Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
JordaBalken, och dels ändring uti Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800, om lagfart och börd af jord på Jandet. XVIII. 5o. N:o 270. om utfärdande af ett allmänt stadgande, angående val till Organist. XVIII. 71. — N:o 271. i anledning af vackt fråga om afskaffande af handklofvar. XVIII. 71. — N:o 272. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ändring i 5 Cap. 1 §. MissgerningsBalken. XVIII. 71. — N:o 273. i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse om tillökning af lånebidraget till ManufacturDiscontFonden. XVIII. 87. — N:o 274* angående praascriptionstid, inom hvilken de från RiksgäldsContoret utgifne Creditsedlar böra till inlösen företes. XVIII. 87. .— N:o 275. angående verkställd revision af MyntVerkcts R-äkenskaper för år i83i. XVIII. 87. — N:o 276. angående sättet för utgörandet af städernes inqvarteringsbesvär, samt om en jemnare och rättvisare fördelning deraf. XVIII. 87. — Nto 277. angående förslag till InqvarteringsOrdning för städerpe, utom Stockholm. XVIII. 87. — N:o 278. angående ett af Kongl. Maj:t äskadt Extra Statsanslag af 3 millioner R:dr till FörsvarsVerkets iståndsättande, allmänna arbeten , m. m. XVIII. 117. rN:o 27g. i anledning af väckt fråga om förändring af den förut stadgade tid, inom hvilken den till Statsbehof-^ t s7 ) vens fyllande utaf Allmänna Bevillningen anslagna summa skall uti RiksgäldsContoret hvarje år förskottsvis hållas StatsContoret till handa. XVIII. 117.
– Nej, stanna! Ni skall följa mig till Suenonius. Hvar har ni lagt honom? – I hans rum här i tingshuset. Lagmannen klädde sig skyndsamt och gick, åtföljd af presten, till Suenonii kammare. Sedan han öfvertygat sig, att denne njöt tillräcklig omvårdnad, och ombesörjt, att bud genast afginge till Stockholm efter läkare, lät han tillkalla Askelins vikarius och befallde, att anstalter ofördröjligen skulle träffas att samma natt föra Adolf till Stockholms kronohäkte. Sedan länsmansbiträdet erhållit den nödiga skrifvelsen till fångdirektören, gick han att uträtta befallningen. Från Adolf ankom straxt derefter ett bud med förfrågan, om han finge träffa sin far, innan han blefve öfverlemnad i lagens händer. Lagmannen svarade vägrande. Men samma natt reste äfven den gamle Skytte till hufvudstaden, sedan han åt den äldste af de närvarande Stockholmsjuristerna tillsvidare öfverlemnat sin domarebefattning. Afsigten med denna resa var att hos vederbörande framställa tilldragelsen i ett för sonen så fördelaktigt ljus som möjligt. Lagman Skytte ville öfvertyga dem, att Adolf ej vore vid sina sinnens rätta bruk ... han ville det, emedan han sjelf trodde så. Följande dag ankom Adolfs vän Erik till tinget och bevistade ransakningen. Den i chordan torterade qvinnan återtog först inför rätten sin bekännelse, men, hotad med ny „uppmjukning„, bekände hon sig skyldig till allt. Ingrid, Ellen och de öfriga nekade fortfarande. Bödeln fick således befallning att åter göra sina instrumenter i ordning, och emot aftonen fördes de anklagade än en gång till kapellet. Dessförinnan hade Erik besökt dem i tingshäktet och länge samtalat med Ingrid och Ellen. Han underrättade dem i tysthet, att han till Svea Hofrätt för deras räkning ville insända en försvarsskrift och dessutom personligt söka verka till deras förmån hos de maktegande i Stockholm. Men med dessa uppmuntrande ord förknippade han en ifrig uppmaning att hellre erkänna allt, hvad de ursinnige inqvisitorerna fordrade, än underkasta sig tortyren, som dock skulle upprepas, intilldess det svaga köttet gifvit efter för plågorna.
Hon satte sig derföre uppå klippan, lutade hand under kind, och grät, och allt tänkte hon på sin elaka styf-mor, och sina styf-systrar, och alla hårda ord hon skulle få höra när hon kom hem, och på sin fader, konungen, som var borta, och på sin hjertans allerkäraste, som hon aldrig mer skulle få råka; men huru hennes tårar runno, märkte hon det icke, så sorgsen var hon. Det led så fram på natten, och mörkret föll på, och stjernorna gingo upp och ned; men ännu satt prinsessan qvar på samma ställe, och bara grät. Bäst hon nu satt i djupa tankar, fick hon höra en röst som helsade: »god qväll, sköna jungfru! Hvarföre sitter ni här så ensam och sorgefull? Då spratt hon hastigt till, och blef mycket häpen, såsom inte heller var underligt; men vid hon såg sig om, stod der bara en liten, liten gubbe, som nickade och såg så hjertans beskedlig ut. Hon svarade: »jo, jag må väl vara sorgsen, och aldrig mer vara glad. Jag har mistat min allerkäraste, dertill har jag gått vilse i skogen, så att nu rädes jag blifva uppäten af vilda djur.» ’Åh’, sade gubben, ’var inte ledsen för det! Om du vill lyda mig i allting som jag säger, skall jag hjelpa dig.’ Ja, härtill gaf prinsessan gerna sitt samtycke, såsom hon eljest visste sig vara öfvergifven af hela verlden. Gubben tog så fram ett eldföre, och sade: »skön jungfru! Nu skall du först göra upp eld.» Konunga-dottern gjorde som han hade sagt, hon samlade mossa och grenar och torr ved, och slog eld, och tände upp en brasa på berg-åsen, så att lågan fladdrade högt i sky. När det var gjordt, sade gubben: »gå nu fram på berget, der finner du en gryta som är full med tjära. Tag hit den!» Konunga-dottern gjorde så. Gubben fortfor: »sätt nu grytan öfver elden!» Ja, prinsessan gjorde det också. När nu tjäran begynte sjuda, sade gubben: »kasta din hvita lilja i grytan!»
Ej heller öfverlefde det denna sin glada sinnesförfattning; ehuru den visserligen under de sednare åren mer och mer bemängdes med flerahanda dystra tillsatser, sedan den under det första årtiondet herrskat så godt som oinskränkt. Med undantag nästan blott af de störtade parti-höfdingar, som nödgats afsäga sig sina regent-anspråk och nu – enligt en dansk skriftställares 165 målande ord – ”surmulede paa deres Gaarde”, andades, i begynnelsen af sakernas nya ordning, hvarje Svensk endast belåtenhet med den och förtjusning öfver dess konungslige gifvare. Ny och nymärlig var befrielsen ifrån det mer än femtio-åriga Mångväldets fejder, våldsgrepp, nesor, offentliga och enskilda oro; Konungamaktens triumf både syntes vara, och var då ännu, Folkfrihetens egen; en rad af goda årsväxter inträffade plötsligt efter en rad af felslagna skördar; ej blott menniskorna, äfven deras hjordar och husdjur tycktes bättre trlfvas, – emedan en förut envist gängse boskaps-sjuklighet upphörde; handel och näringar funno sig upplifvade; i landet herrskade öfverhufvnd en välmåga, som äfven under de sednare och sista åren af Gustafs regeringstid var allmännare spridd, än till och med de strängaste af hans granskare kunnat neka 166; och denna allmänna välmåga befrämjade en lika allmän benägenhet, att sorglöst öfverlåta sig åt det närvarande lifvets fröjder. Fogas nu härtill Konungens personliga älskvärdhet, den från honom öfver hans umgänge och hof utbredda glädtigheten, kärleken i detta umgänge för qvickhet, vitterhet, skådespel och alla sköna konstnjutningar, glansen af detta hof, den sällsynta fägringen af dess damer, den ridderligt romantiska arten och prakten af dess fester: så har man tillsammans mera, än som behöfdes, för att särdeles i närmaste hand, hos lifvet i hufvudstaden och dess omgifningar, stegra fröjdberusningen till ett svall, hvars hänförelser flödade, igenom alla kretsar, ända ned till de lägsta värdshusen.
Mig synes det långt rigligare. att R. St. nu yttra sig om, under hvilka vilkor pensioner från Arméens pensionskassa få utlemnas. Jag anser det vara rigtigare, att beslut härom nu fattas, helst, sedan grundsatsen vore erkänd, man lättare kan erhålla de medel, som till pensionskassans förstärkande blifvit vid denna Riksdag begärda. Jag förenar mig således med dem. som begärt återremiss å denna punkt, på det att Utsk. måtte utlåta sig, om den grundsats, som gäller för civil-staten och skolstaten, äfven skall vara gällande för militären. Hr Bildt: Då nu flere talare på grund af en reservation vid Utlåt, yrkat återremiss, är det icke utan skäl, att hos en hva1’, som gjort sig reda för denna fråga, den tanken framställer sig, att man vid denna Riksdag skulle inskränka sig till endast den åtgärd reservanten föreslagit, eller att man skulle hos K. M. anhålla, att den, som är pensionsberättigad men erhåller civil tjenst, icke må ur pensionskassan upbära pension, och att man således hoppas att efter en återremiss, StatsUtsk. skall tillstyrka R. St., att låta frågan om förhöjd pension åt militären hvila, intilldess man finge erfara effecten af den utaf R. St. aflåtna underd. skrifvelse. Det är icke utan att jag äfven hort sådana åsigter uttalas, och det är äfven möjligt, att de vid denna Riksdag kunna göra sig gällande. Hvad sjelfva pensione” ringen beträffar, så är jag bland dem, som anser nuvartde sättet för Arméens pensionering både olämpligt och origtigt, ty ingenting är olämpligare, än att man är delägare i den kassa, hvarifrån pensionerna utgå. Det rigtiga är väl, att hvarje tjensteman, sedan han i Statens tjenst blifvit utsliten, undfar pension af Staten, och detta sä mycket mera, som de bidrag tjenstemännen nu mäste lemna till sina pensionskassor, alltid utgöra en förminskning i deras redan förut hö,gst knappa löner.
Den oreda, som i afseende på fattigvården förut ägt rum, har forsvunnit, tiggeriet har på landsbygden minskats eller nästan upphört, tillsyn egnas numera åt de barns uppfostran, hvilkas föräldrar äro oförmögna att dem försörja, och falligvårdstungan har inom socknarne blifvit mera jemnt fördelad, då förut manga bemedlade funnits, som antingen alldeles icke eller endast obetydligt och efter eget godtfinnande bidragit till fattigas underhåll. Utom de större utgifterna framhållas vanligen såsom olägenheter af den gällande fattigvårds-lagstiftningen, alt liknöjdhet och minskad arbetshåg alstrats af vissheten att en hvar, oaktadt lattja och liderlighet, är berättigad till fattigunderstöd då han icke längre kan sig försörja, samt alt stadgandet, det ingen må i och för Obotade Döde Qvarvarande den Uste Januari 1856 53. 73. 164. Summa 386. 37 iiTventyret af framlida fattigvårdstunga inskränkas i rättigheten att välja vistelseort, der honom sådant af andra skäl icke lagligen kan förmenas, förorsakat, att de samhällen, inom hvilka verksamhet och en ordnad fattigvård bereda åt den arbetsföre tillfälle till ständig arbetsförtjenst och ål den orkeslöse och behöfvande trygghet mot nöd, blottställas att blifva betungade med svårare fatligvårdsbörda au de förmå bära. Härtill kommer alt fattige inom andra samhällen genom fattigvårds-styrelsernas derstädes bristande omtanka eller njugghet ofta kunna vara i saknad af nödig vård, utan att vid deröfver uppkomna klagomål vederbörande embets-myndigheter äro i stånd alt rättvist bestämma dessa fattiges verkliga behof och derefter meddela rättelse. Antalet af understödstagare under år i853 samt understödens belopp hafva utgjort som följer: Amal understödstagare. Erlagd kapitationsafgift. Uttaxerad fattigskatt i penningar eller säd efter markegång. Antal fattighjon, som äro i fattighus intagne. Oxie m. fl. häraders fögderi Friherre A. G. Gyllenkrook, fortfar att verka för moraliskt vanvårdade barns förbättring.
Hafva, vid sådan ivy omröstning, tvenne eller flere erhållit lika röstetal, och är valet derigenom oafgjordt, anställes genast dem emellan lottning, och vare då den, som lotten utvisar, Riksdagsman. 29 §. Öfver valförrättningen föres protocoll, hvilket före fullmagtens utfärdande bör vara justeraclt och undertecknadt af valförrättaren och minst Fem närvarande valmän. Vid valförrättningen böra äfven frågor om anmäldt förfalls giltighet af valförrättaren och närvarande valmän upptagas och af göras. 30 §• För den, som till Riksdagsman i Första Kammaren för valdistnct 12 Hor till Conslitutions-Utsåottcts Memorial, IV:o 85. å landet blifvit vald, uppsattes och underskrifves genast af val förr ältar en och minst Fern närvarande valmän en sä lydande full magt: ”Undertecknade, valförrättare och valmän, i JV. IV. valdistrict af JV. ’’N. Län, gore veterligt, att vid i dag anstäldt val har, på sätt protocollet ynärmare utvisar, för detta valdistrict och den tid, som Vallagens 10 ff, ”1 (2) (3) morn. utsätter, till Riksdagsman i Riksförsamlingens Första Kam”mare JV. N. blif vit utsedd, hvarå detta länder till bevis och fullmagt. ”JY, JV. d. " 31 §. Alla Riksdagsmanna val ske f ör öppna dörrar och fortgå, om än flera eller färre röstberättigade sin rätt försumma; och skola vid valen alla anmärkningar emot behörighet att i valet deltaga, i stad af valförrättaren, och ä landet af valförrättaren och närvarande valmän, upptagas och afgöras. 32 §. Har någon frånvarande blifvit till Riksdagsman vald, skall han derom skyndsamt underrättas uf den, som vid valförrättningen ordet fört. 33 §. Riksdagsman, som af laga förfall hindras eller på de i 7 och 34 SS omtalade grunder förtroendet sig afsäga vill, underrätte derom skyndsamt valf ör rättaren. 34 §. Ej må någon på en gång vara Riksdagsman för flera valdistricter.
En nj och för läroverket i det hela fastställd stat vore derföre ett oafvisligt behof. 2:o) 1 afseende på Undervisning och Lärosätt har motionären anmärkt, att de begge bildnings-liniernas sammanslagning på flere ställen ej blifvit utförd så, som sig borde, såsom exempel hvarpå anförts, att i Upsala och vid ett annat äldre läroverk undervisningen fortgick på två af hvarandra oberoende linier; vissa läroämnen hade uti olika läroverk blifvit på olika stadier i skolan inlörde, så att t. ex. undervisningen i latin uti Wexiö hö^re lärdomsskola började redan i Järsta klassen, men i naturalhistorien först uti den /ferde, att i några skolor början skedde med ett modernt språk och med latin, och åter i andra med flere språk på en gång, af hvilka skiljaktiga methoder den, att införa latinet redan i förberedande klassen, enligt motionärens förmenande, ledde derhän, att flera lärjungar, än från början vore tjenligt, på den lärda linien intvingades, såsom förhållandet visat sig blifva uti Wexiö skola, der den reala linien redan i första klassen blifvit sammankrympt till blott 2 eller 3 lärjungar. 1 de äldre skolorna hade klassundervisningen i allmänhet blifvit bibehållen, och fri flyttning funnes i några skolor endast till namnet. Slutligen har motionären anmärkt, alt, ehuru anslag åt gymnastiklärare uti den utfärdade öfvergångsstalen i allmänhet voro upptagne för gymnasierna och de högre elementarskolor, som hafva dimissionsrätt till Akademien, saknades sådana ansjag i samma aflöningsstat för de fleste Öfrige elementarskolor. På sålunda anförde skäl och då denna brist på en fast ordnad författning, efter reorganisationen af den G Juli 1849, på många ställen inom det
De flesta af dessa mångfaldiga bestyr äro af den beskaffenhet, alt de utföras genom K:s bef:de af underordnade personer, och således möjligen i sista hand af fjerdingsmannen. Om denna styrelse skall verka obehindradt och skyndsamt, så bör man för säkerhetens skull resumera i korthet allt hvad som i dessa tusentals författningar förekommer, för alt kunna säga att, om fjerdingsmannen får ordres att fullgöra något som finnes i dessa författningar, så skall han lyda den; ty eljest blefve instruktionen ofullkomlig. Så har man också uppfattat förhållandet med fjerdingsmannens närmaste förman, länsmannen. Han har icke någon annan instruktion än den, att lyda hvad som hans förman honom ålägger. Endast på det viset kan man påräkna ärendenas obehindrade gång. En värd talare har anmärkt, att det skulle finnas tillfällen, då dels fjerdingsmannen undandroge sig att fullgöra hvad dem ålades, dels betungades alldeles obehörigen af länsmännen. Jag tror, att om så skulle vara förhållandet ett naturligt korrektiv finnes deremot hos deras högste chef, nemi. landshm, och ett korrektiv som är ganska lätt funnet; enär de ordres, som länsmannen får, honom skriftligen meddelas. Han kan således med dessa ordres dokumentera sig, för att visa det han sjelf ej sökt undandraga sig att efterkomma erhållne ordres. Af sådant skäl synes ingen instruktion behöflig, och då dessutom en sådan skulle komma att blifva sa vidlyftig, som jag haft äran nämna, och ledande till hinder för ärendenas gång; så får jag för min del afstyrka bifall till denna punkt. 494 Den 10 Maj. Frih. Raab: Denna fråga var äfven å bane vid sisth riksdag; oell om jag ej bedrager mig, har man vid flera föreg:de tillfällen önskat all få utfärdad en instruktion för fjerdingsman. Ilär Printzensköld bar sagt den enklaste instruktionen för dem vara, att förelägga dera alt göra allt hvad sorn dem i tjensten älägges. Ja! Men det är just tjensten, som man önskar få bestämd, och hvarom raan önskar all få upplysning. Kan Hr Printzensköld blott upplysa om hvad som utgör deras tjenst, så är ju sjelfva instruktionen åstadkommen.
Banko-diskontdirektionen, hvars utlåtande öfver denna ansökning blifvit infordradt, har upplyst: att, sedan låntagaren, f. d. Majoren C. A. Bergenstråhle, efter lånets förfallotid, blifvit lagsökt dels i Östergöthlands län och dels hos Öfverstålhållare-embetet härstädes, men å intetdera stället anträffats, han slutligen funnits hafva inlemnat sin cessionsansökning till Kongl. Götha Hofrätt, som till betalning fastställt Diskontverkets uti konkursen bevakade fordran, medelst Dom af den 27 Februari 1835, hvarigenom Bergenstråhle jemväl dömdes såsom vårdslös gäldenär till sex månaders fästning; att han derefter ytterligare tvänne gånger gjort konkurs, hvarvid Diskonlverkets fordran ånyo bevakats, hvarvid dock någon utdelning icke funnits att tillgå, samt att, vid sökt verkställighet af sednaste konkursdomen, Bergenstråhle saknat all tillgång, enligt utmäfningsbevis den 19 Juli 1847; att Bilt. till B. St.
Försök att förbereda henne, innan jag k o m m e r. IDUNS JULNUMMER • » Skall det inte vara en pris, kusin Fredrika? " » Ja, m y c k e t godt, » svarade Agneta i samma frånvarande ton s o m för en stund sedan, o c h h o n böjde sig fram o c h kysste det hvita håret. » Nå, hur var det däruppe, kusin? Tala o m något intressant 1 Eller kanske kusin är trött, kusin ser så betänksam ut. » » Jag är inte vid bästa kurage. Ser, kusin Fredrika, när man far genom h ö g a drifvor o c h k o m m e r allt närmare o c h närmare dit, där man ser ljusen lysa, o c h man säger till sig själf — när jag k o m m e r fram, må- ste de ljusen släckas. » » Hvad säger kusin? Ä r här för ljust? Hvilka ljus besvära? För all del, sitt inte o c h plåga sigl » » Nej, nej, sitt stilla, kusin Fredrika, det är ingenting — det är öfver nu. Det var väl kontrasten mellan kölden därute o c h värmen härinne. Det svindlade för ögonen. Det — det är bra nu. Jag kände m i g så gammal o c h melankolisk, när jag for g e n o m drifvorna, m e n när jag ser kusin Fredrika, blir jag ung igen. » Orden föllo s o m en gammaldags k o m p l i m a n g, m e n rösten darrade af rörelse. » Nå, hur var det däruppe, det fick jag aldrig veta. » » Det var sig likt, vackert o c h lifligt. Men jag var sysselsatt från m o r g o n till kväll? » » Med affärer? » » Ja. » » Tråkiga affärer? » » Ja, inte roliga. » H a n flyttade sig oroligt i stolen. Så härskade han sig, s o m o m han skulle säga något afgörande. H o n smålog åt h o n o m, o c h allt hvad han sade var: » Och kusin har haft det g o d t sedan vi sist råkades?
43 sådana byggnader, sorn användas till andra föremål än jordbruket tillhörande näringar, har Herr Friherre Sprengtporten i sin förberörda motion erinrat, att då till klassen af dessa byggnader mäste hänföras bruk, qvarnar, sågar, fabriker in. fl., för hvilka, enligt § 6, inkomstbevillning skall utgöras, uppstode deraf det missförhållande att först dessa inrättningars i byggnaderna liggande grundkapital och dernäst alkörnsten af detta grundkapital blefve beskattadt; men dä för en dylik dubbel uppskattning intet skäl funnes, borde rättelse i föreskrifterna ega rum genom stadgande att antingen fastighets-bevillningen endast fördes inom linien eller ock den åsätta fastighets-bevillningen afdroges från totalsumman af inkomstbevillningen. Ehuru i Utskottets tanka författningen icke gifver anledning till en dylik dubbel taxering, har Utskottet likväl funnit det vara nyttigt att, till förebyggande af den origtiga tillämpning, motionären påpekat, efter § 10 i Instruktionen under ny paragrafnummer intages ett stadgande af den lydelse bifogade förslag innehåller, oell hemställer alltså, att berörda stadgande må gillas. Med erinran att vid uppskattning af arbete taxeringsmännen icke i författningen egde tillräcklig ledning för afgörande af den frågan, huruvida, i de fall då Hero personer hufvudsakligen drifva sin rörelse hvar för sig, men äro i och för denna rörelses drifvande i ett eller annat hänseende med hvarandra associerade, taxering borde ske af hvar och en särskildt eller af deras gemensamma rörelse såsom ett bolags, har, under åberopande såsom exempel härpå af förhållandet med de vid en stor del bergsmanshyttor befintliga blåsningsbolag, uti hvilka ofta ingen annan gemenskap funnes mellan delegarne än indelningen af brukningstiden vid hyttan, Herr Ehrenborg, uti sin ofvanomförmälda motion, framställt angelägenheten ai' tydligare föreskrifter i ämnet, enär af det samfälda eller särskilda beskattningssättet berodde huruvida den i § 8 af förordningen stadgade befrielse eller lindring i bevillningen skulle få tillgodonjutas eller icke.
Såsom exempel derpå vill jag anföra, att om allmogen pä ^Vikbolandet i Östergöthland, hvarifrån mycket spanmålsräntor utgå, skulle föra all dithörande säd in på torgen i Norrköping och Söderköping för att der försäljas till penningars erhållande före rätter afradsdag, så skulle spanmålsprisen å dessa städers torg falla så betydligt, att det understege markegången och att bönderna följaktligen förlorade derpå. Men låtom oss antaga att detta förslag vore företrädesvis gynnande för b änder ne, efter som Grefven begagnar detta ord, hvilket i ett annat stånd låter bättre än räntegifvare, ehuru detta uttryck såsom gällande både för bönder och andra hemmansägare är bättre — antagom, säger jag, att skattejemkningsförslaget vore gynnande blott för räntegifvare, borde ej Konungens rådgifvare yrka någon annan mening? Hafva icke rädgifvarne att tillse det staten kan bära sig, och följaktligen att kronans inkomster icke varda förminskade. Om de så blifva genom skattjemkningen, huru går det då? Riksstyrelsen kan icke utföras, och när Konungens propos:r om ökade skatter till bristens fyllande komma till Ständerne, så vända desse den afvoga sidan till och Regeringen får ingen ökad bevillning. Det är alltså försigtigt af Konungens rådgifvare att icke efterskänka hvad statsverket äger, innan de veta om och hvad som Den 8 Januari. 53 kan fås i stället. Ilar bör icke vara fråga oin att gynna den ene eller andre, utan om upprätthållande af ett samhälle under hvars skydd vi alla lefva. Grefven har sagt, alt penningen vore den säkraste mätaren af våra varuvärden. Jag tror likväl, att Grefven derutinnan vederlagt sig sjelf, genom yttrandet att räntepersedlarna vore i stigande. Sådant kan icke ske med mindre penningen är i fallande; och sä har förhållandet äfven varit. Det är alltså klart, att om Regeringen har penningar i st. f. räntepersedlar, och penningen faller i förhållande till dem, så får kronan derigenom mindre inkomst än om räntepersedlarne utgjordes in natura eller löstes efter markegång.