Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Räntmästare i allmänhet för förluster genom cassering af Sedlar; N:o ir4, i anledning af väckt motion om sättet för utgörandet af Arrende-spannmål för Domkyrkohemman; N:o r 1 5 , i fråga om understöd af Stats-medlen till Götheborgs Stads Fattigvårds-Inrättning; Af den 13 sistl. Maji: N:o ir6, i anledning af väckt fråga om Moln - Prat. TJidrag den 12 Junii 182g. Qvarn-egares befrielse från skyldigheten att, ernot fastställd tull af en kappe på tunnan, verkställa målning för Kongl. Ma:jts och Kronans räkning; N:o 117, rörande General-Assistance-Contoirets indragning. S, D, Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, den 16 sisth April, under N:o 105, afgifna och, den 4:de dennes e. m., pä bordet lagda Utlåtande, i fräga örn disposition af de till Barnhus-Inrättningen i Malmö gjorda donationer, blef samma Utlåtande af Ridderskapefc och Adeln afslaget. Från Högvördige Preste-Ståndet. S. D. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 156, i anledning af Friherre C. H. Anckarsvärds Motion om erhållande af upplysning, angående en uppgifven behållning hos Stats-Verket af omkring Fem Millioner Riksd:r, blef, vid nu skedd förnyad föredragning , till Handlingarne lagdt. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos LagTJtskottets Betänkanden: iN:o 65 , i anledning af Riksdags-Fullmägtigen från Hallands Län BSrje Börjessom Motion orri förklaring öfver II Cap. 2 §. Rättegångs - Balken; och N:o 67, öfver Riksdags-Fullmägtigen fran Kronobetgs Län Petter Ericssons Motion om in. $7, Prat. Utdrag, den ra Jnnii »82g. skränkning sf den i 15 Cap. 5 §.
Inbjudningen har ock blifvit af Ridderskapel och Adeln antagen, så vidt den angick föreläggande för Utskottet att inkomma med voterings-propositioner i ämnet; hvaremot densamma afslagits af Preste-Ståndet, som, lika med Borgare-Ståndet, lågt Utskottets anmälan till handlingarne; sistnämnde Stånd, efter det Herr Talmannen, med instämmande uti Bevillnings-Utskoltets åsigt att den fråga, som är föremål för 128 §, ej vore af bevillnings natur, och således borde antagas vara genom (re Stånds beslut afgjord, förklarat sig ej kunna framställa annan proposition i anledning af Betänkandet i denna del, jemförd! med Bonde-Ståndets ofvanberörda inbjudning, än att Utskottets ifrågavarande yttrande måtte läggas till handlingarne. Bå sålunda två Stånd slädnät emot två, i fråga om den behandlig af omförmälda ämne, som enligt grundlag må ega rum, har Utskottet ansett sig böra v hos Rikets Ständer anmäla förhållandet, under hemställan, alf til! Konstitutions-Utskoltet må hänskjulas alt bestämma, huru med frågans behandling vidare skall förfaras. Slockholm den 18 Juni 1857. \:o 12, Alik, lill J\|i. Utsk. den 22 Juni 1857 kl. 2 e. m. Betänkande, angående den sä kallade Iinrhus-afgiften Uti Nådig Proposition lill Rikets Ständer af den i O sisllidne Januari (N:o 00), hvilken ifrån samtliga Riks-Stånden blifvit lill Bevillnings-Utskottel remitterad, har, under åberopande al hvad genom Kongl.
Sl:s och Statens sak, när hela menigheter i något fall finnas vara lidande, att antingen söka skaffa deri rätt, som har rätt, eller ock söka bereda lindr ing, om bördorne äro för mycket tryckande och icke i rättsväg eller genom öfverenskommelse kunna lindras. Något annat sätt att erhålla denna lindring gifves icke, än genom Statens mellankomst; ty det låter icke tänka sig, alt den fattiga Dalallmogen, som har svårt att berga sig för dagen, skall kunna anskaffa hvad som beliöfves för att underhålla en rättegång eller för att på en gång friköpa sig från det ifrågavar. åliggandet. Den har ingen annan utväg än att genom sina representanter vända sig till R. St., hvilka böra lyssna till deras anhållan, i händelse deri är grundad. Man har sagt, att den ifrågavar. undersökningen tjenade till intet, emedan dermed säkerligen skulle gå, som med en undersökning uti ett visst län, der parterne å ömse sidor skrattade deråt och sade att landshöfdingen icke hade med saken att skaffa, emedan det tillkom domstolen att skilja emellan parterna. Jag liar visserligen icke mycken kännedom om de administrativa myndigheterna och gränserna för deras verkningskrets; men då Regeringen har utfärdat ett påbud om undersökning af vissa privilegiers art och natur, så är det ganska besynnerligt att skratt deröfver kunnat uppstå, då det mäste vara helt annat att i laglig väg uti sista instansen afgöra frågan, sedan parterne å ömse sidor leronats tillfälle att anföra skäl och motskäl, och helt annat alt i administrativ väg låta verkställa en preliminär undersökning till utredande af förhållandet. Det gifves kolprivilegier, hvilka kallas privilegier af missbruk, emedan privilegierna icke kunna H 4° 3.4 Den »4 April f. ra. med några handlingar slyrkas, och vid sådant förhållande måste ett sådant privilegium förfalla.
– Herren vare dig när! – hviskade Rabenius faderligt och sakta. – Är du nu redo att skiljas hädan efter ett godt dagsverke? Bengt Geting låg med händerna knutna och förblödde. De hårda ögonen stodo vidöppna, och det envisa och knotiga ansiktet var så barkadt af sol och frost, att dödens blåaktiga blekhet endast sken fram öfver läpparna. – Nej, – svarade han. – Det är första gången jag hör ett ord från din mun, Bengt Geting. Den döende knöt händerna allt hårdare och tuggade med läpparna, som mot hans vilja öppnade sig för orden. – En gång, – sade han långsamt, – må väl också den uslaste och trasigaste bland knektar få tala. Han reste sig ångestfullt på armbågen och utstötte ett så skärande jämmerskri, att Rabenius icke visste, om det steg från själens eller kroppens kval. Han nedsatte kalken på marken och bredde näsduken öfver den, så att icke de kringtumlande löfven skulle falla i brännvinet. – Och detta, – stammade han och tryckte sina händer för pannan, – detta skall jag, som är en Kristi tjänare, vare nödd att bevittna morgon efter morgon kväll efter kväll. Soldaterna trängde sig på alla sidor fram mellan buskarna för att se och höra den fallna, men deras kapten kom i vredesmod med värjan dragen. – Bind karlen en duk om munnen! – ropade han. – Han har alltid varit den mest envetna man i bataljonen. Jag är inte mer omänsklig än någon annan, men jag måste göra min tjänst, och jag har en mängd nytt och ovant folk, som kommit med Lewenhaupt. Det har nu blifvit förskrämdt genom hans jämrande och vägrar att gå fram ... Hvarför lyder ni inte? Här för jag befälet! Rabenius tog ett steg framåt, och i sin hvita lockperuk hade han en hel krans af gula löf. – Kapten, – sade han, – hos den döende befaller Herrans tjänare allena, men han lämnar gärna i ödmjukhet sitt kommando åt den döende själf. I tre år har jag sett Bengt Geting gå i ledet, men ännu har jag aldrig sett honom tala med någon.
— Att frågor af denna art så böra bedömas, har varit min öfvertygelse allt, sedan jag blef närmare bekant med de constitutionela formerne, med beskaffenheten af de garantier, som Folken i constilutionela Stater sig betingat; men äfven om jag förut icke hyst denna öfvertygelse, skulle den blifvit bibringad genom flere af de yttranden jag under nu påstående öfverläggningar afhort, ty Friherre Anckarswärd och andra, som med honom tänka lika, hafva redan sträckt forskningen utöfver de trånga gränser, som med de gjorda anmärkningarne mot Konungens Rådgifvare blifvit utstakade. — Herr Friherren och jag dela icke lika åsigler, men sådant hindrar mig icke, att i detta fall beträda den bana han öppnat, ty då Herr Friherren talat om Sty* r el sens handlingssätt J tar jag mig friheten 96 D e n 21 J n 1 i i f. m. att, börjande, der Herr Friherren'"slutat, tillägga hvad som i fullständigheten af hans tal fattats, nemligen några ord om de förhållanden, hvarunder Styrelsen handlat, och deribland i första rummet om beskaffenheten af den motståndskraft, som Styrelsen finner inom sjelfva Representationen, och hvilken naturligtvis måste hafva ett ganska betydeligt inflytande på Regeringsärendernas gång. En Constitutionel Statsförfattning förutsätter, att bland Folkets Representanter finnes ett större eller mindre antal, som opponerar sig mot det af Styrelsen antagne och tillämpade Regeringssystémef; och långt ifrån att önska undanrödjandet af ett sådant motstånd för Styrelsen, är jag öfvertygad, att en opposition, som känner sin bestämmelse, och som äger vilja och förmåga att uppfylla den, bör påräknas och begagnas såsom en nyttig motvigt i den vågskål, hvarmed de serskildta Statsmagterne till sin likhet bestämmas. Jag klandrar således icke tillvaron af en opposition, men jag fordrar, att den skall vara ändamålsenlig, ty i annat fall är den skadlig.
Till Svenska skeppsbyggeriets och sjöfartens underlättande har Herr Waern uti omförmälda motion föreslagit, att ankare, som nu draga 3 R:dr införselstull per skeppund stäp. vigt, måtte beläggas med endast 3 R:dr 16 sk. tull, och att tullen Bih. till R. St. Prot. 1850 & 1851. 5 Sami., 1 Afd., 5 Haft. 5 34 BevUlnings-Ulskottels Betänkande, M 3. å kettingar med länkjernets diameter öfver 5/s tum, hvilka nu aro åsatte dels 5 R:dr dels 1 R:dr 24 sk. införselsafgift, malte, ntan åtskilnad för gröfre eller finare slag, bestämmas till sistnämnde belopp; äfvensom Herrar Rosenblad och Murén tillstyrkt, att tullsatsen å kettingar med länkjernets diameter öfver % till och med 1% tum, måtte nedsättas från 3 R:dr till 2 R:dr 24 sk. skeppundet. Vid öfvervägande af dessa förslag har Utskottet, oaktadt sin benägenhet att uppmuntra de vigliga industrigrenar, hvilkas fördel motionärerna afsett, likväl funnit betänkligt alt ytterligare nedsätta nu gällande i förhållande till varuvärdet ej höga tullsatser å ankare och kettingar; och hemställer derföre, att dessa tullsatser må oförändrade bibehållas. Å stångjern, nu till införsel förbjudet, hafva Herrar Rosenblad och Murén föreslagit införselstullens bestämmande till 4 R:dr skeppundet stapelstads-vigt. Herr Schwan har tillstyrkt en tullsats af 3 R:dr 16 sk. med successiv nedsättning af 8 sk. om året under 8 år till 2 Ridr skeppundet. Uti Herr Hjertås omförmälda motion är yrkad en vida väsendtligare nedsättning, så att tullen skulle blifva högst 1 R:dr.
Summa | Väblar (Styckjunkare) l Brigad-Trumpetare (D:o) 1 Divisions-Trumpetare (Konstapel) ) Batteri-Trumpetare (Vice Konstapel) Staben / Sadelmakare (Konstapel) Skräddare-Mästare (D:o) Skomakare-Mästare (D:o) Skräddare-Arbetare (Soldat) Skomakare-Arbetare Sjukvaktare I Batteri-Adjutanter (Styckjunkare) Konstaplar Vice Konstaplar Batterier 1 Artillerister och / Afdelningstrumpetare (Soldat) Kompanier | Vagnmakare (D:o) Hofslagare (D:o) Bevärings-Artillerister (2:dra och 3:dje Klassen) Bevärings-Rekryter (Usta Klassen) (Dm) (Dm) Summa Ett Batteri 6 U Åkande Artilleri. Hästar. ) Hästar. Vid de årliga exersisöfningarne äro de på hvarje Fält-Division befintlige 2:ne Kapten-Löjtnanter (park-befälhafvarne) Batteri-Chefer för de, Divisionen tillhörande, 2:ne Fot-Batterier och rida härunder Ruslhållare-hästar. Under krig och andra forhallan den utgöres Officerspersonalen vid Fot-Batterierne af Artilleriets Disponible Officerare. T a is. Ingenior-Brigadens sammansättning till Personal och Hästar. Grader och Befattningar. Staben Officerare Kompaniet Chef och Inspektör för Ingeniör-Brigaden och Chef för Stabs-Expedition (Major) . l:ste Stabs-Adjutant (Kapten) 2:dre Stabs-Adjutant (Subaltern) Liqvidations-Officer (Kapten eller Subaltern) Förråds-Offlcer (D;o) Disponible Kaptener - . „ Kapten-Löjtnanter . „ Löjtnanter „ Under-Löjtnanter . Kompani-Chef (Kapten) Kapten-Löjtnant
För att ådagalägga huru tryckande särskildt krut-transporten vore för orten, har Johan Andersson hufvudsakligen påpekat samma omständigheter, som Erik Olsson uti sin motion i fråga om inställelsen för emottagande af skjutsen och ersättning för densamma berört, samt dessutom anmärkt, att orättvisan utaf ifrågavarande servitut vore så mycket mera i ögonen fallande, som detsamma drabbade endast vissa socknar. Med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, har Johan Andersson föreslagit: »att alla krut-transporter från Klosters krut-bruk i Husby socken i Dalarne må verkställas utan krono-skjuts, medelst forbönder, på sätt lämpligast finnes, samt att orten alldeles befrias från skyldigheten att medelst krono-skjuts desamma i fredstid fortskaffa». Utskottet har tagit dessa motioner i öfvervägande; och hvad först angår den af Anders Jansson väckta frågan derom, att, efter det nu gällande kontrakter, derigenom krut-bruken blifvit bortarrenderade, tilländalupit, sådana icke vidare må uppgöras rörande tillverkning af bergssprängnings-krut, utan att del må blifva hvar och en tillåtet att tillverka denna vara, har Utskottet inhemtat, att, Bih. lill R. St. Besvärsoch Ekon.-UIshoilcts Betänkande N.o 124. sedan Kongl. Majit den 29 December 1855 i Nåder beslutat, att nuvarande förbud mot införsel af krut skall med 1858 års utgång upphöra samt införsel deraf mot stadgad tullafgift från och med den lista Januari 1859 vara tilllåten; så har Kongl. Majit uti Nådigt Bref till Dess och Rikets Krigs-kollegium den 13 Januari innevarande år, ibland annat, förklarat, att bemälda Kollegii bestyr med kruts tillhandahållande åt bergslagerne och enskilde konsumenter komme med 1858 års utgång att upphöra samt att Krigs-kollegium från samma tid ej heller skulle ega att utöfva någon kontroll i afseende å beskaffenheten af krut, som ej för kronans räkning tillverkas.
Ständerna beslöto nemi., ali Arrendatorn skulle ega rätrigltel att frånträda arrendet och att bostället skulle utbjudas å ny arrendeauktion, men när det kom till kritan, som man säger, så begagnade sig Arrendatoren icke af den honom sålunda beviljade rättighet utan behöll arrenderätten, hvilket ådagalägger att arrendebeloppet icke var updrifvet för högt, utan att Arrendatorn endast sökte bereda sig en fördel på sanningens bekostnad. Jag tror förhållandet i detta fall icke vara likartad!, hvarföre och på de skäl som Hr von Troil anfört, jag anhåller om R. o. Ad:s bi fall till utlåt. Jag kan för öfrigt ej underlåta alt beklaga, att icke Regeringen uttalat sin åsigt i ämnet och går till och med så långt, all jag anser Regeringen hafva kunnat, efter vederböndes hörande, medgifva Arrendatoren rättighet lill den begärda afsägelsen. I en sådan åtgärd hade icke legat någon eftergift af en Statens inkomster. Del hade endast varit att utöfva en K. M., såsom den högsta representanten af den exekutiva makten i samhället eller förvaltare af Statens angelägenheter, tillkommande rättighet alt kunna vidtaga de åtgärder,som äro i hvarje fall behöfliga, för att kontrahenterna med Slaten icke må lida någon orättvisa eller genom dylika kontrakter som dessa bringas i fattigdom och elände. Frih. Stjernstedt: I anledn. af hvad den siste värde talaren yttrat derom, att ehuru K. 31. icke förordat den gjorda ansökningen, man likväl kan draga den slutsats, alt K. 31. funnit densamma med rättvisa och billighet öfverensstämmande, ber jag att få anmärka, alt jag kommit till ett alldeles motsatt resultat.
Herr Cederschjöld: Den siste talaren bar varit af den tanka, att mitt förslag icke borde antagas såsom gemensam tanka, utan Utskottets godkännas, emedan det vore lika med det vid sista Riksdagen framställda; men jag hemställer, om detta motif kan vara så riktigt, då sistnämnde förslag blifvit härstädes, eller åtminstone af något Riksstånd, vid denna Riksdag ogilladt, och om Den 22 Februari i f. m. det icke således vore mera skäl att söka tillvägabringa ett så beskaffadt stadgande, som mera svarade mot opinionens fordringar i detta fall. Då man nu ser, att 3 Stånd ej varit belåtne med deras inskränkta rättighet att göra sina tankar i afseende å grundlagsfrågor gällande, hemställer jag, om icke tiden är inne att klart inse hvad lagstiftarne menade med jörsvårande formaliteter. För min del fäster jag dervid det begrepp, att ingen ändring i Grundlagarne skulle kunna antagas, hvilken icke blifvit af alla 4 Stånden vid 2:ne på hvarandra följande Riksdagar godkänd. Att blott återremittera en viss princip eller idee tror jag ej vore rätt, ty Utskottet tillkommer i sådant fall blott alt sammanjemka skiljaktiga meningar, och ej att, på grund af framställde generella principer, utarbeta nya förslag. Jag tror derföre, att Utskottet är bäst belåtet med att få till sig öfverlemnadt något helt förslag, på sådant sätt som det af mig aflemnade. Friherre Rålamb: Jag har begärt ordet endast för att, i anledning af Herr Cederschjölds uppgift, att Piidderskapet och Adeln skulle vid innevarande Riksdag hafva afslagit det af ConslilutionsUtskottet nu å nyo framställde förslag, upplysa, att det icke var Ridderksapet och Adelil, utan BondeStåndet som afslog det; men att samma Stånd redan till Grundlagsenlig bahandling godkänt det förnyade förslaget. 3o Den 11 Febr na rii f. m. Herr Cederschjöld: I fall saken vore af mera vigt skulle jag vädja till RiddarhusSecreteraren för att få utrönt, om icke förslaget af Ridderskapet och Adeln Lief afslagit. Hans Excellence Herr Grefve af FFetterstedtj Gustaf:
Om således R. o. Ad. behagar bifalla den summan, så kommer det bestämda anslaget till förenämnde ändamål att till det belopp, som å tabellen är uptaget, inbegripas under det förslagsanslag af 770,000 r:dr, som till fångars vård och underhåll blir bestämdt. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Dea siste värde talaren har ganska riktigt upgifvit att del är K. M., som bestämmer fångvårds-slyrelsens stat, likasom vågoch vattenbyggnads-styrelsens; men det är den betydliga skilnaden emellan dessa styrelser, att för vägoch vatlenbyggnads-styrelsen kan K. M. endast disponera en viss gifven summa, hvilken icke får öfverskridas; hvaremot K. M. för fängvårds-styrelsen kan använda så mycket penningar Han för godt linner, emedan anslaget der är förslagsanslag. Om nu K. M. äfven hädanefter såsom hittills må ega att bestämma fångvårds-styrelsens stat, så hindrar sådant icke att anslaget till personalens vid fångvårds-styrelsen aflöning kunde vara ett bestämdt, till siffran gifvet, anslag likasom för vägoch vatlenbyggnads-styrelsen, och då det i princip är, så vidt jag förstår, riktigt att icke andra anslag böra vara förslagsanslag än sådana, för hvilka det är aldeles oundgängligen nödvändigt, emedan i annat fall R. St:s rätt att reglera staten skulle vara illusorisk, så förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff derutinnan att detta anslag hör så delas, alt anslaget för personalen vid fångvårds-styrelsen blir ett gifvet, bestämdt anslag och icke ett förslags-anslag. Då anslaget till underhållet af kronans hus i landsorten likasom i hufvudstaden är ett bestämdt anslag, sä måtte det väl icke vara omöjligt att på förhand beräkna, hvad som åtgår till fängelse-byggnadernas underhåll, och göra delta anslag bestämdt, såsom förhållandet redan är med anslaget till underhåll af kronans hus för öfrigt.
Krigsbefälet aldrig organ serat denna så nyttiga, Staten besparande, Cassa; och synes BevillningsUiskotUt synnerligast hafva föst sig vid den synpuncten, att Staten antingen skulle förlora en påräknad och oumbärlig inkomst, (som vist aldrig kan komma i fråga) eller ock att Låntagarne i Cassan skulle nödgas erlägga ett Bevillnings-tillskott, som rätteligea vore långifvarens åliggande. Med den varmaste önskan, att på allt tänkbart och rättvist sätt bidraga till att lindra enskilta Medborgares utskylder, kan jag likväl för min del ej inse billigheten af att göra det på deras bekostnad, hvilka FädernesW landet i så hufvudsaklig mon har att tacka för dess lugn och sjellbestånd, och hvilka i samma mon skola komma att ligga Allmänheten till last, som fonderna för fromma Stiftelser minskas. Ej eller vet jag någon orsak, hvarföre just denna Stiftelses lagliga, hittills nästan Dm 29 Maji. 54 9 oitördt ålnjutna privilegier böra förr vidkännas intrång, än Uppfostringsoch Fattigförsörjningsinrättningar, hvilka böra betraktas utur en och samma åsigt, såsom af likartad beskaffenhet med Arméens PensionsCassa och andra fromma Stiftelser; äfven synes mig en sådan åtgärd princip-stridig emot det vid detta Riksmöte, på så väl grundade skäl, vidtagne ädelmodiga beslut om pensionernes och Pensions^ fondensökande för andre Embetsoch Tjänster mäns Enkor och Barn. Likaledes uraktlåter man att befrakta, det Låntagare i Cassan kunna påräkna stående Lån, hvilka de i evärdeliga tider ej befara fä uppsagde, så länge de uppfylla sina förbindelser, en förmon som alltid är af vigt och synnerligast i denna perioden för 6 procent blir för en och hvar högst betydlig
Hrr som afstyrka tryckning af mitt mern. på Ridd.kassans bekostnad och vågar utbedja af de Hrr, som visat mig den uppmäksamhelen alt föreslå en sådan åtgärd, det de måtte afstå från sitt förslag; hvarom jag anhåller alt Hr Gr. o. Landtm, behagade till dem göra hemställan. Hr von Hartmansdorff: Då jag understödde Frih. Falkenbergs önskan att Hr Rääfs nu upplästa anförande måtte på trycket utgifvas, var det ingalunda min mening att det skulle ske på Ridd.kassans bekostnad; utan blott att framställning skulle till Ståndet göras huruvida det ansåge anförandet vara af den vigt, att det för t jente alt tryckas, på del Ståndet sålunda kunde visa huru mycken uppmärksamhet det fästade vid detsamma. Jag vill visst icke tillstyrka att Ridd.kassan dertill skulle förskjuta kostnaden, isynnerhet då, såsom Hr Hjerta upplyst, sådant icke på länge varit brukligt. Sedan nu Hr Rääf undanbedt sig denna, får jag också tillstyrka att denna fråga mätte nedläggas, isynnerhet då så många talare och särdeles Hr Hjerta talat deremot. Det skulle se ut som fruktade vi, hvilka gilla andan och syftningen i Hr Rääfs motion, att de aumärkmr den innehåller icke ägde nog vigt i och Deli 18 December f. m. 267 för sig sjelfva och behöfde visa sig i tryck för att göra sig gällande. Jag är öfvertygad att det rätta, om än sent, likväl en gång skall göra sig gällande oell att en opinion i fråga om det nya lag-förslaget snart nog skall utbilda sig, äfven utan tryckning af Hr ltääfs merauämnde anförande. Jag är dessutom viss att den uppmärksamhet, som delsamma redan fästat på delta rum, och den motsägelse, som dess vedersakare deremot låtit höra, skall göra det ännu mera efterfrågadt. Frih. Hamilton, Hugo:
Ett sådant stadgande vöre Den 26 Augusti. 589 cn orättvisa emot alla mindre stapelstäder, till fordel för några fä större, och ulan att af mig kan medgifvas att controllerna i de förra kunna anses mindre säkra än i de sednare. Det vore en retelse till tullförsnillning i de orter, der den lagliga importen blefve förbuden. I Sverige har man hittills endast å artikeln ull stadgat ett sådant undantag, och delta med skäl, för alt åt en ny uppväxande industrigren, ullproductionen, lemna ett rättvist skydd, dä den fabrikation, för hvilken ullen ntgör råämnet, åtnjuter förlmds-skydd. Och äfven häruti hafva concessioner för flere andra städer redan lemnats. I England har en sådan inskränkning af varuimport till endast några få platser visserligen ägt rum, men vid tillfälle af förbuds upphäfvande, och för att icke på en gäng lössläppa importen alltför obegränsadt. Här åter gäller motionärens förslag, icke förut förbudna, utan tverlom förut lili införsel tillåtna varor. Men i samma mån som man vill reslrictiva tull-lagar, i samma mån måste man äfven vilja ökade och mera kostsamma controller. Så har äfven motionären velat. Jag deremot kan icke godkänna de förra och måste äfven klandra att sjelf tillskapa sig den sednare nödvändigheten, ty jag delar en värd talares åsigt, yttrad i ett föreg:de plenum, att i all lagstiftning måste man sorgfälligt undvika hvad som demoraliserar nationen och derjemte pålägger densamma en tung beskattning. Det förra blir en följd af proI) i Di ti va tull-lagar, det sednare af de dem åtföljande ökade bevakningskostnader. Jag bestrider alltså motionen. Hr Printzenskjöld, Carl: Hr Prytz torde icke med tillräcklig uppmärksamhet hafva genomläst min motion, då han trott sig i densamma hafva funnit ett förslag till förhöjande af tullen å luxoch manufacturartiklar. Derom finnes icke ett enda ord i motionen, som endast går ut på en restriction i afseende på de hamnar, der luxoch andra manufacturvaror skulle kunna införas.