Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I höjden sväftfa rättvisan, freden och friheten. I det svarta moln, som höljer taflans öfre del, skönjas krigets genier; våldet söker rycka till sig af ryktet de lagrar, som äro ämnade åt poesien och konsterna. Midt bland det ondas genier, som äro nära att vinna segern, och ofvanför uppfinningarnas grupp sväfvar en genie med vapen af eld, hvilken tyckes utgöra det nödvändiga sambandet mellan ljusets och mörkrets härskaror.Detta är den allegori, som är framstäld i-taflan, hvilken är af stora dimensioner. Åmnet är, såsom man finner, föga intressant och utförandet står ej på höjden af det, hvilket den berömde polske målaren presterat i sina öfriga arbeten, ehuru åskådaren redan vid första ögonkastet märker, att det är en mästare, som utfört taflan. Dess ofördelaktiga plats bidrager till, att man ej kan bilda sig ett bestämdt omdöme om densamma. Johan Mat ej ko, professor i skön konst i Krakau, har utstält en förträfflig tafla, föreställande “ Alberts, prins af Preussen, hyllning såsom konung Sigismund I af Polen den 1 April 1515. “ Konung Sigismund sitter på en tron, som höljes af ett blodrödt kläde. Han bär krona; en gul kappa nedfaller från axlarne i ymniga veck. Underdrägten är äfven gul och broderad i rödi Han sträcker sin handskklädda hand mot den prins, som ligger på knä framför honom, liksom om han med sin stolta och bestämda blick sade till honom: “ Svär du? “ Prinsen, som bär full stålrustning, håller i ena handen en fana, som af vinden sättes i rörelse, och lägger den andra på en bibel, som hvilar på konung Sigismunds knä, för att aflägga ed. Dessa äro de mest framträdande figurerna på taflan och befinna sig verkligen på pyramidens spets (enligt de af Leonardo Da Vinci uppstälda reglerna). Bakom hvardera af dessa figurer synas flere andra på de trappsteg, som leda upp till tronen, på ömse sidor och bilda sålunda öfvergång till dem, som stå nedanför tronen.
N:o 149, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition samt Herr Rosenblads ^ Bernhard, motion om utbyte mot ett årligt anslag af Tullmedlen, af den så kallade föringen till hemkommande fartvgs besättningar. N:o 150, i anledning af väckt motion om en gemensam dag och ort för Hiantalsskrifningar och uppbördsmöte:). N:o 151, i anledning af väckt motion att de medel, som fordras för Curhus-anstalterne, må af Stats-verket utgå. N:o 152, i anledning af Herr Friherre von Krcemers motion, angående sättet för stämmoböters utgående. Prot. Utdr. d. 8 Mars, i8p• 173 N:o 153, i anledning af Herr Ha/Ungs motion örn upphörande af cento ral å embetsoch Ijenstemäns löner; samt N:o 154-, i anledning af vackt motion om Dehels-sedlars utfärdande och öfverlemnande tillde skattskyldige inom viss kort tid efter det Taxeringarna blifvit verkställda. Från Idögvörd. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens ytterligare Betänkande N:o 29, angående ändring af För fa t In ingarne om Sockenstämma samt om bildande af Communal-styrelser. Ståndet, som genast öfvergick till det af Utskotten framställda förslag till Lag om Sockenstämmor i Riket utom Stockholms stad samt om Socken-nämnder för landelj beslöt att ur samma rubrik orden ”utom Stockholms stad” böra utgå, samt förbehöll sig derjemte rättigheten öppen leornad att framdeles få om det återstående af rubriken bestämma. Usta Ca p i lie t. , Om Sockenstämma. 1. §. bifölls. 2 §. Ståndet antog för densamma följande lydelse: Kungörelse om Sockenstämma utfärdas af Kyrkoherden, eller den hans embete förrättar, eller af den Prestman, som för serskilda mål eger rätt, att i Sockenstämma ordet föra. 3 § 1 mom. Skulle erhålla följande förändrade lydelse:
Mea denna Brobyggnad skall, om mitt pro. ject att leda förnämsta inloppet till Stockholm genom Stäket och Skuru-sundet, vinner framgång, aldrig kunna verkställas; ty att lägga bro öfver Stora Segelleden till Stockholm, låter icke säga sig. I samma stund som den nya farleden blefve till upptagande beviljad, skulle derföre BrobyggnadsBolaget nödgas upplösa sig, och förslaget om brobyggnaden måste då helt och hållet öf~ vergifvas. Jag nekar ej härtill, rnen jag anser skyldigheten fordra, att jag något närmare utvecklar mina åsigter äfven af denna nya fråga. Ehuru icke obetydlig jordägare på Vermdön, har -jag dock alltid funnit nyttan af den nya Bro-anläggningen så problematisk, att jag vid hvarje tillfälle ansett mig böra lägga mig emot hela anstalten. Ifrån okända tidehvarf tillbaka hafvaVermdöhoerne färdats öfver Skuru Färja, utan att några svåra olägenheter deraf försports. De mindre, som vissa årstider kunna vara med öfverfarten förknippade, äro inga andra än sådane, hvarföre en stor del af Sveriges inbyggare i alla Rikets delar, varit och ännu äro utsatte. Dessa olägenheter äro ej eller >af natur att kunna uppväga dem, som genom en bros läggande öfver farleden, äfven 2(>6 Den 26 Februarii i m. i säternäs nuvarande skick, skulle drabba alla de sjöfarande, hvilka nu, så länge öppet vatten existerar, på hundrade kanske tusentals större och mindre hålar af alla storlekar ifrån Stockholms, Nyköpings, Norrköpings och Söderköpings Skärgårdar, äfvensom ifrån Gottland, Westervik, Calmar och Öland genom Skuru-sundet till och från Stockholm föra spannmål, mjöl, kalk, fisk varor m. m. till tusentals tunnor och lispund; och emot de ovärderliga fördelarna af nyssnämnde Sunds öppnande till genomfart för alla Nationers handelsfartyg, som trafikera på Sveriges Hufvudstad, kunna olägenheterna af Färjans begagnande alls icke komma i beräkning.
Utskottet föreslår derföre Do) att för insamling af medel till Riddarhus-byggnadens reparation, subscriptionslistor med uppmaning till enskilda bidrag för detta ändamål af Ståndets resp. Ledamöter måtte dels vid innevarande Riksdag af Riddarhus-Direktionen framläggas, dels derefter genom Direktionen, på sätt den lämpligast finner, kringsändas. 2:o) att Ridd. och Adeln må beluta att tills vidare öka den s. k. Riddarhus-kapitations-afgiften från 1 R:dr B:ko årligen till 5 R:dr Riksmynt samt att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att allmän kungörelse om detta beslut måtte utfärdas och denna afgift få såsom hitintills genom Statens upphördsmiin debiteras och uppbäras till lika belopp af hvarje Adelsman som för lön eller förmögenhet erlägger bevillning. Om sistnämnde afgift antages utgå af samma antal Adelsmän, som hitintills, eller omkring 2,400, skulle den således årligen uppgå till 12,000 R;dr R:mt och följaktligen högst 10 år behöfvas för att tillfyllest betäcka både ränta och amortissement å den skuld, reparations-fonden nödgas ådraga sig; kommande denna tid att minskas i samma mån som enskilda subscriptions-bidrag minskade behofvet af skuldsättningen.
Horn, som länge varit ordförande i Bancostyrelsen, och derföre bör anses hafva kännedom härom, upplyst huruledes 9 II. 62 490 Ben 16 April e. m. genom en öppnad credit Banken lätt skulle kunna förskaffa sig erforderligt silfver, så lägger jag mindre vigt påf den eljest stora svårighet, som skulle uppkommit i anledn. af ett eller tvenne Stånds beslut i fråga om den 62 §. Destomera vigt lägger jag deremot på den af Fullmäktigen för Grefliga ätten Creutz framställda, och af Hr von Hartmansdorff nyss yrkade nödvändigheten att, i något förhållande till förökningen af sedelstocken, äfven öka Bankens metalliska cassa. Jag ber att få påminna om de beslut, som R. o. Ad. fattat vid 51 och 54 §§ och hoppas, att icke, genom något förhastande vid detta tillfälle, vi, vid föredragningen af denna 57 §, måtte komma alt stanna i något beslut, som strider emot de föregående, eller är dermed oförenligt. Vid 54 § beslöts, att minimum af Bankens metalliska cassa skulle vara 2* millioner ndr specie; detta förhållande må vara väl beräknadt för den sedelstock af 20 millioner utöfver den metalliska valutan, som enligt 51 § skall hållas i omlopp; men berörde minimum är för litet, om sedelstocken plötsligen förökes med 4 eller 5 millioner r:dr. Jag tillhör icke dem, som anse en öfverflödig metallisk cassa vara nödvändig, men icke eller dem, som tro, att ett dylikt språng, som att utan valuta kasta ut några millioner i rörelsen, kan ostraffadt aflöpa. Jag anser således nödvändigt att, i den mån de i 57 § omtalade 20 millionerne förökas, äfven det bestämda minimum af metallisk valuta varder förhöjdt. Jag biträder således det förslag, som Fullmäktigen för Grefliga ätten Creutz framställt, anhållande likväl, att de herrar och män, som mera än jag sysselsätta sig med dessa frågor, noga måtte tillse, att det beslut, vi i afseende å nu förevarande § gå att fatta, kommer att öfverensstämma med hvad som vid föregående §§ blifvit beslutadt.
— Naturligare lärer det deremot finnas, att den uppgifne godsegaren, om han vill söka tillegna sig det t vistiga godset, sättes i nödvändighet att sjelf göra sina anspråk gällande. Men fordra rättvisa och billighet, att ej mindre skyldigheten att stämma, än skyldigheten att bevisa, ålägges den, hvilken påstår eganderätt till gods, sorn ej är i hans besittning; så följer ock deraf, att det är han, som bör ställa borgen för den kostnad och skada, som kan tillskyndas borgenären, om denne, genom obehöriga anspråk, en längre tid isin rätt uppehälles. I afseende på rättegångskostnaden åter, behöfvas här icke andra stadganden, än de allmänna, enligt hvilka deri tappande är skyldig att gälda sin vederpart er - 6 JLagVtskntiets Utlåtande N:o 110J sättning för sadan kostnad , der ej saken varit så mörk och tvifvelaktig, att skälig orsak till rättegången anses hafva varit för handen, 2:o. Huru de af Utskottet föreslagna böter, för sviklig uppgift, kunna i något fall sägas ej innefatta straff, har Utskottet icke förmått inse , enär det är klart, att böterne, om tillgång till deras betalande hos den oredlige gäldenären ej finnes, mäste, lika med andra böter af samma art, efter Lagens allmänna grunder, till motsvarande kroppsplikt för’! vandlas, 3’o a) Ehuru det må medgifvas, att den föreslagna lagparagrafen är lång och upptager flere serskilda händelser; så förmenar dock Utskottet, att Redactionen hvarken saknar tydlighet och bestämdhet, eller innefattar så olikartade ämnen , att de ju kunna i en lämpligen förenas.
Derföre ville undertecknad härmed vördsammast anhålla och föreslå, att Rikets Ständer under innevarande riksdag ville anslå och anvisa en summa till betäckande af tryckningskostnaden för 4 ä 5,000 exemplar af oftanämnda texter, hvilka in extenso och med sä tydlig stil, att de äfven af äldre personer må kunna läsas, borde så lort sig göra låter och till så facilt pris, som möjligt, hållas den finsk-svenska befolkningen tillhanda. Stockholm den 15 November 1865. E A. Rosenius. 212 Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o lOO. Af Biskop Annerstedt: Om andag för bibehållande af folkskolelära rinno-seminarium i Strengnäs. Till följd af Kongl. Maj:ts nådiga beslut är innevarande höst ett seminarium för bildande af lärarinnor vid folkskolor inrättadt här i Stockholm, hvaremot den motsvarande anstalten i Strengnäs, enligt samma nådiga beslut, skall upphöra med vårterminen år 1867. Utan att bestrida nyttan för hufvudstadens innevånare af ett dylikt seminarium härstädes, kan det likväl med skäl ifrågasättas, huruvida Stockholm är det lämpliga stället för ett sådant undervisningsverk för elever från landsorterna. Jag behöfver ej nämna de faror, för hvilka unga qvinnor från 18 till några och 20 år, som härstädes icke hafva familj-förbindelser, kunna blifva utsatta, helst i hufvudstaden omöjligen utaf föreståndare, lärare och lärarinnor den noggranna tillsyn och omvårdnad om elevernas hemlif kan utöfvas, som är jemförelsevis lätt uti en mindre stad. Huru välgörande och tacksamt emottagen en sådan omvårdnad varit vid Strengnäs seminarium, har jag under flera år haft tillfälle att erfara, likasom jag vid de många förfrågningar om inträde vid seminarium, som måst afböjas till följd deraf att Kongl. Maj:t i nåder befallt, det seminarii nedersta klass med innevarande läseår skulle tillslutas, försport det djupa bekymmer, hvarmed föräldrar och målsmän sett sina förhoppningar om förvärfvande af denna slags bildning för sina döttrar och myndlingar tillintetgjorda.
Jag tror, att hvarken delta leder dertill (som en talare förut yttrat), att liberalismen skall få fritt spel, eller att man ej vet, hvar man stadnar. Jag tror ej på spöken på ljusa dag n, ej en gång i mörkret; jag är öfvertygad, att Utskm ej kunna väl organiseras, utan att välja sina ordförander. Mot Utsk:s betänk, har jag, sedan Gonstit.- Utsk. afslagit frågan om förändring i grundlagen, ej annat i68 Den 7 Juli. f. m. att anmärka, såsom varande en öfvergångsanstalt, än att det ej är conseqvent uppfattadt. Om R. o. Ad. vill, lika med motionären, göra detta steg framåt, skall jag gerna understödja det; men då begär jag, att electorerna ej skola stadna vid första valet; de måste bestämma hvilka ledamöter, hvar i sin ordning, skola intaga ordförandens plats, om han är frånvarande. Om R. o. Ad., med anledning af anmärkningarna, vill återremittera betänk, eller directe afgöra det nied denna förändring, har jag intet emot att tillstyrka bifall till denna nya föreskrift; men detta yrkar jag som ett bestämdt vilkor, ty annars skall det förefalla hvar och en förunderligt, att Ståndet kunnat så inconseqvent förfara, att de välja en ordförande, men i dennes frånvaro följa matrikeln. Det är denua contradiction i detaillerna, som gör, att jag ej kan lemna förslaget oförändradt min röst. Gr. Horn, Glaes Fredr.: Om jag kunde fästa någon egentlig vigt vid våra Utsk:s sammansättning, sådana de nu äro, ville jag tillstyrka alla möjliga modificationer; men då jag förmodar, att dessa Utsk., i den formation de nu hafva, ej länge kunna äga bestånd, anser jag frågan af mindre vigt. Det har ganska riktigt af Frih. Ehrenborgh blifvit yttradt, att våra Utsk., såsom stående institutioner, på intet vis synas ämnade att utreda målen. Man inväljes i dem. utan afseende på de ärender, man kommer att handlägga. Det är nära nog en slump, huru målen behandlas.
Man kan tvista om ett starkare amortissement, men man kan icke tvista om hufvudfrågan, som är, att man måste taga upp ptt lån, som är funder,adt på bestämda inkomster för en amortissementsfond, hvilken besörjer obligationernas inlösen och derigenom upprätthåller deras värde. Ju större den amortissementsfond är i början, ju mera förtroende vinna obligationerna och, att döma af erfarenheten i andra länder, ju säkrare är man, att crediten skall erhållas och bibehållas. Att i hvarje ögonblick genom beskattning upptaga hela den summa, sorn fordras, är icke klokt; man mäste ställa så till, att ett eapital, sorn behöfves i ett visst ögonblick, blir småningom amorteradt och att således tyngden deraf fördelas på flera än en generation. Det är icke en obillighet, utan rättvisa, väl förståendes, om medlen icke användas till de dagiiga utgifterna, utan till sådana utgifter, som hafva värde för flera än en generation. Att, såsom en värd ledamot föreslagit, utgifva 2 proc;s obligationer, inlösbara h västa, är ett steg, som hörer till palliativerna, hvilka jag alltid anser skadliga, och om man också ao täger, att några penningesummor kunna fås på det sättet, skulle deras belopp dock blifva ganska inskränkt och endast sträcka sig till de cassör, som Stockholms handlande kunna vilja insätta i Riksg.cont. mot säkerhet att på dagen få uppbära sina medel; men den oro, hvari Riksg.cont. ständigt skulle befinna sig genom sådana mått och steg, kan icke skattas nog högt. Det går icke an att uti ett verk utan fonder, utan rättighet att utgifva sedlar, ålägga förvaltningen skyldighet att etablera ett lånesystem med obligationer, inlösbara å vista. En sådan förvaltning kunde ingen ordentlig man mottaga, och man kan icke ålägga sina Fullmäg - D o ii G Augusti f. m. tige en så orimlig befattning.
Var det att lefva detta, att dag ifrån dag, år ifrån år ej hinna med mer än att hålla hungern och kölden på afstånd? Jag tyckte mig se slägte efter slägte födas och dö utan att hafva hunnit mer. Och ännu skulle millioner ryggar krökas, millioner hjässor blifva grå, millioner anleten fåras, utan att de i lifvet ens kunnat sträfva efter ett annat mål än det att hålla lifvet vid makt. Men är det ett mål? Så såg jag åter på gumman. Hon höll de knotiga händerna sammanknäppta och nickade sakta med hufvudet. »Jag kan inte hjälpa det», sade hon. »Men det grämer mig, när jag tänker på de där fem kronorna.» Ett resultat. Om torsdag skulle han komma hem, och Ingrid gick och väntade. Nils Gustaf hade varit ute till sjös, och nu sade de, att han arbetat på varf någonstädes i Amerika, och att han var en storkarl riktigt, nu när han kom hem. Bref hade hon ej fått mer än en gång, men hälsningar hade han skickat, att han var frisk och hade det bra. En gång hade en liten ask följt med hälsningarna. En ring låg däri af guld, liten och slät. Den passade blott till vänstra handens lillfinger. Därför lade hon den tillbaka i asken igen och gömde asken längst in i sin öfversta byrålåda. Brefvet hade ej varit långt. Där stod om, hvad han sett, hvilka skepp han rest med, hurudant befälet varit och hurudan födan, hur mycket han sparat ihop, samt hur han kommit på varfvet. Där stod ock, att ute i den stora verlden aktade man en arbetare som en annan människa. Det sista förstod hon knappt, men hon tyckte, att det var något hon längtade efter, när hon hörde det. Och sist stod det, att han höll af henne och skulle komma tillbaka. Nu var brefvet utnött och nästan söndertrasadt, men på torsdagen skulle han komma. På fredagen fick Ingrid veta, att han hade kommit, och hon tyckte hela dagen, att det var underligt, att alt var som vanligt. På aftonen gick hon ner åt ängen, som går fram mot fyren till, den gröna fläcken på Ölands stora öde alfvar.
Det ar i detta afseende jag wagar för Ridderfkapet och Adeln framlägga följande förslag: 1:0 Hwarje helt mantal borde, da betydligare mitzwäxt ej ä det samma inträffat, mot nedanstäen» be wilker hälla kronan tillhanda Z tunna räg, j tunna korn r tunna hafre, 10 lisp. hö, och 20 lisp. halm. 2:0 Förhallnings fkyldighetey för mindre eller större hemmantal blir i samma proportion. g:o Denna spannemäl och detta foder bör hos jordägaren finnas för kronans räkning ifrån sädessch höbergningen till den r Maji päföljande äret. 4:0 Ehuru wihl qvantum af hwarvcra slags säd i l punkten är utsatt, bör dock förhållandet rättas efter det sädesslag som i hwarje ort mäst brukeligt är och beloppet derefter rälrks. 5:0 Will Kronan sig af dctze förräder begagna, bör, inom vswannämde dag, sadant genom Konungens Befallningshafwande i orten kungjordt blifwa, och contant betalning efter dec dä i hwarjr orr allmänt gängse pris till hivar och en jordägare erläggas i fall förrädet genast afhemtas; Meri, om det längre eller kortare lid skall för kronans räkning qvarligga, da äger säljaren att, mot säker borgen, betalningen lyfta samt detzutom wid framdeles skeende afhämtning en witz bestämd afgift af kronan för intorkning och magazinage beräknat ifrän d. i Maj till afhämmingsdagen. 6:0 Anser Kronan sig ej wara i behof afnämde förräder inom d. r Maji har jordägaren rättighet a:t dem till hwem som hälst försälja - 7Z6 För hwarje jordägare bör wara rillätit atr inom länet ötwerenskomma em nämde spanncmäts förwarande eller lcfvercring med hwrm han will, mot Landshöfdingens päskrift och bifall, och blifwcr dä den, hwilken nämnde skyldighet sig iklädt, äfwen ensam pligtig alt answarg för upfyllandet deraf. 8:0
År 1833 förordnad att bestrida de Intendenten öfver Arméens utredningsförråd tillhörande göromål, blef han påföljande år dertill utnämnd och konstituerad; och hade von Fieandt, som intill sin lefnads slut innehaft denna ansvarsfulla och mödosamma befattning, under utöfningen deraf, såsom Rikets Ständers Herrar Revisorer nogsamt haft tillfälle erfara, ådagalagt den sällsynta ordentlighet, redbarhet och nit, som under hela hans tjenstetid, utgörande sammanlagdt 47 år, städse utmärkt honom. Ehuru Öfverste-löjtnanten von Fieandt tillbringat en lång tid i Statens tjenst, anser emellertid Utskottet att han, som alltifrån år 1833 till sin nyligen inträffade död innehaft Intendents-befattningen vid Arméens utredningsförråd, genom de mod denna befattning förenade aflöningsförmåner torde hafva åtnjutit skälig vedergällning för de samma tjenst åliggande göromål; — och enär, enligt den efter von Fieandt förrättade bouppteckning, behållningen i boet belöpte sig till den icke obetydliga summan af 15,800 R:dr samt von Fieandts efterlemnade enka, som jemväl torde hafva något bidrag till sitt uppehälle från vederbörande Pensionskassor att påräkna, sålunda kan antagas vara för sin nödtorftiga bergning betryggad, har Utskottet icke funnit skäl att förevarande motion till bifall hos Rikets Ständer förorda. 30:o. Uti en jemväl hos Ridderskapet och Adeln vackt motion, angående årligt understöd åt aflidne Öfverste-löjtnanten Nils Harald Alcersteins efterlemnade enka och barn, har Herr JR. G. Gripenberg, med hvilken Herrar G. M.
Ad:s uppmärksamhet på de intecknade, hvilka, oaktadt den säkerhet, som hos låntagaren varit vunnen, genom anställd utmätning kunna för fordringsägaren gå förlorade. Enligt K. Förordn. d. ir Dee. 1766 får under-executor ej innehålla med utmätning å laga kraftvunna domar och utslag längre än 3:ne månader från. den dag, han emottagit dessa handlingar, hvilket i allmänhet lärer blifvit så förstådt, att om än denna tjensteman förut verkställt utmätningen, han med redogörelsen för de uppburna medlen kan dröja, endast densamma inom förenämnde 3:ne månader äger rum. Om således inom första månaden ntmätning blifvit verkställd, kan han utan åtal behålla hos sig medlen under återstående 2:ne månader. Från den dag, då utmätningen blifvit verkställd, och intill den, då de utmätta medlen blifvit af utmätningsmannen aflemnade, beror således fordringsägarens säkerhet endast på denna persons moralitet och ofta obetydliga enskilda förmögenhet, och en inteckningshafvare, hvilken nödgats hos en tredskande gäldenär utsöka sin eljest säkra fordran, kan derigenom äfventyra, i samma ögonblick den af tredje man blifvit uttagen, vida mera, än innan uttagningen skedde; ty derintill låg säkerheten i panten Val har lagstiftaren sökt förekomma förluster, äfven för den enskilda fordringsägaren, genom åtskilliga försigtighetsmått och vissa straffbestämmelser för en brottslig under-executor. Så förelägges genom K. Förordn:g:na d. 28 Juni 1798 och d. 12 Dee. i8a3 en sådan tjensteman, att hvar tredje månad, inom tolfte dagen derefter, inkomma till Konungens Bef:h:de med diarier öfver åtgärder i utsökningsmål; att aflemna bevis
Då nu denna rätt är lika, ehvad den grundas på så kalladt lämpande skuldebref^ eller ej, och då hvar och en rättmätig foidringsegare har anspråk att åtnjuta lagens skydd, anse Rikets Ständer bysättningslvånget äfven böra, såsom E. K. M. i Nåder föreslagit, få användas icke allenast för vexlar, löpande förskrifningar och invisningar, utan ock för fordringar i allmänhet; och ehuru ett dylikt användande af bysältning således öfverensstämmer med den grundsalts, hvarpå 1841 års merberörde Förordning är grundad, hafva Rikets Ständer likväl, då 10 § 5 Gap. Utsöknings-Balken, eller det enda lagstadgande, som afsett bysältning för fordran i allmänhet, blifvit genom samma Förordning upphäfd, funnit en lag i den syftning, som den al E. K. M. i Nåder föreslagna, äfven vara af nöden, och alltså, i öfverensstämmelse med dessa åsigter, bifallit den af E. K. M. i ämnet framställda Nådiga Proposition. Hvilket Rikets Ständer få till svar härigenom hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Februari 1845. a38 Expdaions-Uisko.tcti Förslag till und. Uppläst och godkiindt hos Ridd. och Adeln den 12 Febr. 1845. Preste-Ståndet den 12 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående framtida bestämmelser, i afseende på handelsoch sjö farts-förhållandena emellan Sverige och Norrige. (Allm. Besv.- och Ekou.-Utsk. Bet, N:o 83). S. A. K. Med fästad uppmärksamhet derå att, vid utfärdandet af Kongl.