Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Guds smädande samt gäckeri med Guds ord och sakramenten, i följd hvaraf benämningen religionsbrott ej heller bör gifvas åt så beskaffade brott, utan desamma blifva föremål för den borgerliga lagstiftningen endast på den grund att de väcka förargelse hos en hvar, som tror på Gud, och kränka medborgerliga samhället genom religionskänslans sårande och vanhelgande af det dyrbara föremålet för allmän dyrkan; hvadan förbrytelser i denna del rätteligen må benämnas för ett störande af annans religionsfrid, kan jag ej instämma i bildande af tvänne särskilda kapitel, det ena om religionsbrott, det andra om fridsbrott, ntan tillstyrker bibehållande af lagförslagets 12:te kap.» (Detta innefattar båda). »Skulle åter, i motsats häraf, straffet för de förbrytelser, åt hvilka man vill gifva benämningen religionsbrott, sättas i förhållande till helgden af det höga föremål, som ansåges genom brottet förnärmadt; så vore en straffmätning, som föranledde till jemförelse med straffen för förnärmelser i ord mot personer af Konungahuset och statens embetsmän, efter min tanke, ingalunda emot brottet svarande; och i allt fall skulle jag ej vilja bland brotten emot Högsta Väsendet upptaga idkande af handtverk eller arbete å söneller högtidsdag.» I öfverensstämmelse härmed föreslås vördsamt: att 7:de kap. i lagförslaget borttages, samt de 4 §§:ne, af hvilka det består, flyttas till 11 :te kap;s början, i följd af hvilken förändring ej mindre §§:nas nummer i detta sednare kap., än äfven de följ:de kapms nummer torde derefter rättas». I denna anhållan ber jag att få förena mig. H. Exc. Hr Frih. De Geer:
Juli s. å. Stockholm den 18 Juni 1840. Eili. till R. St. Prot. 1840. 3 Sami. 14 Haft. \ STO C K Fl O L M, Kongl. Ordens-Boktryckerietj 1840. Constitutions-UtsJiottcts Memorial, N.o 18. Ank. till Exp. Utsk. elen i5 Juli, kl i c m. Memorial, med förslag till ändring i Regerings-Formens 4- Hos Conslilulions-Ulskoltet hafva i öfver vägande kommit, dels de missförstånd 0111 Konungens Rådgifvares skyldigheter, hvilka, i anledning af det i Regerings-Formens f\ förekommande uttryck, att Konungen eger allena styra Riket, håde inom och utom national-representationen, blifvit yttrade, dels olåmplighelen att i närvarande förhållanden bibehålla den omständlighet, med hvilken man ansett sig i slutet af samma §. böra uttrycka, alt i Slals-Rådet äfven kunna inkallas ofrälse män, Conslilulions-Ulskoltet liar, i fråga om förstnämnda uttryck, icke förbisett den afsigt, sorn år 1809 föranledde alt på detta ställe införa ordet allena, icke heller, att $:ns sammanhang för läsare utan fördom, och roed vanlig uppmärksamhet klart nog ådagalägger denna afsigt. Constitulions-Utskoltet önskar visserligen icke heller att gifva anledning lill nya misstydningar af det slag, som man genom delta ords upplagande här ville förebygga.
Den. upplysning ea värd Talare l.emnat, att två Stånd återremitterat denna punkt, för att få den mera, bestämd, visar så mycket mera att den, nu ej är enlig med Ridderskåpets och Adelns fattade beslut. Såsom skäl, för den förra redactioneig fårjag anföra, att |W 9m 11 Sepremier t. m, det äx* omöjligt att alltid bibehålla rörelse capitalet vid ett visst belopp. Jag hemställer hvad man skalle säga, om en Bruksidkare, som utan alt beräkna sin utgift, bestämde sitt förlag till exempel till joooo Riksdaler Om summan ej räckte till, skulle han då låta Bruket stadna? Förhållandet är detsamma med Staten: derföre bör den minst bestämda termen bibehållas. Herr Hjerta: I anledning af Herr Munck af Rosenskjölds yttrande får jag tillkännagifva, att en motion redan är gjord om förändring i formen af Bancosedlarne, och jag tror mig äfven kunna tillägga, att den redan är behandlad, och att man tänkt på hvad han framställt. Hvad vidare angår nödvändigheten af praescriptionsanstalten, skall jag derom yttra mig, när remissen kommer i fråga. Det förefaller mig besynnerligt, att man synes likasom önska, att våra sedlar icke skulle gå uti Östersjö-platserne. Jag tror, att det vore ganska fördelaktigt och önskeligt, att de kunde gå med fullt förtroende såsom verkligt mynt. Det vore den högsta önskan, som vöre mig för det närvarande öfrig i vår fir nance. > Herr von Hart mana dorj), Augujl: I afseendo på Friherre Wrangels motion instämmer jag med Herr von Hohenhausen och Herr Hjerta. Det är naturligt, att om dessa sedlar ej längre gå i Finland, skall deras tillopp i Sverige blifva större och värdet således ringare. Jag tror följaktligen att denna sak bör af Utskott behandlas.
En fråga af den mest grannlaga beskaffenhet är visserligen den, huruvida förändringar uti Grundlagen vid Urtima Riksdagar få företagas. Beredningen har trott det. vara en hufvudsaklig afsigt hos Lagstiftaren att icke Grund lagen måtte skyndsammare förändras, än opinionerne hinna utvecklas. Då Grundlagen stadgar, att Riksens Ständer skola hvart 5 :te år, såsom sjelfkallade, sammankomma, lärer det vara denna tid rymd Lagstiftaren velat utsätta för tänkesättens mognande i afseende på Lagen. Således trodde Beredningen det vara öfverensstämmande med Regeringsformens esprit att tydligare bestämma och till 5. år utsätta den tid efter hvilken Beslut rörande Grund lags förändringar kunna, vare sig öfver Propositioner komne från Konungen, eller motioner väckte hos Riksens Ständers Constitutions Utskott, fattas. Likväl var det ingalunda Beredningens mening, att i afseende på denna Konungens och Riksens Ständers rätt, en skillnad borde äga rum vid Lagtima eller Urtima Riksdagar. Enär det blefve stadgadt, att Konung och Ständer ej må något besluta rörande Grundlags förändringar förrän 5. år framlupit från den tid då sådane förändringar blifvit föreslagne, vore hufvudsakligen ingen annan förändring i Vår nu varande Grund lag gjord, än den, att Konungs och Ständers rätt 1 Orden af personer utom Ståndet äro tillskrivna ovan raden. 2 Ordet särskilt är tillskrivet ovan raden. Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll 767 i detta afseende kunde, genom infallande Urtima Riksdagar, blifva till högst Nio år, hvilande. Beredningen fann att detta nya stadgande för ingen del borde sträcka sig längre än till Beslutet öfver Grundlagarne, icke till rättigheten att med deras förbättrande sig svsslosätta; En sak den Beredningen ansåg så, som ett åliggande för Constitutions Utskottet, att hvarje Riksdag upfylla. Då, enligt Beredningens ofvan framställda tanka, ingen distinction emellan Urtima och Lagtima Riksdagar är behöflig, är mera ingen Positiv anledning för handen att föreslå en inskränkning i Motions rätten vid de Urtima Riksdagame.
Se Bihanget, 3 Samlingen, sid. 225 och 25y. Ridd. och Adelns Protocoll d. 11 Sept. e. m, p. 492; d. 19 Sept, 2 Afd. p. 260 och 270; d. 17 Oct. e. m. 2 Afd. p. io3; d. 20 Oct, f. na. p. 182 och em. p. 257. Bil. t. Constitutions Utsi;. Betänk. N:o 3. y* i mom. Intet Utskott, *— —- — från Plena remitterade; såvida ej, hvad Stats-Utskottet särskilt angar, Konungens Proposition , enligt 37 till detsamma omedelbarligen öfyerlemnas. Intet Utskott, —• •— •— från Plena remitterade, utom i sådana fa 11, hvarom för Utskott i allmänhet, eller något bestämdt Utskott finnes särskilt stadgadt. Se Bihanget, 3 Samlingen. sid. 97. Ridd. och Adelns Protocoll d. i5 Maji e. no, p. 334, samt d. 21 Maji c. m. p. 423 och 454. Preste-Ståndets D:o 3 B. p. 282. Borgare-Ståndels D:o a B, p. 937—938, 1026— 1027. Bonde-Ståndets D:o 3 B. p. 4*5. 43 $. Skulle ett Utskott anse nödigt att, till öfverläggning om något ärende af särde - Skulle ett Utskott anse nödigt att, till öfverläggning om något ärende af särde - 72 Bil. t. Gonstilutions Utsk. Betänk, N:o 3. les vigt, med annat eller andra Utskott sammanträda, vare det tillåtet, på sätt Utskotten öfverenskomma, antingen in Plenis, eller fast häldre genom Deputerade.
» I sitt hem är hvarje sann kvinna drottning. » På samma gång som vi tillämpa dessa ord på ofvanstående teckning, tillåta vi oss betona, att stora grundsatser finna sin rätta tillämpning just i det trogna utöfvandet af små plikter, att trohet i kallet adlar arbetet och att hvarje kvinna kan blifva sitt hems drottning genom det personliga inflytandets makt. * Det charmanta porträtt, som beledsagar dessa rader, är af allra färskaste datum, då grefvinnan Douglas haft godheten taga det för Iduns räkning hos hoffotografen fru Selma Jacobson, och är det utfördt i det moderna maner med dräkten förtonande och endast lätt antydd, som för närvarande är högsta smak i våra förnäma kretsar. * ijMltåra sockor, mjuka och små, Näpna skjortor med spetsar på, Stickad kofta af rosigt garn At mitt älskade lilla barn — Vagnen bäddad med jilt Liten, himmelsblå Örngottskudden Lakans / allén och dun, paulun, med hålsöm sydd, med spetsar prydd, Och en grop uti kuddens midt Allt är redo nu, barnet mitt! — Allt är redo — i hjärtats vrå Skall ditt varmaste bo du få; Där skall kårlek ditt rede bli Hela lifvet att hvila i; Där Af har moder gjort huset tryggt; sitt hopp har hon väggen Taket hvålft af sin bästa byggt, dröm, Och på härden hon offrat öm Allt sitt älskande hjärtas Att dig skydda glöd mot köld och nöd. * Han har kommit — han hvilar re ' n Vid mitt hjärta — en liten en, Späd och rosig och mjuk och rar Med två mörkblåa ögons Hvilken Att i famnen Hvilken par. sällsam exstatisk lycka sitt barn få Och så rik som att vara Där trycka! salighet är sä stor oss skänkas i ljuf Lifvets fullhet och lifcets mor! förening mening. Nonny Lundberg. " fåecl med oss, mamma! " » Uppåt bör vårt hjärta se Och den gode Fadern lofva. — Jorden intet har att ge, Men all god, fullkomlig gåfva. Kommer ifrån himlen ned.
Åklagaren vet, att ett brott är begånget men kan icke bevisa detsamma. §:n lyder sålunda: ”Ej må köpare lill vittne antagas i fråga om försäljning af det bränvin, han sjelf sig tillhandlat, hvaremot köpare, derest han i öfrigt linnes ojäfvig må vittna derom, att bränvin blifvit till andre personer, vid samma tillfälle försåldt. Om nu denne § utgår, så står det alltid qvar i domarens skön, att pröfva, huruvida den person, som tillhandlat sig bränvin är vittnesgild eller icke. Jag skulle således tro, alt såvida man vill, alt författningen skall efterlefvas, denna § bör utgå, hvarföre jag anhåller om afslag å 55 §. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge den ifrågavar:de 55 § böra ur förordningen utgå. Lemnades utan anmärkning. § 66. Hr A pollo f: Sista mom. i denna § lyder sålunda: ”Hvad i denna författning förordnats skall tjena lill efterrättelse ifrån och med början af år 1850, intill hvilken lid hitintills gällande föreskrifter i ämnet komma att tillämpas, men derefter till kraft och verkan upphöra”. Denna föreskrift har tillkommit på det 6 H. 29 451) De n 3 J11 i i. sätt, Hit, inom de sammansatta Utsk:n en ledamot framställde den anmärkning, att stadgandet uti 12 §, alt ånga icke fick begagnas till första oell andra klassens bränvinspannor, skulle åstadkomma en så kostsam förändring i redskapen, att Staten borde den godtgöra, hvilket lämpligen kunde ske derigenom, att redskapen i dess närvar:de form, finge utan förhöjda afgifler begagnas ett år längre, än hvad tillförene vid utfärdandet af författningar i detta ämne ägt rum. Nu inträffade så, att denna framställning gjordes vid slutet af Utskms öfverläggning klockan omkring 11 på natten, då de fleste ledamöter hade redan sig allägsnat. Om nu detta var den enda eller blott en medverkande orsak till utgången af frågan, vill jag icke afgöra, men nog af, framställningen bifölls och åtskilliga reservationer anfördes deremot och äfven af mig, ehuru sådant blifvit förbisedt.
har jag dock, med Utsk:s tabell i handen, lätt att urskilja oell afgöra, hvilken som haft rätt, Utsk. eller StatsCont. då jag kommer ihåg, att före sista statsregleringen upptogos behållna ordinarie räntan och besparade militieboställsräntor såsom 2:ne särskilda poster. Tillägger man denna sistnämnda inkomst för åren 1827 och 1828 till de summor, StatsCont. för nämnde år uppgifvit, så öfverensstämma StatsUtsk:s och StatsCont:s beräkningar fullkomligt. StatsCont. har således haft orätt deruti, att det icke upptagit militieboställsräntan för 1827 och 1828, och jag uppmanar någon af StatsCont:s ledamöter, som här kan vara närvarande, att förklara förhållandet. Då betänk, efter besvarad återremiss kommer hit tillbaka, torde förhållandet dessutom finnas fullkomligt utredt. 2:0 Af radsspannmålen. Gr. Cronhjelm: Jag har här samma anmärkning att göra som vid första punkten, och för att slippa repetera den vid hvarje punkt Lier jag, att Utsk. må anse såsom hade jag vid alla punkterna yrkat, att StatsCont:s uppgifter och icke K. M:s propos. må ligga till grund för StatsUtsk:s beräkningar. Hr von Hartmansdorff: I fall det vore rätt att blott taga StalsCont:s uppgifter till grund för inkomstberäkningen, kunde 11. St. bespara sig omvägen att remittera frågan lill Dea a8 April f. m. 349 StatsUtsk. Men sådant torde icke öfverensstämma med R. St:s rätt att granska uppgifterna om statsverket, de må komma från hvilket håll sorn helst. •Frih. Silfverskjöld: Jag är förekommen af Hr v. Hartmansdorff deruti, att det icke är StatsCont., utan StatsUtsk. som det tillkommer att beräkna statens inkomster. Hvad beträffar det påstående, att den nu ifrågavar. inkomsten skall vara för högt beräknad, får jag erinra, att densamma för år 1831 uppgick till 344)53i r:dr, och att den icke kan falla utan genom lägre spannmålspris.
Häraf inliemtas, att Tillgångarne, hvilka, d. 1 October 1818 balancerades, , till ett belopp af i,g54,877 R:dr 7 sk. 5 r:st., usgjorde , den 1 Januarii 182g, 8i3,5o3 R:dr 1 sk. 11 r.sl., och hafva Tillgångarne så - 36 Stats-Utskottens ledes, under utredningstiden, blifvit minskade med i,i4t}374 Rldr 5 sk. 6 r:st. Skulderne, hvilka den i October 1818 bestego sig till 1,817,334 Rldr 26 sk. 3 r:st., men d. 1 Januarii 1829, utgjorde 564,010 R;dr 21 sk., hafva således, under utredningstiden, blifvit minskade med 1,253,324 R:dr 5 sk. 3 rist. Vid jemförelse emellan Tillgångar och Skulder, visar sig uti Räkenskaperne ett öfverskott af Tillgångar, den 1 October 1818, stort 137,542 Rldr 29 sk. 2 rist och hvilket öfverskott, den 1 Januarii 182g, blifvit ökadt till 249,492 Rldr 28 sk 1 £ rist., så att, under utredningstiden, Tillgångarne fått en tillökning af 111,949 Rldr 47 sk. 9 rist. Denna tillökning härrör hufvudsakligen derifrån, att, på sätt redan är anmärkt, i afseende på Götha CanalBolags f. d. DiscontVerk, Ränte vinsten, efter afdrag af de härutaf bestridde förvaltnings-omkostna - der, bildat en serskild tillgång. Intill 1826 års slut, hade behållna Räntevinsten utgjort Rldr 104,620125.10. Men då härifrån afdrages förlusten på den försålda FörstadsEgendomen Rönneholm 3,5311 24.
M aj f. ni. af mig ej erhöll restitution derföre att jag ansåg rättigheten dertill försuten, om ansökningen ej gjordes inom d. 15 Dec., eller en månad efter brännings-mSnadens slut. öfver denna resolution anfördes besvär och utgången deraf känner jag ej, men visst är, att ett förtydligande af stadgandet behöfves. och att detta förtydligande bör ske på det af Frih. Raab redan anförda sätt, eller att orden 30 dagar förändras till orden en månad, derom är jag med honom ense. Gr. af Ugglas: Hvad först Frih. Raabs anmärkn. beträffar, får jag nämna, att det verkligen varit tvist underkastad!, huruvida med nästföljande månad borde förstås kaiender-månad eller brännings-månad, och vid sådant förhållande måtte det väl vara rätt att man klart uttrycker hvad man menar, För öfrigt har jag ej något deremot, att orden en månad sättes i st. f. 30 dagar. Beträffande åter den af Gr. Liljencrantz omförmälda tvisten, får jag säga, att jag har svårt att derom yttra mig, då Hr Gr:n icke upgifvit, huru saken af K. M. afgjordes. Mig vill det emellertid synas, att om en bränvinsbrännare anmält sig att tillverka t. ex. 300 k:r pr dag, d. v. s. 7,800 k:r på månad, men låter bli att bränna på t. ex. 14 dagar, vare sig i början eller slutet af månaden, han likafullt har rättighet till restitution af afgiften för det kannetal han ej tillverkat, nemi. i fall denna restitution ej öfverskrider ^ af hela afgiftssumman. En annan tolkning synes mig vara stridande emot Förordn:ns både bokstaf och anda, ty meningen med restitutions beviljande är väl den, att sedan en bränvinsbrännare en längre tid förut anmält sig till bränning, men sedermera, till följd af förändrade konjunkturer, ej finner tillverkningen blifva förmånlig, han må äga öppet att inskränka tillverkningen och rätt att återfå skatten för det anmäldta men ej tillverkade beloppet.
N:o li 7, angående ändring uti 27 § 1 mom. oell 28 § Riksdags-Ordningen saint 55 § Regerings-Formen, angående tiden dels för öfverlemnande af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition om Slats-verkets tillstånd och behof, dels för Utskotts-val; N:o 18, om ändring i 76 § Riksdags-Ordningen, angående den af Statsrådet för dess åtgärder vunna decharge; N:o 19, angående eli tillägg i 59 § Regerings-Formen och 27 § 1 mom. Riksdags-Ordningen, rörande Propositionen om Slats-verkets tillstånd och behof; sasat N:o 20, angående ett tillägg vid 28 § Regerings-Formen, angående utländsk undersåtes rätt alt i riket förvärfva och besitta -fastighet. S. II. Föredrogos Stats-Vtskoltets Utlåtanden: N:o 81, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 41, angående en med Stats-regleringen gemenskap egande fråga. Vid Utskottets hemställan i lista momentet fät Ståndet bero, hvaremot Ståndet lade öfriga delar af Utlåtandet till handlingarne med vidldifvande af sina i dessa ämnen förut fattade beslut. N:o 82, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition om uppförande af en hufvudsakligen för Postverket afsedd byggnad å Kongl. Maj:ts och Kronans intill Kongl. Operahuset i Stockholm gränsande tomt. Bifölls. S. 1). Föredrogs enaf Välloflig», Borgare-Ståndet, medelst Protokolls-utdrag
Hafva tvänne, efter aftal, inlåtit sig i envig med hvarandra, och varder någon deri dödad; dömes dråparen till straffarbete från och med sex till och med tio år. Var det aftal gjordt, att enviget ej skulle utan enderas död slutas, och kommer död deraf; dömes till straffarbete på lifstid. Får någon i envig svär kroppsskada; vare gerningsmannen förfallen till straffarbete från och med två till och med sex år: skedde ringare eller ingen skada; dömes till fängelse från och med sex månader till och med två år. 39 §. Den, sorn utmanar annan till envig, eller slik utmähing antager, skall, ändå att enviget ej kommer till verkställighet, straffas med fängelse från och med sex månader till och med två år. 40 § Förfar någon vid envig svikligen, och får den andre död deraf; vare lag, s^m om mord i 1 § sägs. Blef genom den enes svikliga förfarande svår kroppsskada den andre tillfogad; dömes gerningsmannen till straffarbete från och med sex till och med tio år. Kom deraf ringare skada; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 41 §. Låter någon bruka sig till biträde vid uppgörande af aftal om envig, eller till vitne vid sådan strid; varde straffad med fängelse från och med sex måna der til! och med två år. 30 42 §.
Enligt Revisorernes förmenande böra dessa och verifikationerne hvar för sig fortgå i en följd, och de sednare helst häftas i särskildt band.^ Genom en dylik åtgärd besparas granskaren besväret att oupphörligt öppna och igenslå boken för hvarje post han söker, och granskningen skall härigenom utan tvifvel verkställas vida lättare, än nu varit händelsen, § 5. Jemte andra åligganden, hafva Revisorerne äfven skyldighet att granska säkerhetshandlingar för de lån, hvilka äro utlemnade från de särskilda myndigheternas kassor, för såvidt dessa kassor äro till finnandes inom hufvudstaden. Vid denna granskning har det icke kunnat undgå Revisorernes uppmärksamhet, hurusom icke allenast direktions-ledamöter utan äfven redogörare häfta för lån till de kassor, hvilka bemälde personer skola dels förvalta, dels redovisa; och dä jemväl enahanda, förhållanden förekomma vid kassaredovisningar inom ett stift, der. ibland andra, en Konsistorii-notarie befunnits häfta för skuld af 45,000 R:dr till den kassa, för hvilken honom åligger redovisning, hafva Revisorerne ansett sig böra anmäla detta förhållande, desto heldre som, enligt Revisorernes förmenande, sådant både är oförenligt och lätt kan föranleda till förvecklingar; och Revisorerne få derföre, af dessa med flera skäl. hemställa, det sådant stadgande måtte utfärdas: att ledamot i direktion eder der anställd tjenste-» man icke må kunna erhålla lån af de under direktionens förvaltning ställda medel — 271 - § 6. Då uti åtskilliga räkenskaper förekommit, att inkomsten för uthyrda lägenheter väl blifvit i räkenskapen uppdebiterad, men icke bestyrkt, få Revisorerne, enär sådant bör föranleda till god ordning, hemställa, att de förvaltande verk och myndigheter, som ega dylik inkomst, må förständigas att vid räkenskapen bilägga styrkta transsumter af alla förvaltningen tillhörande hyreskontrakter, i hvad de röra de till kassorna ingående hyresbelopp. § 7.
Af i denna sednare redan vidtagna förändringar liar blifvit en följd, att lärarne erhålla ökade göromål, dels genom ökad föreläsningsskyldighet, dels genom dem åliggande ledning af ökade praktiska öfningar, hvilket åter vållat, alt deras tid blifvit genom arbete inom Inrättningen i möjligaste måtto upptagen, så att för dem ringa eller ingen utsigt finnes för banden, att utom densamma förskaffa sig fyllnaden i lefnadsbehofven. Föreståndaren har alltsedan Inrättningens stiftelse år 1820 åtnjutit 5,000 R:dr, men uppbar ända till år 1856, då hans befattning skiijdes från den likartade vid Skara Veterinär-inrättning, löneförmånerna vid båda Inrätlningarne. Efter nämnde tid har han här åtnjutit uti lön såsom professor l!:mt R:dr 2,400: — och arfvode såsom föreståndare „ „ 600: — så all, genom skiljandet af båda befattningarne en högst betydlig löneförminskning för honom uppkommit. De öfriga Professorernes lönevilkor blefvo väl vid 1855— 1854 årens riksdag höjde till 2,400 R:dr, men då Professorerne och Adjunkten vid detta läroverk stnåste i kunskaper och praktisk duglighet vara, enligt Direktionens förmenande, fullt jemförliga med dem vid Universiteterna och Teknologiska institutet, har Direktionen för dem föreslagit det för dem i staten upptagna belopp. Sedan Kongl. Maj:t tillåtit, alt särskild Räkenskapsförare får vid Inrättningen anställas, och sedan räkenskapernas förande blifvit på tillfredsställande sätt ordnadt, hvilket medför högst betydligt ökadt arbete, har Direktionen jemväl för denna befattning föreslagit ökadi arfvode, äfvensom Direktionen för protokollens förande och skrifvelsers expedierande samt hibliolhekels skötande anhållit om beviljandet af hittills ej i slaten upptagna arfvoden, samt om tillökning i Instruktions-smedens, hvilket under det ständigt ökade tilloppet af arbete visat sig otillräckligt.
M«j:t begärt, Rikets Ständer måtte, för uppförande af fängelser efter cellsystemet, utöfver hvad vid 1840—1841 årens riksdag dertill anslagits, anvisa ett ytterligare belopp af 600,000 r:dr, att utgå med 200,000 r:dr under hvartdera af åren 1848, 1849 oell 1850; dock att de å äldre anslagen reserverade medel, hvilkas begagnande till fortsättning af redan påbörjade fängelsebyggnader, utan hinder af den vid 1840 —1841 årens riksdag stadgade fördelning emellan läns-, stadsoch häradsfängelser, rikets nu församlade Ständer medgifvit, böra, i den mån desse medel blifvit Lili andre än vid ofvannämnde riksdag bestämda ändamål använde, af nu anvisade belopp varda godtgjorde, så att den ursprungliga fördelningen blifver bestående. Till följd af hvad Utskottet sålunda tillstyrkt, anser Utskottet något serskildt utlåtande icke erfordras, i anledning af den utaf Sven Isacsson från Calmar län väckte, af Jan Samuelsson från Öland biträdde och till Utskottet remitterade motion, att ett ransakningsoch afstraffningshäkte måtte, på statens bekostnad , var da uppfördt på Öland, i Borgholms stad eller vid Isgärde, Stockholm den 4 Februari 1848. Reservation: af herr Rääf , L, F. N:o 42. Ank. lill Exp. Utsk. den 5 Febr. 41. 2 e. ra. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående ett bidrag från skogsplanteringskassan af66,666 r:dr 32 sk. banko, att, efter Rikets Ständers pröfning, användas till förefallande behof. (I. A.) Genom afla leri, och i Usta sami. l;sta afd. af R.