Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och så fick han den lysande sjalen öfver skuldrorna och satte af i förväg till en vagnman, der han bestälde en vagn, så att vi med ofläckadt rykte åkte bort från det proppfulla sanatoriet. Den norske turist, som i Skjäggestad lade denna vår resplan, hade ej sagt för mycket, då han lofvade att vägen från Thonsåsen till Fjeldheim och Bagn skulle öfverraska oss. Man skall ju aldrig säga aldrig, derför vill jag blott skrifva, att jag troligen sent glömmer denna väg, en formlig rutschbana, slingrande sig i sådana böjningar, att vi stundom uppe i höjden sågo nedanför, men ändå bredvid oss antingen det vägstycke, vi nyss färdats, eller ock ett, som vi skulle befara. Och hvilken natur sedan! Skog, fjell, klippor och så plötsligt nedanför oss en bördig dal med vackra husgrupper, ett par kyrkor och en elf, som vid Fjeldheim bildade ett fall, så att vattnet stod som en fin hvit dimma öfver den skummande och dånande forsen. »Hit vill jag nästa sommar, medan far är på resor, föra hit min mor och syster!» sade Ambrosius med strålande blickar, och vi alla tyckte, att en feriehvila i denna tjusande nejd skulle vara ett universalmedel mot öfveransträngning, när man ej förmår att, i likhet med oss, hvila sig genom att gå 25 à 30 mil, något som är det säkraste sättet att bli förfriskad till både kropp och själ. Denna förtjusande »kjöretur» var vår sista på denna resa, och detta blandade en droppe vemod i glädjebägaren. På Fjeldheim intogo vi en sen middag, efter hvilken Ambrosius ute vid forsen gaf rollen af »en ældre forædt fin herre», med en sådan framgång, att dolda åskådare på gästgifvaregården tillkännagåfvo sitt ljudliga bifall till lustspelet. De allt högre och högre prisen å gästgifvaregårdarne jemte böndernas omsorgsfullt tillbommade dörrar visade oss, att vi nu befunno oss i en af »trafikens pulsådror»; men på det läsaren ej må tro att prisen voro orimliga, må här nämnas, att ännu hade ingen middag med kaffe kostat mera än 1,50 kr. per hufvud.
Vi hafva för våra ögon, huruledes här i Stockholm sådana undervisningsanstalter uppväxa, den ena efter den andra, såsom svampar; och att de likväl icke motsvara sitt ändamål, är både kändt och erkändt. Under tiden förspörjes en allmän klagan, att qvinnans uppfostran icke så som sig bör handhafves. Om lag kunde stiftas, som rent af förbjöd sådana pensioners inrättande eller inskränkte deras verksamhet, skulle jag rösta för antagandet af en sådan lag; men då sådant nu icke låter sig göra och icke heller någon kontroll kan i afseende å sådana anstalter handhafvas, — hvarken i afseende å personen, som inrättar en pension, eller beträffande stället, hvarest densamma förlägges, — vid sådant förhållande och då qvinnans uppfostran till stor del är beroende af modet, måste, efter mitt förmenande, några allvarligare åtgärder tillgripas för införande af ett förbättradt uppfostringssystem. Något lämpligare medel härtill än de nu föreslagna normalskolorna kan jag, för min del, icke finna. En högst väsendtlig fördel deraf att qvinnans uppfostran förlägges till skolan, består deruti, att undervisningen der kan försiggå utan något uteslutande afseende å målsmäns eller föräldrars godtfinnande. De personer, som nu för tiden upprätta enskilda läroanstalter, måste till största delen lämpa sig efter vederbörande föräldrars tycke och smak; hvaremot skolans styresmän blott behöfde rätta sig efter hvad som för qvinnan sjelf vore bäst. Dertill kommer att, om dessa skolor visat sig motsvara sitt ändamål och de derifrån utgångna eleverna ådagalagt en derstädes förvärfvad sann qvinnlighet, så skulle äfven de enskilda läroanstalterna, eller s. k. pensionerna, tvingas att lämpa sitt undervisningssätt elter den i normalskolorna följda method. Med verklig tillfredsställelse har jag visserligen sett inrättandet af seminarium för lärarinnor; men dessa lärarinnor, de må vara huru utmärkta som helst, skola dock icke på så kort tid som en offentlig skola kunna förändra nutidens uppfostringssält; ty de lärarinnor, som derifrån utgå, taga antingen anställning uti enskilda hus, der deras ekonomiska ställning blir tryggad, eller ock anlägga de någon egen läroanstalt och komma derefter att så småningom lämpa sig efter det gängse undervisningssättet.
Kanske känner ni ändå en viss saknad efter hemlandet? Nej, nej. Hon skrattade och skakade på hufvudet. Jag vill vara fri som himmelens fågel. Slå rot i någon liten jordfläck? Hålla fast vid den med mitt hjärta och mina känslor? Gud bevare! Det vore ju en förskräcklig andlig fångenskap. Som man gärna lider, fröken Verther. Olycklig den människa, som icke vill bära kärlekens bojor. Ni blir poetisk. Stanna här öfver sommaren, fröken Verther, så skola vi tillsammans se oss omkring i trakten. Här är vackert, vet ni. Kanske skall ni då förstå huru människor, som lefva hela sitt lif här, kunna varmt fästa sig såväl vid hvarandra som vid naturen. Öfver hela sommaren stannar jag inte. Men kanske blir jag här några dagar. Det beror på hurudan ciceron ni är. Skola vi redan i kväll företaga vår första utfärd? Hvart skulle det vara? Till Iloharju, tre verst härifrån. En härlig utsikt! Skulle vi begifva oss dit till häst eller till fots? Alldeles som ni behagar. Hör ni! Skaffa mig en sadel. Vi rida dit. Ja. Värkligen? Tror ni er här få en sadel. Alldeles säkert. Var fullkomligt obekymrad. O, det var roligt! Då skola vi rida hvarje dag, inte sant? Så ofta ni blott behagar. Jag satt ett stycke ifrån dem. Antti såg ej ens åt mig. Det var som om någon velat strypa mig. Men ännu hade jag icke någon orsak till fruktan. Det var blott vanlig artighet. Ingenting annat. Ingenting annat. Blott vanlig artighet Antti hade alltid hittils blifvit ansedd för oartig. Man klandrade honom icke därför, utan skrattade blott välvilligt och skylde på hans stela natur. Under Agnes' inflytande tinade han upp och förändrade sig fullkomligt. Hvad mer? Det var ju alldeles naturligt. Hvarför undrade jag däröfver? Och hvarför ogillade jag det? Obesväradt fortsatte de sitt samtal. Jag kunde ej mera så noga följa med, ty det susade i mina öron, och mina händer darrade, så att jag hade svårt att beherska mig. Du är då riktigt barnslig en riktig fjolla är du, sade jag till mig själf. Det hjälpte ej. Det susade fortfarande i öronen, och händerna darrade. Slutligen tyktes
BorgareStåndet fattade och genom ankommet samt nu uppläst ProtocolIsU;drag för den 33 i denna Månad till deltagande anmälta beslut, att hos Constitutions-Utskottet framställa den Önskan, att Utskottet måtte låta till Trycket befordra så väl de derstädes haline ProtocoU sorn Handlingarne uti det till detia Utskott remitterade anmärkningsmål, rörande de genom Föredraganden af Corn mando Ärenden för Arméen utfärdade General-XDrdres, om villkoren för approbelandet af Recruter vid sådana Regementer, der Rotehållarne ej samfält ingått beting om Soldatbeklädnaden. Från Högloft. Ridder skåpet och Adeln. S. DI anledning af derom väckt Motion beslöt HögloftRidderskapet och Adeln gifva Constitu ions-Ulskottet tillkänna Ridderskapets och Adelns önskan, det mätte Constitutions-Ut•kottet låta till Trycket befordra så val den af 55<> ProtpiollsUtdrag d. 27 April. 1818. Herr Schönström, Pehr, till Constitutions-Utskottet remitterade anmärkning mot Herr Stat** Ministern för Utrikes Arenderna, i afseende pä. dess till Konungens Befallningshafvande under den 21 Mais 1817 aflåtne skrifvelse, som ock Herr Stafs-Ministerns öfver samma anmärkning afgifne Förklaring, jemte Utskottets i berörde anmärkningsmål meddeldte Utlåtande och haline Protocoll i den mån Författningarne sådant medgifva. S. D. Vid föredragning af Vällofl. Borga* reStåpdets Protocolls Utdrag af den 23 dennes, innefattande Ståndets beslut, att bos Constitutions-Utskottet framställa den önskan, att Ut* skottet måtte låta till trycket befordra så val de derstädes hällne Protocoll, sorn*.
Då låntaga re eller hypotheks-utgifvare eller löftesmän icke sjelfve kunna skrifva, eller icke hafva för Direktionen känd namnteckning, skall underskrifternas erkännande eller egenhändighet alltid vara bestyrkt af två trovärdige män, och således, i händelse domaren namnteckningens riktighet intygat, annan person densamma jemväl bevittna. Sanko-Utskottets Betänkande N:o 35. 51 Sorn § 156, morn. 4, så lydande: "För lyftning af annan persons lån erfordras lånesökandens fullmagt, hvilken, efter dennes eget godtfinnande, må ställas antingen å innehafvare!], eller å viss man, eller ock å viss man eller den han dertill i sitt ställe förordnar"; och § 158, mom. 1, punkterna 1 och 2, så lydande: "Derest vexel, som blifvit af någotdera Diskont-verket till diskontering antagen, ej å förfallodagen infrias, vidtage Direktionen genast alla nödiga åtgärder till beloppets utbekommande. Yid underlåten betalning af lån mot hypothek af aktier och publika papper eller vågförda effekter, förfares med panten på sätt Banko-ordningen i afseende å förfallna lösa panter föreskrifver." innefatta tjeustgörings-stadganden, hvilka tillhöra instruktionen, men ej Bankoreglementet, hemställer Utskottet 4l:o. att berörde delar at Reglementet må från upprättande Regie' men te uteslutas.
E. 9. ( 131 ) Slats-Ulskotlets Memorial, Belänkanden och Utlåtanden: — N:o 50. i anledning af erhållen ålerremiss å Utlåtandet N:o 15. II. B. 491. A. 613. — N:o 51. i anledning af vackt motion om anslag af inflytande tullmedel till aflöning åt en handtverksföreningens ombudsman i Stockholms packhus. II. B. 491. A. 613. — N:o 52. i anledning af vackt motion om rättighet för de militära tjenstemän, hvilkas boställen af regementernas boställs-directioner utarrenderas, att då arrende-afgifterna icke inflyta, derför af Slaten erhålla ersättning. II. B. 491. A. 614. — N:o 53. i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel lill godtgörande af kostnaderna för försvarslösa personers transporterande. II. B. 491. A. 614. — N:o 54. i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel, till understöd och uppmuntran åt fattige jordbrukare och åt tjenstehjon för långvarig tjenst. II. B. 491. A. 614. — N:o 55. i anledning af väckt motion om uppresande af en minnesvård åt Fältmarskalken Magnus Stenbock. II. B, 491. A. 614. — N:o 56. angående tiden för tillhandahållandet af det till hamnanläggningen vid Ahus anvisade bidrag af allmänna medel. II. B. 491. Å. 614. •— N:o 57. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, oi fråga om indragning af Ilof-jaktvarfvet. II. B. 555, 709. A. 712. IV. U. 508. A. 588.
Förordningen af den i5 Junii i8o3 tillåter stångjerns-verks-egare utom Bergslag att, emot serskild afgift till Staten, vid sina redan privilegierade härdar, tillverka så mycket, som medhinnas kan öfver härdens, genom hammarskatts - afgiften , skattlagda skeppundtal, med egen tackjernsoch skogstillgång, äfvensom med köpe-lackjern och köpe-kohl, enär, genom behörig undersökning, kan visas, att sådant sker utan andras förnärmande; och förekommer härvid jemväl, det Kongl. Majit i senare tider, efter föregångne Bergmästare-undersökningar och enligt vederbörandes tillstyrkan, beviljat, mot recognitions-afgift, Ofvansjö och Thorsåkers Bergslager ett ökadt smide af 2,3oo SktL I öfverensstämmelse med hvad sålunda redan eger rum, anser Utskottet det böra tillåtas dem, hvilka vid redan privilegierade Stångjerns-verkstäder inom Bergslag åstunda utvidgad smides-rätt, att i vederbörlig ordning begära undersökning der - Besv. och Occon. Utsk. örn, och alt, enär det ulrönes, att de sökande, utan förnärmande af andras rätt och utan förminskning af tackjerns-tillverkningen, hafva på egna skogar tillräcklig kohltillgång, så väl till nya smidet, som till det dertill erforderliga tackjernet, tillstånd må dem medgifvas till så stort smide, som finnes svara emot skogs-tillgången; och tror Utskottet jemväl det. höra på resultatet af så beskaffade skogs-undersökningar ankomma, i hvad mon smides-rättigheten må de så kallade Bergsmans-härdarne tillerkännas, hvarförinnan upphäfvandet af nu gällande smides-förbud å vissa ställen inom Bergslagen icke kan tillstyrkas; lärande Rikets Höglofl. Ständer, i händelse det sålunda afgifna vördsamma yttrandet bifalles, i enlighet dermed låta underdånig skrifvelse i ämnet till Kongl. Majit ingå. Stockholm den 6 Mars 1821). Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 37, angående väckta i4 Desv. och Oecon.
Tydligast visar sig dock detta i Karag. têre himmel, dêr åska. Alla dessa benämningar af Taara, Tora, Tiermes, Turisas torde derföre kunna anses såsom egendomligt finska benämningar, tillegnade den högste under föreställningen af den vördnadsvärde gamle eller dundraren. Det visar sig äfven här samma utveckling som vid ordet Num, ifrån himmel till betydelse af gud, ehuru Tora serskildt blifvit en åskans gud. Derigenom upplöser sig äfven motsägelsen af flera urväsenden. Visar det sig att denna stam återfinnes hos de äldsta Arierna, så antyder måhända äfven denna omständighet en urkälla, hvarur de Ariska och Turaniska folken utgått. Då sålunda Ukko är blott ett tillnamn för himmelens, åskans och blixtens gud, då vidare Turisas Denna plats såsom den förnämste i den finska gudaverlden innehar Wäinämöinen, och närmast honom Ilmarinen och Lemminkäinen. Då jag ställer dessa namn i spetsen för hela den finska olympen, är det ingalunda med förbiseende af den lifliga strid, som, egentligen efter Kalevalas första framträdande 1835, fortsattes i mera än tio års tid angående uppfattningen af denna dikt i dess helhet, och serskildt de nämnda gudahjeltarna. Både Lönnrots96 och Reins97 historiska betraktelsesätt, att Wäinämöinen var en "hjelte, förbättrare af Finnarnes sjöfart och åkerbruk" m.m., Castréns hänvisning till Lappland,98 och Collans åsigt, att "hela striden med Lapparne, såvidt den ingår i de episka sångerna, är fattad såsom en ethiskt mythisk strid, icke såsom en historisk" 99 alla dessa olika åsigter äro upptagna till bedömmande af Rob. Tengström i Fosterländskt Album för 1845. Vederläggningen af dem stöder sig på en utläggning af den episka folkdiktens natur. Denna kan neml. icke för den historiska forskningen gifva några fullt säkra data.
”9J?a;:tö §3efallningsf;afmanöe faftftällaö.” ”©å miba på be reban affattabe reeognitionösfogar fe* ”bermera tillfommit någre för SruFenö väfning anlaggbe XLVI stattin ft ottetö ”torp ocf? obtingar, font itfc ävo aftagne ocf; beffrifne; få ”böra ä froen heffe, innan unberföfniitgen fler, genom SJrufé* ”ägarens förforg afmätaé ocf) beflrifroaS, emeban be, en* ”tigt ?.:bra ^uncten af 3J. ©t:rS författning, {fola Web ”bertin erforberligt flogSfång af Bpggnabåtitnnter, bränflc ”ocf) ilang fel, Sorufen förbehållas», utom ben för SorufeilsS ”behof nöbiga |Tog, men lifroäl böra fontina i beräfning roib ”©fartläggningen af beit SÖrttFen tifffallanbe mari, berell ”be icfe reban äro roeberbörligen jfattlaggbe; ©enom berorbe författning är falebeS reban förorb* nabt, att (tubbe* eller röjfel*rätt5*bemntart fiola bi behålla3 ecb imber 23of)lbt;a*rätt erhålla bett för berat» behof nöbiga (Tog. Scb font på innebafroarne af fåbatie lägenheter beror, att å bent föla flattläggning, ocf; följaftligen roinna ägan* be rätt, hroarentot något (nnber af fÖrfattningarne icfe mö* ter, famt för öfrigt nt;|)bcrörbc .Kongl.
Jag får äfven tillägga, att 0111 äfven det stadgande, sorn nu finnes, i ett fall kan vara betänkligt, är det nog betänkligt i ett annat afseende, att jordägare, som möler en landtbonde, hvilken rymmer, ej 48 Den iG Maje. m. skulle äga rält att föra honom tillbaka, utan skulle anlita Konungens Bef:h:de, hvarigenom det kunde hända, att landtboen rymde bort med sina saker, innan Konungens Bef:h:de hunnit vidtaga åtgärder för hans gripande, och alt jordägaren således icke erhölie någon ersättning för sina förluster. Jag tillstyrker fördenskull afslag. Frih. Cederström, Anders: I stället för den rättighet, jordägaren förut hade, att afhemta landtboen, ifall han ej gjort rätt för sig, får han enligt Utsk:s förslag qvarhålla hans saker såsom fti.erhet för sitt fordringsanspråk. Detta anser jag vara mycket bättre, än förbållandet är efter nu gällande lag, helst det torde vara svårt, ofta omöjligt, att återfå hans saker, sedan han en gång rymt, eller begifvit sig af från bostaden med desamma. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om H. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla LagUtsk:s utlåt. ]\:o 4°* Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid LagUtskrs utlåt. N:o 4° gj°*'da anmärkntr föranleda dess återremitterande. Ropades nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade afslå LagUtskrs utlåt. N:o 4°* Ropades ja och nej. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han icke af svaren å propos:na kunnat utröna R. o. Ad:s pluralitet* mening, hvarföre han ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagadebifalia LagUtskrs utlåt.
N:o 35, ang:de årligt understöd till enkan Louise Wigström, född Schwerin; och N:o 36, med förslag till taxa å expeditions-lösen i R. St:rs Bank, BankoDiskontverket och Lånekontoren. Föredrogos ånyo och biföllos LagUtsfcs nedannämnde d. 8 och 16 dennes på bordet lagda Betänk:n: N:o 37, i anledn. af väckta motioner ang:de stiftande af en 'lag emot misshandling af djur; och N:o 38, i anledn. af väckt motion ang:de utfärdande af en lag, som förekommer olägenheterna af det i handeln rådande utborgnings-system. Vid förnyad föredragning af Konst.Utsk:s d. 13 och 16 dennes på bordet lagda Mern. N:o 12, med voter:s-propos:r rörande Utsk:s uti Mern. N:o 8 afgifna grundlags-ändrings-förslag, ang:de Riksstyrelsens förande i vissa fall m. m., blefvo de i detta Mern. föreslagna voter:s-propos:r af R. o. Ad. godkända. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s 13 och 16 dennes på bordet lagda Utlåt. N:0 73, i anledn. af K. Propos. om uphörande af fourage-passevolans-afgiften vid beridna Rusthålls-regementen, äfvensom ang:de i detta ämne väckta motioner. Efter föredragning af l:sta punkten utaf detta Utlåt, uplästes ett utaf Hr af Silén, Georg Axel, inlemnadt så lydande anförande: Då StatsUtsk:s Utlåt. N:o 73, rörande K. M:s Nåd. Propos. om fourage-passevolans-afgiftens uphörande och dess ersättning med kontanta statsmedel, hos R. o. Ad. förekommer, utbeder jag mig att få fästa upmärksamheten på ämnets vigt, och dertill behöfves ej många ord af mig.
Friherre Cederström, Jfacob: Vid Hr Grefye Lcmtingshausens yttrande, anhåller jag få anmärka, att Riksdagsordningen alldeles icke förbjbder väcka en fråga, i sammanhang med hvad som redan är väckt, ehuru tiden för alldeles nya motioner är exprerad, utan är denna rättighet, genom den åberopade Lagen, hvarje Riksdagsman förbehållen. Det lärer icke kunna bestridas, att Skogshushållningen i Skåne står i sammanhang med allt hvad sorn i allmänhet om Skogarne kan stadgas. För min enskilta del, anser jag den af Friherre Stael lemnaJe upplysning förtjena mycket afseende ^ och nu, i fall Betänkandet återremitteras, kommer Utskottet i tillfälle att äfven derå göra afseende, hvilket det förut icke kunnat, efter den frågan icke förut dit Varit remitterad. Grefve von Lantingshausen: OeconomieUt, skottet har icke fått sig uppdraget, att göra SkogsFörfattningar: hade det erhållit denna befattning, skulle det visserligen ej hafva undandragit sig att ingå i pröfning äfven af detta ämne, om det varit af detsamma kändt. Hans ExceUence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Riddeiskapet och Adcdn ansåge deri anmärkta Irågan hinderlig rf - Den 8 151 för antagandet af OeconomieUtskottets Betänkande ? Ropades Nej och Ja, Herr Stråte, Nils 1 Vil]t elni: Den af Friherre Stael framställda anmärkning rörer, efter min tanka, EnskiftesFörordningen, nemligen huru en §. i densamma bör förstås och tillämpas. Jag tror således, att den ej har ett omedelbart sammanhang med detta Betänkande och anhåller i följe deraf om Eders Excellences proposition till bifall å detsamma. Den af Herr Grefven och Landt Mar skalk en härefter gjorda proposition till bifall blef med ffa och Nej besvarad, och återremiss begärdes af Friherre Hjerta, Axel, Friherre Boye, Ludvig, yttrade sig ej kunna betrakta Friherre Stads uppgift annorlunda, än sora ägande gemenskap med ett stadgande i EnskiftesFörordningen, Friherre
"Sofver hans durchlaucht?" sporde en oss välbekant röst och gjorde med detsamma ett tecken, i det han korsade sig på ett egendomligt sätt. "Nej", ljöd kammartjenarens svar, "hans durchlaucht läser. Skall jag anmäla er?" Ett nytt tecken och kammartjenaren öppnade dörren till en vacker salong. Han tycktes vara van vid dylika nattliga besök. "Se der", sade han och pekade på en dörr i salens fond. Den längre af de inträdande männen närmade sig nu den anvisade dörren och lade handen på elfenbensvredet. Han tycktes tveka ett ögonblick, men öppnade derefter dörren beslutsamt. Med den bleka pannan lutad emot sin fina, hvita hand, satt en ung man af ädel gestalt vid ett bord, betäckt med talrika papper i schifferskrift. Det var den omaskerade frihetsvännen vid nattens hemliga sammankomst. Långsamt upplyftade han hufvudet och betraktade en stund den inträdande. "Hvad vill du mig denna tid på dygnet, Nikolai Pawlowitsch?" sade han afmätt och lugnt. "Jag vill icke taga ditt lif", svarade den blifvande sjelfherrskaren i nästan mild ton, "men du står mig och Rysslands lycka i vägen; du måste blifva tyst; du måste resa." "Förrådd, alltså förrådd", genmälte den andre dystert och tillade sedan kallt: "du är allena och jag är beväpnad." Härvid lade han handen på en pistol, som låg på bordet. "Du kan icke taga mitt lif, lika litet som jag ditt, men du måste resa. Se, allt är redo derute res!" "Och hvarför har du sjelf kommit hit för att förkunna mig mitt öde?" "För att rädda ditt lif, för att be dig tiga, ty tiga måste du", och Nikolaus tillade strängt: "tiga för min familjs heders skull... eller dö." "Din familj, Nikolaj Pawlowitsch, skall icke lida någon vanära genom mig", svarade den andre stolt. "Men tag heldre mitt lif, du har makten, än du låter mig försmäkta i ett ödsligt fängelse.
Stats-kontoret öfverlemnade och äro emot ränta utlånta, hemställde nästlidne års Revisorer, att berörde medel måtte till Riksgäldskontoret öfverlemnas, samt att Rikets Ständer, så framt denna hemställan vunne Kongl. Maj:ts nådiga bifall, måtte bevilja en emot räntan å fonden svarande förhöjning å 8:de hufvudtitelns anslag till Lappmarks ecklesiastik-verk, hvarjemte och då detta anslag funnes i riks-staten upptaget både såsom reservationsoch förslags-anslag, samt det vore mindre nödigt att samla reservationer å ett förslags-anslag, enär derå uppkommande brister i hvarje fall skola ersättas af Riksgälds-kontoret, Revisorerne ansågo berörde anslag böra å riks-staten hädanefter benämnas förslags-anslag. Uti detta, till enkelhet ledande, af Kongl. Stats-kontoret i dess underdåniga utlåtande jemväl biträdda förslag, få nu församlade Revisorer instämma. § 16. Vid verkställd inventering af de i Kongl. Ränte-kammaren förvarade säkerhetshandlingar, emot hvilka de i förestående omförmälda kassors och fonders medel blifvit utlånade, äfvensom af de utaf Direktionen för jernvägs-anläggningen emellan Köping och Hult derstädes deponerade räntebärande obligationer, till belopp af 50,000 Riksdaler, befunnos samtlige dessa säkerhets-handlingar i god ordning; och få Revisorerne i sammanhang härmed anmäla, att det Wermdö brobyggnads-bolag, jemlikt Kongl, brefvet den 23 Mars 1825, beviljade lån, 12,000 Riksdaler, deraf vid 1857 års slut ännu fanns oguldet ett belopp af 1,910 R:dr, numera blifvit under innevarande år till fullo inbetaldt. Kongl. Stats-kontoret har jemväl inseende öfver Karta-sigillata-verket, krono-magasinerna samt krono-inspektionen i Avesta; och få Revisorerne, i sammanhang med berättelsen om bemälda embetsverk, äfven redogöra för förhållandet med dessa förvaltningsgrenar. — 19 — A) Hai’tit-$igillaj»>«i;)i)bih'ilen.