Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under det man från den ena hör klagan deröfver, att förebyggandet af Tryckfrihetens missbruk, eller dessas befordrande till straff blifver allt svårare och, i vissa fall, nästan o» möjligt, i anseende till Lagens otillräcklighet och ofullkomlighet, så erfar man, ifrån den andra, lika bittra klagomål deröfver: att, likaledes i anseende till Lagens brister, någon säkerhet för Författare icke gifves: att dessa, äfven med bästa vilja, icke kunna undandraga sig straff-påföljder för hvad de i tillåtna ämnen yttra: att denna våda isynnerhet visar sig för utgifvare af periodiska skrifter, så att den frågan väl kunde göras: Huru vida i Sverige verklig Tryckfrihet finnes? Tillvarelsen af så rakt motsatta påståenden berättigar genast att antaga, det öfverdrift dervid eger rum; men den gifver ock säker anledning, sedan afdrag skett för öfverdriften, att Lagen måtte vara bristfällig. Under den tid af nära ett fjerdedels sekel, som förflutit, sedan våra gällande Grundlagar först stiftades, har Tryckfrihetsförordningen undergått flera ändringar. Med den mig åliggande skyldigheten att fästa uppmärksamhet vid dess tillämpning, har jag utur tillgängliga handlingar tagit kännedom af de Tryckfrihetsmål, som vid Domstolarne förevarit, och anser en kort framställning af hvad jag funnit anmärkningsvärdt vid jemförelsen emellan flera sådana måls behandling icke vara utan nytta för öfversigten af Lagskipningens tillstånd och vid öfvervägande af de skiijaktiga meningarne angående Tryckfrihetslagen och dess tillämpnings-sätt, samt vid profningen af dessa meningars halt och värde. Den vid i8i5 års Riksdag införda ändring i Rättegångs-sättet, att lagligheten af åtalade tryckta skrifters innehåll skall pröfvas af en Jury eller Nämnd, bildar en naturlig epok, sorn anvisar lämpligheten att serskildt betrakta de före och efter densamma förflutna perioderna. Under den första hade man flera tillfällen att tidigt inse följderna af åtskilliga uti i8jo års Tryckfrihets-Förordning innehållna stadgande!».
Då, såsom Hr v. Koch yttrat, hvarje tjensteman skall mantalsskrifvas, der han har sin tjenst, så förefaller det mig vara temligen klart och tydligt, att en fullständig bestämmelse meddelats rörande den ort, hvarest taxeringen af en tjenstemans inkomster skall ega rum, hvilken således bör ske der han har sin tjenst. Likväl, och ehuru jag sålunda icke finner den framställda anmärkningen böra till något afseende föranleda, vill jag dock icke motsätta mig en återremiss äfven af denna §, på det att Utsk:t måtte komma i tillfälle att företaga densamma till förnyad behandling i sammanhang med åtskilliga förut återremitterade §§ af samma förordning. Hr Hjärne: Då omständigheter uti denna § förekomma, hvilka std uti omedelbart sammanhang med förut återremitterade §§, instämmer jag med Gr. Mörner uti dess yrkande om återremiss. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef §:n återremitterad. § 19. Gr. Mörner: I afseende å sportlerna och deras beräkning hafva olika åsigter vid denna fråga gjort sig gällande, hvilka torde, i frågans ännu icke fullt utredda skick, böra till densammas återremitterande föranleda. 208 lien 18 Maj e. ra. Återremitterades. § 20. Gr. Mörner: Då denna § refererar sig till den sednast af Ståndet återremitterade, torde äfven denna § böra återremitteras. Återremitterades. § 21. Hr v. Kraemer, Anders Kober t: Jag anser mig icke behöfva anföra vidlyftiga skäl för att ådagalägga behöfligheten utaf att nu föredragne punkt må återremitteras. Då nemi. l:sta mom. 6:te §:n blifvit återremitteradt, tinnes det väl ieke annat mått och steg, än att återremittera hela denna §. Hvad jag egentligen reserverar mig mot, är beräkningssättet samt den grund, som derför af Utsk:t blifvit lagd. Detta oansedt, anser jag dock att uti K. o. Ad:s föregående beslut finnas skäl nog, på sätt jag förut anfört, för mitt yrkande på återremiss.
Pieste-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den 8 Bonde-Ståndet den 12 1 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse j angående anslag för fullbordandet af nya Dockebyggnaden i Carlskrona samt Jör~ ändring af flintlåsgevär till gevär med slagkrutsantändning. (Stats-Ui.sk. S. A. K. E. K. M:t, som uti Dess till rikets nu församlade Ständer aflåtna nådiga proposition ang. statsverkets tillstånd och behof, bland andra för sjöförsvarets ordnande nödige ansedde statsanslag, äskat följande belopp, att utgå under tre år, med en tredjedel årligen, nemligen till fullbordande af nya dockbyggnaden i Carlskrona 88,500 r:dr, samt till gevärs anskaffande och förändring 30,000 r:dr, har derjemte, uti nådig skrifvelse till Rikets Ständers Statsutskott af den 3 nästl. månad, fästat Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att frågan om förenämnde anslag till dockbyggnadens fullbordande samt förändring af flintlåsgevär till gevär med slagkrutsantändning blefve i så god tid behandlad, att, derest anslag beviljades, arbetena kunde fortsättas från början af 1111 ingångna år, enär det vid dessa arbeten anställda betydliga antal arbetare, hvilka med kostnad och möda blifvit inöfvade, måste afskedas, i händelse anslag till arbetena icke blefve att tillgå. Vid öfvervägande af denna fråga hafva Rikets Ständer väl icke ansett lämpligt att, på förhand och innan Rikets Ständer blifva i tillfälle att reglera statsutgifterna i deras helhet, ingå i pröfning af dessa serskilda anslags Expcditiont-Utskottets Förslag till lind.
Prot. 1862 f 1863. 6 Sami. 1 Afd. 14 Haft. 5 34 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. till Utskottet remitterade, af Riksdagsfullmäktige: Anders Pehrsson från Malmöhus län, N:o 75, Nils Petersson från Calmar län, N:o 96, R. F. Gross från samma län, N:o 218 och Lars Rasmusson från Göteborgs och Bohus län, N:o 411, utan äfven af Rikets Ständers nästlidet år församlade Revisorer, enligt § 56 i berättelsen, och Direktionerna öfver Låne-kontoren; hvaremot Banko-fullmägtige i den af dem afgifna berättelse, bland annat, yttrat att ifrågavarande fond, äfven under de följande åren bör kunna vidkännas årlig förminskning, derest utlåningen inskränkes till den del af allmänheten, som företrädesvis må anses vara berättigad att från samma fond få sina lånebehof tillfredställda; och har Herr A. O. Wallenberg i en inom Yällofliga Borgare-Ståndet väckt och till Utskottet hänvisad motion, N:o 250, tillstyrkt sammanslagning af nämnde fond med såväl Handels-och Närings-diskontfonden, som andra för kreditivoch låne-rörelsc nu anvisade medel, för att derigenom bilda en allmän utlånings-fond af 30,000,000 R:dr. I följd af Rikets Ständers vid sednaste riksdag fattade och i 2:a momentet af Banko-reglementets 153 § intagna beslut kommer den till utlåning med omsättningsrätt anvisade fond att vid detta års utgång utgöra ett beloop af 9,600,000
Uppå de grunder, hwilka redan igenom Protocolls» Utdrag af den 14 nalllidne Februarii dlifwit dc Respective Md-Ltä> den > det lika med !)wad Utskottet i dest förra Betänkande ytterit, fann hwarfc Medborgare i man af förmäga böramildra d under Wopncn gränade och i striden blesterade Stridomans mast tryckande nöd och bekymmer, utan ock trodde att Löntagaren, som endast i arnccnde till sitt ärliga underhäll nniter fördelen af Krigarens bemödanden för Rikets försmår, till d niia när dan bliswit äldrig eller förlam ck', af stna knappa tillgångar för ingen del bör sammanskjuta me a, an dest lyckligare Medborgare, som igenom Solda:enk'
Då Witesoch Ensaks-Böterné funnits under flere föregående år inflyta till omförmäldte högre belopp, synes en förhöjning i beräkningen häraf för den kommande tiden böra äga rum af StatsUtskottets Betänkffnden. 11,000 K:d om äret, och uptages alitsa denna inkomst nu till - s8,000. 18:0 Krut och Salt petter För* Sätjnings Medel. Desse upkomma derutaf, att då för flere Inrikes behof, årligen tarfvas Krut och Saltpetter, såsonl till Bergsprängning, Jagt, Skeppsutredning eller andre landets egne Förnödenheter och lofliga näringar; så erhåiles sådant af Kronans Förråder genom Kongl. KrigsCollegii Anordning, till det pris, som Kongl. Maj:t i Nåder fastställer. Den härföre erläggande betalning inflyter till StatsWerket^ och är alltifrån år 1809 i Riks» Staten beräknad till 35,000 R:d, deruti icke någon anledning finnes till nedsättning, ehuru brist någon gång sig visat, emedan deö. varit tillfällig och egenteligen här» rördt af Krigstillståndet, som likväl efter återvunnen fred, uphört, tvärtom synes den efter förevarande anledningar kunna förökas med 15,000 R:d och upptages till 50,000.- 19:0 Indragne och Besparde Militia, -Lönir.gs och Beställs Räntor, hvaraf en del ingått till förra General Förråds Cassan. Dessa bestå uti följande, nemi. Indragna LöningsRäntor vid Ca - sy6 StP-tsUtsÅottets Betnnftandem valerie och Infanterie Ragementerne, som af alder ingått till General FörrådsCassan; Indrag ne RöningsbästeHemmans och BoställsRäntor vid de från Cavallerie till Infanterie förändrade Regementer. IndragneStamoch Rustnimgs Räntor vid BohusLäns Regemente.
Genom denna s. k. förändring afviker man icke från det verkliga, utan blott från det lagstadgade förhållandet. Om nyttan af den andra förändringen eller af decimalräkningens införande, har jag tvekat och någon gång trott, att detta system kunde vara att föredraga, men likväl icke böra införas, förr än åtskilliga andra ändringar föregått, på det att man ej skulle få för många på en gång, och derigenom förbrylla allmänheten. Men efter sakens närmare begrundande och efter öfverläggningmed kunnige män, anser jag detta system icke böra antagas. Dess fördelar hafva här af åtskilliga ledamöter blifvit uppgifue; förnämligast har man hållit sig lill dess gagn vid addition. Jag medgifver detta, men befarar att hvad som vunnes i addition, förlorades i division, ty 10 kan endast delas med 5 eller 2, dä deremot det nu gällande 12-tals-systemet kan delas både med 2, 3, 4 och 6. Hafva häradsskrifvare begått misstag i addition före begagnandet af decimalsystemet, så är fruktansvärdt, att de komma att göra desto flere fel i division efter dess införande. Det är likväl icke så mycket med afseende på de stora räkenmästarne, hvilka skulle vinna eller förlora på decimalsystemet, ty de hjelpa sig alltid någorledes ur förlägenheten, ritan det är med afseende pä de små räkenmästarne, och på folket i allmänhet, som jag hyser mina betänkligheter. Det är förnämligast ur en nationel synpunkt, som jag anser förslaget icke böra antagas. Hvart och ett folk har icke blott ett grundljud eller en grundton, som det uttrycker i sitt språk, och hvilken det aldrig kan uppoffra, utan på sin egen sjelfständighets bekostnad; hvarje folk har ock sitt grundtal, hvarefter icke blott dess mynträkning, utan äfven dess lagstiftning, dess beskattning, dess mått, mål och vigt rätta sig, och hvilket man ej kan ändra, utan att på alla håll stöta emot både plägsed, stadga och nationalitet. Ett sådant tal är hos oss 12-talet; det går tillbaka så långt som häfderna, ja så att säga längre, ty det går ända till raythen, der 0- den är omgifven af 12 andra gudar.
Enl. livad jag hört af flere, som tillhöra Linköpings län och stift, så verkställes der genom en gjord öfverenskommelse alltid en sådan revision som omförmäles i den föreslagna und. skrifvelsen. Sådant är likväl icke förhållandet öfverallt i landet. Här har tillkommit en förändring, hvilken gör behofvel af en större kontroll ännu mera nödigt, derigenom alt under förl. år i afseende å fattigmedlen presterskapets ansvarighet blef förändrad till sin idée. Det finnes dock både legationer och från dem samlade fonder, så alt derigenom medel bestämdt qvarstå under pastors ansvarighet. De äro samlade kassor som tillhöra kommunen, och det låter visst väl, att den må sjelf draga försorg om sina angelägenheter; men ofta händer att för ögonblickets fördel förbises hvad som för framtiden medförer gagn. Enskilda förhållanden göra ock att omständigheter förbigås, emedan ingen vill väcka talan derå; men om några blefve valde lill revisorer och sålunda skyldige alt anföra talan och alt stå till moraliskt ansvar derför, så blifver ock förhållandet helt annorlunda. Täckes K. M. att fästa nådigt afseende å den und. skrifvelsen i detta hänseende, så lära ej heller komma att saknas de föreskrifter, som Frih. Palmstjerna anser bchötliga alt ytterligare 504 Den 10 Maj. bestämma. Det faller sig emellertid klart, att så väl de anmärkn:r, hvilka revisorer göra, som de, hvilka kunna i sockenstämma göras, bero på sockenstämman och på de laga undersökningar och åtal, som derpå följa; så alt något särskildt stadgande i afseende på revisorerna i delta fall, ser jag ej vara af behof att utsätta. Gr. Lagerbjelke: Hvad Hr von Hohenhausen nu här anfört, är i mina ögon ett ytterligare skäl till afslag å betänk. Det slår nemi. endast: att kyrkans räkenskaper böra revideras genom revisorer. Jag tror det vore olämpligt att kyrkans räkenskaper ovilkorligen skulle revideras genom revisorer, under det att fattigvårdens räkenskaper ej skulle det. Det borde väl vara lika för alla räkenskaperna.
En märklig tafla, full af lif med en viss politisk anstrykning. Budejan, en äldre fetlagd jente, hade nyss mjölkat, så vi kunde välja emellan spenvarm mjölk, dito kall söt med ett häpnadsväckande gräddlager, blåsur dito (som är en nationalförfriskning) samt getmjölk. Vidare valdes emellan mysort (mesost), färsk ost, upplagd med sked likt smör, kokt ost och getost; smör och fladbröd oföränderligt samma oförenliga födoämnen. Denna säterstuga hade två sängar, stående midtför hvarandra, lika hårdt packade med hö, som tvenne politiska motkandidater med goda föresatser och löften, och på en stilla fråga, om hvar vi fingo ligga, svarade budejan: »Gjätergutten och ni kunna ligga här! jag finner väl en annan plats». Två sängar och fem personer, sex med gutten! En vemodig stämning bemägtigade sig allas sinnen, och jag beslöt att ligga på golfvet, om budejan kunde uppdrifva en hötapp i det stråfria fjösets hemligaste gömma. Då ljöd en mycket ungdomlig uppsvensk stämma genom den tilltagande skymningen: »Det är väl ej orimligt begärdt, att Ave, som är äldst och visast bland oss, åtager sig gutten!» Och så följde en sinnesrörelse, som röjde sig i starka skakningar i våra egna stofthyddor samt i säterns gistna fönsterramar. Nu inträdde budejan med en bundt hö i ett lakan, och detta försatte oss i allvarlig stämning, ty om än en befjädrad skånk gås deri kunnat ha redt sig ett ensamt näste, så förslog det föga för mig, om jag ville skydda mig från golfvets hårdhet samt undgå närmare bekantskap med en fårfälls lifliga inbyggare. Kandidaten bedöfvade dock dessa med en dosis af Tjäders, och så redde jag mig en bädd vid spiseln. De fyra andra kamraterna intogo de två sängarne; budejan lade ett nytt bål på spiseln och gick; lågan slog upp klar och flammande, och vid dess sken sågo vi gutten inträda i stugan.
— Deremot hafva Hrr Lefre'n och Gripenstedt sökt att med exempel sådant bevisa; men de företräden, som nämnde Hrr uppgifvit, uppväga, enligt min öfvertygelse åtminstone, icke de olägenheter, som i allmänna rörelsen skulle åstadkommas, derest det nya systemet införes. Lika med Hr von Hohenhausen har Hr Rosenblad förordat att myntet ej borde utmyntas i så små stycken, som Utsk. föreslagit, emedan det för en gröfre karl vore svårt alt handtera; men i vårt grannrike Danmark har raan i flera år haft mycket mindre mynt, än det nu föreslagna, utan att någon olägenhet försports för allmänheten att detsamma handtera. Hr Rosenblad har klandrat, att Utsk. afvikit så till vida från den K. propos-.n att det borttagit benämningen ”kurant” från r:drn, och att benämningen r:dr således står ensam qvar, enligt förslaget. Jag bar bilrädt denna mening inom Utsk., och anser det ej vara skäl att genom benämningen antyda något sämre mynt; enär det bör vara lika godt som silfver. — Att benämna det, på sålt llr von Hohenhausen antydl, med ”en r:dr papper”, anser jag icke vara riktigt; det stöter örat och låter åtminstone icke bra. Pä dessa skäl och flera andra på f. m. anförda, yrkar jag afslag å betänk, och instämmer med de Hrr, som yttrat sig i sådan afsigt. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Gr. Cronhjelm har, i hvad han nu yttrat, motsagt hvad jag på f. m. anförde om bchofvet alt genom särskildt namn skilja en olika sak från en annan med samma namn, nemi. r:drn (r:gds) eller den r:dr, hvilken af de nu brukliga 2:ne i papper skulle bibehållas och enligt Banko-Utsk:s förslag endast komma att heta r:dr, från de båda öfriga b:co r:dr och silfver-specie r:dr.
Han har anfört, att då i cap. 2 §:n StrafF-b:n endast stadgade, att dråpare och andre grofve missgerningsman skola genast å färska gerning gripas och i häkte sättas, så borde delta stadgande ej vara tillämpligt på dem, som lasteligen utlåta sig om Konungen; men härvid har han förbisett, att då delta lagstadgande skrefs, stadgade 5 cap. 1 §:n Missg-b:n för sådant brott lifvets förlust, hvilket nyligen blifvit ändradt. Då ett så svårt straff stadgades för brottet, så måste den sorn begått detsamma anses såsom en grof förbrytare. Delta svåra straff qvarstår ännu alternativt i det nya lagstadgande, sorn sedan tillkommit, och jag tror derföre, att det nödvändigt måste lemnäs åt domarens pröfning, huruvida den tilltalade hör inmanas i häkte. Men deraf följer icke, att han genast skall häktas, då K. M. beslutat, att undersök ningen bör fortgå;” ty här, såsom i hvarje annat mål, bör domaren tillse; huruvida sådana Omständigheter emot dén tilltalade förekommit, alt anledn. är till lians inmanande i häkte. Jag tror äfven, att det är ett misstag att häktande aldrig borde äga rum för förbrytelse emot Tryckfrihets-förorordntn, förrän juryn förklarat den anklagade skyldig. Man kunde ju tänka sig, att en person i tryckt skrift formligen uppmanade till uppror. Haus förbrytelse vore constaterad, och jag vill då fråga, om det ej vore domarens pligt alt genast förordna orri förbrytarens inmanande i häkte, ehuru juryn naturligtvis icke förr än någon tid efteråt kunde meddela sitt fällande utslag. Hvad åter angår Frih. Cederströms anmärkn. att det icke skulle vara min rättighet att här föreslå någon ändring i Tryckfrihets-förordnln, emedan någon ändring deri på detta sätt ej må tillvägabringas; så får jag blott ånyo erinra honom om hvad jag förut framställt, att här icke är fråga om någon förändring i Tryckfrihets-förordntn; ty för att förändring skall anses ske i en lag, måste samma lag innehålla något stadgande i det ifrågasatta ämnet; men nu innehåller
Hon räckte honom en af kryckorna, och han betraktade den noga. »Ja det var annat än min stackars qvinnas!» utbrast han beundrande. »Men de äro väl mycket dyra?» »Jag fruktar det.» »Men det gör ingenting; hon skall ha sådana i alla fall. Frun får ursäkta min påflugenhet, men jag kunde icke låta bli att fråga.» »Jag är glad, att ni gjorde det», svarade hon sakta, »det var snällt att ni tänkte på er sjuka hustru.» »Jag har alltid tänkt på henne», sade han okonstladt, och tårarne stego honom i ögonen, »der har blifvit gjordt allt, hvad i menniskoförmåga står, men det har inte hjelpt.» »Det är hårdt, när modern i ett hus skall vara sjuk», sade frun utan att se upp. »Jag tror väl det», svarade han och skakade sorgset på hufvudet, »men kan frun tänka sig, att, så dålig hon är, har min qvinna sjelf väft de här kläderna. Med öm stolthet höll han fram sin ena rockärm, och frun strök med handen deröfver. »Det är ett mycket vackert tyg», sade hon. Hon såg honom nu i en annan dager, och uppmuntrad af hennes vänlighet började han berätta – oförbehållsamt, som landtbefolkningen gör det – om hustruns långa sjukdom, om sina pröfningar, sina sorger och förhoppningar, och allt som han talade, greps han af sin egen känsla och hågkomsten af, hur han lidit och arbetat samt alltid sökt att hålla sig uppe. Blicken miste småningom sin slöhet och hållningen blef säker. Men ibland måste han kämpa mot de frambrytande tårarne, ty ruset gjorde honom ännu lättrörd. Så gick han, efterlemnande ett vänligt minne och ett talande vittnesbörd om en sann tillgifvenhets förmåga att höja och förädla allt, som deraf genomtränges – till och med en drucken man. Från Ramlösa. Det var söndag. Helsingborgs hamn låg spegelblank, och från balkongen, der vi sutto, hade man en förträfflig utsigt öfver sundet, som gick i små glittrande vågor, skarpa och snabba, så att det skar i ögonen.
Om nu förhållandet är sådant, alt Hr Tersmedens förslag framsläldes under discussionen, så egde Hr Tersmeden ostridig rätt dertill. Jag får emellertid förklara, all jag icke var närvarande, då motionen väcktes, så alt jag för min del icke kan lemna något vittnesbörd, huruvida den framställdes under eller efter öfverläggningen om sjelfva hufvudfrågan. Men jag kan dock icke föreställa mig, alt den väcktes under discussionen, emedan den blifvit bordlagd och på föredragningslistan upförd efter andra ärenden. Ty hade den under discussionen blifvit väckt, så borde den väl också hafva blifvit behandlad i omedelbart sammanhang med hufvudfrågan. Ett sådant föredragningssätt synes åtminstone öfverensstämma med 49 § Riksd.-Ordn. Framställdes återigen denna fråga efter del R. o. Ad. slutat öfverläggningen i sjelfva hufvudsaken, då lärer livar och en finna vådan af alt afgöra eli dylikt förslag, utan ali det förut blifvit lill Utskott remitterad). Ty på delta sätt skulle man aldrig ega någon säkerhet, all icke hvilket beslut som helst skulle kunna uphäfvas. Frih. Stjernstedt: Jag ber att få fästa upniärksamheten derå, alt om också Hr Tersmeden under discussionen harle yttrat någonting i den syftningen, all R. o. Adis beslut rörande ifrågavar:de ärende borde betraktas som eli sammanhängande helt, så hade någon öfverläggning derom likväl icke kunnat ega rum, förr än Ståndet fattat sina beslut i afseende på alla punkterna, emedan del icke var möjligt hvarken för honom eller någon annan alt derförinnan afgöra, huruvida frågan borde som ett helt behandlas. Hade R. o. Ad. afslagit någon väsendlligare del af sjelfva hufvudfrågan, så hade ju den af Hr Tersmeden gjorda framställning icke kunnat komma i fråga. Frih. Raab, Adam Christian: Jag liar icke varit i tillfälle att vara närvarande vid den föregående discussionen, och ber derföre att få förnlskicka några anmärkningar, hvilka R. o. Ad. torde ursäkta, i fall de vidröra ämnen, som här redan förut blifvit behandlade.
På alla dessa skäl, och då ett åldrigt samhälles statsform icke, utan äfventyr för sjelfva samhällets bestånd, kan ensamt efter theoretiska grunder omskapas, har Utskottet, som dessutom anser endast det representationssätt vara rationelt, hvilket sannt ålergifver eller afspeglar statens inre organism, funnit sig böra antaga Ståndseller Class-val såsom grund för det representations-förslag, Utskottet nu går att afgifva. Hvad dernäst, bland hufvudgrunderna för national-represenlationens ombildning, fordrar att pröfvas och afgöras, är frågan, huruvida den nya representationen bör utöfva sina functioner på ett rum; eller delas på flera. Constitutions-Utskottet har redan här ofvan antydt olägenheterna af den närvarande slåndsfördelningen på fyra rum, — en organisation, som i förening med det invecklade arbetssättet ofta verkat hämmande för fortgången af ärendenas behandling, och osammanhang i besluten, samt derföre länge varit föremål för anmärkningar. Bland annat, som i öfrigt 12 Constitutions-Viskottets Memorial, N'.o 26. emot denna organisation erinras, förekommer, dels att de serskildta Stånden skola hvar för sig besluta öfver ämnen, deri möjligen blott ett eger egentlig sakkunskap, dels att, i följd af denna Ståndens isolering, beslut kan åstadkommas, som, äfven om representanternes antal i alla Stånd vore lika, befunnes i strid mot majoritetens åsigt, dels ock att, vid målens afgörande, det ena Ståndet icke kommer i tillfälle att granska de öfrigas meningar och beslut. Någon tvekan kan således icke hos Utskottet uppstå för tillstyrkandet af en sådan ståndsfördelnings upphörande.