Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan denna tid, har oro och bekymmer varit penningemannens, lika så vål, som Näringsidkarens naturliga följeslagare: väckelsen å en förestående förändring sätter alltid i rörelse beräkningarne af alla möjligheter : och den idoge, men fattige Näringsidkaren, sorn grundat sina framtida förhoppningar på sin flit, och på beståndet af den ordning, som tycktes honom genom lagar vara stadgad, då han i skydd af dem, ingick i sina företag; förskråckes då lian inser möjligheten af en Financeplan, hvarigenom en Borgenär kunde få sin fordran fördubblad, och sin Gäldenär utan eget förvållande i grund förstörd, Benningemannen belt naturligt ledd af den dubb-, la känslan af hopp å möjligheten att med siurjj 5o4 Den 6 Ftbruärii. sta förde! begagna en förestående förändring; och af fruktan för mängdens inflytelse och magt, äfven mot rättvisa och billighet, då nöd och egen räddning sätter sådana krafter i rörelse: Penningemännén öroas på sådant sätt, och tvingas till försigtighet, såsom enda medlet att i någon mån göra sig oberoende af de hotande håndelserne. Växel verkningarne af dessa förhållanden hafva blifvit en ännu ytterligare grad af penningebrist, ån den sorn var; af credit brist, af strid emellan förmodade personliga interessen. Och hvarifiån detta bedröfliga förhållande? om ej ifrån bristande omsorg hos JVfinistéren att förebygga dem; och hvad hade varit naturligare, billigare och rättvisare, ån att i tid underställa Nations pröfning den financeplafi man åmnat öfverlemna till dess Representanters afgörande. Vi hafva nu ifrån våra hembyggder blott 'medfört en allmänt tillvarande orö öfver hvad som kan förestå: vi åro ej utrustade med våra hemmavarandes tankar öfver det, som uti ett för Statskroppen så vigtigt ämne kan komma att oss föreslås; månne Styrelsen så alldeles kan frikännas ifrån dessa verkningar; och månne deras existehcé med någon framgång kan motsågas? Att Friherre
Betänkande öfoer väckt fråga, om upphörande af rättighet för Riks-marskalks-embetet alt reqvirera biträde af båtsmän. Genom remiss från Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln liar Utskottet fåit emottaga en af Herr Reutersvärd, P. A., till nyssnämnde Riks-stånd ingifven motion, af innehåll, att Kongl Majit, för flere år tillhaka, uppå vederbörandes underdåniga ansökning, i nåder bifallit, att det så kallade stadsbåtsmans-kompaniet, som var förlagdt till tjenstgöring vid kongl, hof-jaktvarfvet i Stockholm, skulle, i män af skeende afgång, indragas och vakans afgift i stället få till stats-verket utgöras. Nyssnämnda varf hade varit an lagdt endast för hofvets fartyg och slupar, och motionären fann det således hafva varit naturligt, att det derstädes stationerade båtsmans-kompaniet lydde under Riksmarskalks-embelet, som också understundom använde manskapet vid hofvets flyttningar till och ifrån lust-slotten, samt att biträda med uppassning i de kongl, köken. Deremot och som, oaktadt båtsmans-kompaniet numera icke finnes, och hof-jaktvarfvet sannolikt kommer att, på sätt Kongl. Majit, uti aflåten nådig proposition, föreslagit, indragas, ofvanberörde tjenstgörings-skyldighet icke desto mindre blifvit öfverflyttad på Kongl.
Men då jag välment och vördsammast föreslår tillstyrkanctet; på underdånigt kraftigaste vis af Härads-Allmännings delning, är dock ingalunda min mening, att Häradsboerne skola usurpera, dessa dyrbara Communioner, sitsom en dem gratis tillfallande possession. — Nej, Allmänningen skall, till allt slags dess ,nyttiga innanmäte och skog, äng och odelbar åkermark, beskattas, och skatten proportionsvis påföras Häradets hemman. Ingert Häradsbo skall icke finna detta både billigt och rättvist. Härmed synes mig ock vara besvarad den andra frågan, om Kronans och Rikets interesse i denna sak. Att en ny, visserligen ganska betydlig inkomst skulle härigenom tillfalla Stats - Cassan, utöfver inbesparingen af den kostnad, Skogsbevakningen hittills medfört, äfvensom xoootde tals hushåll af en hittills föga gynnad dass, som i vårt lialfödsliga land så mödosamt kunna ernå eh torfva ödejord, utan att köpa den, skola finna utvägar till sin bergning, Deri 3 juni'. 69 ning, tinder verksamheten, dels att bereda i förväg eller vårda sina Principalers skogshyggen , hvilka sedermera, betydligen lättade till sin tyngd, och å beqvämlig tid kunna afforslas, dels att af maraser bereda betesfält, af hvilka slältåboerne äro i den känbaraste saknad, eljer bearbeta småningom till fruktbarhet den odelbara^ och då alltid till barrskog föga dugliga marken, hvilka tillfällen till Landsculture alla Allmänningar lära ymnigt, ehuru i ganska strödda skiften, erbjuda ; sådant allt vöre följderne af den nya ordningen. Om jag skulle kunna vänta dessa ej obetydliga andelar af våra Provinser en gång brägté till hvad de böra vara uti skog, betesmark, åker och äng, föreställer jag mig gången dertill ingen annan än denna. Det är med ganska strödda folkplaceringar och i smått, men med utställningen öfver allt, och gemensamma rigtningen af dessa små Colonier, hvarigenom en början för ändamålet, till hindrens afhållande och till ömsesidig rättvisa kan tänkas kraftig och verkande.
Hvilketdera valspråket jag vid det ifrågavarande tillfället följde är och skall äfven förblifva entviste fråga för sysslolösa hufvuden, som ej ha annat att fundera på. Sedan samtalet fortgått i denna skämtsamma ton, tilldess den enkla supéen var slutad och de tre herrarne bildat en halfkrets kring den falnande brasan, öfvergick det nu på den unge Skyttes förhållande till Ellen. Stjernhjelm förde samtalet på denna punkt så grannlaga, att Adolf, långt ifrån att såras af hans frågor, fann en tillfredsställelse uti att besvara desamma och meddela den i sjelfva sin ystra glädtighet vördnadsvärde mannen allt, som tyngde på hans bröst. – Bra, min vän, sade Stjernhjelm och tryckte med värma Adolfs hand, när denne talat ut, – ert handlingssätt är värdigt en ädel yngling. Men mod, mod! Bär er panna upprätt inför de hånande dårarne, och afvakta med sinneslugn, hvad den kommande tiden bär i sitt sköte Hvad tror ni väl? Äfven jag har varit på väg att bli anklagad för trolleri och det icke mindre än tvenne gånger. Det var den tiden, då jag var professor i Dorpt. Jag studerade naturvetenskaperna och hade förskaffat mig åtskilliga instrumenter, som voro för allmänheten obekanta. De rön, jag gjorde med desse, föreföllo så underbara, att jag fick anseende för att vara trollkarl. Bland dessa instrumenter voro ett solglas och ett förstoringsglas. Med det förra antände jag en gång, i ett anfall af öfverdrifvet godt lynne, skägget på en lifländsk bonde. Gubben blef deröfver så förskräckt, att han med möda kunde afhållas från att anklaga mig inför domstol såsom trollkarl. En annan gång råkade jag värre ut tillfölje af ett dylikt skämt. Jag hade en embetsbroder vid namn Virginius, professor i juridiken, en beskedlig karl, med hvilken jag tillät mig åtskilliga små upptåg. Virginius hade fått i sitt hufvud, att jag egde en spiritus och anmodade mig enträget att få se den. Då han oupphörligt förföljde mig med denna begäran, beslöt jag att spela honom ett spratt.
Sedan derefter Kommissionen, under den 17 Juni samma år, i underdånighet anmält, att hufvudboken för år 1851 väl blifvit till Kongl. Kammar-rätten aflemriad, men att räkenskapen för den då förflutna delen af år 1852, i anseende till felande redogörelser från Flottans stationer i Stockholm och Carlskrona, icke kunnat afsiutas, fann Kongl. Majit godt, genom nådigt bref den 15 nästpåföljande Juli, förklara, att, då Kommissionens göromål i öfrigt voro fulländade, dess beslutade upplösning icke, i afvaktan å berörde redogörelsers insändande, behöfde vidare uppskjutas, utan borde de felande redogörelserna, äfvensom andra möjligen inkommande ärenden, tili Kommerse-kollegii handläggning öfverlemnas. Ofver de medel, hvilka ifrågavarande Kommission, då dess upplösning sålunda verkställdes, , från samma års början haft under sin förvaltning, hafva Kevisorerne emottagit en ännu icke till granskning i Kongl. Kammar-rätten aflemnad, först den 27 Oktober innevarande år afslutad, redogörelse af följande innehåll: Vid räkenskaperna hafva Kevisorerne icke funnit något att erinra. Har antiihs-iur ätlningarme» l:o Stockholms f. d. Karantäns-kommission. år 1852, Debet. till den 12 Juni. Balans från föregående år: Tillgångar 11,841: 42. 3. Uppbörd: Balans vid räkenskapens af slut ande: Skulder . 1,755: 24. 11. Credit. Balans frän föregående år: Skulder 5,293: 43. — Utgifter:
O pnente genast mätte i visso delar rättas, samt tiden för; Skeppare, alf genom egen omtanka och bemödande rädda sig, förlangas; samt al Herr Vinberg: ALI Dvkeri-Cömpaguiets uteslutande rätt lill Bärgnings verkställande måtto vid nu gällande Octrovs slut upphöra och ett nytt Reglemente till dess utarbetas, sorn a ena sidan lemnäs livar och ep sjönöd lidande -.rättig-» het att sjelf besörja bärgningen, så länge liaif kan och vili, men å andra sidan gifvet’ honom, någon utväg alt kunna påräkna allmän hjelp, om han deraf finner sig i behof. Och hafva de fleste af Väliofl. Borgare-Ståndets Ledamöter instämt uti denna tanke. 446 Stat s-U t skottets Betänkande n. Uland de vigfignre ämnen, som nneler della 1»iksrnöte utgjort lorensa! för Riks ens ilögioJL Ständers öfverlaggniugar, anse Utskotten det förevarande älven lörtjena ett utmärkt i nni, i anseende lill dess inflytande på Rikets Handel och Sjöh.11. Då Utskotten, jå sådan grund, finna sig förbundne, att deråt egna en särdeles uppnui rk,sam hel, tro Utskotten sig icke höla under.åta, att före meddelandet af deras utlåtande, framlägga en korrt teckning Dykeri-] nrätlningens i Sverige nj>j>- komsl och närvarande beskaffenhet. Denna inrättning, okänd i de flesta äf Europas himler, räknar inom Fäderneslandet sin upprinnelse från Konung Carl XI:s Regeringstid, och liar under hela liden af dess lillvarehe alltjemnt varit uppdragen åt enskilde personer eiler Bolag, ulan någon annan direet vinst för Slaten än den deraf utgående Bevillning, hvilken genom 1818 års Bevillning,s-stadga är fastsläid lii! 4°°° R:dr Banco årligen. I dess första hörjm var Inrättningen likväl inskränkt inom räitigheten, ali genom
Constitntions-Utskvttet instämmer fullkomligen i anmärkarens yttrade tanka att i stället för lagliga rätts innehafware och mäls-ägandc orden: rätts lagliga innehafware och ägaren, bättre och tydligare framställa meningen af detta moment, äswensom att med tilläggning as de orden: eller läter sin öfwcrsättning för en annans anses, anniärkarens föreslagne redaktion rörande den punkten, som angär öfwersättningar, innefattar klarare och mer bestämda uttryck, dä orden: Denna Lag etc. till och med en annans anses, skulle utgä, och i dess ställe sättas: Lag samma ware om nägon trycker eller eftertrycker den öfwcrsättning 668 Expeditioner lill Riks-Ständen. af Utländsk skrift, som annan man utarbetat, eller later sin öfwersättning för en annans anses; men ej mä Oswersättares äganderätt till sitt arbete förhindra nägon att en annan öfwersättning af samma skrift utgifwa. Hwarjemte Utskottet i anledning as de utaf anmärkare» gjorde erindringar wid de i detta moment förekomne orden falskt titelblad, såsom möjligen underkastadt mitztydningar, får förestå: bedrägligt titelblad. Och sär Utskottet underställa desta förändringar Riksens Högloft. Härwid yttrar sig anmärkaren: "Intet hinder ware för fri Bokhandel synes "innebära en tautologie, emedan Bokhandeln na"turligtwis är fri dä intet hinder är för densamma. "Eller menas dermed att hwarje skrift sär fritt "säljas af behörigen antagne Bokhandlare, eller att "hwar och en får fritt idka bokhandel? I sednare "fallet och dä för denna, som all annan Borgerlig "rörelse, afgifter till Staden böra erläggas, mäste "wäl nägon utwäg gifwas för wederbörande att "känna dem, som idka densamma, men huru blifwer "det möjligt, vin dc ej pä nägot sätt äläggas att "legitimera sig?
1‘ör JDtn 24 Februarii, För den högt beskattade är det en obehaglig erinran, att, då oagtadt upphörande af vår utländska Gäld, de dryga utskyiderne, genom hya Statsanslag icke dess mindre blifvit fortsatte, bar under samma tid, genom lågt beräknar^ Inkomst-tittlär i Riks-Staten, öfverskott ttll flere Millioner i Stats-Cässan influtit, som kunnat, i riktig beräkning, bereda lättnad i Beskattnings-tyngclerne, och till kännedom af hvilkas verkeliga belopp, oagtadt allt användt bemödande, man saknat, och möjeligen framgent kommer att sakna ett förväntade biträde, men dessa Summors ansenligare belopp och deras användande i andra vägar hafva åtminstone vitsordat ej mindre derom, att Nationens bidrag till Staten äro större än man förmodat kunna sammanbringas; än att inga tillgångar äro så stora, att de icke af beredde behof mötas. Jag anhåller vördsammeligen att defoa anmärkningar måga tili Bevillningsutskottet remitteras.- Herr Grefven beli Landt Mar skalk en hemställ de, att så väl Grefve Gyllenborgs Memorial; som de nyss förut afgifne Yttranden, hvilka innefattade anmärkningar vid Bevillnings-Utskottefs deh 9 dennes eftermiddagen återremitterade Memorial, angående de allmänna Grunderne för deri blifvande Bevillningens fördelning, nu äfven matté till BevillDings-Utskotfet remitteras 5 hvilket bifölls. Herr Silfversparre, Åron Isaac.- Embétsgof» Éidd. ock Ad. xomål, som för närvarande inträffa och ytterligare snart förestå, hindra mig att emottaga en plats uti ett Utskott, hvarest arbetet, så vida dermed något skulle kunna uträttas, säkerligen kommer att fordra en beständig sysselsättning. Jag nödgas således afsäga mig det ynnestfulla förtroendet att vzra Ledamot af Serskildta Utskottet. Herr Grefven nch Landt Marskalken anmodade, i anledning häraf Herrar Electorer, att, innan nästa Plenum utvälja en Ledamot i Serskildta Utskottet efter Herr Silfversparre.
Följaktligen äro Rikets Ständer genom 61 § Regeringsformen, jemförd med 57, 59 och 60 §§, förhindrade att åt ifrågavarande handelstraktat, äfven om de skulle finna, att den måhända kunde vara eller blifva för landet förmånlig, lemna sitt godkännande och sin bekräftelse, enär den afser tullbevillningen, samt omfattar en tidrymd, som vida öfverskrider Rikets Ständers beslutanderätt i dylika frågor. Detta är för mig ett tillfyllestgörande skäl att för min del afstyrka Rikets Ständers bifall till den nådiga Propositionen. Huru, vid sådan uppfattning af Regeringsformens stadganden, någon handelstraktat för vårt land med en främmande magt skulle någonsin komma till stånd, tillkommer mig icke att i denna ordning mig yttra. Och ingår jag i pröfning, huruvida föreliggande handelstraktat med afseende på sitt innehåll för öfrigt borde af Rikets Ständer godkännas och bekräftas, synas mig, med åberopande af de i Afdelningens förslag till yttrande i ämnet anförda grunder, de förmåner, som derigenom skulle beredas Svenska folket, så ringa eller så osäkra, men de menliga följder åter, som deraf kunde uppkomma, så betänkliga, att jag äfven af denna anledning skulle finna mig manad att afstyrka ett godkännande och bekräftande af densamma.“ 9:o. Af Herr vice Talmannen Burén, med hvilken Herrar Stråle, Sandegren, ödmansson, Meyer, Trägårdh, Hammar, Rooth, Lindstedt och Hallström instämde: “Då vi deltogo i Utskotts-majoritetens beslut att tillstyrka Rikets Ständer att godkänna den af Kongl. Majit med Frankrike afslutade handelstraktaten, så kunde vi väl ock med skäl hoppas, att samma majoritet, bestående af 30 emot 17, äfven skulle uttrycka detta erkännande uti ett tydligt, och såväl Utskottet som Ständerna, fullt värdigt språk; men då efter tvänne voteringar om de uttryck, som Utskottets fattade beslut skulle iklädas, detta enligt vår öfvertygelse icke skett, så nödgas vi härmedelst vördsammast reservera oss emot den af Utskottet beslutade ordalydelsen.
Se vidare StatsUtskotlets betänkande N:o 39. — för vissa Bankens tjenstemän, angående. I. R. 494. X. B. 403. A. 4l9. — för Kronofogden och Häradsskrifvaren uti Ljunits och Herrestads häraders fögderi. I. 542. R. 620. III. B. 387. Se vidare StatsUtskottets betänkande N:o 39. — för Riddarhuskamereraren, angående. I. R. 231. II. B. 471. Å. 514, 518. III. 94. U. 387. IV. A. 39. — för Conrector vid Örebro skola, angående. III. B. 179. A. 382. ( 102 ) Löneförbättring för Loisstaten, rörande. III. A. 179. A. 397. V. U. 197. A. 357. VI. E. 4. — för Kamereraren i Bankens cassaafdelning G. W. Schiilzercrantz, angående. V. B. 380. A. 626. — för Rector vid Hudiksvalls högre lärdomsskola, angående. VI. B. 615. VII. A. 133. — för Professorerne vid Lunds universitet, angående. VII. B. 435. A. 457. VIII. U. 547. A. 564. — för Contractsprostarne i Bohuslän, angående. IX. B. 414. A. 669. — för Registratorn vid Bankodiscontverket Adolph von Ehrenclou, angående. X. B. 561. A. 573. — för Högsta Domstolens Ledamöter, angående. Se Högsta Domstolen. Löneinkomst, för hvilken bevillning af officerare erlägges, om afdrag af accordsränta för. Se Accordsränta. — om befrielse för Statens embetsoch tjenstemän från utgörande af bevillning å. Se Bevillning. — om reglering af den utaf Biskoparne innehafvande.
Förordningen om jords afstående för allmänt behof af den 20 November 1845, finge bestämmas lili viss löseskilling, utan deremot, såväl i anseende lill olämpligheten deraf att med innehafvandel af arrendet af bostället förena förvaltningen och inkomsten af ett penninge-kapilal, som äfven för att bibehålla ersättningen oberoende af penningens omskiftande värde, borde utaf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande enligt Kongl. Förordningen den 19 December 1827, angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning m. m., fastställas till viss afgäld i spamnäl alt af församlingen till innehafvaren af bostället årligen utgöras med penningar efter medel-markegång, och dels att församlingen skulle besörja och bekosta den lill afsöndring ifrågakomma jordens aflatlande på karta och beskrifning af behörig Landtmätare, derest sådant icke redan skett. 1 betraktande af hvad sålunda i ämnet förekommit vill Kongl. Majit härmed föreslå Rikets Ständer att medgifva den ifrågaställa jordalsöndringen från omförmälda boställe, Lerdals Stom, för den af sockne-männen nödig ansedda utvidgningen af Lerdals församlings kyrkogård, emot viss afgäld i spanmål, att, på sätt Krigsoch Kammarkollegierna tillstyrkt, af Kongl. Maj:ls Befallningshafvande fastställas och af församlingen till vederbörande boslalls-innehafvare med penningar efter medel-markegång utgöras, samt i öfrigt med skyldighet för församlingen att öfver meranämnda jordrymd anskaffa vederbörligen upprättad karta jemte beskrifning att bland boställets handlingar förvaras. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OS € Ali. A. F. N. Gyldenstolpe. Hon"/. Mattts Nådiga Proposition N;o 82. 7 (J/drag af Protokollet Öfoer Land/försvars-Ärende», haltel inför Hans Maj:t Konungen uti Sluts-Riidel ii Stockholms Slott den 27 Mars 1857. Närvarande:
Riksdagsordningen föreskrifne sätt anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens Ledamöter, voterar Jaj Den det ej vill, voterar Nej; Yinner Nej, blifva Högsta Domstolens samtelige Ledamöter bibehållne; Och befunnos efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit sålunda; Ja — 18, Nej — 29, I följd hvaraf Nämnden ansåg Högsta Domstolens samtelige Ledamöter böra vid deras Embeten bibehållas. Ut supra. Carl Clas Piper, C. F, af Wingård, Jean Noreus. Jon Jonsson. Herr Grefven och Ordföranden hemställde, om icke, sedan den i io3 §. RegeringsFormen stadgade omröstning öfver Den ai April f. na. 7 HÖgste Domstolens Ledamöter således blifvit verkstäld, Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt anmoda ExpeditionsUtskottet att uppsätta en underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t med anmälan, det Högste Domstolens samtelige Ledamöter blifvit i deras vigtiga kall bibehållne. Bifölls. Herr HejkenskjöldCarl Wilhelm: Sorn. jag är hindrad, att hädanefter oafbrutet vistas i Hufvudstaden, får jag afsäga mig den plats jag innehar i BevillningsUlskottet. Herr Grefven och Ordföranden tillkännagaf, att Friherre Liljehorn, Gustaf, äfven afsagt sig sin befattning såsom Ledamot i BevillningsUtskottet; hvarföre Herr Grefven och Ordföranden anmodade Herrar Electorer att med första sammanträda, för att utse tvenne nya Ledamöter i BevillningsUtskottet efter Friherre Liljehorn och Herr Heykenskjöld. Herr Rosenbladj Rernhardj uppläste föl Redan vid 1823 års Riksdag var Statsutskottet betänkt på medlen att försöka minska den årliga bristen vid RiksgäldsContoirets, genom GeneralAssistanceVerket, idkade Lombard-rörelse.
Herr Möller: »Ehuruväl den hittills gällande bevillningsstadgan (§§ 6, -19 och 20) samt äfven Komiterades förslag uttala den grundtanke: att fastighetsbevillning bör utgöras, det vare sig af egare, af kronoåbo eller åborättsegande innehafvare, af åboer med lifstidsstädja eller af boställsinnehafvare; så hafva dock hitintills arrendatorer af fast egendom, tillhörande kronan eller annan egare, sorn icke är pligtig att derför utgöra bevillning, varit från fastighetsbevillning befriade. Den af Komitén för dylika arrendatorer föreslagna bevillning till endast halfva beloppet af den, som bör utgöras af egare, kronoåboer m. fl., är således en ny beskattning. Jag reserverar mig mot detta förslag, hvilket jag anser, såväl till principen sorn till skatteqvoten, vara godtyckligt. Arrendator af kronans elier annan fast egendom har, vid arrendebeloppets bestämmande, alltid tagit i beräkning den fördel, som genom befrielsen från ifrågavarande skattskyldighet, honom tillskyndats, och i förhållande dertill höjt arrendeafgiften. Det vore således icke rättvist att sedermera ålägga arrendatorn en dylik fastighetsbeskattning, helst när egaren från densammas utgörande är befriad. Deremot föreslår jag: att arrendator af fast egendom, tillhörande kronan eller annan egare, som icke är pligtig att derför utgöra bevillning, skall, i likhet med andre arrendatorer, erlägga bevillning af den årliga inkomst, han af sitt innehafvande arrende tillgodonjuter.» Herr Swartz ansåg, att arrendatorer borde erlägga bevillning efter den inkomst de ansågos ega af den arrenderade egendomen, och att således de lika litet som boställshafvare borde uppräknas under litt. A af Art. II. 166 Herr ton Kock ansåg, det borde frälseränta beskattas lika med annan fäst egendom, och följaktligen sista punkten i 3 §, äfvensom 18 §, utgå.
Fyra sjuka soldater voro redan anlända, två af dem lågo i andra våningen, en i tredje och en i rummet bredvid musiksalen. Bland flickorna var det ett oupphörligt pratande och qväfdt skrattande, medan de sprungo der af och an. Man hade mycket roligt åt en af soldaterna, en turk, som låg i andra våningen, och som man oupphörligt hörde jemra sig och ropa på mat. Det var en liten, fetlagd figur med små svarta ögon, som trillade omkring i hufvudet som nötter, och stora ringar i öronen. Den stackars mannen hade kommit dit i ett mycket bedröfligt tillstånd; hans stolta turban, hans rock och benkläder voro alldeles sönderrifna och blodiga, och han sjelf såg ut som ett ostoppadt korfskinn, så slapp hängde hans hud. Han jemrade sig oupphörligt och ropade oafbrutet »moi faim, moi faim», utan att låta tillfredsställa sig af de tallrikar mjölk och bröd, man satte framför honom, och hvilkas innehåll han slukade med rasande ifver. Han var icke nöjd härmed, han sökte göra begripligt, att han ville ha någon bastantare föda, och då man icke vågade ge honom det af fruktan, att han af ovana ännu ej tålde maten, började han att skrika och slå åt alla, som närmade sig honom. Då fick han plötsligen se den vackra Louise, som kommit in i rummet och småleende betraktade honom. Det glindrade till i hans små svarta ögon, han sträckte sig framåt och spände ut näsborrarne som en hund, då han spårar ett villebråd. »Moi embrasser toi!» ropade han ifrigt och räckte ut armen för att gripa tag i den unga flickan. Men Louise blef mycket förskräckt, drog sig hastigt baklänges och sprang skrattande och rodnande ut ur rummet, hvarefter äfventyret under mycket jubel berättades för kamraterna. Tobi, så hette den lille turken, lät dock icke lugna sig; han ropade icke nu längre på mat, utan på kyssar och vackra flickor, och dermed höll han på, ända tills han somnade. Emellertid hade ingen under den allmänna brådskan gifvit akt på Catherine. Hon satt nere i vestibylen i ett hörn och drömde.