Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
RikdagsOrdningen, Temitteradt Memorial, har Riksdagsfullmägtigen Pehr Abrahamsson från WesterNorrland andragit, hurusom den Ir 1810 i Norrland skedde Länefördelningen, hvarigenom de tvenne Länen VesterNorrland och Vesterbotten blefvo delade i tvenne Län hvardera, eller tillsammans fyra, icke skall hafva uppfyllt det dermed åsyftade ändamål, som förmodas hafva varit, dels att bereda lnvånarnes lättnad medelst en närmare väg till Residenset, dels äfven befordrande af större ordning och landets skyndsammare uppodling. Beträffande det förra anföres, att de, som bo längst uppe i Ångermanland, ännu skola hafva lika långt att färdas neråt till Residenzet i Hernösand, som Jemtlänningarue hafva dit, om de återförenas med Ångermanland; äfvensom i Vesterbotten, om Residenzet skulle, efter hvad förut ofta varit påtänkt, Hyttas till Piteå Stad, det för hela Länet vore lika beqvämligt sorn nu pä ane 922 Serskildta Utskottets Betänkanden. särskilta stallen. Vidkommande åter det sednare, eller befordrande af mer ordning och odling 1 landet, anses sådant icke kunna vinnas genom ökade Residenzer, utan, jemte god styrelse, hufvudsakligen genom Invånarnes egna bemödanden} i sammanhang hvarmed den förmodan blifvit framställd, cte desse, hvilka aldrabäst känt och känna d*n ena och andra omständigheten, samt verkan deraf föx Ortens väl, aldrig lära hafva anhållit om förenämnde delning, utan tvärtom gerna skulle se, att allt återställdes i sin förra ordning. Af sådane anledningar, och då Rikets behof för närvarande synas öfverstiga dess tillgångar, och utvägar sökas till indragning af Embeten och Tjensterj har i Memorialet blifvit föreslaget, att meranämnde fyra Län måtte återigen sammanläggas, på sätt de före i3ro voro, så att Herjeådalen lägges till Gefleborgs Län, och Jemtland, tillika med Nordmalings socken i Ångermanland, till YesterNorrlands Län, samt nu så kallada Vesteroch Norrbottens
natt, nådig fru; lägg min lärdom om sötsaTy den vägen är belagd med sådan slags stenkerna på hjärtat, och skulle fröken Dolfi förläggning, att man skall vara skapad på ett derfva sin mage, så kalla bara på mig, skall alldeles särskildt sätt för att kunna gå den. Om man är skapad till konstnär, så blir man jag ordinera henne bäska piller. » det, därför att man inte kan annat. Men blir Thesi Bohrn. man något annat, fastän man tror sig skapad till konstnär, så kan man vara öfvertygad om, att man ej hörd^ till dem, som både äro kallofordade och utvalde. Att vara artist är ej blott att måla taflor eller att modellera, utan det är att uppfatta hela lifvet och hela världen från en alldeles " Iduns julklappsbasar ' särskild synpunkt. Man är ej målare endast den stund på dagen, då man målar, utan också kommer äfven i år alt öppnas, som vi hopdå man ser, då man tänker eller talar, då man pas till alla våra läsarinnors hugnad och är lat, då man skrifver ett bref — förutsatt nytta. De närmast föregående åren har inatt man verkligen är målare hela dagen och tresset för &gt;-&gt;basarem&gt; visat sig mycket lifligt, inte hör till de så kallade artister, som afkläda och vi äro öfvertygade, att det ej skall stå sig konstnärsskapet med målarblusen. efter i år. För att bli konstnär — verklig konstnär — 1 detta syfte anordnar nn redaktionen fordras ej blott arbete, utan också kallelse, gnistan. Utan den kan man bli en skicklig handten extra pristäfling verkare, man kan till och med bli en ansedd för korta uppsatser, angifvande och personlighet. Men konstens gudinna har aldrig beskrifvande nya, vackra julklappshand räckt sin hand att kyssas åt den, som trängt arbeten, sig okallad in i hennes helgedom, komme han TVatt-TVål, den; i handeln förekommande tvälsort och därjämte det mest praktiska och ekonoiniskaSrenini flesta specerihandl.
Enär, på sätt redan blifvit antydt, Komiterade hylla den åsigten, att, i den mån ett mera frisiunadt tullsystem tillämpas, licenser icke böra beviljas, samt dessutom de fleste af de i här åberopade § af Taxeunderrättelserna afsedda artiklar blifvit föreslagna till tullfrihet, på hvilka skäl ock det dem angående momentet i bemälda § af sagda underrättelser, enligt Komiterades mening bör utgå, har bestämningen: »och 8 § i Taxeunderrättelserna« ur nu ifrågavarande rubrik aflorts. I hvad angår Skomakarearbeten, tillstyrkte Komiterade i fråga om Traktaten skomaka t tti i rearbeten. med t rankrike, att då sådana arbeten af siden, hvilka i 1863 års taxa droge lika tull med halfsidenväfnader, syntes, med afseende på den relativt obetydliga del i vigten, sidentyget intoge, icke heller böra högre tullbeskattas, halfsidentullen måtte fortfarande å skodon af' siden tillämpas, dock utan öfvergång, och att således den yttersta tullsatsen i detta hänseende, 1 rdr pr skålpund, måtte omedelbarligen blifva gällande; samt att såsom en följd af hvad Komiterade föreslagit i afseende på bomulls-, ylleoch linneväfnader äfvensom finare och gröfre skinnoch lädersorter, afgifterna å ifrågavarande arbeten af “andra tyger än siden, äfvensom af saffians-, karduans-, färgade, pressade och tryckta skinn-» samt å dem, som inbegrepes under »andra slag», måtte nedsättas, de förra från 2 rdr till 60 öre, de senare från 1 rdr 25 öre till 40 öre pr skålpund; hvilka afgifter betydligt öfverstege de motsvarande i tariffen till Traktaten emellan Frankrike och Tyska Tullföreningen, deri sagda afgifter vore bestämda, för de tvänne första sorterna till 23 öre och för «andra slag« till endast 9 öre pr skålpund. Och hafva de sålunda föreslagna tullsatserna, hvilka i afseende på bemälda Traktat vunnit godkännande, jemnväl här till oförändrade belopp upptagits.
Från Högv. Pans tf.-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Banco-Utskottets memorial, N:o 37, med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utskottets betänkande, N:o 15, och utlåtandet, N:o 23: Ståndet vidblef sitt fattade beslut, i afseende på benämningen Riksdaler Riksgäld, godkände voteringspropositionerna samt gillade i öfrigt hvad i memorialet, N:o 37, framstäldt blifvit. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvär s och Ekonomi-Utskottens memorial, N:o 4, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, angående grunderna och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin; Utskottens yttrande, pag. 3, alt, då trenne Riks-Slånd beslutat att J:a och 2;a artiklarne af nu gällande Kongl. Förordning, hvilka innehålla sådana bestämmelser, att bevilluingsafgifternes belopp deraf icke är bero ende. skola intill nästa Riksdag gälla till efterrättelse, så och utan afseende å Bonde-Ståndets derifrån skiljaktiga, med Utskottens förslag till författning hufvudsakligen öfverensstämmande, beslut, lärer vid hvad, i omförmäldte hänseende, redan stadgadt är, få förblifva: Gillades. Utskot - Prot.-Utdrag, den /f Januari 184d. 497 Utskottets anmälan, pag. 3, om ett i den af Utskotten uppgjorda tariff öfver pannerymdsafgiften influtet tryckfel, hvilket blifvit rälladt föranledde ingen åtgärd å Ståndets sida; Vidare förekom en under mom. l:o framställd voterings-proposition, som af Ståndet godkändes \
Upphandling och undsättning af säd utgör samfäldt den operation, hvarmed en Magazins in - Den s 5 Juli. inrättning skall biträda Jordbruket och mati inser lätt att detta innefattar en af de mest vanskliga administrationer, i synnerhet i vårt Xand. Utom en särdeles omtanka, gynnad af omständigheterna, är det omöjligt, att en sådan inrättning kan uppenållas utan tillskott. När Rikets Einance-ställning det medgifver, så bör årliga Bränvins-skatten till lämpe» ligt belopp anslås till Magazins-inrättningens inkomst; då återverkar skatten directe till Jordbrukarens förmon och bor med nöje utgöras; då är det möjligt att med denna inrättning åstadkomma en omfattande nytta. Emedlertid gifves intet annat omsättningstillfälle af Reserv-lager-säden, och af Kronans årliga Spannmåls-intrad utöfver hvad Staterna consumera, än genom Bränvins-bränningen. Den måste således, som hittills, för Stockholm, Götheborg och Carlscrona gå för Statens räkning, men Magazins-administrationen bör icke bränna bränvin; det är stridande mot allt skick, gör oreda och förargelse. Brännerierna böra vara förpaktade , men icke för penninge-betalning; utan Staten ger Spannemålen , och emoftager i stället bränvin till visst kannetal emot viss vigt för bränntunnan. Med penninge-arrende skola de private,’ allt efter conjuncturen, antingen hastigt blifva rike eller ändock hastigare ruinerade. Det är Staten allena, som kan låta ett bränvins-lager ligga i 3 ä 4 år, för att icke concurera med Landtmaunen. under goda år, men som också en* Den 25 Juli. ensam det femte Iean förbindas att stiga fram i behofvets stund och bispringa, icke med en efter conjuncturen dä upphöjd betalning till 100, ä 150 procent, som man så ofta med denna vara funnit hastigt inträffa, utan med en sådan förhöjning, som ersätter rentan och lager-' kostnaden.—Förpaktarne deremot kunna år för år utminutera det öfverskotts bränvin, hvarmed de skola underhålla verket och njuta en skä« lig vinst.
som nu vid en ålder af 59 år befunne sig uti en för hennes utkomst högst bekymmersam ställning, måtte på Allmänna Indragningsstaten uppföras till en pension af 300 R:dr att under hennes återstående lifstid årligen utgå; O Ö 7 5:o att, med afseende å den gagnande verksamhet till Svenska landtbrukets förkofran, Sekreteraren i Stockholms Läns Hushållnings-sällskap Johan Theodor Bergelin dels genom utgifna skrifter och dels såsom ledamot af Landtbruks-Akademien utöfvat, Rikets Ständer måtte, såsom ett erkännande af Bergelins förtjenster om det allmänna, medgifva, att hans efterlemnade Enka Emilia Maria Bergelin, född Olbers, som saknade utväg att försörja sig och uppfostra 4 minderåriga barn, finge för sin återstående lifstid från Allmänna Indragningsstaten åtnjuta en årlig pension af 400 R:dr; 38 Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 1 om Statsverket 1865. 6:o att, då enkan efter framlidne Generallöjtnanten Grefve Gustaf Mörner, hvilken under en lång följd af år tjenat Riket och derunder med utmärkelse deltagit i dess senaste krig, Grefvinnan Augusta Mörner, född Virgin, numera sjuklig och vid den höga åldern af 72 år, befunne sig i förhållande till sin samhällsställning uti ganska knappa omständigheter, Rikets Ständer måtte medgifva, att Grefvinnan Mörner, som redan i egenskap af f. d. Statsfru hos H. M. Enke-Drottningen Desideria från Allmänna Indragningsstaten åtnjuter en pension af 750 R:dr, Ange derutöfver å nämnde stat uppföras till ett belopp af 450
För den händelse husbehofsbränningen icke skulle kunna återställas, yrkar jag att minimitillverkningen i fabriksbränneri måtte nedsättas till 100 kannor om dygnet, pä det ingen må tvingas att förstöra mera produkter än hvartill han eljest funne sig befogad och hunne förbruka dranken. Huru allmän den belåtenhet, som Utskottet åberopar, är i landsorterna, kan endast den bedöma, som varit i tillfälle att. erfara följderna af lagstiftningens våldsamma ingripande i jordbrukarens heligaste rättighet: den nemligen att disponera öfver sina egna produkter efter godtfinnande. Anvisningen till bolags stiftande tar sig väl ut på papperet, men i tillämpningen går det icke lika lätt att tillgodogöra sig de rättigheter, som härutinnan erbjudas. Som Utskottet icke behagat fästa ringaste afseende vid mitt och Per Nilssons förslag om skattens nedsättande; så och då närmaste följden häraf blir den, att en allmän penningenöd inträffar hvarje höst inom de orter, hvarest fabriksbränning idkas; sä föranlåtes jag till Rikets Ständers behjertande hemställa, att tillverkningsskatten måtte nedsättas från 60 till 50 öre pr kanna. Beträffande Utlåtandet i fråga om 28 § rörande kontrollörernas arfvode; så får jag häremot på det aldra högsta protestera. Det är för oss något hvar bekant, att Sammans. BeviUnings-, Bagsamt Allm. Besv.- oell Ekon.-Utsk. Bet. JV$ 2. 25 att Bonde-Ståndets egna representanter inäste uppehålla sig i riksdagsoiten för ett arfvode af cirka (i R:dr om dagen pr medium, äfvensom att representanterne af Presteoch Borgare-Stånden icke heller njuta stort högre dagarfvode under sin vistelse i hufvudstaden. Vi veta ock något hvar att rikets Ständer icke bestå sina egne Statsrevisorer mer än sex R:dr om dagen samt att Ständernes Fullmägtige i Banken och Riksgälds-kontoret måste uppehålla sig i Stockholm på 4 R:dr 11 öre om dagen.
Stånds beslut öfwer detta mål borde anses gällande, dels ock huruwida, enar en Expedition efter z Srands beflur blifwir författad, i densamma det 4:de Ståndets mening kunde inflyta, samt sedan Herr Grefwe» och Landtmarstalken, efter wägrad proposition lil förändring af den, enligt z:ne Ständs beflut, författade Expeditionen, förklarade maler för hwilande, beflöts, ar Lonstitutions-Utskottet stulle anmodas styndsammeligen, och sednast til den 29 nästkommande Mars, med sitt utlärande öfwer dessa bagge stridiga frägor inkomma. Dr supra. Ut - nZ4 Den 27 Mars. Utdrag af protocollst, hällit i Högloft. Ridderstapets och Adelns plenum den 24 Mars iZio. S. D. Företogs til afgörande Stats-Utstottets den 14 Mars pa bordet lagda lvlemorial, med bifogadr förflag til Inslmckion för tilkommande Revisorer öfwer StatsLancooch RiksgäldsWerken , hwilket förflag blef af Högloft. Ridderstapel och Adeln bifallit, med den enda tilläggning mot flutet af 7 §. angående Revisorerna berättelser, at i stället för orden et i kaninen och Riksgälds-Lontoiret, matte för tydlighetens stull sättas, et i Langeén och et i Riksgälds-Lontoiret. Föredrogs a nyo Stats-Utstottets den 26 Februarii .pa bordet lagda betänkande, angående HofStall-Angarne, samt deras framtida clisxoslliou och hushållning. Friherre Legerström, sacob.
“ Till svar å Fullmägtiges den 20 December uppställda kontraförslag ingaf Mannheimer, vid Fullmägtiges sammankomst den 22 December, en skrift, deri Mannheimer, efter erhållna meddelanden från sine hufvudman, förklarade sig kunna medgifva åtskilliga ändringar i Kredit-bolagets sednaste anbud, i det att bolaget nu erböjd sig antingen att l:o öfvertaga fixt hela lånebeloppet åtta millioner Mark Hamburger Banko eller 10 2/3 millioner K:dr R:mt, att inbetalas medelst 30 dagars trattor på Hamburg med Vio:(iel u(.i hvarje af de tio första månaderna af år 1865; eller ock att 2:o till 97 */2 procent öfvertaga fyra millioner Mark Hamburger Banko Banko, som medelst 30 dagars trassering skulle inbetalas med en fjerdedel uti hvardera af derpå följande Mars, April, Maj och Juni månader; bolaget likväl obetaget att i begge alternativen verkställa tidigare inbetalningar. Till anbudets vilkor hörde i öfrigt att af partialobligationerna ena hälften skulle utfärdas på 500 Speciel* Banko och andra hälften på 1,000 Speciel* Mot antagandet af de sålunda uppställda vilkoren erinrades visserligen, att dessa fordringar, i det hela, voro ofördelaktigare än det näst förut af Kreditbolaget framlagda anbudet, men efter ytterligare i ämnet hållen öfverläggning förklarade pluraliteten bland Fullmägtige sig vilja antaga det nu gjorda fasta anbudet å hela lånet mot ett pris af 97 procent och detsammas indragning genom 30 dagars vexlar. Beträffande den sednast föreslagna bestämmelsen angående den återstående andelen af innevarande års jernvägslån, förklarade Fullmägtige sig heldre vilja antaga det i detta afseende först föreslagna vilkor, eller att en mot det temporära lånet svarande andel af jernvägslånet qyarhölles af Riksgälds-kontoret och frigjordes i mån af verkställda inbetalningar.
Riddarhusordningen uttryckeligen stadgade, att endast vid Riksdagen närvarande Riksdagsmän ägde rättighet att munteligen eller skriftligen i Ståndens Plena afgifva anföranden, ansåg Herr Grefven och LandtMarjkalken det af Grefve Spens omförmälte Memorial icke kunna efter Grefvens afresa från Hufvudstaden hos Ridderskapet och Adeln uppläsas och till handläggning företagas; i följe hvaraf Herr Landt Marjkalken anhöll att Grefve Spens nu behagade uppläsa berörde Memorial i händelse han önskade lå det samma uti Ridderskapets och Adelns Protocoll intagit. Den *8 Junii e, m. I anledning häraf uppläste Grefv Spens följande: (Se Bilagan N;o 5.) Hvarefter Grefve Spens munteligen tilläde: Detta anförande anhåller jag måtte få hvila på bordet, för att till Utskotten öfverlemnas, j fall de af Utskotten afgifne Betänkanden återremitferas. I annat fall torde det endast uti Protocollet få upptagas, såsom mia reser-, vallon. Lades på Bordet. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, förmiddagen den 28 Junii 1823. S. D. Remitterades till BancoZJtskottets: Kongl. Maj:ts den 4 dennes aflåtne, samt den 25 i samma månad förmiddagen på bordet lagde Nådiga skrifvelse tili Riksens Ständer, angående ett lånebiträde till fullbordande af nya Bibliotheks-byggnaden vid Upsala 735 Den 2$ Junii e, ml Universitet, jemte de af åtskillige Ledamöter, i anledning deraf denna dag, afgifne yttranden. LagUtskott ett: Kongl. Msjrts den 9 sistledne Maj aflåtne, samt den 25 dennes förmiddagen på bordet lagde Nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående förklaring öfver 5 § uti 25 Capitlet Rättegångs-Balken, samt 4 §. uti 5 Capitlet Missgernings-Balken.
Huru Utskottets mening derom varit, kan ej af Betänkandet inhämtas, och derföre bör upplysas, heilst det icke kan antagas, att beslutet om grunderne derpå bör halva inbytande, då det ligger i öppen dag att afgifrer för Gästgifve-1 rver , K oh 1 nings-f f ihe t, Rotefrihet, afgifrer för Arbetare och Tjenstefolk, Rusttjenst-marker pcb de olampelige lnspectorsoch Fogde af - 554 Den S4 Februsni. gifterne, i förhållande till Egendomars Hemmantal med flere, hvarken äro sammanhängande med Bevillnings grunder efter förmögenhet, eller reglementariska föreskrifter. I anseende hvartill det torde blifva nödigt, i fall ej andra grunder af Utskottet föreslås, att af Utskottet determineras hvilka §. §. och Momenter i nuvarande Bevillningsförordning anses kunna, i sammanhang med Bevillnings-grunderne, afgÖras och hvilka derunder icke böra begripas. Utskottet saknar väl icke anledning att tillstyrka Bevillning för Öfverflöd, men då ej ett utkast till förslag i detta afseende är framställt för en mera partiel Bevillning , som egentligen träffar vissa Medborgare-Classer, torde man vara så mycket mera att ursäkta, om man undandrager sig godkänna Bevillnings-grur,- derne efter förmögenhet, annorlunda än i sammanhang med förslag för Öfverflods-bevillning , som det eljest kunde hända, isynnerhet den jordbrukande Stånds-personén, att i stället för en förmodad lindring, se sin Bevillning uppstiga till högre belopp än förut, och hvilket icke lärer undfalla Utskottets uppmärksamhet.
Hans matlust har äfven förgått ansenligen; förut åt han med den hos alla skrofulösa barn nästan omåttliga aptit. Nu äter han icke så mycket som flickorna ens. Sina lexor kan han ofta utmärkt väl, men stundom alls icke. Äfven de gångor, han tyckes kunna, händer ändå att han råkar i en några minuters själsfrånvaro, då han stirrar framför sig förvirradt, ja nästan vildt och hemskt. Det hände engång i förra veckan, medan Josef satt vid min sida och höll mina händer i sina, att lilla Axel kom in. Små flickorna ha ofta kommit in, när Josef suttit bredvid mig så; det har icke gjort mig förlägen, jag har knappt märkt sådant, men nu, då Axel kom in och såg så besynnerligt åt vårt håll, då stack det mig, och jag sade någonting sådant som: »hvad har Axel här att göra? Axel får gå.« Då gick han långsamt bort, och vid middagsbordet kunde jag se att han gråtit. Hvarföre sade jag sådant åt Axel? Var det derföre, att han icke heller annars, utom lektionstimmarne, plägar våga infinna sig i mitt rum, eller var det för det en obestämd aning sade mig, att trettonåringen icke med goda ögon såg vårt rendezvous? Det må nu ha varit af hvad orsak som helst, det vissa är, att jag snart ångrade min häftighet och helt och hållet tillskref den egoismen. Sedan dess har jag sökt att vara mot Axel så god, jag nånsin kunnat, men han förändrar sig dock icke deraf. Jag skulle till och med önska, att han än en gång ville öfverraska Josef och mig. Om han det gjorde, så nej minsann jag skulle ha lust att be honom gå bort. Hvarföre får icke en menniskas glädje äfven vara alla andras glädje! Och åt den, jag skänker min vänskap, hvarföre skall han icke vara belåten med den vänskapen är ju redan så mycket hvarföre fordrar han äfven kärlek? Dessa reflexioner har jag vågat med anledning af en trettonårig gosses personlighet. Jag vet icke hvaraf det kommer sig, att jag icke kan anse Axel för barn. Ansåge jag honom så, skulle väl aldrig i min själ uppstiga en tro, en öfvertygelse, den jag nu fåfängt söker bekämpa ... den att han älskar mig.
”Är ni rädd?” var det hånande svaret, och ett hemskt tvunget skratt ljöd genom den ödsliga förstugan. ”Nej, hvarföre skulle jag vara det?” sade Erika, som vid dessa ord återfick hela sitt naturliga mod. Hastigt var regeln från dörren, och hög och allvarsam stod den unga qvinnan framför den sena gästen. ”Nå, hvad vill ni mig nu, Birger?” var hennes lugna fråga. ”Hvad jag vill, det får ni kanske tids nog veta; var icke så sträng, låt mig se mig omkring! Jag har icke varit här på länge, mycket länge: jag vågade icke och ville ej heller störa er, så gerna jag än ville vara der mamsell Erika är!” Han gick fram till bordet, der lampan brann. En uppslagen psalmbok låg bredvid Erikas arbete. Birger böjde sig ned och läste den vers, hvarvid hon lagt märke. Först tycktes det, som han endast begagnade denna förevändning, att hemta mod till det han ville säga; men efter några minuter upprepade han orden högt och med en känsla, som Erika trodde vara honom fremmande: Herran mig försäkran gifver Om sin godhet, endast jag Intill döden trofast blifver, Aktar på hans välbehag, Gör mitt kall med fröjd och flit, Och till honom har min lit, Viss att han mig ej förgäter, Nöjd med hvad han mig tillmäter. ”Jag ville önska, mamsell Erika, att jag kunde läsa den här versen med samma andakt och uppbyggelse som ni!” ”Hvarföre skulle ni icke kunna det, Birger? Om ni oftare hörde det heliga ordet, blefve ni förtrogen dermed. Ni skulle finna kraft till det goda och stöd emot frestelsen. Det vore välgörande för både hjerta och sinne.” ”Mitt hjerta och mitt sinne äro begge onda, mamsell Erika! Genom mig sjelf, genom mig ensam, förmår jag icke att göra dem bättre.” ”Det är sannt, Birger, och att ni erkänner det, är redan vackert och kristligt; men bönen, bönen förmår mycket och ...” ”Nej, icke mina böner, mamsell Erika!” afbröt Birger i häftig rörelse. ”Kanske kunde jag ännu bli en annan menniska, en förbättrad menniska, om – men det är väl omöjligt.
Fri - Betänkanden, N:o 3?.6. jq SöckncHemman ej, såsom förhållandet nu ar, belädes med större Prasstationer än som kunde motsvara elt dylikt Hemmans rotering. 4:o Att då genom den mindre kostsamma ti 11veikningsmethoden, icke alla FriSocknellemmanen behöfde betjena Dylta Svafveltillverkning, de Hemman som från denna betjening befriades, i stället skulle underkastas rotering eller rotefrihetsafgifts erläggande; och 5:o