Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direction» hvilken utan någon slags ersättning för sin möda befrämjar ändamålet* Hvad sålunda förekommit, Öfverlemne vi så väl till Rikets Ständers, som deras BancoUtskotts kännedom och den vidare åtgärd, som kan finnas lämplig; och rörande den i 2:dra puncten omnämnde åtgärd af Directionen, att till utlåningar begagna de från Banken lyftade byggnads-biträden, instämme vi i Herrar Banco-Fullmägtiges yttrande, som] jemväl blif - y3o Riksens Ständers vit Verkets Direction rnetldeladt: att enär Statsverket betungats med en drygare Ränte-betalning till Banken, i samma mån som medlen blifvit uttagnej det utan allt tvifvel måste anses som en afvikelse ifrån det rätta, att Directionen låtit foga anstalt om penningarnes rcqvirerande ifrån Banken, innan arbetet påfordrat deras användande, och det, för alt under tiden kunna begagna dem i Discontväg lill fondens förstärkande genom Ränte-inkomster. §. 4- Sedan Götha Canal-Bolags Delegare, vid Bolags-Stämman år 18:20, uppdragit åt Verkets Revisorer och Direction, att gemensamt granska och fullborda en då uppgjord generell plan till inrättning af en Besparingsoch Pensions-fond för Canalverket, i anledning hvaraf Herrar Banco-Fullmägtige, som af BolagsStämmo-Protocollet erhöllo del, deJi 16 November samma år till Directionen yttrat deras öfvertygelse om nyttan af en dylik anstalt, mot hvilken, såsom egentligen grundad på tjenstemäils och arbetares egne tillskott, Herrar Fullmägtige ej funné något att erindra, under bifogadt förbehåll, att sådane medel och fonder, som Rikets Ständer påräknat eller anslagit, för det egentliga Canal-arbetets fortgång och vidmagthållande, icke utan Deras tillåtelse blefve för särskildte ändamål médtagne eller förminskade; så hade, i följd af förenämnde uppdrag, Verkets Revisorer gemensamt med Directionen sedermera, under Ordi - Revisorers Berättelse. ^3i narie
Att, då fråga är om en från grunden ny lagstiftning i detta ämne, fortfarande vidhålla grundsatsen alt sådana mål kunna upptagas, utom af den permanenta stadsdomstolen, äfven af häradsrätt och sålunda låta deras behandling fortfarande underkastas all den tidsutdrägt och de flerfaldiga olägenheter, som, på sätt Utskottet nyss antydt, äro oskiljaktiga från en domstol, hvars närvarande arbetsordning hufvudsakligen måste söka sitt försvar i de svårigheter hvarmed en förändrad inrättning af densamma ur ekonomisk synpunkt för närvarande måste vara förenad, skulle, enligt Utskottets förmenande, i sjelfva verket innefatta en återgång från de grundsatser, lagstiftaren vid utfärdandet af 1667 års Sjölag ville göra gällande. För frågans bedömande, så vidt den angår meraberörda måls anhängiggörande vid häradsrätt, böra nemligen komma i betraktande de förluster, godsegare genom en längre tids dröjsmål med sådana tvisters upptagande och afgörande kunna underkastas, i följd af varors försämring eller förstöring eller till och med förvarande, den förminskning af en varas värde, som i anseende till förändrade konjunkturer kan uppkomma, de stora olägenheter och kostnader, redare kunna tillskyndas derigenom att besättning måste uppehållas för vittnesmåls afgifvande, så vida icke redare, till undvikande af en större förlust, vill beröfva sig sjelf förmånen af den bevisning, som genom besättningens hörande kunde för målets utredning vinnas och således gifva en rättvis sak förlorad; och om rigtigheten af dessa antaganden icke kan jäfvas, lärer från den i nu gällande Sjölag synbara förutsättning, att sjörätts-målen skola företrädesvis tillhöra stadsdomstolarnes pröfning, steget böra tagas fullt ut, och sålunda Utskottets förslag i afseende å domstol och rättegång i sjörätts-mål, finnas vara med hänseende till den svenska handelns och sjöfartens närvarande ståndpunkt och fortfarande utveckling af högsta behof påkalladt. Att åstadkomma en skyndsammare handläggning af dessa mål, synes äfven hafva varit afsedt, då Kongl. Majit, i enlighet med Högste
Eka, ^xsl, Ofwer-Hsf» Jägmästare, L. N. O. R. S. O. Z. — O) UenUferns af Lundholm, LZri, Ofverste, ' R. E. O. rl. — Sparre, knur. rt> — kiurclc, Knur. «) 17. — kicmmwA af L;r.be!ih, Olses Ofwcrste-Kammar-Iun?arc. L). 22. — Laner, fsokan Lagris!, Oswcrste, R. S. o. 2d. — dr^ondurvuä, Lulkak, Öswerste-^ieurensnr. A. S. O. c) 29. — kuleichaue, Lckirrinis, Eantz!r-Rad, R. N. O. r/) Ai. — Larl ^ä>m > En af Rikets H>! -e", Ofwerste. Marstkaik, R« och L. af Kong!. DiUtts O. e). z6. — Lvlörner as Tuna, Lsrl, f. d. Vioe-OnuvLrnaur hos Konungen, Ofiverste, Lecrecsr-rrs rr-id Kongl. A>!ks:re örä. M ^.'rd.rp'0t uti Nsconamie - Utffottet. L^) rui Riddar». Ulff. ^ ' K d n, r-ri rUiodar». SÄ Lxxeäirioa,. Utffotten. Lev. — Gransel as Lindeberg, ^rvvcä Oleia, Kammarinnkare. 44. — VVreäe, I^Lblan, Oswerste-Kammar-Juukars, QencrnI-ILlnfor, Roch 6. af K. M. O. a) 49. ^— l^leeievvost, Lric sulran. 54. — vr>n Ongern Lieinberg, -VlLlbins ^loxan6sr. L) 59.
Jag katt icke frångå min Öfvertygelse om öiämpligheten af att afgöra sista mom. i 6 §, innan 5 § blifvit afgjord; men om det på f. m fattade beslut att uppskjuta med 5 §:s afgörande, tilldess pröfningen af 6 § föregått, skulle kunna anses lägga hinder för Hr Gr. o. Landtm, att, på sätt jag föreslagit, nu återgå till 5§, vågar jag vördsamt föreslå, att Ståndet, med frånträdande af sitt förra beslut, mätte besluta en slik återgång, samt anhåller, att Hr Gr. o, Landtm, härom täcktes inhemta Ståndets tanka. Hr von Troil: För att på ert gång komma till ettslut med 6§ och frågan om antalet af Statsrådets ledamöter, an-4 håller jag, att det föredragna sista mom. nu måtte afgöras, och att Ilr Gr. ö. Landtm, ville till Ståndet hemställa att som sin gemensamma tanka antaga följande redaction: Af de tvenne Statsråden utan departement bör den ena hafva beklädt civilt embete, Gr. Horn: Jag medger väl, att det ännu är oafgjord!, om några Statsråd utan föredragning böra finnas; men då jag tyckt mig märka, att pluraliteten är för denna mening, så att det kan tagas för afgjordt, att consultativa Statsråd komma att finnas, instämmer jag för min del i Hr v. Troils förslag, såsom en lämplig medelväg. Hr Silfverhjelm, Garl Adam: Då jag var den, Som på f. m. väckte fråga, att blott 8 föredragande Stats-* 4 H. 19 146 D e m 6 0 c t o b t r c. m. lad skulle utgöra Konungens Conseil, kan jag ej underlåta att förklara, det jag anser besynnerligt och oformligt, om man nu skrider till afgörande!, huruvida de consultativa Statsråden skola blifva 4 eller, på sätt Hr v. Troil föreslagit, 2:ne, innan det ännu blifvit afgjordt, om några Statsråd utan föredragning skola finnas. Jag instämmer således till alla delar med Hr Hjerta. Hr Hjerta: Jag kan ej instämma med Gr.
Till beredande af lifligare Communicationer, genom PostVäsendet, hafva åtskillige anstalter under loppet af åren 1827 och 1828 blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla. ( I07 ) I della afseende är förordnadt genom Kongl. Brefvet den 2 Mars 1827, att för Postens skyndsammare gång emellan Stockholm och Ystad, samt befrämjandet af Brefväxlingen med Continenten öfver Kongl. Preusiska Staterne, nämnde Post, så lång tid af året, som årstiden medgifver Ångbåtsfartens begagnande emellan Ystad och Greifswald samt vägarnes beskaffenhet gör den erforderliga skyndsamheten under Landtransporten möjlig, skall afgå med gästgifvarskjuts directe till Ystad, — en anstalt, hvilken, efter hvad ÖfverPostDirecteursEmbetet uppgifvit, ledt till den påföljd, att Posterne under nämnde tid kunnat framkomma till Hamburg och derifrån hit omkring 24 timmar förr, än de poster, som gå öfver Danska Staterne lill och ifrån samma Stad. Till befordrande af en för Götheborgs Stad samt öfrige, Söder om densamma belägne Städer mera beqvämlig och lämplig Postgång lill Continenten öfver Ystad, har Kongl. Maj:t tillika behagat i Nåder stadga: att den öfver Ystad från Götheborg gående Utrikes Posten, med hvilken Hallands och Skånska Posten samt Dansk-Tyska Posten borde förenas, skall på samma tider som förut, eller Onsdagar och Lördagar om aftnarne, med vanlig Postskjuts afgå, samt frän Halmstad, utan allt uppehåll fortgå med Gästgifvarskjuts, på enahanda sätt och efter samma Beräkning af tid och omkostnader som för den emellan Stockholm och Ystad gående Posten blifvit föreskrifvit; hvarjemte den från Continenten till Ystad ankommande Post på lika sätt derifrån skall afsändas till Halmstad.
För öfrigt och dä ofvanberörde 2tne Betan? kanden lika grundligt, som fullständigt utreda de skäf, hvilka föranledt Ståndets härom fattade Be? slut, samt derjemte innehålla åtskilliga för Allmänheten vigtiga Statistiska upplysningar, ansåg PrestStåndet, för sin del, dessa 2tne Eelänkanden böra särskildt ifrån Trycket utgifva®, så framt det, enligt hvad Ståndet förmodar, utan Stats? Verkets betungande med Tryckningskostnaden, kan verkställas. Från Vällofl. BorgareStandet. S. D. Vid ytterligare föredragning af Hoglofl, I,agUtskottets den 17 sisth December afgifne och den 15 dennes på Bordet lagde Utlåtande, an^ gående sättet för uppläsning uti Kyrkorne af För-’ fattningar och andra Kungörelser, blef detta Utlåtande till Utskottet aterremitteradt, med öfverlemnande tillika af de uti BorgareStåndet gjar^ da anmärkningar. S. D. Biföllos, vid förnyad föredragning J Riksens Höglofl. Ständer StatsUtskotts, den 12 uti innevarande månad afgifne, samt den 15 på Bordet lagde Utlåtanden: 1:0 Angående tryckning af Allmänna Indrag? ningsStaten samt Specielle Staterne. 2:0. I Prof. Utdrag. d. 19 Jan. 1818/ 45 2:0 I anledning af RiksdagsFullmägtigen Olof Olssons från Vermland Memorial, om kostnader bestridande vid undersökning, rörande upprensning af Clara Elf. 3:0 Öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, i fråga om fortfarande af Stats Anslaget för Fattig» vårdslnrättningen i Carlscrona, samt 4:0 I anledning af Kongl. Maj is Nådiga ReJ miss af Landshöfdingens öfver Norrbottens Län, Herr Friherre G. A. Koskulls underdåniga Skrifvelse, den 29 November 1817, rörande anstånd med indrifvandet af den ännu återstående del af Vesterbottniska Lånet, som skall erläggas af In. vanarne i Norrbotttens Län.
N:o 27. i anledn. af olika beslut, hvaruti RiksSt. stadnat i afseende på grunderna för den blifvande allmänna bevillningen; N:o 28. i anledn. af RiksStts olika beslut i frågan, ang:de curhusafgiftens fortfarande. IL R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen. In (klem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Den 4 Augusti f. m. Måndagen den 4 Augusti 1834- Plenum kl. 9 f. m. Upplästes till justering i protjutdr. för d. t dennes f. 111., innefattande R. o. Ad:s beslut, rör:de BancoUtsk:s utlåt. Vid justeringen af beslutet rör:de 21 :sta punkten, yttrade Underteckn. Rid d.S ecret.: Under discussionen öfver nu till justering sednast upplästa punkt väckte Hr Gunther fråga om ett tillägg dervid, hvilken frågas afgörande uppskjöts, till dess pröfningen af hela det ifrågavar. betänk, blifvit fulländad; men då beslöt R. o. Ad. att antaga det af Hr Gunther föreslagna tillägg. Härvid bestämdes likväl icke, under hvilken punkt i betänk, samma tillägg borde få sitt rum; och jag får altså nu äran hemställa, om R. o. Ad. icke skulle linna lämpligt, att merberörde tillägg får utgöra Lit. cl) uti 2i punkten. R. o. Ad. biföll, att det tillagda mom. skulle införas såsom Lit. cl) uti 21 punkten. Efter slutad uppläsning af prot.utdr. yttrade Underteckn. Ridd. Se c re t.: Enligt min uppfattning af de öfverläggningar,. som föregingo R. o. Ad:s beslut om in bjudningar till de öfriga RiksSt. i afseende på åtskilliga punkter uti betänk., hvarom det upplästa prot.utdr. handlar, tycktes meningen vara, att äfven det, uppå Hr Gunthers förslag, antagna tillägg borde i inbjudningsväg underställas Medstånden. Något beslut blef likväl derom icke fattadt.
Bland föremål, som å de fleste staters budgeter upptaga ej obetydliga rum, äro understöd till aflidne embetsmäns eflerIemnade enkor. Man har, ej utan skäl, ansett, att cmbetsmannen borde egna sin tid ät statens tjenst, ostörd af enskilde näringsomsorger, och att då han, efter en läng tjcnstcmannabaua afgick frän jorden, utan alt derstädes hafva förvärfvat annat än ett aktadt namn, sä tillhörde det samhället att ej låta dem, som varit honom närmast, sakna hvad som, i anseende till de lefnadsvanor, som härflutit från ett i samfundslifvet länge innehaft rum, kan räknas bland det növändigaste. I Sverige hafva desse omsorger blifvit underlättade genom 2:ne under, Statens hägn stående föreningar, armeens och civilstatens enkeoch pupill-cassor. De äro likväl derutinnan skiljaktige, att dä den förra utan undantag omfattar krigsmaktens personal från fältmarskalken ända till fältmusikanten, så utesluter den sednare ätskillige af Statens högre embetsman, såsom landshöfdiugarne. Att en sådan reglering vunnit fastställelse, anser jag hvarken rättvist eller klokt; men dä det lärer i allmänhet iä anses gifvet, att högre tjeustebefattningar ej böra medföra minskade ekonomiska fördelar, så torde ock fä antagas, att Staten har ett åliggande att jemna nämnde missförhållande, då verkliga förtjenster och verkligt behof sådant påkalla. Ett sådant fall är för hand inom den landsort jag tillhörer. Det är framlidne Landshöfdingen i Westerbotten, Frih. Georg Lars af Schmidts efterlemnade Enkefru, född Hedenberg, för hvilken jag vägar föreslå en, till beloppet föga betydlig pension å allmänna indragningsstaten. Frih. af Schmidt, född af borgerliga föräldrar, ingick ung i Statens tjenst, tjenade inom både flottan och armeen, och deltog i (lere strider mot fäderneslandets flender; vid 45 års ålder anförtroddes honom länestyrelscn i Westerbotten, hvarifrån han Den 25 Augusti.
Då vi komma till Femte Hufvudtiteln, få vi höra omtalas alla de kunskaper en sjöman behöfver; han skall kunna astronomi, infanterioch artilleriexercis m. m., ntan att derför erhålla högre aflöning, och skickas dessutom omkring, vida längre än ingeniör-officerarne. Den 28 Februari f. m. 649 Mitt sinne intogs af dysterhet vid betraktande af den tafla, Frih. Klinckowström uppdragit öfver våra finansers ställning. En statsbrist af 30 millioner ar för handen. Jag frågade mig, om vi hafva annat att göra, än spara allt hvad vi kunna, och jag tog då i betraktande, om vi icke skulle kunna vänta med uppsättande af detta pontonier-kompani, tills den armé, som skall gå i elden, är fulltalig. Jag kan icke lemna min röst till ett anslag, som jag icke anser nödvändigt, och jag yrkar fortfarande afslag å denna punkt. Hr Nordenfelt; Jag trodde knappt mina öron, då jag hörde en i tjenst varande kapten vid ett regemente, der man är van att finna en hög grad af militärisk bildning, yttra, att, då Sveriges armé icke är organiserad till det stora nummertal, som är behöfligt, behöfde icke heller något vidare pontonierkompani att upprättas. Då vi hafva 30,000 man stamtrupper och minst 20,000 man beväring, tillsammans 50,000 man, trodde jag icke, att någon kunde anse tre pontonier-kompanier vara för mycket. Behofvet af dessa sistnämnda trupper beror dessutom icke på arméens storlek, utan på landets terräng. I ett slättland utan strömmar kan den största armé vara utan pontonierer; och sedan en bro är slagen, är det lika lätt, att derpå öfverföra 100,000 man, som 50,000 man. Jag tror, att dessa tre pontonier-kompanier äro ett minimum, och att ett uppskof med dess organiserande icke är befogadt. Från min barndom har jag haft den regeln, att hvad man kan göra i dag, bör man icke uppskjuta till i morgon.
Jag anhåller för öfrigt, alt fa vid detta tillfälle anmärka, att flera locala förhållanden göra bancosedlarnas omlopp så oumbärligt, att här, mindre än i något annat land, stora summor i silfver kunna komma i fråga att ur Banken uttagas, och att farhågan för silfrets utvandring är, efter min öfvertygelse, den minsta af farhågorna vid Bankens framtida förvaltning, såvida nemi. creditrörelsen på det hela ordnas så, att godtyckliga pappersemissioner ej kunna uttränga det verkliga myntet. 10:0 Den af BancoUtsk. här föreslagna föreskrift är påkallad af en nödig försigtighet och lärer ej kunna undvaras, så länge ett minimum för Bankens metalliska cassa måste bestämmas. Omständigheter kunna dock inträffa, då det allmänna bästa skulle fordra, att en Bank, äfven under ofördelaktiga coursoch cassaförhållanden, långt ifrån att minska eller inställa sina utlåningar, borde utsträcka dem. Så har Engelska Banken vid flera criser i allmänna rörelsen handlat; och denna rådighet i farans stund, denna högre åsigt af landets och Bankens gemensamma interesse, sorn utmärkt Engelska Bankstyreisen, utgör måhända det egentliga och stora företrädet, som en enskild bankinrättning (det vill icke säga en sammanblandad enskild och allmän) har framför en Statsbank, förvaltad efter bestämda föreskrifter under en ängslig ausvarsskyIdigdet. Ilr von Qvanten: Det är visserligen riktigt att i närvarande stund och före en beslutad utvexling bestämma den proportion, man anser vara lämplig emellan silfver och sedlar, den må vara som 5 till 8 eller som 2 till 5, eller huru som helst, ehuru jag ej af vår Banks ställning sedan 1778 kunnat uppfatta grunden för denna proportionslära. Men hvad jag anser äfventyrligt är att, sedan man beslutat verkställigheten af utvexlingen, äfven bestämma en proportion; ty i ock med detsamma som man antager en proportion, sedan utvexlingen är börjad, antager man möjligheten af utvexlingens upphörande, och då är hela arbetet förgäfves.
Ropades Ja. totti ic Octo lier f. m. III Föredrogs I nyo EevillningsUtskotfets den a dennes under Nio 44 afgifne, famt den 4 derpåföljde eftermiddagen pl bordet lagde , Betänkande, angående en förnyad ChariseSigillatseFörordning. Herr Cederfchjöld, Pehr GuftaJ: Såsom ett slags Chef för Barnmorske-undervisningen, anser jag som en pligt att göra en anmärkning vid förevarande Betänkande. Kongl. Maj:t och Riksens Ständer hafva redan gjort så mycket för Barnemorskeyrkets befrämjande, genom undervisningens kostnadsfrihet, fritt underhåll för ett visst antal under lärotiden, samt frihet för Barnmorskorna från Bevillning af deras praktik, att jagjår hemställa, om det ej skulle synas med principen öfverensstämmande, att från chartering fritaga så väl ansökningarne om tillstånd att få lära Barnmorske-konsten, sorn sjelfva BarnmorskeBrefvet, och SumlhetfCollegii Examens-betyg. Hvad Brefvet betriffar, torde j'g få nämna, att det vid undervisningsinrättningen i Skåne med Charta beläggas, men deremot icke här i Hufvudstaden. Grefve von Rojen, Axel'. Jag får vid Utskottets Betänkande göra den anmärkning, att en afgift blifvit utsatt för Riddare af Konung Carl XIII:s Orden. Orsaken , hvarföre de hittills varit undantagne, är den, att i olikhet med förhållandet vid alla andra Ordnar, inga RiddareBref fördem blifvit expedierade. Herr Thaml fFollrath', Jag får först besvara den sista anmärkningen. Det är ej nova - / U3 Ben 20 Octoler /. m, rande BeviilningsUtskottet, sorn först föreslagit^ att Riddare-Bref af Kongl. Carl XIIRs Orden skola charteras; Utskottet har blott afskrifvit Kuni görelsen af 1818, ty der står, att för dem skola betalas 6 R;dr, Det är således ej något nytt.
Hon har dött utan att önska återse mig, utan att gifva mig en antydan om huru jag skulle återfinna någon varelse på jorden, som tillhör mig, som bär mitt namn, utan ett ord af kärlek till afsked, och hon har likväl icke så hastigt öfverraskats af döden, hon har aflidit efter några dagars sjukdom, säger den gamle hederlige presten. O moder, moder, hade då ditt hjerta icke ens i döden någon ömhet, någon välsignelse för din son? Arma qvinna, hvars hjerta troligen varit så förbittradt af verldens grymhet och orättvisa, att du icke ens velat mottaga ditt barns kärlek såsom ersättning, för att icke minska dina anspråk på himlens godtgörelse. Astley tystnade och vandrade sorgsen och tankfull fram och åter en lång stund, alltför lång för den otåliga Alf, som slutligen ansåg det bäst att väcka sin vän ur de dystra grubblerier, som sysselsatte honom och derför, helt sakta vidrörande hans arm, sade: — Du reser naturligtvis i morgon, som du ämnat? — Ja, prosten lofvar att vänta med begrafningen, tills jag hinner hem. — Det är ledsamt att skiljas ifrån dig under dylika omständigheter. — Ja, då vi råkas igen, om det någonsin sker, så har jag den svarta kappan på ryggen. — Det var icke den drägten dina framtidsdrömmar buro för ett par år sedan. Astley sammantryckte läpparna för att bekämpa alla de häftiga känslor af sorg och saknad, som han kände brusa inom sig, och vände sig bort utan att svara. Liksom hvarje stolt, oerfaren och förmäten yngling, hade han haft alltför anspråksfulla och fantastiska drömmar om framtiden, för att icke verklighetens tvång skulle synas mycket hårdt och oväntadt. — Kom Alf! Kom, låt oss företaga vår promenad, — sade han kort och fattade vännens arm. Några ögonblick derefter vandrade de båda ynglingarna under de aflöfvade träden på Helgonabacken. Ungdomen i vår tid är alltför praktisk, för att besväras af någon entusiasm, för hvad det vara må, men för femtio år sedan fanns det verkligen stundom en smula romantik, i synnerhet ibland studenter; vi, som nu äro så ofantligt visa, böra imellertid också vara toleranta och icke alltför mycket förakta dem derför, ty hvar tid har sitt skaplynne.
Hämtar man ledning för detta bedömmande af det synbara behofvet, torde man visserligen någon gång, sanningsfullt nog, kunna bestämma, hvad en annan icke behöfver och hvad han således kan undvara; betänker man åter, att önskningar och begär skapa behof, som den fria, äfven upplysta, viljan tror sig hafva rätt att Den 3o December e. m. fylla, när detta behofs fyllande icke inkräktar på andras billiga rätt; så finnes, efter min tanka, ingen annan grund för bestämmandet af hvad vi kunna undvara, än den sjelftagna rättens. Uti förbudet mot införsel af några få, på afsättningen af våra inhemska större och väl tillverkade fabrikater möjligtvis ännu menligt verkande, utländska manufactur-varor, eller, såsom nya förslaget till Tulltaxan innehåller, uti en lämplig skyddstull å dessa varor, finnes väl allt det billiga skydd mot otillbörliga förluster, som med någon liberalitetsprincip står att förena, och detta skydd blir i sednare fallet, eller genom skyddstullen, så mycket kraftigare i sin verkställighet, som lagarnes utöfning dymedelst förenklas, och opinionens deltagande då rangerar sig på lagarnes sida, och icke på lagbrytarens, emedan dessa lagar till sin grund medgifva en frihet och förbjuda den icke. Erfarenheten har också visat, att en upptäckt Lurendrägare mången gång funnit misskund, ja till och med ifriga försvarare, hvaremot det svårligen låter tänka sig, att Tullförsnillaren blir ansedd såsom annat, än en oärlig medborgare, den der undansljäl Staten dess lagliga tillhörighet.
Diarier och Registratur, i anledning af verkstäld granskning af Justitia^ Ombudsmannens; Constit. Utskottets Utlåtande, III s 82, 83, lagdt lill Handlingarne af BondeStåndet, IX s 235, af Adeln, IX s 237, af BorgareStåndet, ix s 246. Djeknepenningar, I 1. s 837. •—. om användandet af, i Hernösands Stift. StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 523 — 525, bif. af Adeln, IX s 146, af PresteStåndet, IX s i4p> af BorgareStåndet, IX s i5i, af BondeStåndet, ix s 153. Underd. Skrifvelse, x 1. s 702, 703. — om förhöjning af; Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1224. Utskottets Betänkande, IV 2. s 1775 >—.1778, bif. af PresteStåndet, IX s 5a4» af Adeln, ix s 532, af BorgareStåndet, IX s 543, af BondeStåndet, IX s 547. DiscontVerkets, Banco, tillstånd under åren 1818 — 1820, II s 273 — 277. —• ■—■ lånerättighet i Banken, begagnad, II s 410, 4j3. förvaltning, angående Revision af, under denna Riksdag. BancoUtskottets 69 Betänkande, VI i. s 3, 4> lagdt till Handlingarne af BorgareStåndet, IX s 3o, af Adelil, IX s 36. Discont Verkets, Banco, förvaltning, angående den öfver, för år 1823 förrättade Revision, VI 3. s 84 — 95, bif. af PrcsteStåndet, IX 3. s 7, återrem. af BorgareStåndet, IX 3. s 11, bif. af BondeStåndet, ix 3. s 19.