Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarför kan jag icke trampa det ned inom mig sjelf, när det utom mig icke fins någonting som motsvarar det? – Skammen var så qväfvande tung. Åh, dessa stora ord om att han då aldrig skulle bedt mig komma! Det var som om mina läppar förtagit sig på denna stora lögn och icke mer kunde tala. Jag bara teg. Skymningen var så mjuk och tyst. Det hördes icke så mycket som ett andetag. Jag gick min egen tankegång, som om ingen mer än jag funnits i rummet. Hvad brydde jag mig om blygseln af denna långa tystnad, denna tvära ohöfliga tystnad! Hvad var den mot allt det andra? Jag tänkte på trappgången, på rummet. Jag tänkte på dessa qvinnor som knappt ega en själ, – sålda djur, som säljas värre än till slagt. Man må tala om sina Magdalenor; jag tror icke på dem. Det är låghet, grofhet, råhet. Se bara in i ett par sådana ögon, hvars pupiller krympa ihop för dagsljuset och med röda ådror vid ögonvrårna! Skulle de än ha fernissat bort det plumpa skrattet, så återstår dock Nej, Bååth, din vackra helsning, ”som sågs af alla” – det är en förtjusande liten tafla, men sann är den icke Jag tänkte tillbaka på att jag vandrat uppför denna halfskumma trappa, stirrat på dessa visitkort, hvars namn jag förgäfves sökte läsa, ringt på denna klocksträng, liksom lyssnat efter stegen i tamburen alldeles som Lagt min hand på samma dörrlås, hängt min kappa på samma knapp. Och det kom en sådan vämjelse i mitt sinne.261 Jag känner den ännu; ännu medan jag skrifver. Jag tror aldrig att jag kan gå dit mer. Det skulle kosta mig den största sjelföfvervinnelse, – nu. Jag skulle känna mig som en annan än jag sjelf. Det skulle stå en ful tanke mellan mig och hans röst, den skulle mänga afsky i handslaget, den skulle klibba vid möblerna. Jag förstår allt det der. Det är så vanligt och så naturligt. Men jag vill icke röra vid det. Jag har haft nog – jag!
Jag stannar härvid, och anhåller att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja till Utsk., på det att dess ledamöter måtte vakta sig för motionens innehåll och den idé, som ligger i sjelfva tendensen. För öfrigt siiger man, att hvad som än tryter vår protestantiska kyrka, icke felas derinom tolerans. Jag svarar, att de band, hvarmed vår kyrka f. n. fjettras, äro rätta anledmn till de schismer och sekter, hvari hon nu förfallit. Det är andan, som saknas inom Statskyrkan, och derföre lånar man sig hellre till att begagna verldsliga vapen, med hvilka man kan säga: hugg tilli än att bekämpa kyrkans irrläror ord mot ord och anda mot anda. Frih. Cederström: Jag anhåller om ursäkt hos K. o. Ad., att jag ännu en gång upträder; men Hr Tham har i sitt sista ananförande fällt ett yttrande, som föranledt mig att ånyo begära ordet. Hr Tham har nemi. sagt, att, långtifrån att någon förföljelse skulle ega rum inom Svenska Statskyrkan, finnes deremot honom veterligen ingen kyrka så tolerant som denna. Jag anhåller, att detta yttrande måtte få qvarstå för Hr Thams räkning, såsom ett prof på hans förmåga att kunna bedöma hvad som innefattas under begreppet tolerans. Gör man en jemförelse med andra länders lagstiftning, vågar jag påstå, att intet land finnes med en sådan intolerans som Sverge. Betraktar man Ryssland, som väl icke kan anses vara toleransens hemland, så är der föydragsamheten långt större än här, då derstädes icke är förbjudet för någon, att innehafva ett embete, ehuru han icke bekänner sig till den Grekiska Kyrkan. I vårt land deremot är det förbjudet för en person, som icke bekän - Den 12 November. 135 ner sig till den EvangelisktLutherska läran, att bekläda civilt embete.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att E. o. Ad., i följd af de beslutade återremisserne af momme a, b och e, torde finna nödigt att återremittera äfven Utskis slutligen i denna punkt gjorda hem ställan rörande liela tillökningen i anslaget för Just.BevisionsExpeditm och densammas anvisande att utgå i öfverensstämmelse med Utskis i bifogad tabell gjorda förslag, ropades Ja; men härvid anmälde sig och yttrade Hr Bildti Jag får till Pir Gr. o. Landtm, vördsamt hemställa, huruvida icke propos. bör framställas angide alla de öfriga uti tabellen Litt. D förekommande lönebelopp, så att definitiva beslut derom blifva fattade. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag för min del skulle anse, att sedan man rubbat StatsUtskis förslag i flera hänseenden, så gjorde man bäst uti att återremittera alltsammans och icke nu fatta något definitift beslut. Hr Printzensköld: Det är alldeles icke E. o. Ad. som rubbat Utsk:s förslag, utan det är Utsk. sjelft sorn rubbat K. M:s Propos. i de delar, hvarom återremiss blifvit beslutad. I afseende Don 23 Mars e. m. åter å de uti tabellerne uptagne lönebelopp, som öfverensstämma med den K. Proposm, torde någon återremiss ej böra äga rum, utan Utsk:s förslag derutinnan helt enkelt bifallas, hvarföre jag hos Hr Gr. o. Landtm, ödmjukast anhåller, att lian måtte till 11. o Ad. framställa Propos. till bifall å den af Utsk. här upgjorda tabellen, för så vidt den rörer de för embetsoch tjenstemännen föreslagna löner, hvaremot någon anmärkn. ej blifvit gjord.
Plenum kl. 6 e. tn. Justerades 2 prot.-utdrag för f. m:s plenum samt prot:t för den 24 sisth Januari. Med förmälan attén suppleantplats i Allm. Besv.-o. Ekon.- Utsk:t blifvit ledig efter Gr. Lagerberg, Gustaf, som utsetts till ledamot i samma Utsk., anmodade Hr Gr. o. Landtm. IL o. Ad:s Hrr Elektorer att välja en ny suppleant i meranämnde Utsk. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts den 11 och 16 dennes på bordet lagde Mern. N:o 60, i ani. af erhållna återremisser å Betänk:t N:o 21, ang:de R. Stms åren 1860 och 1861 församlade revisorers berättelser om verkställda granskningar af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1858 och 1859. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utsk:ts den 11 och 16 dennes på bordet lagde Utlåtm: N:o 61, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de gjord underd. ansökning om öfverlåtande till staden Christianstad af en kronan tillhörig tomtplats derstädes; N:o 62, i ani. af K. Propos. om beviljande af anslag till inköp för statens räkning af en del utaf den Kammarherren m. m. G. D. Lorichs i lifstiden tillhöriga samling af mynt och medaljer; N:o 63, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de anslag för framtida vård och underhåll af Gustaf Wasas monument vid Utmeland i Dalarne; samt N:0 64, i ani. af Iv. M;s Nåd. Propos. ang:de försäljning till skatte af Ljusne stora kronolaxfiske i Gefleborgs Län. Den 18 Mar» e. m. 233 Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utsk:ts den 11 och 16 dennes bordlagde Mern. och Utlåt.:
Jag är icke bland dem, som, efter den af Hr Frih. o. Landtm, afgifna förklaringen, missförstår den; men då Hr Ribbings yttrande visar, att den kan missförstås, så anser jag de nämnda orden böra borttagas, och propos. helt enkelt endast böra innehålla bänkm.valets afskaffande. Det var dock egentl. icke i anledn. häraf som jag begärde ordet, utan för att visa Hr Hjerta, att hvad han framställde och som kunde vara riktigt in abstracto icke blir det in concreto. Hr Hjerta har rätt deruti, att om man först framställer propos. till borttagande af bänkm.valet och den med ja besvaras, så skulle deras meningar vara afskinna, hvilka hellre ville hafva bänkm.valet qvar än något annat, t. ex. Hr Lefrens förslag; men om man närmare eflersinnar hvad det vore för annat, man skulle stanna vid, om man icke ville bifalla Hr Lefrens åsigt, så finner man, att det der annat icke blir återupplifvande af bänkm.valet, ulan Utsk:s förslag till Ståndets indelning i 5 classer. Aar man således kan betrakta saken In concreto, så kunde man låta bli att betrakta den in abstracto, emedan det tjenar till ingenting annat än att få en abstraction. Derföre hoppas jag att, då propos. är af Hr Frih. o. Landtm, framställd och redan besvarad, så att Hr Landtm, förklarat sin uppfattning vara sådan, att ja varit rådande, vi, med undvikande af vi - Den ii April f. m. vidare ahstraclion, kunde fä skrida lill uppgörande af coiitra-propos. ; och oaktadt jag icke får framställa contra-propos:n, emedan jag äfven svarade ja på Landtnäs framställning, vill jag dock, medan jag har ordet, fästa uppmärksamheten derpå, att contra-propos. redan är gjord af Hr Lefren; oell hemställer jag derföre, sedan vi veta hvad japropostn är, om ej contra-propostn måtte blifva till antagande af Hr Lefrens eller Utskrs förslag.
På samma ställe läses den förut anförda uppgiften af en ryss, som år 1584 erbjöd sig att för 50 rubel blifva vägvisare öfver land från Petschora till Ob, att ett vest-europeiskt skepp förlist i Obs mynning, och att dess besättning der blifvit dödad af samojederna. Ryssen berättade äfven, att det vore en lätt sak att från Waigatsch segla till mynningen af Ob. Hvalfångaren Jan Cornelisz. van Hoorn försökte segla norr om Novaja Semlja mot öster, men stötte vid 77° n. br. på is, hvilken nödgade honom att vända (Witsen, s. Cornelis Bosman reste, på uppdrag af det nordiska kompaniet i Nederländerna, med ett fartyg om 90 läster, bemannadt med 24 man och provianteradt för 2½ år, genom Jugor Schar mot öster, men mötte så mycket is i Kara-hafvet, att han nödgades söka hamn i nämnda sund. Han väntade här på gynsammare förhållanden, men nödgades slutligen af storm och is att återvända med oförrättadt ärende. (S. Muller, Geschiedenis der Noordsche Compagnie, Utrecht 1874, s. 185.) Detta år utsändes en dansk expedition mot nordost. Resan är beskrifven af de la Martinière, hvilken medföljde som kirurg, i ett första gången år 1671 i Paris utkommet arbete: »Voyage des Pais Septentrionaux. Dans lequel se void les mœurs, manière de vivre, & superstitions des Norweguiens, Lappons, Kiloppes, Borandiens, Syberiens, Samojedes, Zembliens, & Islandois, enrichi de plusieurs figures». Detta arbete har sedermera fått en betydlig spridning152, helt säkert till följd af Martinières lätta, från den vanliga torra skeppsdagboksstilen afvikande skrifsätt och den massa underbara historier han uppdiktar, utan ringaste hänsyn till sanning eller sannolikhet. Han är nordostfärdernas Münchhausen.
Utan frugtan för de följder som deraf kunde upkomma, fastställde en wist nedsatt cours säsom enda wilkoret för ränte och amalgams afbekalningar till de utländska creditorerne, fä synes mig mädan af denna egenmagtiga cours beräkning ungefärligen wara lika stor, soM den, att förklara capital skulden rill twä tredjedelar dödad, i synnerhet dä genom detta förhastande, endast en fullkomlig reciprocitet ragttaqes. Mig ar åtminstone icke bekant, att, pä fart en ward ledamot inom detta ständ yttrat, Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen förlorat sin enskildla egendom i Frankrike. Jag met att Hans Kongl. Höghet i kraft af dest afgifna försäkran till Swensta folket, och för alt annu närmare endast med det samma förbindas, äterlämnade kort ester dest ankomst till Swerige i Hans Maj:t Fransmannens Kejsares händer de dotakioner Han af Högbemält Herre emottagit. Jag wet äfwen och Högloft. Ridder, skåpet och Adeln har af Smts Utskottets upläfle betänkande kunnat det samma inhämta, akt Hans Kongl. Höghet genom Holländska national skuldens redu - Den iz Julliro? reduction, säg sig en betydlig summa penningar beröfwad, me!i sam»,a betänkande wisar ytterligare, all dä fräga i hemliga Urstoltek upstod om ersättning af denna Kron-Prinsens förlust, Hans Kongl. Höghet genast förklarade, akt han ej af Sweriges Rite kunde e-er borde begära ett skadeständ för hwad han endast i eaenstap af Franst undersåte hade förlorat.
Vid ett sådant förhållande anser Utskottet icke nyttigt hvarken för Rusthållar•ne eller Regementet , om någon mönstring icke egde rum förr än efter trenne års förlopp, men tror likväl den inskränkning derutinnan kunna tillstyrkas , att de emellan G finer al mön stringar ne existerande Cassationsoch Approbationsmönstringar med nummerhästarne kunde verkställas eridast hvarlajanat år. 22 jBesv. och Öecon, Ulsk. Bende. D en, i afseende på ifrågavarande mönJ stringar, väckta motionen om rättighet för de rustande att sig emellan utse en Sqvadronslullrnägtig att vid mönstringen deras talan bevaka, anser Utskottet icke påkalla någon åtgärd, enär på dem sjelfve beror, att antingen personligen eller genom lagligt ombud, hvar för sig, eller gemensamt, sina angelägenheter besörja. Beträffande slutligen den tredje frågan om vadmals och egna pr.oducters användande till beklädnad för såväl Ryttare som Soldater, eger ett olika förhållande rum vid Cavalleriet och Infanteriet , till utredande hvaraf Utskottet lår vördsamt anmäla, i af» seencle pd Indeldta Cavalleriet, att beklädnads-staten af den 11 Maji 1795, jemte andra förordnanden stadga, det i allmänhet Rusthållarne sjelfve ega anskaffa alla mindre både Beklädnadsoch Utrednings-persedlar för såväl karlen som hästen, och att endast den större munderings-anskaffningen sker, för likhets vinnande , vanligen genom beställning gemensamt, i hvilken åtgärd de Rustande ega rättighet att deltaga och således deras enskilda fördel tillika på bästa sätt bevaka , samt , att serskildt Rusthållarna vid Skånska Hussaroch Dragon-Regementerne, jemte Bohus Läns Regementes Södra Bataillen , undfått tillstånd genom Kongl, Besv. och Oecon. Utsk.
I afseende på de af Utskottet föreslagna vilkor och förbindelser för det tillstyrkta låneunderstödets erhållande, har för öfrigt både inom Borgareoch Bonde-Stånden blifvit anmärkt: att den i G:te punkten för aktieteckningen bestämda summa, hvilken skulle motsvara |:delar af den beräknade anläggningskostnaden, vore alltför hög; och har i stället för den till Stats-verkets säkerhet sålunda stadgade teckningssumman, hvars tillvägabringande ansågs omöjligt, föreslagits det vilkor för lånets åtnjutande, att om jernvägen icke blefve på föreskrifvet sätt och inom stadgad tid fullbordad, borde de tillskjutne enskilde medlen, äfvensom sjelfva jernbanan, utan lösen tillfalla Staten. Till besvarande af de emot Utskottets yttrande, rörande den jernvägs anläggning, hvarom nu är fråga, framställda anmärkningar, anser Utskottet sig endast behöfva åberopa hvad det återremitterade Utlåtandet innehåller, helst Ut - Stais itskoll*ts Memorial, N:o Sill 5 skottet deruti sökt ej allenast omständligt redogöra för de särskilda förhållanden, sorn, enligt Utskottet företedda handlingar förekomma i afseende på de begge föreslagna olika jernvägslinierna, utan äfven utveckla de skäl, sorn föranledt Utskottet föreslå Rikets Ständer att öfverlemna åt Kongl. Maj:t att i Nåder bestämma så väl utgångspunktea för denna jernväg, som den hamnplats, till hvilken han skall ledas. Utskottets i detta afseende yttrade äsigter hafva också blifvit godkända af 2:ne Riks-Stånd eller Ridderskapet och Adeln och Preste-Ståndet, hvilka bifallit hvad Utskottet tillstyrkt rörande Statens bidrag för anläggningen af en jernväg frän Dalarne samt de derför af Utskottet föreslagna vilkor och förbehåll.
Man har anmärkt mot 10 och 14 sk:s-sedlarna, att de icke ingå i den nya myntenheten. Detta anser jag vara temmeligen likgiltigt för allmänna rörelsen, såvida sedlarne befinnas vara nyttiga i vexling och Iiqvidei’. Sådant är efter ruin förmening förhållandet särskildt med 1 o-sk:s-sedlarna; ty om en sådan begagnas tillika med en 8 sk ,hvarigenom summa 18 sk. uppkommer, så är denna särdeles beqväm till liq viderande af skjutspenningar för en mil med en häst och drickspenningar dertill. För resor äro dessa sedlar särdeles användbara, emedan man slipper att medföra slantpåsar, och emedan de både för en sjelf och ens förbud äro lättare all förvara än löspenningar. Men det är icke blott till respenningar utan äfven till postpenningar, som dessa sedlar äro särdeles beqväma, isynnerhet som man icke alltid bar löspenningar till hands och en eller annan slant lätteligen kan borttappas af budet. Uti Hr Bråkenhjelms anmärka, alt så länge dessa sedlar finnas, kunna kopparpenningarne, hvilkas tillverkning är ganska dyr, lill en viss mån undvaras, instämmer jag således fullkomligt. På grund af hvad jag således baft äran anföra, anhåller jag att R. o. Ad. mätte, på sätt jag från början yrkat, bifalla Hr af Zellens reservation. Hr Lefren, Joli. Pehr: (^tvifvelaktigt lärer vara, att det icke är förenligt med sunda grnndsatser alt hafva den mängd af olika småsedlar som vi äga, dels utgörande delar af r:dr b:co såsom enhet, och dels commensurabla blott med 48:dedelen deraf och icke stycke för stycke commensurabla med enheten; men denna oreda mäste väl en gång vika. Jag hoppas alt vi vid nästa riksdag skola blifva af med dessa sk i 11 i n gs-sed lar; ju flera sorterna emedlertid äro och ju mera compliquerade, desto bättre; ty jag har förmnrkt att Svenska allmänheten i många frågor icke låter upplysa sig genom andra motiver än erfarenheten om svårigheterna, som omsider föranleda förändringen.
Likväl liar jag hört, att lån på kortare tid fått omsättas, ehuru det icke synts af räkenskaperna annat, än att lånet blifvit inbeiaidt och nytt lån uttaget; Af dessa skäl, och då jag tror, att ändamålet icke uppnås genom ifrågavar. stadgande, hvarigenom blott ett nytt band lagges på Iåntagarne och ett hinder för inrättningarna att blifva för landet så fördelaktiga som möjligt, instämmer jag med Frih. Boye i den åsigt, att 2:dra punkten bör utgå ur Gr. Frölichs förslag, hvilket för öfrigt torde kunna oförändradt antagas i stället för UtsktnS 12 $. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: Utsk:n hafva föreslagit ifrågavar. stadgande med full öfvertygelse om dess nytta för landets rörelse. Hr Stråles yttrande, att statsbankens närvar, discontrörelse icke skulle kunna af privatbanker öfvertagas, 0111 ett sådant stadgande som det ifrågavar. qvarstår, utgör ett vigtigt skäl för bibehållandet af detta stadgande; Bancodisconten bör nemi., i min tanka, icke underhålla slående lån och vingleri och privatbankerna böra få en ädlare bestämmelse. Deras fonder böra hållas rörliga och utgå till handeln till befordrande af landets rörelse och icke till vinglare och understöd för tjenstemän eller consumenler i allmänhet. Det här icke undfallit Utsk:n, att stadgandet kan eluderas; men man har trott, att det blefve lätt för revisorerna att undersöka bankens förvaltning och att direct:n genom en sådan tydligen gifven bestämmelse,' som stadgandet innefattar, skulle finna sig uppmanad att tillse, om något underslef ägde rum. Med den kännedom vi alla äga Örn vära disconters cieditbruk och den opinion, sorn råder i landsorterna, tror jag, att detta stadgande af den högsta lagstiftande magten är nyttigt; och är jag öfvertygad, att, om detta stadgande borttagas, ingen privatbank i landsorterna inför några stränga vilkor för sin utlåning, utah söker att göra utlåningarna på så lång tid sorn möjligt, emedan sådant måste medföra vinst för bankerna. Vid stiftandet af Wermländska privatbanken beslöts, att omsättning icke skulle äga rum.
Stats-Utskottet har, med hänsyn lill hvad Utskottet här ofvan yttrat, desto mindre ansett godtgörelse i det ifrågaställde hänseendet böra af Statsverket beviljas, som det, enligt Utskottets tanka, kan ifrågasättas, huruvida nämnde räntegifvare på grund af gällande föreskrifter varit skyldige att till samma räntetagare, hvilka, i ämnet hörde, en gäng förklarat sig icke vilja under sin tjenstetid på räntornas uppbärande efter medelmarkegång ingå, men sedermera tilikännagifvit sig önska begagna en sådan beräkningsgrund utgöra räntorna enligt denna beräkning och om icke för en sådan förändring af förut gjorda aftal erfordras så väl räntegifvarens som räntetagarens samtycke. Detta utgör dock en tillämpningsfråga som, enligt hvad Utskottet inhemtat, för närvarande i anledning af uppkommen tvist emellan räntegifvare och räntetagare i annat län är föremål för vederbörande erabetsmyndighets handläggning; vid hvilket förhållande det icke synes lämpligt, att frågan af Rikets Ständer för närvarande till pröfning upptages; och får Utskottet alltså hemställa, att jemväl denna motion må utan afseende lemnäs. Stockholm den 3 April 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 7 April 1860, kl. 8 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående rättighet för skolans och kyrkans tjenstemän att å vederbörande Landtränlerier uppbära lösen för deni å lön anslagen kronotionde. (I. A.) Uti en hos Preste-Ståndet väckl och till Siats-Utskottet remitterad motion har Prosten Arrhenius anfört, hurusom oaktadt rättvisa och billighet fordrade att tjenstemän finge uppbära den dem anslagna lön oafkortad, sådant likväl icke vore händelsen med de skolans och kyrkans tjenstemän, hvilkas löner till större eller mindre del bestod i kronotionde, sorn icke kunde uppsägas. Dessa Ijenstemän måste nemligen af de dem anslagna herbergen uppbära lösen för berörde tionde, och då de icke sjelfva kunde för detta ändamål fara omkring på landet, nödgades de uppdraga uppbördsbestyret antingen
Samma sak gäller äfven, om godset beslår i ännu icke uttröskad eller på marken slående gröda. Utsk. söker väl alt, i 3 § af sill förslag, förekomma dessa olägenheter; men, i min tanka, utan att deruti lyckas. Jag anser nemi., alt sådant gods, som är svårt alt förvara, bör få försäljas, ulan att någondera af parterne det äskar. Hvad angår den §, som tillerkänner Konungens Bef:h:de rättighet att pröfva ett mål, derom tvist uppstått, sä enär denna rättighet genom andra författningar är Konungens Bef:h:de betagen, kan jag icke gilla denna §, såsom icke varande i full öfverensstämmelse med författningarne i allmänhet. Den reservation, som är bifogad betänk, af Hr Gunther, utgår, såsom redan är anmärkt, från andra synpunkter. Åsyftar man att bibehålla 1835 års författning med tillägg och förändringar, sä torde det förslag, som af Hr Gunther blifvit uppstäldt, vara i åtskilliga fall lillfyllestgörande. Några anmärkmr hafva redan af Frih. Baab dervid rätteligen blifvit gjorda; men den hufvudsakligasle är dock i min tanka den, att 3:dje punkten af Hr Giinlhers förslag ålägger gäldenär att instämma i den frågan, huruvida det i hans hand varande godset tillhör en annan, än honom sjelf. F min tanka, är detta icke riktigt. Den som anser sig äga godset, bör äfven föra talan; men gäldenär bör icke lemnäs tillfälle att, genom en så beskaffad rättegång, utdraga på tiden af den utsökning, som hos honom sker. Han äfventyrar dervid ingenting, hvaremot fördelarne deraf äro ganska påtagliga. Äfvenledes är den af Hr Gunther föreslagna edgång, enligt milt förmenande, alfa liad i så beskaffade uttryck, som gör den nästan omöjlig. Han säger nemi., att den som gör anspråk pä äganderätt till godset, skall med ed intyga, att han ”redeligen samt på god tro och ej till veterligt förfång för vederparten, sin rätt åtkommit.”