Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ekonomie-mål; se Ansökningar; Elementar-läroverk, i alla dem rörande mål; Expeditions-Utskottats Förslag till underd. Skrifvelse N:o 421. 381 Embetsman, klagomål öfver af elem tillfogadt våld eiler oförrätter; se Ansökningar : Embetsskrifvelser och Em be
De hafsva såsom skäl för detta afstyrkande åberopat brist på medel, ehuru sådana funnits för andra behof, hvilkas företräde framför det ifrågavar. åtminstone är tvetydigt. De hafva tillstyrkt en för rotehåilarne betungande ändring i stadgandet om den för en infanteri-rekryt vid antagandet tillåtna högsta ålder; men afstyrkt bifall till ett, rör:de ett indelt cavallen reg:tes remontering af R. St. väckt förslag, som för rusthållarnes ekonomiska bestånd och truppens tjenstbarhet syntes lika fördelaktigt. De hafva, utan alt deremot göra någon föreställning, uttryckt den förmodan, att K. M. för ett landskap, som med hardt luftstreck, men med en jordmån, som till en del ersätter det ofördelaktiga läget, under den korta sommaren, har mer än vanligt behof, men oek kan draga mer än vanlig nytta af ammen, skulle afsiå den redan år 1806, för den der förekommande nya rotering erkända, af R. St. äfven för den gamla yrkade och af landshöfdingen understödda grundsatsen, alt denna rotering borde nedsättas till jeinlikhet nied det öfriga Rikets : en grundsats, genom hvars antagande på en gång ortens ekonomiska framsteg skulle påskyndas, och Riket erhålla en för sitt allmänna försvar användbar styrka, i stället för en, som icke utan brott mot 188 D e n 3 Juli f. ni. gifna löftens helgd kan dragas från orten, hvilken numera icke behöfver dess skydd. Konungens rådgifvare hafva i afseende på handel och näring befordrat ett systeme af särskildta undantag från gällande författningar, — ett systeme, sorn, då det hänvisar näringsidkaren på nåd, i stället för på egen ansträngning, såsom villkor för hans välstånd måste qväfva den fria idoghetens lust och förderfligt inverka på nationens moralitet; och härunder hafva samme rådgifvare utan anmärkn. låtit den redan för 17 år sedan af R. St. framställda, genom R.
De föreskrifter, som jag i nu anförda hänseenden finner erforderliga, skulle innefattas i de begge första §§ af en nådig »Förordning angående kronoparkers bildande i Stora Kopparbergs län och de Norrländska länen, samt om vissa iakttagelser vid afvittringar och storskiften i nämnda län». 1 denna författning borde tillika finnas ett uttryck för den nya princip, som hädanefter vid afvittringar bör åt skogsvården gifva dess tillbörliga plats bredvid odlingen. Afvittringen bör icke uteslutande hafva till ändamål att i små nybvggeslägenheter sönderstycka den odlingsbara mark, som ej af redan befintliga hemman och nybyggen medtages, och att tillspillogifva det öfriga såsom enligt nu gällande författningar förhållandet onekligen är; den måste lika mycket afse att sammanhålla sådana större af odlingen ännu icke upptagna trakter, som kunna vara lämpliga att såsom kronoparker bibehållas. Under denna form torde ännu skogsvårdens intresse kunna göras gällande vid afvittringarne utan någon väsendtligare rubbning i deras regelbundna gång eller i författningarnes nuvarande innehåll, och utan att redan anlagda hemman och nybyggen lida någon minskning i sin genom afvittringsförfattningarne försäkrade rättighet till viss skogsareal efter hemmantal och inegornas beskaffenhet. Den egentliga förändringen skulle bestå dels deruti att inga nya nybyggen komme att utstakas på den mark, som funnes tjenlig till kronopark, dels deruti att befintliga hemman och nybyggen, som låge inom dylik mark i den mån sådant utan alltför stora olägenheter kunde ske, finge sina hufvudsakliga skogsskiften förlagda utom densamma. Så vida man vill utföra den af Rikets sednast församlade Ständer uttalade tanken att Staten skall, i vidsträcktare mån än hittills skett, sjelf uppträda såsom skogsegare, torde det vara i sin ordning att på samma gång som den enskilda odlingen genom afvittringen befästas inom stadgade gränser, Staten också låter afsätta och bestämma det område, som inom hvarje ort är till kronoskog behöfligt och användbart. På ett sådant sätt torde, åtminstone i någon mån, den behöriga jemnvigten emellan odlingen och skogsintresset kunna återställas i de oafvittrade trakter, som redan äro till en betydligare del upptagna af nybyggen.
”Det vill inte komma till rätta med sådant förstånd du menar. Men efter vi inte förstå hvarandra, så låt mig vara. Jag lefver bäst för mig sjelf!” ”Ett vill jag likväl be dig, och det skall du äfven lofva mig,” sade Erika med innerlig röst: ”Icke ett ord, icke ett halft andedrag till Gabriella om det vi nu talat!” ”Ack, du listiga qvinna!” inföll Anton försmädligt. ”Tror du inte, så oskyldig du bjuder till att göra dig, att jag ser hur det är och hvart du vill hän? Jo, du fruktar att, om jag i min enfaldighet sade något, så skulle Ella blifva upplyst om det hon ännu inte vet: att Rosenbergs bild redan bleknat bort i hennes hjerta, medan en annans intagit platsen.” ”Hvad!” utbrast Erika, lika mycket rodnande af harm som förundran: ”du inbillar dig då att Gabriella ...” ”Ser jaktlöjtnanten, der hon tror sig se Rosenberg, och tänker på Arnman, när hon suckar efter fästman. Det inbillar jag mig; ingenting vidare.” ”Och du blygs ej, Anton!” ”Blygs! Skulle jag blygas för allt det elände och den skam, som fins på jorden, så finge jag ständigt skyla ansigtet. Men om det tröstar dig, så kan du lita på att det är bara för dig jag säger hvad jag nu sagt.” ”Gudskelof att dina galenskaper åtminstone icke komma längre!” yttrade Erika och fattade dörrlåset. Men hastigt lade Anton sin hand öfver hennes och sade i låg, men betydelsefull ton: ”Glöm inte hvad jag nämnde om galgen! Låt det inte komma derhän att ni drifva mig till det yttersta – du förstår!” Och Erika, nära halfstelnad af fasa, lät, utan ett enda ord till svar, Anton öppna dörren. Hon nämnde ej det minsta till Birger om detta samtal; men hon glömde det icke. Emellertid satt hon, om hvilken de rådslogo, blek, stum och tårögd i sin kammare. Ett litet porträtt af Rosenberg hvilade på hennes knä. Men blott den, som eger förmåga att skåda in i menniskohjertats korsgångar, visste hvarifrån den egna rörelsen med handen härledde sig.
Det var han, som öppnade för mig inträde till de herrliga taflegallerierna, hvilka inkastade i min själ en längtan efter det, som redan bordt vara glömdt. Det var han, hvars godhet lockade mig till att, såsom han sade, ännu måla blott en enda tafla. Var det icke en svaghet af mig, en stor och oförlåtlig svaghet. Men jag målade. Taflan blef färdig och min vän baronen stal den ifrån mig. Jag tröstade mig lätt och ansåg det vara ett rättmätigt straff för den, som var i begrepp att utbyta försakelsens ädla vana, dess frid och lycka emot ärelystnadens fåfängliga och förgängliga fröjder. Men min vän återkom tyvärr och icke ensam utan åtföljd af tvenne stora målare. Jag trodde mig få höra rättmätiga anmärkningar ty på fem års tid hade jag icke handterat pensel och stafflett men de förklarade utan omsvep, utan förbehåll, att taflan var ett utmärkt konststycke. Stum af häpnad sålde jag instinktmessigt, nästan medvetslöst taflan för en summa, större än den jag under mina djerfvaste förhoppningars tid drömt blifva priset för en tafla. Hvad skall jag säga mer. Då lyckan log emot min målning, började jag andra gången anse mig kallad att bli konstnär och jag målade flera taflor, hvilka alla i mer eller mindre mån rönte framgång. Jag skördade både rykte och penningar, hvilka dock aldrig ville bli mig riktigt trogna, ovan som jag är vid det rätta sättet med dem. Men allt sådant hörer icke till den gröna boken. Omsider förde mig ett djupt och oafvisligt begär till hemmet och jag står åter på din heliga jord, mitt fosterland! Ännu en gång ville jag se dina stränder, sköljda af vågen, höra vindens susning i trädens darrande kronor, leka med månens strålar på dina grafvar. Slut på Fragmenter af den gröna boken. Kap. XI. Granriskojan. En vacker morgon lockade Saida att öfvergifva sin bädd. Hon gjorde några slag i parken, men då fåglarna, efter hvad hon tyckte, sjöngo vackrare än vanligt, blef det henne för trångt i denna park, hvilken, så ostädad den än var, till följe af flere års bristande omvårdnad, likväl nu föreföll henne ingenting mindre än så.
Genom att begjuta alla yttre jord-doseringar med vatten och förvandla dem till is, skulle sannolikt fiendens försök att storma aflöpa olyckligt. Men det gifves äfven en utväg att medelst sprängning af isen göra ett sådant anfall för honom ändå äfventyrligare. Försök, sorn hafva blifvit gjorda i detta hänseende, hafva lemnat tillfredsställande resultater. Vissa ställen af de vatten, som på dessa sidor omgifva hufvudstaden, tillfrysa dessutom nästan aldrig, icke ens så att enstaka personer våga sig deröfver; såsom t. ex. mellan Kungsholmen och Södra bergen samt emellan Blockhusudden och motsatta stranden. Långt mindre skulle det bära sig att med en större styrka våga sig öfver. De af Stockholms fronter, som på detta sätt omgifvas af vatten, utgöra i längd omkring 1 mil; men då derifrån drages de delar deraf, som bestå af, snart sagdt, otillgängliga berg, återstår omkring 2/a mil att besätta. Då måste likväl fienden utbreda sig på en vida större båge och skulle sålunda löpa lara att at försvarsarméen blifva slagen, så framt han icke visade sig framför hufvudstaden med en vida öfverlägsen styrka. Men hvilka svårigheter skulle det icke för honom medföra att under en sådan årstid föda och underhålla en talrik armée, med en förbindelselinie emellan Grisslehamn och Stockholm, af minst 12 mils längd. Det är i Den 13 April. sanning niira nog otänkbart först och främst att en fiende skali våga ett sä äfveutyrligt företag, eller, om han vågar det, att det skall någonsin kunna lyckas. Skulle man åter kunna tänka sig att en fiende, som företagit belägringen under sommaren, beslutar att qvarstanna, för att under vintern utföra sitt förehafvande, så är vågspelet föga mindre. Det skulle kunna i båda fallen hända honom att ingen enda man återkom tillbaka till sitt land. Emellertid visar sig äfven med afs:de på ett försvar under vintern nyttan af att icke hafva alltför långt framkastade försvarsliuier. När K. M. vid föreg:de Itiksdag aflat till "Rikets församlade Ständer Nåd. Propos. om försvarsverkets tillstånd och behof, var planen för Stockholms befästande ännu icke färdig. Den inlem nades af komiterade till K.
Uti förstnämnde händelse, nemligen då en rättsökande part, oaktadt erhållen kallelse eller skedt anslag å Rättens dörr, är frånvarande å den dag Utslag eller Dom afkunnas eller utgifves, hafva Riksens Ständer funnit något serskildt bötes-ansvar desto mindre kunna skäligen ega rum, som det ensamt på partens egen mer eller mindre omsorg alt vårda sin lagliga rätt sy - Underdåniga Skrifvelserl nes böra ankomma, huruvida han vid det uppr gifna tillfället ml vara tillstädes eller icke. Hvad sedermera beträffar de stadgade böterne för underlåtenhet att lösa Dom eller Utslag^ som en Domstol utfärdat, sl har hos Riksens Ständer anmäldt blifvit, huruledes hvarken E. K. M:ts och Rikets Svea Hof-Rätt eller de fleste Under-Domstolar med böter belägga en så-; dan uraktlåtenhet, men deremot anlita E. K. Mas Befallningshafvandes och Under-Exsecutorernes handräckning till indrifvande genom utmätning af försummad Expeditions-lösen: ett förfarande, hvarigenom, å ena sidan, vederbörande Expeditionshafvandes rätt är bevarad och, å den andra, den medellösa parten undgår att antingen, såsom icke sällan handt, vid bristande tillgång till böter, för det han icke mägtat utlösa en Expedition, bringas i häkte, då Staten får vidkännas kostnaden till fångskjuts och tractamente, eller om han, innan böterna varda utfordrade, flyttat hemvist, hvilket på förra vistelseorten icke är kändt, blottställas, lika med förbrytaren, för skymfen att allmänneligen i Riket efterlysas. På dessa grunder och med tillika fästad uppmärksamhet på nödvändigheten af enhet uti lagskipningen, få hos E. I£. M. Riksens Ständer i underdånighet föreslå , att de uti 34 Cap. 5 och 7 §. §.
— N:o 115. tili StatsUtskottel, i anledning af väckt fråga om beredande af passande local för Riksarchivet samt för uppställandet af Vitterhets-, Historieoch Anliqvitetsacademiens samlingar. XXVI. B. 209. A. 236. E. 245. 28 C 218 ) Propositioner och Skrifvelse!-, Konungens nådiga: — N:o 116. till Rikets Ständer, angående de af dem fastställda, förnyade instructioner för Rikets Sländers Revisorer, i hvad som rörer dessas befattning med Statsverket, samt vid granskningen af Riksgäldscontorets tillstånd och förvaltning. XXVI. A. 2o5. — N:o 117. lill Rikets Ständer, angående taxa å expeditionslösen i Rikets Ständers Bank, samt dertill hörande Disc.ontverk och Lånecontor. XXVI. A. 206. — N:o 118. lill Rikets Stunder, angående Nummerlotteriinrättningens upphörande och de dermed sammanhang ägande ämnen. XXVI. A. 101. Protocoll, Cancelli-Expeditionernes, angående anslag för deras utskrifning för Riksarchivet. Se Registratur. — Statsrådets, angående glansk ningen af. Se Statsrådets protocoll. — RiksStåndeus, angående arfvode för utdelning af de vid Riksdagens slut öfverblifna exemplaren. Se Arfvode. — angående hillänget till. Se hillänget. — BankoUlskottets, angående ersättning till två Cancellister, för renskrifning af. Se Ersättning. — StatsUtskottets, om infordrande af. XXV. 205. A. 37g. — Ridderskapets och Adelns, angående hegardt anstånd med deras tryckning. XXVI. 252. — Ridderskapets och Adelös, angående tryckningen af. Se Tryckning.
Till förekommande af det öfverklagade, tror jag det vara lämpligare, att åtminstone de större jordbrukare, som hafva för mycken öppen jord i proportion emot äng och betesmark, småningom lade igen något af den jord, som igenom sitt läge och öfriga beskaffenhet är passande tili äng eller gräsväxt, hvarigenom ladugården något kunde ökas och bättre blifva underhållen, och hvars producter af Kött, Talg, Smör Öst, m. m. skulle finna säker afsättning, såväl till enskild fördel, som nytta för hela riket, heldst man med tiden icke behöfde att tillita Finnland så mycket om dessa articlar, sam nu sker; Jag tror också, att detta, försigtigt verkstäldt, icke skulle förorsaka någon sa betydlig minskning i sä - 654 Besv. och Ekon. XJtsh. Betunkandtn. des productionen, att skada eller brist deraf knnde uppkomma, emedan gödningsämne med ladugardens tillväxt ökades till förmån för jorden. Hvad tillstyrkandet, att i underdånighet yrka krono bränneriernas afskaffande, angår, så förenar jag mig deri på det sätt: att de icke måga drifvas för kronans räkning, då det icke kan ske utan Statens stora förlust, och då landtmannen, oaktadt sin dryga contribi\tion i och för brännvins tillverkningen, likväl kan sälja sitt brännvin till bättre pris; Jag yrkar icke heller deras bortarrenderande till enskilda personer, i Stockholm, Götheborg och Carlskrona, men jag delar io ke lika tanka med Utskottet deri, att, om sådant skedde, denna anstalt framkallade några få personers enskilda vinst på hela landets bekostnad, emedan de arrendesummor, som erlades, vore en inkomst för staten, och om, vid sådane tillfällen, då något större qnantum brännvin behöfdes för arméen och flottorna, de då kunde förekomma ett för hastigt uppstegradt pris, samt om den fördel, dessa städers innevånare tillskyndades derigenom, att de flngo köpa dranken, anses » hafva något värde, dessa omständigheter visserligen icke kunna kallas några få personers enskilda vinst. Sluteligen torde det tillåtas mig få tillägga följande reflexioner: SesVé och Efton. Utsk.
Hr Stiernsvärd öfvergår nu till upräknandet af de större eller mindre förändringar som under sednast förflutne 40 år blif vit vidtagne inom landtförsvaret, hvaraf man finner att desse hafva varit ganska många; — den värde ledamoten tyckes t. o. m. anse dem alldeles för många, så att han möjligen kunde löpa fara att anses stationär om man ej visste att han, ex officio önskar vända upp och ned på alltsammans och i ett ögonblick förändra hundradefalt mer än på 40 år medhunnits. Den alltför rikliga anmäkmn göres dernäst, att ”Svea II. St. ”ej ännu kommit till den åsigt, alt tyranni och slående härar gä ”liand i hand, följde i spåren af slafveriet såsom af skuggan.” Härvid har jag intet annat att tillägga än den öfvertygelse, ali R. St. äro för kloka att någonsin komma till en så förvillad åsigt. Sedan nu företalet blifvit genomgånget, komma vi till sjelfva den K. propos-.n. Likasom jag, anser Hr Stiernsvärd anslaget till Ingeniör-li upper ”högst behöfligl,” — han afstyrker det likväl! — Sammaledes med Exercis-kompanier, Artilleriets löneförbättringar och anslaget till Armeens Pensions-kassa! — Ifan anser Fältläkaree ”otillräckligt lönta,” men vägrar dem någon förhöjning! — Deremot höra de, enl. hans tanke i Algeriet och Kaukasien studera sjukdomars behandling på det för vårt nordiska klimat mest ändamålsenliga sätt! Det begärda anslaget af 248,000 r:dr, till gevär och pistoler med tillbehör, vill han nedsätta till 60,000 eller blott -§:delar af den summa, som ansetts nödvändig till de gamla gevärens förseende med slagkrutslås samt knallhattars och rengöringsverklygs anskaffande! — ”Ar 1810, säger han, egde vi 92,000 ge”vär och kort derefter erhöllo vi ytterligare 30,000 subsidiegevär ”från England.”
Nej, den sist framställde propositionen således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Herr Rosenqvist begärde votering. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frarastäldc följande Voterings-proposition: Den, som instämmer i Grefve Horns hemställan, att Ridderskapet och Adeln måtte förklara sin tillfredsställelse öfver de af Rikets Ständers Revisorer åren i8a5 och 1827 ådagalagde verksamma bemödanden, att i uppfyllandet af deras vigtiga kall hafva motsvarat Rikets Ständers dem visade förtroende, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Grefve Horns berörde hemställan böra förfalla. Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan tre qvart till 12 f. m., och befunnos vid voteringens slut klockan tre qvart till 1 e. m., sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, röstcrne hafva utfallit, som följer: Ja — /f5. Nej — 158- Den 22 Januari i f. in 85 I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt fördeProlocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således ansett Grefve Horns ofvanberorde hemställan böra förfalla. Herr Rosengvist bade inlemnat följande, som upplästes: Då Högloflige Ridderskapets och Adelns pluralitet beslutat, att Grefve Horns hemställan skall förfalla, anhåller jag att i Protocollet få förvarad min reservation mot ett beslut, som jag finner innebära ett missbilligande af Rikets Ständers senast församlade Revisorers granskningsåtgärder. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf, att Plenum bomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Å nyo föredrogs BorgareStåndets den j8 dennes f. m. på bordet lagde
Bmt till resestipendier, och särskildt i fråga om öfriga delen af hvad K. M. i afseende på Generalstaben föreslagit, först finge hemställa om R. o. Ad. bifölle den del af TJtsk:s förevar:de yttrande, hvarigenom bifall till berörde anslag af 4,000 Bdr blifvit afstyrkt. Denna propos. besvarades med blandade Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om B. o. Ad. behagade bifalla det af K M. äskade anslag af 4,000 Bdr Ernt till resestipendier för Den 4 Juli e. m. 67 GeneralstabsOfficerare, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det lian ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Propos. till bifall å öfriga delen af Utsk:s i förevar:de punkt afgifna yttrande biet härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. 1 l:te punkten, ang-.de anslag för Landi försvars Departementets Kommando Expedition. Mom. litt. a, ang-.de a/löningen för ExpcdilionsChefcn. Hr Printzensköld. Utsk. synes liiir hafva utgått från samma hushållsprincip, som Utsk. vid flera andra tillfällen sökt göra gällande. Jag respekterar denna grundsats såsom ganska berömlig, så snart den kan följas utan menliga resultater för det allmänna, men jag tror icke att den alltid bör blifva grund för besluten i anslagsfrågor. I afseende å denna fråga, torde hvar och en kunna inse, att till ExpedmsChef i KommandoExpedm fordras en person just så qvälificerad, som man hoppas de högre Officerare skola blifva, sorn komma att danas efter de grunder K. M. föreslagit för Generalstabens organisation. Han bör derjemte äga en icke ringa kännedom i åtskilliga kunskapsgrenar, som höra till det civila facket, för att kunna lemna DepartdsChefen nödiga uplysningar.
Med ätcrlcmnande af Prcste-Skändets Remist rörande ändring uti Kongl. Kungörelsen oM Församlingarnes-flyldiglet att underställa sädane ifrän andra Församlingar inkyttade personer, hwilke ^ sedermera blifwit oförmögne akt sig sjelfwe försörja, Duff. 1400 Sept. 49. 141. L8k. 567 — om Lagens ratta sörständ i IX. (tan. . si. Arfda Balken, Sept. 77?. Gct. H51. ILIS. 1?I8. rzra. tZcg. Febr. 4. — om rättighet för afgärda by att söka stifte med Bolby i skog och utmark, Sept. 78'. Febr. 4goS. — angäende det a Z. §. af Kongl. Förordningen d^ i« Iunii 180; Gidis - 74 Register. ' tagne stadgande att Stämningar strän Häradsoch andre Rätter, som ej äro skrifne pä stämpladt papper, stola anses ogilde, Sept. >v;8. <vct. 1122. Nov. 267. zi?. zzo. om RättegängsLmbud, Sept. ,041. <vct. 1^24. 1-6?. r7op. 277. Z«o. zgo; ib>7. 1671. izib. Dec. 408. 4^;. — rörande Bonde-Standels yrkande om den tilläggning wid 2,5. Cay. 8- §- Byggnings Balken att Brutsoch Qwarnägare mät, te, äfwensom innehafware af utjordar, hwilka ej äro inberäknade wid hemmans - räntans stadgande, uti wäghällnings-skyldigheten deltaga m. m., Sepr. 1044.
Men då likväl upplösningen af detta Verk för närvarande endast skulle medföra en ökad kostnad för Staten, enär, icke ulan den hogsta orättvisa Lönerne vid Inrättningens upphörande kunna fråntagas den Ordinarie Betjeningen, och hvilka Löner, Spannmåls förhöjningen oberäknad, enligt i8a3 års Stat uppgå lill nära 18,000 R:dr, har Utskottet trott, alt ett fördröjande af Ge - 4:de Sami. 4 Band. 43 6^4 S ta ts-U tskottets Betänkande». rieral-Assistance-Contoirets indragning desto häldre nu borde ifrågakomma, sorn derigenom efter all sannolikhet skulle beredas en minskning i Expeetance Lönebeloppet, enär det vore att förmodav att, noder den förlängda tiden, en och annan Ordinarie Lön genom Innehaf/arens af°ånsr komme att från Ordinarie Slaten O försvinna. Då Utskottet, i följd häraf, nu tillstyrker, alt utlåningen vid General - Assislance-Contoiret får fortfara till och med det år, då nästa Riksdag inträffar, är det äfven under förutsättning, att genom de förändringar i Låne-Rörelsen, hvilka varda här nedan föreslagne, kunna under den fortsatta utlåningsliden bereda ökade inkomster för Verket, jemte besparing i utgifterne, på det så medelst de förre må kunna någorlunda motsvara de sednare. Utskottet har erfarit, att af den Summa, 200,000 R:dr, som för GeneraiAssislance-Contoirets Låne-Rörelse årligen sedan sista Riksdag varit att i RiksgäldsContoiret disponera, sällan något år mera än 15o,ooo R:dr kunnat utlånas; hvarföre ock Utskottet varit betänkt att äfven de obegagnade 100,000 R:dr skulle genom ut - Sia t s-Utskottets B ela lika uden, 6^5 låning kunna göras för General-Assislance-Conloiret fruktbare.