Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har här beskyllt Särskildta Utsk. för sjelfmotsägelse i sitt förfaringssätt. Om Utsk. begått någon dylik: så är det icke i den riktning, Frih. von Kraemer förmenat, utan i en alldeles motsatt, hvarom jag anhåller att få omständligare yttra mig. Jag har ansett Serskildta Utsk. hafva oriktigt förfarit, då det tillstyrkt bränningslidens inskränkning lill 2 månader efter hvarje års skörd, derföre att jag hyser den åsigt, alt så mycket bränvin, som förtäres och med fördel kan afsättas, så mycket kommer äfven att tillverkas. Det är följagtligen ett stort misstag att vilja inskränka bränviustillverkningen inom så kort tid och ej låta vederbörande hafva sin frihet att bedrifva näringen på sätt dem fördelagtigast är. Om förhållandet fått fortfara hädanefter såsom hittills, så hade drankfodring kunnat begagnas under alla 6 brännings-månaderna. Nu deremot kan detta icke ske, och dranken förspilles, emedan kor, som blifvit dermed fodrade, sina af, när drank ej längre gifves dem. Man har hoppats att, genom inskränkning i tid, åstadkomma inskränkning i tillverkning; men sådant är fruktlöst, ty erfarenheten gifvetoss vid handen, alt mera bränvin än vanligt just nu finnes i riket, ehuru man inskränkt bränningstiden. Således kommer man icke på denna väg till målet, utan man aflägsnar sig derifrån till följd af obetänksam välmening. Det fägnar mig, att denna obetänksamhet blifvit lagd i dagen redan innan författningen träd! i verket, hvadan jag hoppas, att man icke skall förnya misstaget vid nästa Riksdag. Men när man nu begått det och inskränkt bränvinstillverkningen till 2:ne månader efter hvarje skörd, så vore det väl i sin ordning, att Uls;k. tillstyrkte, det dessa 2 månader verkligen finge tillgodonjutas.
Jag liar antydt det motbjudande i sjelfva systemet, hvilket föga mildras af det förslag Herr Billbergh gjort, att på de årliga Debetsedlarne få en elei af den andra Bevillningen afskrifven, i den förmodan, att den nu föreslagne bränvinsskatten skulle betydligt öfverstiga det hittills derpå grundade anslag; en åtgärd, som, i fall denna förmodan realiserades, icke kunde verkställas, utan att åstadkomma vidlyftighet och förnyade besvär vid debitering och uppbörd, dervid nya controller då torde fordras, för alt förekomma oreda och missbruk. I afseende på sjelfva bränvinsskatten och dess erläggande får jag ytterligare anmärka, alt den föreslagna afgiften l\ sk. B:co per kanna, sammanlagd med den särskilda afgiften för Krogar och Näringsställen samt 4 sk. tull p:r kanna för det bränvin, som på Saltsjön skeppas från den ena Svenska hamnen till den andra, skall, om afgiflernas erläggaude möjligen kunde controlleras, så stegra priset på bränvin, att den delen af Nationen, sorn genom de förr förfelade förbudslagarne blifvit indjuden och vand vid lurendrägeri, icke skall försumma, att begagna tillfället, att för lägre pris påföra oss utländskt bränvin, till skada för jordbrukaren och hela Landet, samt till 3'tterligare uppmuntran för det fylleri, man genom ett högre bränvinspris velat minska. Ben iQ December e. m. Att enligt Motionairens förslag till uppbörden af bran vinsskatten välja personer inom hvarje församling, skall genom det föreslagna 5-procents arfvodet leda till täflan och intriger af oredligt folk att erhålla detta uppdrag. Att hvarje person inom församlingarne, som tillverkade bränvin, en gång hvar vecka borde infinna sig hos Uppbördsmannen, för att uppgifva beloppet af det tillverkade bränvinet och erlägga afgiflen, skulle medtaga tusendetals dagsverken, hvilken förlust Motionairen torde hafva glömt att beräkna; hvaremot jag också anser omöjligt att beräkna eller tillvägabringa någon duglig controll vid uppbörden af ilen föreslagna skatten.
Såsom exempel på sådana olyckor vill jag särskildt nämna att vid en mig tillhörig egendom i Södermanland tvenne byar blifvit antända af förbifarande lokomotiv. Jag medgifver visserligen att Utsk:ts rätt att framställa förslag är begränsad af motionens innehåll, men Utsk:t borde dock i detta fall hafva föreslagit att några åtgärder borde vidtagas till olyckors förekommande. Jag vill nämna för R. o. Ad. att vid Stockholms läns landstings sednaste sammanträde beslöts att till K. M:t ingå med underd. anhållan, dels att lokomotiverna måtte förses med gnistsläckare, dels att med asklådorna, som nu ofta förorsaka antändning på marken, måtte så ordnas, att förberörde vådor förekommas. I de flesta fall är det omöjligt bevisa att en vådeld uppkommit genom gnistor från en train, hvarföre också domstolar hafva svårt att afgöra tvister af dylik beskaffenhet. Lika med Utsk:t tror jag att motionärens förslag icke är antagligt, men anser dock önskvärdt att R. St:r inginge till K. M:t med en framställning i ämnet, hvarföre jag för min del skulle önska en återremiss, på det att Utsk:t, då det ansett motionärens förslag opraktiskt, måtte komma i tillfälle alt framlägga något lämpligare. Frih. Sprengtporten: Hr Gr. Rjörnstjerna tyckes antaga att Ekon.-Utsk:ts uppdrag är inskränkt till att i sin helhet bifalla eller afslå de motioner, som till Utsk:t öfverlemnas. Jag är af en alldeles motsatt tanke, och anser Utsk:t icke allenast berättigadt, utan till och med förpligtadt, att då ett vackt förslag är till sin princip sannt och rigtigt, ändock det i tillämpningen kunde behöfva jemkas, upptaga principen och sjelf gifva densamma den utveckling, som af omständigheterna kunde påkallas. Uppgiften att jernvägsstyrelsen, på grund af någon befintlig föreskrift, åtager sig kostnaden att förflytta eldfarliga byggnader, som befinnas inom ett visst afstånd från banan, må tilläfventyrs vara rigtig, men hvad jag med visshet känner, är, att den icke alltid blifvit iakttagen.
Banken styrka, att motstå verkningarne af ofördelaktiga handelsförhållanden, och bidrager sålunda till Bankens konsoliderande, serdeles då sådana förbindelser äro utställde efter den form, att desamma kunna utom landet försäljas. ”Men som under en svårare penninge-konjunktur, afyttrandet inrikes utaf ett större belopp i obligationer skulle på samma gång kunna medföra förlust för Banken, genom minskad kapital-fordran och en störande inverkan på näringar och industri genom borttagande af ett eljest i rörelsen tillgängligt förlag, har det ansetts, att reserverandet i Banken af ingående vinstmedel, intilldess sig visat, huruvida desamma, utan fara för Bankens bestånd kunna rörelsen ätergifvas, vore det minst skadliga medel till förminskning af Bankens sedlar; hvadan ock detta medel, enligt de grunder, som uli sednare Banko-Reglementen blifvit lagde, i främsta rummet stått alt begagna. ”1 händelse nu den sedan 1848 års början upplupna, behållna vinst, hvilken, såsom här ofvan är vordet uppgifvet, måste antagas redan till större delen vara i obligationer förvandlad, skulle från Banken aflemnas, om ock sådant skedde först under de kommande åren till nästa Riksdag; nödsakades Banko-styrelsen, antingen att försälja den del af Bankens tillgång uti obligationer, som blifvit för berörde vinst inköpt, eller ock använda hela den under åren 1851 med 1853 ingående behållna vinst, hvilket icke låter sig med Bankens sanskyldiga fördel förena. ”Då för öfrigt anledning för närvarande saknas till den förhoppning, alt de under sednare åren fortgående ofördelaktiga handelsförhållanden skola förändras, vore Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 19 det visserligen lämpligast, att liela behållna vinsten qvarstadnade i Banken, på det att dess styrelse icke må försättas i nödvändighet, att inveckla landet uti en genom Hypotheks-Föreningar redan allt
M:ts derom gjorda Nådiga Proposition, ansett en serskild GeneralitetsStat höra upprättas, hafva å denna HufvudTitel beviljat: 1:0 Löner för 6 FördelningsGeneraler, 1 Cavalleri-Inspecteur, 1 General-FältTygmästare och 1 General för Fortifikation; 2:0 Arfvoden för 7 Förste Adjutanter och 6 Andre Adjutanter jemte 6 FördelningsLäkare. Börandes likväl beloppet af FördelningsGeneralslönerne äfvensom CavalleriGenerals-Jönen, intill dess Chefslönerne vid indelta Regementerne, genom nu varande innehafvarnes afgång, blifva disponible, för Regements-Löneregleringen i det hela användas. Och hafva R. St:r likaledes bifallit: 3:o att löner för 2 FältMarskalkar. hvartill likväl nu några medel ej behöft å Stat uppföras, må få anslås, hvardera till ett belopp af 8000 R:dr B:co, dock med det vilkor, att desse FältMarskalkar under actift krig utnämnas och att de ej tillika få uppbära andre Militaire Löner; kommandes det att bero på då sammankallade eller först derefter sammanträdande R. St:r, Betänkanden, N:o 335. 67 att anvisa Fond lill utbetalande af dessa löner, hvilka, såsom endast personelle, R. St:r ansett lämpligast böra uppföras på Allm. IndragningsStaten. 4:0 att blifvande innehafvare af de g Generalslönerne i penningar må, lika med Landshöfdingar och i enlighet med b vad Författningarne om afskedstagande Civile Embetsmäns pensionerande föreskrifva, vid 65 års ålder, efter erhållet afsked, till pensions åtnjutande för den öfriga lifstiden uppföras å Allm.
Ehuru Rikets Ständer tid efter annan på hvarjehanda sätt, dels genom bränvinsbrännings och dels genom bränvins och andra brända eller distillerade spirituösa dryckers försäljnings lagstiftning sökt lägga hinder i vägen för lättheten att åtkomma bemälda drycker på landet (om just icke så i städerne) för att såmedelst inskränka förbrukningen deraf, och i dess ställe upplifva och befrämja nykterheten i vårt kära fädernesland; — så är det i sanning sorgligt att se och veta detta goda syftemål vara helt och hållet förfeladt åtminstone på de orter, der äldre gästgifveriet äro till finnandes, och försedda med en efter slem vinning och begär efter, om jag så må säga, blodspenningar — eftersträfvande gästgifvare, sorn vill begagna sig af vidsträcktheten i ali sin förderfliga verksamhet, som honom tillkommer genom Kongl. Maj:ts nådiga Förordning, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, af den 18 December 1863, § 12, grundad på Rikets sednast församlade Ständers beslut, och hvilken §, som hvar man vet, har följande lydelse: “Gästgifveri å landet, för hvilket, vid den tid, då Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, angående vilkoren för försäljning af bränvin och “andra brända eller distillerade spirituosa drycker, blef till efterlefnad gällande, ut“skänkningsrättighét utöfvades och sedermera icke upphört, varde vid rättigheten “fortfarande bibehållet, intilldess densamma upphör genom uppsägning eller för“verkas“. Utskänkningsrätts utöfvande, ensamt på grund af denna paragrafs bestämmelse, anser jag vara alltför vidtomfattande lagd uti en enda persons hand, synnerligast då sådant, står i uppenbar strid med både socknenämnds och socknemenighet. ers på en af erfarenhet väl grundad åsigt, inom hvilkas områden sådana ohyggliga nästen, nemligen utskänkningsställen, ofta nog alldeles invid kyrkorna, äro till finnandes i all sin bedröfliga verksamhet.
N:o 214 vidhållit sitt förut gifna tillstyrkande, och får jag derföre till II. R. o. Ad:s afgörande vördsamt hemställa, om icke [Jtsk:s betänk, kunde Undergå den förändring, att det Den ii Augusti f. m. ytterligare beviljade anslaget af 600 r:dr om äret i 3:ne urs tid, sorn utgör en summa af 1,800 r:dr. årligen skulle af K. SundhetsColhm lyftas för att efter de 3:ne årens förlopp till hälften Direct. Godlund tilldelas och till andra hälften disponeras åt den läkare, som under denna tid ådagalagt största nit för electricitetens meddelande åt fattiga sjuka, eller ock den, son) K. SundhetsColhm uppdrager att under de 3:ne åren med electricitetens tillhandahållande åt allmänheten fortfara; hvaröfver jag vågar anhålla om propostn. io:de punkten bifölls. II. Ii. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 3 på e. m In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den ii Augusti i834. Plenum kl. 6 e. m. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag anhåller att nu få uppläsa den reservation, som jag i sista plenum förbehöll mig alt få medsända inbjudningen till de öfriga Stånden att förena sig med R. o. Ad. uti dess beslut till antagande af Frih. Äkeihjelms förslag, rörtde 2 mom. i 4:de punkten af Statslltskrs betänk. Gr. Cronhjelm uppläste derefter följande! Jag har tillstyrkt bifall till StatsUtsk:s förslag i 4;de punkten af betänk. 212, oförändradt, emedan jag ansåg, det man icke kunde lämpligen gå längre emot Styrelsen, ehuru jag ogillat åtgärden med de för såväl gardesregtterna som civila cmbetsverken fastställda nya stater, utan R. St:s samtycke. Jag ansåg likväl StatsUtsk:s förslag innebära tillräcklig grannlagenhet emot andra Statsmagten, som äfven dermed kunde vara tillfreds. Statsrådet Frih.
Herr Munck af Rosensköld _, Eberhard: Ffågan, huruvida Prostetunnorne skola vara befriade från Bevillning, eller icke, är i sig sjelf obetydlig, men frågan om detta rörer Presterskapets privilegier, är af mera 74 Den 19 Augusti. vigt, och redan sä väl besvarad af Herrarna Hjerta och af Billbergh samt Friherre Cederström, att jag dervid ej har något att tilläggas. Men jag hoppas, att Ständerne genom Beslutet, att pålägga Prostetunnorne Bevillning, skola vederlägga det endast hos Ridderskapet och Adeln, men icke en gång i PresteStåndet, framställda påstående, att frågan rörer PresteStåndets privilegier. Jag får föröfrigt bifoga den historiska upplysning, att inkomsten af Prostetunnorne ej är så obetydlig. Det gifves HäradsProstar, som af Prostetunnorne hafva en årlig inkomst af nära 3o tunnor Spannmål, hvaremot det gifves Lärare vid sjelfva Trivialskolorne som icke på långt när hafva så mycket för hela sin befattning. Herr von Hartmansdorff': Emot mina värde motståndare får jag anmärka, att ingen af dem ingått i vederläggning af de författningar, jag åberopat såsom ännu gällande. Man har endast till stöd för sina satser anfört sådane sedermera vidtagne författningar, som, utan de förres upphäfvande, utkommit dem till trotts, likasom händelsen blifver, om mina motståndares mening vid detta tillfälle segrar; föröfrigt har man velat stödja sig på Wilskman, hvilken är en enskild samlare, men ingalunda en författare af KungaBref, som skola lända till vederbörandes efterrättelse. Friherre Cederström: Det lärer vara Den 19 Augusti. 7^ hvar och en och äfven Herr von Hartmansdorff bekant, att ett nytt samhällsförhållande Iros oss år 1809 infördes. Då 114 §. af den då antagne Regeringsformen försäkrade hvarje RiksStånd om bibehållande af dess Ståndsprivilegier, erhöll likväl första artikeln af den vid samma Riksdag utfärdade Bevillningsförordningen följande lydelse:
Beträffande irsta punkten, lärer det undfallit Ut, stöttet, att bland desin oinroterade Hemman, Säterierna till stor dell arv utur Nidderstapets och Adelns han - 4i6 Den 1Z April. hander, rch innehafwas af Medborgare, hwilka, förnekade representations-rältighet, frändömas ohörda deras laga och wälfängna rättigheter, derigenom, att en beskattning af den swäraste beskaffenhet dem pälägges, hvarigenom ägande rätten helt och hällit wäldföres och kränkcs i ordets strängaste bemärkelse, och det just wilden Riksdag, dä man med skäl bordt hoppas, om intet förkortning och lottning i Utlagor, ätminstonc säkerhet att fä bchälla hivad man före detta Riksmöte i »värde agde; men af Högloft. Utskottets Betänkande tycker jag solklart ffönjes, att den Egendom Säteri man köpt för nästan .dubbel köpeskilling mot andra Hemman, endast derföre, att den har nästan hälften mindre oncra än andra, förlorar sitt wärde pä ett känbart fäkt, genom päläggande af detta onus, till sä stort belopp som denna nya Utlaga förwandlad i penningar och ansedd för ränta, gifwer i Capital, hwilkets borttagande fr/än ägaren, »nan kan kalla för hwad som hälst, utom enstämmigt »ned rätt och säkerhet, hvilket man ei bordt förwänta, sä wida Lagar och Privilegier gifne för Seklers tid tillbaka blifwa hällna i helgd. Det wore kan hända icke endast ratt och billigt, utan äfwen öswerensstämmande med hrvad man manligt brukar, akt först infordra Säteri ägares mening, huruwlda de upplåta ät ost rättighet att ikläda dem en sä gansta dryg Bewillning, hwarföre och sorn det tyckes »vara mest öfrverensstämmande »ned ordning och billighet, att all jord blifwer lika skattlagd, torde det »vara lämpligast täta denna fräga hwila kill desi en allmän refning och skattläggning för sig gatt.
Vissa distrikt besöktes regelbundet vissa dagar i veckan och alla, med hvilka gumman Janson på detta sätt kommit i beröring, voro enligt hennes försäkran, » obegripligt snälla å rara å galanta människor allihop. » Under hennes långa affärstid hade det väl ibland kunnat se ut, som om kundkretsen började minskas, då familjer, som förut » köpt för barnens skull », icke längre brydde sig om att köpa rån och strutar, sedan barnen flugit ur boet; men det hade ock ofta händt, att de utflugna själf va bildat familj och för » barnens skull » å sin sida blifvit gummans kunder. På detta sätt hade den ena generationen tagit vid där den andra slutat, och » rångumman » talade ofta med mormoderlig förtjusning om de » söta barnbarnen », som voro så » danna » efter hennes rån. Ingen kunde heller vara tacksammare än den gamla, då hon fick sälja något, vore det också blott för tio, femton öre. Blef hon dessutom bjuden på en kopp kaffe, fick man genom hennes glada tacksamhet intrycket af att hafva gjort en riktigt god gärning. Och under sådana små festeoch hvilostunder blef hon nyter och språksam af hjärtans lust. Med gamlas vanliga förkärlek för minnena från ungdomen var det ock sådana, hon med raska och lifliga drag företrädesvis tecknade. Det skrynkliga ERAN BILDTSKA HEMMET I ROM: I RÖDA SALONGEN. — ansiktet fick därunder lif och uttryck, leenden och tårar omväxlade, de darrande händerna gestikulerade ifrigt; ögonen höll hon dock för det mesta slutna. Det var som, fruktade hon, att något af det närvarande skulle komma och blanda sig in i hennes minnes skatter. Emellan förr och nu uppställde hon ock därunder ofta jämförelser — naturligtvis till föga fromma för det sistnämnda. Nutidens jungfrur t. ex., dem begrep sig gumman Janson » rakt inte på&gt;, fast annars hade hon aldrig haft svårt att fatta i sin dar. Och hon kunde aldrig bli mer förargad, än när hon fick höra, att en jungfru i något af hennes &gt;hus » tänkte flytta, för att hon hade » för mycket att göra ».
Såsom bokhallare förer han afräkningarne för nära 200 särskilda lån, samt med alla de stipendii-, pensionsoch löntagare, hvilka dels qvartalsvis och dels på särskildt bestämda tider om året uppbära de 392 Den 26 October. dem tillkommande summor, samt renskrifver 19 särskilda större och mindre räkenskaper. Såsom casseur uppbär lian och inskrifven qvittenser för omkring 30,000 r:dr i räntor, dessutom ungefär 2,200 r:dr i capilationsafgifler, och öfver 5,000 r-.dr i hyror och introductions-afgifler, inskrifningspenningar för sliflsfröknar m. fl. tillfälliga inbetalningar, och emoltager öfver S0,000 r;dr i skuldsedlar. Beloppet af de skuldsedlar han utlemnar och de inbetalningar han verkställer, är ungefär lika stort, ty i den män andra utbetalningar blifva mindre, genom de besparingar fonderna årligen göra, ökas äter beloppet af utlåningar och derföre inkommande skuldebref. Då depositionsbanken egentligen är Riddarhusets cassakista, hvarest alla insättningar och uttag göras, så förer kamereraren 0 särskilda räkningar med Banken, besörjer förefallande insättningar och utskrifvet' alla assignationer, samt förer öfver dem en särskild bok eller lista. Likaledes förer lian öfver Riddarhusets extra utgifter, hvartill förskott emot redovisning honom lemnäs, en särskild eller 7:de cassaräkning. I egenskap af kamererare upprättar Ridd.kamereraren 19 särskilda bokslut, hvaraf ett sammandrages af specialräkningar från I Of verstät liällareembelc och 24 särskilda län; värdar lånehandlingarne, iakttager inteckningsförnyelserna och besvär fordringarne i förefallande concurser för de omtalade 500,000 r:dr; granskar inkommande lånehandlingar och skuldebref, upprättar rollar och afgifver utlålin öfver dem och andra ärenden, som till contoret hänvisas, samt förer en temligen vidsträckt correspondance med pensionsoch stipendii-tagarne.
Det kan också hända att den, som under så ogynnsamma omständigheter, som jag nyss nämnde, tillträder bostället, för att deraf skörda någon ersättning för sink förluster, ytterligare utsuger det, och i sådant fall får hans efterträdare ännu sämre lön. Jag tror icke att häruti ligger någon rättvisa, och jag tror att man alltid skall komma till den slutsatsen, att aflöning, medelst förläning af jordegendom, leder till lönernas ojemna och orimliga fördelning. Detta hjelpes icke genom den åtgärd, som Krigsministern, pag. 29 i K M:s Nåd. Propos. rörande 4:de IIufvudTiteln, föreslagit, eller att boställena skulle undergå en ny taxering. Om en dylik omtaxeriog nu vidtages, är jag förvissad om att deras värde, efter några års förlopp, skall vara lika afvikande från taxeringen, som nu; ett förhållande, som i alla tider kommer att fortfara, emedan det beror af den skötsel, upodling m. m., som påkostas jorden. Min öfvertygelse är den att om, i st. f. boställen, man hade bostäder inom hvarje kompani, med föda för ett par hästar och ett par kor, samt bortarrenderade allt det öfriga, skulle Svenska Arméens befäl få en vida högre, säkrare och jemnare aflöning, än det nu har. Den aflöning, som. K. M. föreslagit för en Kapten, är alltför låg, och skulle visst icke hafva blifvit så föreslagen, derest man icke tagit en förmodad högre inkomst af boställena i beräkning. Huru vill man föreställa sig, att en Statens tjensteman skall kunna med familj herga sig med 1200 å 470 Den 6 December e. m. 3500 R:dr r:mt? Jag uprepar, att jag anser boställena vara det sämsta aflöningssätt som någonsin kan åstadkommas, och jag skulle med dem vilja vidtaga samma åtgärd, som jag föreslagit med annan Kronans jord. Jag vill dock icke f. n. yrka något sådant, utan önskar blott att de måtte bl ifva för Statsverkets räkning utarrenderade på 30 år. Härtill kommer dessutom ett annat skäl.
För behofvet vid den på sednare tiden allt mer tilltagande tillverkningen af ångpannor, jernfartyg och andra större arbeten af jernplåtar, är det så mycket angelägnare att tullen på denna artikel betydligt nedsättes, som arbeten med nyssnämnde tillverkningar nu ofta uppehållas i följd af bristande tillgång på Svensk plåt, och beställningar deraf vid de få verkstäder, hvarest sådan förfärdigas, merändels icke kunna lefvereras förr än 6 å 8 månader efteråt, hvilket för denna numera så vigtiga industri är i högsta måtto menligt. Jag tager mig derföre friheten föreslå att plåtar af t. o. m. 3 Lisptds vigt stycket må få införas mot en lull af 5 R:dr och från 3 Lisp:d och derutöfver till 3 R:dr b:ko per Skf?, hvilket såsom utgörande nära 10 proc. af det i tulltaxan intagna, och mera af det verkliga, eller inköpsvärdet, bör å en så 2 11. 13 194 Den 29 December. lung och såsom material för den inhemska fabrikationen nödvändig artikel utgöra ett mer än tillräckligt skydd. Hvad beträffar benämningen: ”ali annan spik, saini alli annat manufaktur och h an d tv erks sm ide ej specificerade1, så anser jag i enlighet med hvad nyss blifvit anfördt, denna benämning i afseende på tullbestämmelsen böra delas i flera afdelmr med olika tnllsatser och får dertill föreslå följande: ”Ali annan spik” samt "allt annat manufaktur” eller s. k. svartsmide som ej är hell och hållet eller till någon del finslipadt eller poleradt. För hela eller af flere delar sammansatta stycken af till och med 2 ti vigt per ti 12 sk:r. Från 2 till och med 20 ti . 8 — Öfver 1 Lisp:d till och med I Sk$ Stapelstadsvigt per Lisp:d v. v . 2 R:dr Öfver 1 Sk£ Stapelstadsvigt per SkSf 12 För smidda, ej färdiga pjeser, ämnade alt vidare bearbetas och förädlas inom riket, per SkS’ 5 R:dr.