Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna förmon grundar sig endast på gammal praxis. Tre Stånd kunna väl ej utesluta det fjerde från BancoStyrelsen, men ganska väl kunde hela organisationen af Banken, genom Tre Stånds beslut, förändras, helst det icke utgör nåcot Grundlagsärnne. Då Riksens Ständer bestå af Fyra Ständ, hvilka alla garanterat Banken, måtte alla hafva lika rätt, att om dess förvaltning förordna. BondeStåndet afsade sig väl 1668 garantien af den då inrättade Bank, emedan det befarade, att dermed skulle gå lika olyckligt, som med den Paimstruckska, men sedan Ståndet efter den tiden flere gångor begärt, att i garantien få deltaga, och genom ensidighet derifrån blifvit afhållet ända till 1800, då det, i anledning af Herr von Schult, zenheims förslag, i Bankens öfverstyrelse fick sitt rum, hvarest dess röst sedan 1809 varit lika gällande som hvarje af de öfrige Ståndens, måtte ock BondeStåndet med de öfrige Stånden äga lika rätt, att besitta de tjenster, å hvilka Förvaltningen af Bankens angelägenheter mäst beror. Likväl är här ej fråga om, huru många af hvart Stånd skulle i denna förvaltning deltaga, utan blott att skicklighet utan afseende pä Stånd måtte bestämmas, såsom måttståck för befordringar till ifrågavarande Cornmissarietjenster; och att detta skulle medföra väsendtlig nytta för Banken, derom är jag fullkomligen öfvertygad, och många, jag hoppas det, med mig. I öfrigt och hvad den föreslagne Expeditionen heträffar, skaii jag ej söka hindra densamma, emedan jag i alla fall 42 Den 16 Junti f. m. förmodar, att Ridderskapets och Adelns proi test blir utan verkan. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Den siste värde Talaren har förment: ”Att det gamla stadgandet, enligt hvilket en tredjedel af BancoCommissariernes antal skulle utgöras af Ridderskap och Adel, så mycket mindre kan anses vara något af Grundlagen skyddadt privilegium, som denna sak, alldeles icke der omnämnes; och anser derföre de 3 öfrige
M issgerningsEalken syntes gifva anledning dertill , tom skulle Lagstilt*rens mening hafva varit, alt den rättighet flir Vaktkarl, hvarom nu är fråga, vore honom medgifven, ehuru icke i Lagen bestämdt uttryckt ; hvarförutan EK. M. funnit, att med en sådan rättighet för Vaktkarl skulle kunna förenas en menskligate behandling i afseende å Fångars fängslande , äfvensom att blotta känned ornen derom skulle afhålla från ryraningsförsök; men att, om genom rättighetens begagnande, Fånge skulle förlora lifvet, den enskilda säkerheten voro vida mindre derigenom blottstäld, än om fredlige Medborgare försattes i oro och bekymmer för den rymde Missgerningsmannens öfverdåd och våldsamheter; om förekommande hvaraf Lagstiftaren borde vara lika sorgfällig, sorn att den bestraffa. Och har E. K, M., af dessa skäl, hos Riksens Ständer föreslagit, att en förordning, måtte utfärdas, af följande lydelse: ”den Vaktkarl eller Fångförare, som har en Fånge under sin vård, må ega att skjuta å honom, derest han sig på flykten begifver och, efter arne anrop, icke afstår från försöket; dock bör Fången bevisligen förut vara om äfventyret underrättad, och, så vidt ske kan, skottet rigtas åt sådane delar af kroppen, att Fången icke skadas tili lifvetj Men om sådant sker, skall un - Underddniga Skrifvelser. 335 dersökning om händelsen *f behörig Domstol verkställas, samt dervid noga utredas alla omständigheter. Finnes då Vaktkarl eller Fångförare hafva i oträngd måtto skottet aflossat, kommer harr att efter allmän Lag straffas ; hörandes dptta stadgande äfven galla för Militaire-Poster, hvilka aro satte, att inom eller utom Fängelser, inom en viss krets, bevaka Fangen.” Riksens Ständer, sorn noga öfvervägat det af E, K. M. sålunda framställde Förslag, hafva funnit åtskilliga betänkligheter möta vid antagandet deraf.
Till detta stora ändamål äro endast 2:ne vägar ledande: den ena, att icke från Utlänningen hemta andra, ände oumbärligaste varor, icke öfverflöds, eller sådane, som, inom eget Land, genom egna med - 352 Den 19 Jun i i e. m. borgares flit, kunna erhållas. Den andra, att drifva varu-productionen och förädlingen till största möjliga höjd. Genom väl afpassade Tull-författningar och Taxor kunna dessa ändamål kraftigt befrämjas. Lurendrejeri och Tullförsnillning hafva stigit till en ovanlig höjd; inhemska fabriker och slöjder blifvit derigenom nedtryckte och undergräfde; Rikets redbarheter utsopade för Lux-artiklar och bjefs, deraf alla handelsbodar äro fullproppade, och hvarmed äfven drifves en lika oblyg, som ansenlig kammar-handel. Bör då icke sådant påkalla ett snart och kraftigt correctif? Men månne de af Bevillnings-Utskottet uti detta Betänkande gjorde framställningar och förslag leda till ett sådant mål? Kan man anse det vara väl beräknadt, att föreslå, det Sverig^ skall blifva en frimarknad för alla möjliga varor, som framalstras emellan de bägge Polerne? Jag vill icke lemna min röst till ett sådant förslag, under det egna Landsmäns durabla tillverkningar föraktas, blott för det de äro Svenska. Jag vill ej medverka dertill, att inhemska Fabriker skola afstadna; att Svenska Fabriksägare och Manufacturister förvandlas till Comissionairer åt Utländningen; och att deras arbetare i brist af syslosättning fylla lastens boningar. Jag tror, att ett redligt Svenskt hjerta är lika varmt under den inomlands tillverkade rocken, som under den utifrån lurendrejade. Den Den 19 Junii e. m. 353 Den Svenska National-caracteren liar, "* om icke alldeles, åtminstone högst märkeligt, försvunnit, och lemnat blott ruiner af hvad den fordom varit. Allt inhemskt till och med föraktas. Det utländska, ehuru mångå gångor sämre, prefereras, blott för att det är utländskt. Ja det onda har till den grad stigit, att ett radicalt botemedel ovillkorligt måste snart vidtagas.
15 heter eller allmänna inrättningar, hvilka anse sig ega grundade anspråk på ifrågavarande slags ersättning, genom allmän nådig kungörelse föreläggas att inom viss tid. vid det äfventyr, Eders Kongl. Maj:t kan i nåder finna lämpligt bestämma, sig dertill anmäla, de, som landsorterna tillhöra, hos Eders Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande, och de i Stockholm varande hos Ofverståthållare-Embetet samt då med behöriga handlingar styrka, hvad de under de sistförflutna 5 åren 1860—1864, åtnjutit i andelar af böter utaf den beskaffenhet, hvarcm nu fråga är, äfvensom, derest rättigheten att uppbära andelar af böter grundar sig å annat än allmän Lag och Författning, eller kan vara någon Inrättning eller menighet för all framtid tillförsäkrad, sådant behörigen ådagalägga; lärande, sedan dessa handlingar hos nämnde myndigheter blifvit granskade, desamma, åtföljda af deras yttrande, böra till Eders Kongl. Majit i underdånighet insändas; hvarefter Eders Kongl. Majit täcktes i nåder pröfva de väckta anspråken samt bestämma ersättningarna i alla de fall, der frågan möjligen icke finnes vara af beskaffenhet, att Rikets Ständers underdåniga yttrande derutinnan först må i nåder inhemtas. Sedan Eders Kongl. Majit sålunda i nåder fastställt nämnda ersättningar, hvilka icke i något fall lära böra tillkomma enskilda personer för mistade målsegandeoch angifvareandelar af böter samt, hvad tjenstemän beträffar, ej utgå till dem, som befordrats till innehafvande tjenst efter det den nya Straff-lagen blef till efterlefnad kungjord, eller längre än för dåvarande innehafvares tjenstetid, torde tidpunkten vara inne att till Rikets Ständer aflåta nådig framställning angående sättet för ersättningarnes gällande, eller bestämmandet af de särskilda fonder, hvarifrån desamma må utbetalas.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att; efter det beslut, R. o. Ad. fattat rör:de i morn., han icke lämpligen nu kunde framställa propos. till antagande af Utsk:ns förslag i andra morn., utan gjorde Hr Landtm, nu propos. till antagande af det förslag till 2 morn., hvarom Hrr Ribbing,' von Hartmansdorff och Gripenstedt förenat sig, sä lydande: ”Då dessa befattningar komma att bestridas af en person, bör han i första rummet egna sin tid och "sina omsorger åi skollärarekallet, samt således, under handläggningen deraf, låta, genom särskild persons biträde, uträtta förefallande till klockarebefattningen hörande göromål.” Bifölls. 3 m örn. i 5 §:n. Hr von Rosen: Med anledn. af hvad som heslöts i förmiddags 0111 uppskjutande af det morn., sorn angår klockares löner, så torde det nu föredragna 3 mom. äfven få uppskjutas för alt på samma gång med det förenämnda afgöras. R. o. Ad. beslöt att uppskjuta 3 mom. tills R. o. Ad. företager pröfningen af 4 §:i)- 4 mom. i 5 §:n. Hr von Rosen: Detta mom. anser jag öfverflödigt. Jag vet ej huru det skall tillämpas, ty det faller af sig sjelft, att då klockaren skall blifva skollärare, så kan icke dessa tjensters förening vara sådan, att innehafvaren ej kan sköta skolan. Hr von Hartmansdorff: Jag anser rikligt att man bibehåller moni., men deremot oriktigt att bär utsätta orden kyrkolag och öfriga författningar. Det borde blott heta: som nu gällande författningar innebära; ty kyrkolagsförändringar tillhör hvarken Statseller Ekoti.- IJtsk:n att föreslå. De hafva således befattat sig med något, som dem icke tillkommer. Dessutom vet jag ej, att kyrkol agen lägger något hinder för dessa befattningars förening, utan han anbefaller den tvertom.
De» 2; Januarii. thy ankomma kan i underdänighet bidraga till Hans Maj:t Konungens Höga nöje, och som fördenskull gerna welal bifalla Herr Lcbmilterlövvs oswanberörde Förstag, fann sig likwal lika med Wäilofl. BorgareStändct böra detta niäk till Stats-Utskottet äterförwisa med anmodan att sig utläta.huru och pä hwad sätt samma Lusi-Slou mä kunna behörigen underhällas, pä det Ståndet derefter mä komma i tillfälle att sig öfwer detta ämne siutcligen yttra; härom skulls de Respective Med-Ständen saint Stats utskottet wördsamt och wänligcn underrättas. iuprs. SS. Uti Protocvlls,Utdrag af den g i denna mänad, lemnar Wällofl. Borgare-Skändet del af desi, , anledning af Stats-Ulfkottets Betänkande öfwer Herr Oswerste mm. Friherre ^clelivär68 Memorial, VM Arevision öfwer Allmänna Medlens förwältning sedan är 1802, samt indragningen af åtskilliga Pudliqve werk, saktade beslut att till den CommitL, hwiiken kommer att undersöka och till KonglMaj:t afgifwa underdänigt svrflag ongäende alla de indragningar, som i anseende till Publiqve werk och Inrättningar, samt sä wäl Militaire som Civile Emdelsoch Tjenstemän lämpeligen kunna komma i fräga, öfwerlemna berörde Memorial, för att derä göra det afseende som innehållet synes fordra. I sammanhang härmed föredrogs ä nyo StatsUtskotlets oswanberörde, och den Like nästledne December pa bordet lagde Betänkande, dä PresteStändet till alla delar instämde uti Wällosi. Bore gare-Ständets vfwan intagna beflut: hwilket skulle de Respective Med-Ständen samt Stals-Utskottet rvördsamt och wänligen lillkännagifwak.
Jag går för öfrigt gerna in på Herr Rosenblads förändring af det förslag till proposition jag uppgifvit; ty jag ifrar blott derföre, att man icke genom ett nu vidtaget beslut må stänga vägen för sig att framdeles pröfva förslaget om Ränte-coupons, och som detta ändamål vinnes äfven med Herr Rosenblads förslag till proposition, instämmer jag med honom, för att icke föranleda någon tvist i denna del. Friherre Boijej Ludvig'. Jag hvarken begär eller emoltager något af commisera - Den 25 November e. rn. 77 lion; men jag utkräfver en rätt, som är hela allmänhetens, ej blott deras, som understöd t Herr Lefréns motion, den nemligen, att en sak, som blifvit remitterad till Utskott, må stå öppen till deliberation, då Utskottets Betänkande derom inkommer. Jag begär detta såsom en rättsfordran, och jag anhåller derföre om proposition å Herr Thoms förslag , med de förbättrade ordalag, hvari Herr Rosenblad framställt det. Herr von Hartmansdorff''. Om man öfversätter Herr Tharas förslag i mindre förblommerade talesätt, innehåller det helt enkelt, att Ridderskapet och Adeln borde uppskjuta sitt beslut öfver Banko-Utskottets Utlåtande i förevarande punkt, intilldess Utskottets Utlåtande öfver Herr Lefre^is stora lånefråga till Ståndet inkommit, blifvit bordlagdt, måhända återremitteradt och slutligen afgjordt. Men nu innehåller §. Riksdagsordningen: ”då saken från ”Utskott återkommit, blifve den efter första uppläsandet liggande på bordet. Den "kan vid nästa föredragning, ehvad öfverläggning ägt rum eller ej, på flere Leda"mölers förenade begäran, åter hvila; men ”då saken tredje gängen förekommer, skall "den till afgörande företagasVill man nu, då BankoUtskottets
Genom den förnyade reglering af Kammarrätten, som K. M. år 1831 i nåd. beslutade, har antalet af desse tjenstemän blifvit i sä måtto förändradt, alt öfver-iev.-depart. nu endast består af 1 öfver-commissarie, 3 cotmnissaripr, (Grevi - Deli 5 Maj f. ra. i3g sorer och i3 kammarskrifvare eller tillsammans 33 tjenstemän, då deras antal förut utgjorde 3g, hvaremot Kammarrätten^ Cancelli blifvit tillökadt med 1 proto-notarie jemte 1 cancellist i utbyte mot registrator!), hvilken blifvit indragen. Det visar sig häraf, alt Kammarrättens personal på det liela undergått förminskning; men om man deremot anställer en jemförelse af Kammarrättens göromål, sådana de för närvar, befinnas, emot hvad de lör endast ett par decennier tillbaka utgjorde, så blifver förhållandet långt ifrån enahanda. Enligt Kammarrättens lind. arbetsberättelse!’, och hvilka, på anfordran af StatsUtsk., derstädes skola företes, utgjorde år 1819 antalet af inkomna mål endast 622, år 1829 var detta antal ökadt till i 165, och år 1819 hade det ytterligare uppgått till 2487 st. Ärendenas mängd har således på de sista 10 åren blifvit mer än fördubblad, hvartill orsaken lätt inses, då man besinnar, att först år i8a3 alla besvär i hevilla.mål, som förut tillhörde Kammarcolltin, blevo till Kammarrättens handläggning öfverflyttade, och alt sedermera, genom K. kungörelsen d. 10 April 1828 samt K. förordn. d. ri Dec. 1850, flerfalldiga ärenden blifvit lagda till Kammarrätten, som förut dels pröfvades af de administrativa verken och dels directe ingingo till K. M.
Men deremot hade Revisorerne funnit det sätt, hvarpå sjelfva låneaffären behandlats, lemna giltiga anledningar till anmärkning. Det borde nemligen — säga Revisorerne — icke vara Fullmägtige likgiltigt, om fyllandet af de närmaste penningebehofven kunde sättas i samband med afseendet på hvad som än vidare behöfde anskaffas och således förenas med åtgärder i sådan rigtning, som kunde underlätta möjligheten för det Engelska amorteringslånets genomförande. Ur sådan synpunkt skulle Schröders & Comp. anbud, om jemväl åtskilliga erinringar kunde göras mot den 70 Stats-Utskottets Utlåtande J§ 29. af bemälda bankirhus erbjudna kredit, likväl icke hafva bort genast förkastas, helst de vilkor, hvarunder denna kredit erbjöds, ganska väl kunde ställas vid sidan af Kredit-bolagets. Detsamma gällde jemväl om bankirhuset Heines anbud, hvilket väl var ofördelaktigare än Kredit-bolagets, men i afseende hvarpå ombudet emellertid förklarade, att dess angifna underhandlingsbasiskunde bemötas med ett motförslag. Om derföre Fullmägtige, oaktadt Kredit-bolagets förklarande, att det begärda uppskofvet för en dag med beslut öfver samma bolags anbud kunde ganska menligt inverka på lånets afgörande, icke genast bundit sig, utan sökt hålla underhandlingen med samtlige anbudsgifvarne öppen, skulle, enligt Revisorernes åsigt, Fullmägtige, äfven om Kredit-bolaget tillbakaträdt samt Schröder & Comp:s anbud måst antagas, för en sådan utgång varit ganska väl försvarade, synnerligen som, jemte sjelfva vilkoren i detta anbud, åtskilliga andra skäl förefunnos för ett sådant beslut. Kredit-bolagets anbud var nemligen uppstäldt endast i den största allmänlighet, och innehöll för öfrigt ett förbehåll om nio dagars betänketid för bolaget. Sedan denna tid förlidit och öfriga anbudsgifvare blifvit aflägsnade inkom bolaget med anmälan, att det förra erbjudandet icke kunde vidhållas, utan framställde ett nytt mycket olika och mera betungande låneanbud.
Den 26 Februarii, dig, a it utan laglig åtgärd genast afflytta; nu gällande författningar ändock utstaka, att ej allenast härtill först skall erhållas Konungens Befallningshafvandes utslag, utan ock att arrendatorn derefter har 30 dag?*rs besvärstid i HofRätten; under hvilken tid, jemte den HofRätten derefter behöfyer till utslagets sfadfästade ej sällan händer, att en arrendator, afven utan agtnir.g för qvarstaden, hinner förskingra både sine egne lösören och de inventarier han af jordägaren emottagit, för att med så mycken mera ledighet, efter HofRättens lemi nade stadfästelse för afflyttningen kunna, för att fullkomna jordägarens förlust söka cession} så får jag vördsammast hemställa, om ej den ändring i 9 Cap. 1 <§. Utsökningsbalken kan blifva fastställd; att då ofvannämnde vilkor i contract är inryckt och arrendator eller landtbo ej sine åligganden iagttaga, jordägaren måtte berättigas att genast erhålla närmaste Kronobetjeningsåtgärd till arrendatorns afhysande, hvarefter det sedermera må stå arrendatorn fritt att sin talan emot jordägaren vid laga domstol utföra. Och om denna min motion ej finnes tjenlig, att åtminstone det Utslag Konungens Befallningshafvande meddelar, måtte hädanefter genast kunna sättas i verkställighet utan afvagtan på Hofrättens stadfästelse i händelse af besvär. Att detta memorial måtte till Lagutskottet blifva remitteradt, är hvad jag slutebgen får vördsammast anhålla* Deri 26 Februarii, N;o 9. Friherre Ridderstolpe, Fredric-.
Han klädde sin Heloïse i siden och sammet, som släpade efter henne så rikt som om hon varit en furstinna, han skulle velat höja henne högt öfver mängdens hufvuden att den måtte se och beundra henne, han skulle velat bära henne genom lifvet. Men en dag gjorde allas vår Herre, utan att ens fråga Pierre till råds, helt oväntadt ett byte med Pierre, i det han tog bort hans unga hustru och i ersättning skänkte honom en liten son, hvilken icke ens liknade sin mor. Pierre, som nu tydligt insåg att han misstagit sig och att försynen icke vidare handlade med honom efter förtjenst, hämnades genom att förklara det försynen icke är något annat än en slump, och när hela lifvet styres af en slump, ansåg sig Pierre också kunna handla på slump. Sedan han på sin hustrus graf slösat både tårar och blommor, ansåg han sig böra i främsta rummet tänka på sig sjelf; han var en olycklig, förfördelad man, och han fann att han behöfde glömska och – förströelse. Egodelarne förvandlades i reda penningar, koffertarne packades och Pierre d’Auglars gjorde upp med det förflutna. Den lille Heloin låg i vaggan och log så obekymrad, då fadern trädde in för att säga honom farväl. Han betraktade den lille med mörk uppsyn: han var en onaturlig son, som kunde le i ett sådant ögonblick. Derpå klädde han vaggtäcket med banknoter och försvann. Den kraftfulla arbetarhustrun som var den lilles sköterska gnolade en chanson i det hon svängde vaggan och torkade bort en tår vid tanken på »madame». Sin husbonde såg hon aldrig mera. Nya egare togo det gamla huset i besittning, den lille Heloin flyttades till sin fostermors låga koja, banknoterna vandrade ut i verlden en efter annan. Snart talade ingen mera om den rike Pierre d’Auglars; man hade sagt allt som kunde sägas och så blef han glömd. Nej, icke af alla.
Hittills har man ansett det vara godt, om läraren ej saknade sångorgan, men der detta organ saknades, har man derföre ej förkastat den inträdessökande, utan nöjde sig att af honom fordra, att han lärde sig att behandla psalmodikon eller ett orgelpositiv, för att med dess toner kunna leda barnens sång i skolan, och jag har på mera än flera ställen sett att det gått ganska väl för sig, der läraren gjort sin pligt, hvaremot jag träffat skolor utan sång, der musikaliska virtuoser varit lärare. Alla skollärare behöfva ej tillika vara klockare, och ännu mindre behöfva de vara hvad man förstår med musikaliske, för att kunna lära allmogens döttrar att klinka på ett fortepiano, sedan klaveret blifvit för simpelt. Visserligen medgifver §:n ett undantag för de omusikaliske sökande, som under tjenstgöring i folkskola ådagalagt ovanlig fallenhet för lärarekallet, men l:o kan denna ovanliga fallenhet svårligen pröfvas vid inträdet på seminarium, utan måste bero af någon skolstyrelses berömmande rekommendation, som icke alltid före detta varit att lita på, och 2:o är det ju mer än möjligt, att ovanlig fallenhet kan lika säkert ligga hos den som söker inträde, utah att hafva tjenstgjort vid någon folkskola. Reglementet, som föreskrifver betyg från seminarium i musik och sång och visar huru skicklighet deruti skall gifvas, innehåller ingen föreskrift med afseende på dem, som sakna musikaliska anlag, eller hvad af dem kan särskildt fordras, hvaraf den slutsats skulle kunna dragas, att de icke behöfva någon undervisning deri eller färdighet i att med instrumentet göra hvad de kunna för sångens ledning i skolan, ty öfver sången kommer det väl icke på lång tid ännu. I 16 § stadgas, att den, som inför tlieologiska fakulteten aflagt godkänd dimissionsexamen, eger att utan inträdesprof genomgå den praktiska kursen och är Motioner i Pr ente-Ståndet 1862. 297 är befriad från att deltaga i seminariiundervisningen i de ämnen, som legat inom omfånget af hans akademiska studier.
Huru lätt skulle icke en illvillig maka kunna medelst företedd bevisning styrka, att den andra icke varit t. ex. fullt så nykter, som för öfrigt kunde önskas; och derföre skulle domstolen vara nödsakad att döma till äktenskapsskillnad! Hvad slöseri beträffar, så är det äfven en ganska elastisk anledn. att inför domstol åberopa. Det våldsamma sinnelaget åter kan yttra sig på mångahanda sätt, och måhända skulle en domstol, med icke nog bestämda, vägledande åsigter i den vägen, kunna låta af en alltför stor blödighet förleda sig att bifalla äktenskapsskillnad, der likväl en ansökning derom icke torde hafva blifvit på enahanda grund af K. M:t bifallen. Jag anhåller, till följd af hvad jag härom i korthet nu andragit (i förening med den grundliga utredning, som i synnerhet en af reservanterne gjort utaf ämnet, och af hvilken säkerligen R. o. Ad. tagit kännedom) om afslag å ! :sta punkten i Betänk. Hr Olivecrona, Knut: Då detta ärende förekom i Lag Utsk. , var jag af en skiljaktig mening med Utsk:ts pluralitet. Jag har derföre afgifvit den reservation, som finnes Betänk, bifogad, och då jag nu, i likhet med föreg, talare, påyrkar afslag å ifrågav:de punkt, vill jag äfven anföra de skäl, sorn, enl. min öfvertygelse, äro i detta afseende afgörande. Vid en flyktig jemförelse mellan det af Utsk. upgjorda förslag, sådant det finnes antecknadt på sid. 11 i Betänk., med den hittills gällande äktenskapsskillnadslagen, finner man genast att Utsk. åsyftat att till allmänna domstolarne öfverflytta åtskilliga af de skillnadsorsaker, hvilka nu allenast bero på K. M:ts pröfning, der K. M., ur synpunkten huruvida samhällets vål kan under vissa förhållanden fordra äktenskaps uplösande, derom ensam bestämmer. Dessa skillnadsorsaker äro de, som för närvarande äro uptagna uti 1810 års författning, såsom när den ena makan beträdes med slöseri, dryckenskap och våldsamt sinnelag, samt om hat och bitterhet mellan båda makarne upstå.