Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då uppträdde en Finsk man, som upplyste att, när Finland 50 år förut blifvit med Ryska kejsardömet införlifvadt och sålunda de Finska hamnarne öppnats för tullfri införsel af Rysslands omätliga spannmålstillgångar, hade Finlands landtbrukare intagits af bekymmer för den hotande konkurrensen och befarat det Finska jordbrukets undergång ; likväl hade just under de sednaste decennierna detta jordbruk utvecklat sig och gjort ganska betydliga framsteg. Vi minnas alla, Mina Hrr! den osäkerhet, som handeln med spanmål var underkastad, så länge införseltull för denna vara Den 27 Maj e. m. 519 var bestämd. När en allmännare missväxt föranledde en kännbarare stegring i sädesprisen, var det konsumenterne som ropade på skydd, och regeringen såg sig, gång efter annan, förpligtad att tillfälligt suspendera tullafgiften, —ja stundom äfven att till afvärjande af hungersnöd utfärda förbud mot utförsel af spanmål. Under sådana förhållanden kunde en reglerad spanmålshandel icke ega bestånd. Sedan osäkerheten i följd af tullfriheten upphört, har man lyckligtvis sett en sådan handel uppstå och tillväxa. För det inhemska jordbruket är ingenting angelägnare än att icke, genom förändring i lagstiftningen, åter äfventyra förlusten af denna vigtiga fördel. Hvad särskildt angår artikeln mjöl, har man till skäl för den förnyade tullbeskattningen anlört, att den utgör ett fabrikat. Må så vara! men mjölet är i sin ordning råämne för fabrikatet bröd; detta fakrikat är såsom ett vigtigt födoämne, äfven tullfritt, och någon fråga är icke väckt alt ånyo belägga detsamma med tull. Jag hemställer då, huru det skulle taga sig ut i en tulltaxa, att mjölet är belagdt med tull, då brödet är tullfritt. Fyratio år äro nu lörflutne, sedan R. St:r beslöto att öfvergifva det strängt prohibitiva tullsystemet. Derefter har den friare tullagstiftningen, utan det allmännas skada, successift utvecklat sig.
Då fanns ingen annan utväg, än att Presterskap och Regering förklarade Mormonerna icke vara kristna, ehuru dp bekänna Kristus. På ett så motsägande sätt, måste man draga sig ur fällan, när man varit nog oförsigtig att löpa deri. ”Religionsfrihet, i sin största utsträckning, är, enl. det föregående, en uplösning af samhällets innersta band, och alltså motsatsen af dess organisation. Hon skulle följaktligen medföra samhällets undergång, om hon kunde fullständigt införas. Man länke sig söndringen och förvirringen i ett samhälle, eller en stad, der det ena hushållet vore Brahma-dyrkare och brände enkor, der det andra bekände sig till Buddhas lära, och utsatte barn att omkomma, med hvilkas försörjande föräldrarne icke ville besvära sig; der det tredje vore af Mahomedansk, eller annan bekännelse, enl. hvilken mannen finge hafva flera hustrur, der det fjerde vore Kristet, och fördömde allt detta; der andra vore Judiska och begagnade omskärelsen, samt ännu andra vöre skiljaktiga, hvarandra ogillande, bekännare af kristendomens olika arter. Men icke nog härmed, inom hvarje hushåll, kunde medlemmarne vara söndrade, mellan dessa serskilda bekännelser. Den verldsliga lagen förmådde-ej sammanhålla dem; ty då skulle Mahoroedanen, mot månggiftets förbud, åberopa sin lära, samt Brahminen och Buddhaislen hvar sin, 184 Den 16 Juni. mot andra ogerningars förhindrande. De samhällen, hvilka förkunnat religionsfriheten såsom Statsgrundsats, hafva egentligen tänkt sig henne, såsom ang:de endast kristna sekter, och Judar, för hvilka sednare en del af Bibeln, eller gamla testamentet gäller äfven som för Kristi bekännare. Erfarenheten skall snart visa, ora Fransmännen tillåta Algeriets Mahomedaner, att, inom det egentliga Frankrike, lefva i månggifte, och om Förenta Staterna skola tillstädja de Chineser, som bosätta sig i Californien, att behandla sina barn med den obarmhertighet, som Bnddhas lära medgifver.
•32 sif. 5 r:st. och återstoden, bestående af Tullmedel och Nederlags-recognitian, insatt uti Götha Canal med R:d. 696,037. (> sk.. 0 r:st, hvilken Summa är till Balance i Hufvud-Boken upptagen, och lärer efter liand, sorn behofvct för Kongl. Rent-Kammaren tarfvar, blifva utåssignerad. ■ Stockholm-' af General -Sjötulls-Boksluts^ Contoiret den 5 April 1815. J. Winroth. Kamererare. Utdrag af Protocollet, hullet hos. Högvörd. Prest - Ståndet, den 8 Augusti 18IS• S. D. Vu slutlig justering af RiksdagSrBeslutet, s«m ji öfrigt godkändes t ansåg Prest-* Sl^ndöt §.tc Biet N:» 51, Den 8 Augusti Ståndet deruti böra. intagas Ståndets med Re-? spectivaRiks-Stånden communicerade och till Kongl. Maj:t i underdånighet inberättade beslut, att den vid 1809 och lSlO arens Riksdag åtagna afgift, till Wadstena Krigsmanshus samt Amiralitets-Krigsmans-Cassari, utgörande; 3 procent af Ecclesiastique-Statens Bevillning efter a:dra Artikeln af Xöne-inkomster, må intill nästa Riksdag fortfara. Ut Supra. Px Protöcollo \T. XJAlmqvist. 5. I). Vn i nyö skedd föredragning" bifölls Stats-Utskqttets uti Memorial af den 7:de innevarande månad gjorda hemställan, angående tryckning af den allmänna Indragnings-Staten. Ut Supra. Ex Protocollo J’. Janzon. S. D.
U. 289. A. 371, XIV. A, 47. XV. E. 807. B. 381, A. 4°9- — angående, af Friherrinnan Eneskjölds skuld till Krigs» inanshusCassan, Se Eneskjöld, angående, af en i Saltpetterfondens räkenskaper balancerad summa, utgifven. såsom lån till Carl Gustafs Stads Gevärsfactori. I. 115, R. 131. IV. B. 197. A. 261. XIII. U. 28. A. 35, XIVA. 47. XV. E, 3o7. B. 38.. A. 409, «— angående, af ett från Banken lill Handlanden i Uddevalla Paul Wikström utgifvet fastighetslån, XI. B. 3q7, XII. A. 170. — angående, af i Skara Stads räkenskaper balancerade Båts» mansvacance-medel. Se Skara, — angående, af sådana Götha Canaljlolags och Malmö f. d. DiskontVerks fordrhigar, för hvilka någon ytterliga, e betalning icke kan förvflntas. XXI. B. g. A. 4-** ( 5 ) Afskrifning, angående, äfen Bankens äldre fordran lios RiksgäldsConloret. XIII. B. 213. A. 265. angående, af en utaf Wadstena Stad i och för Cholerafa rsoten uti Östgötha Läns Ränteri lyftad summa. Se Wadstena. Afsägelse!- att vara ledamöter i Utskott. AfvittringsLandtmätare. Se Landtmätare. AfvittringsSladgan, om den ändring deruti, alt. syner, som ske för nyhemmans upptagande, måtte af Staten bekostas. Se Nyhemman. AfvittringsVerket i Herjeådalen, om inställande af.
Desto mer är det att beklaga, att hon ej fick fullborda skildringen, ty den norske lä- raren antyder, hvart hon syftade, och ger godt hopp, att hon skulle lyckats att visa, hvad enkel energi och orädd rättframhet förmå. Det ligger mycket i ordet: vare sig selv, som ännu icke har blifvit tolkadt genom dikten, och i fru Edgrens variationer öfver temat själf ständighet ligger något äkta svenskt, som gör, att det är en förlust ej blott för vår literatur, men också för vårt kulturlif att ha förlorat hennes skarpa blick för både solsidan och skuggsidan i vårt lynne. Hellen Lindgren. En i Stockholm bosatt person sökes, som är villig och kompetent att, efter närmare träffad öfverenskommelse, till nästa år åtaga sig att i Idun sköta en allsidig och. underhållande gåtafdelning. Sökanden måste vara van författare på detta område samt förtrogen med alla de skiftande former för dylika tankeöfningar, som numera äro brukliga. Svar ställes i bref till Iduns Redaktion. blem har i alla tider varit o c h är fortfarande ». » Den vackraste nalurtafla är onekligen » — den, som jag beskrifver o. s. v. Ser du, hemligheten är att icke spara på superlativer; jag har för länge Herre, det er en stor synd sedan kommit under fund med, alt det måtte vara att döde en fager taiike. det enda erkändt riktiga sättet att » ta publiken ». Ibsen. Ty hur skall man eljes förklara de starka uttrycHerr redaktör! kens ymnighet? Kanske du nu börjar förstå, att Naturligtvis kommer Ni ihåg — ty en riktig jag verkligen duger till att skrifva? » redaktör minns allting —, att jag en gång mot sluPå denna vädjan fick j a g ändtligen ett gynsamt tet af förra året bad Er om ett råd i anledning af svar i form af ett vänligt leende. Uppmuntrad Snorres uppträdande i den stora &gt;frågefrågan », o c h häraf fortsatte jag att redogöra för, hur jag ytteratt Ni var nog älskvärd att låta trycka min epiligare skulle bära mig åt, ehuru det ej var utan, stel i Idun.
Fabrikör August Eliasson berättade, att han plågats af en så svår hufvudvärk på natten, att han för att bli af med den tagit sig en promenad i den tidiga morgonväckten. (Vid denna början drogo polismästaren och flera af de inkallade personerna på munnen till stor förargelse för den hederlige fabrikören). Omkring half två-tiden hade han befunnit sig i slutet af Wallongatan, då han hört ett ljud, som liknade ett skott, från Danielssonska fabriken, hvarpå en ljusstråle blixtrat till. Omedelbart derefter fyldes bottenvåningen af rök och lågor. Han hade då gjort allarm. Ljusstrålen hade skjutit ut ur det bortersta fönstret, eller i vestra hörnet af fabriken. Ingeniör Sven Danielsson hördes derpå. Han var en stor, groflemmad karl om ungefär 35 år. Hans ansigtsdrag voro energiska men långt ifrån tilltalande. Håret var rödgult, kortklippt och stripigt, hyn röd och gropig, ögonen små och sluga, munnen stor med om sinlighet sqvallrande läppar. Hans kläder voro af bästa tyg men mera praktiskt än modernt skurna. Han uppträdde med stor säkerhet. Hammar fixerade honom skarpt, som om han ville inpränta hans drag riktigt i minnet. Polismästaren började med frågan: – Ni eger ju den nu nedbrunna fabriken? Är ni ensam egare eller finnas meddelegare i densamma? – Jag eger den ensam. – Hvem rådde om den före er? – Ingen, jag har sjelf låtit bygga den. – När? – I somras var det tre år sedan. – Hur var fabriken inredd? – Bottenvåningen upptogs af ångpannan och ångmaskinen i den vestra delen af byggnaden, sliperi och gjuteri i den östra, midt emellan dessa befann sig en skop-press, en större hejare samt några skåp och förvaringsrum för diverse saker. Trappan till öfre våningarna fans midt i huset och hissinrättningen ungefär midt på väggen åt Wallongatan till. En trappa upp voro belägna kontoret, paketeringsrummen och lokaler för pennknifsoch korkskrufstillverkning, två trappor upp var min galvanoplastiska anstalt inrymd med dess maskiner och bad samt förvaringsrum för syror och dylikt. Vindsvåningen använde jag till lagerrum. – Berätta hvad ni vet om eldens utbrott.
Uppå begäran af Gr. von Fersen, Hans, samt Hr Rosenblad, Bernh., lades ånyo på bordet StatsUtskrs d. 20 dennes e. m. på bordet lagda utlåtmr Nro 366. i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St., ang:de upptagande af lån till befrämjande af hypotheksföreningar; Nro 367. i anledn. af Riksd.fullm. från Elfborgs län And. Danielssons förslag till upptagande af inhemska lån, för att till jordbruket utlånas. Ånyo föredrogs StatsUtskrs d. 20 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. Nro 36g i anledn. af erhållen återremiss å betänk. Nro 3o i fråga om reservförrådens användande till bevärrsmanskapets beklädande. Hr von Hartmansdorff, Aug.r Som denna fråga redan är af R. o. Ad. bifallen, lärer ingen annan åtgärd nu vara att vidtaga, än att lägga betänk, lill handlrna. StatsUtskrs utlåt. Nro 369 lades till handlrna. Företogs till pröfning StatsUtskrs d. 20 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. Nro 070 i anledn. af erhållen återremiss å betänk. Nro 3 r4 i fråga om pensionsunderstöd för enkor och barn efter läkare, hvilka aflida i cholerafarsoten. Den 22 December c. m. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då delta ämne förra gången härstädes förevar, fästade jag uppmärksamheten å Domprosten Heurlins reservation.
Det ligger i ett drag öfver pannan samt i ögonen, ehuru hans blixtra af lefnadslust o c h i detta ö g o n b l i c k lysa af en ömhet, s o m k o m m e r äfven hennes att eldas upp. » Har man återigen en af sina m ö r k a stunder, fy, fy! Du tänker för mycket, det är hela felet, o c h d u b e d ö m e r dig själf alltför kritiskt, det är det, s o m är din olycka. Stackars barn, » fortsätter han tankfullt l i k s o m för sig själf, » du passar ej för denna världen. Du har en alltför v e k o c h ömtålig själ under din skenbart kalla yta, o c h far är alltför hård m o t dig — alltför hård. » H o n trycker sig fastare intill h o n o m. » Ja, kunde jag blott taga dig med, " då j a g reser, m e n det går n u ej Om j a g kunde förklara, hvarför kära m o r ej förstår dig, hvarför ni två, s o m kunde vara så m y c k e t för hvarandra, icke h o n, s o m riktigt g ö r våld på sig för att skingra hans hastigt p å k o m n a misstämning. I det rum, där d e båda syskonen nu inträda, råder skymningsbrasans behagliga halfdunkel. En munter kvinnoröst ropar d e m redan i dörren till m ö t e s: 1 » Nå, Oornelia, jag visste väl, att W o l f g a n g måste till för att locka dig ur din håla! Shakespeare har visst varit oss ett godt sällskap, » h o n pekar på den uppslagna b o k, sonen nyss kastat ifrån sig, » m e n nu började vi törsta efter den sköna musican. » Den talandes ansikte upplyses härvid af det mest soliga leende. H o n är ungefär i medelåldern, m e n gör intryck af att vara m y c k e t yngre, till den grad lifiigt är hela hennes minspel, från de stora Cornelia är en mästarinna på klaveret, o c h i afton spelar h o n kanske m e d mera innerlighet än någonsin.
Men såsom prof på pålitligheten af sådane uppgifter, får jag, i anledning af en Riksdagsmans från Helsingland yttrande, att man der erfarit desse olägenheter i synnerhet genom commenderingar till Götha Canal, upplysa, att Helsinge Regemente under en tid af 12 år blott en gång tjenstgjort vid Götha Canal; den andra gången före denna tid afgick Regementet efter ett par veckor till Norrska gränsen. Hvad åter mortaliteten beträffar, så har jag här en förteckning, upgjord efter ordentlige rullor för 10 år öfver den afgång, som vid Götha Canal verkligen ägt rum, och resultatet deraf är, att bland 19,972 man, som under desse tio åren varit commenderade till Canalen, 6 aflidit genom olyckshändelser under arbetet, och 3 utom arbetet, hvaribland sjelfspillingar äfven äro inberäknade, samt 60 man blifvit sotdöde; det vill säga, alt hela afgången 38 Den 16 Februari i f, m. varit 69 man, eller omkring j procent. Jag hemställer om detta kan komma i någon beräkning, eller om arbetaren här kan sägas hafva varit sämre lottad, än hos den enskilde. Jag tror motsatsen, och att en litar, som vill noga följa förhållandet, skall finna detsamma. Konungen har dessutom alltid befallt, alt vid alla sådane företag, hvartill arbetscommenderingar fått begagnas, och hvilka ingalunda kunna komma under namn af enskildta, utan allmänna arbeten, samma ordning skulle följas, som vid Götha Canal; och jag har anledning tro, att så äfven tillgått. Jag finnér derföre i de väckte anspråken snarare ett öfverskridande af billighetens gränsor, än en grund till klagan öfver missbruk, eller en mindre nyttig tillställning. Men för att komma saken närmare, får jag, utom hvad redan blifvit sagdt i afseende på soldatens aflöning, erindrn, att han äfven derutöfver haft tillfälle till extra förtjenst, lämpad efter hans verkställde arbete, deröfver journaliserade anteckningar blifvit haline och conlrollerade så väl af Befäl som gemenskapen.
Då man för några tiotal år sedan erbjöd herrgårdsbönder billiga kontrakter i utbyte mot hofveriskyldighet, 438 Den 30 September f. m. ville de heldre blifva qvar vid det gamla än antaga det erbjudna nya, men sedan, när förändringen blifvit med loek och pock genomdrifven, hafva de funnit sig så belåtna med den nya ordningen, att de omöjligen skulle kunna förmås till en återgång. Huru ofta har det icke händt, då en hemmansegare i ett byalag begärt laga skifte, att de öfrige byamännen med häftighet och ifver satt sig deremot, och att, sedan de nya skiftena blifvit tillträdda, alla funnit sig belåtna med åtgärden! Jag vet t. o. m. ett sådant tillfälle, då sökanden botades till lif och lemmar af samma personer, som efteråt särskildt betygade honom sin tacksamhet för skiftets genomdrifvande, och man skulle icke behöfva söka länge i våra riksdagshandlingar för att finna, det ett Riksstånd satt sig emot förändringar med hvilka samma Stånd sedan funnit sig belåtet. Så har jag full anledning tro att förhållandet nu är med våra damer. För att nu visa att förändring är behöflig, tillåter jag mig anföra några exempelvis upställda förhållanden: En ung flicka med en till tarflig bergning knappt tillräcklig förmögenhet, har en redlig affärsman till förmyndare, hvilken med ospard möda på bästa sätt förvaltar hennes lilla förmögenhet och vill henne väl, ackorderar in henne i ett godt hus, der hon bland aktade menniskor har alia sina materiela behof upfyllda; men sjelfva tonen i huset är ej sådan, att hon der finner den andliga lifsluft, som hon behöfver för sin trefnad; värdfolket äro af dessa skenheliga, som anse hvarje glädjeyttring, hvarje förströelse som en synd, hvaremot flickan är glad och mera liberal i sina religiösa åsigter; eller husets ton är kall, flärdfull, kanske något lättsinnig, men flickans sinnesstämning djupsinnig och allvarlig: — enkelt och kort sagdt, hon kan ej trifvas, hon finner ingen näring för sina andliga behof. Vore hon myndig, så skaffade hon sig en annan bostad; men hon beror nu af förmyndarens välbehag och anmäler förhållandet för honom.
Lades till handlingarne. 3:dje punkten, ang:de litt. A i 7 punkten af betänk. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jag anhåller vördsamt att i R. o. Ad:s minne fä återkalla alt K. M. för den ifrågavar. hamnbyggnaden vid Westerås begärt ett anslag af 12,000 r:dr; att StalsUtsk. med afseende på den brist på tillgångar, som ägde rum då statsregleringen uppgjordes, ansåg sig icke kunna tillstyrka det sökta anslaget; att enskilt motionär med kännedom af den orsak, som föranledt Utsk. att anslaget afslå, i stället begärt ett låneunderstöd, hvilket StatsUtsk. tillstyrkt R. St. att bevilja på de vilkor som för låns utgifvande för riksg:s-kont. i allmänhet blifvit bestämda. Dä saken förra gången förevar, så yrkades återremiss af betänk, utaf flere talare. De skäl, som anfördes voro hufvudsakligen alt dä StatsUtsk. icke ansett sig kunna tillstyrka något anslag för staden Cimbritshamn, hvars vägbrytare blifvit af storm förstörd, så vore det icke skäl att bevilja detta lån till Westerås. Jag anhåller med anledn. deraf att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå att det begärda anslaget var af 3:ne Riksstånd afslaget. Således kan vid denna riksdag beklagligtvis staden Cimbritshamn icke hafva att förvänta något ytterligare prof på R. St:s välvilja. Hvad åter beträffar en annan anmärkn., sora emot betänk, gjordes, nemi. att StatsUtsk. föreslagit högre läneanslag för Westerås än som blifvit begärdt, sä torde det icke böra tillräknas StatsUtsk., dä förslaget endast med 70 r:dr öfverstiger det uppgjorda koslnadsförslaget, hvilket vi något hvar veta vanligen icke är så uppgjordt, att det öfverstiger den verkliga kostnaden eller ens dertill uppgår. Genom voteringar i förstärkt Utsk. äro en mängd anslagsfrågor afslagna och medel linnas således.
Utlåtande, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Första Hufvudtitel. (U. A.) I afseende å denna Hufvudtitel, hvilken innefattar anslagen till Kongl. Hofoch Slotts-staterna, vid förra riksdagen fastställda till en summa af 1,230,000 R:dr, deraf 1,106,900 R:dr för den förra och 123,100 R:dr för den sednare af nämnda stater, innehåller den nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof följande framställningar: l:o) Jemte tillkånnagifvande, att anslaget till Kongl. Maj:ts Hofhållning, hvilket, under det priset å nästan alla förnödenheter på sednare årtionden högst betydligt stegrats, icke sedan år 1823 undergått någon förändring, numera visat sig vara otillräckligt för de dermed afsedda utgifter, äfvensom att Kongl. Majit af enahanda anledning aflåtit Proposition till Norska Storthinget om höjande af den från Norge utgående hofhållningssumman, har Kongl. Majit funnit sig föranlåten begära, att ofvanberörda anslag måtte från sitt nuvarande belopp, 630,000 Ridr, ökas med 170,000 R:dr till 800,000 Ridr. Enligt hvad af det den nådiga Propositionen bilagda Stats-Råds-protokoll öfver Finans-Årenden den 13 sistlidne Oktober gifver vid handen, hade, till ådagaläggande af detta behof Riksmarskalks-embetet åberopat en från Chefen för Kongl. Majits Hof-förvaltning meddelad summarisk tablå öfver inkomster och utgifter för 4 Stats-Utskottets Utlåtande N-.o 8. Kongl. Maj:ts Hofhållning under de sednast förflutna fem åren, hvilken tablå, upptagande såsom inkomster anslagen dels från Rikets Stånders Riksgålds-kontor 300,000 R:dr, dels å Riks-statens Första Hufvudtitel till Kongl.
Ofta bestridda, men dock åter af folkeller jägartron ihärdigt upptagna, hafva dessa rykten slutligen i hufvudsaken besannats genom upptäckten af de Ny-Sibiriska öarna, af Wrangelsland och af den öster om Beringssund belägna delen af Norra Amerika, hvars naturbeskaffenhet gifvit anledning till det gyllene sagoskimmer, hvarmed folktron med orätt utsmyckade de kala, skoglösa öarna i Ishafvet. Samtliga dessa försök att från den sibiriska kusten tränga i öppet haf norr ut hafva misslyckats af det enkla skäl, att ett öppet haf redan vid en frisk segelbris var lika förderfligt för de fartyg, som stodo den djerfve, men illa utrustade sibiriske polarfararen till buds, som ett isfyldt haf, ja farligare, ty i det senare fallet kunde man, om fartyget krossades, oftast rädda sig på isen och hade då blott att kämpa mot hunger, snö, köld och andra svårigheter, vid hvilka de fleste från barndomen varit vane, men i det öppna hafvet krängde det illa byggda, svaga, med lerblandad mossa diktade och med vidjor hopfästa fartyget läck redan vid en obetydlig sjögång och var vid en starkare hjelplöst förloradt, i fall ej nödhamn snart kunde nås. Man föredrog snart att söka nå öarna genom slädfärder på isen och upptäckte sålunda slutligen hela den betydliga ögrupp, som benämnes Nya Sibirien. Öarna blefvo ofta besökta af fångstmän, hufvudsakligast för insamlande af mammutbetar, af hvilka stora massor jemte ben af mammut, noshörning, får, oxe, häst m. m. finnas inbäddade i dervarande leroch sandlager. Sedermera hafva de blifvit fullständigt kartlagda under de Hedenströmska expeditionerna, utrustade af ryska rikets kansler grefve Rumänzow 1809–1811, och under löjtnant Anjous expedition 1823. Hedenströms expeditioner verkstäldes sålunda, att man, innan islossning inträffat, öfverreste med slädar dragna af hundar på isen till öarna, tillbragte sommaren derstädes och om hösten, då hafvet blifvit isbelagdt, återvände.
Jag har äfven ett annat skäl derför, ty om man utsträcker storleken på de små pannorne, så skulle lätt flere små pannor kunna upstå i st. f. en fabrik. Här är nemi. gjord en profbränning, dervid man befann att resultatet af afverkningen blef större än hvad Utsk. ansett den böra beräknas. Jag tror äfven att en större afverkning kan inträffa, men dock icke så som vid en profbränning, då man beräknar att bränningen under vanliga förhållanden icke kan verkställas med den noggranhet, som vid en profbränning. Jag tror också att det icke är någon stor skada för dem, som hafva pannor af större rymd, om de nödgas ändra sin redskap,! då de få den gamla inlöst af kronan. Hvan åter angår Hr von Hartmansdorffs anförande, att det vore mångå andra saker, som behöfde ändras, än pannan, så är efter min kännedom om bränvinsbränningen ingen annan ändring behöflig, ty då pannan förminskas så skola mäskekaren vara fullt tillräckliga, och något annat än mäskekaren kunde icke komma i fråga att ändras. Förlusten för kronan är så obetydlig att den är nästan ingen. Jag tillstyrker derföre bifall till Utsk:s förslag. Gr. Lagerbjelke: Jag är till det mesta förekommen af hvad den siste värde talaren yttrade och anhåller att med honom få förena mig. Ibland de stora olägenheter som förefinnas, vid den af Utsk. tillåtna mindre bränvinsbränningen, står naturligtvis den i främsta rummet, att beskattningen aldrig kan blifva riktigt säker. Med en 40 k:rs panna kan man i ojemförligt högre grad öka afverkningen utöfver hvad i och för beskattningen kan beräknas än sådant kan vara möjligt i de mindre pannorna.