroende, hvarigenom den kunnat med framgång bedrifvas och varit stäld utom gränsen för Lagstiftarens, i förbuden emot Hazardspel uttryckta omtanka, att förekomma tillfällen till svek och bedrägerier.
Skulle nu ett ogillande af detta Betänk, uttrycka den åsigt, att icke någon underd. skrifvelse om det ena eller andra SlatsRådets entledigande kunde ifrågakomma, så skulle ju å andra sidan ett gillande deraf innebära den mening, att en eller annan af dem borde från embetet skiljas, hvilket likväl här ingalunda är förhållandet. Frih. af Ugglas har ju sjelf gillat en och annan af anmärkmne, men vill på samma gång ogilla alltsammans. Grundlagen gifver icke eller anledn. lill något sådant ogillande, enär uti 29:de § Riksd.Ordn. endast talas om den berättelse, som Const.Utsk., efter fulländad granskning af SlatsRådets prot., har att afgifva. Jag tror äfven, att om en sådan propos. skulle af Hr Gr. o. Landtm, framställas, så skulle meningarne härvid blifva mycket delade, enär mången gillar en och annan af anmärkmne, ehuru lian icke med anledn. deraf fordrar någon åtgärd. Deremot tror jag, att om Hr Gr. o. Landtm., såsom jag nu vågar anhålla, behagade framställa den propos., att Betänk, helt enkelt måtte läggas till handlingarne, så skulle möjligen heslutet blifva enhälligt, hvilket jag för min del högeligen önskar. En värd talare, Frih. Raab, har yrkat återremiss, men för min del anser jag en sådan vara högst olämplig, ehuru den icke vore bestämdt grundlagsvidrig, enär Const.Utsk. ofta fått emottaga återremisser. Jag vågar dessutom fästa upmärksamheten derpå, att 49:de § Riksd.Ordn., som talar om dessa återremisser, fäster sig uteslutande vid ett Utsk :s afgifna förslag. Här är icke fråga om något förslag eller på motion grundadt Betänk., och hvad skulle dessutom följden blifva af en sådan återremiss? Frih.
De förslag, som i förevarande hänseende blifvit fiamlagde, utgå emellertid alla från samma princip, som den, hvarpå Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i afseende på deri föreslagne gode män är byggd. Men samma skäl, som hindrat Kongl. Maj:t att åt principen gifva utveckling, hindra äfven Utskottet att antaga nämnde förslag. Det kan väl icke förnekas, att få ämnen äro mera värda att blifva föremål för communernes omsorg, än vården om de omyndige; men i sådant hänseende finnes för närvarande i lagstiftningen ej ens någon rättighet tillerkänd communerne, än mindre några förbindelser dem ålagda. Förmyndare vården, af ålder betraktad såsom en familje-angelägenhet, har alltjemt tillhört medlemmarne af slägten. Det är endast i det fall, alt skyldeman ej funnits, hvilka egt fallenhet att dermed taga befattning, som den öfvergålt till en medboigerlig pligt; och den grundsats, som häri gjort sig gällande, synes vara af den vigt, att den fortfarande måste af lagstiftaren hyllas. Men utan att öfverändakasta denna grundsats, utan att skilja familjen från en angelägenhet, som, i anseende till så väl grunden som beskaffenheten, närmast rörer densamma, anser dock Utskottet samhället kunna och böra utöfva en skyddande vaksamhet öfver de omyndige. Nu ehuru Utskottet följaktligen fmner en rättighet i denna del böra af lagstiftaren tillerkännas communei ne, betviflar likväl Utskottet, att denna rättighet för närvarande kan förknippas med bestämda åligganden i den syftning, som de serskilda förslagen anvisa. De communala inrättningarne hvila nemligen ytterst på frihet — de kunna visserligen af lagstiftningen understödjas och upprätthallas, men svårligen lärer communerne emot deras vilja kunna aläggas befattningar, förenade med juridisk ansvarighet; och häri ligger skälet till Utskottets betänkligheter emot den åsyftade lagstiftningen, helst den lag, hvars efterlefnad ej ovilkorligen kan fordras, saknar hufvudvilkoret för all lag.
För min egen tillfredsställelse och att undanrödja de twifwclsmäl som bland Ständerue kunna uppkomma, will jag, om sä fordras, .pä det sätt Lagen föreskrifwer, edeligen förklara att sig sä wcrkeligcn förhåller som nu är tillkännagifwit. öfwerste bstje-rtL frägabe: Huru stork tvär det Capital som hans Excellence sk v«ZIas ätagit sig att förränta ät Ers Majestät fordom! Dcrpä Hans Majestät utlät sig: Det utwisar redogörelsen i Stats, Contoirek. öfwerste bhsrlL androg ytterligare: Fär jag den Näden fräga om Ers Majestät till nägon gjordt ett län eller försträckning utan ränta af 60,000 R:d. Konungen swarade: Nej det kan jag icke erindra mig. öfwerste kstjsrta frägade: Om emellan ErS Majestät och öfwer - Intendenten kstsjcrant? wore nägra ännu oafsiutade penninge-affairer, emedan han lärer hafwit nägon Caha för ErS Majestät! Konungen utlät sig: Om det sä är, torde bet endast wara för de sista qwartalerne. Herr öfwersten Den M (vctober. 4677 fortfor akt fräga. Om i Spannemäls-Magazinets Direktion nägon summa wore lystad af Ers Majestät? Hwarlil! Konungen täcktes swara: MagazinsOirectioncn har, allt sedan Gripsholms Bränneri upphört, säsom ersättning derföre, till mig utbetalt, om jag rätt minnes, 16200 R;d. ärligen. Slutelkgen anförde äfrvcrste fjerta:
Särskildt för feta, varmblodiga personer med stark hudutdunstning är detta af vikt att iakttaga. Helst af hellinne bör det dessutom förses med vackra, breda spetsar och mellanspetsar jämte stora monogram i rödt, hvitt eller rödt och hvitt, sydda med korsstygn eller i plattsöm. Orongåttens mellanspetsar kunna sättas i fyrkant, i rand vid sidorna eller på sned, allt efter tycke och smak. Likaså kan man ha dubbla örongåttsdynor, den understa störst, den öfversta ytterst liten, bägge spetsprydda. Den minsta förses dessutom med en ytterspets rundt omkring, och denna är lämplig att använda som praktkudde på sängen i uppbäddadt skick. Sängdraperierna kunna vara öfveresstämmande med rummets dekorering i öfrigt. Väljes grönt, som ju anses bäst för ögonen, låter man dock undersöka tyget på kemisk väg, innan man använder det. Detta på grund af att arsenik ofta förekommer i denna färg. Eljes är mörkrödt i hög grad hållbart, blått synnerligen vackert och blågrått rätt fint. Temperaturen i rummet är ej likgiltig. Hellre för låg än för hög, då det är konstateradt att en lägre temperatur är mycket befordrande för en god sömn. Danskar och tyskar ha oeldade sofrum, men vi svenskar äro mera klemisrt uppfostrade i denna punkt, och endast en stark fysik eller en från späd ålder härdad kropp utstår detta utan risk. Bädden bör helst beredas, så att dager kommer, om ej bakifrån, så åtminstone fråa sidan. Därjämte bör sängen ej plsceras, så att hufvudgärden och helst icke heller någoa annan del komma för näft. elden. Ä r det oundvikligt, så måste breda, höga och tjocka eldskärmar anskaffas. Ej heller får bädden placeras vid dragiga fönste-, dörrar eller väggar. Prydligt och praktiskt är bruket af broderade sängmattor, och den, som så vill, kan därtill lägga en liten elegant, af tjockt garn beredd, men det oaktadt lätt och mjuk fotmatta att lägga på fötterna ofvanpå täcket.
Direction stall fortfara, bliswa följande ämnen af hufwudsakliZaste wigt för Riksens Högloft. Ständers uppmärksamhet, nemligen no Den tillgäng till Fond, som Maaasinsinrättningen synes nu genast kunna påräkna, utan för stor ränning för det Allmänna. 2:0 Werkets organisation, werkningskrets och blifwande befattning. z:o Desi styrelse och Betjening samt erlorderttga nödiga tillstött till löningar och omkostnader ; i hwilken, artikel tillika alla möjliga indragningar komma att projecreras, samt 4:0 Den allmänna J.istruclion, som för styrelsen blifwer af nöden. Första Artikeln. Gm ben Zond MagasinInrättningen genast kan hafwa att påräkna. Denna består uti följande tillgängar: Banco ^ R-d* st r. i:o De nu befintlige Lager af Spannemäl och Proviant, enl. Bilagan lät. A, upptagne i warde till 297940 41 r 2:0 Contanle medel, enl. lät. B. 96234 6 s Transport S:a 395974 47 6 g;o Den Summa i Effecter, som KrigöFörwaltningen bör aflemna, enligt hwad till StaroUtstottet ar anmält, och hwilken Summa, i fall den anwändes för Flottor och Garnisoner, bör af StatsWerkec liqwideras, för att orubbad kunna päräknas, till 352202 5:0 Genom försäljning af det nu inneliggande bade Swensta och Utländska Bränwin, af dek pä Stockholms Wag för MagasinsWerkets räkning stående partie Koppar och Järn, samt af någre öfwerflödige Byggnader m. m. synes kunna indragas ungefärligen 43957 8 8 Summa 1,216,629 iZ 9 Alla det nu warande Werkcts stulder, utgöra enligt Bilagan lut.