Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
hvaremot den allmänna hevillningen otvifvelaktig! kan fördelas så, att den ojemnt och obilligt trycker de do serskilta Ståndens medlemmar; att allmänna hevillningen äfven deruti skiljer sig från de öfriga bevillningsmedlen och fördenskull kunnat anses erfordra ett serskildt behandlingssätt, att den ingår till Riksgälds-kontoret och står under Ständernas egen disposition, under det de senare ingå till Stats-kontoret och disponeras af Kongl. Maj:t, samt slutligen: alt, då tre Riksstånds mening uti alla frågor, med undantag af dem, som röra ändring i Rikets grundlagar och den allmänna bevillningens fördelning, utgöra Rikets Ständers beslut, äfven då fråga är om lif, ära och gods, det synes, att ärenden af en så underordnad beskaffenhet som tullfrågor skäligen kunna till de förstnämnda hänföras; på grund af hvilket allt och då grundiagarne böra efter deras ordalydelse, hvarmed jag trott alt min nu yttrade åsigt närmast öfverensstämmer, och utan afseende på ett åldrigt bruk, som nu visats icke hafva varit annat än ett missbruk, tolkas, samt enär 73 § Riksdagsordningen tydligen stadgar, alt det utskott, til! hvars handläggning ett mål hört, hvilket i förevarande fall är Revillningsutskottet, skall förstärkas, jag yrkar, att memorialet må återremitteras till nämnde utskott, med föreskrift alt ställa sina deri afgifna förslag i öfverensstämmelse med stadganderna i 73 och 73 §§ Riksdagsordningen.» Af Hr Prosten Melén: »låmot pluralitetens inom Utskottet beslut, rörande »hemställan, att, der samtlige Riksstånden icke förena sig i sammanstämmande beslut angående tullafgifterne och derpå inverkande frågor, dessa må, pä sätt hittills egt rum, genom votering i förstärkt Statsutskott slutligen af göras», får jag nedlägga min reservation. 62 Bevillnings-Ulskottels Memorial, N:o 23. Då ärendet inom Utskottet in pleno slutligen handlades, erkändes allmänt, att 70 och 71 §§.
Han utströdde några frön och lät dem följa med vinden ned på jorden. Och på hvarje ställe, der ett sådant frö föll, växte det upp en vacker blomma. Menniskorna ville gifva den ett namn, och de kallade den lycka. De förståndiga bland dem gladdes åt gåfvan och nändes ej ens röra de skära bladen, af fruktan att skada dem. Men hvart de gingo i verlden kringsväfvades de af doften. Det fans emellertid också dumma menniskor, och dessa hackade blomman ibland sin kål och förtärde den, för att ta’ riktig nytta deraf. Och till på köpet anklagade de vår Herre, derför att kålen smakade illa. – Der har du min uppfattning af lyckan.» »Ah, platonism!» Han vände sig på klacken med ett föraktfullt skratt. Hon tryckte sin panna mot fönsterposten med en min af nedslagenhet, men svarade ej. »Nå, men om man nu står ända till halsen i ett osedligt förhållande, ett sådant som står under kyrkans speciella hägn?» Han kastade en lång blick på henne öfver sin axel, men hon stod bortvänd, så att han endast kunde se en skymt af hennes ena kind: den blef röd som blod, och han ångrade redan hvad han sagt. »Då biter man tänderna tillhopa och ser verlden fräckt i ögonen», sade hon hårdt, »men har man en gnista heder qvar, så glömmer man icke ett ögonblick, att man förverkat all rätt till, – ja ända till tanken på ett verkligt äktenskap.» Repliken skar, och han kunde ha bitit sig sjelf i harm öfver att ha framkallat den. »Har du läst utkastet till mitt nya arbete?» sade han, i hast famlande efter ett nytt samtalsämne. »Ja. Jag har till och med tagit mig dristigheten att göra några anmärkningar.» Hon vände sig om, och hennes ansigte hade återtagit sitt vanliga uttryck. – »Mig förefaller det en smula för vetenskapligt att vara rätt populärt; du förutsätter för mycket hos dina läsare.» »Tror du det? Hvar har du manuskriptet?» »Nere hos mig; jag skall gå efter det.» »Kan jag få gå med? Jag är en smula nyfiken på din studerkammare. Ah, det är sant ... det vågar du inte utan förkläde.»
Utlåtanbe afgiftvit, är morben af St. 9J?aj:t, enligt ©ej? till bemälte öl. Gollegier ttnber b, 10 Slpril famina år aflåtne 3?åb, ©frifwelfe, till framtiba afgöranbe i Slåbcr tippjTjutenj od) tiHfiprfer Ut; (fottet, i anlebning beraf, tillita; bet måtte 31, ©t:r i unberb, anbålla, att öl. S0?aj:t mil; le till näjtfommanbe ©täitberS pröfning ocfi afgöranbe öfverlemna 5'örflag till allmän fiabga otti afffrifningar i ©tatenå Släfendaper, 6 §, Sif bet 2ån, bmilfct, enligt bmab 1827 år3 Sleviforer anmält, genom öp. ©prell, ©encraLSlmiralen ut. m. öpr Orcfiue Cederström, mot görmaltningenS af ©jö^lirenber; ne garantie, btifmit upptaget, till accorb&erfättningar åt Officerare mib SlruteenS flotta, äro 320 0l:br afbetalbe af anorbnabe SWcbcl å 8;be £ufmuö;£itelnS anflag till ac; LXX © t a t å 41t f F o 11 c 13 corbö SBerf, blifvit flällb i anfva* rigbet för ett Sån, upptaget för f. b. StrmeenS glottaé Sf Så flottans Stationers StäfcnfJaper fpecielt re bon) i fa för be niebel, font di’, förvaltningen af ©iö
I betraktande af hvad uti denna fråga sålunda förekommit, tillstyrker Utskottet, att jemväl denna nådiga framställning måtte af Rikets Ständer bifallas och i följd deraf ett årligt belopp af 1,063 Riksdaler på elementarläroverkens stat uppföras. 56:o. Med hänseende dertill att, innan den vid 1856—1858 årens riksdag beslutade utvidgning af de flesta elementarläroverk i riket trädde i verkställighet, de ordinarie lärarnes antal vid åtskilliga af de större läroverken under en längre tid varit alldeles otillräckligt för undervisningens uppehållande, och i följd deraf särskilda extra lärare eller så kallade duplikanter måst antagas, hvilka emot en ringa ersättning, vanligen 240 R:dr B:ko för år räknadt, under flera år haft enahanda undervisningsskyldighet, som de ordinarie lärarne, funno Rikets sednast församlade Ständer, uppå derom gjord framställning, skäligt medgifva, att de lärare, som under längre tid än fem år före verkställigheten af nämnde läroverks-reglering varit anställda såsom extra lärare eller duplikanter med tjenslgörings—skyldighet af ofvan 60 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 139. omförmälda beskaffenhet, och hvilkas tjenstgöring blifvit väl vitsordad, berättigades att från och med år 1061 såsom grund för högre lönelur beräkna sig tillgodo jemväl det antal afslutade läseår öfver fem, som de på sådant sätt tjenstgjort. Enligt hvad af det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokollet inhemlas, hade, i öfverensstämmelse härmed, under de två näslförflutna åren åtskillige lärare, på grund af tjenstgöring såsom duplikanter, blifvit i högre lönegrad uppflyttade; men några andra åter, hvilka såsom extra ordinarie lärare tjenstgjort lika lång lid, som de förre, men under större eller mindre del af denna tid varit anställde såsom vikarier, icke kunnat af nämnda förmån komma i åtnjutande.
I tillämpning häraf förekommer angående afkortningarne för Adeliga och Säteri samt Bergsfrälse friheter, att, enligt hvad ofvanomförmälde utredning utvisar, de utgöras af räntor, ifrån hvilka åtskilliga hemman, på grund af sin natur, numera äro befriade. Att ändock debitera dessa räntor är under sådana förhållanden, på sätt ofvan är vordet i underdånighet yttradt, icke lämpligt, och något ändamål vinnes dermed så mycket mindre, som, enligt hvad nämnde utredning jemväl ådagalägger, någon viss princip icke blifvit följd öfver hela Riket, utan i några Län redan uteslutits alla de räntor, hvarifrån dylika hemman vunnit befrielse, under det att på andra ställen större eller mindre del deraf qvarstår. Då genom Kongl. Kungörelsen den 14 November 1829 skyldigheten att underhålla viss åbyggnad å Säterier blifvit upphäfven, förfaller ock det skäl, KammarCollegium af denna skyldighets controllerande hämtat lör bibehållande af Säterifrihets afkortningarne, utom det att den kännedom om tillvaron af sä beskaffad egendom, som af jordeboken vinnes, vore fullt tillräcklig för handhafvandet af berörde controll, hvilket sednare äfven fullkomligt gäller för Bergsfrälset. Då för lägenheter, som å nyo skattläggas, den dervid bestämda räntan icke skall uti Räkenskaperne påföras, förr än efter frihetsårens slut, synes äfven lämpligast böra efter enahanda grund förfaras med sådana räntor å under uppodling varande lägenheter, som under frihetsår icke erläggas, och följaktligen de å dylika lägenheter förut satta räntor uteslutas, samt deremot efter frihetsårens utgång de räntor påföras, som sedermera böra utgöras. Å denna debitering finnes ändock samma controll, som i nyssnämnde fall. Vidkommande förläningar på bestämd eller obestämd tid; så utvisas af förromförmälde utredning, att under den förra titeln rätteligen endast förekommer räntan af Leckö eller Sijkajocki Kungsgård, som år 1810 blifvit, på 50 års besittning, upplåten åt numera framlidne Generalen, Grefve Adlercreutz och dess arfvingar.
Den 22 3 u n i i f. m. i5 förtanka, i anseende till dermed förknippade samhällsplågor, vågar jag likväl tro, att den oundvikeliga nödvändigheten, af den inställda Bränvinsbränningen, ännu icke såsom sådan är ådagalagd, och jag tror äfven, att den ofvan åberopade Rikets Ständers Skrifvelse hade kunnat gifva mera än tillräcklig anledning för Styrelsen, alt öfver ämnet inhämta Rikets nu församlade Ständers tankar, innan åtgärden beslutades. Ofvan åberopade ordalag uti Rikets Ständers skrifvelse hafva i sammanhang med den 14-åriga erfarenhet af det afseende, hvilket Styrelsen hitintills derå fästat, stadgat förtroendet, att ett system åtminstone i denna del vore antaget; och den omständighet, att 1826 års missväxt icke medförde någon inskränkning uti bränvinsbränningen, samt den deraf vundna erfarenheten, att ingen derifrån öfverklagad olägenhet försports, då verkningarne blefvo, att bränvinsprisen tidigt på sommaren 1827 redan så betydligt folio, att rörelsen derigenom inskränktes af sig sjelf, med en Spanmål, hvars pris motverkade fördelen af dess förvandlande till bränvin; har äfven ingifvit ekonomen ett så beskaffad! förtroende, till denna del af Statshushållnings-Systemets varaktighet och stadga, att han med skäl vågat grunda sina beräkningar derå, och bränvinsbränningen har, i följd deraf, antagit en vida fördelak - i6 Den xx Junii f. m. tigare utveckling, än den, under den fordna ovissheten, någonsin företedt. Den ound vikeliga nödvändigheten af bränvin sbränningens inställande, lärer nu böra utgöra hufvudsakligaste föremålet för undersökningen, till vinnande af stadga i öfvertygelsen, huruvida det utfärdade förbudet varit val grundadt, eller icke. Den ound vikeliga nödvändigheten af bränvinsbränningens inställande i detta ögonblick, bör först och främst hämta sin grund, uti den sädesbesparing, som uppkommer genom, för Julii och Augusti månader inställd bränvinsbränning, och det är i anseende härtill, jag utbeder mig få fästa uppmärksamheten å förhållandet, sådant det framställer sig för mig.
Undervisningsanstalterna å Landsbygden tarfva å åtskillige orter i Riket, både förbättring och utvidgning, bifalla hvad Utskottet derom, uti förenämnde Betänkande tillstyrkt, och hvad angår den deruti föreslagne underdåniga hemställan till Kongl. Majit, bör den innefatta underdånig anhållan, om Nådig befallning tili Consistorierne. att uppdraga åt Presterskapet, att vid öfverläggning med Eörsamlingarne, om detta ämne, och vid de uppmuntringar och föreställningar, som Presterskapet meddelat för vigten och angelägenheten af väl ordnade Scholanstaiter, fästa Församiingarnes uppmärksamhet vid förmånerne af Wexelundervisningen-, i den afsigt, att der local och andre omständigheter så medgifva, heldst sådane Schoimä - Fröt. XJtdr. d. 16 Septemb. i823- 97* stare antagas, sorr. känna och kunna verkställa denna läro-method. Äfven böra Klockare, i synnerhet å de ställen, der de äro väl lönte, af lika anledning uppmuntras, att om Wexelundervisningen förskaffa sig behörig kännedom, på det, der den finnes passande, de må kunna densamma använda.
Riksdags-Ordningen, för - 218 Den 21 December fmi Företogs till pröfning den af Herr Treffenberg C. G. sistledne gårdag väckte fråga, om lämpligaste sättet, på hvilket RiddarhusUtskottet borde meddela Riddarhus-Directionen de Ridderskapets och Adelns beslut, hvilka skulle lända Riddarhus-Directionen till efterrättelse. Herr von Hohenhausen, Michael: För min del anser jag den af Herr Treffenberg väckte fråga ej böra föranleda till någon förändring uti hvad hittills varit brukligt, nemligen att genom Protocolls-Utdrag öfverlemna den nya Instructionen till de af Ridderskapet och Adeln utsedde Riddarlius-Directeurer. — Alla andra dem rörande beslut, som Ridderskapet och Adeln fattat, emottager Directionen vanligen genom Protocolls-Utdrag, och jag vet således icke, hvarföre man vid öfverlemnandet af Instructionen skall annorlunda sig förhålla. Jag anser derföre den föreslaglie ceremonien vara alldeles öfverflödig. Herr Rosenblad: Såsom Ledamot af Riddarhus-Utskottet skulle det visserligen vara artigt nog, att få i sittande Utskott öfvervara Instructionens högtidliga öfverlemnande till Hans Excellence Herr Grefven och Ordföranden samt öfrige Riddarhus - Directionens stående Ledamöter, men då en sådan ceremoni är både obruklig och Öfverflödig, så instämmer jag till alla delar uti hvad Herr von Hohenhausen tillstyrkt. Den 21 December f. m. 219 Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln fann lämpeiigt, att alla Ridderskapets och Adelns beslut måtte hädanefter som hittills, endast genom Protocolls-Utdrag från Riddarhus-Utskotlet, Riddarhus-Directionen meddelas. Ropades Ja. Herr Grefven och Landt-Marskalken tillkännagaf, att Plenum lomme klockan \ till 7 i eftermiddag att fortsättas. Upplästes ett från Riddarlius-Utskottet inkommit, så lydande Memorial: (Se Bilagan N:o 1.)
S2i om dagen iinge ske, och 5:0 att till befordrande af ordning och strängare tillsyn, så i afseende på Bränvmsbränningen som minuteringen, fyra väl kända Personer inom hvarje Församling valdes att vaka öfver Förfaltningarnes efterlefnad. 21:0 Såsom Medel, hvarigenom verkan af ett Bränvinsbränningsförbuds öfverträdelse skulle blifva oskadlig, har Herr Hulphers föreslagit det stadgande, att allmogen någon viss tid efter förbudets utfärdande icke linge vid strängt ansvar till Städerna införa mindre partier af Bränvin, och Transport deraf, endast med ordentelig förpassning, tillåtas, då osvikeligt bevis kunde företes, att Bränvinet före förbudstiden vore tiilverkadt. Yrkandes för öfrigt Herr Hulphers, Sika med Friherre Ankarsvärd, att krig eller hungersnöd livar för sig måtte blifva skäl till Bränvinsbränningens inställning. 22:0 och 23:0 Herrar Lindström och Lindberg Pehrsson hafva, den förre yrkat Krogarnes indragande helt och hållet, men den sednare blott afskaftandet af alla mellan Gästgifvaregårdarna varande, samt att antalet af Städernas i Bion af Folkmängden sålunda inskränkas: att för 500' mantalsskrifne Personer endast en Krog vöre tillåten, och sä vidare, utom det synnerliga afseende, som borde fästas å nödvändigheten af deras förbjudande nära Kyrkorna. 24:0, 25:0, 26:0, 27:0, 28:0 Uti Hedervärda BondeSlåndet hafva Memorialer och Anföranden i ämnet blifvit afgifne af Riksdags - laz Ecsv. och Ekon. Utsk. Eetänkändéii. fullmägtige: Änders Christ offer sson från K rö* nobergs
Spannmål, angående väckt motion falt den soldaten vid Södermanlands Regemente anslagna, måtte få utgå i fullrågadt mål. A 17,0. — kredetiv för upköp eller belåning af Svensk. Se Kredetiv. ( 168 ) Spannmål, angående uphäfvaode af införselstull å. Se Införsels-tnll. — Statsverkets, angående förhöjdt stats-pris å. Stats-Utskottels Utlåtanden N:ris 64 och 176. Spannmåls-tillökning å penningelöner, förslagsanslag till. Se Stats* Utskottets Utlåtande N:o 74. Sparpenning. Se Besparing, Besparingar. Sparrar, om föihöjd införselstull för sådane. Se Bevillnings-Utskoltels Betänkande N:o 3. Sparre, Grefve C., angående pension åt enkan efter Juslitiae-Rådel. Se Pension. Sparre, Grefve Johan Alexander Artemis, yttranden. V. 333. VII. 245. Sparre, Grefve Per Ambjörn, yttrande. II. 22. Sparre, Hans Exc. IX. U. 367. A. 399. E. 468. — angående föreslagne förändringar i stadganderna angående stämpling af. III. Spel - ( 169 ) Spelkort, angående tryckning af föreskrifna konvolnler för. Se Statsutskottets Utlåtande N:o 361. Spö- och ris-straffet. Se Brottmålslagsliftningen. Stadga, Grofve. Se Grufve-Stadga. — Patentaf d. 13 December 1834, om förändring i denna. XV. B. 146, 162. A. 167. E. 228. Stackelberg, Friherre Berndt Oscar, yttrande. VI. 12. Stadgar till ordnings vinnande vid Ridderskapet och Adelns sammankomster, samt det den 4 December 1834 dertill beslutade tillägg, upläsning af. I. 4. Stambolländerierna, om låneunderstöd för upbyggandet och inrättandet af mejerier vid dessa. IX. B. 469. A. 492.
Mot slutet af Margaretas regering grep emellertid missnöjet med henne allt mer omkring sig, och unionsfienderna gjorde allt för att nedsätta hennes rykte. Åtskilligt hafva ock - sagohäfderna att förtälja o m hennes enskilda lif, hvilket ingalunda framställer henne i en alltför fördelaktig dager. Barn af en rå och fördärfvad tid, har hon säkerligen varit i någon mån påverkad af dess anda. Öfverdrifterna hafva dock synbarligen satts i omlopp genom illvilliga samtidas vanliga hänsynslöshet gentemot en hatad, fruktad eller dem öfverlägsen person, och så hafva de sedermera tagits för gångbart mynt. Andra uppgifter, där Margareta framställes nära nog som ett mönster af fromhet, en kyrkans tillgifna tjänarinna, saknas ej heller. Att här närmare undersöka de hvarandra motsägande sägnerna, skulle leda för långt. Sanningen torde, som i de flesta sådana fall, ligga midt emellan! Det är icke heller med den enskilda kvinnan vi här hafva sysselsatt oss, utan med den regerande drottningen, och som sådan lärer ingen göra henne rangen stridig såsom en af de mest frejdade i medeltidens historia. Ja, Margareta Waldemarsdotter, o m i tidernas längd ditt namn skulle blekna, om redan under din lif sti d förtalets giftiga tunga sökte svärta det, så skall dock till historiens slut ovansklig ära omstråla det, emedan det var från dig, som Skandinavismens stora tanke utgick! Hvem, om ej Nordens kvinnor, tillkommer det att åter upptaga Margaretas tanke och att åter ena » den Snor som brast » vid hennes d ö d! Det heter i den vackra dikten om Salami och Zulamith: » I tusen år så byggde de med omotståndlig tro, och så blef Vintergatan byggd. » Vi trenne folk af samma stam skildes en gång åt som de » af synd och natt och död, » d. v. s. genom århundraden af broderhat och brodermord, men förmå vi blott bygga i tusen år tåligt och ihärdigt, så skall det kanske omsider lyckas oss att slå en varaktig bro af kärlek från nation till nation. Det är om denna bro drottning Margareta drömmer under marmorn! S. E. P. Biffiarlrota är husmors bästa hjälpreda.
Att låta det antal gevär, som af beväringsmanskapet begagnades ingå i beräkning af förbrukningen, vore högst orätt, ty dels hade nämnde manskap ända från sitt inrättande lill år 1822 icke erhållit andra än bristfälliga och obrukbara gevär, dels hade nämnde manskap från berörde tid till den närvarande icke bekommit andre gevär, än sådane, sorn blifvit för stamtrupperne kasserade, utan att vara så obrukbara, att de icke genom reparation kunnat å nyo i brukbart skick försättas. Utskottet, som ingalunda kan godkänna dessa obestyrkta beräkningar, hvarvid hvarken beskaffenheten af de år 1810 befintlige gevär tagits uti behörigt betraktande, ej heller afseende - Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 161. 9 seende gjorts å gevärsförbrukningen under 1813 och 1814 års krig samt derjemte gevärens brukningstid i allmänhet upptagits längre än erfarenheten visar att den måste anses till, hemställer att herr Stjernsvärds berörda förslag om anslagets inskränkning lill 20,000 r:dr måtte lemnäs utan afseende. Hvad beträffar frågan, att föra anslaget för gevärstillverkning på ordinarie stat, anser Utskottet att de dertill erforderlige tillgångar för närvarande ej äro tillgänglige, hvarföre Utskottet hemställer, att denna del af motionen inå förfalla. 8:o Till anskaffning af slagkrulshufvar har Kongl. Majrt jemväl äskat ett anslag af 27.000 r:dr. Som af general-fälttygmästare-ernbetets ofvanomförmälde underdåniga förslag inhemtas, dels att å de af föregående Ständer anvisade anslag till ifrågavarande föremål reservationer förefinnas, dels ock att tillverkningskostnaden å slagkrutshufvar, i följd af förbättrade machiner och vunnen större arbetsskicklighet nedgått till mera än hälften af hvad förut beräknats, anser Utskottet att nedsättning i den af Kongl.
Hamiltons reservation i sin helhet, hvarföre Hr Landtm, icke ansåg R. o. Ad. kunna inbjuda de öfriga Stån den att på den ingå. Hr Rosenblad: Milt syftemål var endast alt framställa hvad Hr Landtm, redan upplyst och hvad en annan, Gr. Mörner, straxt i början af discussionen redan fästat uppmärksamhet uppå, nemi. att från Ii. o. Ad, icke kan utgå någon inbjudning att deltaga i annat beslut, än det som R. o. Ad. sjelft fattat. Gr. Hamiltons förslag blef ingalunda i sin helhet af R. o. Ad. anlaget, och således kari R. o. Ad. icke aflåta någon inbjudning till instämmande i detta förslag, sorn Ståndet icke sjelft antagit. Gr. Mörner, Joh. Äng.: Det är möjligt, alt jag illa uttryckte mig, men meningen var dock riktig. Jag tror åtminstone alt jag sade: Gr. Hamiltons förslag, sådant det af R. o. Ad. blef antaget. Möjligen var det en gång contradietion emellan föroch eftersatsen, men meningen var icke svår att förstå. Skulle likväl Hr Frih. o. Landtm, anse 16 II. 49 380 Den i3 IN o veniber. min mening undertryckt genom det nyss fattade beslutet, så liar jag intet att tillägga; men i annat fall yrkar jag, att inbjudning måtte afgå å Ståndets beslut i brännvinsbränningsfrågan. Hr Munck af Rose nseli öld: Då jag förenade mig i Gr. Mörners anhållan om propos. på inbjudning till MedStånden, trodde jag att ingen kunde uppfatta hans mening annorlunda, än att han önskade, att Ståndet skulle inbjuda MedStånden att instämma uti det beslut Ståndet sjelft fattat. Jag ansåg det falla af sig sjelft, att de delar af Gr. Hamiltons förslag, hvilka Ståndet sjelft förkastat, kunde det ej inbjuda MedStånden att antaga. Hr Ribbing, Bengt: I hvad Gr. Mörner nu hemställt instämmer jag.
Berättelse Ofver Götheborgs och Bohus Län för åren 1851—1855. 6 42 år 1853 » 1854 Rith' 64,213. 27. » 72,561, ig. » 1855, efter det afgiften nedsatts till hälften . » 40,886. 7. Den mångsidiga och hastiga utveckling, som, på sätt genom det ofvan anförda är skildradt, den industriella verksamheten i Götheborg under sednare tid vunnit, har icke allenast befrämjat stadens eget välstånd ulan äfven på kringliggande landsorters näringar och konstflit haft och måst hafva ett fördelaktigt inflytande. Den lifliga afsättning, sorn landtmannens produkter och slöjdarbeten här funnit, vittnar derom uppenbart. Den försäkringsanstalt, som, under namn af Götheborgs Sjö-assuransförening, den 15 Mars 1840 med oktroj till den 1 April 1843 härstädes bildats för försäkring af fartyg, hvilkas redare äro här i staden eller i dess förstäder boende eller härstädes innehafva burskap, äger, efter förnyade oktrojer, fortfarande bestånd, och har under 3:dje försäkrings-året af 5:te oktrojen, eller från den 1:a April 1854 till samma tid 1855 lemnat försäkring åt 109 hela fartyg och andelar i 5 fartyg för en sammanräknad summa af 2,980,750 R:dr. Under berörde tid utbetaltes i ersättningar 172,861 R:dr 12 sk. Uti den för försäkringar af byggnader här i staden stiftade förening under benämning: ''Götheborgs nya brandstods-förening” funnos vid 1855 års slut 237 delägare. Inrättningens kapital-fond utgjorde vid samma tid 264,709 R:dr 39 sk. och försäkringssumman, för hvilken föreningen då iklädt sig ansvarighet, uppgick till 2,858,733 R:dr 16 sk. Banko. Fastighetsvärdet har under de sista 5 åren varit i jemn t stigande.