Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Och beträffande Lönqrens tillika gjorda anhållan, att fa liquidera befi skuld efter beräkning af en lindrigare och annan Wexel, Courän den gängbara, sa förekommer härwidAtt Con tvi« - 2028 Den 26 Julli. tomts fordran för de med protest återkomne Wexlar, utgiorde är 1799, dä liquiden författades, med inberäknande af Wexel.-ranta och Protest »kostnader, en Summa af R:d^r 17,57;: Hamburger Banco; hwaremvt Contoim redan fatt uppbära R:d. 18,140: 20 — i samma mynt, sä att LöngrenS annu återstående skuld endast härrörcr ifrån beräknade interehen, och dä dcsie interesien tili största delen upplupit under en tid, dä Contoiret marit i tillfälle att förse sig med andra Wexlar i stället för de protesterade, till en lindrigare Cours, än den hwartill sistnämnde Wexlar blifwit stutade, har Utskottet ansedt billigt, att när fräga nu endast är om en Contoirels räntefordran. Löngrens bttalningsskyldighct, i anseende till Cours-beräkningen pä nägotsätt warder lättad; bwarföre och Utssottet welat förestå, att Löngren erhåller anständ till detta ars stut med betalningen^ af desi ssuld, och till hwilken tid den samma, sä till Capital som upplupne och widare uvplöpande räntor sär liquideraS i Swensst Bancompnt efter Femtio Twä (52) ssillingar för En Riksdaler Hamburger Banco, swarande mot den Cours i Credit-Sedlar, hwarefter Wexkarne är ,799 blifwit saide.
82 och fick fyra alnar lärft vid årsmot; jag mins som en vacker dröm när Strengnäs kloster hade fjorton skeppund humle om året och man drack Rochelle om Fredagarne! Det är en dålig religion den här nya! Men hvad har du för arbete för dig? Jag tigger! Hvad gör du? Jag stjäl. GÖRAN. MÅRTEN. GÖRAN. Du har icke öfvergifvit det andliga ståndet? Icke i så måtto! MÅRTEN. GÖRAN. Jag menade icke så; är du munk ännu? Ibland; det är så sköna vida ärmar och djupa fickor på de svarta rockarne. Mitt tycke för kyrkan sitter qvar ännu: här är alltid svalare om sommaren och varmare om vintern och jag älskar att se folk omkring mig mycket folk! Du har blifvit dålig, Mårten! GÖRAN. MÅRTEN. Det blir man, när man blir gammal. Jag var alltid för glad, det var min olycka; du var alltid för ledsen, det var din! Säg mig en sak, Göran: tycker du att du är bättre än jag? Ja, litet! Jag stjäl inte! GÖRAN. MÅRTEN. MÅRTEN. Det är sant Men jag är helare än du! Scen II. DE FÖRRE, DEKANTEN ([f. ä. Kyrkvaktaren] från sakristian; läser i ett plakat). En gammal bekant! God dag, kyrkvaktare! Har kyrkvaktaren släppt in grändfolk, tror jag! Ut! Vet inte I hvad I gör! MÅRTEN. DEKANTEN. MÅRTEN. DEKANTEN. MÅRTEN. Jag är dekanten i Stockholms Stadskyrka och icke kyrkvaktare! Men I har varit kyrkvaktare. När solen går upp, så går månen ner; I har en ny tjenst, dekant; I får väl lof att ha en ny tro nu också! Veten I hvem denna är för? Skampallen? Nej! DEKANTEN (pekar på pollen). MÅRTEN. DEKANTEN. Magister Olof Petri, förr kyrkoherde, skall stå kyrkoplikt innan han går till döden! Hvad säger I? Han! Är det sant? GÖRAN. MÅRTEN. DEKANTEN. Det står skrifvet här!
N:o 270, angrde förbättring af lönevilkoren för RiksgrsKontrs tjenstemanna-personal och vaktbetjening; N:o 271, med förslag till voterrs-propos. i anledn. af RiksStrns skiljaktiga beslut i fråga om begärdt anslag eller lån för staden Christianstads kostnader till följd af kolera-farsotens härjande derstädes under höstetiden år 1857; N:o 272, angrde verkstäld omröstning i fråga om den förre Just.Ombudsmrn Theorell tillerkände pension; Nro 273, angrde verkstäld omröstning i fråga om eftergift af den f. d. LandsKamereraren Svante Lindberg ådömda ersättningsskyldighet ; N:o 274, angrde verkstäld omröstning i fråga om ett anslag till LifBeväringsRegrtet; Nro 275, i anledn. af verkstäld omröstning i fråga om löneförhöjning åt Statens embetsoch tjenstemän m. fl. för år 1857; Nro 276, angrde verkstäld omröstning i fråga om medels anvisande till påbörjande af Stockholms befästande å landsidorne; Nro 277, angrde verkstäld omröstning i en fråga rörande den till folkundervisningens befrämjande anslagna halfva personliga skydds-afgiflen; Nro 278, med förslag till reglementariska stadganden, angrde förändringen af RiksgrsKontrs kontanta behållning; Nro 279, med förslug till voterrs-proposrr i anledn. af RiksStrns skiljaktiga beslut i fråga om återställande till bolaget för jernvägs-anläggning mellan Köping och Hult af de till säkerhet för 394 Den 24 Februari. detta företags fullbordande i K. StatsKont. återstående deponerade medel; N:o 280, med förslag till voter:s-propos., i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, i fråga om lån för en jernvägs-anläggning emellan staden Borås och vestra stambanan; Sammansatta Statssamt Ailm.
Beträffande slutligen de gjorda framställningarne om jemkning och lindring uti knekte-roteringen, så och alldenstund Rikets vid innevarande riksdag församlade Ständer medgifvit upphörandet af det från rotehållarne vid indelta infanteriet utgående bidrag till soldat-beklädnadens anskaffande och underhåll, samt i stället beviljat ett betydligare anslag, hvarigenom rotehållarne tillskyndas en icke obetydlig lindring uti roterings-besväret, får Utskottet, med åberopande derjemte af hvad Krigsoch Kammar-kollegier ne, uti dess förrberörda underdåniga utlåtande af den 4 Oktober 1856, yttrat, hemställa, att de ofvannämnde förslag om jemkning och lindring i knekte-roteringen äfven måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Stockholm den 21 Januari 1858. Reservation: af Riksdags-fullmäktigen Anders Medin från Kronobergs län. STOCKHOLM, tryckt hes Eric Westrell, 1858. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 47. 1 N:o 47. Utlåtande, i anledning af vackt motion om befrielse från rotering för Ansätts hemman i Jemtlands län.
Varande härigenom jemväl besvarad en af riksdags-fullmäktigen Jöns Pehrsson från Blekinge län inom Bonde-ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion om årligt anslag till nämnde, å Gungvala egendom inrättade, landtbruks-skola. 20:o. Till Utskottet äro från Borgareoch Bonde-stånden remitterade följande, inom nämnde riks-stånd väckta, motioner, nemligen: af hr Falhem, E. E., som, med åberopande af Hushållnings-sällskapets i Kopparbergs län uppdrag, begärt, att Rikets Ständer måtte anvisa 2,000 r:dr Bih. till R. St.
Huru granskaren vet, att bearbetaren » märkvärdigt nog » icke känner orsaken, hvarför hökar och falkar begifva sig af, då de blifva utsatta för sädesärlans förföljelser, tycks mig oförklarligt, då Brehm i öfversättningen fått säga, att sädesärloma » varna härigenom alla andra foglar och nödga sålunda mången sparfhök attafstå frän sin jagt », en säkerligen bra mycket bättre naturförklaring än granskarens antagande af » skrämsel öfver att de blifva uppdagade ». Måhända har granskaren sjelf en alldeles öfverflödig känsla af denna skrämsel. När Brehm anför falken såsom antaglig skrämselinbillning i talgoxens föreställning, då denne ser en hatt kastad i luften eller hör ett livinande ljud, och detta på den grund, att han sett talgoxar då bete sig på samma sätt som, när de sett en falk, eller hört det brusande ljudet från dennes vingar, utropar granskaren: » Här uppträder bearbetaren såsom en riktigt öfver-dådig tankeläsare. » Stackars bearbetare! Och när det heter hos Brehm, att talgoxen drar åt sig så stora stycken som möjligt: — denna möjlighet naturligtvis hänförd till talgoxens * icke till granskarens, förmåga — då tviflar granskaren, » att äfven den värsta talgoxe kan nafsa åt sig t eX. ens en vanlig fläskskinka ». God dag! Yxskaft! Att mesame och andra småfoglar » sakna förmågan att klättra », sä som granskaren yttrar sig, kan endast påstås af den, som ej känner t ex. den vanliga nötväckan eller andra klättraretättingar; och hvad mesame beträffar, torde väl en granskare kunna ursäkta sjelfya Sundevall (som uppstält skil-naden mellan de klättrande och klängande foglame) då denne yttrar om stjertmesarae, att de klättra vida sämre än de egentliga mesame.
Med föranledande af Banco-Utskottets, uti dess utlåtende N:o 44 öfver de inom Riks-Stånden gjorde anmärkningar vid betänkandet N:o 29, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse, m. ru. (pag. 6) uttryckte förbehåll, att framdeles, efter sammanträde med StatsUlskoltet, få till Rikets Ständer inkomma med yttrande, om och huruvida någon förändring i afseende på formen för de Riksgälds-Contorets obligationer, hvilka Banken för närvarande eger, kan anses vara af nöden, hafva Utskotten numera till gemensam öfverläggning förehaft denna fråga; och då G Slatsoch Banco-Ulskotlens Memorial S-o i36. Utskotten, enligt hvad i Banco Utskottets förstberörde utlåtande jemväl linnes anfördt, anse ifrågavarande obligationer vara föiskrifne på belopp och i en form, som göra desamma mindre användbara för det ändamål, hvar» till Banken kan komma att desamma begagna, hemställa Utskotten, att samma Obligationer malte komma att omskrifvas, enligt det vid detta memorial fogade forraulair, med iagttagande derjemte: l:o att Obligationerne graveras med någon olikhet för hvarje Serie, samt förses med vignetter; 2:o att ränte-kuponerne tryckas och stämplas med RiksgäldsContorets insignier, samt 3:o att dessa ränte-kuponer utfärdas för endast tio år, eller att inlösas till och med den 31 December 1854, och att derefter nya ränte-kuponer utställas å ytterligare tio år för de obligationer, som då ännu icke blifvit utlottade. Stockholm den 16 Maj 1845. Reservation: af Herr Schartau: ''Alt nu åter efter mindre än 4 års förlopp, omskrifva Riksgälds-Contorets obligationer, anser jag vara hvarken nödigt eller nyttigt.
Till de mindre stipendierna, af hvilka de första utgöras af 160, meri några blott af i5o rldr, äro alltid liera sökande, emedan dertill blott fordras att hafva tagit student-examen. Stundom har det handt, att till lie lediga högre stipendier icke mer än en sökande anmält sig, och hvilken varit något för svag till sina kunskaper för erhållande af ett sådant stipendium. Då trodde Ridd.directln, att ändamålet skulle vinnas genom att dela dessa större stipendier uti mindre af 120 rldr blco hvardera; men Ridd Utsk. ansåg det vara bättre att bibehålla dem vid 240 rldr och lemna deni åt medicinae-candidater, som skulle uppehålla sig vid Carolinska institutet, cmedan sådana ofta sakna medel och måste afbryta sin kurs. Dessutom finnes här ett Gutermutiskt stipendium för resor utrikes, hvilket lemnäs åt philosophias-magistrar och jurisdoctorer; men testator har uttryckligen sagt, att det aldrig får tilldelas någon medicinse-candidat för konstens opålitlighets skull. Utskls förslag i gide §ln Litt. A, blef af R. o. Ad. bifallet. gide §ln Litt. B. Hvad Utsk. här föreslagit blef af R. o. Ad. bifallet. gide §:n Litt. C. Hr von Hartmansdorff: De föreskrifter, som hittills varit gällande i afseende på deras kunskaper, som skola erhålla ifrågavar. näringsstipendier, äro så obestämda, att de ynglingar, som antagits, ej kunnat annat än vara ganska olika lill sina kunskaper. Det står i föreskrifterna, att de skola Den 4 Juni f. m. hafva fyllt 16 år och förskaffat sig erforderliga kunskaper. Dessa kunskaper äro också uppräknade, nemi. christe adorn, moral, historia och elementerna af fysik och chemi. Pä lefvande spink göres jemväl afseende o. s. v. Det der later alltför vackert, men det kan betyda ganska litet, äfven så väl som det kan betyda mycket.
'Oetta ware uog om TjcnstchZonetr Förmä» nerne at de som i den framför alt angelägna Ladugärd-» skötseln sjrlfwa emottaga och inneberga kreaturens winter» fdrräd, äfwen komma at det upstllla, torde bfwcrwäga alla andra som kunna nämnaS: Skörden och inbergnlngen af god eller sötig säd, sä widt dct ankommer pä mer el» ler mindre ihärdighet derwid, torde ' ^llcr wara likgiltig för dem som skola fä födan de et ord ingen ärstid synes tjenligare, och för at ej borttaga tid wid öfwcrläggningar ber den sä wäl bchöfwes, fbrbigär jag hwah mera kunde sägas för den af mig ansedde bästa flyttning-' tid; och will endast nägot tillägga om sä til sägande det enda inkast jag förmodar kunna med anseende af motskäl gjbras.
Grefven har trott denna frågas afgörande kunna uppskjutas. Om det sker, och Ordföranden sedan vägrar publiciteten i annan form än att stadgandet derom införes i RiddarhusOrdningen, komma vi i en ganska besynnerlig belägenhet. Vi hafva då sagt, att publicitet skall äga rum, men han säger deremot, att det ej kan ske utan införande deraf i RiddarhusOrdningen. Då måste vårt Beslut antingen förfalla, eller sjelfskrifvet komma in i RiddarhusOrdningen. Dessutom har Grefve Frölich anmärkt, att LandtMarskalken vid sista Riksdagen ansåg sig oförhindrad att göra proposition nära nog lika med den, Herr Grefven nu yrkat. Om vi genomgå hvad som då föreföll, finna vi, alt den af LandtMarskalken framstäldte proposition innehöll orden: såsom 76 JiiddarhusUtskottet föreslagit. Detta Utskott tillstyrkte då, att stadgandet om offentlighet vid våra öfverläggningar skulle intagas i RiddarhusOrdningen. Nu har deremot Utskottet afstyrkt sådant. Förhållandet är derigenom olika. I öfvertygelse, att Grefve Frölich fäster uppmärksamhet vid hvad jag anfört, och derefter jemkar sig, anhåller jag få yttra mig om införande af publicitetsfrågan i RiddarhusOrdningen. Jag medgifver gerna, att 12, i3 och 17 §§. i RiddarhusOrdningen möjligen kunna tolkas så, alt publiciteten kan medgifvas utan tillägg i RiddarhusOrdningen. Men om man läser allt, hvad i RiddarhusOrdningen står angående rättigheten till inträde på Riddarhuset, kan väl ingen neka, att andan deri är, att Plena skola vara slutna. Om det måste medgifvas, att andan är sådan, hvarföre då, (må det uttrycket icke misstydas, ) gå advocatoriskt tillväga. Hvarföre då ej antaga den väg, som är oss öppen, och på hvilken en af Konungens Rådgifvare förklarat, att frågan oss icke vägras. Utskottet har anfört, att man då skulle anse offentligheten såsom en rättighet.
Maj:t för Sin del funnit tillökning uti nyssnämnda pensions-belopp åt den åldrige tjenstemannen destohellre vara af både rättvisa och billighet påkallad, som detsamma, under nu varande förhållanden, ingalunda vore tillräckligt för de oundgängligaste lefnadsbehofvens fyllande, samt härtill komme, att Kongl. Räntmästaren af Wåhlberg kunnat vid löneregleringens uppgörande förbehålla sig rättigheten att fortfarande under lönen tillgodonjuta den förhöjning för spanmålen, som han hittills uppburit, ehuru han, för att i hvad af honom berodde, underlätta verkställigheten af samma lönereglering, från omförmälda rättighet afstått. Af alla dessa skäl och med afseende jemväl å af Wåhlbergs städse ådagalagda utmärkta redbarhet, bepröfvade nit och i allo hedrande förhållande, har Kongl. Majit föreslagit, att Rikets Ständer, i likhet med hvad förut medgifvits för Kammarkollegii, Kammar-rättens samt flera f. d. Magasins-kontorets embetsoch tjenstemän, hvilke, ehuru de ej innehaft ordinarie löner, likväl fått deras arfvoden motsvarande pensioner sig tillagda, måtte förklara af Wåhlberg berättigad att, under de för civile tjenstemän i allmänhet stadgade vilkor, uppföras å allmänna indragnings-staten till pension, motsvarande sammanlagda beloppet af hans innehafda lön och arfvode, 2,600 R:dr B:ko, eller 3,900 R.dr R:mt, att beräknas och utgå från och med början af December månad år 1855.
Jag är således långt ifrån att häruti önska någon ändring. Men då man utsträckt begreppet om en frågas afgörande derhän, att hvilken fråga som blifvit väckt, så beror det icke mera af Ståndet att pröfva, huruvida den bör upptagas eller ej, då ovilkorliga nödvändigheten af en remiss uti 49 § af Riksdags-Ordningen i följe häraf blifvit bestämdt uttryckt; då synes mig, att man gått längre än ett billigt afseende på den enskildes rätt och ett lika skäligt på fortgången af ärenderne synes med skäl kunna fordra. Den enskildes rätt såsom medlem af den Lagstiftande Magten synes mig aldrig kunna blifva annan än att granska de ämnen, som under öfverläggningarne förekomma, att till gjorda Förslag lemna sitt bifall eller afslag och att till en dylik granskning framställa hvad han finner höra utgöra ett föremål för Lagstiftningens omsorger. Sättet af denna granskning är ovilkorligen den Corps’ rätt att bestämma, hvilken pröfningen deraf tillkommer. Om nu en Corps beslutat att ej fälla ett definitift omdöme om en sak, förr än den af någon dess afdelning blifvit närmare pröfvad och utredd, är det väl derföre en oundviklig följd, att samma Corps skall finna värdt uppmärksamhet allt hvad som inom dess sköte af enskilda framställes, att den bör betaga sig rättigheten att ej upptaga, hvad den ej skulle anse värdt någon pröfning? Jag kan för min del ej finna en sådan följd enlig hvarken med naturlig rättvisa eller med försigtighetens skäliga fordringar. Den förra kan ej fordra, att den enskilte ovilkorligen åtnjuter ett vidsträcktare inflytande, än som dess rätt kräfver; den senare kan ej medgifva, att den Lagstiftande Corpsens värdighet, att dess tid förloras, att onödigtvis oro och missnöjen beredas igenom öfverläggningar om ämnen, som ej förtjena någon öfverläggning.
Hvad irsta frågan beträffar, har vexelundervisningssälskapet af staten fått begagna byggnaderna å Mariae f. d. bränneri på Södermalm, har fått aooo r:dr en gång för afla till inredningen samt ett årligt anslag af 2000 r:dr. Huru sälskapet användt byggnaderna och byggnadsbiträdet torde tillräckligen vara kändt af de ledamöter, som besökt skolan, der ett läsrum finnes för 220 barn, arbetssal för flickorna, gymnastiksal för gossarna, åtskilliga köksoch boningsrum, dem Direct. upplåter åt Prins Carls läroinrättning mot verkstäders begagnande i hennes hus, samt boningsrum för lärare och lärarinna. Reparationskostnaderna hafva gått till 12,295 r:dr. När derifrån afdragas de 2000 r:dr, sälskapet fått af staten, har det af egna medel användt io,2g5 r:dr. Med det årliga anslaget af 2000 r:dr har sälskapet besörjt undervisningen i alla till folkskolor hörande ämnen, kyrkosång deri äfven inberäknad åt 220 barn, hvaraf ungefär i5o gossar och 70 flickor; i gymnastik åt gossarna; i arbetsskolan åt flickorna i de mest förekommande qvinliga handarbeten; i snickare-, skomakare-, skräddare-och smedshandtverk åt 44 gossar; i vexelundervisningsmethoden åt 23 skollärare-elever, af hvilka en stor del fått begagna fria boningsrum i det åt skolan upplåtna huset. Hvad 2.‘dra frågan vidkommer, föremålen, hvartill de äskade 2000 r:dr skulle användas, visar sig främst behofvet af ett seminarium för bildning af lärare åt folkskolorna. De personer, hvilka skola lära sig methoden, äro vanligen medellösa, och församlingarna lemna dem sällan så mycket understöd, att de kunna uppehålla sig här någon tillräcklig tid. Derigenom, att en underlärare ett halft år begagnade tjenstledighet, fick Direct. tillfälle att, genom besparingarna på hans arfvode, till husrum för sådana elever jemväl lägga underhåll, och vann derigenom den fördelen, att ett större antal än vanligt qvarstadnade och fick undervisning. Om nu R.
att han, som städse med nit och skicklighet fullgjort sina tjenste åligganden i Banken, hvarest han i början af år 1849 såsom alldeles beröfvad synförmågan på pensions-stat förflyttades, med åtnjutande såsom pension under sin öfriga lifstid af dä egande lön, 800 R:dr Banko ärligen, icke i ringaste män kunde, såsom blind, genorrt arbete bidraga till sitt eget och sin af hustru samt 4 minderåriga barn bestående familjs utkomst, sä ansåge Under-styrelsen sig böra förorda, att sökanden måtte under sin återstående lifstid få uppbära ett tillfälligt årligt understöd af 300 R:dr R:mt; och hafva Fullmägtige likaledes, under åberopande af hvad Under-styrelsen anfört, tillstyrkt beviljande af det föreslagna understödet. Som, enligt hvad Utskottet inhemtat, sökanden, förre Notarien Trana, nu uppnått en ålder af 58 år, anser Utskottet sig, på de af Under-styrelsen anförda skäl, böra i så måtto förorda hans nu framställda anhållan, att Trana må, under sin återstående lifstid, komma i åtnjutande af ett tillfälligt årligt understöd utaf 300 R;dr R:mt. Stockholm den 15 Januari 1863. JW I». Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Jan. 1863, kl. 12 midd. Utlåtande, i fråga om utsträckning till jemväl de före sednasle riksdag oktrojerade filialbanker af tillåtelsen att å kreditiv i Riksbanken utfärda icke allenast assignationer, utan äfven vexlar.
Hennes känsla för allt menskligt har han icke ett ögonblick betviflat.408 Karl säger att det verkar så ytterst pinsamt på honom, när han hör menniskor uppdraga jemförelser mellan honom och Gustaf. ”I ett anfall af en sådan der forcerad uppriktighet, som en och annan gång kan komma öfver oss kulturmenniskor, frågade mig en person rent ut om jag aldrig känt någon afundsjuka emot Gustaf. Jag kunde med det tryggaste medvetande svara nej. – Jag kallade det en forcerad uppriktighet, emedan” – och så utvecklar han hur kulturmenniskorna egentligen äro förbehållsamma, men på samma gång kunna vara hemfallna åt de hejdlösaste utbrott af uppriktighet. Eggeisen till detta tror han är ett slags fåfänga som man känner ofver att ega mod till en sådan uppriktighet. Men han betraktar det hela som abnormt, – ett slags sjukdomssymptom. ”Och kan du tro,” fortsätter han till Matti, ”att jag har sett sådant och låtit mig ryckas med deraf.” Förmodligen menade han här särskildt förhållandet till Anna Whitlock, hur han då kunde vända ut och in på sig, låta henne snoka igenom dagböcker och allting. Det var lustigt med Meijer, hur blind och omisstänksam han var blott han trodde sig vädra en förälskelse. Att Palmes brukade bjuda honom till middag de dagar han icke åt tillhopa med den der mycket omtalade ”vännen”, det uttydde han helt enkelt så, att lilla fru Palme var förälskad i honom. Och i stoltheten öfver att ha gjort en eröfring misstänkte han icke ett ögonblick att han var föremål för ett barmhertighetsverk: de trodde icke att han hade penningar nog att kunna äta en ordentlig middag.409 Så var det också med Palmes bror eller systerdotter, som skulle taga lektioner i svenska för honom. Han trodde sig göra dem en stor tjenst genom att åtaga sig hennes literära uppfostran och hade icke en aning om att dessa lektioner voro en tom förevändning för att få betala honom penningar. Flickan var naturligtvis liknöjd. Genast var hon ”lat och sinlig”, naturligtvis förälskad i honom.
Denna orsak ansågs inom Utsk:n vara så gilltig, att man derföre utsatte det föreslagna beloppet. Nu skulle jag tro att Hr von Hartmansdorff borde sjelf eiinra sig, och jag hoppas han gör det, om han ämnar yttra sig vidare, alt ett förslag är å bane, hvarigenom dessa obligationers längre qvarblifvande i bankens hvalf, åtminstone för framtiden, kan göras umbärligt. Jag menar med afseende på Hr Nordenanckar motion, och om det lyckas att få den erkänd, så torde icke blifva någon fråga om att banken åtminstone till nästa riksdag kan behöfva utgifva dessa obligationer till allmänheten. På dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad. ville bifalla betänk, sådant det är. Hr von Hartmansdorff: Framtiden är oviss, äfven den närmaste, och följaktligen äfven det beslut R. St. komma att fatta rör:de Hr Nordenanckar motion. Då banken äger obligationer af Riksg.cont., så är det naturligtvis fördelaktigt för honom och för Riket i allmänhet, om dessa obligationer äro så skrifna, att de blifva i möjligaste måtto begärliga. Om banken icke behöfver begagna dem, så ligga de i godt förvar, antingen de äro skrifna på större eller mindre summor. Behöfvas de åter, och om man vill begagna dem ineller utrikes, så är det af vigt att beloppen icke äro alltför stora, utan tvertom utsatta i sådana summor, alt äfven ringare capilalister kunna önska att äga dem. Jag kan således ej finna annat, än att man vinner på den återremiss jag begärt; hvarom jag förnyar min anhållan. Hr Lagerhjelm, Pehr: Lika med Hr von Hart mansdorff synes mig, att när Utsk:n gått öfver på den princip, som man tydligen ser att de fästat sig vid, så hafva de icke conseqvent fullföljt densamma. Att nu uppskjuta utförandet på grund af möjligheten, att en annan princip, som kan svälja upp eller innefatta den ifrågavar., kan blifva antagen, dertill finner jag icke skäl.