Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förutom kommunalvalen, visa de talrika mötena landet rundt — af hvilka högern numera åstadkommer blott mycket får fastän den fått en hel här af folktalare — huru sakerna stå.Men det fins ännu ett tidens tecken i samma riktning. Morgen-bladet har i ett års tid samlat adresser till statsministern. De taga sig mycket ståtligt ut, de alnslånga namnlistorna, men olyckan är att högern har föranstaltat dem som ett slags plebiscit för Selmer och har begagnat dem som sådana i riksrätten. Högern begagnar alltså i detta fall icke principen om den utvalda lilla hopen, utan i stället den folksuveränitets princip, hvilken de beständigt framhålla som skrämsel vid venstems politik, ■och detta till och med i sin lägsta form, i det deras adresser upptagit vida mera än de valberättigade (att de medtagit döda, galna, fattighjon, frånvarande personer o. s. v. nämner jag blott som ettkuriosum, eftersom antalet af - dessa icke är så stort att det betyder något), men resultatet har icke motsvarat uppoffringen af principerna. Man har uppdragit en statistisk öfver$igt af-förhållandet mellan högerns valmänsantal vid senaste val samt de valberättigade Selmeradressatema. Noggrann kan den naturligtvis icke blifva, eftersom adresserna sammanlagda skulle gifva ett alltför tillfälligt och alltför litet tal, men man har tagit åtskilliga distrikt deri, enligt de mest pålitliga mäns uppgifter, agitationen har gjort livad agitation kan göra och adresslistorna gått från hus till hus *. Den procent, hvilken i de för högern lyckligaste fall adressaterna utgöra af dessa distrikters valmänsbefolkning, har man då lagt till grund för beräkningen, huru många nu skola stödja ' den Sel-merska regeringen. Det går betydligt utför, och sedan den tiden är det som högern riktigt på allvar begagnat de religiösa vapnen och venstem blifvit sänd ända ned i afgrunden till straff för riksrätten. Hvad som emellertid betyder * lika så mycket och kanske mera än antalets tillväxt, är det sätt hvarpå denna väldiga majoritet konsoliderar sig, det lugn och den säkerhet som detta år har medfört. Jag vet att högertidningarne blott tala om stigande
Hade det stätt hvad som för deras räkning uppbäres, dä bade naturligtvis förhållandet varit, alt hvad som blef på rest, skulle blifva löntagarens förlust, men när det står, att hvad som skall uppbäras äfven skall utgå, sä tror jag icke att något missförstånd kan uppslå, huruvida löntagarne skola få ut sina löner till fullo, eller de skola få vänta på restantiernes indrifvande. Sedan jag nu efter min förmåga besvarat de anmärkmr, som emot Utsk:s förslag blifvit af den värde talaren framställda, så får jag för min del förklara att sedan jag har hört och tagit kännedom om Frih. Palmstjernas förslag till beslut i denna punkt, så anser jag det visserligen fullt ut lika betryggande och ledande till samma mål, som Utsk. bär har åsyftat. Den luifvudsakligaste skilnaden ligger deruti, alt enligt Utskrs förslag, skulle löntagarne kunna få sina lö - Den 9 September e. m. 211 ner qvartalsvis, hvaremot enl. Frih. Palmstjernas förslag de skulle få dem lialfårsvis. Jag är öfvertygad om att i den frågan är Frih. Palmstjerna närmare att bedöma hvad löulagarnes rätt, deras hästa och önskan kan vara. Det kan således icke vara något hinder för mig att deruti förena mig med Frih. Palmstjerna. Jag går således öfver ifrån Utsk:s förslag i denna del, och förenar mig med den ädle Frih:n. Ilar har under denna discussion af flere föregtde talare redan blifvit så tydligen ådagalagd fördelen af den föreslagna förändringen i allmänhet, sä väl för räntegifvare som räntetagare, att jag skulle tro att deremot icke borde kunna mycket anmärkas. Hr von Hartmansdorff har här i förmiddagens plenum yttrat att han förundrade sig öfver det man kunde påstå, att delta förslag ledt till räntetagares fördel, dä man sett, att ränletagarne sjelfva icke voro af den lankan. Hr von Hartmansdorff har dervid åberopat krigsbefälets yttrande. Hvad beträffar krigsbefälets yttrande sä rörde det ett väsendtligen olika förslag emot hvad som här är framstäldt.
Önskligt vore nu, a t t samma tyska tidskrift, genom hvilkeii den falska framställningen blifvit spridd, inåtte finna det sig angeläget vars att meddela sina läsare Upsala professorernas och studenternas allvarliga inlägg i en akademisk fråga, som så nara berijr det kvinliga slaktets intressen, och att Iiarigenom en friare uppfattning rörande desamma, till fromina för Tysklands kvinnor, måtte göra sig gällande. Några motioner vid årets riksdag. Allt sedan L. J. Hierta vid 1861-62 års riksdag för första gången väckt motion i syfte att liustruns rätt bättre äii dittills skulle skyddas mot mannens oinskränkta målsmsnskap, hafva förslag i denna riktning gång p&amp; g&amp;ng franilagts för riksdagen. Genom k. filrordning af den 11 dec. 1874 stadgades afven, att hustru äger råda öfver livad hon genom eget arbete förvarfvar, äfvensom öfver henne enskildt tillhörig iigendom, s&amp; fraint genom äktenskapsförord blifvit bestämdt, att iigendomen skall vara .från .mannens förvaltning undantagen eller så- dant blifvit stadgadt genom gåfva eller testainente. Äktenskapsförord, hvarigenom hustrun enligt 1874 Ars lag kan erliblla ratt att sjalf förvalta sin ägendorn, ha emellertid endast undantagsvis upprättats. Detta slags aftal mellan de blifvande, inakarne, hvilket inåste ' före äktenskapets ingående afslutas, anses af inhnga af granlagenlietskäl för motbjudande. För att förordet skall blifva lagligt måste dessutom en mängd formaliteter iakttagas, och det har icke sällan handt, att ett äktenskapsförord i följd af ett formfel befunnits kraftlöst. Den atvag, som 1874 års - lag gaf gift kvinna. att i någo ' n mån frigöra sig från mannens målsmanskap, har således icke fått någoii allmännare användning. Under flqe följande riksdagar ha visserligen olika förslag framlagts ' att genom mer eller mindre genomgripande reformer utvidga hennes rättigheter, inen hittills liar intet af dessa föyslag ledt till nhgon ändring i lagstiftningen. ' Vid årets riksdag föreligger åter en motion i ofvannainnda riktning.
Men hos Dalin, som dessutom sällan afhåller sig att äfven åt sina kärleksvisor gifva en epigrammatisk, komisk, stundom (dock harmlöst) satirisk vändning, öfverväger den naiva beståndsdelen: då deremot hos Fru Nordenflycht – så ofta hon nöjer sig att vara sig sjelf – städse möter oss känslo-innerligheten af en företrädesvis sentimental sinnesart. Derigenom åter, att denna sentimentalitet såsom sådan sjelf är naiv, har hon en icke ringa andel i den för Sveriges sednare Poesi så utmärkande erotiska sång, som, än smäktande, än glödande, än klagande, än jublande, än till allmän melodisk verldsbetraktelse lugnad, alltid har uttryckt en för vår Nord egen sammansmältning af det Sentimentala och det Naiva. Men de ömsesidiga meddelningarna stannade ej inom denna krets. De sträckte sig äfven till de högsta ämnen för mensklig tanka. Fabricius författade vid denna tid en philosophiskt-allegorisk, till större delen dialogiserad, berättelse, kallad ”Vänskaps-Väg” (till Vishet): som, i sin blomstrande och välklingande prosa, vida öfverträffar hans verser, och långt fullkomligare tolkar hans i sanning poetiska verldsåsigt. Den förtäljer, huru en man, som åskådat Dygden i egen person, blef af henne utsänd till en resa kring verlden, för att uppsöka en skönhet utan fläck; återkommen till hennes paradis och boning, beskrifver han sin färd, dess äfventyr, det samtal han derunder fört med en ålderstigen, i enslig stillhet lefvande Vis; och lyktar med den försäkran, att han endast i henne, till hvilken han hemkommit, har funnit den fläckfria skönheten. En anspelning på den Trolofvade synes gömma sig i ”Dygdens” personlighet, såsom identisk med hennes. Han har der alltså velat förherrliga sin Beatrice.
Jag vill icke ab solut bestrida lämpligheten af en särskild MilitärDomsto), och detta är för öfrigt, enl. min upfattning, icke hufvudfrågan, utan här är egentligen fråga om organisationen af denna särskilda Domstol, och i det hänseendet är frågan, huruvida den närv:de organisationen är sådan som den borde och kunde vara. Det är visserligen Den 4 April f. m. 107 sannt, att i viss mån speciella kunskaper erfordras för att döma i dessa speciella mål, och äfven att tillämpningen af KrigsLagen tilläfventyrs kan vara svårare för den som endast äger allmän juridisk insigt, än för en militär, som efter praktiken bättre bedömer förseelsens beskaffenhet och följder. Men jag tror likväl att erfarenheten visar, att om de militära ledamöterna i KrigsHofR:n icke hade en väsendtlig ledning af den lagfarne ledamoten, så skulle de stå sig ganska slätt. Och hvad de lägre KrigsR:na beträffar, så har man icke få exempel på actioner mot dessa Rätter, då de haft Auditörer, som saknat domare-erfarenhet och således missledt Rättens öfriga ledamöter. För öfrigt lärer det icke vara obekant för dem som känna KrigsHofRis nuv:de organisation, att målens utredning egentligen beror på KrigsFiskalen, likasom i de flesta fall utslaget af KrigsHofRättsRådet eller den civile ledamoten. Att dessa icke få vara fremmande ens för det scientifika af krigsväsendet har visat sig vid behandlingen af flera vigtiga mål, t. ex. frågor om af befälbafvares på sjöfartyg begångna fel i seglationen; men äfven i dessa har utredningen skett af de civila ledamöterne. Deraf kan man draga den slutsats, att det för en jurist icke är omöjligt att döma äfven efter KrigsLagarne, och att göra det lika väl som en militär. Men då det säkert skulle fördröja ärendernas gång om en domare, som är utan mi 1 i tär iska insigter, skulle vara utan ledning och hjelp af militärer, så har i det hänseendet blifvit föreslaget, att den civila Domstolen skulle få ett par militärpersoner till biträde, när den hade militärmål att afgöra.
Och likväl kommer en sådan lag alltid att finnas, emedan inga upptäckter få göras från en fästning. På denna grund kan jag intet annat än tillstyrka bifall tfll Utlåtandet. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Jag instämmer i Herrar Rosenqvists och Printzcnskölds förenade anhållan om afslag å förslaget. Jag anhåller att ProtocollsUldragen, Den 3 Februari i e. m. i detta ämne, från de öfrige Stånden måtte uppläsas. Jag tror att BorgareStåndet redan liar afslagit Utlåtandet och begär att Rhlderskapet och Adeln måtte instämma deruti. Undertecknad Riddarhus-Secreterare: PresteStåndet har antagit det första Utlåtandet med de förändringar, som i det första Betänkandet befinnas. Borgare-Ståndet har afslagit det första gell lågt det sednare till handlingarna; och BondeStåndet har bifallit båda. Herr Crusenstolpe: Ridderskapet och Adeln har således inhemtat, alt beslutet belt och hållet beror på Ståndet. De af Herr Rosenqvist framställda skäl torde finnas tillräckliga att motivera ett afslag. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Mot delta Utlåtande har så mycket blifvit anfördt, att jag blott skall bedja få upptaga några anmärkningar. En talare har påmint, alt det endast är emot till döden dömda brottslingar, som denna lag skulle utöfvas. Men till den värde Talaren sjelf hemställer jag, huru det skall vara möjligt för en Post eller Vaktkarl, att i mörkret urskilja om det är en så beskaffad fånge, eller en annan, som rymmer. De största missbruk skulle härigenom kunna komma att äga rum. Det har dessutom blifvit anmärkt, alt EondeGo II. i3 i rd Den 3 Febnvarii c. m. Ståndet, som är mest intresseradt i denna sak, enhälligt bifallit Utlåtandet. Men oin ej mitt minne felar alltför mycket, har nämnde Stånds Secreterare afstyrkt och på visst sätt reserverat sig mot beslutet. Slutligen får jag erinra, att högste Styresmannen för fängelserna medgifvit, att en lag redan fanns förut för detta fall.
Finalerna äro roande och dramatiska, Lazarillos dans visa väl rhytmiserad, det hela ganska hedrande för den unge kompositören, hvars arbete fick en lyckad tolkning å Vasateatern särdeles i våras, då Anna Pettersson creerade Lazarillo och var briljcmt i ordets hela bemärkelse, en framställning » hörande till den firade operettsångerskans allra förnämsta. Mot denn sol slocknade teaterns små stjernor, såsom fröknarne Ekström och Johnson, af h vil ka den förra dock var ganska nätt, ehuru något matt, och sjöng rätt snällt, trots röstens något slitna beskaffenhet. Hr Strömberg var en komisk Cucumafio, hvars sång var svår, men hr Lundin — konungen — låt sitt sångparti ej illa komma till sin rätt. Hr Klinger hade ett mindre tacksamt parti, men i första akten en melodiös canzo-netta, värd ett bättre sångsätt. Hr Åkerblom ernådde en succés de maigreur i den välkända Åbjörnsonska stilen och hr Lundahl spelade med erforderligt fjesk en Q an tig kammarherre. Libretton kunde varit roligare och haft mera bons mots och farre dåliga kvickheter. Kör och orkester voro väl » samspeltadet hela gick gom en olja och nådde en framgång, som, stödd på en bättre textbok, skulle blifvit än större. Emellertid förtjenarVaaateatern alla loford for detta i sin helhet lyckade försök att uppmuntra den svenska musiken. Höstens nyhet på deuna scen blef » Der arme Jonathan », op. 3 a. » Stackars Jonathan » af Millöcker är som musikverk underlägsen ej blott kompositörens chef d ’ oeuvre » Der Bettelstudent » utan ock flere hans senare arbeten » Der Feltprediger », » Der Wassermann » m. fl. Af raffel melodierna är det med populär udd, de flesta klinga krystadt och monotont. Finare inter-mezzi — såsom i Tiggarstudenten de bägge kärleksduetterna — saknas alldeles. Musikens longörer äro ej få och göra sig ofta tråkigt gällande. Ett par sannskyldiga varieténummer rädda stämningen, men sänka arbetet som konstverk betrak-tadt, en synpunkt, som dock tielst torde böra ignoreras.
Huru förhållas skall, derest Konungen längre tid än Tolf månader ur Riket blifver, derom varder i 91 § stadgadt. § 43. Går Konungen i fält, eller lill aflägsnare inrikes orter eller lill Konungariket Norrige reser, förordue Tre Ledamöter af Stats-Rådet, under den Ordförande, sorn Han, antingen ibland Prinsar af Sitt Hus eller ibland Stats-Rådels Ledamöter, serskilt nämner, alt föra Regeringen i de mål, Konungen föreskrifver. Med de mål, Konungen då sjelf afgör, förhålles på det sätt, som 8 § stadgar. § 49. Riksens Ständer skola, i kraft af denna Grundlag, hvart tredje år sammankomma. Uti hvarje Riksdags-Beslut skola Riksens Ständer bestämma dagen, då de till följe häraf uter sammanträda, samt uttrycklig Riksdagskallelse, med nödiga föreskrifter i afseende på Riksdagsmanna-valen, deruti intaga. Konungen vare dock obetaget att Riksens Ständer till Urtima Riksdag derförinnan kalla. § 56. Allmänna frågor, som uti Riksens Ständers Plena väckas, må ej till ett omedelbart afgörande der upplagas, utan skola öfverlemnas till behörigt Utskott, sorn äge att dem utreda och deröfver sig yttra, på sätt i Riksdags-Ordningen föreskrifves. Frågor om förändringar af stadganden i Grundlagarne varda på följande sätt behandlade: Tillstyrker Constitutions-Utskottet, hvad en Riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit, eller utlåter sig Utskottet med tilleller afslyrkande å en af Konungen i lika ändamål gjord Proposition; varde Utskottets yttrande vid samma Riksdag öfverlemnadt till Riksens Ständer, hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga; Expeditiöns-Utskottets Förslag lill lind. Skrifvelse, N.-o g. i? men icke vid densamma besluta. Göras i Riksens Ständers Plena icke några anmärkningar emot Constitutions-Utskottets yttrande; hvile detsamma såsom ett Riksens Ständers Utlåtande, hvaröfver först vid nästa Riksdag, och då endast med Ja eller Nej, skall kunna beslutas, och gälle då föreskriften i '75 § Riksdags-Ordningen.
Ständer anmäla, det hade, dels i afseende på göromålens ännu ej förökade mängd, dels för att ej genom onödiga utgifter betunga Stats - Verket, antalet af Cantzlisterne blifvit bestämdt , i enlighet med hvad Riksdagsordningen härom föreskrifver, men sedan ett s örre antal Remisser från Respective Stånden ankommit och öfverläggningarne , så väl derom , som om grunder» JBeviUningsTJtxL Betänliandem g1 na och Redactionen af Bevillnings. med de flere Författningar, dem det åligger Utskottet att Besörja, ökat göromålens mängd, har Utskottet sett sig föranlåtet att fördela sig på flera afdelningar. Denna åtgärd, jemte den vid förre Riksdagar härom hämtade erfarenhet, harådagalagf, att det nu varande antalet af fyra Cantz, lister icke är tillräckligt till det nödiga arbetets bestridande; och finner BevillningsUtskottet sig deraf föranlåtet, att hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamligen anhålla om tillstånd , att, till vinnande af mera skyndsamhet vid målens handläggande och expedierande, få, utom ofvannämd de Cantzlister, antaga tvänne Notarier, med arf-j vode från antagningsdagen. Riksens Höglofl. Ständers Bevillningsutskott begagnar likaledes detta tillfälle, för att anmäla nödvändigheten deraf, att tvenne Vaktmästare, på sätt förr vanligt varit, verkställa uppassningen vid Utskottet, och anhåller vördsamligen om Rikets Höglofl. Ständers stadfästelse på de i detta hänseende vid:agne åtgärder. Stockholm den a 3 Januarii jgiS. Bevillnings Utskottets Memorial angående grunderne för Bevillningens bestämmande. Då Rikets Höglofl, Ständers Bevillningsutskott, emottog det dyrbara, men tillika, brydsamma 6 BevillningsUtsL Betänianden. förtroendet, att, genom uppgifvande af de Allmänna Grunderna för den blifvande
Enligt Rikets sednast församlade Ständers underdåniga skrifvelse, angåenT de hehöfvandes undsättning vid och efter inträffade missväxter, borde vid dylika understöds meddelande iakttagas: att, så vidt omständigheterna medgåfve, tillfällen bereddes för de behöfvande att genom sysselsättning vid allmänna arbetsföretag förskaffa sig medel till sitt uppehälle; att, af de till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för undsättningsåtgärder ställda medel, högst 50.000 r.dr borde användas till understöd utan återbetalningsskvldighet, och endast tilldelas sådane behöfvande, som icke egde att påräkna något bidrag från sine kommuner, icke vore i tillfälle att genom arbetsförtjenst sig försörja eller af egna tillgångar åstadkomma någon återbetalning; samt att för öfrigt de anvisade medlen borde disponeras till räntefria låneunderstöd med bestämd återbetalningstid och mot menigheternas gemensamma ansvarighet eller annan af Kongl. Majrt godkänd säkerhet. Efter hvad Utskottet dels af bilagorna till Kongl. Stats kontorets vid slutet af nästlid le Oktober månad till Kongl. Maj t afgifna och sedermera Utskottet tillställda berättelse, angående de till undsättningar anvisade tillgångar, och dels at andra Utskottet meddelade upplysningar inhemtat, hafva de län, hvilka under sednare åren lidit af missväxter, hagelskador eller ofördelaktiga skördar, åtnjutit följande understöd, nemi.: Upsala Län: Utaf härtill disponibla allmänna medel anvisades till detta läns behöfvande innevånare: Stats-1 tskoltets Utlåtande, N:o 102. 23 år 1843 mot återbetalningsskyldighet r:dr 25,000: och efter 1845 års missväxt mot dito 300,000: och utan dito 15,000: 315,000: tillsammans r:dr 340,000: —- — Häraf äro före nyssförlidne Februari månads slut återlefvererade 164,429: 3. 5. Återstoden af de såsom lån utanordnade medlen 160,570:44. 7. skall, enligt Kongl.
Den kostade bara 2 0 0 kronor och rymde högst en omgång kläd,er. » Priserna tycks åtminstone vara ryska, hä hä, » sa Ruffen. » Tror jag inte, » sa jag. » Hellre tyska, då! N e j, Ruffen du, jag frågar! » Därmed viftade jag af fram till en herre, som stod i ett hörn och precis såg ut, som om hans arbete var att stå här, just här i detta hörn, och begripa allt. » Förlåt, » sa jag, » men kan herrn vara så god säga mig, hvar den ryska nationaldagen firas? » » I de festkomiterades hjärna, » svarade han artigt. » Så-å-åå-å! » sa jag litet långdraget och häpet, ty det var allt en bra trång plats att samlas på — för så många. » Blir det — inte något festtåg af d å? » » Inte hvad jag vet. » » Inte något uppvisande af landets säregna kostymer, seder och bruk? » » Det blir rysk konsert kl. 3. » » Tackar, tackar så mycket! » sa jag och neg. Jag lofvar att vi var precisa till konserten, som gafs i Trädgårdssalongen, där flaggorna alldeles sgått u t », åtminstone invändigt — men det hade vi ingenting för. Kapellmästaren visade sig inte förr än en hel timme efter den utsatta tiden. » Han är en riktig ryss, du, » sa Ruffen, som studerat programmet, så att han kunde det utantill. » Ar h a n? » sa jag trött. » ' Månen ' är åtminstone svensk. » Jag tycker inte alls om ryska konserter, det vet jag nu. Man får vänta så förfärligt mellan numren, och när numret så kommer, så tyckte man, att det just inte är så mycket att ha väntat på. I synnerhet var det en herre som hette Glinka eller Klinka, som jag inte förstod mig på en smid. Hans krumelurer och uvertyrer var bara kling-klang, och kling-klang har vi själfva. Men det sista stycket var verkligen intressangt, med strid och storm och marscher och klockringning och kanonskott uti, äkta kanonskott, som affyrades 1897 utanför, efter de väl inte kunde fyras af ingöra? » Och så skrattade vi båda två, så nanför.
Det har val ej under den form, det nu blifvit framstäldt, förut varit föremål för öfverläggning, men väl under andra. Vid 1809 års riksdag väcktes redan fråga om sättet, huru ordförande!' i Utskott skulle väljas. Man ansåg då lämpligast att välja ordför. inom Utsk:n. Detta mötte dock en stor svårighet derföre, att B., o. Ad. hade qvar rättigheten till dubbelt antal ledamöter, och valen kunde sålunda ej verkställas per capita, utan skulle ske Ståndsvis, Detta hindrade likväl ej, att frågan gick så långt, att två Stånd stadnade emot två. Två önskade nemi., att ordför. skulle väljas inom Utskrn och två antogo det nu i Ridd.-Ordn. bestämda sättet. Frågan gick till JemnkningsUtsk, som antog det sätt, som nu gäller. Sedan har frågan ej varit väckt, förrän vid denna riksdag, då Hr Hjerta i Constit.-Utsk. vackt den, Utsk, har noga öfvervägt detta ärende och undersökt förhållandet före 1809. Man har deraf funnit, att 1720 års Reg.-, form hade enahanda stadgande i afseende på ordförandeskap i Utskott, som nuvar. Ridd.-Ordn., fastän den medgaf Utskrn att, om de hellre ville, välja sina ordförande!' inom R. o. Adrs ledamöter. Efter hvad man erfarit, skedde detta likväl aldrig. Anledningen dertill var sannolikt, att man i början af en riksdag, då man ännu så litet kände hvarandra och än mindre kunde bestämdt veta, hvilken som ägde de erforderliga egenskaperna att vara ordförande, så latt kunde misstaga sig i valet. Nekas kan det ej, att principen af val är den rationelt riktigaste, och att den äfven i andra representationer är begagnad ; men committe'er uti andra riksförsamlingar hafva en helt annan karakter än våra stående Utskott. Sådana finnas icke i någon annan grundlag i verlden än i den Svenska. Deremot hafva de andra, det gemensamt, att committe'erna uppgöras för hvarje särskildt fall, bestå af ett mindre antal personer och endast äro tillsätta för den korta tid, under hvilken det mål behandlas, hvilket de skola utreda.