Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men utom formen för ifrågavar. motioner, förekomma i desamma många bevisningar, många uppgifter och antydningar, som möjligen kunde på afgöraudet inverka, om de icke blifva beriktigade. Deribland först, tviflet eller påståendet att hemmantalsräntan icke vore i laga ordning tillkommen, såsom ständig, att det skett genom det svåra förtrycket under Drottn. Chri - Den 5 Felmia r i. stina och Kon. Carl den XI:s minderårighet, och att den först 1719, i följd af K. bref är vorden i jordeböcker införd. Sanningen är denna: Landtogsgärden blef beständig under en fullmyndig Konung, genom Ständers beslut, i biafskedet lill riksdagen 1 (19.4. Redan 1660 den 26 Xov. resolveras på allmogens besvär: att soin nämnde gärd uti Kronones böcker är, och uti så många år häfver varit uppförd och antecknad för en årlig utlaga, funnes intet skäl alt den då sökta befrielsen bifalla. tJti 1662 års landsbokhållare-instruction föreskrifves, icke såsom en nyhet, utan blott ett noggrannare sätt, huru i jordeböckerna de extra-ordinarie-räntorna, som efter mantalen utgå, borde speciGceras och till förvandlingarna annoteras. Deribland uppräknas ej blott landtogsgärden , utan äfven byggningsoch saltpeter-hjelp, skjutsoch boskapspenningar, hvaraf den förras tillkomst är urgammal. Standigblifvandet af alla dessa, äfvensom dagsverkspenningarna, med ett ord, hemmantals-räntans alla titlar, är många gånger och i många beslut af R. St. beviljadt, t. ex. åren i6f4, 49, Ö2 , 55, 57, hvarom är obehöfligt att här lemna närmare och blott tidsödande uppgifter, enär våra många knmeralverk lätteligen upplysa hvad sannt och rätt är för dem, sorn sådant söka.
R:dr alt tillgå utöfver den af Utskottet fördelade Summa af 734o R:dr, af hvilket öfverskott på den föreslogne fulla Summan af 8000 R:dr ofvan omförmäldte i Jön4 B. 5 66 Stats-Utskottets köpings Län på Stat varande arne Länsmän kunna undfå den ifrågavarande lönefyllnaden. Men som Utskottet ansett en minskning uti Länsmannapersonalen Lora söka åstadkommas, genom förändring i Districternes indelning, och tillstyrkt R. St:r, att hos K. M:t i underd. anhålla om Nådigt Förslag dertill; så finner Utskottet icke lämpligt, att för de utom Stat tillkomne Länsmän i Jönköpings Län något löneanslag tillstyrka. Hvad Länsmännen i Skåne angår, så är för Christianstads Län nödigt tillskott redan föreslaget; och då, enligt de Handlingar Utskottet haft att tillgå, desse LandStats-Betjente i Malmöhus Län icke hafva under Joo R:dr i lönevilkor, behöfver någon serskild summa i detta afseende för dem icke upptagas. Utskottet föreslår således: att det redan anmäldta beloppet 8000 Rrdr, till löneförbättringar åt Länsmän, hvilkas synnerliga behof deraf Utskottet i öfrigt trott icke kunna ifrågasättas, må af R.
N:o 45, i anledning af väckta motioner om förändrad organisation af Lif-Gardes-regementena; Nio 46, i anledning af dels Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition, angående anslag till boskaps-skötselns befrämjande i Riket, medelst anläggande af Stamholländerier, dels en i ämnet väckt motion; N:o 47, i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande för vissa inhemska kreaturs-racers förbättrande; N:o 48, i anledning af väckt motion, att directionen öfver Danviks hospital måtte upplösas, hospitalet ställas under Seraphimer-OrdensGillets förvaltning och liospitalets säkerhets-handlingar få af Rikets Sländers Revisorer granskas; N:o 49, angående väckt fråga om spridda rusthållsoch rote-andelars sammandragning; N:o 50, i anledning af väckt fråga, att rotehållarne i ”Kungsöhrs Län” måtte återbekomma 2me tunnor kronotionde-spanmål, som af åldervarit dem till understöd i knektehållningen lillagde; samt Pbo 51, i anledning af väckt fråga om förändring i Beväringsmanskapets beklädnad. S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 8 dennes f. m. på bordet lagda betänkande, Isbo 25, i anledning af väckte motioner om skyldighet för bruk och bergverk samt qvarnar och fabriks-inrättningar å landet att deltaga i kostnaden for allmänna vägars och broars underhåll. S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens nedannämnde, den 8 dennes f. m. på bordet lagda, memorial och utlåtande; Prot-Utdra", den 12 Februari 18/p. 639 N-'o 20, i anledning af Piiks-Ståndens skiljagliga -beslut, rörande betänkandet, N:o 13, angående väckt fråga om prygelstraffets afskaffande, m. 111.; Nå) 28, i anledning af återremiss utaf betänkandet, N:o 8, rörande väckt fi’åga om ändring i Kongl.
Axel, Axel! hvilka vilda demoner måtte nu ej rasa i din själ! Axel, bed! Minns du på hvilkens vink hafvets upprörda böljor sänkte sig; „och det vardt stilla lugnt.“ Till Honom bed. Anna till Axel. O Gud! jag är obeskrifligt orolig! Axel, kunde jag få se dig på ett par minuter blott? Hvad du måste vara olycklig! Axel, huru straffbar vore du, om du kunde tvifla på, om du ett ögonblick kunde glömma, kunde vilja glömma, att Anna älskar dig. Anna till Axel. Vet du Axel, hvad en qvinnas kärlek är? Vet du, hvad hon säger med de orden ... jag älskar dig? Hör Axel! Ditt lif är mitt, din dygd min ära, din sorg, din glädje min, din kraft mitt stöd, ditt mod mitt hopp, ... men ditt fall, din vanära, min död! Anna till Axel. Axel ... Axel ... jag vet det ... du har trenne nätter varit borta. Jag har lyssnat, din fot har på dessa ej stigit på ditt golf. Jag såg dig ifrån fönstret i går aftons, din blick var vild, hela ditt utseende förstördt, din gång osäker. Hvart går du, Axel? O gå ej bort från mig! på pligtens och tålamodets väg allena kan du finna Anna. Axel, Axel, kom igen! Anna till Axel. Axel, kom igen! Jag kan ej, jag vill ej förlora dig. Hör mig! Se jag gråter, tårarne väta mitt papper; se dem ... de skymma mina ögon, ... min Axel, kom igen! Anna till Axel. Jag skall ej förebrå dig ... frukta ej ett ord, som du ej ville höra, ej en blick, som du ej ville se. Jag är ju din vän, din fästmö, ... i framtiden kanske engång din maka ... Axel, minns det, – engång din maka! Axel till Anna. Aldrig ... aldrig ... aldrig! Anna till Axel. Till ditt bröst vill jag luta mig, och bedja ... för min skull ... förlåt dig sjelf Hvad du ock må hafva gjort ... min Axel ... jag älskar dig ändå! Din är jag, din blir jag! Axel till Anna. Aldrig ... aldrig mer!
1 dessa, som nu bjudas, tecknar Johanna Spyri med vanlig liflighet olika barnkarakterer, hvilka alla äro riktigt rörande älskviirda, men ändå SA enkla och naturliga, att man q c k e r sig kanna igen och halla, af hela det lilla trefliga sällslrap, som f~.~installes. E n allvarligt kristlig anda genomgir alla Johannii Spyris skrifter, men hennes penna är hvarken pjollrig, sentimental eller tråkigt predikande. Berättelserna torde Iiimpe sig bäst fiir 10- och 12-firigrt barn. Eeli liriaiiri~teia. En julbok för barn. Pris 1 kr. Afven i dr hafva vi att mrnala trenne delar, nämligen den 17: de och den 18: de af ofveunilmida barnknlender. N m n e t Lelclsamraten borde vii1 egentligen innebara en borgen för att boken kr fullt oskadlig, sk att mail iued liign kan lämna den åt sina barn. Nggot mindre kan inan val ej begiira af en leklramat. Men tyvärr kunna vi ej finna, att ifrilgavarande lekkamrat motsvmar ens denna mycket billiga fordran. Den riia folksngan » Mästertjufvens, som den i sin adertonde del hm att bjuda på., är sanner-, ligen långt i f r h oskadlig för barnen, eftersoin den innehilller, ej blott svordomar och andra oskickliga uttryck, utan äfven ett ofta upp' epadt missbruk af Guds namn samt osmakligt slnämt med heliga ting. DA man vet, hur lätt barnen hafva att tillägna sig a f ~ e n det soin &amp; r simpelt och d %ligt, isynnerhet oiu detta på samina. g %ng &amp; r löjligt, så ar det ju rent af obarinhärtigt att för ro skull bjuda dem sådant. Vi veta ju, att det ä r själfva Asbjörnsen, soin sh-ifvit ofvan. nämnda snga.
Det romerska äktenskapet erkände icke såsom sin grundval den inbördes kärleken kontrahenterna emellan; det hvilade uteslutande på aktningen, den aktning, hvarje romare var skyldig släktets fortplantarinna, medborgarens moder. Ja, kärlek mellan äkta makar ansågs af många rent af såsom otillbörlig och löjlig, och det var ingen mindre än själfve Seneea, som utslungade den satsen, att en vis man bör älska sin hustru med förståndet, icke med känslan. Hvad var då naturligare, än att den romerska kvinnan, något stel och högtidlig redan af naturen, icke det minsta brydde sig om att inför den man, med hvilken intet kärlekens band förenade henne, ådagalägga något af det ljufva behag och den glada älskvärdhet, efter hvilka hvarje manligt hjärta törstar, och på hvilka äktenskapets lycka i icke oväsentlig mån beror. Och hvad var då å andra sidan naturligare, än att mannen hos älskarinnan sökte den kärlekens lycka, som hans maka icke kunde eller ville skänka honom. Och så vidgades genom en fruktansvärd vexelverkan allt mer och mer den klyfta, som skilde man och hustru i det gamla Rom. Om alltså äktenskapet redan i saknaden af sin förnämsta grundval, den inbördes kärleken, var blottadt på möjligheten af en sund utveckling, kommo därtill många andra orsaker, som ledde till det hemska slut det romerska äktenskapet och därmed också det romerska samhället fick. Och det måste medgifvas, att flertalet af dessa orsaker låg på kvinnans sida. V i hafva här ofvan påpekat, att den romerska kvinnan redan af naturen var stel, högtidlig och otillgänglig, och dessa karaktärsdrag blefvo under tidernas lopp allt mera framträdande. Anspråksfullhet, herskJystnad och högmod blefvo utmärkande för de romerska fruarna. Redan på den bekante komediförfattaren Plautus ' tid (omkring 2 0 0 f. Kr.) visa sig i hans pjäser dessa sorgliga förhållanden fullt utvecklade. Där omtalas i alla de tjugu komedier af hans hand, som vi ega i behåll till vår tid, icke en enda gift kvinna, som icke är ett kongregat af hersklystnad, lyxbegär, frånstötande stränghet och svartsjuka — en fasa för sin olycklige man och en visa i staden.
Slllt unberjlef mcö ftämplabt papper ellet’ votö ftämpling beraf, upp; bäranbe af högre betalning, än utfatt är, förfalskning eller annan grof förbrp» telfe åtalaö mib (aga SDomjlol och ftcaffaö efter allmän Sag. 5:o Unberlåter utgifvare af tidningar eller af fåbane periobijfa jTrifter och brodjurer, font på ofmannämnbe fätt få åtnjuta portofrif>et, eller boftrpefare, broab om ftämplingen flabgabt är, erfätte DS ocb bronan ben härigenom upp; fotuna förluft, ocb bote bejjutom tjugufem procent af ben unbanfnillabe ftämpeb afgiften, bouf ej unber femtio 9vifObaler. 5?an ej ffiljaö, broilfen bertill mål; lanbe marit, bele bå anfmaret. 6:0 53ofbanblare ellet annan enffilb utbelare af tibning, brocbur eller pe; riobiff ffrift, font, enligt 10 §., borbt mara ftämplab, men lifmäl blifmit unbatt; bragen benna befattning, mare förfallen, broarje gång batt om en fåban för* brptelfe öfmerbemifeö, till böter, fmaranbe mot tjugufem procent af ben unban* fnillabe ftämpebafgiften, bocf ej unber tretton fXiföbaler 16 ffillingar. barber ^ojtförmaltare förroutmen till bplif öfmerträbelfe af författningen, bote bubbelt. Utom bef?a böter, åligger bet tillifa förbrytaren, eller, om be äro flere, bent gemenfamt, att, en för alla ocb aIla för en, erfätta DS ocb bronan bet un; banfnillabe afgiftöéeloppet. 7:0 Unberflef, förfaljfning ocb annan grof förbrptelfe i affeettbe på ftämp; ling af tibningar, åtalat?
JVs l!27. 77 heten; som äro tillförlitligen kände att hålla hus för liderlighet och utsväfvande lefverne (maj son de debauche ou de prostitution). XIII. Från den 4 till den 13 April hvarje år, skall Magistraten verkställa granskning af listan öfver de kommuners innevånare, som, enligt denna lag, innehafva föresluifna egenskaper, för att kunna deltaga i val lill ledamöter i Kommunal-rådet. Till grund för denna lista lägges den af kommunens Uppbördsman upprättade förteckning öfver de inom kommunen erlagde utskylder. Listan skall äfven angifva beloppet af den för valrätt inom kommunen sladgade census. XIV. Magistraten afsiutar listan och låter henne å nästföljande söndag på vanliga ställen anslås. Ilon förblifver anslagen i tio dagar och bör upptaga hvarje deri införd valmans föroch tillnamn, födelsedag och födelseort, dagen för hans naturalisation, om sådan egt rum, samt beloppet af de utaf honom inom kommunen betalde utskylder. Dessutom skall listan innehålla en uppmaning till medborgare, hvilka tro sig ega fog dertill, att, inom 43 dagar efter listans anslående, deröfver anföra klagomål hos Kommunal-rådet: skolande dagen då denna fatalie-tid tilländalöper, vara i listan utsatt. En duplett af listan inlemnas till kommunens kansli, för att der, tillika med de utdrag af uppbördslängderne, hvilka tjenat till grund för hennes upprättande, hållas tillgänglig för hvar och en, som önskar deraf taga del. XV. Hvar och en af kommunens innevånare, sorn åtnjuter civila och medborgerliga rättigheter, eger framställa klagomål mot listans innehåll. Dessa klagomål böra, vid talans förlust, skriftligen anmälas hos Kommunal-rådet inom den i nästföregående artikel utsatte tid; börande derjemte fogas de skäl och bevis, på hvilka besvären sig grunda. Devis öfver besvärens inlemnande utfärdas af en Magistrats-Iedamot eller Sekreteraren.
Då han ännu dagen innan deras afresa icke gjort någotsomhelst försök att närma sig, gaf hon honom den sista eftermiddagen af egen drift det möte hon hade väntat att han skulle bedja henne om. »Jag går upp på bergsknallarne i eftermiddag», sade hon då de skildes åt om förmiddagen. »Så-å?» Han gissade strax hennes afsigt och han log ett hemligt löje öfver hennes naiveté. »Ensam», fortfor hon. Han gjorde ännu icke min af att förstå. Det roade honom att se hur långt hon skulle kunna gå i sin oskuld. »För att taga afsked med trakten, förmodligen?» »Jaha.» Hon såg på honom nyfiket ett ögonblick. »Hvarför säger han ingenting», tänkte hon. »Vill ni med?» frågade hon till sist, helt rakt på sak. »Tror ni också det går an?» Han kände sig så öfverlägsen gentemot denna naiva lilla själ, hvars oskuldsfulla uppriktighet dock tilltalade honom i hög grad. »Hvarför skulle det inte gå an?» Den blick hon gaf honom var öppen och utan fruktan. Han tog den för ett tecken på oskuld och omedvetenhet, men den var i sjelfva verket ett utslag af hennes medvetenhet och fullkomliga säkerhet på sig sjelf. »Ser man på! En sådan förnuftig liten fröken ni är.» De kommo öfverens om klockslaget: half fem och mötesplatsen: ett ställe utanför badortens område. »Dethär ser ju nästan ut som ett hur är det det heter på danska? 'Stævnemöde.'» »Tycker ni?» »Ja. Det är sant jag har hört att damer alltid bruka komma försent till möten med unga herrar. Skulle ni inte för gammal bekantskaps skull vilja göra mig den tjensten att tala om, hur pass mycket ni ämnar komma försent?» sade han i skämtsam ton. »Jag kommer alltid precist», skrattade hon. »Alltid! En skön själs bekännelse!» William Zimmermann var icke mycket af den farlige don-Juan, som fröken Alma Hagberg inbillade sig. Hans lif hade varit fattigt på erotik, så fattigt, att detta egentligen var hans första möte med en kvinna af hans egen samhällsställning.
Vid Klara kyrkas repå Richard Sundströms ögon, men efter en paration hade han byggnadskassan under lyckligt utförd operation kan han åter läsa sin förvaltning. I flere år var han kassaföroch skrifva obehindradt. Bådas minne är valtare i skolrådet, ordningsman i församförträffligt, och man kan af dem få höra lingens ordningsnämnd, brandmästare m. m. liffulla skildringar af det Stockholm som Under koleraepedemien 1853 hade han utgått. betalningen för sjukvården inom församMakarna Sundströms sträfsamma arbetslingen om hand. 1856 invaldes Sundström dag är nu slut, och i medvetande af a t t ha bland de s. k. hundra männen i Brandkonverkat ett godt verk, medan dagen var, torets öfverstyrelse, och 1880 i direktionjuta de nu i stillhet och lugn af lefnadsnen; denna plats innehar han ännu. Unkvällens frid. När de på bröllopsaftonen der tolf år var han stadsfullmäktig, och åkte hem, sade den unga makan, med blicåren 1868 — 89 ordförande i Kryddkrämarken fäst på det tindrande stjärnhvalfvet: societeten. Af flere andra direktioner, t. ex. » Måtte vårt lifs afton bli lika klar och ljus för Stockholms stads sparbank och Borgersom denna. » Hennes önskan har rikligen skapets änkhus, har han varit medlem. När jag för dem tillkännagaf den senare kvarstår han fortfarande. 1853 min afsikt a t t en stund spraka om dem för — 92 var Sundström kassaförvaltare i styIduns läsekrets, sade fru S.: » Glöm då inte relsen för Malmqvistska skolans uppfosta t t säga, a t t vi själfva anse det vara endast ringsanstalt — vid den posten torde bemärGuds välsignelse vi ha a t t tacka för all den kas, a t t det mången gång gällde a t t äfven lycka vi fått. » anskaffa den kassa, som skulle förvaltas. Till sist vill jag nämna en egenskap som Som utredningsman och förmyndare har makarna Sundström besitta och som är lika han haft flere uppdrag som han skött på sällsynt som prisvärd hos dem, som hunnit ett mönstergillt sätt.
Till utrikes orter exporteras, särdeles vissa år, såsom under förra och detta, betydliga partier spannemål och frövaror, samt i mindre qvantiteler jern, spik, tjära, beck och bräder, hitkomne från andra inrikes orter, jemte krealursben och oljekakor. Handeln och sjöfarten så väl på utsom inrikes orter, som af redan anförde skäl ett och annat af de sednare åren varit snart afbruten, har emot slutet af det sistförflutna och vid första öppet vatten under innevarande år återtagit sitt förra lif, hvilket likväl icke torde kunna påräknas såsom fortfarande, med afseende å de utvidgade handels-rättigheter Trelleborgs by skall hafva erhållit, genom dess förklarande för en af stad oberoende köping. För det närvarande finnas i staden burskaps-ägande 75 handlande, 8 19 hökeri-handlande, 2 skeppsklarerare oell 2 mäklare. Antalet af stadens fartyg var vid sista Femårsberättelse^ afgifvande 44 st., med ett lästetal af 1,591 Oaktadt, under tiden, flera af dessa fartyg förolyckats, utgör antalet ännu 48 st., Lill ett lästetal af 1,853 Trt34-, deribland befinna sig numera flere af större drägtighet och 2:ne ångfartyg, det ena af 70 och det andra af 20 hästars kraft. Med dessa underhålles liflig kommunikation med Köpenhamn och det större ångfartyget besöker tillika reguliert hvarje vecka Lubeck, och är för närvarande det enda ångfartyg som uppehåller kommunikationen deremellan och Köpenhamn, hvarigenom icke obetydlig fraktförtjenst uppkommer. År 1842 lopp af stapeln det första här på stället byggda fartyg, en skonert af omkring 70 lästers drägtighet. Både handeln och sjöfarten hafva vunnit mycken lättnad och beqvämlighet genom det under sistförflutne qvinqvennium utförde storartade arbete, medelst den i fordna tider utan anseende varande hamnens utvidgande, förseende med stenquaier och fördjupning, så att ända till 12 å 14 fot djupgående fartyg nu mera upplöpa ända till staden och Tullpackhuset. Af de skäl, som i sista Femårs-berättelsen finnas utvecklade, fortfar ännu handtverkarnes svaga belägenhet.
Skaparen erhållit rättighet öfver sitt eget lif, kunde hon ej heller, vid inträdet i Samhället, till Staten öfverlemna eo sådan magt, och slutsatsen blefve då, att den sryrande Magten ej äger rättighet att såsom skräckmedel använda ett Straff, som beröfvar en brottslig medlem af Samhället lifvet. Derjemte har man åberopat erfarenhetens vittnesbörd, att grofva straff ej ovilikorligen afskräcka från brott: Att då de ofta hos åskådaren endast verka ett nedtystande af mänsklighetskänslan och förhärdar sinnet, stärkas derigenom hos den vanartige anlagen och så till sägandes förmågan att utöfva brottsliga gerningar. Utredningen af dessa Anmärkningar fordrar kan hända vidsträcktare kunskaper, än dem jag tilltror mig äga; men jag utbeder mig vördsamt att till kunnigares bedömande få framställa den synpunct, hvarutur jag för min del betragtar frågan, om Statens rättighet art använda dödsstraff och tillämpningen deraf till ifrågavarande ämne. Uti Naturtillståndet eller utom Samhället ar det hvarje människas rättighet att sjelf försvara sitt lif och sin Egendom, hon dödar den sorn vågar angripa endera , hämnas en slagen anförvants eller vans död, uppsöker tjufven och återtager sin Egendom samt dödar honom om ingen annan säkerhet gifves för vidare ofredande. Genom Samhälls - Inrättningen uppbör detta sjelfförsvar, och Statens skyldighet inträder att freda Samhälls,Medlemmaine till lif och egendom. ben i April. För att fullgöra en sådan skyldighet är det Statens rättighet att använda Straff, i ändamålet att vid brottet halta ett ondt, sorn Öfverväga den för iel biottslingen väntat sig af sin lagstridiga gärning, men förenadt med ett bemödande att förbättra bro tsftngen och bereda honom möjligheten att vidare vara'Medlem i Samhället, i aila de fdl där Samhällets säkerhet sådant medgiiver.
Jag vågar föreslå, att LagmansFäfterne, desse välgörande Domstolar, också varda bibehållne, men till sin inrättning sålundh fckillde från HäradsRätterna, ätt Lagmanneö JDert ii Maj. t. m. domer ensam och utan Nämnd, samt endast biträdes af någon lagkunnig man, den HofRätten kunde finna nödigt att honom till hjelp förordna; och skulle denne lagfarne man vara förpligtad att i hvarje sak till Frotocollet yttra sina tankar, utan att likväl äga någon beslutanderätt, den Lagman, flen allena tillkom. Jag vågar föreslå, att Rikets bägge HofRätter förenas till en enda och å ett enda ställe, hvarigenom Hofrätten skulle erhålla ett ännu högre anseende, och harmo nien hos denna Domstol visa sig i den fullkomligaste dag, [genom enhet i Besluts-, Arbetsoch Expeditions-sätt, samt besparing vinnas för Staten, såmedelst, att åtmindstone ett Tresidentsoch ett vice-Presid^ntsEmbete kunde indragas; ej att förtiga den stora fördelen, som dymedelst äfven bereddes, att den dyrbara samlingen af HofRättens Handlingar blef å ett enda säkert Ställe fredad och bevarad, såsom en kostbar skatt för LagskipningsHistorien. Jag vågar ändtligen äfven föreslå, att ingen Rättegång måtte från HäradsRätt få hos LagmansRätt fullföljas, innan Natt ock Ar förflutit, sedan HäradsRätten slutligen dömde; att en sådan tid jemväl borde iakttagas vid måls fullföljande från LagmansRätt till Hof-Rätten, och‘att Hof-Rätten äfven skulle aga att låta med sakens afgörande hos sig anstå ett år, samt ett annat är fram 378 T)en 11 Maj e. ml löpa, innan den missnöjde parten tilläts att hos Konungen söka ändring i Hof-Rättena Dom.
Oförväntadt befann man sig midt inne i regula de tribus, och så fortgick det vidare, vidare, till dess att den andfådde läraren slutligen måste bekänna sig hafva uppnått gränsen för sina aritmetiska kunskaper. Men hade Petrus Luth gifvit ett finger, så tog hans lärjunge hela handen. Steg för steg såg han sig inledd på nya kunskapsfält. Han uppritade kartor i sanden och invigde sin åhörarinna i elementerna af geografin. Nästa steg ledde till det lilla man då visste om naturens riken. Ett steg vidare, och man var inne i bibliska historien. Därifrån kom man till kejsar Augustus och Rom, därifrån till ytterkanten af metafysiken. Det gick som ett trolleri. Gåtans enkla lösning var den, att en djäkne i högsta klassen af 1600-talets skola ej skulle fylla måttet för andra klassen i nittonde seklet, med undantag dock af latin och grekiska, där han kunde prata kull en nutidens professor. När den brydde unge läraren såg sitt eget kunskapsförråd taga ett hastigt slut och kände sig stå allt mera svarslös gent emot närgångna frågor, förklarade han sina lektioner afslutade. Mellan ett begåfvadt barn och dess intresserade lärare uppstår snart en förtrolig vänskap. Djäknen och hans elev sutto under den gamla eken på Turholms gårdsplan. Hagar bröt kvistar från eken, ifyllde gåsört och lejontand, som växte på gården, band hop en krans, lade kransen kring djäknens bruna hatt, såg honom smilande i ögonen och sade honom med sin mest bevekande röst, som icke var alldeles fri från koketteri: Lär mig latin! Petrus Luth tog till flykten med hastiga steg. Han litade ej på sin ståndaktighet. Denna efterhängsna snärta, ännu i den ålder när barn få ris, var oemotståndlig. Hvar hade hon lärt sig detta? Icke i Kaskas torp, än mindre i Turholms ladugård. Tidigt på morgonen dagen efter hade Hagar fått lof att gå med Anders Hackspet att vittja fågelsnaror i skogen. Fångsten var lycklig, den gamle knekten råkade vara vid bästa lynne. Han bar, utom järparna, äfven en ståtlig tjäder, fallen med ära för hans säkra lod.