Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå: ij) att Rikets Högloilige Ständer hos Hans Majit Konungen anhålla det ville han äfven för Upsala Aeadeihie utse en skicklig Militair-Lärare och 2) att nödigt Stats-anslag för en sådan Lärares aflöning mätte af Ständerné Beviljas. Under Nationens närvarande mindre gynnande oeconomiska ställning, skall det kanske synas orätt, att föreslå nya utgifter; men denna är så obetydlig, och dess förmonliga verkan på den medborgerliga bildningen i proportion möt dess belopp säkert så stor, att jag ipke dräger i betänkande* alt tillstyrka densamme. Den 5 Murs, N;o 5. Grefve Cronhjelm , Polycarpus'. Den motion jag nti tager mig friheten vicka, rörer våra högre Militair-läroverk. Vi Iga inom Riket tvenne sädane, ett för IngenieurCorpsen , förlagdt i Hufvudstaden och ett för Artilleriet, förlagdt vid Mariebergs Krono Styckgjuteri. Redan för ett år sedan hörde jag nltnnas en tilllmnåd sammanslagning af dessa båda Läroverk, oeh då jsg nu går att tillstyrka densamma, anhåller jag att i korthet få utveckla mina skäl dertill. Det sammanräknade anta let af håda Corpsernes elever är ej större In att det vid ett Läroverk kan undervisas; vetenskaperna som vid dessa båda Läroverk studeras åro desamme och deras studium skulle säkert vinna vid om den enhet och grundlighet åstadkommas, som onekligen skulle blifva en följd af Läroverkens sammanslagning; ett bibliofhek kunde finnas gemensamt för båda Corpsernes elever; gemensamma Lärare bespara dubbla Statsanslag, och den enhet i principer vinnas, hvilken beklagligen ofta saknats vid Artillerioch IogenieurOfficerns gemensamma tjenstgöring i krig. Slutligen tror ja gtnig böra erinra, att vi i afse. endeådessa gemensamma högre
Det förslag Utskottet gjort, att en Leverantör skall aflemna sin vara på förbruk-' ningsorten, är väl vid första påseende godt och nyttigt ; men häremot förekomma flere omständigheter: erfarenheten har mer än tillräckligen visat, att, hvad flottorna angår, icke några, åtmindstone ganska få, och det sällan, hafva härstädes åtagit sig att i orterna , eljer vid stationerna , leverera varor, och om detta skulle utgöra ett nödvändigt villkor, måste följden deraf onekligen icke blifva annan, än att concurrencen blifver mindre, och skall slutligen alldeles upphöra, hvaraf åter befaras den skada och olägenhet, att priserna, antingen genom sam r manräkningen eller ock andra omständig - Den 3 Juni. 9 heter, uppstegras; till stöd för hvilken tanka jag tror mig biott behöfva nämna, att vissa artiklar uti särskildta förbrukningsorter ej finnas, utan mäste från annat häll anskaffas, såsom t. ex. Skepps ankare och kanoner, hvilka af Leverantörer hittills aldrig blifvit på deras kostnad tilt orterna transporterade. Dessutom finnas åtskilliga andra varor, såsom kläder , Buldan och i synnerhet Bultjern, hvilken sednare artikel måste vara af den bättre sort jern, som här är att tillgå, såsom af yttersta vigt att användas till Kronans fartyg, emedan Bultjern af sämre malmsorter, sorn i orterna finnas, är alltid skört, och ej sällan springer, hvaraf de största förluster kunna tima. Dessutom får jag härvid tillägga, att transporterne för flottorna alltid kunna verkställas för bättre pris, då Kronan har sina egna Lastfartyg, hvilka i alla fall behof, vas till transporten af Eke-och Furuvirke, och som tillika1 medföra den stora nyttan, att de i fredhg tid äro en oundgänglig exercice för en del af Kronans manskap. 4)
Yisserligen torde, på sätt i Statsråds-profokollet jemväl är vordet erinradt, de äldre föreningarne numera kunna inom sig finna instruktörer, och för dem vore således understöd uti ifrågavarande hänseende i ringare grad erforderligt, men för mindre och nybildade föreningar är behofvet af dylikt understöd så mycket större, helst om dessa föreningar tillhöra landsbygder, der indelt militär icke finnes förlagd och der således anskaffandet af skicklige instruktörer kan vara förenadt med betydliga svårigheter och kostnader. Utskottet* har alltså ansett sig böra, i enlighet med flere motionärers yrkanden, i detta anslag tillstyrka någon förhöjning utöfver det af Kongl. Maj:t föreslagna belopp. Det till anskaffning af målskjutningspremier afsedda anslag har deremot synts Utskottet lämpligen kunna upptagas till det af Kongl. Maj:t föreslagna belopp, eller dubbelt mot hvad vid förra riksdagen för enahanda ändamål anvisades. I fråga åter om anvisande af medel till anskaffande af skarp ammunition, har Utskottet, som, lika med motionären i Borgare-Ståndet, ansett öfning i målskjutning vara en bland skarpskytterörelsens vigtigaste uppgifter, funnit sig böra tillstyrka att Rikets Ständer måtte, för att i någon mån undanrödja ett bland de väsendtligaste hindren för ett allmännare deltagande i målskjutningsöfningarne, bevilja för ifrågavarande ändamål ett anslag till det af bemälde motionär föreslagna belopp. Kör utbredande af allmännare skjutfärdighet inom skarpskytteföreningarne, har det jemväl synts Utskottet särdeles vigtigt att ett någorlunda tillräckligt antal målskjutningsgevär måtte dessa föreningar tillhandahållas, men då det dock måste i främsta rummet vara angeläget, att arméen, så fort ske kan, förses med fullt krigsdugliga gevär, torde det af Kongl. Maj:t i detta hänseende framställda förslag böra erhålla företräde framför de enskilda motionärernes yrkanden, helst derigenom de för skarpskytteföreningarne alsedda gevär tidigare kunna komma dem tillhanda.
De patruller, som förstärkta af folkhopar under natten inträngt i denna stadsdel, hade blifvit emottagna med stenkastning från tak och fönster och med oförrättadt ärende måst draga sig tillbaka. Vid morgongryningen förnyade Homoiusianerna sitt angrepp på denna skara. Petros hade beordrat hundra legionärer emot densamma; desse utgjorde endast kärnan af anfallskolonnen, som för öfrigt bestod af en fanatisk pöbelmassa. Samma rop, som hörts den föregående qvällen, utgjorde här de stormandes krigsrop. Död åt kättarne! Död åt giftblandarne! De angripne svarade med ropen: Död åt kättarne! Ned med lögnkristianerna! Å ömse sidor kämpade qvinnor och barn vid sidan af männerna. Å ömse sidor blefvo de fångar, som gjordes, utan skiljnad till ålder och kön, i ordets egentliga bemärkelse slitna i stycken. Athanasianernas förtviflan ersatte deras underlägsna antal. De fege legionärerna veko gång efter annan. Men den homoiusianska pöbeln framstormade allt vildare efter hvarje lidet nederlag. Solen gick upp, för att snart dölja sig bakom moln. Morgonhimmelen var blygrå, och det regnade med korta uppehåll. Vid denna timma hade en paus inträdt i striden. Homoiusianerna nedburo sina döde och sårade, samt förde dem genom hufvudgatorna. Denna anblick göt ny olja på raseriet. De gräsligaste hämdeskri skallade genom gatorna. Man beredde sig till nytt angrepp. Gatläggningen upprefs; qvinnor och barn fyllde korgar eller, i brist af sådana, sina kitoner och mantlar med stenar. – Framåt! ljöd massans skri till den glesnade soldathopen, som lutad mot spjuten eller förbindande sina sår befann sig i mynningen till en af gränderna. – Hvarför dröjen J? – Hvilka fega uslingar! – Vi borde stena dem, skreko qvinnorna. Soldaterna afvaktade förstärkning. En centurion hade ilat till biskopen, för att begära friskt manskap. Snart utbredde sig också ett rykte, att palatinerna voro i antågande. Hopen lugnade sig nu.
Ehuru den kortaste och i anseende till den gynsamma terrängen minst kostsamma sträckningen af sistnämnde bana otvifvelaktig! vore dess framdragande från Stockholm öster om Sigtuna-fjärden rakt på Upsala, hvarigenom hela längden emellan Slockholm och Gefle blefve endast 15'Vn mil, har Kommittéen likväl, dels emedan norra banan, framledd vester om Sigtuna-fjärden, vore mera skyddad mot en från öster kommande fiende, dels ock enär, till vinnande af besparing i kostnad, det vore nödigt alt vestra och norra stambanorna i deras början, från Stockholm räk-i nadt, utgjorde en enda gemensam linie, men, om denna gemensamma linie skulle fortgå ända till Upsala, den företrädesvis vigtiga vestra stambanan komme att dragas alltför mycket ur sin vestliga riktning och följaktligen blifva längre än lämpligt vore, — vid dessa förhållanden funnit den vestra stambanan böra såsom en för begge banorna gemensam linie fortgå ända till Giresta, i närheten af Orsunds å, 5 njjJ 34,535 fot från Stockholm och 2 mil 16,820 fot från Upsala. Från Nybrohamnen i Stockholm, såsom utgångspunkt, borde vestra stambanan, hvars bangård i nämnde stad skulle anläggas på den nu för tegeltillverkning begagnade tomt mellan Sperlingens backe och Humlegårdsgatan, enligt Kommitté^ns åsigt framdragas genom stadens område öfver nämnde bangårdstomt, Humlegården och östra kanten af det s. k. Träsket till Norrtull, samt derifrån öfver Cathrinedal, Jerfälla, Almarestäk, Tibble, Kalmarvik, Jädra, Giresta, Långtora, Strömsdal, Westerås, Wendle och Kolbäck till Köping, tillsammans 13 mil 24,64.5 fot, samt der ansluta sig till Köping-Hult-banan, hvilken komme att, i en längd af 10 mil 32,946 fot, deraf utgöra en integrerande del ända till Svartå öfre bruk, hvarifrån den återstående delen af vestra stambanan, ungefär 22 mil 14,250 fot, vidare skulle fortgå till Skaraborgs lånegräns vid Hjulö och sedermera i den af Kongl, K Kongl. Maj:ts Nåd.
Sedan en Flotta är befunnen nödig; sedan jag visat att vi inom Sverige äga Grundämnena att uppehålla den, torde jag få framgifva några Grundideer vid dess Styrelse, för att genom sträng hushållning, indragning på Personalen och derigenom tillökning på Materiellen, visa att vi äga förmåga åstadkomma ett tillräckeligt Sjöförsvar. 1:0 För alt med Syslemer och således med minsta möjeliga kostnad, utan onödiga utgifter grundade på tillfälliga behofver och ej på reRidd. 0. Ad. Prot. II B. 2 Afd. 1 •< > i4 98 Den 19 Januarii. dan bestämda och beräknade tillgångar, frambringa ett så vidt omfattande och med så många Militaira och Oeconomiska Grenar inblandadt Verk, som en Flottas underhåll, Reparation och Nybyggnad, Förråders successiva anskaffning, så väl till sjelfva Fartygs-stomarnes fullbordan, som deras ytterligare tjenstfärdigliet, är högst nödigt: Att en viss ärlig oafkortad. Summa, oåterkalleligen utgår till alla dessa åtskilliga Materialers anskaffande. En Arbetsplan uti detta Verk är så sammanhängande, att det minsta uppehåll vid anskaffning, den minsta uraktlåtenhet vid gången af verkställigheten, förorsakar det helas upphörande, alldeles som vid en länks bortryckning ur en kedja. 2:0 Nödig tillgång på Ekevirke och StorverksTrän, alltid ordentligt sorterade i sina serskilt täckte Skjul, bevarade från väderlekens åverkan, och med nog antal förråd, att det långsamt får torka, samt de raraste Pjecer nedsänkte inom korgar i vattnet, som erfarenheten visat ar bästa bevaringssättet emot all förändring. 3:o Ärlig och successiv Nybyggnad. Genom flere arbetens bedrifvande på en gång och på samma ställe, vinner man alltid mera färdighet hos Arbetarne, ty de sysselsättas då vanligtvis endast med samma slags arbete hvar och en.
Jag ber att få detta förvaradt i prof., och jag uppmanar hvar och en af R. o. Ad. att noga tillse, huruvida jag sjelf någonsin skall beträda en annan väg, än dea jag nu angifvit, eller tdlåta mig försöka genomdrifva ett beslut, hvarigenom jag skulle vinna detsamma, som jag förut förlorat. 3i6 Den 3o Juli f. m. Fortsattes pröfningen af BancoTJtsk:s utlåt. N:o 16 till svara de inom samtliga RiksSt. framställda, till Utsk. remitterade anmärkningar vid dess under N:o 6 afgifna betänk, med förslag till hufvudgrunder för Bankens rörelse och förvaltning. i3 punkten: att någon mindre sedelvalör efter 1837 urs utgång icke får tillverkas, än som motsvarar 24 s k. silfver specie eller 2 gånger den myntenhet, Utsk. tillstyrkt att nu antagas. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Sedan R. o. Ad. uti sista plenum afslagit I2:te punkten, anhåller jag, att samma beslut må fattas i afseende å den i3:de, enär R. o. Ad:s mening lärer vara den, jag då yttrade, nemi. att småsedlarnas utgifvande bör fortfara intill nästa riksdag såsom hittills. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag har ingenting emot, att Hr v. HartmansdorfFs propos. bifalles, hvilket är en följd af det beslut, R. o. Ad. fattade vid föregående punkt; men jag begär att emot detsamma, hvarvid jag icke hade tillfälle att vara närvar., härmedelst få nedlägga min reservation. Frih. Rantzou, Joh. Al b., instämde med Hr Dalman. Hr Lefren:
De hade icke länge lyssnat på det underliga qvädet, som i klara ljud rullade längs klippdalen, förrän Bollas ansigte strålade af glädje och hon svarade i det hon höjde den behagliga rösten till samma Finska, gällt klingande melodi. Hon sjöng: "Visst i den gamles son Finnes en driftig man; I skogshyddans gård Finnes en snabb yngling. Kom på lyckliga jagtvägar, Skynda på gynnande fångstigar! Renarnes pälsbeklädde man Är fången i rödsvansfångarens jerngiller." "Det är väl Anders?" frågade Thorsten. "Jag känner igen hans röst." "Det är han", sade flickan. "Låt oss vänta honom. Han skall dela sitt förråd med oss, och följa oss." En besynnerlig, mörk känsla flög upp i Thorstens inre. "Kunde vi icke hitta ensamme?" utbrast han, och fattade hennes hand. Hon slog ned ögonen för hans strålande blick och teg, liksom hon öfverlagt något för sig sjelf. Slutligen sade hon, med en skygg rodnad, som gjöt ett eget, underbart behag öfver hennes drag. "Nog hoppas jag att hitta; men vi behöfve hans hjelp för att komma öfver vid den stora forssen, i fall han har tid att gå med. Eljest har han visst ärende till Göran Rutman." "Vi vilje då icke uppehålla honom, i fall han har brådtom", återtog Thorsten, i det han äfven kände sina kinder värmda af en sällsam rodnad. Snart hade emellertid Anders upphunnit dem. Han yttrade sin glädje deröfver att de lyckligt undkommit, och förklarade, att han skulle dikta en märklig visa om Sjaggo i räffängarns sax. Då han hörde olyckan med Bollas ränsel, erbjöd han genast sin i stället. Han sade dem derefter att hans ärende till Rutman var högst vigtigt, men att han ville möta Bolla vid stora forssen sedan hon följt Thorsten fram till den Norska gården. "Det gläder mig hjertligen", sade han, i det han fattade Thorstens hand, "att det gick som det gick. Vi hade väl annars, jag och min bror och några andra raska bussar, tagit Herr Thorsten lös igen med handkraft. Men det är bäst då man slipper att taga uti med hårdhandskarna."
Hvad de åtminstone med säkerhet bevittna, är ett för längre tid befäsladt fredstillstånd genom öfvervigten af de Staters politik, hvilka erkänt hvarje Nations naturliga rättighet att, oförhindrade af andra, besluta om sina egna inre angelägenheter och institutioner. Af sådana skäl har jag ansett, alt ökade anslag till krigsväsendet i vårt land i allmänhet icke vore för tiden behöflige eller ens lämplige, utan att man borde afvakta fixationen af en plan för national-försvaret i det hela, lämpad efter landets läge och oeconomiska tillgångar samt naturliga ställning inom politikens högre och allmännare synkrets, samt hemtad från grunder af djupare och mera genomgripande art, än dagens skiftande små-interessen, innan man utkastade dryga stats-utskylder, för hvilka ändamålet ofta vore lika ensidigt som obegränsadt och omöjligt att på sådant sätt uppnå. Jag har ansett, att banan måste utstakas och dess mål förut bestämmas, innan man planlöst derå fortgår uti beviljandet af den ena dryga summan efter den andra. Jag har ansett, att det tillhör Regeringen uppgöra och framställa ett sådant mål för Nationen, innan den af Nationen med skäl kan fordra beredvillighet till förnyade uppoffringar, för hvilka den icke ser någon grä:ns. Jag har föreställt mig, att den enda sanna vägen till stadgande af förtroende emellan Regering och Folk vore en sådan öppenhet och ett sådant planmessigt förfarande af Regeringen, hvarigenom Nationen lemnäs möjlighet att bedöma och uttala, huruvida den finnér Regeringens planer öfverensstämmande med nationaliteten, d. v. s. med folkets lynne, önskningar, resourcer och förmåga att bära stats-utgifterna m. m.
361 lande sätt blifva hufvudföremålet för sine öfverläggningar, hafva också, i följd häraf, vid sine förste Sammanträden, stadgat den allmänna grund, hvarifrån Utskotten, i anseende till beräkningarne af Penninge-SedelStocken, borde utgå, vid utarbetningen af sitt Förslag till Myntvärdets uprätthållande, samt tillika fastställt, såsom en, härifrån sig härledande princip, att nä, gra nya Biträden fran Banken icke borde leomina i fråga, så framt härigenom rubbades den grundval, på hvilken nämnde Förslag skulle komma att byggas, Såsom en nödvändig grundläggning för Utskottens arbeten, hafva Utskotten med all up. märksamhet undersökt Penningeväsendets nuvarande skick i hela dess omfattning, jemte bidragande orsakerne till de oredor, hvilka skola afhjelpas; hvarförutan Utskotten, efter föranledan, de af Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition, till serskild granskning förehaft de medel och utvägar, hvilka af Utskotten skulle kunna tillstyrkas. Wid en i början tagen allmän öfversigt af de Ämnen, Kongl, Majus Nådiga Proposition innefattar, hade Utskotten icke föreställt sig, att deras behandling skolat medtaga så mycken tid, sorn Utskotten nu efteråt fått erfara; Och Utskotten hade således ansett sig kunna, utan olägenhet, upskjsrta med sitt Utlåtande öfver Kongb Maj:ts Nådiga framställningar uti åtskilliga sådana ämnen, som ovillkorligen påkalla Rikets Högloft. Ständers yttranden, intill dess Utskotta på samma gång kynde förelägga Rikets Hög - 363 Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden, loll. Ständer sin allmänna Plan till regering af Pikets Penningeväsende, med hvilken dessa ämnen stå i mer eller mindre sammanhang.
Denna spanmål redovisas, på sätt i föregående revisions-berättelse omformäles, i krono-magasinernas räkenskaper, hvilka för revisions-året ännu icke undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten. Till någon erinran från Revisorernes sida hafva berörda räkenskaper ej föranledt. Af Kongl. Stats-kontorets till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelse, angående Statens spanmåisrörelse under nämnde år, inhemtas följande förhållande: Debet. Balans från år 1856: Uppbörd: Arrende-medel och diverse inkomster — 4,049: 26*. 1. Levereringar: Från Kongl. Rän te-kam maren och länen 197,830: 35. 3. Balans till är 1858: Credit. Balans från år 1S56: Levereringar: Till Kongl. Räntekammaren, Fångvårds-styreisen, Förvaltningen af sjö-ärendena samt länen Balans till år 1858: Beträffande tillkomsten och beskaffenheten af ifrågavarande fond, förut benämd spanmålskreditiv-fonden, få Revisorerne hänvisa till den relation, som härom förekommer i sednaste revisions-berättelse. Räkenskaperna äro granskade i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning, och hos Revisorerne har någon erinran emot desamma ej eller förekommit. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Balans från år 1856: Behållningar och fordringar 2. Uppbörd: Diverse inkomster Balans till år 1858: Credit. Utgifter: Balans till år 1858: Proprie balanser 24. Maj ts särskilda nådiga bref, äro tinder revisions-året undsättningsmedel till följande belopp utanordnade, nemligen: Utan återbetalningsRäntefria lån. Summa, skyldighet. Utaf de till undsättningar mot återbetalnings-skyldighet beviljade medel hafva nedanstående belopp blifvit under revisions-året af vederbörande återbetalde; Blekinge län 1,697: 42. — Hallands d:o 2,130: 34. — Westerbottens d:o 6,914: 15. —• Kronobergs d:o 500:
En bestämd föreskrift om jemväl lönetagarns hörande öfver förslaget torde äfven vara erforderlig; och tror Utskottet således det borde uti nu ifrågavarande moment, i stället för orden »upprättar nämnden sitt förslag, som meddelas församlingen, hvarefter» inflyta följande ord: »upprättar nämnden sitt förslag, deröfver församlingens och löntagarnes yttranden infordras, hvarefter» etc. Med anledning af Friherre Cederströms förslag om ett efter stiften graderadt minimum för Komministrarnes aflöning, har Utskottet hyst tvekan, huruvida bestämmandet af ett sådant minimum skulle för denna klass af prestman medföra fördel eller skada. Visserligen skulle genom en sådan bestämmelse vinnas alt lönen ej kunde bestämmas lägre än till det fastställda minimibeloppet; men det är fara värdt att minimibeloppet mer än ofta skulle komma att blifva det föreslagna, eller att tillökningen derutöfver sällan blefve af någon betydenhet; och då delta minimum, med hänseende till sådone församlingar, der ringa tillgångar samt möjligen lindrig såväl > Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. 37 lefnadskoslnad som tjenstgöring påfordra stor sparsamhet vid lönens bestämmande nödvändigt måste sökas i det görligast lägsta belopp, så skulle måhända, genom bestämmandet af ett sådant minimum och genom den dragning nedåt, som detsamma skulle medföra, Komministrarne i allmänhet komma att qvarhållas 1 det ekonomiska betryck, om hvars afhjelpande önskan så allmänt blifvit uttalad Finnes deremot ej något minimum bestämdt, så är det allt för sannolikt att det deltagande, som Kom p .. O ministrarnes lott, betraktad vid sidan af Kyrkoherdarnes, bos allmänheten tillvunnit sig, skall i förening med de af Kongl. Majit 1 nåder föreslagna bestämmelserne, verka derhän att, vid regleringen, komministerlönerne i allmänhet sällan lära komma att nedgå till, än mindre understiga det belopp, hvilket skulle kunnat såsom minimum fastställas, men att berörde löner deremot snarare skola ådagalägga ett anlag att höja sig till det maximum, som alltid måste anses inträda, då lönevilkoren i större mån närma sig Kyrkoherdarnes.
Antingen är detta användt vid inträffande Sådesbrist, till undsättning åt behöfvande genoni Spannemåls utlåning; eller år det, i följe af erl ymnig skörd, anvårtdt till Spannemåls uppköp j lör att hindra sädens hastiga fallande till hvad mntl kallar underpris. I sednare fallet är det tydligt, att Creditivet ej kan af MagaziusDirecfionen åter inbetalas förr, ån Spannemålen blifvit åter försåld. I det förra fallet ligger i feäkens natur, att når detta Creditiv en gång i lårtevåg blifver användt, kari det endast succes. sive återkomma , i den mon lånen inflyiaj och når desse icke inflyta eller når man måste fori Cera de personer1, sorn dermed blifvit understödde, att verkställa inbetalningarne, så lågges ju, om Utskottets förslag antages, en tUngå på de låntagande, meli ej ett straff på Directionen för förvaltningen. Hela ändamålet ät således förfeladt, och Magazinslnråttningen blit derigenom snarare en börda, ån en välgerning för landet, Jag vét för öfrigt ej hvad soni skulle berättiga Revisorerne till den åtgärd man nu till deras godtfinnande vill öfverlåmfta, ty enligt G8 §. Riksdagsordningen år uttryckelig gen sagt, att de vål åga rått att öfverse och granska StatsVerkets} Bankens och RiksgåldsContoirets tillstånd, Styrelse och Förvaltning men hvad StatsVerket angår utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besluta. Ren granskningsrått, som till följe af en Kongl. Maj:ts concession blef jåmvål till Magazinslnrättningen utstråckt, har säkerligen Den 2 Junti, Ike blifvit Revisorerne med vidsträcktare rättig* het uppdragen, ån i likhet med föreskriften för granskningen af StatsVerkets Räkenskaper, nemligen att Revisorerne, om de finna något felagtigt, böra sådant hos Kongl Maj:t och Riesens Ständer anmäla, mert alldeles icke sjelfva åga rättighet, att några förändringar besluta.