Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I det fallet instämmer jag med den talaren, som sednast yttrade sig, att det vore väl, om vallagen äfven kunde på förhand bestämmas, och då han, om jag ej orätt fattat hans uttryck, önskat att det måtte blifva en R. o. Ad.-s gemensamma lanke, att val-lagen förut skall, upgöras, så instämmer jag deruti. Reträffande Hr Åkermans yttrande, får jag förklara, det jag ingalunda upfattat detsamma så, som hade han yrkat att Adeln ensamt skulle utgöra den öfre kammaren, utan hörde ganska väl att densamma endast till en del skulle utgöras af Adelns ledamö - 250 Den 27 Maj e. m. ter, hvilka, som han förklarade, sålunda skulle ega ett företräde framför de andra Stånden. Jag ansåg det icke vara rätt att Adelil inom representationen skall ega något företräde framför de öfrige Stånden; utom densamma må R. o. Ad. allt för gerna innehafva och tilläggas hvilka företräden som helst, men derinnom höra dess ledamöter, såsom Svenska folkets ombud, icke hafva andra fördelar, än hvar och en annan af detta folks representanter. Medan jag har ordet, anhåller jag, att som en pligt den jag bör upfylla, meddela förklaring öfver ett yttrande, som jag i plenum på f. m. fällde och hvilket möjligen kunde missförstås, i afseende på en inom detta hus allmänt aktad ledamot och min vän. Jag yttrade i afseende på embetsmänneu, att jag instämde med Hr Weidenhjelm deruti, att den del af dem, som Const.Utsk. uteslutit från representationsrätt, borde tilläggas en sådan, dels derföre, att konseqvensen sådant fordrade, då Utsk. inrymt plats åt en del embetsman, dels derföre, att jag ansåg det vara af vigt för representationen att hafva sådane; men förklarade derjemte att man visserligen kunde säga att det mest konseqvenla, ur rationel synpunkt betraktadt, vore, alt embetsman icke funnos inom representationen, emedan jag icke delar den åsigten alt embetsmännen inom vårt land äro i den fullkomligt oberoende ställning att ingenting bör verka på deras yttranden.
Befallningshafvande meddelas, samt att den anbefallda förseglingen å den bränvinsbrännings-redskap, som under den förflutna hösten varit i två månader begagnad, icke må brytas eller redskapen till annan plats flyt - 84 Prot.-Utdrag den 4 Januari 1854. tas före den i nästkommande Maj, vid ansvar, som för brytande af försegling bestämmes i Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1851, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, beslöt Ridderskapet och Adeln, att, jemte denna motions och de i anledning deraf nu afgifna yttrandens remitterande till det för behandling af frågor rörande bränvins tillverkning och försäljning tillsatta Särskilda Utskott, anbefalla detta Utskott att derom afgifva sitt betänkande inom 14 dagar efter det remisshandlingarne komma Utskottet tillhanda; och skulle de öfriga Riks-Ståndeå, genom utdrag af Protokollet, värdigen inbjudas, att i denna tidsbestämmelse för remissens besvarande sig med Ridderska pet och Adeln förena. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets, den 31 sisth December e. m. på bordet lagda, Memorial, N:o 10 och 11, fann Ridderskapet och Adeln de deri omnämnde af Pehr Mattsson från Wester-Norrlands län samt Anders Andersson och Johan Johansson från Östergöthlands län väckta motioner tillhöra Bevillnings-Utskottets behandling. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets, den 31 sistlidne December e. m. på bordet lagda, Memorial, N:o 12, fann Ridderskapet och Adeln den deri omnämnde motion af Herr G. F. Asker böra behandlas af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. D. Föredrogs Rikets Höglofl. Ständers år 1853 församlade Revisorers Berät telse om granskningen af Rlksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning; och beslöt Ridderskapet och Adeln, att denna berättelse skulle med de öfrige Riks-stånden kommuniceras samt remitteras till Stats-Utskottet. Från Hogo.
M:ts dertill lemnade bifall, lån till hypoteksförening annorledes än i kontanta penningar eller emot högre ränta än fem för hundrade om året eller med kapitalrabatt kunna utlemnas»; dels ock af Hr De Maré, att mom:t skulle godkännas med den förändring, att orden: »vid två näst efter hvarandra följande lagligen utlysta allmänna sammankomster» skulle utbytas emot orden: »vid ordinarie eller extra sammankomst». Härefter framställde Hr Gr. och Landtm, först propos. på bifall till mom:t oförändradt, hvarvid svarades nej, sedermera propos. på bifall till detsamma med den af Gr. Sparre föreslagna förändrade lydelse, då svaren utföllo med många ja jemte ett eller annat nej, och slutligen propos. på bifall till mom:t med den förändring Hr De Maré föreslagit, hvilken propos. besvarades med många nej jemte ett eller annat ja; hvarefter och sedan propos. på antagande af Gr. Sparres förslag förnyats samt med många ja jemte ett eller annat nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Biföllos. 10:de punkten. Gr. Mörner, Carl Göran: Jag kan icke finna nå got skäl hvarföre revisorerne icke skola få deltaga såväl i val af styrelseledamöter som i besluten om deras arfvoden och om décharge för styrelsen. Det synes verkligen som om man ville utesluta dem, som egde närmaste kännedomen om ärenderna. Att en styrelseledamot icke kan rösta om sin egen décharge är naturligt, men jag kan sannerligen icke begripa, hvarföre en revisor icke skulle få deltaga i denna omröstning om styrelsens åtgärder, Dea 26 Maj f. m. 471 Jag anhåller således ätt l:sta mom:t i denna 22:dra § måtte oförändradt få förblifva sådant det lyder i gamla författningen. Jag kan icke finna någon olägenhet häraf, och tror försigtigheten bjuda att göra så få förändringar som möjligt, ty denna författning är icke endast till sä> kerhet för hypoteks-bankens delegare, utan äfven för långifvarne.
Men då medel saknades för en sådan anstalts uppehållande, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte till detta ändamål anslå en summa af 5,000 r:dr årligen, i likhet med hvad vid nästlidne riksdag till inrättande af en dylik skola i Malmö beviljades. I betraktande af Norrköpings vigt såsom fabriks-stad och enär den genom sitt läge i en fruktbar provins sannolikt kommer att i denna rigtning än vidare utvecklas, synes en teknisk läro-anstalt derstädes vara af behofvet påkallad och jemväl böra, lika med andra dylika skolor, af staten understödjas; Och då den i sådant afseende redan inrättade s. k. Ebersteinska skolan icke i sitt närvarande inskränkta skick kan anses uppfylla det med en sådan anstalt afse dd a ändamål, utan densamma bchöfvcr utvidgas, men billigheten fordrar, att kommunen, från hvilken. Utskottet veterligen, något bidrag till skolan icke utgår, vidkännes en del af de för läro-verkets utvidgning erforderliga kostnader, föreslår Utskottet, att Rikets Ständer för den tekniska läro-anstalten i Norrköping må bevilja ett årligt anslag af 5,000 r:dr, med vilkor, att staden tillskjuter minst 1,500 r:dr till skolans utvidgning och att denna skola ställes under inseende antingen af något embetsverk eller af en särskild i Nåder tillförordnad styrelse, g) af friherre Bonde, li.
Försäkringstagare är dock skyldig att till försäkringsgifvaren afträda sina anspråk emot dem, som, i strid med den å utredningsorten gällande lag, blifvit på hans bekostnad gynnade; men såvidt försäkringsgifvaren kan visa att försäkringstagaren sjelf b ifvit gynnad derigenom alt skada, som drabbat honom tillhörigt föremål, blifvit, i strid mot samma lag, godtgjord i det gemensamma haveriet, ege försäkringsgifvaren att, vid uppgörelsen med försäkringstagaren, göra sin talan i detta hänseende gällande. § 236. De bidrag, som, på grund af haveriutredningen, böra af annan till försäkringstagaren utgöras, vare försäkringsgifvaren jemväl skyldig att gälda, när försäkringstagaren viser, att han icke kunnat samma bidrag utfå, ehuru han vidtagit de för sådant ändamål föreskrifna åtgärder, eller att, utan underlåtenhet eller vållande å hans sida, verkställighet af den erforderliga utredningen uteblifvit, eller ock att sådan utredning icke kunnat åstadkommas elier uppenbarligen vore ändamålslös. 1 sistnämnda tre fall kan försäkringstagaren göra anspråk på ersättning för hela skadan, elter försäkringsaftalets innehåll. § 237. Den uppgjorda dispachens bestämmelser i afseende på kostnader, som blifvit försäkradt föremål såsom enskildt haveri påförda, gällen ock i uppgörelse emellan försäkringstagare och försäkringsgifvare, under förbehåll att den förre till den sednare afträder sina anspråk emot dem, som möjligen blifvit obehörigen gynnade; dock följer ej deraf förbindelse för försäkringsgifvare att vidkännas kostnader, för hvilka han, till följd af försäkringsaftalet, icke eger ansvarighet. § 238. Enskildt haveri vare försäkringsgifvare skyldig att ersätta; dock tillgodonjuter 110 han dervid befrielse från ersättning för skada och kostnader, för hvilka godlgötelse såsom gemensamt haveri redan utgått. § 239. Kostnader, såväl sorn bidrag till gemensamt haveri, åligger det försäkringsgif vare att lill fullo gälda. Från ersättning af skada, sorn till enskildt haveri hanföres, medgifves ej annat afdrag, än det i § 156 omförmälda, derest ej försäkringsgifvaren sådant sig förbehållit. § 240. I allmänhet ansvarar försäkringsgifvare endast till försäkringssummans belopp.
M"j:t, som vid bestämmandet af planpenningarnes lätta värde den tiden de utsattes och vid jordlegans hänförande dertill, funnit de; vid indelningen, i planpenningar föreskrifva tre daler i det närmaste svara emot tio och tva tredjedels kappar spannemål, alltså förordnat, atl vid nämnde regementer planpenningar, i de händel - 22 Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 8. ser de enligt kneckte-kontrakten borde utgå, eller behöriga öfverenskommelser icke för anledde till ett annat förhållande, skulle af hjelpeller ut-rotarne samfällt och i mån af deras andel i rolen, till stamroten erläggas med tio och två tredjedels kappar säd, hälften råg och hälften korn, eller med penningar efter markegång, men i Östergöthland endast med hälften deraf eller fem och en tredjedela kappe spannemål. — Derjemte har Kongl. Majit, vidkommande Krigsoch Kammar-kollegiernas hemställan om bestämmande af ett visst vederlag i spannemål åt stamroten för åt soldaten lemnade gärdslefång, vedbrand och mulbete för hans kreatur, ansett att, enär Rikets Ständers framställning i detta ämne ej innehölle, att soldatens förmåner borde ingå i den af Ständerna önskade föreskrift för jordlegans förvandling till spannemål, det vore så mycket mindre lämpligt att härutinnan något förordnande meddela, som i allmänhet stamroten icke ensam dessa förnödenheter för soldaten tillsläppte -—- och slutligen har Kongl. Majit ej funnit af nöden att utfärda något o vilk orligt påbud, att den jord soldat-torpen utöfver kneckte-kontraktet innehade borde utläggas, emedan derigenom en rubbning uti de emellan rote och soldat möjligen träffade öfverenskommelser eller afhandlingar skulle åstadkommas. Ytterligare har Kongl. Majit uti Nådigt B ef af den 10 Februari 1824 angående nya roteböckers fastställande för hela båtsmanshållet i riket, med ändring för båtsmanshållet af hvad i 3 § i Kongl. Förordningen af den 23
Derjemte, och för den händelse att intetdera af förstnämnde två Riks-Stånd skulle inbjudningen antaga, och frågan således försättes i det skick att dess afgörande blir beroende på omröstning i förstärkt Utskott, har Utskottet, enär Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut om postskjutsen stå i oskiljaktigt sammanhang med och förutsätta bifall till deras beslut om regleringen af det öfriga skjutsningsbesvär, ansett sig böra till Rikets Ständers godkännande hemställa förslag till följande Voterings-Proposition. Den som vill att, med bifall till de vilkor och bestämmelser Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets här förut omförmälda beslut innehåller, en summa af 270,000 R:dr R:mt om äret anvisas för verkställighet deraf, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, med bifall till de vilkor Preste-Ståndets jemväl här förut omförmälda beslut innehåller, för verkställighet deraf anvisat en summa af 170,000 R:dr om året. Stockholm den 26 September 1860. Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 33.
M en enda, nämligen BickuaM - wigtcn» kIl tu^ra. krotocolic». ketarlsn^ Utdrag af Protokollet, hällst i Bok» gare - Ständcls kienum tvid Riks» dagen i Stockholm den IZ Septtm» ber 1809. S. S. Uppä Heberwärda ^ottbe - StändelL tväntiga inbjudande, genom Protokolls - Utdrag af den tirte i denne Mänad, beflöt Borgadc-Ständet akt för sin del instämma med förstnämnde Ständ uti Understödjande af Riksdags-Fullmäktigens /knflerk ^nstergton -^bsr^8 Underdäniga anhällaN, vm lämpeligt Understöd af Allmänna Medel till kreaturs inköpande för det vlpckeliga Westerbotten, samt att lika underdäNigt förcflä, att genom en öfwer hela Riket utgäende Stambok, kvcderbdrande mätte uppmanas att widare biträda till nägon hjelp för de Nödställde Jnnewänare i berörde Ort, som hittils warit ett fbremäl för sten, bens wäld och förtryck; Och skulle de Respektive MedStänden genom detta Protokolls - Utdrag wördsamt och wäuligen härom underrättas, ve luxrs. > Lx krdtbcoila ^1. ketartsN^ Utdrag af Protokollet, hällek utr Böks gare - Ständets klauum tvid Riksdagm - 606 Den 19 September. dagen i Stockholm ben rz
Banko utgått; hvilket Revisorerne ansett sig böra anmäla, enär icke kunnat utrönas, att, i följd af ett slikt anspråk af Norska Statsverket, någon utgift tillförene drabbat det Svenska, oell Herrar Slals Råds-ledamöler, jemlikt 1827 års Rese-reglemente, vid tillfället åtnjutit skjutsoch traklaments-ersättning, för hvilken vederbörande i allmänhet, vid resor och förrättningar i Staters tjenst, måste sjefve bekosta sin inqvartering, samt de öfrige embetsoch tjenstemännen uppburit traktamente efter Norska lagen och således utöfver det i Sverige gällande Rese-reglemente. Härvid lärer icke utan afseende böra lemnäs: att, enligt hvad Revisorerne jemväl förmält sig hafva inhemtat, de Stats-Råds-ledamöter, hvilka varit Eders Kongl. Maj:t föl jäktige tili Norrige, afsagt sig det högre traktamente under vistandet i Norrige, som Eders Kongl. Majit, genom nådigt Bref af den 16 Januari 1845, dem beviljat, under förutsättning att inqvarterings-kostnaden, såsom vid dylika tillfällen tillförene, särskilt blefve godtgjord; att förfaltningarne, efter hvilka embetsoch tjenstemän vid resor och förrättningar inom Sverige böra sjelfve bekosta sin inqvartering, icke synas fullt tillämpliga för ifrågavarande fall och under ett längre vistande i Norrige, och att orsaken hvarföre dylik ersättning icke blifvit tillförene af Svenska statsmedlen utgifven, förmodligen är den, att sådan ersättning icke från Norska Stats-verkel förut fordrats. §. 20. Angående Revisorernes anmälan och yttrande, rörande de under rubriken: till af Eders Kongl. Mai.t kända behof_, under åren 1844 och 1845, utbetalda tillsammans 800 R:dr, åberopar Siats-Kontoret dess, den 20 Februari 1846, öfver enahanda anmälan i, 1845 års Revisionsberättelse afgifna underdåniga utlåtande. 39 — 306 §• 24.
Jag förnyar derföre min anhållan om bifall till §:n. Hr Hjärne: Jag medgifver visserligen att i fråga om kon trollen anmärkmr kunna framställas mot milt förslag, ehuru jag tror att kontrollören på stället bör kunna intyga, huruvida ett sådant förhållande inträffat, som jag förutsatt; men då Frih. Baab, som under discnssionen visat sig såsom en ifiig förespråkare för ångbrännerierna, likväl vid detta tillfälle ansett sig icke böra påyrka den eftergift jag begärt, afstår jag gerna från mitt yrkande. Hr von Hartmansdorff: Ehuru jag icke erhållit samma vitsord, sorn Frih. Raab, får jag likväl tala för ifrågavarande §:s oförändrade bibehållande. Jag bör då fästa upmärksamheten derpå alt stadgandet i nu gällande förordnings 32:dra § är ännu strängare. Han lyder sålunda: ”Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördi, ankommer del på oss att, i förhållande till liden, hvarunder liränvinsbränningen i följd deraf måst inställas, afkortning eller restitution af påförd eller erlagd brån vinsbrännings-afgift bevilja.” Således måste man nu vånda sig till Konungen omedelbarligen, för alt få rättelse, hvaremot, man, efter Utsk:s förslag, endast har alt vända sig till K. Befh:de och KammarR:n, såsom i andra återbäringsfrågor. Uppå härefter framstäld propos. blef förevarande § af R. o. Ad. bifallen. §. 48. Gr. von Platen: Jag hemställer huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt alt bestämma ett högre arfvode än 3 R:dr 16 sk. om dagen för kontrollörerna. I § står högst 3 R:dr 16 sk., och om beloppet af arfvodet var inom Utsk. olika meningar, och man kunde icke åstadkomma sammanstämmande beslut om högre belopp än 3 R:dr 16 sk. Nödvändigt synes det mig emellertid att ställa så till alt, der så fordras, aflöningen må kunna blifva högre, och derföre föreslår jag att ordet ”högst” utbytes mot ordet '''minst'1, ifall Ståndet icke vill utsätta en bestämd siffra.
Prest-Adjuncter hafva i öfrigt intet tillfälle att utföra sin talan, om ej genom ett förhatligt klagomål; de äro icke representerade vid Riksdagar, och föga annat än såsom ollicianler vid prestmöte»; men genom Contracten kunna båda parlerne låta höra Mg. Jag biträder i öfrigt icke den åsigt, som velat jemföra aftalet emellan en Pastor och dess Adjunct, med öfverenskommelse» emellan husbonde' och tjenare, hvilket under öfverläggningen af någon blifvit yllradt. Adjuneten står icke under Legostadgan. Ilan är äfven, med mindre lön än mången, som lyder derunder, alltid öfver denna class, och belrandlas nästan, ulan undantag, som Pastors Embetsbroder. Adjuneten är en extra-ordinarie inom Prest-Embetet, kan, såsom sådan, tjena för myckel litet och ändock vara belåten nied siri ställning, under afvaktan på förvärfvade tjenslemeriter. Hans vederbkar, exlra-ordinarierne inom Öfrige Embetsverk, tjena mångå Ar blott för ljuspengar, med ett minimum af r* R:dr, och finna Sig likväl dervid. Dessutom, ehvad Adjunctens lön blir något t större, kan den billiglvis aldrig stegras lill ett underhåll, hvaraf en oberoende ställning kunde beredas. Det finnes väl någon gång gifta adjuucter, men jag tror ej, att dylika ambulaloriska äktenskap böra befordras. Adjunctens upplag för en kommande tid beslår i samlade tjtnsleår, skicklighet i pastoralvård celi allmänhetens förtroende. Om man, oansedt dessa åsigter, vill stadga något för hans löneförbättring, så tillstyrker jag, att så - Allm. Besv.- och Oct.-XJ sk. Bet.
Under dylika förhållanden, och i betraktande synnerligast derutaf, att för den vigtiga och framförallt nödiga fordringen på en soldat, eller den att äga skjutfärdighet, ingenting åtgöres eller kan åtgöras under våra korta, men likväl kostsamma beväringsmölen, bar jag ansett mig böra bestrida allt anslag till beväringsmanskapets närvarande öfningsmölen, och i stället föreslå: att alla beväringsskyldige uti l:a klassen årligen mätte sammanträda socknevis, för att, under loppet af 6 dagar, under ledning af indelda arméens befäl och underbefäl uteslutande öfvas i laddning och målskjutning, under hvilken tid hvarje beväriogsyngling erhåller ersättning för proviant med 12 sk. per dag, samt gevär och ammunition af kronan, men ingen beklädnad eller ersättning för egna kläders begagnande. Att under så väl de närvarande så kallade vapenöfningarne, som under de föreslagna målskjutnings-öfningarne bestå beväringen uniform, utgör, enligt min tanke, en den största misshushållning med statsmedlen. Må man derföre lemna uniformsväsendet i denna del å sido, och i stället sysselsätta sig med reservförråders Bih. Ull R. St. Prat. 1850 & 1851. 4 Sami., 1 Afd., 27 Baft. 6 42 Stals-Utsknttets Utlåtande, M 83. bildande, för att, i händelse af krig, kunna bekläda och utreda arméen, utan en alltför stor och på en gång erforderlig kostnad. De icke obetydliga besparingar ä fjerde Hufvudliteln, som genom förenämnda af mig föreslagna förändring skulle åstadkommas, synas af efterföljande. De böra icke af lättsinne bortkastas, synnerligast som jag är öfvertygad, att hvarje, sundt omdöme ägande, sin öfvertygelse fritt och oförstäldt uttalande, person skall medgifva, att hvarje uteslutande skjutfärdighet ägande beväringsyngling har, såsom soldat i ledet, mot fienden vida högre värde, än beväringsyrigiingen på den ståndpunkt han nu efter genomgångna 12 dagars vapenöfningar sig befinner. Det närvarande förhållandet.
I afseende åter å den bergsmannen, enligt 2 art. påförda bevillning, har herr Falhem antydt, såväl att denna bevillning, som uppkom genom bergslagens förening med Fahlu stad, hvarunder bergsmännen taxerades såsom borgare, bordt med föreningens upphörande år 1769 försvinna, som ock att den, Sfven enligt nu gällande Bevillnings-förordning, ej rätteligen kunde bergsmännen påföras, då ingen § i samma förordning dertill föranledde, om nemligen Betalnings-disk otte tu Utlåtande, N:e 21. Vi tillbörligt afseende fastades derpå, att bergsmännen, efter skiljsmessan fran staden, alls icke kunde betraktas såsom borgare derstädes. Såvidt Utskottet kan finna, är vinsten af grufve-brytningen vid Fahlu glhifvor ingalunda beskattad genom den af Avesta koppar-verk utgående bevillning, enär, vid tillverkningens värdering i och för denna bcvillnings bestämmande, bland annat de använda rå-ämnenas, och således äfven rå-kopparens värde, bör afräknas. Då det vidare icke kan förnekas, att skillnaden mellan brytnings-kostnaderna och malmens värde utgör en verklig behållen inkomst för fjerde-parts-cgarne, samt Bevillnings-förordningen uttryckligen fritager de vork, hvaraf denna inkomst hemtas, från särskild bevillning, så synes skäl icke vara för handen att, såsom herr Falhem yrkat, borttaga den fjerde-partsdelegare i Fahlu grufvor uti denna § ålagda bevillning. Utskottet får derföre, •åväl af nu anförda skäl, som äfven i betraktande deraf, dels att Stora Kopparbergs bergslag vid innevarande riks-möte redan beredts tillfälle till en skatte-lindring genom Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om nedsättning i koppar-räntan å tillverkningarne vid Kopparberget, dels att tre Stånd godkänt Utskottets förslag, så vidt det rörer bibehållande af bevillning å Faldu grafvor, hemställa, att herr Falhems nyssberörde yrkande må lemnäs utan afseende.
SD. I anledning af gjorde anmärkningar återremitterades följande U‘skotts afgifne. och den 23 dennes på bordet lagde, Betänkanden, nemligen: Till StatsUtskottet; Af den 13 dennes, i afseende på de undef Kongl. Commerce-Coliegii förvaltning ståendf fonder och medel, Till Statssamt Allmänna Besvärs och Economie-Utskotten: Af den 15 dennesy angående vackt fråga # 59 S T)en sg Maji. om det vid Häganäs i Skåne befintlige StenKolsverks öfvertagande af Staten. Till Bevillning sUt i bettet: Af den zz dinnes, angående förslag till en blifvande Bevillnings - Förordning Ut supra. S D. Vid förnyad föredragning af Bevillningsutskottets den 22 dennes atgifne, samt den 23 i 6amma månad på bordet lagde, ej mindre Betänkande, angående åtskilige till Utskottet remitterade, och Allmänna Bevilljungen rörande, Anföranden, än ock Memorial, angående någre från Kongl. Majus och Rikets KammarCollegiurn erhållne upplysningar ansåg Ridderskapet och Ådeln berörde Betänkande och Memorial endast böra läggas till Handlingarne, Ut supra. Fortsattes den j förmiddags Pleno började öfverläggning, 1 anledning af BancoUtskotiets Betänkande, i fråga om allmänt kungörande af Banco sedelstockens belopp. Herr Manner si arn, Johan: Den motion af Herr von Schultzenheim, som föranledt detta Betänkande åsyftade, att Bankens sedelstock skulle uppgifvas ej sllenast vid hvarje Riksdag utan äfven hvarje år. Sedermera har fråga blifvit vackt om kungörande så väl af Den 29 Maji. 599 Bankens fordringar, som af dess reela fonder.