Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fartyg hafva först under de senaste årtiondena regelmessigt besökt hafvet norr om Beringssund, och beröringen mellan matroserna och tschuktscherna har ännu ej utöfvat något betydligare inflytande på de sistnämndas lefnadsvanor. Infödingarne beklaga sig dock öfver, att hvalfångarne förstöra hvalrossfångsten, hvaremot de gerna se, att handelsfartyg någon gång besöka deras kuster. Vid vårt uppehåll utanför den betydliga tältplatsen Irkaipij trodde vi oss, såsom jag förut berättat, hafva funnit en höfding i en inföding vid namn Tschepurin, som, att döma af drägten, tycktes vara något förmögnare än de andra, hade tvenne hustrur och ett ståtligt yttre. Han undfägnades med anledning häraf i gunrummet, erhöll de vackraste skänkerna och blef på mångahanda sätt föremål för en särskild uppmärksamhet. Tschepurin fann sig utan svårighet i upphöjelsen och visade sig vara densamma värdig genom ett tryggt och säkert, kanske något nedlåtande uppförande, hvilket ytterligare bekräftade vår förmodan och naturligtvis ökade skänkernas mängd. Sedermera blefvo vi dock öfvertygade om, att vi härvid begått ett fullständigt misstag, och att numera hvarken några erkända höfdingar eller något annat spår till samhällsordning finnes bland de vid kusten boende tschuktscherna. Under folkets forna krigiska tid har förhållandet kanske varit annorlunda30, men nu är här rådande den fullständigaste anarki, om man med detta namn kan beteckna ett samhällsskick, der strid, brott och straff äro okända eller åtminstone ytterst sällsynta. Ett slags höfdingskap tyckes i alla fall förekomma bland de i det inre landet boende ren-tschuktscherna. Åtminstone finnas bland dem män, som kunna uppvisa fullmakter af ryska myndigheter. En sådan man var starosten Menka, för hvilkens besök jag förut redogjort. Allt antyder dock, att hans inflytande var ytterst obetydligt. Han kunde hvarken läsa, skrifva eller tala ryska, och han hade ingen aning om tillvaron af en rysk zar. All den skatt han under flere år mot betalningsbevis, som företeddes oss, aflemnat, utgjordes af några få räfskinn, hvilka sannolikt lemnats som marknadsafgift vid Anjui och Markova.
Genom godkännande af Utskottets ifrågavarande förslag skulle standarten derefter i sjelfva verket blifva både silfver och guld; och huruvida en så vigtig förändring i rikets myntväsende bör vidtagas, är just det, som^här utgör den principfråga, som särskildt förtjente att omsorgsfullt öfvervägas och närmare bestämmas. För min del anser jag den icke vara genom ifrågavarande förslag till afgörande tillräckligen beredd. Skulle emellertid inberäknande af vexlar på Pund Sterling i metalliska kassan och utgifvande af derpå grundade silfversedlar godkännas, borde då åtminstone det vilkor dervid fästas, att sådana vexlar i metalliska kassan ej finge beräknas högre än till högst tio procent under inköpspriset; eljest kunde, i anseende till det mycket skiftande agiot emellan guld och silfver, lätt hända, att en efter inköpspriset beräknad sedelemission befunnes öfverstiga hvad för den inköpta vexeln på förfallodagen erhålles, och sålunda det fastställda förhållandet emellan metalliska kassan och sedelstockens tillåtna maximum komma att rubbas.» Stockholm, tryckt hos Sam. B anko-Uskottet* Betänkande JVsi 32. 1 JV? 32. Ank. till Exp.-Utsk den SJ April 1863. kl. 1 e. m. Betänkande och förslag angående förändrad organisation af Rikets Ständers Bank samt inrättande af en särskild affärsbank. De brister, som vidlåda Rikets Ständers Bank i dess nuvarande inrättning och verksamhet, hafva föranledt flera särskilda förslag, afseende en mera genomgripande ombildning af nämnda Bank, öfver hvilka till Utskottet remitterade förslag Utskottet nu går att i ett sammanhang yttra sig. Dessa förslag innefattas i motioner, väckta inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr F. Akerman, tryckta motionen N:o 03. och af Herr Friherre W. F. Tersmeden, som, i motion N:o 186. underställt Rikets Ständers pröfning det af Finans-komitéen framlagda förslag till ombildning af Rikets Ständers Bank; samt inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr A. W. Björck, tryckta motionen N:o 69.
Svedjande eller bränning af qvist och toppar är lika öfverflödig som onödig, och motionären hade jemte sin orts invånare en på erfarenhet grundad öfvertygelse, att den näring, jorden vinner genom förmultnande af barr och ris, är både naturligare och nyttigare, än att bränna och dymedelst ofta, synnerligen å viss mark, låta förtäras den matjord, sorn finnes å skogsmarkens yta, uti hviken fröet bättre gror, än i den genom bränning skadade jorden. Härjemte bar motionären, i afseende på den föreskrifna trakthuggningen å allmänningsskogarne, anmärkt, att en årlig kringstängning af den nedhuggna trakten kostar mera i hägnadsvirke och arbetsersättning, än som motsvaras af den deraf förväntade nyttan; hvadan motionären hemställt, så väl att allt svedjande å allmänningar måtte förbjudaSj Zagsamt Allm. Be sv. och Ekon. Etsk Betänkande, No 2. 39 som ock att gärdsle till deras inhägnande traktvis ej måtte förslösas eller dagsverken för sådant ändamål förspillas. Af Ola Jeppsson fran Blekinge Län, nied hvilken Lars Nilsson och Gustaf Bernhard Appelqvist från samma Län sig förenat, har4blifvit anfördl: att ehuru det syntes vara en tydlig följd, att den, som, på grund af Kongl. Förordningen den 28 October 1830, förvärfvat fri dispositions-rätt öfver ekskog, må så väl sjelf förpassa deraf behugget virke, utan afseende derpå, om han är frälse-egare eller icke, som ock beträffande ek-afbarkningen, förfara, som honom godt synes, en del vederbörande likväl tro sig befogade att framkasta hinder eller väcka talan i dessa afseenden; hvarföre motionären ansåg nödigt, att öfver ofvannämnde Nådiga Förordning utfärdas den förklaring, att egare af Kronoskatte-hemman och stadsjord af Kronoskatte-natur, hvilken, i följd af samma förordning, ekskog sig tillöst, må, utan hinder af äldre staäganden, vara tillåtet, ej mindre att å det deraf behuggne virket utfärda forsedel, än äfven, i afseende å ek-afbarkningen förfara efter godtfinnande.
Vill man således consequent följa samma princip vid tullbestämmelsen å de sednare, som å tackjernet, skulle införseltullen blifva 16 r:dr, hvilket ir dubbelt högre, än Utsk. föreslagit. Frih. Rantzou förenade sig med Gr. Posse. Gr. von Fersen: Jag är förekommen af Gr. Posse, och får blott såsom ytterligare skäl för bifall till Utsk:s förslag erinra, att nu ifrågavar. artikel, enligt i83o års tulltaxa, är till införsel rent af förbjuden. Hr Hjerta: Jag vill blott påminna, att i Preussiska tulltaxan inga tullvärden finnas utsatta, hvarmed också Gr. Posses från dessa värden hemtade skäl torde förfalla. Jag skall dock icke vara envis om principens tillämpning i denna punkt, enär den i sjelfva verket kan anses göra hvarken till eller ifrån. Utsk:s förslag bifölls. Samma artikel, utförseltull. Hr Stuart: På de af Utsk. i utlåt. N:o 45 anförda skäl för den deruti föreslagna förhöjning af utförseltullen å kanoner och stycken m. m., anhåller jag om propos. till afslag å betänk. N:o 29 och till bifall å förstnämnde utlåt, i denna del. Gr. Posse: Utsk:s tillstyrkande i sednare utlåt, af 4 r:dr ulförseltull för kanoner, stycken, nickhakar och mörsare har endast afseende på sådana piecer, som äro ostämplade och oborrade, och åsyftar att förekomma utförsel af tackjern i denna forin. Men hvad borrade kanoner angar, tror jag utförseltullen deraf böra bibehållas vid 32 sk., på Sätt Utsk. föreslagit. Gr. von Fersen: Dét var ertdast för att upplysa Hr Stuarts misstag om Utsk:s mening, som jag begärde ordet, men har numera efter Gr. Posses yttrande iutet att tillägga. Utskts förslag bifölls. Jern: kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och o borrade, samt hällar öfver 1* tums tjocklek: införseltull. Den 16 December f, p, Gr. von Fersen:
Hr Cederschiöld: Gr. af Ugglas har bevisat att ätten N:o 1 är utdöd, men dock kommit till det resultat, att af aktning för Hrr:ne Lilliehöök tillstyrka IL o. Ad. att låta dero behålla sin plats. Oin här vore å bane någon etikettsfråga, så skulle jag icke tveka att lemna mitt bifall till denna framställning; men jag tror ej, att 11. o. Ad. bör på sådant sätt behandla sin representationsrätt. Otvifvelaktig! skulle vi då förlora den aktning, vi böra ega såsom Riks-Stånd. Dessutom tror jag, att ett så beska(ladt förfarande skulle stå illa tillsammans med h vad, sorn löreskrifves i Riddarh.-Ordn., der det i 3:dje §:nstår: »Ej må någon upptaga annan ätts nummer, namn eller vapen.» Om nu ätten N:o 1 är utdöd, tror jag att det icke är tillåtet att tillstädja ätten N:o 66 att begagna N:o 1. Gr. Mörner har anmärkt, alt han blott sagt att Brynte Bertilsson vore upptagen som stamfader, men icke att Iian uppgifves vara Riks-Råd. Men alla äro ju ense derom, att anledningen, hvarföre Johan Nilsson, som vid Riddarhusets inrättande introducerades, fick plats under N:o 1, var den, att han hade ett Riks-Råd bland sina förläder. Finnes nu ingen descendent af denna Riks-Råds-slägt, så är den ju utdöd. J mitt första yttrande nämnde jag, att Johan Nilsson var den, som vid Riddarhusets inrättande blef upptagen, efter lottning, under N:o 1, icke till följd af egen förtjenst, utan derföre att hans stamfader Anders Pedersson varit Riks-Råd, och intilldess det kan bevisas att det finnes någon äldre Lilliehöök än denne, som varit Riks-Råd, så kunna inga andra höra under N:o 1, än Anders Pederssons descendenter.
Den Tredje frågan, rörande FrälseRäntors afstående till StatsVeiket, linner Utskottet, enär desse räntor hero på liqvidförhållanden enskilde personer emellan, utgöra ett för Statsregleringen främmande viii Stats-Utskottets ämne, och bör derföre under någon öfverläggning i sammanhang med berörde reglering icke förekomma. Och som, då Utskottet föreslagit, att indeldta löner fortfarande böra, på sätt hittills skedt, utgöras, några åtgärder, till räntegifvares betryggande för räntornes uppstegrande öfver rätta värdet vid indelningarnes afstående till StatsVerket, för närvarande icke erfordras; så har, i anledning af den Fjerde frågan, Utskottet äfven funnit öfverflödigt, att ingå i någon undersökning om hvilka anstalter som till beredande af en skälig lindring för Räntegifvaren i omförmäldte fall må behöfva vidtagas, 3:o Då Utskottet i 3:dje Puncten tillstyrkt: att ej mindre 6 R:dr såsom minimivärdet å den under lönerne begripne Spänne mål , än oek enahanda beräkningssätt af RiksMarkegången, sorn nu iakttages, äfven hädanefter bör äga rum, har hos H. R. o. A. Hr Skogman, C. O., anmärkt såsom olämplig nu varande Spannemålsheräkning under lönerne, så vida den betraktades såsom ett correctiv emot Myntvärdets omväxling, och icke såsom en tillfällig löneförbätring j emedan, om äfven Spannemålens medelpris under en längre tiderymd utgjorde en tjenlig måttstock för andre värden , dess pris dock vore från det ena året till det andra underkastadt större föränderlighet, än sjelfva det pappersMynt, emot hvars ombyllighet Spannemålsberäkningen skulle trygga Löntagaren, och intet skäl funnes, hvarföre, endast i följd af någre Riksdalers högre pris på en vahra, sorn föga verkade i Tjenstemannens UtgiftsSumma i det hela , hans uflö - Betänkanden, N:o 235. ix ning skulle från ett år till ett annat stiga 20 till 3o procent.
Hvarken vid 1664 eller 1668 års riksdagar hade någon jemkning af Adelns rättigheter i Skåne, Halland och Blekinge i afseende å knecktehållet och utskrifning egt rum; men nyssnämnde landtdags beslut stadgade deremot, huru med utskrifningen af utsoskne-frälset för framtiden borde förhållas. Hvad som genom riksdagsbeslutet 1683 belefvades och genom Kongl. Brefvet af den 29 Juli 1682 samt Indelnings-kommissariernes Instruktioner 1683 befästades rörande det allmänna frälsets rotering, är utan tvifvel i samma mån gällande för utsockne-frälset, som för det allmänna frälset i det öfriga Sverige, då för det förra inga undantag finnas bestämda. Att utsockne-frälset icke begagnades vid indelningen till ständigt knecktehåll i Halland, härledde sig icke från någon detta frälsets serskilda rätt att derifrån undantagas, utan, på sätt Utskottet upplyst, af denna jords olämplighet för rustningsåliggandet, då räntan af densamma icke af kronan disponerades. Att utsockne-frälset ej blef roteradt till båtsmanshåll 1726, är ett ovedersägligt faktum, men bevisar endast, att Adeln i Halland bestridde utskrifningens förändring till rotering, under föregifvande, att utskrifningsskyldigheten hade för utsockne-frälset upphört, genom författningen om utskrifningspenningars erläggande. Att likväl den ingångna öfverenskommelsen om utskrifningspenningarne, hvarken efter ordalydelsen eller enligt dess tillämpning intill 1720, egt kraft af oföränderlig lag, förrän den, genom Kongl. Brefvet af den 7 September 1756, under serdeles egna omständigheter erhöll sanktion, måste Utskottet anse vara ådagalagdt. Hvilken tydning än må gifvas åt Rikets Ständers beslut 1810, hafva Ständerna i underdånig skrifvelse af den 17 December 1823 deröfver afgifvit den förklaring, att extra roteringen endast borde träffa så kallad privilegierad jord, samt att derifrån således äfven böra Stats-Vtskottets Utlåtande, N:o 221.
Jag tror således alt hvad som Hr Almgren på sina commitlenters väguar hufvudsakligen har velat styrka, nemi. nödvändig - 424 ben 5 Juni f. m. heten af en högre sockertull, icke skall linnas bestå en närmare pröfning. För att försvara tle äsigter, som framställdes i mitt förra anförande, hade jag visserligen bordt upptaga den del af Ulsk:s betänk., som handlar om tullen på krossad lump, hvilken jag begärt fä lika ställd med tullen pä råsocker. Jag har nemi. troll, att det skulle bidragit till bättre pris på socker, äfven med fördel för sockerbrukspalronerne, om dc kunna tillverka sin raffinad af en finare lump för en vida billigare arbetskostnad än som nu är förhållandet; men dä jag i allmänhet hyser den åsigten att det icke är värdi att blott för eli Rechthaberei hafva sista ordet lill försvar för sina egna åsigler, om man icke dermed kan vinna något resultat, sä afstär jag derifrån. Jag skall blott söka alt vederlägga en anmärkn. af Gr. Gyldenstolpe, då Gr:n sade, alt det behöfves en större qvantitet råsocker för att gifva en viss qvantitet raffinad och ali derföre tullen på det sednare borde höjas. Gr:n torde dervid likväl icke böra förgäta först och främst att vid raffinad erhålles en biprodukt, som kallas sirap och att summan af vigten utaf sirap och vigten af raffinadsocker är större än räsockrets vigt, samt, för det andra, att skilnaden i priset på raffinaden och priset ä råsockret här i handeln icke blott utgöres af skilnaden emellan tullen ä dessa båda slag, utan äfven af tillverkningskostnaden, som raffinadören naturligtvis mäste hafva ersatt. Räknar man då dertill priset på sirapeo, så blir resultatet annorlunda. Jag anhåller om propos. till bifall lill Utskis betänk. Frih. Palmstjerna: Jag har icke hört någon af R. o. Adis ledamöter yrka qvarstående af förbudet å artikeln socker och anser således denna fråga vara förfallen.
» Jo, jag tror dig! Jag tror dig! Men det är för mycket — för mycken lycka! » jublade hon och smög sig intill honom. Hon spratt upp ur hans famn. Var det ej någon som ropade? » Anna! Anna hvar är d u? » ljöd det ängsligt. » Det är mamma! » sade hon och reste sig hastigt. Hon hade lämnat sin mor på soffan nedanför verandan, där solen sken så varm och lifgifvande, och där satt hon ännu med ett oroligt uttryck öfver sitt ansikte. Hon var vacker nu på gamla dagar med sitt gråa hår och sin hvita mössa • — vackrare än i ungdomsåren. » Gud ske lof att du kom! » sade hon, då Anna närmade sig — » du dröjde så — jag var rädd att något händt dig. » H o n såg på sin dotter — såg på kyrkoherden — och förstod plötsligt, att något verk ligen händt — något som hon både väntat, önskat och fruktat. Det låg en glans och värme i Annas ögon, som gjorde henne rent vacker och värmde upp moderns hjärta, och denna mor, som varit så svår att vinna, slöt sitt barn intill sig, som ville hon aldrig släppa det. » D u lämnar oss, jag förstår det, » sade hon snyftande, » men du förtjänar att bli lycklig. » Hon höll inne ett ögonblick, kämpande med sig själf för att få fram orden; så sade hon sakta: » Jag trodde en gång, att Gud tagit allt ifrån mig — nu vet jag, att han lämnade det bästa kvar. » U p notisboken. Kvinnosaken. » De samlede Kvindeforeninger » i Köpenhamn uttalade på ett talrikt besökt möte i förra veckan sin » tillslutning till tanken om kvinnornas sociala och politiska likställighet med männen ». * Blinda kvinnor som sjukgymnaster. En lönande sysselsättning för blinda är helt naturligt svårt att finna. I London har man emellertid gjort försök med att utbilda blinda kvinnor till sjukgymnaster, och dessa försök ha utfallit på ett öfverraskande tillfredsställande sätt. Det har visat sig, att de blinda ge massage med en lättare och smidigare hand än någon seende. Vid flere af Londons förnämsta institut för sjukgymnastik och massage ha nu blinda kvinnor erhållit förmånliga anställningar. Teater och. musik. K. Operan gaf i onsdags » Gioconda », den sista föreställningen före påsk. K.
Det är sannt, att de derigenom kunna föranledas till reflexioner, att de misstagit sig; men i annat fall är ett sådant förklarande endast uttryck af en motsatt tanka; och jag kan ej gå så långt i undertryckande af min mening, att de ej skulle kunna genom slutledning hringas att inse sitt misstag. Då dessutom den siste värde Talaren nyss, på ett så frappant sätt, ådagalagt ett misstag böra rättas, anser jag honom hafva föregått med ett ganska vackert exempel för de andre Stånden att göra rättelse i hvad de misstagit sig om, utan att finna sig förolämpade af en aflägsen antydning dertill. Herr Munck af Rosenschöld: Jag kan destomindre anse det i Grefve Frölichs förslag till proposition anförda . motiv innefatta något stötande för MedStånden, som det endast rörer ExpeditionsUlskotlet. Men om Ridderskapet och Adeln sedermera besluter en annan tid för nästa Riksdags början, än år i835, så kan ej något resultat i denna fråga vinnas, utan genom inbjuning till de öfrige Stånden; och då måste väl motiverne för beslutet 158 Den 10 F e b r u a r i i f. m. anföras, hvilka ej kunna blifva andra, än alt den af dem beslutade tid för början af nästa Riksdag icke är enlig med Grundlagen. Jag anhåller om framställande af den proposition Grefve Frölich föreslagit.
Men huru önsklig en omarbetning af lagarne, lämpad! efter den sociala utveckling, som ett århundrade medfört, änmå vara, så' måste dock medgifvas,. alt behofvet af ett nytt lagverks införande, åtminstone hvad civil-rätten angår, ingalunda så allmänt erfares, att man är berättigad eftergifva något uti den lungna och omtänksamma pröfning, både af det bestående gamla och af det till antagande föreslagna nya, sorn nationen i detta fall bör vänta af sina Ombud. Initiativet till det nya lagverket må hafva utgått ifrån Regeringen eller Representationen; i begge fallen bör dock sjelfva förslaget till den nya. lagen framställas af landets Regering, äfven af det skäl, att ombildningen af lag-systemet påkallar icke blott anstalter för en förändrad domstols-inrättning* och* hvad mera till lagens verkställighet hörer, utan äfven att den administrativa och ekonomiska*författningen inom landet tillika lämpas efter de i inånga fall förändrade förhållanden, som under nya Jagen* skola inträda. De undersökningar, beräkningar och' omsorger, som för utarbetande af förslag i alla dessa ämnen erfordras, äro* i och för sig sjelfve af den omfattning och svårighet, men tillika för lagverkets stadga och' verksamhet af den vigt, att de, vid bedömande af rätta tidpunkten för lagverkets granskning och* antagande, icke få Hemnäs-ur*" sigte.. Utskottet tillstyrker fördenskull,. att motionerne om lag-förslagens antagande i deras helhet’ vid denna Riksdag, icke må till någon åtgärd föranleda. Vidkommande den af Herr Sandelhjelm hos Höglofl.
Eftei’ en sålunda gjord framställning af de allmänna grunder, Utskotten ansett Lora följas, vid meddelandet af understöd utaf Allmänna Medel till befordrande af större odlings företag, der fråga om vattu-aftappning förekommer, finna Utskotten sig böra meddela särskildt yttrande öfver den af Johan Andersson gjorde motion om aftappning af de så kallade Sjögerås och Hobergs samt Mörarps Måssar, jemte Måssen Ryttaren, alla belägne inom Skaraborgs Län; och som Utskotten, efter att hafva förskaffat sig del af Kongl. Majrts Befallningshafvandes i nämnde Län, den i4 April 1821, till Kongl. Maj:t afgifne underdåniga Berättelse, angående de i Länet varande af vatten fördränkte, men till odling’ tjenlige lägenheter, jemte dervid fogade vettenskaplige undersökningar samt Cliartor och Beskrifningar öfver samma Lägenheter, tillika med behörigt upprättadt Kostnads-förslag öfver de 3 förstnämde Måssarnes aftappning, af desse handlingar funnit vitsordadt hvad Johan Andersson i detta afseende uppgifvit; så och enär, med undantag af frågan om upprättandet af arbetsplan, de af Utskottets föreslagne vilkor., för åtnjutandet af understöd till vatten-aftappning af större odlingsbara trakter, derigenom blifvit uppfyllde, anse Utskotten, att i händelse Riksens Höglofl. Ständer bifalla Utskottens ofvapföre framstälde' förslag, derafblefve en följd, att sedan arbetplan för aftappningen af berörde Måssar blifvit författad och jemte Kostnads-förslag af Kongl. Betänkanden. 37i Maj:t godkänd, samt tillika nödig säkerhet för aftappnings kostnadens återbetalning stäld, Delägarne vara berättigade, att i man aftillgångarne af Allmänna medel, på förut stadgadt sätt, få aftappningen af samma Måssar verkstäld.
55 varande samtliga dessa framställningar af Kansleren förordade med särskildt framhållande af den föreslagna nya professionen inom Medicinska fakulteten, samt med erinran, alt om Eders Kongl. Majit skulle finna skäligt godkänna förslaget om ökande af ernerili-lönernas antal, billigheten torde fordra, alt samma fördel äfven varder Upsala universitet beredd, emeriti-iönen beräknad till 4,500 R:dr. livad angar det föreslagna arfvedel för en Amanuens vid Historiska museum samt myntoch medalj-kabinettet har Kansleren upplyst, alt någon ordinarie sådan beställning för det närvarande ej finnes; alt del så kallade Historiska museum hufvudsakligen består af en från Professor emeritus Nilsson inköpt ethnografisk samling, ställd under Hisloriarum Professorens inspektion; alt myntkabinettets till större delen af orientaliska mynt bestående samlingar vårdas af Professorn i österländska språken, och att en extra Amanuens haft i uppdrag att öfver samlingarne i museum upprätta katalog och derför under en följd af år njutit arfvode, i följd hvaraf torde kunna antagas, att jr ems ordnande och katalogiserande snart torde vara fulländadt. ri.anu de anslag, om hvilka Consistorium Academicum Majus i Lund anhållit om nådig framställning till Rikets Ständer, anser jag följande förtjente af synnerlig uppmärksamhet, nemligen: l:o. Anslaget till Bihliolheket. Genom Eders Kongl. Maj.ts nådiga beslut den 23 Augusti 1854, hvarigenom arrendet af 88 tunnland jord invid staden Lund frångick universitetet och återföll till länets hospitals—inrättning, förlorades en årlig inkomst af 1,100 R:dr Runt, hvarefter Bibliothekels hela årliga tillgång ej kan beräknas till mera än 7,200 R:dr, hvilket, vid jemförelse med Kongl. Biblioteket i Stockholm samt Universitets—hibliotheket i Upsala, som hvardera hafva att till bokinköp använda 12,000 R:dr, synes vara nog ringa, om Bibiiotheket i Lund skall kunna tillegna sig de vigtigare bland årligen utkommande vetenskapliga arbeten. 2:o.