Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Der står att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla, det sådane af mindre nödvändighet påkallade löneförbättringar hädanejter icke måtte anvisas å någon Titels besparingar, särdeles innan Rikets Ständer fått tillfälle alt sig deröfver yttra. Denna mening innebär något, som icke är faltligt, ty anvisningar på besparingarne göras naturligtvis icke å annan tid än emellan Riksdagarne; således kunna Ständerne derom ej frågas. Huruvida Rikets Ständer skulle behöfva ingå till Kongl. Maj:t med någon särskild skrifvelse om anvisningar på besparingarne af denna art emellan Riksdagarne, är ett särskilt ämne, som nu ej kan behandlas annorlunda och bättre, än derigenom att man säger, att man ej vill 12 Den 28 September f. m. uppföra sådana anslag på Stat. Då måste de tagas af besparingarne, och Konungens rätt till besparingarne kan och bör aldrig sättas i fråga. Jag skulle derföre önska, att den siste Talaren ville afstå ifrån att yrka den ifrågasatte skrifvelsen. Den är ej rätt uppställd, oförenlig med möjligheten, och stridande mot hvad Rikets Ständer böra åsyfta vid Statens uppgörande. Hvad åter angår det tillägg, som Herr Munck af Rosensköld yrkat, så tror jag ej, att det kan bestämmas. Det vore, att, vid bestämmandet af en lön inom ett Verk, sätta en viss behandling af ärenderne i fråga. Det kan väl icke lämpeligen ske, utan önskar man en sådan sali, bör den väl åstadkommas genom en särskild skrifvelse. Jag vågar deremot, oaktadt hvad jag yttrat, helt och hållet bestrida att uppföra på Stat de taffelpenningar som äro i fråga för Presidenten, emedan jag trott mig hafva till skjddighet såsom representant att besinna det förhållande, i hvilket de civila Verken sig nu befinna, att nemligen vara ställde under en oinreglering, då anslaget kan blifva öfverflödigt. Sedan den nya organisationen är gjord, må Rikets Ständer säga, huru mycket de vilja gifva de en gång färdiga Verken.
Då således antagandet af Utsk:s förslag skulle medföra större kostnad för Staten, än den, som genom bifall lill K. M:s framställningskulle upsla, samt, enl. mitt förmenande, ali upoffring, hvarigenom något ändamål ej vinnes, är onödig och bör sorgfälligt undvikas, anser jag, alt K. M:s förslag i delta fall, såsom förenadt med många och stora fördelar framför Utsk:s, bör af R. o. Ad. antagas och anhåller jag derföre att Hr Gr. o. Landtm, behagade härå framställa propos. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s förslag i förevande hänseende och icke tillåla, alt ett underhaltigt mynt präglas. Vill man vinna något genom tiotalsräkningens införande, så bör man följa Frankrikes föredöme. I detta land ulpräglas halfva och fjerdedels Franc-stycken af silfver, . lill lika halt med det bela Francstycket. På samma sätt hafva vi sedan 1830 gjort. Jag skulle anse det vara skamligt för oss om vi afveke derifrån och åter gingo in på ett gammalt villospår. Alan har sagt, alt det nya myntet skulle blifva för litet. Jag har af Hr Aminoff fått låna ett Rayerskt silfvermynt å 5 Kreutzner. Ehuru tunnare än värt 4 sk. b:ko stycke, befinnes det vara något större och är icke svårhandterligt. Detta tyckes bevisa, att då man kommer till ulmyntningen, man nog finner rätta sättet alt göra det nya myntet så stort, att del utan svårighet kan begagnas. Nyss, då fråga var om Specie-Riksdalerns silfverinnehåll, var man särdeles noggrann att icke göra någon myntförsämring. Hvarföre är man icke lika nogräknad nu, då det är fråga om småmynt. Jag anhåller följaktligen om bifall till denna punkt. Hr Aminoff: Enär jag icke funnit de skäl, som anförts mot Utsk:s. hemställande i den ifrågavarde punkten, vara af någon betydenhet, fortfar jag i mitt yrkande om bifall till Utsk:s förslag.
Stockholm den 8 April 1857. 94 Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse N:o 56. 56 Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 6 April 18S7. Preste-Ståndet den 8 Borgare-Ståndet den 8 Bonde-Ståndet den 8 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om beredande aj religions och sedlig hels-vård åt den vid större arbeten använda per sonal. (Allm. Besvts o. Ekon.-Ulsk:s Bct:de N:o 30 o. Mera. N:o 62). S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit lästat å angelägenheten deraf, att verksamma åtgärder ofördröjligen vidtagas för att bereda nödig religionsoch sedlighets-vård åt den talrika personal, sorn användes vid de mångfaldiga arbetsföretag af större omfattning, fivilka redan föregå och ytterligare äro att förvänta här i landet. Till förekommande deraf, alt ej af denna arbels-personal bildas en lös befolkning, vådlig för ordningen inom samhället, är det, enligt Rikets Ständer lanke, af synnerlig vigt ej mindre att tillfälle till ständig rcligions-vård för denna personal beredes, äfvensom att tillsyn hålles deröfver, att prestbetyg af vederbörlig fullständighet vid dylike arbetares antagande aflemnas eller ock sedermera ofördröjligen anskaffas, ulan ock, måhända i främsta rummet, att arbelsbefälet, äfven emellan arbets-tiderne, egnar omsorgsfull tillsyn åt manskapet och vakar öfver iakttagande af ordning och sedlighet samt jemväl i öfrigt beträffande delta manskap iakttager samma åligganden, som tillkomma befälet i afseende å mi litär-trupp, då denna befinnes samlad, och hvartill, hland annat, hörer deri för det religiösa sinnets väckande och underhållande hos manskapet gagnelig» pliigseden, att detta dageligon, vid tjenslgöringens början och slut, samlas till förrättande af morgonoch afton-andakt.
Staten så folkskolan för de förra, alt under det alt dessa oupphörligt förkofras och tillvexa, folkskolan blott framsläpar ett tynande skenlif? Äro icke begge länkar i samma utvecklingskedja? Och är icke folkskolan så till vida den första länken i denna kedja och sålunda åtminstone lika berättigad med elementarläroverken, som hon står nationens stora flertal, sjelfva folket, närmast och rätteligen borde utgöra utgångspunkten för den högre bildning, som elementarläroverken och universiteterna i allt mera stegradt mått cga meddela? Då så är förhållandet, och då på en rätt ordnad folkskola ytterst beror, huruvida folkel skall blifva i tillfälle att så utveckla sig i intellektuell, sedligt och rent medborgerligt hänseende, som nutiden redan kräfver och framliden ännu mera skall göra anspråk på, så torde eli sådant tilibakasältande af folkskolan, som från Statens sida hittills egt rum, icke längre kunna hvarken försvaras eller tillåtas. Vill Slaten genom representationen, såsom tillbörligt är, stå i spetsen för framåtskridandet —• och till allt framåtskridande fordras upplysning — så måste Slaten i första rummet taga vård om folkets uppfostran. Fordrar man af delta folk, att det skall vara sedligt, laglydigt och arbetsamt, så måste man ock upplysa del om nödvändigheten alt vara allt detta. Jag anser således att Staten bör vara lika skyldig att vårda sig om och upprätthålla folkskolan, som elementarläroverken och universiteterna. På dessa sednare uppfostringsverk uppoffrar Staten millioner. Måtte billighet, rättskänsla och omtanke om eget välförstådt väl komma Slaten alt med större frikostighet, än hittills skett, äfven omhulda folkskolan, som, jemförelsevis med sina tvänne medsystrar, blifvit alltför sljufmoderligt behandlad. Uppbär icke Slaten årligen af folket 7 a 8 millioner i s. k. bränvinsskatt? Hvad vore billigare och rättvisare, ån att Staten gaf folket någon del af detta oerhörda belopp tillbaka till uppfostran af dess egna barn? Otvifvelakligt skulle sedlighet och arbetsamhet derigenom mera befrämjas, än genom alla nykterhelstal. 622 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Denna §:s sista Moment, angående befrielse för Qvinnor, som idka Handtverk , från afgift till SkråAmbetenas Cassör, hafva Utskotten ansett kunna utgå, på grund at sitt förut anförde och motiverade beslut om samma Ämbetens upplösning. Vid 17 och 18 §. §. åro anmärkningar gjorde i Vållofl. BorgareStåndet, af Herrar Limnelius och Leffler, som ansett, att, då hvarje Borgares utskylder till Kronan och Staden, bestämd Lag Utskottets Betänkande». 45 inas efter den rättighet och det tillfälle han anses ega till afsättning eller arbetsförtjenst, inom den Stad, hvaraf han är Medlem, skulle det Vara en orättvisa, om han deri finge vidkännas intrång af andre Städers Näringsidkare, som hafva lindrigare utskylder att erlägga, och derföre kunna lemna sina varor till bättre pris, hvilket ock kunde leda till vissa Städers, synnerligen de störres, upplösning.
Der samlas Lagstiftande Magten en gång hvarje år, och utöfvar sjelf en sträng granstad ngs-rätt; då vi åter kunna hafva fem år emellan hvar Riksdag, och hafva i dessa dagar hört, att vår granskningsrätt icke ens tillhör oss sjelfva, utan personer, som våra Elcctorer äga att utnämna — Betänkandet lofvar oss, att under den föreslagne Ministerialstyrelsen skall embetsmanna-skickligheten blifva större; men jag tror just motsatsen, emedan jag icke inser, hvarken alt det fordras någon särdeles skicklighet att författa i pennan hvad Ministern befaller; eller hvartill skickligheten ens skulle så särdeles båta Embetsmannen, då hans öde alltid ändå afgjordes efter den mer eller mindre faveur, hvari lian stod hos Ministern, hvilket åter kunde bero af helt andra omständigheter än skickligheten. — Vi vete, att då Gustaf lil återkom från Frankrike, medförde han alldeles samma nyhetsbegär, som nu åter så starkt uppblossat. Han förändrade vår klädedrägt, och för - 354 Den 27 Maji. ändrade till en del, på ett olyckligt sätt, våra seder och vårt lefnadssätt, men han respecterade länge våra nationella StyrelseFormer; och när han slutligen bröt dem, när han afskaffade Rådkammaren, som var talrik nog för att, inom sig sjelf, äga sin egen controll under Konungen, hvilken åter ägde, då som nu, ensamt afgörande rätten, men som dervid icke ägde någon olycklig anledning att mera höra den ena, eller mera tro på den ena af sina Rådsherrar, än den andra; när Gustaf III upplöste Rådet, hvars constitutionella dygd just låg deri, att det yttrade sig Öfver alla mål, utau att någonsin tillika befatta sig med deras beredning, hvilket bestyr förrättades af StatsSecreterare, som åter controllerades af Rådet, när Konung Gustaf III bröt denna naturliga kedja, och gjorde andra länken deri till den första; när han upplöste Rådet, så afgjorde han också, i samma stund, sitt och sina afkomlingars öde. Men hvad han gjorde för eller emot Sveriges sannskyldiga frihet, för eller emot säkerheten af Lagars och den goda ordningens fordringar, derom är kanhända ännu för bittida att tala.
Var meningen den, att de Götiska gudomligheterna äro i sin natur mera komiska, och derföre skalle bättre passat i en komiskt-nordisk hjeltedikt? Måhända tänkte han härvid på t. ex. sagan om Thors resa till Jotunheim. Men äfven vid ett komiskt bruk af dessa gudaoch jättemakter fordras, att den diktning, hvari de uppträda, har – liksom Oehlenschlägers behandling af nyss bemälta ämne – en deremot svarande form, genomklingad af en äkta skandinavisk grundton. Så, som Boråsiaden nu engång var inrättad, hade tvärtom just användandet af andra mythiska makter, än de Romerskt-Grekiska, blifvit ett obotligt sammansättnings-fel. Fortfarande forskningar i vår inhemska forntids sånger och sagor 225 skulle utan tvifvel, liksom i andra hänseenden, så äfven i detta hafva skärpt hans blick till klarare insigt. Envallsson. Om hos Rudbeck, oaktadt hans visst icke låtsade glada lynne, det jovialiska ”lefvandet och qvädandet för dagen” likväl mera var en poetisk förklädnad, än en personlig verklighet: så var deremot ingen af de författare, som tillhöra nu förevarande grupp, i så fullständig betydelse en vitter dagslända, som Carl Envallsson. Denne man, om hvars enskilda lefnad vi knappt veta mer än att han var Notarius Publicus i Stockholm, fann derjemte tid till en utomordentlig skriftställar-verksamhet, som – i det längsta – uteslutande egnades åt den i Sverige nyfödda Theatern. Skald i egentligaste mening får han näppligen kallas. Men en rättvis teckning af vår vitterhets häfder kan ej med tystnad gå honom förbi: ty ingenting vidare felades honom till att bli en svensk Lope de Vega, än att äga snille i samma grad, som han ägde de flesta andra för en theater-författare nödvändiga egenskaper. Hans dramatiska fruktsamhet är förvånande: man har af honom omkring åttio 226 skådespel.
St:s und. skrifvelse!- till K. M., nemi.: N:o 3og. i fråga om grunders bestämmande för HofStatspersonalens pensionering; N:o 310. om en närmare förklaring af författningarna, lörtde löningsafgifterna till comministrar; N:o 31 1. i anledn. af verkställd granskning af de vid sista riksdag beviljade extra statsanslag för försvarsverket lill gjös samt Kungsholms och Drottningskärs befästande; N:o 312. ang:de rättighet för skogsinnehafvare, som ej tillika disponerar betet å marken, att, för skogsväxtens befrämjande, vexelvis inhägna någon delaf markens hela vidd; N:o 3i3. ronde näringsfriheten. Fortsattes pröfningen af Bancooch LagUtskms utlåt. N:o 4 * anledn. af gjorda anmärkntr vid Utsktns betänk. N:o 2 med förslag till lag för offentliga bolagsbanker. 9 § q f Utskottens förslag. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han ansåg sig böra fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att hvad denna § innehåller verkligen vore afgjordt genom K. o. Ad:s på f. m. fattade beslut; hemställande altså II. Ex., om R. o. Ad. ansåg, att den nu föredragna 9 §:n i Utskins förslag borde förfalla. Bifölls. 10 § af Utskottens förslag. Hr Stråle, Nils Wilh.: Jag anhåller, alt den motsvarande 12 § uti Gr. Frplichs förslag måtte uppläsas och antagas i stället för Utsk:ns, emedan den förra, sorn, hvad innehållet beträffar, icke i någon hufvudsaklig del skiljer sig från den sednare, till redaetionen ar bättre än denna. 12 § i Gr. Fröiichs förslag upplästes, 4o6 Dan ig Mars e. ra. R. o. Ad. afslog io § i Utsk:ns, men antog 12 § i Gr. Frölichs förslag. 11 § a-f Utskottens förslag. Hr Stråle:
Soldat, indelt, angående antagande af, vid unga år, och olägenheterna af att genast förse honom med torp. I. 37. R. 57, 61. III. B. 12. A. 23. Soldatroteringen, angående den nya ordinarie. I. A. 182. Soldin, Fabrikören A. L., angående af honom sökt eftergift i upplupna straffräntor. Se Eftergift. Solna församling, om upplåtande till, af mark, tillhörig Carlbergs kungsgård. I. R. 180. IV. B. 411. A. 453. V. E. 240. Spanmäl, afradsgilld, om förändring af hvad i afseende å beskaffenheten deraf finnes stadgadt. I. R. 318. V. B. 698, 703. VI. A. 7. VIII. U. 482. A. 516. IX. E. 413. — magasinerad, ritorr, om meddelande af lån å. Se Lån. — behaglig tids förlänings-, angående åtskillige Kyrkoherdars ansökningar om löneförbättring af. Se Löneförbättring. Spanmålsberäkning under löner, om upphörande af. I. R. 150. III. B. 427. Spelkort, angående stämpelafgift för. Se Stämpelafgift. Sportlar, om upphäfvande af den i Charla;sigillata;förordningcn upptagna ersättning för. Se Chartaisigillatajförordningen. Springskatten, angående upphörande af den inom Calmar län utgående. IV. B. 35. A. lil. Sqvadronsmärken, om upphörande af stadgandet rörande cavallerihäslars förseende dermed. Se Cavallerihästar. Stackelberg, Friherre Robert, yttranden. VI. 400. VII. 251. Stadgar till ordnings vinnande vid Ridderskapets och Adelns sammankomster, samt det den 4 December 1834 dertill beslutade tillägg, uppläsning af. I. 5. Stadsdomstolar, om upphörande derstädes af så kallade ferier.
Mycken Jord skail snart förvandlas från Utägor till Aker och Äng; många må hända alla skola låta brandförsäkra sina Hus} vid TaxeringsComitéerna skall en säkrare norm gifvas till utrönande af egendomarnes sanna värde^ och, till iörmån för en olycklig gäldenär, torde, i de fall då Lagen stadgar att Panten ej får säljas under Värderingssumman, den summan, som högst utfaller, anses för Pantens sanna värde. Då jag anhåller, att detta mitt Memorial blir remitteradt till Bancosamt Oeconomieoch BesvärsUtskotten, sker det med det uttryckliga förbehåll: att icke företaga pröfningen deiaf, förr än Utskotten, på det sätt som är lämpligt, först inhämtat Kongl. LandtbruksAcademiens upp ysta och på sakkännedom grundade tankar i detta grannlaga ärende} helst jag af Dess utkomna skrifter funnit, att Kongl. Academien , lika med alla upplysta Jordägare, funnit otjenligheten af den nu varande Värderings-methoden. Remitterades till Bancosamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten. Herr Hertzenhjelm, Carl Johan, uppläste följande: Det forde vara med en god ordning öfverensstämmande, att, då ett mål, af hvad beskaffenhet som helst, blifvit, utaf något af RiksStånden, till vederbörligt Utskott rtmitteradt, alla discussioner i samma ämne borde upphöra, intill dess Utskottet hunnit det utreda och med sitt Betänkande till Ssåndens slutliga afgörande inkomma: Derigenom brsparades en angelägen tid, till andra ärenders företagande} Utskot»ens arbeten hindrades och försvårades icke af ständigt inkommande Remisser i ett och samma ämne} och Protocollen behöfde icke fyllas med onyttiga tvistemål, som ej sällan urarta till petsonliga stridigheter.
Nu tordes jag ej sjelf gå upp till Öfvergeneralen, emedan jag fruktade straff för att jag handlat utan ordres, utan skickade en af bönderna med rapport; men hade Generalen snart reda på hvad jag gjort och lät han kalla mig, sägande sedan till mig: „vet du ej bättre hvad du har lof att göra, eller hvad är du mig för en?“ Svarade jag: „Ers exellens, väl vet jag mig vara skyldig uppoffra lifvet för min herre och konung. Straffas jag nu med lifvets förlust, så skall väl ingen taga det berömmet ifrån mig, att jag dött för min konungs tjenst.“ „Generalen log och sade: „nå, så skall du då straffas med att åtminstone ej denna gången få det berömmet om dig. Men akta dig en annan gång, det kunde hända du ej slipper så lätt.“ Jag tackade ödmjukeligen Generalen, och lofvade vara försigtigare härnäst. „Ja,“ sade Generalen, „så äro de Finnarne; hvar och en vill göra efter sitt hufvud, och hvar och en vill vara karl för sin hatt, om den ock af getaragg hopvalkad vore.“ Imellertid stärktes Generalen af hvad han hört af vår rapport att slåss med fienden, och lät han kalla officerarne, att hålla krigsråd, till prestegården. Väderleken var mycket kall, och folket plågades illa af kölden; men nar manskapet hörde att det var fråga om att slåss, då blef det ett allmänt glädjerop, och kastade många sina hattar i luften och togo dem på bajonetterna. Öfvergeneralen talade för att slåss, och ehuru de andra voro deremot, så måste de ge efter; men de, som hade varit emot från början, hade ej den goda vilja för striden som om de sjelfva varit för den, och voro ej heller så måna om framgången. Denna oenighet blef för hela landet dyr. Uppställdes nu fotfolket i tvenne linier å ömse sidor om Kyro elfven, som var tillfrusen, och halfva delen af kavalleriet på hvardera sidan af elfven, men bakom var forssen, som den skarpa kölden ej mäktat isbelägga, utan gick den öppen.
Utskottet säger: ”att då Rikets Höglofl. Stän”dev uti den Tulltaxa, som nu kommer att ”utfärdas, icke kunna bestämma annan tull ”å varor, än den, sorn efter närvarande om”ständigheter bäst försäkrar Statens inkomst &c.” Tulltaxan borde icke vara sådan, utan blott en tariff på maximum af alla tull värden, med rättighet för Kongl. Maj:t att genom nedsättningar bestämma de rälta värdena. Taxan skulle då icke, såsom Utskottet i sina grunder föreslagit, blifva densamma, utan Styrelsen skulle utsätta värdena i Taxan efter tidsförhållanderne. Då kunde reciprocitetsförhållanderne iakttagas, och föranleda till större skiljakligheter än 33f procent. Jag vågar äfven fästa uppmärksamheten derpå, alt de i början af 11 :te Grunden förekommande orden: som rm kommer att utfärdasj böra förändras, och hemställer, att Grundens början må erhålla följande lydelse: att då Rikets Ständer uti den Tulltaxa, som nu af dem 328 Den 28 Octo ber e. m. aflemnas, icke ansett sig kunna annorlunda bestämma tullen å varor, än såsom ett maximum af hvad de efter närvarande förhållanden, i egenskap af tullbevillning, åtaga sig, &e. Herr Tham: Jag öfverlemna!’ till Rid-, derskapet och Adeln, att redigera 1 i:te Grunden, såsom det behagas; blott den mening bibehålles, alt detta är den högsta tull, som Rikets Ständer antaga, och att annan förändring dervid ej må göras, än att Konungen kan nedsätta denna tull, men ej lioja densamma, utom i reciprocitets-förhallanden. I öfrigt förenar jag mig i det af Herr Hjerta framställde redactionsförslag. Jag tror, att meningarne bäst jemkas, om inan borttager orden: samt för befrämjande häraf öfverlåta, och tillsätter rättigheten , att, i afseende på reciprocitetsförhållanden med Utländska Magtar, höja tullen*. Grefve Björnstjerna: Jag är förekommen af den siste värde Talaren. Hvad jag ville föreslå, som äfven skulle leda till minsta möjliga rubbning i nuvarande redaction, vore följande tillägg: samt att, i reciprocitetsfall, äfven förhöja densamma.
Lill ytterligare lindring, serdeles för Allmogen, och i anseende till den märkeliga olikhet r wärde och godhet, som är emellan Hemman af lika Mantalsberäkning, har Utstottet förestagit z:ne Clasicr af sämre, mcdelmättiga och goda Hemman, och den 4:de dcrutbfwer för de af omanlig godhet. Och ehuru Utskottet nogsamt kunnit, att derigenom ingalunda all ojämnhet i Taxering efter Hemmantal är förebyggd, hwartill wäl dehöfts ioo:dctals Closter, hoppas Utskottet dock dermed hafira kommit närmare det rätta, ärr efter hittils gällande Författningar, och sä nära, som det, utan akt föranleda till cn altför stor widlyftighet, samt i och med det samma till osäkerhet och oreda i Taxeringen, kunnat för närwarande wcrkstälias. Och ehuru Utstottet för de wisterligen mänga Hemman, som äro under 2200 Riksdalers wärde, icke förestagit nägon lägre Clast, drabbar detta ej de minsta Hemmansdelar , hwars ägare Utstottet i anseende till dessas personliga statt likwäl hade warit nödsakad sätta sä mycket öfwer proportionen, att de ej komma under afgiften för Torpare och Tjenstefolk. Utstottet wägar smickra stg med det-hopp, att erfarenheten af den nu projcctcradc Inkomst-Taxeringen stall framdeles utesluta ali annan grund , och säledes Minimi-eller Skyddsafgiften för ägande Hemman äfwcn förswinna; mea tillika yttra den bastan, att Riksens Högloft. Ständer widtoge sädanc steg, som i en framtid afhjrlpte drn stora orättwisan, alt efter hemmantalet alla, bä, de Den 2Z September. 851 de äldre och nyare Skatter skola ukgä, utan att derföre rubba grundräntornc cllcr kränka äganderätten.
Det är ett fullkomligt missförstånd om Utlåtandet. Men Utskottet har föreslagit, att de rättigheter, hvilka lagarne tillägga hemman, icke må utvidgas under den tid, som afvittringen sker. Jag anhåller om bifall å Utlåtandet. Herr Hjerta: Friherre Cederström, ehuru Ledamot i Ekonomiutskottet, har sagt, alt det ej finnes något i Utlåtandet, som gifver anledning att Skattehemmans-ägare skulle beröfvas den rätt de äga. Jag frågar då, hvad detta vill säga: Hvad beträffar Skattehemmans-ägares tjärubr ännings-r åtti ghet , så är den, inom deras obestridliga (di. e. afvittrade) områden, förut gifven; men att utsträcka den derutöfver, äfven då Den i3 Mars e. m. deras skog ej är från angränsande Kronoskog afrösäd, kan Utskottet ej tillstyrka, utan anser deni, i likhet med öfrige enskilde, som önska begagna den förmån att pä Kronans skogar idka tjärubränning, böra 'vända sig till Konungens Befallningshafvande, för att lagligt tillstånd erhålla. Är nu detta icke en förändring i deras rätt, att på de oafvittrade områden, som af ålder ansetts dem tillhöra, få idka tjärubränning, så begriper jag hvarken Svenska eller EkonomiUtskottets Svenska. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoil, balina hos H <5 g 1 o fl i g e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Ar i 82^. Sjunde Bandett STOCKHOLM, Tryckt# hos Ohor GiUSJf, i8s& SSXI* / ' ' >■ i-i \ ' : ’• ’ *■ tredagen den I Augusth jpieftum klockan 9 förmiddagen. Företogs till pröfning Lagutskottet» defi § sistledne Julii under Nio 119 afgifné, samt den 15 derpåföljde förmiddagen på bördet lagi de Betänkande, öfVér vackt motiön, angående jordägares rättighet till Arrendators athysäbde när ArrendéContract ej uppfylles.