Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denila DaA-DeredninA kommer älven i dedos as medel sor skiisditläde, inkö^> gs vissa jrnidiska döeker oed lidskiister, tryekniliA as de utaidelade sörsdiAen oell ösling expenser. XoiiAl. Naj:t anser icke liödiAt att sor Dikels 8länder ioreslä nägot visst delopp till allonin» at Dedamoterne as denna DaA-LeredninA. ViZten 29 vV:o 107. noll ANSnnlsAenIieten lis de silzeten, 80M ät de886 män sntönti'08, de t(>nIio^^ninAsn om oltsd ti ^A»Oet inom sils ironinAsn, 80M nstionen denvid tä8ten, 8liols, lionel. Ns^:t än denoin otvent^Asd, in868 oed enliänns8 utst isvsnje I.edsmot st de t^ns ldil<8-8tsnden; oell I^onAi. l^ls^t Aläd>e8 vid älsninin (teist, stt 8tsttlisinn>snen8 nnvsisnde till8tsnd AÖn det ton ititei8 8tänden tält stt I)e8tämms en ^S88snde veile, Aäll>>inA ton dem, 8om tonnätts detts liednsnde n^sxlnsA. Xon»t. !>1uj:t tonlilitven Itiliel.8 8tänden med sll ^ONAI. lXsd oell ^tnii68t 8täd86 välOevsAen. Dstum ut 8Uj,ns. ^ ^ I. 5 O H ^ ?s. <7.
Riksdag lör forsta gången af Rikets Ständer beviljades, uttryckligen anvisades till förstärkning af den dåvarande eller gamla Ull-Diskontfondeu, vid — 43 hvilket förhållande de medel, som å berörde kreditiv lyftas, icke böra betraktas såsom en från den äldre Ull-Diskonten afskiljd fond, det vore mindre lämpligt och ledande till onödig vidlyftighet, att omförmälda begge Ull-Diskontfonder särskilt bokföras och redovisas, samt att den skiljaktighet emellan dessa fonder, hvilken företer sig deruti, att egentligen endast den ena utgör en verklig fond, men den andra deremot består af kreditiv-medel, destomindre kunde anses utgöra hinder mot begge fondernas förening, som Manufaktur-Diskont-fonden, till hvars förstärkning är anvisadt ett kreditiv å Banken af 1,500,000 R:dr, äger samma räkenskap för sin besparingsfond och för hvad å kreditivet upptages, samt jemväl nya Ull-Diskonten, efter den af Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag beviljade nedsättning i räntan för ullkreditivet, bildat en egen behållning, hvilken i sammanhang med kreditivmedlen redovisas; hemställande Revisorerne fördenskull, att de begge Ull-Diskontfonderna måtte, under benämning af Ull-Diskontfond, sammanföras och redovisas i en gemensam hufvudbok, med iakttagande, att uti den första hufvudbok, som öfver den sammansatta fonden upprättas, bör inflyta en fullständig redogörelse, angående beskaffenheten och tillkomsten af de särskilda fonder, hvaraf den förstnämnde bildats. I afseende på denna Revisorernes hemställan får Kollegium i underdånighet anföra, alt Ull-Diskonten, som, uppå Kommers-Kollegii tillstyrkan, inrättades år 1781, i ändamål att genom lån till upphandling af inom Riket fallen ull understödja ”den mindre förmögne fabriksidkaren’’, erhöll sitt första anslag, 20,000 R:dr, af behållningen å dåvarande Manufakturfonden. Detta anslag, hvarifrån lån från början fick meddelas på 6 månaders tid och mot 6 procents ordinarie samt 10 procents förfallo-ränta, skulle, enligt Kongl. Brefvet den 19
Då, såsom häraf inhemtas, någon pröfning af dylik tvistefråga, eller af de skäl, som i fråga om rågångs rätta sträckning af ömse sidors delegare anföras, icke tillkommer landtmätare och gode män, hvilka således icke haj va alt derutinnan sig ulläta, skulle bestämmande af viss tid, hvarinom tvisten borde vid domstol anhängiggöras, icke kunna, äfven om den bestämda tiden försummades, medföra någon påföljd, derest icke, på sätt omförmälda framställning jemväl synes åsyfta, tillika stadgades, att landtmätare och gode män skulle öfver tvistefrågan afgifva utlåtande, hvilket, om del icke inom bestämd lid, genom sakens instämmande till domstol, klandrades, komme att vid rågångs-utstakningen lända lill efterrättelse. Ett dylikt stadgande, hvarigenom den af de tvistande rågrannarne, hvars påstående blifvit af landtmätare och gode män ogilladt, om han uraktlåt att inom bestämd tid tvisten instämma, beröfvades rättigheten att erhålla laga domstols pröfning af frågan om eganderälten till den mark, som af de omtvistade ragångslinierne begränsades, vore dock, enligt Utskottens åsigt, destobeldre olämpligt, som, för dylika frågors afgörande, i de flesta fall erfordras pröfning af bevisning, hvilken, då den beror på vittnens utsagor, icke ens kan inför landtmätare och gode män tillvägabringas, och hvars verkan på tvistefrågan landtmätare och gode män i allmänhet icke torde kunna bedöma.
Såsom det är brukligt i Japan, följde med hvarje vagn en svartkläddDen första medalj, som slogs till minne af Vegas färd. Originalets storlek. löpare. Mottagningen egde rum i det kejserliga palatset, en mycket anspråkslös byggnad af trä. De rum vi sågo voro europeiskt möblerade, nästan torftigt. Vi samlades först i ett förmak, hvars enda anmärkningsvärda prydnad utgjordes af ett stort stycke ljusgrön nefrit, som var obetydligt tillskuret och försedt med en kinesisk inskrift. Här voro några af ministrarne och tolken oss till mötes. Efter ett kort samtal, hvarvid tolken fick del af det skriftligt uppsatta tal eller rättare de helsningsord jag skulle framsäga, fördes vi in i ett inre rum, der kejsaren, iklädd en uniform i europeisk stil och stående framför en tron, mottog oss. Det enda ovanliga vid uppträdet var, att vi anmodades att vid utgåendet ej vända hans maj:t ryggen och att vid inträdet och afskedet göra tre bugningar, en vid dörren, en när vi kommit ett stycke fram på golfvet och en på den plats, der vi skulle stanna. Sedan vi blifvit förestälda, uppläste kejsaren ett tal på japanska, hvilket af tolken öfversattes till franska och som, innan vi lemnade stället, lemnades mig i prydlig afskrift. Derpå uppläste jag min helsning, hvarpå ministern van Stoetwegen sade några ord och fick några ord till svar. Sedan vi lemnat kejsarsalen, undfägnades vi i förmaket med japanskt te och cigarrer. De tvenne prinsar, som deltagit i festen den 15, kommo och pratade en stund med oss, likaså utrikesministern. Den kejsare, Mutsuhito, i hvars namn reformer utförts i Japan af ett omfång, hvartill historien knappast kan uppvisa motstycke, är född den 3 nov. 1850.
Han trodde att det ej läge utom Riksens Ständers befattning ott taga nägra mätt och steg till detza oordninqars afhjelpa, d, emedan den wanliga wägen genom Klogomä! hos Konungens Bcfallningshafwabe och deraf följande Räktegäng more gansta läugj m. Friherre Jaa anhäller akt fä an mäla det jaa hor mig noga bekant art pä Kronostogarna i Westergöthland, vä de trakier som stä und-r ÖlwerJägmästaren Lilsverhjelms wärd, äro oiostiat upphuggne lä mycket Bjelkar att wärdet deraf stiger ända till zo,ooo R:vr Herr Grefwen och LandtMarstalken erindroe alt detta wott en ifrän ämnet alldeles särlistor jak. « Fri - Den n Jarmar». 659 friherre 8tsel von kkoilstsin: Jag ber om fvrlätelse, den har mycken gemenskcp med det förrwarande öfwerläggnings-ämnet. Herr Grefwe» och Landcmarffalken: StåtsUtskottet har yttrat att det ej kan lägga någon åtgärd wib doordningar och mitzbruk som l detta alseende ägt rum, och jag tror ej eller att Urikoltet skulle kunna beifra dem såsom Fiscal. Stats-Utssokteks öfwer denna punkt afgifna utlärande upplästes derefter ä nyv. Friherre ^tael von k^loMem: Dä StalsUtffsttet hade inseendet öfwer Rikets wedel och Statens Egendom, anfäae h?n att detza oordningars berfrande hörde till dest befattning. Hwilken, om -cke delta Utskott, tillhörde dee wal ^tt foga anstalter till iakttagande os Rikets rätt? Hsrr Grefwe» och LandrMarskalken förestäide att Stats Utikotltt ?u icke kunde dermed befatta sig, när ingen casus om någon witz boängen oordning wore uppg,swen. Friherre 8tgel von hollstein yrkade, att i sädant fall hade
Hvad åter angår de skyldigheter, som beväringseliterna böra ikläda sig, hor Kommittén trott, att vid bestämmandet deraf bör hufvudsakligen afses, hvad som erfordras för att dem må bibringas sådana egenskaper, som befrämja ändamålet med elitcorpsens inrättande. I sådant hänseende kommer först iakttagandet af den disciplin, som för krigareyrket är oundgängeligen nödvändig; och derefter elitens åliggande att ordentligen bevista de vapenöfningar, som äro erforderliga för inhemtandet af sådana kunskaper, utan hvilka han ej kan användas att i sin ordning undervisa och leda andra. Ehuru Kommittén icke funnit lämpligt, att pålägga eliterna sådane band emellan tjenstgöringstiderna, att de derigenom förhindras från att ingå i enskild tjenst, att sköta sitt vanliga näringsfång, eller att välja den vistelseort, som för hvar och och en i ett eller annat afseende kan vara fördelaktigast, har Kommitén likväl trott det vara nödvändigt, att äfven emellan öfningsmötena ställa eliterna i allmänhet, och de till bevärings-underofficerare befordrade isynnerhet, i den närmare förbindelse till stamtruppen, som ej mindre för deras disciplinariska förhållande, än för deras sammandragande när så erfordras, måste vara gagnelig. Då det ligger i sakens natur, att eliterna böra framgent tillhöra och öfvas vid det regemente eller den corps, der de först blifvit antagne, blir likväl af bestämelsen om deras i allmänhet fria Hyttningsrält en nödvändig följd, att ersättningen för 61 deras march-kostnad till och från mötesplatsen ej får uteslutande bero på afståndet af den ort, der de vid mötestiden vistas.
Ehuru jag ännu icke på långt när framställt alla de anmärkningar, hvartill den ifrågavarande Förordningen gifver anledning, torde jag dock få antaga, att de framställda äro tillräckligt många och vigtiga, för att innefatta bevis om behofvet af en ny lagstiftning i ämnet; och jag öfvergår derföre till framläggande af förslag dertill, endast förutskickande den observation, att, enär de väsendtligt afvikelserna frän 1861 års Förordning, sorn i förslaget förefinnas, motiveras af redan gjorda anmärkningar emot nämnda Förordning, jag icke ansett erforderligt att med särskild motivering beledsaga förslaget, hvilket har följande lydelse: tydligt uttala den ti för hvarje kontrolleringssystem ! nödvändiga grundsatsen, att öf - 62 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 31. Förordning avgående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom. § 1. Förmynderskap staude under vårdnad af den Rätt, hvarunder den omyndiges fader, der han död ar. vid dödsfallet lydde eller, om han lefver, sitt < hemvist häfver. År under faders lifstid annan till förmyndare förordnad, eller har den. sorn uppnått myndiga är, blifvit under förmyndare, ställd; lyde förmynderskapet under den Rätt, som förmyndare förordnat. År fader okänd eller häfver han ej stadigt hemvist eller är detsamma obekant ; värdes förmynderskapet af den Rätt, hvarunder d§n omyndiges moder lyder eller, der hon död är, vid dödsfallet lydde. Åro både fader och moder okände eller utan stadigt eller kändt hemvist, ligge vårdnaden å den Rätt. hvarunder den omyndige vistas. Finner, i följd af gjord framställning, Rätten skäl vara förhanden att vårdnaden af förmynderskap öfverflyttas till annan Rätt. meddele derom beslut och gifve det den andra Rätten tillkänna. § 2. För hvarje stad äfvensom för hvarje härad, skola finnas minst tre gode män, att hafva tillsyn å förmynderskap. Af desse gode män väljer Rätten en, som blifver ordförande, oell de på kommunalstämma röstberättigade välja, på landet genom socknefullmägtige, inför Rätten de öfrige.
Districterne, en minskning i personalen måtte uppkomma; samt att Förslag härtill R. St:r vid nästa Riksdag i Nåder öfverlemnas. Emedlertid och på det tills vidare ingen af ifrågavarande Tjenstemän må åtnjuta mindre än 100 R:dr i årlig lön, har Utskottet velat till R. St:rs bifall hemställa: att, till fyllnad i detta belopp för alla dem som icke redan åtnjuta berörde Summa, följande lönpåökningar måga å Stat uppföra?, nemi.: För Stockholms Län i4o R:dr. Östergöthlands 100 — Gottlands 5o — Calmare 60 — Kronobergs 54o — Christianstads 170 — Hallands —• Götheborgs och Bohus 140 *— Elfsborgs 200 — Skaraborgs 3go — Örebro 270 — Wermlands 3go — Westerås 260 — Kopparbergs 2Öo — Gefleborgs logo —• WesterNorrlands ... 1470 — Transport 0,740 Betänkande n, N:o 128. 123 Transport 5,7^0 R:dr Jemtlands Län Westerbottens Norrbottens . 880 — 38o — 34o — tillsammans 7340 — Dock som de uppgifter på lönevilkoren för Länsmännen öfver bela Riket, ii vilka Utskottet haft att tillgå, för flere Län icke lenmat bestämd upplysning örn hvad livar och en i lön åtnjuter, utan blott summariskt upptaga personernes antal och sammanslagne beloppet af deras löner, samt anledning icke saknas dertill, att större olikheter emellan lönerne på flere ställen finnas, än detn Utskottet kunnat utröna; så har Utskottet funnit nödigt härjemte föreslå: att till ifrågavarande lönefyllnader för Länsmän en rund Summa af 8000 R:dr å Stat uppföres, att af K.
När en orlofsbok är fullskrifven och en ny derefter anskaffas, bör den äldre tillika med den nya förvaras af tjenaren. 3:o Bortkommer en orlofsbok, skall tjenaren, vid vite af 10 R:dr R:mt, skyndsamt anmäla det i stad hos magistraten och på landet hos närmaste kronobetjent, hvilka hafva att undersöka, huruledes boken är bortkommen Ilar detta skett uppsåtligen, bote tjenaren från SO till 20 R:dr, hvarjemte det åligger tjenstehjonet att anskaffa en ny orlofsbok, hvilken tjenstehjoncl, vid vite af 10 R:dr, skall inom fyra dagar derefter, för erhållande af påskrift, uppvisa, i stad hos magistraten och på landel hos pastor i församlingen, och vare i föria fallet tjenstehjonet pligtig t att förete prestbevis. 4:o Den husbonde, som städjer ett tjenstehjon, vare skyldig att i dess orlofsbok införa, från och till hvilken tid det är antaget i tjenst, och mot hvilken lön. .’>:o Uppsäger inom laga tid husbonde tjenstehjon eller tjenstehjon tjenst sin, skall hushunden genast, vid vile af 10 R:dr, i orlofsboken införa, det tjenstehjonet nästa laga flyttningstid är från hans tjenst fri, äfvensom huru tjenstehjonet sig 4 Sammansatt/i Lag. sami Allm. Bcsv.- uck Ekun.-Ulskullels Betänkande M 23. under tjenstetiden förhållit. Ytterligare bevis öfver tjenstehjonets förhållande från denna lid till afflyttningen skall då afgifvas och i boken införas. 6:0 Den husbonde, som, emot bättre vetande, gifver tjenstehjon eli fördelaktigt vitsord, hvarigenom tredje person kan förlast tillskyndas, vare skyldig alt, efter omständigheterna, böta från 10 till !20 R:dr.
Vill ni icke komma och se på min skiss i morgon, fröken; den är nä- stan färdig? » » Jo tack! Hvad föreställer d e n? » » Ingenting annat än ett höstlandskap, och där är rödt och gidt i otaliga skiftningar. » » Ni måtte älska hösten. » » Alla årstider ha sina behag, men hösten är den mest måleriska, så ur ren konstnärssynpunkt bör jag tycka bäst om den; dessutom är hösten så storslagen, så djupt ve181) 6 modig, på samma gång som den är löftesrik och förhoppningsfull. » » Förhoppningsfull? » Gärda stirrade på honom. » Se icke så förvånad ut, fröken, » sade den unge mannen småleende; » har ni aldrig tänkt på detta? » » Nej, » svarade Gärda allvarligt, » för mig är hösten en melankolisk tid, allt vittnar ju om död och förgängelse. » » Och pånyttfödelse, » tillade målaren sakta. Gärda såg ånyo förvånad på honom. » Det tyckes låta som en paradox för eder, men det bevisar blott, att ni icke nyttjat edra ögon. Se på linden där, » han reste sig upp och pekade ut genom fönstret, » se på de grenar, som förlorat sina blad, äro de kanske afbrutna, förvissnade för alla tider — nej — de äro fulla af knoppar, som blott längta att få slå ut i sol och vår. » Han började gå af och an i rummet. Gärda satt tyst en stund, men slutligen sade hon: » Det måtte vara lyckligt att ha samma uppfattning af lifvet som ni, herr Skogh. » » Ä h, » svarade han muntert och slog sig ned i länstolen igen, » vi konstnärer äro j u kända för att » ta lifvet från den glada sidan » och — det komma vi för resten längst med. Pessimismen är visserligen modern, men i själfva verket tycka människorna, åtminstone flertalet, bättre om friskhet och sund glädje, såväl i konst som litteratur. » » Ja, mänskligheten måste j u söka glädjen i dikten, när verkligheten ej har någon att bjuda på. » » Men fröken, ni är j u en pessimist! » » Ja, det är jag, » sade hon hälft trotsigt, hälft vemodigt. Skogh såg frågande på henne.
Man har sagt, att i 1818 års K. bref häradsboerne blifvit tillerkände rättigheten, att till K. bef:de ingå med ansökning om bestämmande af en annan termin för väglagningen och vägsynerne än d. 1 Juli; men svårigheten att under nuvar. förhållande få denna termin förändrad, är temligen bekant, och allmänheten har således icke kunnat begagna sig af denna rättighet, utan väglagningen har åtmistone uti Skäne hitintills verkställts under sommaren, till stor skada för vägarne. Utsk. har derföre ansett, att väglagningen borde ske antingen om våren eller hösten; och beträffande den af Utsk. lemnade optionsrätt, så har Utsk. tillstyrkt den af det skäl, att då det för vissa orter kan vara fördelaktigt, att väglagningen sker om våren, det deremot för andra är förmånligare om hösten, och Utsk. har således velat lemna väghållningsskyldige valet öppet. Orsaken, hvarföre viss dag blifvit af Utsk. bestämd, är den, att uti 1818 års K. bref stadgas, att väglagningen skall ske om våren, men vägsynerne verkställas inom d. 1 Juli. Följden af della stadgande har varit, att väglagningen företagits först under sommaren några dagar före vägsynerne. Jag skulle tro, att, om R. o. Ad. bifaller detta betänk, oförändradt, några farliga följder deraf icke skola uppkomma, särdeles hvad de norra länen angår, ty om någon förändring i den af Utsk. bestämda tiden erfordras, äger ju K. bef:de att ingå till K. M. med begäran om en dylik förändring, och som detta ämne är af ekonomisk beskaffenhet, kan ju K. M. förordna på det sätt K. M. finnér nyttigast och lämpligast. Utsättes icke någon termin för väglagningen, och det stadgas, att den skall ske tidigt om våren eller sent om hösten, så blir förhållandet sådant det för närvar, är, eller att väglagningen äger rum endast under sjelfva sommaren. I afseende på Utsk:s moliver för den föreslagna nnd. skrifvelsen, vill jag icke vara vidlyftig.
Denna Beväring utgör 8 å 9,000 man och befälet är nu otillräckligt, så att i behofvets stund en Officer måste öfvertaga 100 å 150 man. Dessutom skall OfficersCorpsen sköta 2 batterier artilleri, hvarigenom den öfver höfvan anstränges. På det att Officerarne nu skola kunna lefva på sina löner måste de permitteras för att dymedelst kunna skaffa sig biförtjenst. Då nu PresteSt. bifallit min motion, anhåller jag, att Ståndet ville göra sammaledes, hvarom jag anhåller att propos:n måtte framställas. Hr af Dalström, Gust. Jakob: Jag förenar mig med Hr Bildt och åberopar hvad jag yttrade vid remissen af motionen. Motionären har förglömt NationalBeväringen för Wisby stad, ehuru den har samma skyldighet som den öfriga Beväringen. Jag har velat yttra detta i förbigående och anhåller om bifall till motionen. 106 Den 6 Juli e. m. Hr Bildt, Knut: I min motion har jag sagt: »Det är endast Artilleriets och Landtbeväringens Officerare, hvilka aflägga vanliga kunskapsprof för att vinna Officersbefordran, som nu böra komma i fråga.» Wisby stads Officerare aflägga icke någon examen. Man har velat sammanslå denna Beväring med den öfriga, men den har icke viljat afstå från sin rättighet, att desse Officerare skola väljas af de beväringsskyldige inom borgerskapet. De äro således i en helt annan kategori än de öfrige. Jag har uteslutit dem derföre, att jag ansåg dem icke behöfva någon förhöjning såsom varande borgare i Wisby och qvarblifvande vid sina yrken. Men vill MilitärBefälhafvaren väcka motion derom, är frågan derom ännu öppen. Gr. von Platen, Baltzar: Enskilde riksdagsmäns håg att intränga i organisationsfrågor måste medföra olägenheter och så synes äfven här vara fallet. 2:ne riksdagsmän, som interessera sig för frågan och säkerligen båda hafva sakkännedom, hafva likväl stannat i olika meningar.
Efter några tysta tillsägelser så väl till madamen, som till en yngre qvinlig domestik, som infunnit sig, vände lagmanskan sig till Leonna — Renata hade genast lemnat dem — och frågade om hon hade lust, skulle de öfverraska de hemmavarande damerna, i hvad madamen benämnt «gräskammaren.» Mot Leonnas förmodan förde hennes ledsagerska henne icke till trädgården, som med måladt staket och gallerport, såg ganska inbjudande ut. De inträdde genom en liten förfallen grind till en slags park, som var ganska vanvårdad. Under gåendet genom den, sade lagmanskan: «Min svärfar gjorde sig mycken kostnad och besvär med denna anläggning. Efter hans död anbefalltes arrendatorn att hålla den vid makt, men ungboskapen har förstört träden. Grottan har dock blifvit fredad genom denna gärdesgård, öfver hvilken vi nu nödgas klifva, obehagligt nog för oss stadsboer, som ej äro vana dervid. — Med tiden skall allt bekomma ett annat utseende. Bärendorf ämnar förskrifva några bildstoder. De skola taga sig väl ut ibland träden. — Se så, låt oss nu nalkas så tyst som möjligt, för att obemärkt kunna se hvad de hafva för sig. Jag är riktigt nyfiken.» »Grottan» var en hög gräsvall, hvilken bildade ett aflångt temmeligen stort rum. Jordvallen var innanföre horisontelt afskuren och utgjorde rummets väggar beklädda med grästorf, och dessa beskuggades ofvanföre af tätt sammanvuxna träd; ingången var bred, och låg mot sydvest. En stentrappa förde dit ned. Marken var stenlagd för att afhålla fuktighet. Med Leonnas arm inom sin, smög lagmanskan sig så nära som möjligt, för att ofvanifrån mellan träden, höra och se hvad vi nu skola skildra. I midten af rummet stod ett fyrkantigt bord. Framför detta med ryggen mot ingången satt en äldre qvinna, af den ringare folkklassen.
Jag skulle kunna anföra många andra skäl, men som denna fråga redan förut blifvit så vidlyftigt diskuterad, så vill jag icke längre upptaga R. o. Ad:s tid, utan inskränker mig blott till att anhålla att inbjudningen måtte antagas. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Då R. o. Ad. fattade det beslut, sorn Ståndet nu inbjndes att upphäfva, var jag af sjukdom hindrad att deltaga så väl i öfverläggningen derom som i sjelfva beslutet. Jag tillhör således hvarken majoriteten eller minoriteten, och är, i fråga om bifall eller afslag å inbjudningen, alldeles opartisk och fri från inverkan af några antecedentia. Det kan icke förbises att frågan är helt enkelt, huruvida R. o. Ad. i dag skall säga ja till en sak, sorn Ståndet för några dagar sedan efter långvarig diskussion och derpå lölj:de votering besvarade med nej. Jag vill icke ingå i det mer eller mindre delikata af det Stånd, som gjort en sådan inbjudning. Jag håller mig endast till frågan om hvad beslut som R. o. Ad. i sådant läll bor fatta. För mig ligger delta beslut så klart att någon tvekan hos mig aldrig skulle kunna uppstå, äfven om den största vinst skulle kunna åstadkommas derigenom att man upphäfde det en gång fattade beslutet. En man med någorlunda fast karakter kan icke tillåta sig alt återtaga ett efter moget betänkande lättadt beslut för någon slags vinst, vare sig materiel eller intellektuel. Då en enskild man icke kan göra detta med bibehållande af sin heder och sitt anseende, så kan jag icke inse att flera männer kollektivt skulle kunna göra det. Man skulle till och med kunna sätta i fråga, om det är öfverensstämmande med grundlagarne, att ett beslut, sorn en gång är inom ett Stånd lättadt, kan annorlunda ändras än på sätt grundlagen föreskrifver, men som nuancerna i sådana inbjudningar som denna kunna vara så mångfaldiga, att någon bestämd regel icke kan uppställas, så torde det icke förvägras Ståndet att besluta; men jag hyser den öfvertygelsen att beslutet icke kan blifva annat än att Ståndet vidblifver sitt en gång lättade beslut. Man har talat om att det var ett så litet anta], som utgjorde pluraliteten.