Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mamsell Barck blef med tiden öfverallt en husets vän, som saknades, när hon gått, och efterlängtades till nästa gång. Så gingo åren, och hon gick, nära nog alltid densamma, till sina hus, alltmera införlifvad med deras vanor och bekant med deras bekanta. Alltid samma arbetsamhet, som uppbars af en alltid jämn hälsa. Småningom började likväl de så mycket anlitade ögonen att icke vilja tjänstgöra som förr, då likväl blott det ömkliga talgljuset, retsamt i åminnelse, bestod hela upplysningen. Sömmerskan måste lämna nål och sax, men det var långt ifrån att hon därför upphörde att arbeta: hon öfvergick till att baka paltbröd och pepparkakor, och var lika flitig på detta arbetsfält, där hon inom kort fann sig omgifven af en stadig kundkrets, i hvilken hon, ej utan stolthet, såg flere » fina herrar », som af dietetiska skäl försågo sig med pepparkakor, * Bland don nyligen aflidne bibliotekarien Bergströms litterära kvarlåtensfcap fanns följande intressanta uppsats, författad för Idun. jan. 1893 I Lif räntefond kr. IDU N 1891 prisande deras välgörande verkningar, då de åtos till kaffet. Äfven n u drog hon sig fram utan att » obligera » någon — skuldsättning var något, som icke existerade för henne — och upprätt och glad gick hon som » sin egen » på sin knaggliga väg till nödtorftig bergning. Presenter nästan sårade henne, men väl kunde hon gifva presenter: vi erinra oss en gång, då hon bortgaf en hel liten summa, efter hennes förhållande icke så alldeles liten. Huru gick detta till? Ja, huru kunna penningar räcka till öfverskott för dessa » fattiga fruntimmer », hvilkas hela årsintäkt kan understiga kostnaderna för en icke särdeles öfverflödig herrmiddag? Ä r det därför, att deras lilla penningask liknar lejonets kula, till hvilken enligt fabeln ledde många inspar, men inga utspär, eller med andra ord är det därför, att om deras inkomster äro små, deras utgifter äro ä n mindre? På något sätt måste det tillgå, men till sist nästan tvingas man öfver till undret med änkans oljekruka, som tyckes fortgå än i dag som är.
Jag önskar blott det öfverenskommelsen måtte vara så fullständig, att icke olika beslut fattas i detta Stånd och i de öfriga. För oss, sorn äro af olika mening och som anse §:n vara riktig, återstår icke annat, än, om ock fruktlöst, varna Ståndet för de misstag, hvilka kunna efter vår tanka komma att begås. I väsentligare punkter skall jag ej vara så eftergifvande, som i denna fråga; och jag hoppas att Frih. Raab icke heller Idifver det. Propos. till bifall å förevande § blef härefter framställd och besvarad med starka Nej, jemte några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade afslå densamma, samt, efter det svaren härvid utfallit med starka Ja och ett eller annat Nej, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. § 16. Hr Braunerhjelm: Jag hemställer om icke R. o. Ad. skulle vilja förut afgöra den I7:de §:n, emedan det är af mycken vigt, att först hafva bestämt, huru stor skatt en kanna bränvin vid minuthandel och utskänkning skall draga. Frih. Raab: Jag hemställer till R, o. Ad. samt Hr Braunerhjelm, huruvida icke det vore bäst, att i ett sammanhang först diskutera både 16:de och 17:de §§:na och derefter fatta beslut öfver hvardera §:n för sig. Jag anhåller vördsamt om propos. härpå. Hr von Hartmansdorff Jag hemställer till Frih. Raab, att han icke måtte sätta sig emot, att man börjar med den sista §:n, om äfven det skulle begäras. Det kan förmodligen icke förmenas någon ledamot, att, om än början sker med den 17:de §:n, hvilket jag icke vill bestrida, anföra de skäl, som äro tillämplige på andra jemförliga §§, för att försvara eller genomdrifva den förevar:de. Då nu Hr Gr. o.
Med Iduns expeditlon är förenad Iduns uträttnlngsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter I landsorten samt för öfrlgt » friska sinnlighet » som hittills och ända tills nu haft samma rent af döfvande välde öfver honom. Var det hans eget vaknande frihetsbegär, som verkade misstämningen inom honom? Nej, han kände hvarken håg eller lust att bryta sitt förhållande till Klara. Gm aderton månader eller så voro de väl som man och hustru på väg till Paris och Italien, och då var också hela den mindra trefliga delen af komedien utspelad. Det var sannolikt skuggan af denna kommande skandal jemte reaktionen efter flere veckors ostördt kärleksrus, som nu i Klaras frånvaro gjorde sig gällande. Troligen — • — Men medan han satt och stirrade ned i hafvet, der spridda trådar af hafsgräs samt knippor af sammanfiltrad tång gungade, var han medveten om, att han sökte glida öfver de skär, som nu döko upp i hans innersta hjertedjup, och han tyckte, att strålarne från två varma, redliga ögonpar lyste upp der inne för att — berga hans framtid och själafrid. Intelligensens högmod reste sig till kamp Matlagning ". » Bjuf ». Godt oxkött skares i skifvor, hvilka bultas väl. Eåskalad potatis likaledes i skifvor samt rödeller charlotienlök. En kastrull smörjes med kallt smör, och i denna lägges nu hvarftals med kött, lök och potatis samt litet salt. Vatten eller svag buljong öfverslås. Kokas lyckt öfver sakta eld 2 å 3 timmar, hvarvid dock bör tillses, att det icke fastnar vid botten, utan kastrullen skakas litet emellan. Särdeles god och kraftig rätt. Elsa. Buljongskött, öfverblifvet, kan ofta vara svårt att använda. Men en smaklig rätt kan dock af det samma tillredas på följande sätt. Köttet skares i tärningar. Råskalad potatis sättes på elden att koka, och när den är halfkokt, afslås vattnet, och det skurna köttet jemte något fett köttspad ilägges. A r köttet fett i sig sjelft, är det så mycket bättre. Salt och hvitpeppar efter smak.
128 jernstången, går han till Elvire , som lyft opp slöjan den och lutande armbågen på bordet. Diego stannar Efter en stunds tystnad börjar han:) och sitter helt nedslagen, hållande hufvudet mot hanmidtemot henne och ser på henne med uppmärksamhet. Elvire Du tiger... Hvad beslut? Hvad skall jag dömma? Att jag är värdig din hand, ditt hjerta. Om du det är, hvad tjenar denna tystnad? Ett ord, och jag är tillfreds. Säg... låt sanningen kännas! Casano! Om du litar på mina löften, på min uppriktighet, hvad gagnar dig att veta ett namn, som kanske döden utplånat ur menniskors sinne? Han har då slutat att lefva, och jag kan ej hämnas! D IEGO med häftighet och skri. E LVIRE . D IEGO . E LVIRE . D IEGO . Efter han är ej mer... efter du är oskyldig... hvarföre tveka? E LVIRE med ädelhet. (Han hämtar sig åter och tar en lugnare åtbörd.) Jag tvekade ej, om jag ej kände ditt sinne, om jag ej såg att jag gaf ny anledning åt svartsjukan att fräta ditt hjerta. Casano! Jag älskar dig nog, för att hellre tåla din stränghet, än att öka din olycka. Men grymma! Du allena Du förevigar den D IEGO med häftighetmen ömhet. Du uppoffrar åt en falsk noggranhet dig, din maka, din son. Min son! Min son Ack hvad namn! Hvad minne! Du älskar honom? Jag är mor. D IEGO . E LVIRE med en öm och djup suck. E LVIRE . D IEGO . Och du kan öka ännu mer de hinder, som skilja dig ifrån honom? Kanske han känner mitt namn som en skamfläck Jag är död för honom... Grymme! Hvad minne har du väckt, att sönderslita mitt hjerta! Att visa dig allt hvad du uppoffrar... allt som, med ett ord, du förenar, som du kan göra lyckligt. Min son! E LVIRE . D IEGO . D IEGO . E LVIRE . Du älskar honom mer än mig? Det är honom du sörjer...
Bet.N‘,o 3. tilldelas af Konungen, eller utfärdas af de PuJalike Embetsverk, hvilka ega att vissa sådana Fullmagter meddela, alltid hafva för ändamål, att belöna och uppmuntra långvarig och tro* gen tjenst eller andra nitiska och gagneliga bemödanden för Fäderneslandet, samt desse Fullmagter, hvilka således ej böra anses annorlunda, än såsom vedermälen af välbehag och uppmärksamhet för verkliga förtjenster, skulle, om de med ifrågasatt bevillning belädes, tillskynda åt dem, hvilka de äro ämnade att vedergälla och hugna, en årlig tunga och besvär, som kännbart, i mon af hvars och ens tillgångar, beredde den mera förmugne ett uteslutande tillfälle, att emottaga hvad den mindre bemedlade vore nödsakad att sig undanbedja, samt härtill ock kommer, att denna af Motionairerna anvista inkomstkälla, sorn, under den åsigt Utskottet om Caractérs Fullmagter nu yttrat, minst synes vara värdig en Stat med inskränktare tillfällen till andra mera båtande utmärkelser åt förtjensten, icke eller skulle, såsom beskattnings, grund kunna, utan orättvisa, begagnas emot dem, hvilka hittills, på en tid, då Bevillningsskyldighet för Caractérs-Fullmagternes innehafvare ej egt rum, sådane Fullmagter emottagit; hvaraf vidare det missförhållande uppsiode, att ibland flere personer med Caractérer utöfver innehafvande Embete och Tjenst, den ene finge för sin Fullmagt vidkännas Bevillning, under det att den andre vore derifrån fri; alltså har, i betraktande af alla dessa anförda omständigheter, Eevilln.‘ samt Allni' Besv.o.Oec.-Utsk. Eet,N'o 3. 5 Bevillnings-ZJtskottet icke ansett sig kunna understödja Motionerne derutinnan, att för Fullmagt ä Caractére annan Bevillning nu till erläggande fasställes, än den9 som, genom Stämplade Pappers-af giften, enligt Chartte Sigillatre Förordningen, möjligtvis kan komma att utgå.
159 .Öomare-Befattningar, då de derföre icke allenast äga påräkna befordran till Ordinarie Sysslor i denne väg, utan ock njuta ett efter tiden lämpadt DagTraäaménte, som för Staten medförer betydlig Utgift; Stockholm den 31 Januarii J818. N:r 62* Riksens Högloft. Ständers Stats Utskotts Utlåtande öfver gjorde Motioner om Boställen jör Länsmän. T-''ill StarsUtskottet har Hedervärda BondeStåndet remitterat! 1:0. RiksdagsFullmägtige Anders Nilssons Och Olof Olssons från Carlstads Bän, Memorial, hvaruti andrages behofvet otili billigheten deraf, ätt Länsmännen i Wermland, som nu skola äga btillräcklige Lonér,' måtte efter hand, så fort sig göra låter, förses med Boställen, hvartill Lägenheter ej skola saknas; uti hvilken framställning* hagre Ledamöter af Ståndet sig jemväl förenat, under tillika yttrad önskan, att jemlikhet kunde iillvägabringas uti Länsmännens Löningsvilkor, sorn nu skola vara olika i »erskildte Landsorter; och 2:0. RiksddgsFullmägtiges från Westerbotten Joh. Wiklunds och J. J. Rutbergs samt G. P. WiAsfröms från Norrbotten Memorial, rned hemställan, att som Kongl. Majit genom Nådig Resolution den ?7:de Januarii 1815 förklarat, dat StatsUtsk. Bet ärik anden. Länsmännen i Westerbotten borde i Lön njuta 40 R:d ärligen, intill dess lämplige Boställen åt dern kunde föreslås, det måtte, för Westerocb Norrbottens Länsmän, Hemman till Boställen uphandlas, samt underdånig anhållan om verkställigheten deraf hos Kongl. Majit göras.
Bennet föreslagit, de i Utskis hemställan förekommande slutorden ”dock så att å de förra utrymme beredes för minst 500 sittplatser” måtte utgå, hemställde om R. o. Ad. biifölle Utskis hemställan oförändrad, men denna propos. besva - Den 1 iJ Augusti f m. 251 rade» med Nej; och R. o. Ad. biföll sedermera Utsk:s hemställan, med den af Frih. Bennet yrkade förändring. Anmäldes och lades på bordet ett från Bevilln.Utsk. inkommet Utlåt. JY° 21, i anledn. af gjorde anmärkntr emot Betänk. JV2 4,- ang:de grunderne för den blifvande Allm. Bevilln:n samt föreskrifterna för deras tillämpning. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 12 Augusti 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 12 prot.-utdrag för den 11 dennes samt pleniprot. för den 24 sisth Maj f. m. Föredrogs till justering och godkändes Exped.Utskis den 11 dennes bordlagda, under J\Z 95 afgifna förslag till R. Sta» underd. skrifvelse till K. M., angale nytt formulär för Rikshufvudboken. Föredrogs och remitterades till Bevilln:sUtsk. Gr. Gyldenstolpes, Ant. Gabi-., den 11 dennes väckta och på bordet lagda motion, att i 22 §:n af underrättelserne till Tulltaxan mätte införas det stadgande, att Bräder och Plank, sågade, af furu och gran, äro från tolag frie, äfven vid utförsel. Föredrogs ånyo LagUtsk:s den 29 sisth Juli och 2 dennes, på bordet lagda Betänk. J\s 37, i anledn. af väckte motioner, ang:de brottmålslagstiftningens förbättring. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge detta Betänk, böra punktvis företagas till afgörande. Ropades Ja.
Län, efter förvandling uppgingo endast till 29 R:dr 32 sk., men de borde försättas i lika vilkor med deras vederlikar, så biföll Kongl. Majit, genom Nådigt Bref till Kongl. Stats-Contoiret, af deli 17 Januarii 1815: att intill dess lämpliga Boställen för Länsmännen i Vesterbottens Län kunde föreslås, samma Tjenstemän, hvilka hafva Indelde Hemmailsräntor i Lön, skulle vid hvarje års slut uppbära skiljnaden emellan 4° R:dr i Contant, och hvad den indeldte Lönen, med förvandling efter årliga Markegån» Stats-Utskottets Betänkanden. i3o!> ■gen utgjort, samt beloppet deraf anordnas 'och utbetalas af Besparingarne på Riks-Statens Andra IIufvud-Titul; hvarjemte Kongl. Maj:t lemnade Nådig tillåtelse, alt Länsmannen i Degerforss Socken, som dittills tjent utan Lön, skulle af berörde Hufvud-Tiluls Besparingar få uppbära 4° R-*dr i årlig Lön ; och hvarefter Kongl. Majrt den 22 September 1818 förklarat, att soln både billighet och rättvisa fordrade, att Länsmannen i Degerforss försattes i samma LÖnings-vilkor med sine vederlikar, han skulle från sistberörde års början tillgodonjuta enahanda Löntillökning, sorn de öfrige Länsmännen vid 1815 års Riksdag tillädes, att utgå af andra Hufvud-Titulns Besparingar, derifrån han ock sedermera åtnjutit 70 R:dr årligen med derunder beräknade 7 Tunnor Spannmål eller ett lika belopp, som vid i8i5 års Riksdag, genom den Allmänna Lönförbätlringen för Rikets penninge-Löntagande Civile Ämbetsoch Tjenstemän, beviljades de Länsmän som innehade endast Contante Löner.
I afseende på hvad en ledamot nämnt, att kollationeringar af riksg.konhs fullnns äsigter hade förut bordt ske, så är förhållandet det, som den värde talaren dels känner och dels haft tillfälle att här erfara, att sådana kollationeringar verkligen ägt runi, men att emellan dem i denna stund icke råder fullständig harmoni ä begreppet om rätta sättet för räkenskapernas förande inom kontoret, hvarom R. St. sjelfva framdeles blifva satta i tillfälle att taga kännedom och bedöma huru man skulle kunna uppgöra en säker kalkyl öfver konl:s inkomster och utgifter för hvarje år, hvilken likväl icke blir öfverensstämmande med den af Hr von Troil nu framlagda, sorn på sätt Hr Gripenstedt Den 19 Februari f. m. 419 redan anmärkt, och hvarföre jag år honom skyldig särskild tacksamhet, endast utgör ett omslut af ställningen för kont:s kapitalfond. Ilr Munck af Rosenschöld: Mången af R. o. Ad. skulle måhända tro att det finnes blott ett sätt och ett ändamål för användandet af den ifrån 1845 års början upplupna bankovinslen, nemi. att den öfverlemnas till riksg.-kont. för att hållas statsverket tillhanda; efter alla talare endast yttrat sig för bankovinstens aflemnande till detta ändamål och omtalat huru dervid borde tillställas; men det finnes, utom delta, äfven ett annat sätt, hvarpå man kan använda den vinst som icke för bankens konsoliderande behöfves, nemi. det att vinsten lemnäs till förstärkning af bankens under åtskilliga namn varande lånefonder, pä det alt R. St:s bank derigenom må sättas i tillfälle att bidraga lill räntans nedsättande och vidtaga mått och steg för att tillintetgöra de skadliga och allmänt öfverklagade inflytelserna af priVat-bankerne. Att detta sätt för bankovinstens användande är det nyttigaste, torde icke kunna bestridas, om en räntenedsättning derigenom kan vinnas; ty att näringarne och allm. välståndet derigenom skola upphjelpas är ganska klart. Att detta sätt att använda bankovinsten är del riktigaste, torde en hvar finna, då man är öfvertygad om alt näringarne gjort bankens kapitaler fruktbara.
Säkert är dock, att jemväl en grundligare religions-undervisning, än han vid denna tid förmådde meddela, skulle i unga sinnen blott svagt hafva motvägt vissa vittra föredömen, dem han, just under sin vistelse i Mejerfeltska huset, offentligen gaf med dess och en talrik allmänhets bifall. Man har derjemte påstått, att dessa föredömen voro poetiska öfversättningar af verkligheter, hvilka icke omedelbart kunde tillhöra offentligheten. Det gifves en förvillelse, som är vådligast genom sin siren-konst att antaga skepnaden af en skön naturdyrkan; och den bedömdes af flertalet bland Kellgrens samtida ur en så mild synpunkt, att man deri knappt såg annat fel, än sjelf-ådragandet af en brådskyndad förvissning. Man kallade det att ”lefva fort”, eller ock (i fall man ville uttrycka något ogillande) att ”lefva för fort”. Från detta slags fortfärdighet synes Kellgrens lif, under de första åren af vistandet i Stockholm, ej kunna frikännas. Rosenstein, i sitt företal till hans skrifter, antyder den med de prydliga orden: ”hans ungdom offrade åt nöjet”. Stenhammar, i sitt akademiska minnestal, efter ungefär samma utlåtelser att ”han hade dyrkat nöjet i sin ungdom”, bifogar (ett par sidor längre fram), att ”hans physiska varelse, hvars sammansättning stillasittande och en för trägen arbetsamhet hade redan i den första ungdomen undergräft”, blifvit af ”Stockholms-lefnaden” ännu vidare ”försvagad”. Båda omnämna, med nästan enstämmiga uttryck, ”häftiga lidelser och svallande sinnesrörelser”, hvilka sedermera kufvades, men qvarlemnade tärande verkningar. Det kan ej nekas, att man i åtskilliga af hans tidigast bekanta poemer, och öfverhufvud i den ej så litet Grécourtska ton, som genomklingar de första årgångarne af hans Stockholms-Post, har hjelpredor nog till förståendet af dessa halfqvädna visor.
Deras åliggande måtte väl vara att öfverlägga och besluta angtde Danska Rikets angelägenheter, och, för att kunna väljas till representant måtte väl då erfordras att vara dansk undersåte, emedan Danmark eljest skulle hafva gjort sig till ett åtlöje inför hela Europa, och äfven inför andra länder. Jag måste således vidblifva mitt yrkande. Det skulle visserligen, som Hr Hjerta sagt, gå an att lemna Frih. Blixen inträde här, och sedermera fråga honom om han svurit Danska Konungen trooch huldhets-ed; men jag hemställer, huruvida det vore R. o. Ad. värdigt, att först lemna honom pollett och sedan framställa en sådan fråga samt, derest den icke besvarades såsom man föreställer sig att den borde besvaras, utan i stället den förmodan jag uttryckt befunnes verklig, man då skulle återfordra polletten. Då synes det mig vara vida mera grannlaga om man ålägger Riddarh.Usk. att framställa denna fråga emedan det tillhör denna auktoritet att göra det, och jag kan icke betvifla att man då skall erhålla ett med sanningen öfverensstämmande svsr. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: Jag hade icke ämnat deltaga i denna discussion; men då Gr. Sparre tyckes hafva drifvit mig dertill, beder jag om ursäkt att jag tager Riddarb.fJtsk. i försvar. Hr Gr:n har sagt, att Utsk. blott tyckes förmoda att Frih. Blixen varit Hofjägmästare hos Konungen i Danmark; detta står dock att läsa med tydliga ord i genealogien. Gr. Sparre har vidare sagt, att det skulle åligga Riddarh.Utsk. att bevisa alla de skäl som det ansett ligga i vägen för Frih. Blixens inträde på Riddarhuset. Jag vänder mig till Hr Grin och frågar, huruvida, då Frih. Blixen företedde det omtalade intyget ang:de hans skattskrifning i Sverige, der det blott förekom en Baron Blixen-Finecke, VIII U. 14 210 Den 9 September. men icke något förnamn, det var Utsk:s skyldighet att Levisa det bem8lde Frih. verkligen var den han upgaf sig vara?
Några dagar efteråt på annandag påsk berättade folket, att konungen låg i själatåget, men Ekerot nickade endast på sitt vanliga sätt liksom hade allt varit honom bekant tillförene. En mängd drängar och pigor, hvilka för hungersnödens skull blifvit uppsagda på landet, stodo husvilla och förtviflade i snön på gatorna, och Ekerot gick från flock till flock med händerna i rockskörten och lyssnade och nickade. Om nätterna uppsatte han spåbref, som han sedan inlämnade till öfverhofpredikanten Wallin. De olyckliga, skref han, vänja sig att se in i mörkret, så att de slutligen kunna skönja det, som är skumt och fördoldt för de ljusblinda lyckliga. En blåsig aprildag, när han nyss hade instuckit sitt sista spåbref under Wallins förstugport och hemkommit på kammaren, satte han sig vid fönstret och småpratade med ekorren. Alltemellanåt tuggade han på några torra päron, som han framplockade ur en låda. Bäst han satt så, hörde han klämtslag och larm, och när han sträckte sig ut genom fönstret, såg han slottstaken höljda i gul rök. Han vände sig om mot rummet samt började nedtaga mynten från väggen och inräknade dem noga i sin ficka. Han darrade och hackade tänder, och med ekorreburen under ena armen och tennstopet under den andra stultade han utför trappan ned till gatan. Han knuffades mot husväggen och stod och stirrade upp mot slottet, där dånande eldstrålar redan sprutade fram under de murkna sparrarna. Snart flammade alla de tre längorna som stora bål, och brandens tordönsliknande buller öfverröstade klämtslag och trumhvirflar. – Si si! – sade han. – Nattjärsorna måste fram på ljusan dag! Si, hur de springa i långa rader utefter takåsarna med eld i händerna! Nu klättra de upp på torntaken och hoppa öfver till den nya Tessinflygeln, som stört deras trefnad. De vilja bränna sig själfva inne. Detta är bara begynnelsen. Det skall brinna, allt, allt!
I25l tan all twifwel, om de sörea Summor af 16 til 4 Niksoaler, hwilka troligen hofwa warit utstakade i jämnsörelse emot 7 ?r<:Lonr, widare bibehallaS Dosta Summor böra dersötk esker min tanka nedsättas och rättas ti! hwad för andra AmbecSoch Tjenste, män stadgadt är, nämligen, ingen afgift för den, som ej har öfwer 202 Riksdaler, och i ?rnOsnc för den, som. ager ni och med 6oo Riksdaler i a» lig inkonlst. Om Hstlofl. Nioderstapct och Adeln, som jag hoppas, instämmer med mig uti denna räktel« sr, såsom pa villighet och räcrwisa grundad, sä kunde der lanast stena det sätt, at de i staket af 7.'de lVloms!i!m uptagne, osman upräknade personer derutur alldeleö utesimas, da de kommo ac inbegripas under det ^eneeella förordnandet VIN Bewillnittg as Lön, hwarmed äfwen stall förstas ärligt Arfwvde, kroLenr ines mera, som dermed kan begripaö. Herr as ddoräin, stoban Magnus. wille, såsom Ledamot uti BewillningS-Urstoktet, uplvsnings, wis meddela, ac Ucstortet ansett sig föranlatet fatta en wist ?linLipe: af Löner har dct warit lätt ac utsät, ta en wist ?rc)0.n>; swariaheren har warit, at taxera dem, hwilks icke äga bestämda Löner; men dä de af detta sta! ej kunnat undgå at betala någor, fä har Ukstottet, för ar stadga något wistt för i fraga warande personer, ansett lämpeligt, det de borde crlägg» fran 4 til 16 Riksdaler. Grefwe I, e vv c: n la z u r, 0 I2 es.