Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1855 stadgade beräkrnngssätt för grundräntors utgörande, men att, enär så beskaffade godlgörclsers belopp ej kunde på förhand - beräknas, desamma måtte under nästa statsreglerings-period förskottsvis utgifvas af de under Stats-kontorets förvaltning befintliga medel, emot ersättning, som vid derpå följande riksdag komme att anvisas. Stats-Utskottets Utlåtande JYI 80. 5 Denna nådiga proposition hafva samtlige Riks-stånden remitterat till Stats-Utskottet, som jemväl fått från Bonde-ståndet emottaga ett af Riksdags-fullmäktigen Petter Jönsson från Jönköpings län afgifvet yttrande, innefattande framställning derom, att lika beskaffad godtgörelse, som Kongl. Maj:t åt indelningshafvare föreslagit för dem på lön anslagne, men upphörda qvarnräntor, äfven borde beviljas icke allenast egare af sådane berustade hemman, åt hvilka qvarnränta, som, i följd af qvams ödeläggande, upphör, blifvit anslagen såsom stam för rustningens utgörande, utan ock vederbörande strand-egare vid rifning af sådane vattenverk eller qvarnar, der dessa sednare åsatt grundränta finnes uti hemmanets ränta inbegripen. Då emellertid, enligt Ucskottets åsigt, egare af berustade hemman, som hafva qvarn-räntor sig anslagne, måste hänföras till indelnings-hafvare, samt vederbörande strandegares rätt till ersättning i det uppgifna fallet jemväl uti den nådiga propositionen synes vara förutsedd och erkänd genom det föreslagna stadgandet, att, då räntan af nedlagd qvarn är uti ett hemmans ränta inbegripen, denna hemmans-ränta, om den pröfvas icke kunna utan tillskott af qvarn-räntan ega bestånd, bör i förhållande dertill nedsättas, finner Utskottet vidare yttrande i anledning af Riksdags-fullmäktigen Petter Jönssons ifrågavarande framställning icke erfordras; och då Utskottet i öfrigt ej funnit anledning till någon erinran i afseende å hvad Kongl.
Hr Tham har vidare sagt, ali jag förebrått Presterskapet lättja och försumlighet. Äfven mot detta yttrande protesterar jag, 390 Den 21 Juni e. m. ly jag har icke kunnat tillåta mig något sådant, och jag vädjar i della afseende till prot. ; men skulle likväl under discussionens lopp ett sådant yltrande hafva mot min vilja undfallit mig, det jag dock icke tror, förklarar jag härmed, alt sådant icke varit min afsigt. Hr Tham har slutligen begärt, alt 11. o. Ad. matte med afslag på La;gUtsk:s Betänk, antaga Hr Brings reservation med de förändringar Hrr Carlheim Gyllenskjöld och von Hartmansdorff tillstyrkt. Föreg:de talare hafva likväl visat, att detta förslag icke tillfredsställer det behof af andlig frihet, som med så mycken billighet, sä mycken rättvisa påyrkas, och alt Hr Brings förslag gifver anledn. lill ännu större och starkare missnöje än 1726 års Konventikelplakat. Jag tror icke, alt R. o. Ad., som, på sätt en talare, Hr Tersmeden, P. R., rätteligen erinrat, år 1726 var så uptvst, att R. o. Ad. icke ville antaga Konventikel-plakat, som likväl mot dess beslut blef lag. nu, öfver 100 år derefter, skall hafva gått så långt tillbaka i uplysning, att R. o. Ad. antager ett förslag, vida mera intolleranl än någonsin sjelfva Konventikel-plakatet. Medan jag nu har ordet, kan jag icke undgå, att uptaga ännu ett annat yttrande af Hr Tham. Han har sagt, att de, som förorda frihet i religiöst hänseende, önska blott att få bilda en Ecclesia in Ecclesia. Sådant har likväl aldrig varit deras mening. De hafva aldrig velat bilda smärre kyrkor inom Statskyrkan. De hafva endast sagt, vill icke Statskyrkan tillfredsställa vårt andliga behof, så anhålla vi ödmjukast, att han icke måtte förfölja oss, utan vi få träda utur Statskyrkan, samt ostörde upbygga oss, huru vi vilja.
Conventiöns-Mynt, och således R:d 1,199,000. Conv. mynt. Härutaf har Kongl. Maj:t, efter föregången och af vederbörande HolariusPublicus attesterad aniiullcring, i Nåder behagat låta förete uti Riksgälds-Cojitoiret: 1932 Obligationer å 5oo R:d hvardera 966,000. „ Återstå således till inlösen 468 st. Obligationer eller R.-d 233,000, Con-v. mynt, hvilka till fulla beloppet skola infrias. J Antverpen: 7,352 stycken af Riksgälds-Contoiret utfärdade Partial-Obligationer, hvardera å 1000 Fl. Brabantskt vexelmynl, tillhopa ... Fl. 7,352,000, Br. V. M. Härutaf har Kongl. Maj:t i Nåder behagat till Riksgälds-Contoiret låta återställa 7109 stycken Fl. 7,109,000. , „ Återstå alltså till inlösen . ^ . 24^,000. Br. V. M. hvarpå f :deler , i följd af 1812 Ars Riksdags-Beslut, äro afskrifne; hvarförutan Kongl. Maj:t i Nåder låtit återställa Nio stycken för Lånen i Antverpen utfärdade och redan år 1808 utlottade Obligationer, äfven på 1000 Fl. Brabantskt Vexelmynt hvardera, till hvilkas infriande, så till Capital, som ränta och prime, erforderliga Medel varit till vederbörande Bankier i Antwerpen öfverremitterade , men, efter det Obligationerne till Contoiret in» fått, blifvit År i8ao Contoiret godtgjorde. Lif-Ränte-Lån till 8£ proCent:
En fråga skall jag våga framställa lill de Herrar och män, som ej anse lämpligt att afskaffa den nu befintliga Juryinrättningen, utan tro den med sina brister och ofullkomligheter böra qvarstå, såsom grundval till en framdeles fullkomligare organisation, och möjligtvis till inrättningens vidare utsträckande, en fråga, säger jag, torde tillåtas mig, den nemligen, 0111 Juryn, i sitt närvarande skick, lemnar mera förhoppning till framtida utbildning på motsatta organisationsgrunder och dess lämpande till alla criminella fall, än dess afskaflfande? Månne icke, i åtskilliga fall, det är lättare att nybygga på fast grund, än att reparera, hvad som finnes uppfördt på en svigtande? Månne icke nuvarande Jury, som skyddar ett visst slag af intressen, dymedelst mäste vinna allt mera och mera häfd, och blifva svårare alt undanrödja, när den slagit djupa 76 Den 27 Januarii f. ni. rotter, än när elen, som jag nu märker, alltid qvarlefvande idéen af Juryinrättningens nytta, ej skulle motverkas af den rakt stridigt inrättade Jury som nu finnes? Kort sagdt, jag tror, och har alltid trott, att hela vårt criminalväsende framdeles kan genom Jury behandlas, men jag frugtar, att tiden ännu är aflägsen, emedan lill denna oraskapning af criminalinrättningen fordras icke allenast offentligt tillträde, detta är lätt, men äfven ett offentligt utförande, och det är på långt när icke så lätt. I de länder der Jury finnes, såsom i Frankrike och Engi land, finnas, från långliga tider, lagkunniga corporationer, hvilka äro synnerligen liögagtade, som endast egna sig åt detta yrke, och som genom högtidligheten af de juridiska förhandlingarne och den deraf härflytande moraliska ansvarighet, de underkastat sig, i mån af nationens rättvisade anspråk, sjelfva förvärfvat sig en stor samhällsvigt. Äfven hos oss skulle väl småningom bilda sig en sådan Corporation, men ännu finnes den icke, och lid fordras innan den kommer att finnas.
R:dr eller derutöfver, förbinda sig att höja lönen utöfver nu utgående belopp, ett statsbidrag till lika belopp med församlingarnes sålunda lemnade ytterligare tillskott må, efter Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, anvisas; dock att Statens bidrag föiv detta ändamål icke må öfverstiga 50 R:dr årligen för hvarje lärare; 4:o) Tjugu tusen R:dr till understöd för år 1867 åt sådana församlingar, som till följd af medellöshet icke kunna till erforderligt belopp bekosta aflöning åt sina folkskolelärare; 5:o) Tretton tusen R:dr, deraf till undervisning i trädgårdsskötsel vid folkskolelärare-seminarierna, för år 1867, Tre tusen R:dr, samt för inköp och tillredning af jord dertill, för en gång, Tio tusen R:dr; 6:o) Tio tusen R:dr för år 1867, att användas för folkskolelärares undervisning i gymnastikoch militär-öfningar; > 7:o) Tjugufem tusen R:dr, för år 1867, till inköp af tomt för en seminariibyggnad i Linköping samt till påbörjande och uppförande, så långt tillgåugarne medgifva, af denna byggnad efter den ritning, som af Kongl. Maj:t kan komma att fastställas; 8:o) Stats-Utskottets Memorial N:o 135. 25 8:0) Tio tusen R:dr till inredning och förändring af den för folkskolelärarinne-seminariet i Stockholm upplåtna byggnad; 9:o) Åtta tusen femtio R:dr till lönebättring, för år 1867, åt Sundhets-kollegii embetsooh tjenstemän samt vaktbetjente: 10:o) Tre tusen R:dr till lön för en lärare vid veterinär-inrättningen i Stockholm med hufvudsaklig befattning vid elevernas handledning i praktisk sjukvård utom inrättningen; ll:o) Tre tusen fyrahundratretiosex R:dr, för år 1867, deraf 1,500 R:dr till höjande af Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens å -stat uppiörda anslag till vetenskapligt bildade biträden, samt 1,936
Man har endast en större brist, än i annat fall skolat vara för handen. Dessutom bör man ihågkomma, alt, genom elektriska telegrafernas inrättande, en stor del af den brefvexling, som förut gått med posten, kommer att föras genom dem. Man torde således hafva missräknat sig på den ökade brefvexling, som genast skulle upstå. När alla dessa omständigheter tagas i öfvervägande, kan jag icke inse, att någon vinst upstår af denna ändring, utan man får endast tillfredsställelsen alt hafva infört något nytt. Men likasom det kostar något, att, sedan man haft rockar med korta skört, lägga sig till andra med långa, likaså kostar det att införa medelportot, sedan man haft olika poslpenningebelopp. För dylika hugskott böra, enl. min åsigt, medel icke upoffras i eli sä fattigt land som vårt, der Statsverket väl behöfver sina penningar, .lag anhåller, att R. o. Ad. ville bifalla Irsta punkten i Revilln.Utskrs Betänk. N:o 14, och afslå Utskrs nu afgifna Utlåt. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag har icke deltagit i afgifvandet af detta Betänk., emedan jag var frånvarande, på grund af erhållen permission; men, ehuru jag underslödt Utskrs Betänk. Nro 14, tror jag likväl, alt jag inom Utsk. skulle hafva biträdt Betänk. Nro 20, på grund af de åsigter, R. Strr, i auledn. af Betänk. Nro 14, uttalat. Man måste väl göra något afseende pä hvad R. Strr yttrat; och klart är, att Utsk. icke har rätt att vidhålla en förut yttrad åsigt, utan måste rälta sig efter den, R. Strr uttalat. Hvad medélporlon och dess nytta beträffar, så anser jag den saken vara af R. Strr samfäldt vid en föregrde Riksdag afgjord; och således behöfver man icke vidare tvista härom. Omöjligen kan jag tro, alt en sak, som ansågs nyttig vid förra Riksdagen, skulle nu kunna anses skadlig.
Skola vi således utföra denna plan och i morgon, till fots och förklädda till tiggare, färdas vägen fram, tills vi hunnit min väns prästgård, och se, hur vi där bli mottagna? Är detta afgjordt? Hur innerligt belåten skulle jag ej känna mig, ifall jag blefve hyggligt bemött för min egen skull och ej för de usla penningarnes! Men därpå vågar jag knappast hoppas. – Hallå, hallå, vak upp, herr sjusofvare! Studenten reste sig yrvaken i sängen, då han hörde knackningen. – Är elden lös? ropade han. – Nej bevars, men lås upp. Det var John Halls röst, men i dörren stod en stafkarl i sliten, blå syrtut utan halsduk, med uppfläkt skjorta, trasig hatt djupt neddragen öfver ögonen och en väldig knölpåk i handen. Det långa oredda skägget och det tofviga håret gaf John Hall till fullkomlighet utseendet af en landstrykare. Sedan studenten öppnat dörren, lade han sig åter i sängen och vände hufvudet mot väggen. – Klockan är endast fyra, mumlade han. – Klockan är sex. Stig upp, min vän! Men studenten rörde sig ej. Då tog John Hall vattenkannan från tvättbordet och hällde hela dess innehåll öfver den nu fullt vakne, men mycket missbelåtne mannen. – Stig mans upp! Jag är nyfiken på hvad som skall hända oss. I nio och tjugo år har jag varit rik, nu skall jag i tolf timmar vara fattig. Min vän är ju god och stiger flux upp och tar på sig ett par slitna skor och trasiga kläder. Sådana finnas väl? – Till öfverflöd i Åbo, men på denna resa medför jag blott en enda anständig dräkt. – Min vän skall få låna paltor af mig, jag har flera än dessa i mina koffertar. Jag tycker om att begagna kläder, som jag vant mig vid, och i hvilka jag ej behöfver känna något skräddaretvång. Jag skall skicka in Andreas, och han skall travestera min vän på några få momanger. Han har lösskägg och annat utklädseldon tillreds, ty jag har varit på flera maskerader både i London och i S:t Petersburg. Han gör detta så bra, att min väns gamla mor, nere i Småland, ej skulle känna igen sin son, ifall hon finge se honom.
I detta ämne har äfven hos Rikets nu församlade Ständer förekommit en särskild framställning derom, alt förhöjning mätte beviljas i den vid förra riksdagen anvisade och uti ofvannämnda anslag inbegripna lösesumman för det äldre residenshuset och är till stöd för berörde framställning hufvudsakligen anfördt, alt då del af staden Hernösand vid upplåtelsen af tomt till det nya embetshuset fästade vilkor, att deri få lokal för spruthus och vägbod ät sig inrymd, icke blifvit å Statens sida antaget, samt E. K. Maj:t och Rikets Ständer utöfver Borgerskapets medgifvande fordrat, att uti det ifrågaställa köpet af residenshusel skulle inbegripas jemväl de å särskilda tomter uppförda uthus, som vore åt Landshöfdingen upplåtna, nemligen dels en norr om residenset belägen byggnad, innehållande stall och vedbod m. m., dels ock vagnshus, åt Landshöfdingen inredt i byggnaden å den för nya embetshuset afsedda tomt och hvilken byggnad för öfrigt innehölle för stadens räkning auktionskammare, stadshäkte, vågbod, spruthus och arkiv m. m.; — hade vid sådant förhållande Borgerskapet funnit sig icke kunna vidblifva sitt erbjudande af tomt för embetshus och residensets försäljande. 'lill att återkalla detta anbud ansåg sig äfven Borgerskapet ega full befogenhet; ty då Borgerskapet beslöt att afhända sig detta hus för 16,000 R.dr, oaktadt det i sjelfva verket egde ett värde af 60,000 R:dr, hade icke någon fråga blifvit väckt alt förrberörda uthusbyggnader, hvilka icke tillhörde residenset, jemväl skulle alträdas; och om således staden afstode hela berörda byggnad med tomt elier endast den sednare, skulle staden, som icke kunde undvara ofvannämnda för dess räkning i byggnaden inrymda lägenheter, nödgas i stället för sitt behof lörskaffa sig annan lokal, hvars anskaffande skulle för staden medföra en kostnad, icke understigande 20.000
Jag erkänner mig i grunden hvila den åsigten, att Landshöfdingen bör vara sjelfskrifven ordförande; men då Landshöfdingens embete, i följd af länsstyrelsens inrättning, ej nödvändigt måste vara personligen besatt, utan kan företräda^ af en kollektif myndighet, har jag måst vika för det kraf omständigheterna sålunda uppställt. Jag har dock gjort det under förutsättning, att konungen skall i de flesta fall utnämna landshöfdingen till tingets ordförande, så vida valet lemnäs honom fritt, och har derföre icke kunnat förena mig med pluraliteten i stadgandet, att ordföranden skall nämnas ibland tingets valda ledamöter. Jag skulle icke råka i förlägenhet att uppställa theoretiska grunder för min åsigt, men tror det vara nog, att låta erfarenheten tala. Man må, huru ifrigt som helst, arbeta på att tillintetgöra den sociala kraft, som jag vill benämna auktoritet; den skall i alla tider och allestädes gifva s'g luft, i en form, eller i en annan. J.ands tingets egna ledamöter skola sjelfva i främsta rummet helst önska att se Landshöfdingen i spetsen 159 spetsen för ärendena, emedan de veta, att lian, i följd af sitt embete® auktoritet förmår, bättre än någon annan, förena krafterna och rigta deni mot det åsyftade målet. Om man i ett län spårar verkningarne af den samfundsanda, som yttrar sig i näringarnes förkofran, i kommunikationsanstalternas upphjelpande o. m. d. och frågar efter den verkande orsaken till dessa företeelser, så skall, i de aldra flesta fall, det svar erhållas, att det är Landshöfdingen nit och duglighet man har att tacka derför. Men om, tvärtemot, den allmänna andan är splittrad och kraftlös, om ingenting uträttas till länets bästa, så kan man vara lika säker, att Landshöfdingen får, i allmänhetens omdöme, bära skulden för detta lägervall. Om ej Landshöfdingen auktoritet vore en nödvändig häfstång för sakernas lyftning, hvarföre kunna ej enskilda, ofta utrustade med större tillgångar och bättre insigter än han i nämnda afseende ersätta hvad hos honom brister?
Hedervärda Bonde-Ståndet har tiil Stals-Utskottet remitterat en motion af Riksdags-Fullmägtigen Fredrik von Zweigbergk, som deruti anfört, hurusom Rotehållarne inom Skaraborgs Län, genom 17 §. af det med dem, under den 16 Mars i685, fastställde knekte-contract, erhållit rättighet att, på kronans skogar och allmänningar, utan betalning, hugga det till knekle-stugornas uppbyggande erforderliga virke; hvarförutan dels Åse Härad af samma Län, genom serskild Kongl, resolution af den 12 Februari 1705, blifvit förklarad berättigad till utsyning på kronoparkerne Halleoch Hunneberg, dels ock den af Prosten Silvius stiftade Thuns Skola, enligt Kongl. Maj:ls Nådiga fastställelse å bemälde Prosts Donationsbref, blifvit tillerkänd rättigheten att årligen erhålla 45 lass virke. Sådant oaktadt, hade likväl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Skaraborgs och Elfsborgs Län, medelst beslut af den 3o Oclober 1828, hvilket af Kongl. Maj:t är vordet i Nåder faststäldt, frånkänt allmogen all utsynings-rätt; hvadan motionären nu föreslagit, att den på slättbygden inom Barne, Wiste och Åse Härader af Skaraborgs Län boende allmoge, jemte Thuns Skola, måtte komma i åtnjutande af deras tillständiga rätt till utsyning på de Kronan tillhöriga och af densamma disponerade parkerne Halleoch Hunneberg, hvilken rättighet jemväl blifvit af Riksdags-Fullmägtigen Johannes Andersson yrkad för Skånings Härad af samma Län. Till upplysning om det i ofvanberörde motion uppgifne förhållande, har Utskottet förskaffat sig del af ej mindre åberopade knekte-contract, än Kongl. Majrls Nådiga bref af den 28 Maj i83o, angående regleringen af kronoparkerne Halleoch Hunneberg.
Då Utsk:n bestämt ett maximum för tillökning af brännvinsbränningsrättighet, hade ett minimum af hemmansvärde, hvarunder denna rättighet ej finge utöfvas, af samma anledning bort utsättas; ty anser man rätt och billigt att betaga en egendom, med stor behållning af säd och potates, rättigheten att förvandla hela detta öfverskott till brännvin, så synes mig billighet och rättvisa ej trädas för nära, om man hindrar den, hvars hela produetion ej ens motsvarar dess husbehof, att deraf använda något till brännvin, helst en för långt sträckt tillåtelse skulle, på sätt Hr v. Hohenhausen anmärkt, leda till missbruk och underslef, då hvarje torpare kunde få utöfva denna rättighet genom fingerade köp eller arrendecontract. Jag tror derföre, att 5oo r:dr b:co är det lägsta hemrnansvärde, som bör medföra rättighet till husbehofsbränning, då sällan jord af detta värde föder ett hushåll af 3 å 4 personer. § 5. H. Utsk:n hafva här i sitt nit att inskränka brännvinsbränningen låtit hänföra sig till ett förslag, hvars antagande skulle hämma ali omtanka för framstegen af en näringsgren, som, ehvad man mot densamma anfört, dock för närvarande är en af de vigtigaste i Riket och som skulle (för att nyttja Hr Gr. Horns ord) nedtvinga brännvinsbränningen till ett tidsoch skogsödande hushållsbestyr, utan att hvarken staten eller den enskilde kunde tillgodonjuta någon motsvarande vinst. Jag befarar derjemte, att Utsktns välmenande afsigt att minska brännvinstillverkningen ej skulle uppnås genom förbju - 1 Pen 7 Juli f. m. dandc af några hundra konstpannor, under det man uppmuntrar 100,000 småpannor att forcera brännvinsbränningen, och framlockar möjligen ytterligare 5o,ooo sädana.
Lag* samt Allmänna Besvärsoch Eko* nomiUtskottens: rörande Fattigforsörjnings-anstalterne, 3:o Bifall till följande Utskotts Memorial och Utlåtanden: StalsUtskottets: angående anslag af medel för uppbyggande» iståndsättande och underhållande af åtskilige Länshäkten samt aflöning för Vaktbetjeningen dervid; i anledning af verkställd granskning af de till Allmänna GarnizonsSjukhus-byggnaden anslagne medels förvaltning; i anledning af verkställd granskning af Räkenskaperne och förvaltningen utaf de till Allmänna GarnizonsSjukhusels i Stockholm underhåll anslagne medel; i anledning af verkställd granskning af redogörelsen för 2:ne till Amerika och Medelhafvet företagne krutförsäljnings-expeditioner; angående föreslagen afskrifning af Bruksidkare!! Owens skuld till ManufaqturDiscontFonden m. m,; rörande försäljningen af 5 stycken Kronan tillhörige krigsskepp; i anledning af Majoren C. P. Backmans ansökning om eftergift af en honom ådömd bytesoch efterräkningsskuld lill Kronan; rörande Landshöfdingen A. Adlersparres besvär i frågan om Den »7 Mars f. m. a33 afträdandet från arrendet af Ottenby KungsLadugård på Öland; angående N. II.
Då man besih nar vigten af, att kunna fullfölja sin rättegång , till pröfning i högsta Instantien och kostnaderne dervid, genom nedsättning af Revisionsskilling, och jämförer dermed det korta rådrum j som i detta lagstadgande dertill lemnäs, torde man icke sakna anledning till en billig förundran, att en sådan föreskrift, utan att vara af nödvändigheten påkallad, kunnat i längre tid få förblifva oförändrad och då man jämförer principer för rättsfrågors behandling, sorn allestädes böra vara enahanda, förekommer det värkeligen anmärkningsvärd^ de skiljägtige föreskrifter, att för rättsfrågors dragande till Konungens pröfning uti KammarCollegium här den tappande partens dertil fyra månaders tid, neni. ligen ejter delfåendet af utslaget, utan kostnader, xnen deremot HofRätten blott sex dagar nemligen ejter anslag, med förbindelse derjemte till nedsättning af revissionsskilling; då likväl förbindelserne i lika instaritier böra vara lika, och är det svårt att inse skälen hvarföre icke en vinnande part i HofRätten skall stå i samma förbindelse till sin vederpart, son» en vinnande part i KammarCollegium. Jag hemställer derföre om man saknar anledning till den öfvertygelse att flere föreskrifter till förbindelser och fatalieberäkning efter anslag, för ärenders behandling i HofRätt mera tillhöra forntidens rättegångs-formaliteter än de af nödvändigheten äro påkallade och hvari så mycket mera inskränkning och förändring synes vars nödig, som föreskrifterne synas vars Den 3 Martti, 43? fpr rättsökande stundom högt besvärande, då de, för egen säkerhet, nödgas dageligen efterse anslagens innehåll, och det under en obestämd tid, hvaremot det på HofRätts godtfinnande beror, att förr eller sednare, vid ett mål någon åtgärd vidtaga, och vill det synas, att till sådane mindre nödige anslag, skulle äfven kunna hänföras föreskriftprne vid vitén, för svarande parter, i 27 Cap. 1 och 2 §. §.
Det är derföre jag med stöd af 56 § Riksd.Ordn. tager mig friheten föreslå: att den årliga pension af 2000 r:dr l):co, hvartill II. St. år 1840, ”såsom en gärd af Svenska nationens erkänsla för Frih. Berzelii utmärkta vetenskapliga förtjens ter,” uppförde honom å indragningsstat, nu mätte, såsom ett bevis på nationens tacksamhet emot den hädangugnes minne, varda på Frih. Berzelii enka, Elisabeth Poppius, un der hennes lifstid, öfverflyttad. Frih. Hamilton, Hugo: Ehuru den motion, som nu blifvit uppläst, visserligen icke behöfver något understöd, då den talar för sig sjelf, ber jag likväl att få instämma i denna motion. Det är det enda sätt, såsom motionären sjelf sagt, hvarpå R. St. numera kunna uttrycka sin djupa smärta öfver bortgången af, jag vågar säga, den siste af de store män, som under detta århundrade hitintills utgjort fäderneslandets stolthet och äfven sitt deltagande i den förlust, den efterlefvandes enka gjort. Hr von Hartmansdorff, Aug.: När Frih. Tersmeden vid 1840 års riksdag på detta rum väckte fråga om ett årligt anslag till 172 Den 9 Augusti. Frih. Berzelius, yrkade jag, att R. St. genast mätte bestämma den andel deraf, som borde tillkomma hans hustru, i händelse hon skulle öfverlefva honom, men Statsötsk. gjorde invändningar deremot och af den saken blef intet. Hade mitt förslag då gjort sig gällande, så hade den af Hr von Troil nu väckta motion varit öfverflödig. Men då lion behöfves, kan jag icke underlåta att förnya den framställning, jag, för 8 år sedan i samma ämne, gjorde. Remitterades till StatsUtsk.