Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad slutligen angår frågan, huruvida detta underdåniga förslag till Förordning om kommunalstyrelse i stad äfven på Stockholm skulle ega tillämplighet, erkänna Committerade sig vara af denna mening. Beslutanderätten inom denna kommun utöfvas nu dels af de femtio Äldste, dels genom soknestämmorna, hvilkas från hvarandra afvikande meningar skola genom en s. k. Soknestämmonämnd bringas till lösning och enhet. Knappt torde någon form vara mindre lämplig; då deremot en concentrering af kommunens beslutanderätt hos en Corporation af stadsfullmägtige, till antalet bestämda efter de uti 23 § föreslagna grunder och utsedde på sätt förslaget i öfrigt säger, synes icke kunna möta svårigheter. Tillsättande af en stadsnämnd vore i och med detsamma förberedt. Magistratens sammansättning och inre organisation skulle i följd af förslaget icke underdå någon ändring, och dess blifvande ställning till kommunen ej heller någon annan, än den som uppkomme af den förslaget genomgående grundtanken om beslutande, samt verkställande oc'h förvaltande myndighetens särskiljande. Polis-organisationen och exsecutionsverket beröres ej heller till sin organisation af stadens kommunala författning såsom sådan. I drätselkammarens eller drätsel-commissionens uppdrag och befogenhet skulle väl åtskilliga ändringar blifva erforderliga; men dessa kunde icke i något afseende hindra införandet af den nya kommunalstyrelsen. Att särskilda förvaltningar och styrelser för vissa slag af ärenden i städerna kunde eller skulle finnas, är i förslaget förutsatt, och de förändringar af deras instruktioner eller reglementen, som befunnes blifva nödiga, skulle efter de uti förslaget lagda grunder XLVIII kunna tillvägabringas. Beträffande fattigvården, skulle visserligen den derom nu gällande Förordning af den 1 April 1845, jemnförd med Förordningen om Fattigvården i Riket af den 15 Juli 1833, samt Kongl. Kungörelsen den 2 Oktober 1857, i flere delar behöfva undergå en efter den nya organisationen af kommunens förvaltning lämpad omarbetning; men äfven detta torde icke kunna blifva ett hinder mot sjelfva författningens införande, och alla förändringar af de reglementen och stadgar, som för öfrigt kunna i åtskilliga andra afseenden vara gifna, kunde icke mindre efter, än före den nya författningens inträdande underkastas erforderlig revision.
Eget nog har hvarken sedlighetseller nykterhetsfrågan, fastän af ingripande fosterländsk betydelse, mäktat tilldraga sig den högre stående svenska kvinnans intresse och sympati. Hvad kan vara orsaken? Måhända den förut anmärkta och öfverklagade benägenheten att inskränka sitt deltagande till den enskildes nöd, men likgiltigt vända blicken bort från de vidt kringgripande samhällssyndenia och deras olycksbringande följder. En stor skara svenska kvinnor arbetar på det mest hängifna, beundransvärda sätt till samhällets gagn så- som lärarinnor, diakonissor, sjuksköterskor, skyddsfruar m. m., m. m; men då det blir fråga om att sätta sig in i och deltaga uti det nutida ingripande sedlighetseller nykterhetsarbetet, då tyckes allt intresse vara försvunnet. På en uppmaning i denna riktning skulle helt visst de flesta af vårt kön svara, åtminstone hvad nykterhetssträfvandena beträffar: » Hvad kommer den frågan mig vid? Den svenska kvinnan har varit och är i allmänhet nykter. Dessa sträfvanden angå ej mig. » Jo, de angå oss alla, och de angå oss nära, så framt vi ej vilja instämma i de kända orden: » Skall jag taga vara på min broder? » Då dryckenskapslasten störtar tusental af våra medmänniskor i både andligt och lekamligt elände, sköflar hemmen på frid, hälsa och dagligt bröd, utarmar landet och fyller våra fängelser med brottslingar, då måste medgifvas, att dryckenskapen är ett så fruktansvärdt samhällsondt, att det måste tagas med i räkningen. I sanning det angår oss alla. Enligt beräkning från 1891 utgifver svenska folket i rundt tal årligen: till försvarsväsendet 35 millioner kronor, för undervisning 25 millioner kronor samt i ränta på statsskulden 11 millioner kronor, summa 71 millioner kronor; men ensamt för spritdrycker och öl utgifvas 80 millioner kronor. Katt använd kunde denna kolossala summa blifva till stor välsignelse, oeh nu! Dessa 80 millioner kronor äro ej blott till största delen förspillda, de hafva därjämte alstrat en vida större förlust i bortslösad arbetskraft och tid, i ökad sjuklighet samt i fördyrad fångvård.
5,64o,ooo Fastighets-Låne-fonden vid i8i5 års villkor 6,210,000 Odlings-lånefonden 900,000 Manufactur-Discontens lån 740,000 Summa 25,3i5,ooo Den 3i Dec. 1828, då det år slutas, dit efter fleras åsigt, denna Riksdags Ständer längst behöfva tänka: Stats-Verkets och Riksgälds Contoirets skuld R:dr 9,575,000 Banco-Discontens fond 4',4°>00,> Fastighetslån på i8i5 års villkor . 5,820,000 Dito på 1818 3,210,000 Odlings-lånefonden 1,470,000 Manufactur-Discontens lån 1,100,000 Summa 25,315,000 Den, i mitt anförande den 17 Martii föreslagne, nya Lånefonden i södra och västra Provincerne, hvars hela storlek den 1 Jan. 1823 skulle vara 5,3i0,000, är häri icke inräknad; egentligast borde denna Låne-inrättning ställas på samma villkor, som de förut i samma orter varande Disconterna, men då, mig vetterligt, ingen Författning bestämdt utsatt afbetalnings-proCenten i dessa, föreslår jag ' Den i5 April. 617 antagandet af en tiondedel hvart halft år, såsom omsättnings-procent. Beräknandet af räntan på förhand synes mig böra utgå, äfvensom Bevillnings-procent i alla Disconter bör få afdragas, på det att de deri må gifva Capitalisterne lika godt exempel, som de gifvit dem i afseende på öfverräntan. Denne senare titel kunde nedsättas till 8 proCent. Genom fördelning af Låne-inrättniugen till Götheborg och Malmö, borde hvar orts fmanciella ställning bibehållas, så mycket möjligt är, orubbad, äfvensom man noga bör tillse, det Odlings-länens erhållande ej genom reglementariska stadganden onödigtvis försvåras.
Ånyo Föredrogs Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonom iUt skottens utlåtande, N:o 83, i anledning a!' väckta frågor, xlels om Biskops-embetenas indragning och dels om reglering af de utaf Biskoparne innehafvande löneförmoner m. m.: Ståndet gill.ide Utskottens förslag med den förändring att, med undantag af en Biskop i Upsala, en i Lund och én i Linköping, Biskopsembetena skulle vid nuvarande Biskoparnes afgång indragas; och skulle de öfriga respective Med-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i Bonde-Ståndets berörde beslut sig förena. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets på bordet hvilande utlåtanden och memorial: Nm 242, i anledning af väckt fråga, angående de så kallade landträntornes beräknande såsom inkomster för det år, hvarunder de inflyta: Bifölls ; N:o 243, i anledning af väckt motion, att Stats-Verkets samtlige räkenskaper måtte omfatta samma tid, som uppbörds-året: Bifölls; N;o 253, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, rörande grunderna för den blifvande allmänna be vill - ningen samt föreskrifterne för tillämpningen deraf; JNbo 254, angående verkställd omröstning i anledning af Rihs-Ståndens skiljagliga beslut, rörande Curhus-afgiftens fortfarande; N:o 255, angående verkställd omröstning, i frågan om infriande af Prot.-Uldrag, den y April 1840. 783 Kongl. Krigs-Coilegii Arlilleri-aldelnings skuld för inköp af Mariebergs egendom; N:o 256, om verkställd votering i en fråga,! rörande det anslag, hvarå utgifter af provision, porto m. m. för inköp af vexlar i utländskt mynt böra afföras; N:o 257, angående skedd omröstning i anledning' af skiljagtiga beslut i frågan om anslag till slöjd-expositioners befrämjande: Sistnämnde fern memorial lades till handlingar ne. S. R.
Skrifvelse böra lemnäs utan anmärkn., samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Fortsättningen af förevtde ärendes pröfning upskjöts till eftermiddagens plenum. Höglofl. B. o. Ad. åtskiljdes kl. | på 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 7 IVovemSjer 1857. Plenum kl. 6 e. m. Frih. Aderhjelm, Johan Carl, fortfor att i Hr Gr. o. Land tm :s ställe föra ordet. Justerades pleni-prot. för den 13 sisth September. Fortsattes pröfningen af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Utlåt. N:o 31, i anledn. dels af K. M:s Nåd. Skrifvelse med det af särskilde Koraiterade afgifna underd. Utlåt, och Förslag, angide åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning, dels ock af väckta motioner i samma ämne och dermed gemenskap egande frågor. Den 7 November e. m. 439 Härvid förekommo nedannämnde punkter af de i K. Mis ifrågav:de Nåd. Skrifvelse meddelade bestämmelser: 5:te punkten, äng de rälligheten till begagnande af boställs skog. Efter föredragning, i sammanhang härmed, af Utsk:s emot denna punkt gjorda anmiirkn., yttrade Gr. Sparre, Erik: R, o. Ad:n täcktes finna, att Samman satta Utsk. i denna del endast i så måtto förändrat K. Propos., att då denna innehåller att samma rätt till fritt användande af skogens årliga afkastning, som tillkommer innehafvare af kronohemman och lägenheter, äfven må tillkomma boställsinnehafvare, »derest boställets sl;ng ej öfversliger SOU tunnland», så har Utsk. föreslagit, att detta maximum af 500 tunnor måtte utgå.
Det har emot stadgandet i nämnde §.: ”att de förändringar skog och utmark kunna undergå genom uppodlingar lill åker, äng och planteringar, icke böra verka till annat förhållande uti skyldigheten till hägnads upprättande och underhållande, utan jorden eller marken, oagtadt sina förbättringar, varda ansedd efter dess förra beskaffenhet;” blifvit anmärkt, att det innefattade en dubbel orättvisa och obillighet, dels genom att för ever Idelig tid frikalla från stängselskyldighet jord, som vid Författningens utfärdande varén mot åker eller äng gränsande utmark, men sedermera blifvit odlad; dels ock genom att i motsatt fall lika eyerldeligt bibehålla stängselskyldigheten för jord, som vid nämnde tid var odlad, men sedermera blifvit till utmarken utlagd. Man grundar dessa anmärkningar på innehållet af 16 §. Stängsel-förordningen, att nemi. uti allt hvad genom samma Förordning icke ändradt eller annorledes stadgadt blifvit, komme för öfrigt, hvad Lagen uti 5 Cap. Byggninga-Balken handlar, angående laga värre, täppning och hägnad, att till efterrättelse lända, hvilket man tyder derhän, att sista -morn. i 2:dra §. af nyssnämnde Cap. fortfar att vara såsom allmän regel gällande. Häruti ligger dock, efter Utskottens förmenande, ett fullkomligt missförstånd af Författningen. Hvad först be räffar anmärkningen, att, då odlade egor mötas, af hvilka den ena förut varit ouppodlad mark, denna senare skulle vara fri från stängselskyldighet; så strider en sådan tolkning af ifrågavarande 5 §. i Stängsel-förordningen inot syftemålet med samma Författning, hvilket uppenbarligan varit att utvidga stängsel-vitsordet. Det är nemligen klart, alt, om 1-gsliftnren kunde antagas icke hafva velat gifva vitsord i ett fall, då det redan skulle egt rum enligt gamla Lagen, som alldeles icke gjorde ifågot afseende derpå, örn de angränsande egorne blifvit upptagna till od« ling på lik» eller olika tid, så skulle vitsordet i sjelfva verket blifvit väsendtligen inskränkt.
– När jag får en sådan diamantring, skall jag lära mig måla eller spela harpa. Nå, hvad sade kungen? – Han tyckte, att hon var gudomlig, han kunde intet annat tycka. Gif hit penslarne, Constance, jag måste ha en mycket fin. – Och så – och så. Jag dör af otålighet – – Nå, nå. Jo, kungen skulle resa ner till Carlskrona och beslöt allernådigast att på ditresan ligga en natt öfver i Wexiö. Det var på hösten sjuttisex. Han stannade exprès i Wexiö för att se den vackra fröken Koskull, det hade hela sviten reda på – och vi med för resten. Stor cour var befalld på aftonen, strax efter ankomsten. Men den hösten var det ett exekrabelt väder med ideligt regnande. Vägarna voro uppblötta och bottenlösa. Nå, Hans Majestät, högstsalig kung Gustaf den tredje, brukade ej spara hästarna, och det gjorde han visserligen ej heller denna gång. Men det nyttade till intet, han hann icke fram till Wexiö förrän vid elfvatiden på natten, och då torde alla skönheterna ha varit så sömniga, att man ej ansåg mödan värdt att befalla dem att infinna sig. Men kungen ville partout se min syster, som han, ifall hon befanns motsvara porträttet, ämnade till hoffröken hos hertig Carl. Litet mer åt vänster, Marianne, och sitt stilla, annars berättar jag ej. – Nå, nu är det bra, hur gick det sedan? ropade Constance otåligt och sparkade med de små fötterna mot bordsfoten. – Resan skulle fortsättas följande morgon, men man kunde omöjligt tillsäga en ung fröken att presentera sig på en lever. – Kunde ej kungen ha besökt farmor för att få se faster? – Nej, lilla stumpan, det kunde han inte, och hade han kunnat det, hade vi inte kunnat ta emot honom, vi hade det sannerligen ej så ställdt på den tiden. Men kungen ville partout se din faster, och hennes familj hade visserligen heller intet emot, att han skulle få se henne. Landshöfdingen fann då på råd. Det var landshöfding Nackrej, en fjäsk för resten.
Med afseende å denne tjenstemans olika befattningar af Akademiens Sekreterare, Riksantiqvarie och Garde des Medailies, de för förstnämnde befallning efter hand fördubblade göromål, det ökade arbetet med de ständigt vexande samlingarnes ordnande och beskrifning, samt den äfven i materielt hänseende utomordentligt dyrbara egendom, som han eger under sin vård, hafva Rikets Ständer, i likhet med hvad som skett för Riksarkivarie!), med hvilkens befattning nu ifrågavarande tjenstemans synes kunna närmast jemföras, funnit ofvanberörde lön, på sätt E. K. M:t begärt, böra höjas till 5,000 R:dr, och har derföre det i sådant hänseende erforderliga beloppet 2,520 R:dr 50 öre R:mt blifvit å stat uppfördt. 38:o. Enär det å Akademiens stat till samlingarnes ökande uppförda anslag, 3000 R:dr Runt, vore otillräckligt, har E. K. M:t begärt en tillökning deri af 2000 R:dr samma mynt. Och som Rikets Ständer inhemtat, att det nu utgående anslaget på långt när icke för sitt ändamål är tillräckligt, har den al E. K. M:t äskade tillökning af 2000 R:dr R:mt å nämnde anslag blifvit af Rikets Ständer beviljad. 39:o. Vidare och då. till följd af den stora tillvext, som statens i Akademiens vård anförtrodda samlingar numera vunnit, en ökad personal erfordrades för deras ordnande och vård, har E. K. M:l föreslagit, att ett belopp af 3,050 R:dr R:mt må å stat uppföras för att, uppå Akademiens förslag, af E. K. M:t disponeras med 2,500 R:dr till biträden åt Riksantiqvarie!) vid samlingarnes vårdande och med 550 R:dr till vakt betjening. Vid de af Akademien, i afseende å detta ämne, upplvsta förhållanden hafva Rikets Ständer funnit behofvet af de ifrågasatte löneförhöjningarne icke kunna förnekas; men då frän det af E. K.
Hr Aminoff har såsom stöd för sin tanke om suppleanter anfört 33 § Ridd.Ordn., der detta ord förekommer; men om Hr Aminoff täcktes läsa §:n till slut, torde finnas, att denna § icke kan tillämpas på val af suppleanter och ledamöter i Utsk., ty der står: ”Vid de tillfällen, då ett visst antal suppleanter tillika skola väljas, för att inträda i mån af inträffad ledighet, skall valet, med undantag af de fall, hvarom 35 § stadgar, ske på det sammanlagda antalet af ordinarie och suppleanter, hvarvid de flesta rösterna bestämma, hvilka personer blifva ordinarier, äfvensom den ordning, hvarefter suppleanterne böra tillkallas.” Om nu delta skulle kunna tillämpas på suppleanter i Utsk:n, hvilket ingalunda är händelsen, ty här är tydligen fråga om de förstärkta Utsk:n; så skulle ju deraf följa, alt man skulle på en gång välja ordinarie ledamöter och suppleanter i Utskai. Man skulle välja på ett visst antal, och Gud vet hvem som då kunde blifva ordinarie ledamot eller suppleant; det kunde hända, dä fråga blott vore om att tillsätta en suppleant, att han utträngde en ordinarie ledamot. Denna § kan således icke tillämpas på förevarande fall; den afser icke något annat, än dä fråga är om att välja nämnder. Jag får således helt och hållet afstyrka motionen och afstyrkcr till och med dess upptagande — en sak som jag likväl helt och hållet öfverlemnar till Hr Gr. och Landtm. Hr von Hartmansdorff: Ang:de nyttan af Hr Ami nofTs motion synas meningarne vara mindre delade; de äro det deremot så mycket mera ang:de motionens laglighet. Jag anhåller att få ytterligare söka försvara den sednare, och att till sådant ändamål få uppläsa Riksd.Ordms och Iiidd.Ordn:s stadganden i detta afseende.
»Hvad skall Kristus i paradiset säga till mig, som först bedragit min man och sedan gjort honom till en mördare?» tänkte hon. Och hon kom ihåg hur hon älskat denne store Piero i de glada ungdomsdagarna. Sådant elände hade hon ej då tänkt, att hon skulle bringa öfver honom. »Nej, Piero, nej, döda mig inte!» skrek hon hastigt. »De sätta dig på galererna. Du skall ändå slippa se mig mer.» Hon sprang mot andra sidan af torget, där den stupande afgrunden vidtog. Man förstod nog hvad hon ämnade göra. Hennes ansikte bar vittne för henne. Flere skyndade efter henne, men hon hade godt försprång. Då gled bilden, som hon ännu bar på, ur hennes armar och lade sig för hennes fötter. Hon snafvade öfver den och föll. Så blef hon upphunnen. Hon kämpade för att komma loss, men ett par karlar höllo fast henne. »Ah, låt mig göra det,» ropade hon, »det är bättre för honom.» Men nu kom också mannen till henne. Han hade uppfångat hennes barn och satt det på armen. Han var mycket rörd. »Seså, Marcia, låt det vara,» sade han. Han var förlägen, men hans mörka ögon tindrade af glädje djupt inne i hufvudet på honom och sade mer än hans ord. »Kanske det efter gammal sed borde så vara, men jag bryr mig inte om det. Seså, kom nu! Det vore skada på en sådan kvinna som du, Marcia.» Han lade armen om Marcias lif och gick mot sitt hem uppe i palazzo Corvajas ruiner. Det var, som då en af de forne baronerna tågade in där. Folket i Corvaja stod på båda sidor om hans väg och bugade för honom och Marcia. Då de gingo förbi donna Micaela, stannade de båda, bugade djupt för henne och kysste bilden, som man lämnat henne tillbaka. Men donna Micaela kysste Marcia. »Bed för mig i din lycka, syster Marcia!» sade hon. Falco Falcone. Nu hafva blinde sångare vecka efter vecka sjungit om Diamantes järnväg, och den stora kollektbössan i San Pasquales kyrka har hvarje kväll varit fylld med gåfvor.
Jag anhåller, i anledn. deraf, att fä uppläsa 205 § 2 mom. af baneoreglem., der det heter: ”Den, enligt Rikets år 1835 församlade Ständers beslut afsatte fond, uppgående vid 1840 års slut till 140,710 r:dr 21 sk. b:co, kommer än vidare att uti Bancodiscoutens lånerörelse förblifva afsatt på särskild conto, hvarå ränta, beräknad till 5 för 100, för hvarje år godtgöres, hvilken ränta åter i sin ordning intill nästa riksdag i låneväg användes, för att sålunda bilda en reservfond, hvarigenom framdeles å discontrörelsen uppstående förluster kunna ersättas”. Delta torde tillräckligen visa, att det varit en Bancofullm. medgifven rättighet att så handla som de gjort. Vidare finnes i 88 §, hvilken handlar om Discontverken, följande bestämmelser i • §:s 1 mom: ”För det belopp, som vid de årliga revisionerne varder anmäldt, att utaf discontverkens utestående fordringar, såsom osäkert ifrån capilalräkningen afföras, må för året minskning i samma mån äga rum i den vinstsumma, som discontverken böra till Banken inbetala; och förhålles med discontvinstens anordning Den 12 April e. m. 365 till Gänken på sätt hittills vanligt varit, så att, sedan årets omkostnader, jemte de för osäkra ansedde fordringarne afdragits, halfva beloppet af återstoden, i likhet med hvart års bokslut, genast efter fulländad revision, och den andra hälften inom påföljande September månad, från hvartdera discontverkets räkning i deposilionsafdelningen öfverflytlas och till Bankens disposition ingår”. Det var således i full öfverensstämmelse med gifne föreskrifter, som den på discontrörelsen uppkomna räntevinst ärligen i 2:ne särskilda terminer blifvit till Banken öfverlemnad, samt under liden användts i låneväg. Vidare har Hr Mannerskantz, och jag tror äfven Gr. Björnstjerna, satt i fråga med hvad rätt Bancofullm. efter år 1841 till särskilda fonder anslagit runda summor utöfver hvad R.
Skulle jag, den gamle tjenaren, vara den, som efter eder skulle framföra helsningar! Sådan sorg skall väl, med Guds hjelp, icke vara mitt gamla hjerta bestämd. Hvi talen J så? I detsamma anmälte en tjenare att herr Arvid Eriksson anländt och önskade träffa herr Johan, och denne gick, något förvånad, för att möta sin oväntade gäst. ”God dag, unge herre”, tilltalade honom nu den ankommande. ”J synes mig helt förvånad att se mig, och det är väl icke eller att undra öfver, ty när hertigen håller på att elda badstu åt oss, kan man nog behöfva vara hemma och binda qvastar. Men jag önskade dock sjelf nu få råka eder.” Johan Fleming välkomnade sin gäst och förde honom in i det inre tornrummet. Den gamle tjenaren kastade en lång, litet misstänksam, blick efter de båda herrarne, skakade på hufvudet och sade vid sig sjelf: ”Hade jag honom blott väl borta härifrån. ”Ernen J, unge herre, verkligen resa bort härifrån?” började nu åter Arvid Eriksson. ”Ja”, svarade Johan. ”Hvad jag här haft att uträtta, är fulländadt. Jag kom blott för affärer, Herr Klas är bortgången, min morkär och mina systrar i Sverige, jag har här intet mera att göra.” ”Sägen J så, herr Johan, hafven J icke konungens sak att förfäkta? Veten J icke, att vi stundeligen vänte, det hertigen skall anfalla oss?” ”Ja, jag vet det, men icke är min tjenstestad här. Då jag i fjol var med på det olyckliga tåget till Sverige, så åtföljde jag min konung, men här anser jag mig vara en öfverflödig person, som har intet att beställa.” ”Herr Johan, låt mig tala till eder, som en frände och vän. Väl var jag icke alltid i godt förstånd med eder salige herr fader, men dock ansåg jag honom alltid som en herre, den der i sig hade godt krut, och jag vill gerna hedra honom i hans graf, som en ståtlig man och riddare. Och eder, min unge herre, vill jag allt godt och väl, ty J ären en älskelig och hjertlig ung man, men bort mågen J nu icke fara.
Under de invecklade förhållanden, som ega rum vid Bergshandteringen, tror Utskottet, på sätt förut anförts, attdetii8a3 års Bevillnings-Förordning intagne värderings-sätt för Bruk, är det mest lämpliga, enär dithörande föreskrifter erhålla all den tydlighet, som kan åstadkommas. En följd af detta uppskaltnings-sätt är, att de Masugnar, som tillhöra ett visst Bruk och hvil - Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.-o 28. 5g l<as tillverkning der användes, intages i Brukets värderings-summa. Men andra Masugnar uppskattas serskildt liksom andra Verk och Inrättningar (pag. 3i i i8a3 års Förordning). Att Masugnar finnas, hvarest til L ver k n i ngs-priset blir ganska drygt, är icke för Utskottet obekant; men sådant får behörigen iakttagas vid beräkningen af Brukets värde, om Masugnen deri inbegripes, eller, vid deras serskilda uppskattning, der sådan eger rum. Föreskrifterna härom måste lämpa sig efter allmänna förhållanden, och när någon afvikelse härifrån inträffar, är det, i Utskottets tanka, egarens sak alt förse Taxerings-Comilen med tillförlitliga upplysningar och att i stadgad ordning klaga öfver dess åtgärd, om han tror sig derigenom förnärmad. Utskottet har för öfrigt sökt fullständigt motivera de föreslagna förändringarne, hvilka åsyfta undanrödjandet af de misstag, som förut förefunnits. Förenämnde anmärkning inom Hedervärda Bonde-Ståndet grundar sig för öfrigt på ett missförstånd om Utskottets Förslag, då ingen ändring i hufvudsaken blifvit tillstyrkt, samt det åberopade tillägget endast åsyftar att förekomma att Masugnar, som tillhöra Bruk, dit de lemna sin tillverkning, icke, på sätt som förut skett och föranledt mångå reslitulions-mål, må uppskattas både serskildt och i ett sam - 6o Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.-o 28. manhang med Bruket; hvarföre Utskottet icke eller, i fråga om dessa bägge Grunder, kan frångå sitt förra Betänkande. Sextonde Grunden.