Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå sedermera framställd propos., biföll R. o. Ad. StatsUtsk:ts förevarande hemställan och afslog merberörde Utlåt. 67:de—70:de punkterna. Utsk:ts hemställanden betolius. 7Irsta punkten. Gr. Mörner, Carl Göran: För min del hyser jag icke mycket förtroende til! denna nya institution, för hvilken ytterligare - Den 28 April f. m. ligare anslag nu skulle beviljas, och jag anser den så mycket mera öfverflödig, som de för densamma bestämda åligganden borde utöfvas af biskoparne i stiften. Men då man upplyst mig att detta anslag är af de 3 andra Stånden bifallet, har jag icke något yrkande att framställa. Frih. Alströmer, Oscar: Jag har en alldeles motsatt erfarenhet mot Gr. Mörner, ty i mitt län åtminstone hafva skolorna i betydlig nion förkofrats sedan dessa inspektörer började sin verksamhet. Som Gr. Mörner dock icke framställt något yrkande, inskränker jag mig till att yrka bifall till punkten. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos., blef Utsk:ts förevarande hemställan af R. o. Ad. bifallen. Bifölls. 73:dje punkten. mom. a. Utsk:ts hemställan bifölls mom. b, och i sammanhang dermed så väl Allm. Besv.- o. Ekon.-ötsk:ts nederst å sid. 7 af Betänk:t N:o 58 gjorda hemställan, som ock ett från Hederv. Bonde-St:t ankommet prot.- utdrag N:o 235, innehållande inbjudning till de öfriga Riksstånden att biträda det af Bonde-St:t i afs. å ifråg:de mom. fattade beslut. Gr. Posse: Vid 1859—60 års riksdag anvisades 75,000 rdr till löneförbättringar åt folkskolelärare, och dessa penningar skulle fördelas på de församlingar som tillskjutit ett belopp motsvarande den till dem öfverlåtna andelen af den personliga skyddsafgiften.
Emedan jag icke hade den äran att vara närvarande då Hög« Joflige Ridderskapet och Adeln tog sr 11 b slut* angående de Altei natjver, som Högloft. StatsUtskottet, såsom svar på Herr A.dlerbeths Motion om Anslag åt en lärd Isländare för öfversättning af de i Sverige befintlige Handskrifter, pä Isländska språket, hade föreslagit; så F r jag härigenom reservera min tanka, hvarvid jag b-klagar att sådana Ledamöter af Högloflige R ddetskapet och Ad ln, som göra anspråk, företrädesvis, på litterair bildning, icke understödja en Motion, som Littera uren i tacksamt minne skall upptaga, och derigenom lärer vara skiljd ifrån mängden af Motioner, sorn sysselsätta Rikets Högloflige Ständer o^h endast angå enskildta eller vissa Coiporationers fördelar. Grefve Spens, Carl Gustaf: I Plenum di 2 dennes, vid det tillfälle, då Stafsötskottets Betänkande, i afseende på Heir Adlerbeths Motion, förevar till afgörande, försummade jag att till proiocollet begära min Reservation emot d t Beslut, som då togs, ölverraskad af den händelsen, att en Men, som sjelf utmärkt sig för Historiens Studium och nitäbkat för vårt Fäderneslands kännedom, kunde yrka bifall til! förslaget, att åt fullkomlig glömska öfverlemna denna Motion. Jag anhåller nu, att i dagens Protocoll tå antecknadt för min Den t 9 Martil *79 räkning, att jag tror Herr Adlerbetbs Motion hafva förtjent ett bättre öde. Jag skulle an< se som en mindre önskelig händelse, om, då denna Riksdag för framtiden tillkännagirver , att af de tre Stånd i vår NationalRepresentation, hos hvilka egsnteligen nit för Vetenskaperna kunnat vara att påräkna, Ridderskap pet och Adeln ensamme icke lemnat någon uppmärksamhet åt förslaget, att framdraga Förfadrens minne ur glömskan , det då icke tillika biifver sagdt, att några eller någon Sig emot ett sådant beslut reserverat.
Det må då tillåtas mig att få fästa R. o. Ad:ns uppmärksamhet derpå, att i denna fråga Ståndens beslut i sjelfva verket icke voro endast 2:ne (såsom Stats-Utsk:t antagit), utan tre. Borgareoch Bonde-St:n afslogo nemligen det äskade anslaget; Preste-St:t biföll detsamma obetingadt, ehuru blott med några få rösters majoritet; R. o. Ad. åter stannade efter votering i det beslut, att väl bevilja den äskade ersättningen, men med ett uttryckligt bestämdt tillägg om ett klandervotum åt styrelsen för Landtbruksinstitutet. Härvid torde särskildt böra påpekas, att Hr Gr. o. Landtm, ingalunda — såsom Utsk:t gjort — delade frågan itu, utan att i ett sammanhangvoterades om anslagsfrågan och det af flere talare påyrkade tadlande tillägget dervid, samt att, då voteringspropos:n lydde: »den som bifaller Utskits hemställan röstar ja; den det ej vill, röstar nej etc.», och vid voteringens slut nei befanns öfvervägande, hade R. o. Ad. alltså icke bifallit [Jtsk:ts hemställan, utan fattat ett särskildt beslut, skiljdt såväl från Preste-St:ts obetin gade bifall sorn från de andra Stms afslag. Huru Utsk:t då kunnat dela frågorna itu och på den grund alldeles undanskjuta R. o. Adms beslut, torde då vara oförklarligt nog. Mig åtminstone synes allraminst det beslut, som ligger emellan de båda öfriga, böra på sådant sätt förqväfvas och elimineras; snarare borde väl Utsk:t, på grund af 73 §:nR. O.,tagit Adelns beslut till grund för ett sammanj emkningsbeslut; vill man åter nödvändigt ur de fattade besluten draga något gemensamt som ett R. St:rs redan fattade beslut, så är väl detta, att 3:ne Riks-Stånd nekat att obetingadt bifalla det äskade anslaget, ett obestridligt faktum. Ett dylikt R.
Jag torde kunna inskränka mig till att vördsamt begära bifall till StatsUtsk:s Ullål., ty saken talar tillräckligen för sig sjelf; men jag ville härvid, i anledn. af hvad som yttrats, afgifva det förklarande, att jag för min del ingalunda funnit, SlatsUtsk. i sitt utlåt, hafva uttalat någon erinran derom, att R. St:r, vid beviljandet, sisth Riksdag, af räntegaranti för understödjande af en jernvägsanläggning emellan Köping och Hult, skulle hafva bagått något förhastande. Hr Bildt: Didrik Gillis: I motsats till Frih. Cederström, finnér jag, lika med Hr von Hartmansdorff, att i SlatsUtsk:s förevar:de Utlåt, ligger ett erkännande deraf, att R. Sl:r vid sednasle Riksdag något förhastat sig i beslutet om Statens garanti för ifrågakomne jernvägsanläggning. lag har icke med min röst bidragit till detta förhastande, men numera är det icke fråga om att göra några förändringar i de vilkor, som blifvit för arbetsförelaget föreskrifna, utan endast om förlängning af arbetstiden, med risk för bolaget att, ifall jernvägen ej är färdig inom den prolongerade tiden, betala de 200,000 R:dr b.-ko, som äro deponerade till säkerhet för arbetets fullbordande. Att nu förklara något dylikt, som Hr von Hartmansdorff ansett böra föreskrifvas, är ju att stadga ett nytt vilkor för bolaget, hvilket vilkor, ehuru, jag medgifver det, ganska lämpligt och medförande praktisk nytta, dock icke nu kan föreskrifvas, såvida icke ett nytt kontrakt skall med bolaget afslulas. Jag erkänner öppet, att jag mycket heldre Den 16 Augusti f.' ro. 387 prolongerar kontraktet, än deltager i upgörandet af nya vilkor samt derigenom sanktionerar desammas ofelbarhet. I öfverensstämmelse med denna åsigt yrkar jag enkelt bifall till Utlåt. Hr von Hartmansdorff: Om jag icke trodde, att Ståndet är ganska ledset vid detta ämne, skulle jag ur Utlåt, för Frih.
Om man vill eftersinna hvilken magt, som redan ligger hos Utskm, serdeles hos Const.Utsk. men jemväl hos Statslllsk. — en magt, hvars begagnande på sätt som skett vid denna riksdag, gör att riksdagen ej blifver slut — sä mäste man verkligen rädas för Utsk:s inflytande och för försöken att göra R. St. än mera af detsamma beroende. Derföre tror jag, att man icke heller bör göra Const.Utsk. mägtigare än det är. Om man antager att Utsk. finge den makt, som det nu ät sig sjelft föreslagit; så kunde det dels hända, på sätt Hr Printzensköld anfört, alt en partiskhet hos Utsk. komme att göra det dessa frågor blefve ensidigt afgjorda; eller ock kunde det inträffa, så som vid 1844—45 årens riksdag, att Stånden voro lika delade inom Utsk., sä att alla frågors slutliga afgörande berodde på den aflagda sedeln d. v. s. pä en lottdragning. Följaktligen finge man omvexlande beslut. Det kunde icke vara helsosamt för ärendernes behandling, alt de den ena gången afgjordes mot och den andra med. Bäst är fördenskuld tvifvelsutan, alt det är med sådana frågor, likasom med alla andra der Stånden ej kunna med hvarannan öfverenskomma, eller att när 2 Stånd stadna mot 2, frågan förfaller och det förblifver vid hvad förut stadgadt varit. Har riket allt hittills kunnat umbära den föreslagna förändringen, så må det ännu någon tid kunna dermed fortfara. Jag hemställer derföre vördsamt, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, att det föreslagna stadgandet bör erhålla följande lydelse: ”Stadna RiksStänden uti olika meningar, huruvida en fråga kan förfalla, eller bör till afgörande genom omröstning i förstärkt Utsk. upptagas; gälle hvad lie Ständ derom beslutat. Stadna tvä Ständ derutinnan mot två; förfalle frågan”. Gr. Lagerbjelke:
I sjelfva saken instämmer jag med dem, som önska något resultat af dessa sammankomster. Den siste talaren har cite - Dan 27 O stol) er f. m. 351 rat exempel från sista riksdagen pä det onyttiga af dessa sammanträden; men jag får derpå svara, att sådant berodde just deraf, att man ej kunde besluta. Jag skulle tro, att 0111 man vill komma till ändamålet, nemi. riksdagarnas förkortande, måste afven vid Ståndens sammankomst något kunna beslutas. Jag inser ingen våda deri, att både kunna gilla oell afslå, enär det ej behöfves mer än en enda röst, som begär votering, för att hindra all öfverraskning. Skulle man deremot blott kunna bifalla, instämmer jag med Frih. Cederström, att det ej vore rätt consequent. Jag skulle i öfrigt önska, att R. o. Ad. ville med Hr Hjerta instämma i uttryckande af den gemensamma tanka, att det berodde på Talmännen, när Stånden borde sammanträda och ej, såsom Utsk. föreslår, på Ståndens sammanstämmande beslut. Jag anser nemi. öfverflödigt att i detta fall invänta Ståndens beslut. Frih. Boye, Ludv.: Det ändamål, hvaråt Utsk. syftar genom sitt förslag, är att vinna ett skyndsammare slut på riksdagarna. Men denna angelägenhet måste stå tillbaka för den större angelägenheten, alt Representationen ej afviken från principen för det monarkiska regeringssättet. Ända hittills har Representationen bestått af tvenne elementer, hvaraf Adel och Prester utgjort det återhållande elementet och de öfriga bildat en nedre kammare. När nu genom alla fyra Ståndens sammanträdande det återhållande elementet försvunne, uppstode behofvet af ett annat element, en annan kammare, ett Öfverhus. En ledamot har härvid hänvisat till Utsk:n, som skulle anses som den nedra. Detta förslag skiljer sig från förhållandet i detta afseende i Norrige uti ingenting annat, än att, då man i Norrige väljer en öfre kammare, skulle vi här välja den nedra eller underkammaren. Jag skulle tänka 111ig, att, då alla fyra Stånden sammankomma, detta skulle anses som ett öfverhus.
Månad, fullkomligen lyckades, så att nämnde Pram då befanns oskadad på botten i planmässigt läge med deruti fullkomnad grund, murning, Slusströsklarne med deras Pörbindnings hvalf och ett hvarf Sträcksten längs efter och vid ändarne af Slussen med tillhörande Bakmur, samt deruppå ytterligare ett hvarf Sträck, sten, äfvensom Pråmen med annan sten så belastades, att dess orubbade läge vore försäkrad t. Men härtill hade, utöfver den contanta tillgången lån måst ytterligare uptagas, och sedan Diredtionen till bestridande af kostnaderne vid innevarande års Winter-Arbeten, utbekommit förenämnde procents bidrag af Statsmedlen för detta år, så vöre för de till nästa års arbete erforderlige medel inga andre utvägar än antingen infordra tillskott af Actie-Ägarne eller söka biträden af Allmänna medel. Och ehuru Bolagets Actie-Ägare al tid skola varit och ännu voro villige att göra de kännbaraste bidrag för arbetets fullbordande, fruktade likväl Herr Priherren och Majoren, att af de flestes oförmögenhet dertill följden skulle blifva, att de, enligt privilegiernes föreskrift, kunde frånkännas deltagandet i bolaget, sedan de likväl” nu, utom 848-3- R:d Contant tillskott per Actie, samfäldt häfta för ofvannämnde 100,000 R:d förskott af Banken samt genom ständigt användande af hela Statsmedels - bidraget tili Canal-Byggnaden, saknat mångårig ränta på deras tillskotter, och hvilken förlust skulle träffa dem, då, genom ett; ihärdigt bemödande, säkerhet vunnits om besegrandet af alla natur - hindren och tillförlitelig StatsTJtskottets "Betänk and en. anledning till Canalens snara fullbordan erhållits. I anseende hvartill, samt med öfvertygelse om ifrågavarande Canals blifvande nytta för det Allmänna, Herr Majoren Friherre Hjerta, som från början deltagit i Werkets styrelse, funne sig pligtig, till Riksens Ständers behjertande hemställa och föreslå: ito Att Bolaget intill nästa Riksdag måtte få uppbära detsamma förut tillerkände 5 procent å skedde och skeende tillskott, samt 2:0
De mångå Landshöfd:r, sora nu sitta i Ekon.Utsk., hafva lemnat enstämmigt vitsord derom att författningen, sådan den är, icke kan nprätthällas. Oaktadt ett vite af Tjugo R:dr är bestämdt för den som öfverskrider den i författningen medgifna tiden, går det såsom här i Betänk, nämnes, att den verksammaste kronobetjent icke kan skaffa författningen efterlefnad. Skälet är det, alt det lönar sig ganska väl att erlägga detta vite enär man ofta på ett enda uprop vid en sednare tid kan vinna så mycket som böterna upgå lill. Jag skulle derföre tro alt afseende bör fästas på dessa vitsord och att således Betänk., som jag icke kan finna annat än vara väl grundadt, synnerligen då det just egentligen är beredelsen till helgedagen, som gör att den kan helig hållas, hvaremot, såsom man ofta ser, den föreg:de dagens förströelse gör, att man får en fullkomlig död i Gudstjensten, eller att de, som bevista Gudstjensten, plågas af sömn. Det är det mest direkta sätt att döda sitt ändliga lif, om man sålunda använder Lördagen och natten till Söndagen, ja, ofta äfven Söndags-morgouen till bevistande af auktioner och derpå följande samqväm. Om uti någon landsort förhållandet nu icke skulle vara sådant, så är det rätt val, ty exempel från andra håll på det af mig upgifua förhållande lära nog finnas, hvilka äfven säkerligen pä ett synbart sätt skola gripa omkring sig. För min del kan jag således icke tveka att ju R. o. Ad. bör bifalla Betänk., för att icke vara likgiltiga för saken, icke vara likgiltiga för eli annat Riksstånds i serskildt skrifvelse till K. M. uttryckta bekymmer öfver ett aftagande nit för Sabbalhens helgd, icke vara likgiltiga för K. M:s egna till R. Sl:r yttrade bekymmer i della afseende; K. M. har i en författning af d. 29 Dec. sisth år yttrat ang:de helgdagen: ”Icke begås den öfverallt på ett sätt, som öfverensstämmer med dess syftemål.
Då hafsuttrarne blefvo sällsyntare samt mera skygga och svåra att fånga, funno de skeppsbrutna äfven på medel att döda sjökor, hvilkas kött Steller ansåg fullt jemförligt med godt oxkött. Några fat af dessa djurs kött blefvo till och med insaltade för att tjena som proviant under återresan. Då landet i medlet af april blef snöfritt, sammankallade Waxel de 45 man, som ännu voro vid lif, till en rådplägning rörande de åtgärder, som man borde vidtaga för att nå fastlandet. Bland många olika förslag stannade man vid det att af virke från det strandade fartyget bygga ett nytt. Man skred beslutsamt till planens utförande, ehuru många svårigheter mötte. De tre timmermännen, som följt med på resan, voro döda. Men lyckligtvis fans bland de öfverlefvande en kosack, Sawa Starodubzow, hvilken som arbetare deltagit i skeppsbyggeri uti Ochotsk och nu åtog sig att leda byggandet af det nya fartyget. Med nöden till läromästare lyckades han äfven utföra sin uppgift, så att en ny »S:t Peter» den 21/10 augusti 1742 kunde gå af stapeln. Fartyget var 40 fot långt, 13 fot bredt och 6½ fot djupgående samt seglade så väl, som om det varit bygdt af en utlärd mästare, men läckte deremot under sjögång betänkligt. Hemresan gick i alla fall lyckligt. Den 5 sept./25 aug. fick man sigte på Kamtschatka, och två dagar derpå ankrade »S:t Peter» vid Petropaulowsk, der de skeppsbrutna träffade förrådshus med ett, efter deras, förmodligen ej synnerligen höga anspråk, rikligt förråd af lifsmedel. Följande år seglade de med sitt på Beringön byggda fartyg vidare till Ochotsk. Vid ditkomsten voro af de 76 personer, som ursprungligen deltagit i expeditionen, 32 aflidna. På Kamtschatka hade man ansett alla för döda samt förskingrat och skiftat deras der qvarlemnade tillhörigheter. Steller dröjde frivilligt ännu någon tid på Kamtschatka för att der fortsätta sina naturhistoriska undersökningar.
För att icke dela meningarne genom fiir många propos:r, oell då jag vid 13:de §:n får tillfälle liireslå bestämmelse angille det procent belopp, som kontant skall inbetalas, alstår jag från mitt yrkande och lörenar mig med Hr Mannerskantz. IIr Tornerhjelm: Jag afstår från mitt yrkande om afslag. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, vllrade Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels bifall till §:n oförändrad, och dels bifall dertill med den förändring, att förra delen af mom:t 1 er holle följande lydelse: »Delina grundfond skall inom I år, räknadt från ilen dag banken lör allmänheten öppnas, vara till fulla beloppet, dels i rikets gällande mynt oell dels i goda hypotluk, insatt, i enlighet med hvad denna lag och bolagets regler i öfrigt derom närmare bestämma.» 236 Den 12 September f. m. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n utan förändring, hvartill svarades många nej, jemte några ja, och sedermera propos. på bifall till densamma med ofvannämnde förändring, då svaren utföllo med många ja, jemte några nej, och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. §§ 11 och 12. Biföllos. § 13. Frih. Tersmeden: 1 min tanka har Utsk:t ganska väl betänkt borttagit ordet »aktier,» enär nämnde slag af värdepapper icke torde vara af beskaffenhet att kunna anses lämpligt för en grundfond. Hvad åter beträffar bestämmelsen, att minst en tredjedel af grundfondshypotheken skall bestå af lätt säljbara, räntebärande obligationer, och den öfriga delen af intecknade skuldebref, finner jag nämnda bestämmelse vara med svåriheter förenad, hvaremot jag tillerkänner företrädet åt stadgandet i nuv:de banklag, hvarigenom förhållandet mellan de olika slag af värdepapper, hvaraf grundfonden skall bestå, bestämmes deraf, hvilka säkerheter pröfvas mest antagliga. Berörda inskränkande bestämmelse synes mig så mycket mer olämplig som det sedermera föreskrifves att inteckningen skall hålla sig inom hälften af sednast fastställda taxeringsvärde.
Lika med afdelningens tillstyrkande har jag ansett ett Egendomsvärde af 3o,ooo R:dr B:co böra erfordras för begagnandet af qo kannors panna, genom mäsk värmaren till kanneryrnden progressivt ökad till 45,ooo R:dr och derutöfver. ”Ett alltför lågt egendomsvärde förgo kannorspaanor befordrar nemligen produclionen i alltför stor scala.” Vid n:te punkten. Bränningstiden tror jag böra inskränkas till fern månader, eller ifrån den i December till den sista April. Vid tnité punkten. Jag har trott beskattningen böra blifva 8 sk. B:co för hvarje tillverkad kanna, beräknadt efter möjligheten af tillverkningens rjvantitet med de olika slagen pannor, enligt en af sakkunnige personer uppgjord allmän tariff under den tid, för hvilken anmälan till bränning sker, samt med skyldighet för den, som anmäler sig, att för hvarje månad förskottsvis betala skatten. ”De välgörande resultaten häraf blefve sannolikt; i:o Att mången jordbrukare, sorn nu mindre afser förlusten på sjelfva bränningen, genom åtgång af säd, potäter och bränsle till högre värde, än den deraf uppkomne product af bränvin, och som ieke tänker uppå att betala sin skatt mer än en gång om året, sedan bränvinet är förtärdt, då sådant till något betydligare belopp skedde på förhand, skulle ?4 Sevillu.* och Oecon.-Utsk. Betänkande N:o 3. noga besinna sig, och beräkna sin förlust på denna rörelse, hvarigenom den komme alt inskränkas och slutligen öfvergå till en inskränkt näringsgren i naturlig väg. 2:0 Alt Statsintraderna ifrån denna titel derigenom komme alt betydligen ökas, hvilket åter lemnade medel öfriga till att på samma gång bilda en stark kustbevakning emot oloflig införsel af så väl bränvin, sorn andra varor, och göra början till ett seglande Sjöförsvar och årliga öfningar för vår flotta. Vid i5:de punkten. Jag anser icke bränvinsbrännings-rälligheten böra kunna öfverlåtas på annan person.
Consistoriioch Regementsfullmäktige kunna visserligen träffas, som med sakkunskap och nit följa en landtmäteriförrättnings gång; men om skickliga kronoombud ensame göras ansvarige för bevakande af det allmännas rätt, hvarunder Presterskapets och Militiästatens äfven beror; så bör det kunna antagas, att ärendet i allmänhet blir bättre, men icke sämre utfördt, än då bevakningen ankommer på två personer, hvilka lätteligen förledas att lita på hvarannan; och jag har således ansett mycket besvär och omkostnad i denna väg kunna utan skada sparas. I stället för Gode Män, som i Skiftesstadgan äro bibehållne från enskiftesförfattningarna, och hvilka väljas af socknemännen, hafva blifvit föreslagne verklige Skiftesmän, valde af delägarne och bemyndigade att jemte Landtmätaren afgöra i allt, hvad till hans befattning — 25 — hörer, så vidt det icke ankommer på mätning och geometrisk uträkning. Delägarne böra finna sin fördel uti att härtill välja män af så mycken bildning och erfarenhet i landthushållning, att af dem kan väntas ett upplyst och kraftigt bidragande till delningens ändamålsenliga gång. En sådan utväg till inflytande på delningsförrättningarna från delägarnes sida bör tjena till minskande af den farhåga, hvarmed dessa förrättningar särdeles af allmogen betraktas. Af Landtmätaren ensam beror, enligt Skiftesstadgans 4 kap. 1 §. att afgöra, huruvida ägor, hvaröfver karta redan finnes, skola å nyo mätas; och sådant på den grund, att Landtmätaren skall ensam ansvara för rigtigheten af den karta, hvarå förrättning af honom verkställes. Denna ansvarighet synes han likväl utan svårighet kunna dela med öfriga Skiftesmännen, ehuru desse böra befrias derifrån, så vidt den angår karta, som Landtmätaren sjelf upprättat. De profmätningar, han för utrönande af äldre kartans tillförlitlighet anställer, kunna ske under Skiftesmännens ögon; och äfven utan vetenskaplig insigt i Landtmäteriet kunna de lätteligen erhålla full visshet om kartans rigtighet.