Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
* Den artikel om » förklädnad och skyddandé likhet inom pressen », hvilken förekom i senaste häftet af Dagens krönika, har ådragit sig en ' högst ovanlig uppmärksamhet. Det ena ryktet efter det andra har cirkulerat både i hufvudstadsoch landsortspressen. F. d. medarbetare i Aftonbladet ha blifvit utpekade såsom förmodade » attentatsmän »; för öfrigt har man fast sina blickar åtminstone på ett par tidningsutgifvare samt äfvenledes på en ung professor i Upsala och på en gammal professor i Lund med ett ganska lysande namn. Hvad som möjligen af allt detta kan vara sant, tillkom mor naturligtvis ej red. att ens antyda, alldenstund Scsevola förbehållit sig den allra strängaste anonymitet. De anförda gissningarna ha vi meddelat våra läsare blott såsom kuriositeter.är mensklighetens. Men äfven på de områden, der sa varit fallet, har det ofta visat sig, att icke allt dermed var väl bestäldt. Det gick med friheten som med sa mycket annat här i verlden: när man fick den, såg man, att det icke var den man velat ha. De gamle herrame förlorade under generationernas gång icke blott den styrka, som skapat väldet, utan ock den mycket mindre, som kräfdes för att behålla och vårda arfvet. Liberalismen hade skapat nya makter i staten och dem tillföll då arfvet. Likväl icke allt, ty de gamle herrames makt hade så djupa rötter, att de ej kunde uppryckas. Med den sympati, gemensam situation skänker, möttes då de nye och de återstående gamle herrame. De nye herrame, dem som liberalismen gjort mäktige, det var innehafvame af penningpungar. Sa skedde, att bördsaristokratien upptog penningaristokratien till sitt äkta vÄ Och kvrkan, som har betaldt för att afsluta alla både goda och dåliga partier, lade vål' signande händer öfver paret. Deremot göra vi ingen hemlighet af, att bland de många, som skriftligen eller muntligen uttryckt sin belåtenhet, med förf: s qvickhet och skarpsinne, har ock cn och annan tagit parti för L. J. Hierta såsom varande af förf. orättvist behandlad.
Riksgälds-kontoret eller ordres utgifven samt af Fullmäktige godkänd förbindelse, att, under den för lånesummans fulla återbetalning erforderliga tid till Riksgäldskontoret, före hvarje års slut, inbetala sex procent å den beviljade och utbekomna lånesumman; vid hvilken inbetalning fyra procents årlig ränta för lånets då återstående kapitalbelopp först beräknas och afgår, hvarefter öfverskotta anses utgöra kapitalafbetalning; börande dessutom, derest den stadgade betalningsskyldigheten, vid derför bestämd tid, icke skulle fullgöras, fem procents årlig ränta för det till liqvid förfallna beloppet erläggas, intilldess detsamma varder inbetaldt. Hvilket Rikets Ständer Rå, såsom svar i ämnet, hos E. K. M:t härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda ete. Stockholm den 7 Aug. 1851. Expeditions-Utskottets Förslår/ till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 6 Augusti 1851. Preste-Ståndet den G Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 8 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtgärder för verkställighet af beslutad indragning till statsverket af vissa arrenden aj statens egendomar, sorn äro till serskilda ändamål anvisade. (Stats-Utsk:s Uthde N:o 128 och Mern. N:o 2(50.) S. A. K. Sedan, i enlighet med E. K. Mits nådiga proposition angående beskattningsväscndets samt uppbördsoch redogörelseverkets förenklande, Rikets sednast församlade Ständer, för sin del, bifallit, att alla arrenden af statens egendomar, som äro lill serskilda ändamål anvisade, må, i utbyte mot kontanta anslag, till statsverket indragas, med undantag likväl dels af de till korpser och embetsman anslagna boställen, i afseende å hvilka Rikets Ständer ansett nu gällande författningar äfven framgent böra tillämpas, dels af de fall, då arrendena skola till vissa inrättningars underhållande in natura utgöras, bar E. K.
Jag såg, att örnen var svartögd och hade järnklor. Den tycktes mig vara ett ståtligt djur. »Sedan såg jag en annan fågel nalkas söderifrån. Äfven den flög fram mot min gård Borg, sänkte sig ned bredvid svanen och ville fjäsa för henne. Det var också en stor örn. »Men så snart den kommit till, begynte den andra att resa fjädrar, och de foro ihop och spändes skarpt och länge, och jag såg dem bägge blöda. »Deras strid lyktades så, att de segnade båda döda ned på hvar sin sida om takåsen. »Men svanhonan satt kvar och hukade sig sorgset ned. »Därpå såg jag en fågel susa fram mot väster. Det var en falk. Den flög hän till svanen och tedde sig vänligt emot henne. Sedan flögo de bägge tillsammans bort åt samma håll. Då vaknade jag. Och har denna dröm intet att betyda», tillade han i likhet med så många andra af forntidens »drömmare», hvilka hälst ville betrakta en hotfull dröm såsom betydelselös; »den torde blott båda oväder; i luften skola stormar mötas, som komma ur de väderstreck, från hvilka jag såg fåglarne flyga.» »Den meningen har jag icke om drömmen», sade drömtydaren Bärgfinn. »Gör då af den, hvad du finner rimligast», svarade Torsten, »och låt mig höra». Bärgfinn sade: »Fåglarne, du sett, månde vara människors fylgjor. »Din husfru går hafvande, och hon skall föda ett däjligt och fint möbarn, som du kommer att hålla mycket af. »Från de väderstreck, ur hvilka du såg örnarne flyga, skola två ansenlige män komma och fria till din dotter. »De skola fattas af mäktig kärlek till henne och kämpa om henne, och i den kampen skola de bägge dö. »Därefter skall ur det väderstreck, ur hvilket falken flög, en tredje man träda fram och bedja om hennes hand. Med honom varder hon gift. »Nu har jag tydt din dröm, och så skall den sannas.» Sagan, som börjar med denna dröm, redogör sedan för dess uppfyllelse.
180 ' lien i4 Augusth f. m, va Riksens Ständers instämmande deri, om jag längre med tystnad afhörde de yttranden till förmån för prohibitivsystemet, som, särdeles af en Ledamot inom detta Stånd, blifvit gjorde, så vål under förra discussionen af nu förevarande ämne, sorn vid dess ytterligare föredragning under senaste Plenum. Min tystnad skulle vara ett erkännande af grundsatser, hvilka jag högeligen ogillar. Må det derföre först tillåtas mig hembära min gärd af agtning åt det Högloft. Bevillningsutskottet, som i den föreslagna TullBevillningen, lagdt grundvalen till ett system, från hvilket den praktiska Statsmannen aldrig bordt afvika, och som jag anser äga den enda för sekler beståndande basis, på hvilken handel och näringar kunna frodas. Det år detta system som fördt välmågan åt Nationerna, och afstegen derifrån hafva först ägt rum, sedan denna välmåga var stadgad och Regenterna, för att öka sin magt eller sina inkomster, trodde sig vinna detta ändamål, med att fjettra fliten och omtankan. Stater, liksom menniskor äga sin myndighetsålder; att icke få använda densamma till full utöfning af de physiska och intellectuella krafterne, så framt dessa icke åro i strid mot moralens eller allmänna lagens föreskrifter, år oförenligt med samhållsråtten. Det liberala systemet erkänner denna rått; det ar upplyst af sanningens ljus, som det vidare kringsprider. Prohibitiva syfte me t deremot erkänner den icke; hvarje förmågans eller viljans utöfning, är en beviljad frihet från den allmänna förbudslagen, en ynnest gifven åt den ena, på den andras Den 14 Augusti fj m. *81 bekostnad; det omhöljer sig af mörker, på det upptäckten må fördröjas att, detsamma saknar all grundval, och ej af sig sjelf kan bestå.
13) » en tillförordnad Domhafvande i Faurås, Arstad och Himble Härader, för ofullständiga ägodelningsrätts dagböcker och protokoller — 14) » Rådstufvurätten i Arboga, för dels origtigt beslut om antagligheten af fyllnadsed i fråga om lä gersmål, dels ock skiljaktiga beslut rörande tilltalades skyldighet att personligen svara i fyllerimål 31. 15) » Rådstufvurätten i Kongsbacka, för ofullständiga domböcker . 32. 16) » de af Domkapitlet i Westerås, i anledning af religiösa oroligheter i Orsa socken, tillförordnade Visitatorer, för obehörig befattning med Körsnärerne David Forssells och P. F. Heidenbergs resa — 17) » Kronofogden i Ofvan Siljans fögderi, P. Ph. Kjellin, för nyssnämnde Körsnärers gripande och in-> sändande till länshäktet 35. 18) » Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län, för obefogad åtgärd till förändring af samma Körsnärers medhafvande pass 38. 19) » Ständige Borgmästaren i Eskilstuna och en i hans ställe tillförordnad Borgmästare, för dröjsmål med ett ärendes handläggning (forts, från 1852 års Berättelse) 40. 20) » Domhafvanden i Svartlösa Härad, för origtig dom i ett tvistemål — 21) » Magistraten i Westervik för felaktigt förfarande vid verkställighet af fängelse å korrektionsinrätt ning (forts, från 1853 års Berättelse) 41. 22) » en tillförordnad Domhafvande i Södra Möre härad, för orätt dom i ett konkursmål — 23) » Rådstufvurätten i Gefle för vägradt upptagande af angifvelse om fylleri (forts. fr. 1853 års Berättelse) 43. 24) » Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs län, för försummad embetspligt i afseende på verk ställigheten af bestraffningar i Alingsås kronohäkte — 25) »
Tänken litet efter, raina Hrr, hvad följden skulle blifva af en und. skrifvelse, uppställd i den form, som Hr von Hartmansdorffs förslag innehåller; då, såsom jag hoppas, om äfven H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, skulle anse sig kunna framställa propos. å nyssnämnde förslag, samt en majoritet funnes, som skulle medgifva den projecterade und. skrifvelsens affärdande, svårligen någon Konungens rådgifvare finnes, som deraf skulle anse sig förhindrad alt, i öfverensstämmelse med 87 § Reg.F., tillstyrka K. M. hvad han finner för riket nyttigt vara, på grund af R. St:s beslut i frågan om lika arfsrätten. Vill väl Riddarhusets personal, som yrkar skrifvelsen, skrämma Konungens rådgifvare från att tillstyrka bifall till Ständernas beslut, genom farhåga för anmärkningsanledning? De af Konungens rådgifvare, hvilka, detta oaktadt, ansett sig befogade att, i stöd af 87 § Reg.F., tillstyrka K. M. att fastställa de 3:ne Ståndens beslut i frågan, blifva säkerligen icke skrämda af sådan förespegling; och hvart skulle väl det taga vägen? RiksShn hvart för sig skulle med petitioner ingå till Konungen, för att skrämma rådgifvaren från att bifalla Ständens beslut, som enskildt icke behaga majoriteten i ett Stånd. Jag * D e ii S Februari f. m. 185 Jag anhåller att ifrån bordet få uppläst 9 § af riksdagsbeslutet d. 2 Maj 1810. Den begärda uppläsningen skedde, hvarefter Frih. Cederström tilläde: Af nu upplästa beslut, torde R. o. Ad. lätteligen finna, att de R. St., sorn författade grundlagen och den deruti befintliga 114 § Reg.F., ville undanrödja allt hvad som inom området af privilegier kunde till Ståndens söndring föranleda. Det var dessa förhållanden, som lågo till grund för stiftandet af den 114 § Reg.F. Det var således i och för R.
Utskottet jern väl låtit i betraktande komma de särskildte förslag och anmärkningar, som blifvit inom de Respective RikaSiånden gjorde, i afseende på det i nu gällande BevillningsFörordning stadgade sätt Bevillning*-Utskottet» BetiSnkitndam 319 *tt utröna det värde å Fastigheter på Landet,’ Hus i Städerne samt Jernbruket!, hvilket ligger till grund för den årliga BeviilningsProcenten; och får Utskottet så mycket heldre, till Riksens Höglofl. Ständers upplysta ornpröfvande, på förhand öfverlemna sitt derom fattade förslag, som dessa ämnen i betydligaste nian inflyta på Levillningens fördelning och den deraf påräknade Summan. l:o Värdering af fast egendom pä Landet. En närmare granskning af detta vigtiga föremål visar, det man i en senare tid och då den af jorden utgående Bevillning måste, för att motsvara Statens ökade behof, höjas, äfven såg sig nödsakad, alt afvika från det första och mera enkla Beskattnings sättet, eller en efter Hemmantal och jordens natur beviljad åbo-afgift, och i stället söka en allmän måttstock, för att såmedelst jemna den olikhet som uppkom, ej allenast genom de viss jord tillerkända undantag från de allmänna Beskattnings-Lagarne, utan ock af climat , jordmån m. m.
Vidkommande det för Topografiska korpsen äskade anslag, deröfver Utskottet nu får sig utlåta, så och då Rikets sednast församlade Ständer till nämnde föremål beviljat ett anslag till lika belopp med hvad Kongl. Maj:t nu äskat, anser sig Utskottet, utan att på förhand ingå i någon pröfning, om och huruvida det för Topografiska korpsens arbeten för de 3 påföljande åren begärda anslag må ega rum, med hänsigt till det väsendtliga gagn och den allmänna nytta, ifrågavarande arbeten rnedfört, och hvilka eljest skulle i brist på anslag med detta års slut upphöra, för närvarande böra till dessa arbetens fortsättning under nästa år hemställa, det Rikets Ständer måtte, till bestridande af kostnader för Topografiska korpsens arbeten, anvisa för år 1851 ett belopp af 12,000 rdr, att af Rikgälds-kontoret utbetalas. Stats-Utsk. Utlåtande N:o 10. 3 Beträffande åter de anslag, Kongl. Maj:t i Dess hogstberörde Skrifvelse i öfrigt äskat, kommer Utskottet att deröfver afgifva serskildta utlåtanden. Stockholm den 19 December 1850. Ank. till Evp.-Utsk. d. 20 l)ec. 1850 kl. e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:Is nådiga Proposition, angående åtgärder för uppförande af en byggnad emellan Carl XIlP.s Torg och Operahuset i Stockholm. (U. A.) Frun samtelige Risk-stånden har Stats-utskottet erhållit remiss å Kongl. Majlis den 15 uästiidne November i förestående ämne till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition. Enligt densamma har Kongl. Majit behagat förklara, att redan vid sednast hällne riksdag Kongl. Majit, uti Sin då aflemnade Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, omförmält, det fråga uppstått om uppförande af en större byggnad å den plats i hufvudstaden, som är belägen emellan Carl Xlllts torg och Operahuset, men då för tiden upptogs af vanprydande trädbodar, hvilka nu mera blifvit nedrifna.
Öfversättningen af dikterna är förträfflig, och jag åberopar mig på hvad jag sade dig före din afresa. Också gläder jag mig till att snart få återse dig och trycka en kyss på din älskeliga insekt-fysionomi. Ack, dessa ord skulle visserligen få en mindre platonisk betydelse, om jag blott vore en menniska än! Men tyvärr — jag är nu blott en ande; för dig är detta kanske just alldeles lagom, men mig konvenerar det hjertligt illa. Den franska upplagan af mina arbeten är nyss utkommen och gör furore. De af mina dikter som, i likhet med Ny vår, ännu icke blifvit offentliggjorda, skola emellertid först komma om tre eller fyra månader, i ett af den franska editionens sista band. Jag har icke spilt tiden, som du ser! Ja, jag gläder mig till att återse dig, du mitt hjertas älskeliga Mouche! Du allrasom mest förtjusande lilla kissamysk, tillika ljufvelig och blid som en liten angorakissa — det slags missar jag håller mest af! Länge föredrog jag tigerkattor, men de äro farliga, och de kyssar, de ibland tryckte på mitt ansigte, voro allt annat än behagliga. Med mig står det fortfarande mycket illa till; ingenting annat än vedervärdigheter, anfall af de gräsligaste smärtor, raseri öfver mitt tillstånd och dess hopplöshet! En död man, som törstar efter lifvets mest glödande njutningar! Det är förfärligt! Lef väl! Måtte baden stärka dig och göra dig godt. De hjertligaste helsningar från din vän Heinrich Heine. Under den första tiden efter sin ankomst till Wildbad hade hon ännu kunnat arbeta. Hon hade öfversatt en del af hans dikter, som hon sändt honom. Till svar hade hon mottagit detta bref. Så hade hon skickat honom per post en lång, darrande hjertesuck.
Sedan Friherre Wrangel derefter till samma IIof-Rätt instämt ej mindre Riddarhus-Direktionen än äfven åtskilliga godrå testamentstagare, med påstående, att hvarje testamentes lagliga tillkomst måtte bevisas och den testamentstagare, som sådant ej förmådde, frånkännas allt det på testamentet grundade anspråk, afgjordes båda dessa rättegångar genåm två af Hof-Rätten den 23 Maj innevarande år meddelade Domar, och blef uti den ena domen friherre Wrangels berörde talan väl ogillad, men i den andra domen hans motparters stämningspåstående äfvenledes afslaget på den grund, att Friherre Wrangel medelst en under rättegången företedd handling styrkt, att modren linder sin lifstid å honom öfverlåtit de ifrågavarande arfsmedlen, med förklarande att hon för arfvet erhållit godtgörelse. Emot denna sednare dom, hvarmed, enligt Grefve Horns uppgift, de öfriga testamentstagarne åtnöjts, har Direktionen ej heller någon talan fullföljt, så att densamma nu är laga kraftvunnen. De åtgärder Direktionen ansett sig böra vidtaga för testamentsmedlens utbekommande hafva således ej ledt till det dermed åsyftade ändamål, och i denna sak återstår det endast för Direktionen att tillkännagifva, det Grefve Horn förmält sig framdeles skola meddela upplysning, huruvida efter den slutliga utredningen af Friherrinnan Wrangels bo någon behållning deri möjligen kunde förebringas. Då emedlertid vid det här ofvan omnämnda förhållande, att enligt bouppteckningen skulderne i någon mån öfverstigit tillgångarne, den efter boutredningen möj - 6 ligen befintliga behållning icke kan antagas uppgå till något betydligare belopp, anser Direktionen sig ega skalig anledning att, utan afvaktan på några vidare meddelanden uti ifrågavarande hänseende, vördsamt hemställa, det 15. o. Ad. måtte förklara, att Ståndet, för den händelse att den på II. o. Ad. belöpande andel af möjligen befintlig behållning i Friherrinnan Wrangels bo skulle understiga 1,000 K:dr R:mt, ville til! förmån lör ofvanbemälda Fröken Horn afstå från denna andel.
Jag delar i detta afseende lika åsigt med Herr Cederschjöld. Jag vill för närvarande icke utsträcka discussionen derom , huruvida Kongl. Maj:ts rättighet, att disponera besparingarne inom HufvudTitlarne, härleder sig från 1810 års Riksdagsbeslut, eller icke. Jag tror, att i detta afseende finnes ett Grundlagsstadgande; men jag åsidosätter att ingå i någon discussion härom, utan vill blott fästa uppmärksamheten derå, huru liten nytta det nu föreslagne beslutet skulle medföra. Är principen rigtig, bör man förmoda, att den af kommande Ständer blifver följd; är den åter origtig, så vore det olämpligt att bifalla densamma. Jag förenar mig i den åsigt, att denna del af Utskottets Utlåtande, må läggas till handlingarne. Herr RosenbladBernhard: Då jag finner denna grundsatis bestämdt rigtig, oell dess bifallande det enda, sorn kan ersätta den brist uti vår financiella Lagstiftning, att Kongl. Majrts bifall ej behöfves; så anser jag, lika med Herr von Hartmansdorff, det vara vigtigt, att antaga berörde grundsats, äfven om ej band derigenom lägges på kommande Ständer. Jag anhåller således om bifall å Utskottets ifrågavarande förslag. 320 Den 16 October f. nr Herr Ribbing: Ehuru närvarande Ständer ej kunna binda de kommande, finner jag dock ett bifall till denna punkt vara af värde, såsom en reservation för framtiden, att icke vidtaga likartade beslut med hvad nyss i afseende å Herr Mottoni vidtogs; ty såsom prejudikat anser jag det vara det mest oformliga, att sedan Kongl. Maj:t icke allenast en gång afslagit.utan, såsom jag tror mig veta, ytterligare afslagit Herr Mottonis begäran, Rikets Ständer likväl ändra detta beslut. Jag skulle ej yrka bifall till denna del af Utskottets Utlåtande, om jag ej trodde mig derigenom tillintetgöra det prejudikat, som nyss genom bifall till Herr Mottonis pension annars skulle bilda sig. Herr Cederschjöld.:
Den sockennämnd, som först fått denna befattning, hvarom här är fråga, till följd af den ärfda egendomens belägenhet, skulle äfven komma att fortfarande utöfva sitt bestyr, ulan afseende på förmyndarens eller den omyndiges förändrade bostad. Gr. Frölich, David: Under förklarande, att jag instämmer såväl med Hr Nordenanckars lillägg till de gjorda reservationerna eller hans omarbetning deraf, som i de skäl, hvilka blifvit anförda af Hr Silfverstolpe, Hr Gripenstedt och nu sednast af Hr Gunther, anhåller jag alt endast korteligen få gifva tillkänna på hvad sätt man skulle kunna lätteligen afhjelpa den andra af Gr. Lagerbjelke gjorda anmärkmn emot detta förslag. Han yttrade nemi., att man icke borde eller kunde förvänta af sockennämnderna, alt de skulle verksamt biträda med uppmärksamhet öfver förmyudarens sätt att förvalta myndlingars egendom. En sådan anmärkt), har en ganska riktig grund deruti, att communalväsendel hos oss icke funnits, och, om jag tillåter mig alt säga det, icke kunnat finnas under sådana förhållanden i öfrigt, som här gjort sig gällande. Man kan således mycket väl instämma med Gr. Lagerbjelke deruti, att i början skulle man icke kunna röna någon verkan af en sådan ny institution. Likväl, och ehuru man nu för tillfället genom två Stånds beslut är utestängd från möjligheten alt kunna vid denna riksdag få någonting afgjordt i afseende på förmyndarekamrar med ansvarighet, så tror jag dock, att man skulle kunna väsendtligen afhjelpa de olägenheter, sorn Gr. Lagerbjelke anmärkt, genom en tillsats till Hr Nordenanckars förslag, hvilken jag nu ämnar upp - O en 5 Februari f. in. U3 läsa, oell hvarvid jag anhåller, att Hr Nordenanckar sjelf ville lemna mig sin uppmärksamhet.
Utskottet ytterligare fått sig meddeladt ett utdrag af Christianstads stads räkenskaper, enligt hvilket, till bestridande af utgifter i och för quarantainesbevaknmgen vid Åhus af stadens cassa utbetalts utöfver hvad som influtit: för år 1831, i5o: 32., och för år r832, 210: 13. eller tillsammans 36o R:dr t$5 sk, 43 §. af högstberörde Kungörelse, som åberopats lill stöd för de väckte ersättningsanspråken, och som angår Statens bidrag, är af föl jande lydelse: ”Då anslaget till smiltosamma sjukdomars förekommande och ”botande, ehuru det af Rikets senast församlade Ständer betydligen ö”kades, dock icke alltid ens under vanliga förhållanden, förslår, och sora ”de medel, Rikets Ständer, enligt 63 §. Regerings-Formen, ställt till Vår ”Nådiga disposition för andra högst vigtiga och angelägna ändamål än ”Rikets försvar, skulle, då de af Oss till denna vådliga farsots afvärjande ”mäste begagnas, blifva, i fall hon kring Riket spriddes, alldeles otillräck”liga, om deraf borde underhållas icke blott quarantainesinrätlningar vid ”kusterna samt den militaiiebevakning lill lands och sjös, hvilken lika - Stats-TJlskaltcts Uttalande N.o 10S. ”ledes lian erfordras, utan äfven sjelfva sjukvården inom hvarje stad el”ler socken på landet, der smittan måhända utbryter; så och enär defc ”ar hvarje menighet, hvilken möjligen blifver af farsoten hemsökt, obehaget, att, genom sina ombud, vid en kommande Riksdag, hos Rikets ”Ständer begära de ersättningar eller understöd, hvarå den, jemförelsevis med andra orter, kan göra anspråk, och hvarom Vi, vid serdeles ”ömande omständigheter älven vilje Nådig framställning till Rikets Ständer ”göra, håfve Vi, för att, i händelse farsoten skulle blifva betydlig eller ”långvarig, icke sakna alla medel lill