Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Särskildt infordrades genom Öfverdirectören för landtmäteriet utlåtande från en skicklig landtmätare i hvardera af de öfriga länen rörande stadgans tillämpning derstädes. Alla dessa utlåtanden öfverlemnades sedan till granskning af en särskildt i nåder förordnad committé', som afgaf ett vidlyftigt betänk, i ämnet och föreslog de jemnkningar och tillägg i stadgan, hvilka Den 3 Mars e. m. sedan, af K. M. biföllos. Uti detta betänk, äro nästan alla de anmärkningar mot stadgan, hvilka kunna göras, som jag tror, fullständigt besvarade; och jag skulle önska, att Lago. Oecon.Utsktn ville taga kännedom af detta betänk, likasom i öfrigt af hvad Landshöfdingarna i deras nyligen afgifna samt af trycket utkommande 5-årsberättelser rörande Skiftesstadgans tillämpning och verkningar anfört. Frih. Cederström, Jac.: Uti den oeconomiska lagstiftningen gifves troligtvis ingen detail, som mera direct ingriper i äganderätten, som lättare förorsakar rubbning i densamma än just dessa författningar, vi äga rörande skiften, hvilka, genom de täta förändringar de undergått, åstadkommit denna rubbning i äganderättsförhållanden. De hafva hindrat jordbrukets uppkomst och skola vara ett hinder derför, så länge nya skiftesförrättningar följa på redan afslutade, synnerhgast om den nu gällande Skiftesstadgan skall behålla sin tillvaro, intill dess alla Svenska hemman blifvit skiftade; ty dess uppställning och sammanfattning tyckes utvisa, att den är ämnad mera att bereda landtmätare en fördel än jordbruket. Kostnaden för verkställda skiften år i832 utgjorde öfver en half million K:dr, oberäknadt utgifterna för handtlangning m. m. ; och när man nu besinnar, att j-8s%:delar af de redan förut tillräckligen tryckta jordbrukarne, hvilka måst deltaga i denna kostnad, emot sin vilja och sitt interesse blifvit tvungna dertill, hvarigenom måhända en stor del bland dem blifvit bragt på obestånd, så frågar jag, om man bör inskränka sig till blott en partiel jeronkning af en sådan lagstiftning i dess capitel och §§.
Jag får derför föreslå, att ett årligt anslag af 100,000 R:dr interimsvis och till dess den i nåder anbefallda presterskapets lönereglering hinner tillämpas, måtte anvisas åt de svagast lönade af komministrar och kapellpredikanter, så att hvarje komminister får sin lön ökad tills den uppgår till 1,000 R:dr och hvarje kapellpredikant en lön af 750 R:dr. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 14 November 1865. Jonas Janzon. Af Kontraktsprosten JailZOIR Om förändrad /ull-lagstiftning. För sex år sedan väckte jag en motion för vården af våra näringar och förespådde hvad som skulle hända, om vi fortginge på den bana, vi börjat; att med utländska lån och fabrikater mata en vexande lyx. Jag blef dä af en lärd och aktad ledamot i detta Stånd beskylld för att hafva sofvit bort minst ett sekel, under hvilket, såsom jag sedan sett, national-ekonomien gjort de mest underbara upptäckter, såsom: "att ädla metallernas utströmmande ur ett land betyder intet; de gå blott dit, der de bäst betalas; handels-och finansbalans är en chim&r och rikedomen bör räknas eftersom landet importerar mer än det exporterar.;? Mig tröstade dock Carevs arbete i detta ämne, hvilket en tid efteråt kom i mina händer, der jag fann, att denne djupsinnige tänkare sofvit lika länge som jag och vaknat med ungefär samma drömmar. National-ekonomien är på långt när icke så krånglig, som de lärde göra den. Han hvilar på en naturlag, lika klar för förnuftet, som bestyrkt af erfarenheten. Den lyder så: den som årligen förtär mer än han förtjenar, han blifver slutligen en bedragare. — Produktionen ökar, konsumtionen minskar förmögenheten. Detta gäller för Staten så väl som för individen. Ar nu detta Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 36. 83 en sanning, så följer, att en klok ekonomisk lagstiftning bör främja produktionen och söka stäfja en öfverflödig konsumtion. Det som ökar produktionen är, att varan hålles i pris.
Jag hade inga gynnare, kunde derföre på lång tid ej vänta någon befordran, således intet eget bröd ... ergo ingen vän – hustru menar jag. „Men hvad i herrans namn, sade jag än en gång allvarsamt till mig sjelf, hjelper det att grubbla?“ Jag sökte än en gång med all makt slå bort mina ängsliga tankar. – „Om ändå någon christen själ ville komma till mig i afton! Hvem som helst det vara må; – vän eller fiende, allt är bättre än denna enslighet. Ja till och med om det vore en innevånare af andeverlden som öppnade min dörr – han vore välkommen! Hvad var det? Tre slag på dörren! Jag vill väl icke tro“ åter tre! jag gick och öppnade; der var ingen. Blåsten allena for tjutande upp och ned i trapporne. Skyndsamt stängde jag igen dörren, stack händerna i fickorna och gick en stund trallande öfverljudt. Några ögonblick derefter tyckte jag mig höra en suck! jag teg och lyssnade, ... åter suckades ganska tydligt, ... och ännu en gång så djupt och så jemmerligt, att jag med hemlig ångest ropade: „hvem är der?“ Intet svar Jag stod en stund begrundande hvad detta väl månde ha att betyda, då ett förfärligt kattrakande i trapporne, som jag tyckte ifrån vinden ända ned i källrarna, och som slutades med en förskräcklig dunk mot min dörr, gjorde slut på min obeslutsamhet. Jag tog ljuset, en käpp och gick ut. I ögonblicket som jag öppnade dörren blåste ljuset ut. Jag såg något gigantiskt hvitt skymta emot mig, och kände mig hastigt omfattad af ett par starka armar. Jag ropade på hjelp och stred så tappert för att komma lös, att både jag och min motståndare slogo omkull på golfvet, dock så att jag kom öfver honom. Som en pil steg jag upp och ville springa ut för att skaffa ljus, då jag stapplade öfver något gud vet hvad, .. (jag tror nästan att någon tog fatt mig i benen); lika mycket, jag föll för andra gången, slog hufvudet mot bordshörnet och förlorade sansningen, under det jag i mina öron hörde ett förargeligt buller som mycket liknade gapskratt. Då jag åter slog upp ögonen möttes de af ett bländande ljussken.
På sådan grund är vår representation bygd, och att en sådan ändring, sorn den föreslagne, icke der bestämdt förbjudes, härrör utan tvifvel deraf, att man ansett rätta förhållandet så afgjordt, som att det är ljus om dagen. Dessutom är lili 79 §. Riksdagsordningen, såsom Grefve Spens ganska riktigt anmärkt, detta förhållande närmare bestämdt äfven i våra närvarande Grundlagar, ty der uppdrages skillnaden emellan de Riksdagsmän, som enligt RiddqrltusOrdningen äro sjelfskrifne till Säle 36 H. 4* 52 Den 3 Augusti f. ra. och Stämma, och dem, som äro valde. Jag får således protestera mot all öfverläggning i detta ämne, emedan det rörer en Grundlagsförändring, hvarom fråga icke blifvit i behörig ordning väckt, och framställd. Herr Bråkenhjelm: Det öde, som vederfarits min framställning, var mig ej oväntadt, men jag är lugn och oförfärad; ty en hvar vet, alt deruti ej kunde vara ens den flygtigaste tanka på personlig fördel. Om kärlek för Konung och Fädernesland, och den fastaste föresats att följa sin öfvertygelse om hvad som är sannt och rätt; om detta, säger jag, ej är nog för att ny lag stifta eller gammal förändra, så vill jag gerna afträda. Men det är ej nog med den egna öfvertygelsen; ty denna måste dock slutligen bero af den egna kunskapen, och med den bästa vilja i verlden, kan man dock vara oskicklig. Dessutom då frågan är om Representantens skicklighet, är det ej nog med hans egna medvetande, andras mening måste här äfven tagas i beräkning. Det är för Representanten af yttersta vigt, hvad andra om honom tänka; ty medborgerligt förtroende är lifsprincipen, och den enda men allsmägtiga rörelsekraften inom bans verkningskrets. Det är derföre, som jag tror, att en Representant endast såsom vald eger full styrka att uppfylla sitt åliggande. Häri tror jag ock ligger den starkaste vederläggning emot hvad Herr Ce - Den 3 Augusti f. m. 53 derschjöld anfört.
Om man än skulle förutsätta, att till en Landsh:geplats uphöjdes en person med så våldsamt sinnelag, eller med en sådan böjelse för kitslighet, att han derutaf.kunde förledas att vilja begå en orättvisa emot de af hans underordnade, som icke genom fullkomlig undfallenhet och inställsamhet vetat förvärfva sig hans bevågenhet, så ligger dock i de former, under hvilka han måste utöfva sitt embete, ett oöfverstigligt hinder för honom att kunna i detta, mera än i andra fall, handla efter godtycke. Vi veta nemi. alla, att om en anklagelse utaf Landshm, emöt en honom underlydande tjensteman, skall äga verkan, måste den föregås utaf förhör inför K. Bef:h:de, hvilken myndighet icke består af Landshm allena, utan af honom, jemte antingen LandsSekretm eller LandsKamerer:n vid hans sida. Vid detta förhör måste ett prot. föras, hvaruti, jemte Landsh:ns anklagelse, uptages hvad som den anklagade tjenstemannen aktar nödigt att andraga till sitt försvar. Följaktligen finnes det en preliminär undersökning om den förseelse, som Landsh:n lägger tjenstemannen till last, och om det genom denna undersökning blefve utredt, att förseelsen vore af den svåra beskaffenheten att Rikets väl kräfde, att den felaktiga genast skiljdes från utöfningen af sin tjenst, så vore det i sanning högeligen beklagansvärd!, om Landshm icke skulle äga rätt att derom förordna. Vill man åter betrakta saken från en annan synpunkt, så skall man jemväl finna, att fall kunna inträffa, då Landshm ovilkorligen måste begagna sin suspensionsrätt, så vida icke hela embetet skall ligga nere. Om t. ex. en LandsSekret. eller Landskamerer. af en eller annan orsak behagade vägra att kontrasignera ett Landshms beslut, så att detsamma blefve oexpedieradt, huru skulle då Landshm bete sig, om han ej genast kunde skilja den gensträfvige från tjenstens utöfning och dertill förordna en annan?
Men hedersrummet bland alla inskriptioner intog dock, såsom min kamrat nu meddelade mig, en egenhändig anteckning af Finlands för detta generalguvernör, den äfven i Polens annaler bekante grefve Berg, som här på tyska nedskrifvit en sentens, i svensk öfversättning så lydande: "O, lyckliga Finland, åt hvilket Gud skänkt en så herrlig natur, du borde, hänfördt af Pungaharjus skönhet, med andakt tacka den allsmäktige äfven för den ännu oskattbarare lyckan att i Vår Allernådigste kejsare ha en faderlig vårdare af all denna herrlighet och en borgen för din sällhet äfven i andlig måtto och fredens bibehållande inom dina landamären!" Anteckningen var gjord kort efter orientaliska krigets slut vid någon af Bergs rundresor kring landet, En vidimerad afskrift finnes hos känd person i Finland. Med min förtjusning var det slut, och vi fortsatte resan under tystnad. Färden gick genom natten; vi passerade sålunda delar af Kerimäki och Sääminge socknar och kommo till det vackra Parikkala, med sin trefliga insjö Simbele "satasaarinen" d.v.s. Simbele den hundraholmade. Parikkala är gränssocken på denna väg emellan Wiborgs och S:t Michels län. Här börjar småningom skilnaden emellan den savolakska och wiborgslänska befolkningen framträda, men gör sig först rigtigt gällande vid Änkilä by, der sistnämda socken sammanstöter med Ilmes kapell af Hiitola socken. Den breda fyrkantiga ansigtsbildningen, som savolaksarens fysionomi företer, ger här rum för den mera ovala karelska typen. Men befolkningen, som alltsedan freden i Nystad lydt under Ryssland, är vida mera bortkommen, den bär ett omisskänneligt drag af svårmod i sin uppsyn; blicken är mörkare, hållningen betrycktare än den mera sjelfmedvetna savolaksarens. Detta utseende bibehåller allmogen ända till närmare Kymmene elf, då åter ett friskare drag gör sig gällande. Vår resa gick genom Ilmes kapell samt Rautjärvi och Ruokolaks socknar till Wuoksenelfvens stora vattenfall Imatra, dit vi anlände följande dag.
I alla fall uppgöres full Liqvid med Låntagarne , och så fort Capitalet blifvit inbetalt och Räntörne godtgjorde eller qvittade* må ett nytt Lån på samma Egendom, emot företeende af nya Värderingsoch InteckningsDöcumenter och emot erläggande af ny SilfverProcent , utgifvas. 9:0 Då hvarje LandtbruksSedels datum utvisar dess förfallodag, emedan intet Landtb bruksLån beviljas på längre tid* än xo år och aldrig någon omsättning af sådana Lån tillätes , bör hVar LandtbruksSedel, sorn ej 6 månader ifrån dessa 10 årens utgång i Co.ntoiret till växling presenteras, anses såsom annullerad. 10:0 För att bispringa LandtbruksConfoi* ret uti dess stora Penninge-föfelse, hemställer jag ytterligare , ätt Riksens Ständers Banque måtte auctoriseras , att emöt 2 procents årlig Ränta försträcka LandtbruksContoi-ret så stort Lån, som Banquens tillgångar, utan tillverk, ning af nya Sedlar och utan att förfela någon af dess öfriga förbindelser, kunna medgifva. Såsom säkerhet för dessa Lån, lemnar Cöntoiret alltid motsvarande belopp uti Inteckningar. 11:0 Vidare och för att sprida reelt Mynt! uti allmänna Rörelsen, samt förskaffa Landt - Den 5 7annani. 20^ bruksContoiret någon vinst af sina incasserade SilfverProcent, föreslår jag, att Contoret må tillåtas öppna en Discont-Rörelse, till utlåning af-SpecieMynt, emot första Inteckning uti Brandlörsäkrade StadsEgendomar och 5 Pro. cents ränta, som förut betalas. Dessa Lån skulle meddelas tili ett lågt belopp, i förhållande till Egendömarnes Brandförsäkringsvärde, alltid ställas på 0 Månader Och aldrig mera än en gång fä omsättas; så att hvarje Lån o* felbart vore, vid äfventyr af Lagsökning, inom ett är återbetalt; kommande denna Rörelse blott att drifvas med Silfvermynt eller Guld, elter fastställdt förhållande, emellan Guld och Siifvermynten.
Min Gud hafver sändt sin Ängel, hvilken lejonens mun tillhållit hafver, att de hafva ingen skada gjort mig; ty för honom är jag oskyldig funnen: Så hafver jag ej heller något gjort emot dig, Herre Konung. Då vardt Konungen ganska glad, och lät taga Daniel utu gropene; och de togo Daniel utu gropene, och man fann platt ingen skada gjord vara uppå honom; ty han hade trott sinom Gud. Då lät Konungen komma fram de män, som Daniel beklagat hade, och kasta dem inför lejonen i gropena, samt med deras barn och hustrur; och förr än de kommo ned till bottnen, fingo lejonen dem fatt, förkrossade ock alla deras ben. Sedan lät Konungen Darios skrifva till all land, och folk, och tungomål: Gud gifve eder mycken frid! Detta är min befallning, att uti allt mins rikes herradöme skall man frukta och rädas Daniels Gud; ty han är den lefvande Gud, som blifver evinnerliga, och hans rike är oförgängeligit, och hans herradöme hafver ingen ända. Han är en frälsare och nödhjelpare, och han gör tecken och under, både i himmelen och på jordene; han hafver frälst Daniel ifrå lejonen. Och Daniel var väldig i Darios rike, och desslikes i Cores, den Persens, rike. Uti första årena Belsazars, Konungens i Babel, hade Daniel en dröm och syn på sin säng; och han skref den samma drömmen, och författade honom alltså: Jag, Daniel, såg en syn om nattene, och si, de fyra väder under himmelen stormade emot hvartannat på stora hafvena. Och fyra stor djur stego upp utu hafvet, ju det ena annorlunda än det andra; Det första såsom ett lejon, och hade vingar såsom en örn; jag såg till, intilldess att vingarne vordo thy afryckte, och det vardt tagit bort af jordene, och det stod på sina fötter såsom en menniska; och thy vardt ett menniskligit hjerta gifvet.
Protokoller från och med nyssnämde den 1 Juli till och med den 30 nästlidne Juni; än äfven granskat Bankens samt Tumba Bruks räkenskaper för år 1844-; och få Revisorerne, angående det dervid befunna tillstånd, afgifva följande Berättelse, uti hvilken ärendena förekomma i den ordning, hvartill nu gällande Banko-Reglemente gifver anledning. Angående Bankens Öfverstyrelse och några allmänna föreskrifter, i fråga om Bankens förvaltning. §- L Öfver-Styrelsens Personal har väl, efter Rikets sednast församlade Ständers val deraf, icke undergått någon förändring; men i anseende dertill, att 2:ne af Bonde-Ståndets Fullmägtige under sommarmånaderne detta år begagnat ledighet har en af de för nämde Riksstånds Fullmägtige utsedde Suppleanter, f. d. Riksdagsfullmägtigen Carl Ersson från Westmanlands Län, under samma tid, i Öfver-S ty reisen deltagit. §- 2. Till åtlydnad af föreskriften i Banko-Reglementets 6:te §, hafva Fullmäglige, på sätt deras Protokoll för den 26:te Maj detta år gifver vid handen, förrättat inventering i Bankens kassor och öfriga förvaringsrum. I likhet med hvad tillförene ägt rum, hafva Revisorerne, enligt upprättade, vederbörligen verificerade Inventerings-Instrumenter samt på sätt och i den ordning protokollet för den 10 nästlidne November utvisar, anställt inventering i ofvanberörde kassor och öfrige förvaringsrum, hvarvid större och 5 mindre General-kassorne egt nedanstående behållningar i Silfver, Guld och Koppar-skiljemynt, nemligen: Silfver. Myntadt efter 1830 års myntfot: hela Riksdaler 31,200. halfva d:o 21,150. fjerdedels d:o 13,650. åttondels d:o 683,250. sextondels d:o 13,800. 763 050 O:o af äldre prägel 356,232. — Utländskt mynt, utgörande i Silfver Specie enligt antaget bokförings värde:
Comiten får härvid i underdånighet upplysa, att berörde lån, af 5o,ooo R:dr åt Majoren Stjernsvärd å Engeltofta egendom, redan, genom Nådigt Bref af den 5 April 1815 var beviljadt samt alt, då Eder Kongl. Maj:t, i anledning af Rikets Ständers vid i823 års Riksdag, i fråga om Salpetergärdens nedsättning, tillika gjorda underdåniga hemställan, uti Nådig Skrifvelse af den 24 Mars 1824 förordnade om utlåning af SalpeterFondens då disponibla behållning, väl blef i Nåder bestämdt, alt enahanda grunder borde följas, som för låns meddelande ur Publika Cassör voro gällande och följaktligen äfven beloppet af den då vanliga räntan af Sex procent; men detta Nådiga förordnande kunde sålunda icke afse det förut på andra grunder utgångna lånet till Major Stjernsvärd, hvilket mot oförändrad säkerhet i Engeltofta egendom följaktligen qvarstod intill dess blofMarskalken Grefve Posse sökte få öfvertaga den del derutaf, hvarom nu är fråga, emot enahanda ränta, hvarvid tillämpning af allmänt gällande lånevilkor borde äga rum. Och då desse emedlertid samt särdeles, efter det BancoDisconten vid i83o års Riksdag funnits böra med Fem procents ränta åtnöjas, hade i delta hänseende sig så förändrat, att högre än Fem procents interesse svårligen kunnat erhållas vid medlens förnyade utlåning å Hypothek, som gåfvo full säkerhet; så och enär Eder Kongl. Maj:t i Nåder vid detta förhållande destomindre torde hafva vägrat Nådigt bifall till öfverflyttning af berörde del af lånet å Engeltofta, emot den en gång derför utsatta
Jag känner visserligen icke förhållandet med den nödställda belägenhet, hvaruti Carlskrona stad kan befinna sig i afseende på dess ecclesiastik» angelägenheter; men det förefaller mig något besynnerligt, om eli lån af 12,000 r:dr skulle beviljas, för att skalla Carlskrona stad en pastor, särdeles som löneförhöjningen, i händelse lånet för sådant ändamål är påräknadt, icke kunde komma alt räcka längre än lånet linge innehafvas. För min del kan jag icke biträda den meningen, att R. St. för sådana ändamål skulle lemna låneunderstöd åt enskilda communen. Jag har icke kunnat af prot.utdr. in - 4°4 Den 14 April c. m. hemta något bestämdt ändamål, hvartill länet skulle användas. Frih. Nauckhoff: För alt icke upptaga R. o. Ad:s lid har jag undvikit att ingå uti detaljer. Jag trodde mig icke hafva sagt, alt detta lån utaf 12,000 r:dr behöfdes för att köpa Carlskrona stad en prest; men jag har sagt, att den behöfdes för åtskilliga ecclesiastika behof, hvaribland jag vill nämna presterskapets aflöning, kyrkobetjeningens aflöning och kyrkornas reparation. Jag behöfver blott bålla mig lill den sistnämnda artikeln, ty kyrkorna äro så förfallna, att deras iståndsältande utan tvifvel medtager bela summan. Om reparationen icke snart företages, är det fara värdi att dessa byggnader sönderfalla. Jag har trott att dessa omständigheter skulle innefatta tillräckligt skäl för R. o. Ad. att bifalla inbjudningen. Hr von Hartmansdorff; Egentliga skälet hvarför detta låneunderstöd bör beviljas, är att kyrkorna eller kyrkan behöfver repareras. För sådant ändamål hafva R. St. vid föreg:de riksdagar beviljat fieifalldiga lån. Församlingsboerne hafva flera andra utgifter att bestrida än till kyrkornas underhåll. Alen i den mån lättnad vinnes derutinnan, äro innevånarne i stånd att bättre aflöna preste». Det är på sådant sätt, som delta låneunderstöd indirect kan verka till anskaffande af en skicklig kyrkoherde inom pastoratet.
Den ao Mara f. m. 4o5 Till LagUtsk. remitterades Hr Lagerbjelkes, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motioner: 1:0 om upplnifvande af K. brefvet den 3 Juni 1702, angtde lottkastning, till urskiljande, hvilken skall undergå dödsstraff; 2:0 örn förändring i vissa delar af stadgandet, ronde böters förvandling till vatten och bröd; 3:o angtde grunderna för vitens och böters bestämmande. Ånyo föredrogs och remitterades till BancoUtsk., Frih. Tersqjedens, Wilh., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om fortfarande af Jern-contorets creditiv å banken. Till LagUtsk. remitterades Hr von Moltzers, Anders Joh. Fredr., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motioner: 1:0 om nya diciplinära stadgars utfärdande för universiteten, m. m.; 2:0 om förändrade stadganden, rörtde skuldsedlars beskaffenhet; 3:o om antagande af de delar af nya lagförslaget i Utsökningsoch Handels-b:na, som afse bysältningstvånget m. m.; 4;o om vissa förändrade stadganden för poliskammaren i Stockholm. Vid förnyad föredragning af Hr von Moltzers, Anders Joh. Fredr., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om förändring i de civila befordringslagarna, blef densamma remitterad till Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. Remitterades till BancoUtsk. Hr Rosenblads, Bernhard, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motioner: 1:0 om afskrifning af vissa i bankens räkenskaper inom linien upptagna fordringar; 2:0 om praescriplions-tid för inlösen af vissa från längre tider icke uttagna fordrings-poster i banken; 3:o rörtde den s. k. bankofullmäktiges dispositions-räkning
Äfven får jag reservera mig mot Utskottets förslag, alt endast den skattskyldige må berättigas att öfverklaga Pröfnings-Comitéens heslut. Jag anser det ej vara förenligt med vanligt rättsbegrepp, att blott lemna den ena parten rättighet till besvärs anförande, men ej den andra. Rättast synes mig vara, att Pröfnings-Comitéen blir sisla instansen för båda parterne.” Af Herr Billberg: ”Mot Utskottets beslut, att 2:ne Sockne-Ombud skola uti mantalsskrifningen deltaga, får jag vördsamt nedlägga min reservation. Såsom stöd derföre, kunde jag visserligen uppräkna flera talande skäl, men tror mig här endast behöfva anföra, det jag anser Bevillnings-Utskottet alldeles obefogadt, att, på sätt som skett, sig med ett slikt stadgande befatta.” Häruti instämde Herr Lindström. Bevillnings-Utskollets Betänkande j IV.-o 12. 43 Åf Herr Rf din: ”Delande den allmänna tillfredsställelsen, att man ändtligen kommit derhän, att Rikets Ständer se sig kunna göra nedsättning uti de till statens behof erforderlige utskylder, anser jag mig dock höra anmäla min reservation emot Bevillnings-Utskottels beslut att nedsätta personliga skyddsafgiflen från 44 sk. till 24 sk. för mansperson, samt från 22 till 12 sk. för qvinna, enligt de föreskrifter, Be v i 11 n i n gs-Fö ro r d n i n ge ns 1 Artikel sladda. Skälen hvarpå jag stöder denna reservation äro följande: l:o Att definitivt besluta någon nedsättning uti beviilningen af det betydliga omfång, som den här åberopade, måste vara allt för tidigt, då Stats-regleringen ännu icke är af Stals-Utskoltet utarbetad, och ännu mindre af Rikets Ständer pröfvad och godkänd; hvarefter det först blifver en möjlighet att med någorlunda visshet kunna bestämma, hvad som i bevillningsväg kommer att erfordras. Innan detta blifver afgjordt, kan det icke vara öfverensstämmande med sanna beskattningsgrunder att endast på slump besluta, hvad som af denna första artikel bör utgå.