Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru bränvinsbrännings-afgiften, genom hvars under innevarande Riksdag beslutade betydliga förökning och deraf föranledda förhöjda beräkning, den tillgång, hvarom nu är fråga, uppkommit, skall, enligt Rikets Ständers rörande samma afgift vid denna Riksdag fattade beslut, förskottsvis under skatteårets lopp erläggas och följaktligen äfven derunder bör blifva disponibel för de utgifter, hvartill den är afsedd att användas, har Utskottet dock, enär sagde afgift möjligen under Usta året ej kommer att inflyta med hela sitt beräknade belopp, ansett Kongl. Stats-kontoret, tinder nu inträdande statsreglerings-period, icke böra åläggas till Riksgälds-kontoret aflemna ofvannämnde bidrag förr, än under året näst efter skatteoch uppbörds-året. Således och då detta bidrag för hvartdera året 1855 och 1856, först under det nästpåföljande årets lopp, skulle komma att af Kongl. Stats-kontoret till Riksgälds-kontoret öfverlemnas, upptages detsamma här endast för 2:ne år, eller med tillsammans 2,962,760: Sumtna Riksgäld s-kontorets, för nu beviljade statsutgifter disponibla, tillgångar och påräknade inkomster intill 1857 års slut R:dr 13,069,143: Då, enligt hvad förut är utredt och uppgifvet, Riksgälds-kontorets samtliga utbetalningar, med undantag af de för jernvägs-anläggningar vid denna Riksdagbeviljade stats-bidrag, kunna beräknas att, under tiden från och med September månad innevarande år till och med 1857 års slut, komma att utgöra R:dr 15,024,91-7: 33. 2. så öfverstiga dessa utbetalningar sammanlagda beloppet af de nu jemväl uppgifna, för bestridandet deraf disponibla eller anvisade, tillgångar, jemte Riksgälds-kontorets förväntade inkomster under samma år R:dr 13,669,143: med » 1,355,774: 33.
Underdånigst åberopas de af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, åren 1822 och 1828, afgifna Berättelser om Upsala Läns tillstånd i Econorniskt och Statistiskt afseende, för så vidt dessa röra Länets allmänna natur-beskaffenhet, hvilken under den sedermera förflutna tid icke någon förändring undergått. De betydligaste företag till förbättrande af Landets naturliga beskaffenhet äro: de af omkring 2,000 tunnland fruktbar, men yattendränkt och frost-alstrande jord bestående så kallade Bälinge Mossars, i Bälinge Socken, nära Upsala, utdikning och uppodling, sorn beslöts vid ett i Augusti månad i83>7 af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande på stället hållet sammanträde med de mångå Hemmans-innehafvare, emellan hvilka Mossarne äro fördelade, och hvilken utdikning sedermera fortgått, men icke ännu hunnit till slut bringas; den äfvenledes ganska vidlyftiga så kallade Söder Wissjö Mosses, i Björklinge Socken, af Sätuna, Sandbro och Närlinge Sätesgårdars ägare beslutade uppodling, hvilken innevarande år tagit sin början, och iden i Elfkarleby Socken belägna så kallade Bo-sjöns uttappande och förvandling i fruktbärande mark, hvartill Löjtnanten vid Kongl. Majrts Uplands Regemente J. A. Sundmark i behörig ordning beredt sig rättighet, och den han jemväl redan börjat. Dessutom hafva ny-odlingar, hvar för sig af mindre vidd, under åren i833, 1834, *835, i836 och 1837 ägt rum, till en jordvidd af 2,865 1/2 tunnland, hvaraf likväl största delen blifvit åter igenlagd till ängsmark. Uppmuddringen af Enköpings å, på Kongl. Majrts och Kronans samt Stadens gemensamma kostnad, har fortgått och blifvit fulländad, så att detta igengrodda och knappt för de aldra minsta farkoster tillgängliga vattendrag nu begagnas af Ångfartyg och seglande Fartyg ända upp till Staden.
Regeringsformen. §• 72. Riksens Ständers Bank förblifver Sveriges Rikes Rank, för ali ict hädanefter, sorn den hittills varit, skild från Rikets Statsverk, vare under under Riksens Ständers egen GaranKonungens och Riksens Ständers gementie och Vård, så att den ostörd må sama Garantie, men under Riksens förvaltas af de Fullmägtige, hvarje Ständers egen vård, ostördt förvaltad Stånd dertill förordnar, efter de Ordaf de Fullmägtige, hvarje Stånd derningar, Stadgar och Reglementen, till förordnar, efter de Lagar och Stadhvilka redan gjorde äro eller vidare gauden för Banken och dess rörelse, hvilaf Riksens Ständer göras kunna j ä- ka nu äro gällande, eller af Konungen gande Riksens Ständer allena rätt att och Riksens Ständer gemensamt varda genom Banken utgifva Sedlar, som stiftade. Dock åge Riksens Ständer, för mynt i Riket må erkännas. sorn genom sina Fullmägtige tillsätta Tjenstemännen inom Banken, att allena fastställa Reglementen för Bankens inre förvaltning och arbetssätt, samt för dess Tjenstemäns befordringar och aflöning. I öfverensstämmelse med ofvan «• heropade Lagar och Stadganden, ege' 16 ConstitutionsUtskottets Memorial N;o i. Banken allena rätt att utgifva sedlar eller myntför skr ifningar, hvilka må lika med mynt i Riket erkännas, och skola af Banken med mynt, efter deras lydelse, inlösas. Öfver användandet af Bankens ärligen behållna vinst-medel åge Riksens Ständer att allena besluta, så framt dessa medel ej, till bibehållandeaf Bankens grundfond eller till dess förstärkning , af Konungen prof vas erforderliga. Se Bih, 3 Sami. Mern. N:ris 56 och 68- Ridd. och Adelns Prof. den 17 Februarii och den 16 Mars 1830. Riksdags-Ordningen. S. lilio Med de i 2idra §:n omförmälda 1:0
Till utgående af den, dels för anläggning af nya och dels förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, vid sednaste riksdag till Kongl. Maj:ts nådiga disposition anvisade summa af 450,000 R:dr, har Kongl. Maj t, enligt Dess till Fullmäktige derom aflåtna nådiga bref, beviljat följande anslag för nedan uppräknade 13 särskilda vägauläggningsoch vägförbättringsföretag, nemligen: inom Skaraborgs län: för omläggning af vägen mellan staden Sköfde och Klosters gästgifvaregård inom Walla härad R:dr 40,000: — inom Ostergötlands lån: för förbättring af vägen mellan Kisa gästgifvaregård och Hofby lastageplats vid sjön Asunden inom Kinds härad » 6,000: hvaraf utbetalts 3,000 R:dr; inom Elfsborgs lån: för väganläggningen mellan Slätthult inom As’ och Sexdrega inom Kinds härad, i rigtningen mot Svenljunga i sistnämnde härad » 48,700: — hvaraf utbetalts 30,000 R:dr; inom Kalmar län: för vägförbättring mellan Wimmerby och Skärstads gästgifvaregård inom Södra Wi socken af Sevedes härad » 4,850; — inom Stora Kopparbergs län: för omläggning af landsvägen mellan Mora Strands och Garbergs gäst gifvaregårdar inom Mora och Elfvedals socknar » 10,000: -— » anläggning af ny samt förbättring af gammal väg mellan Noraå bruk i Stora Tuna socken och Laxsjö masugn i Grangärdes socken >> 15,500: inom Orebro län: för vägomläggning mellan Rastelfven och Hässjefallsbacken inom Jernboås socken af Nora bergslag » 6,000: — hvaraf utbetalts 2,500 R:dr; » omläggning af vägen förbi Lekeberga backe inom Hidinge socken af Edsbergs härad » 7,933: 33.
”Blir resan långvarig för dig, min herre och man?” ”Troligen icke, jag måste skynda hit åter. Flottans utrustning börjar brådska, att den må vara i skick att begagnas i hans kunglig majestäts tjenst. Det blir snart vår.” ”Måste du nödvändigt göra denna resa? Jag vet ej hvarföre den skrämmer mig. Du har så mången gång varit ute för farlighet, jag rädes du slutligen ej kommer med lifvet från dina färder.” ”Nå, i sanning, jag tror att min Ebba vill stänga mig i kakelugnsvrån.” ”Och mången gång har du gått ut i farlighet; och en gång kan väl faran drabba!” ”Vore det än så, så går jag äfven denna gång i konungens ärender. Men nu är ju allt fredligt och ingen fara för handen. Dock skulle det än så vara, så skulle jag alltid med öppet sinne gå den emot, ty lifvet har aldrig varit mig så kärt, som själens salighet och äran. Men”, tillade han leende, ”hvartill sådana allvarliga ord, som äro alldeles för mycket nu. Det är ju blott på en kort resa jag far.” Följande morgon afreste Klas Fleming; fru Ebba stod länge och såg efter honom och sade slutligen: ”Ebba Stenbock, Klas Flemings maka, är hon ett barn, som gråter när sköterskan går i nästa rum.” Doft gick ett rykte ut öfver landet. Klas Fleming är död, hviskades det först tyst, hemligt, från mun till mun, liksom om ingen velat uttala ordet, af fruktan att den väldige ännu skulle uppstå och straffa den, som om honom talat osanning. Snart blef ryktet högljuddare och tusende tungor omtalade nu nyheten. Hertig Carls anhängare jublade, och hertigen sjelf skref: ”Vi förnimme att Gud hafver den blodhunden Klas Flemings grofva missgerningar straffat och honom genom en hastig afgång uti sin grymhet falla låtit.” Konungens trogne åter klagade, ty deras och den kungliga sakens starkaste stöd var krossadt, och ingen kände sig ega en kraft, som kunnat ersätta hans, den oböjliges.
Evad som framför allt på diskiissiniisinötet i London framhölls var, a t t de kvinliga arbeterskornas brist på solid: ~ritetskänsla gent emot sina koiikiiilrenter uti arbetsinarkiiaden var en af de kraftigaste orsakerna, till, a t t kviniioarbetet var sh ytterst illa betaldt. Vidare betonades nödviiiicliglieten af, a t t bilclade kvinnor sökte sprida upplysning bland sina mindre vii1 lottade systrar, ty en förbiittring af kvinnornas ekonoiniska stiilliiiiig var omöjlig iitm ekonoinisk och politisk bildning och uppfostran. Amerika. Kongresserna vid världsutställningen i Chicago. I samband ined viirldsexpositioiien koinina, efter Bvad oss tillslinda program och forn~lliir utvisa, en serie kongresser a t t Iiillas, onifattande d l a grenar af iniinskligt kultiirarbete. D e lroiiiitéer, son1 skola förbereda hvar slirskildt kongress, arbeta på tvenne sektioner, en manlig och en kvinlig. Den kvinliga sektionen tillko.miner det a t t tillförsiikra de olika kongresserna kvinliga deltagares medverkan. - Den 15-22 niaj koniiiier en allinlin internationel kvinnokongress att BBllas, där alla onirådeii af kvinlig verksanihet och kvinliga intressen skola behandlas och till livilken srepreseiitative womeii of all coiinti.iesn erliallit inbjiiclning. : Kallelser till. denna kongress 11 % iifven ingatt till framstiiende svenska kvinnor på skilda omrideii. - Men afveii ined de andra kongresserna, ex,einpelvis dem som beliaiidla frkgor rörande uppfostran, skolvaseiide, litteratlir, nykterhet, sociala ocli ekonomiska reformer o. s. v. toide kvinnans intressen vara lika niira fijrbiindiia som nialinens, Iivadan nian kan viinta, a t t dessa.
Borgare-Ståndet gillat den af Utskottet följda hufvud-princip i allmänhet för Bevillningens utgörande, samt öfverläggningarne inom de öfrige respective Riks-Stånden, ehuru derunder förekommit mångfalldiga anmärkningar emot serskilda delar, icke lyckas tillkännagifva någon allmän önskan om hufvudsaklig rubbning i denna princip, eller den synbara förmögenhetens beskattning ; så hemtar Utskottet ej mindre derifrån, än af de i Betänkandet N:o 7 anförde skäl, tillräcklig anledning att vidhålla sin i detta afseende yttrade öfvertygelse. Utskottet kan, för sin del, icke inse, Bevillning*-Utskottets Utlåtande. N.y 18. «i luiru raan af förslaget, att jorden bör, efter sitt värde, deltaga i Bevil!nings-bördan, kunnat härleda den siutsatts, att Landtbruket, efter denna grund, får vidkännas för bård beskattning, då icke ens beloppet af denna skatt ännu kommit i fråga eller finnes angifvet. Ingen har yrkat eller lärer med billighet kunna fordra, att jorden skall alldeles fritagas från Bevillning , och då betviflar Utskottet, det någon mera allmän tillämplig, billigare och mera jemt träffande grund kan bestämmas, än afgift efter det 'verkliga egendoms-värdet_, enär detta alltid bör bero hufvudsakligen på afkastningen och öfriga förmoner å ena sidan, jemförda med onera, å den andra.
UtskoLtet får derföre, på grund häraf samt af hvad i Betänkandet N:o 355 finnes anfördt, tillstyrka:: 1:0 alt på Riksgälds-Contoret må anvisas ett Credilivaf Fyrahundrade Tusende (400,000) Riksdaler Banco till Kongl. Majus disposition i missväxt-år, under vilkor, att hvad sorn deraf lyftes skall af undsättnings-tagarne till fullo återbetalas; 2:0 att, i händelse Kongl. Majrt i Nåder fastställer en oföränderlig tull å inkommande spanmål, åtminstone för en tid af fern år, all sådan inflytande tull må, emot vanlig redovisning, öfverlemnas till Kongl. Majus Nådiga disposition för meddelande af undsättningar i missväxt-år; och 3:o att till Kongl.. Majit i underdånighet öfverlemnas, alt, i fråga om sättern för undsättningars meddelande, vidtaga de åtgärder, sorn för hvarje tillfälle pröfva» tjenligast och till ändamålet ledande; dock att, i fall undsättnings-tagare erhålla , af inflytande tull-medel, understöd, utan återbetälnings-skyldighet, sådana understöd må, om möjligt, af dem: med allmänt nyttigt arbete återgäldas.. Stockholm: den: 4 Fehr. 1835.. Ankom' till' Exp.-Utsk. den 5 Febr.. Utlåtande öfver anmärkningar• vid BetänkandetN:o 388, i anledning så väl af Kongl. Mäj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständerj rörande en uti staden Venersborg inräffad eldsvåda} sorn Kongl.
Men villkoren voro så tryckande (t. ex. att familjerna skalle skiljas), missnöjet så allmänt, och svårigheterna så stora, att delta mera än allt annat borde gälla sorn en varning för andra, att ej inlåta sig på dessa villovägar, hvarifrån återgången är nästan omöjlig. Hr Hjerta har velat anse den direktion, hvarigenom jag sökt bevisa den rätta och principenliga gången af samhällets försörjningspligt mot de fattiga, blott sorn en talfigur, en klimax, och ehuru det visserligen är smickrande att åtminstone ur denna synpunkt hafva vunnit den värde talarens bifall, så kan jag likväl icke gilla en sådan uppfattning. Jag tror mig deremot verkligen genom denna uppställning hafva lill full evidens ådagalagt hvad som är den naturliga gången i delta hänseende, nemi. att när individen ej kan sig sjelf försörja, så öfvergår denna pligt successive till familjen, till husbonden, till socknen o. s. v., med ett ord, i främsta rummet till de mindre enheterna och endast i det allra sista rummet eller aldrig till Staten i sin helhet. Detta måtte också få gälla såsom motiv för mitt påstående att Hr Cederschjölds grundsats är falsk, då den är aldeles omvänd. Det vigtigaste har för mig likväl varit, att undanrödja all tvifvelaktighet ang:de riktigheten af det factiska i mina uppgifter, och detta hoppas jag äfven hafva gjort. Hvarje ord, hvarje siffra står fast, och dermed också de slutsatser jag deraf dragit. Hr Cederschjöd: Hr Akerman har öfverlemnat åt mig sjelf, att söka ställa stadgandet om sjelfförsvar i nya__lagen i paritet med mitt förslag om ansvarsfrihet för tillgrepp. Afven jag anser sådant vara omöjligt och jag har derföre icke heller åberopat det af honom åsyftade stadgande, utan det som förekommer uti näst föreg:de §, hvilken talar om olofligt tillgrepp. Der står nemi. uti 1839 års förslag: ”har någon tillgripit annans egendom eller derå skada gjort,” enär räddning ur lifsfara icke annorledes möjlig vore, derför skall han icke till straff fällas.
»Jag trodde ni inte skulle fästa er så mycket vid en liten oartighet, fru d’Ottange – dessutom är ju oartigheten mot er ännu inte begången, vet jag.» »Nå ja, så kom ner nu genast och reparera försummelsen!» »Jag är omöjlig för sällskap i afton,» säger Klercken trött med en liten biton af retlighet, »och jag har ju egentligen ingen annan än er, som jag är skyldig uppmärksamhet.» »Är det inte nog? Vi ha arrangerat musik och sällskapsspel för att fira ert afsked. Kom genast, för det går inte an här i huset att jag knackar på er dörr och sedan blir kvar i diskussion med er så godt som inne i ert rum.» »Nej, därför skulle ni gå –! Jag tackar er för er vänlighet nu och tager farväl af er i morgon!» »Ni är mycket illa uppfostrad och tycks just inte vara mån om att lämna det angenämaste intryck efter er!» brusar hon upp, slår sin schal omkring axlarna med en stolt spansk toreadorgest och är borta innan Klercken hinner svara. Han drager dörren långsamt igen och blir stående med handen på dörrvredet, ur stånd att besluta sig för det ena eller det andra. En timmes yttermera samvaro med henne växer i hans upphetsade inbillning till en fara, som kan bringa alla hans beslut om intet. Nästa ögonblick inser han åter det öfverdrifna och löjliga i sina farhågor. När allt kommer omkring har han förföljelsemani, och den tillämpar han naturligtvis – likt alla andra galna – just på dem, som vilja honom allra bäst. Han är en ohjälplig narr. Om fem minuter träder han in i den vackra, upplysta salongen, där man gör musik, och han blir mottagen med skämtsamma ovationer. Musikanten slår an en fanfar, men han förefaller sig vara en mycket tungsint och tragisk narrkonung på en maskerad, hvilken i papperskrona och bjällror öppnar kortegen för Colombine och Pierrot. Han gör icke heller något vidare af sin roll, bugar sig stelt, ler motvilligt och bjuder förgäfves till att uttrycka fägnad öfver uppmärksamheten.
Det är väl ej heller så svårt att se på en människa, om hon trifs eller längtar. Det behöfs bara, att man ser en liten glimt af lycka i ögonen, då hon kommer in från arbetet, eller då hon sätter sig ned vid brasan. Men i Ingrids ögon sågs ingen glimt af lycka, utom då hon såg bergbäcken, som kom neddansande ur skogen, öfverfull af vatten. Det var ju han, som banade väg för henne. Det föll sig en gång så, att Ingrid satt ensam med Karin Landberg, och då började hon berätta henne om sitt lif borta på Munkhyttan. Karin hade blifvit helt förskräckt. Hur hade Ingrid kunnat stå ut med något sådant? Hon skulle som sagdt gifta sig, Karin Landberg. Och hon var nu på den punkten, att hon ej kunde tala om något annat än sin fästman. Ingenting visste hon, som han ej lärt henne, ingenting kunde hon företa sig, om hon ej fick fråga honom. Det föll henne in, att Olof hade sagt ett ord i den här frågan, som hon kunde använda för att afskräcka Ingrid, ifall det skulle vara så, att hon börjat tycka om galningen. Och så började hon berätta för henne, hur tokig den där Hede verkligen varit. Ty Olof hade berättat henne, att då han varit på marknaden förra hösten, hade ett par herrar sagt, att Getabocken visst ej vore tokig. Han bara låtsade vara det för att locka till sig kunder. Men Olof hade påstått, att han var tokig. För att bevisa det, hade han gått bort till kreaturstorget och köpt en liten usel get. Och visst var han tokig. Olof hade bara behöft ställa geten framför honom på disken, där han haft sina knifvar utlagda, för att han skulle löpa ifrån både säck och varor. Och alla hade skrattat så förfärligt vid att se hur rädd han blef. Och inte var det möjligt, att Ingrid kunde bry sig om en, som varit så tokig. Det var törhända oförsiktigt af Karin Landberg, att hon ej såg upp till Ingrids ansikte, medan hon berättade denna historia. Om hon hade sett, hur ögonbrynen rynkade sig på henne, hade hon kanske blifvit varnad. – Och du vill gifta dig med den, som gjort något sådant – sade Ingrid. – Jag tror, det vore bättre att gifta sig med själfva Getabocken.
Går bort till Calne, och skåder; och dädan bort till Hamath, den stora staden; och drager dädan neder till Gath de Philisteers, hvilka bättre Konungarike varit hafva än dessa, och deras gränsa större än edor gränsa; Likväl vordo de förjagade, då deras onda stund kom; och I regeren med öfvervåld; Och liggen i elphenbenssängar, och prålen på edor tapeter; och äten det bästa, af hjordenom, och de gödda kalfvar; Och spelen på psaltare, och dikten eder visor, såsom David; Och dricken vin utu skålar, och smörj en eder med balsam; och bekymrer eder intet om Josephs skada. Derföre skola de nu gå främst ibland dem som fångne bortförde varda; och de prålares slösande skall återvända. Ty Herren Herren hafver svorit vid sina själ, säger Herren Gud Zebaoth: Mig förtryter Jacobs högfärd, och är deras palatsom gramse; och jag skall desslikes öfvergifva staden, med allt det deruti är. Och om än tio män qvare blefvo uti ett hus, skola de likväl dö; Så att hvars och ens faderbroder och moderbroder tager honom, och måste draga hans ben utu huset, och säga till den som i husens kammar är: Äro der ock flere? Och han skall svara: De äro alle sin kos: och skall säga: Var tillfrids; ty de ville icke, att man på Herrans Namn tänka skulle. Ty si, Herren hafver budit, att man skall slå de stora husen, att de skola få refvor, och de små husen, att de få hål. Ho kan ränna med hästom, eller plöja med oxom på hälleberget? Ty I vänden rätten uti galla, och rättvisones frukt uti malört; Och förtrösten eder uppå det som platt intet är, och sägen: Äro vi icke mägtige och starke nog? Derföre, si, jag skall uppväcka ett folk öfver eder af Israels hus, säger Herren Gud Zebaoth; det skall tränga eder ifrå det rummet, der man går till Hamath, intill pilträbäcken.
VI. 31 r. _ angående Trycknings-kostnaden för Utskot tets Utlåtande i frågan om Allmänna Magazins-inrättningen, VI. 33g. _ ang. Hålloch Gästgifveri skjutsen, VI. 547. ang. Lumphandlare och lumpors anskaffande för Pappersbrukens behof, VI. 755. Banco Utskottets Memorial, ang. ett under 1809 års Riksdag ät Westeroch Norrbottens Läns invånare beviljadt Lån , lil. 237. __ ang. indragning af Malmö Disconts 3 pro cents sedlar, lil. 337. ang. Götha Canal-Bolags-Discont och Ban co-Läns erhållande mot inteckning i fast egendom, III. 47g. ängPenninge bristens mindskande och stadga i myntvärdet, lil. 721. — ang. Manufactur Discontens i Banken anslag. na Låne biträde, III. 530. ang. Götha Canal-Verks beviljade understöd, lil. 733- . ang. ett Banco-Låns erhållande till uppbyg gande af Calmar Stads Gymnasiioch SchöIse-Hus, lil. 536. . __ ang. Fastighets Lån i Banken, IV. 134. _ ang. Publicité af tillståndet med Bankens Se del-rörelse, IV. 748. äng. Silfver Vexlingens upphörande i Ban ken, IV, 761. ang. åtskilliga financiella ämnen, IV. 764. ang. förslag till Bankens deltagande uti Ö stersjö-Compagniet, IV. 765. ang. upphäfvande i vissa delar af Revisorer nas öfver Riks-Discont-Verkets förvaltning för år 1814, i afseende på samma Verks administration , meddelta stadganden, IV. 77^. äng. Publicité af Banco-Sedelstockens rörel. se, V. lii. Ban - Register.
Slutligen skulle jag väl gerna vilja anmärka, alt tackjern blifvit belagdt med lika hög både utförseloch införseltull, nemi. 5o procts, då likväl icke både exporten och importen kunna på en gång vara menliga; eller kanhända har Utsk. ej så noga kunnat göra sig reda för hvilkendera borde hindras eller uppmuntras, utan derföre helst velat hindra båda. Men jag vill blifva mitt löfte trogen och icke sträcka min granskning vidare, utan taga mitt förnuft till fånga. Gr. Horn, Claes Fredr.: Sedan jag anmälde mig, har nästan allt, hvad jag ämnat säga, af andra blifvit frarastäldt, Den 18 Oc t ober. så alt jag nu liar föga att Ii Ilägga. Jag får dock förklara min tillfredsställelse öfver det sätt, hvarpå en, af sitt embete utmärkt chef för tullväsendet redogjort för sitt förvaltningssystem. Man må nemi. uppställa hvilka systemer sorn helst, sammanstående med de mest logiskt uppgjorda theolier, så är det dock nödvändigt att rådfråga erfarenheten och tillämpningen för att förvissas om systemets riktighet. Jag godkänner fullkomligt Gr. Posses åsigt, att den större eller mindre möjligheten att exequera tullagarna, så att de uppfylla sitt ändamål, beror på opinionen om dessa lagar och deraf följande qualilication utaf sådana handlingar hvarigenom de öfverträdas; och jag hyser deri hestämda öfvertygelse, att ämnet står i ett sådant förhållande till opinionen, att det nu, äfven med den strängaste bevakning, vore omöjligt att utföra ett prohibitivsystem. Jag påminner mig den tid, då detta system följdes. Jag var derunder på utländsk ort och fann der handlande tillbjuda att pä hvilken plats som helst i Sverige leverera hvad myckenhet förbjudna varor man behagade, endast mot erläggande af en viss assuranceafgift. Sålunda undandragas staten betydliga inkomster, sorn, om tull varit bestämd, säkerligen skolat ingå. Jag önskar altså, att Utsk. consequent mätte följa principen af öfvergång till ett fritt system, och jag är öfvertygad, att Utsk. då kommer till andra resultater, än dem vi nu sett oss föreläggas. Man har talat om, huruvida Utsk. gjort rätt uti att tillåta utförsel af tackjern.