Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
gerdricka 5 öre, smörgås 6 öre, en maträtt 35 Stärkelsen är mäktig förändringar. Bland dessa öre — talande bevis på firmans liberala princimärkas: 1. Förklistring. Vid en temperatur, per. Duktyg, glas och porslin förvaras i servehögre än den vanliga, upptager stärkelsen stora ringsrummet. Det i ljusblått och hvitt dekorekvantiteter vatten och förvandlas till ett formrade frukostrummet med fönster åt ej mindre löst gelé. Förklistringstemperaturen är för poän tre väderstreck har gröna trämöbler samt bord tatisstärkelse 63, för hvetestärkelse 65 — 68, för med hvita marrnorskifvor. Serveringen äger rum risstärkelse 59 — 61 gr. Bisstärkelse lämpar sig mellan V 10 och V 1- De olika matlagen hafva bäst till klister och stärkning af kläder. Potatisen halftimmes frukostrast. Sina middagar, åt stärkelsen brukas till matlagning. Om rifven hvilka en och en half timmes tid är anslagen, potatis uppslammas i vatten, afsätter sig på bottintager personalen utom affären. Till syatelienen nästan ren stärkelse; denna samlas och torrerna och verkstäderna skickas maten. kas, hvarefter potatismjölet är färdigt. FörVår nästa anhaltstation är våningen två trapvandling till dextrin. Detta sker genom en upppor upp, hvilken bl. a. rymmer fru Tyra Grafhettning till ett par hundra grader. Sönderströms textilaffär, som numera är införlifvad med delning genom enzymet diastas. Enzymerna äro firman. Att de ljusa, smakfullt ornerade, spegelämnen, som upplösa organiska substanser i enkprydda rummen utgöra en förträfflig expositionsla ämnen, hvilka lätt smältas. Huslig ekonomi. 2 Ringar, Broscher, Begär 2 Armband, Kedjearmband, prisuppgift innan uppköp Silfverarbeten, Bordsilfver. Kedjor. Nålar, göres på annat håll. Modernast! Solidast! Billigast 1898 Diastas sönderdelar vid groning stärkelse uti dextrin och maltsocker.
Henna författning kommer att gälla till efterrättelse från och med den 1 Januari 1867; men de mål och ärenden, som då på Hofrätts pröfning bero, skola af Hofrätten med slut afhjelpas. Uti andra punkten af samma Betänkande hade Utskottet hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom vederbörande domstolar skulle förständigas att årligen underrätta Riddarhus-direktionen, huruvida emot någon af Ridderskapet och Adelns ledamöter förekommit någon omständighet, som enligt gällande Riddarhus-ordning kunde utestänga honom från rättigheten att deltaga i Ridderskapet och Adelns öfverläggningar; och har denna punkt, som bifallits af Bonde-Ståndet, deremot blifvit af de tre öfriga Riks-Stånden till Utskottet återremitterad. Då emellertid de ifrågavarande uppgifterna till Riddarhus-direktionen, i synnerhet för vinnande af upplysning om frälsemans försättande i omyndighets-tillstånd, ansetts nödiga, men, till följd af Ridderskapet och Adelns i ämnet fattade beslut, Hofrätterna fortfarande komma att bibehålla jurisdiktionen öfver Ridderskapet och Adelns ledamöter i förmynderskapsmål, och dessa domstolar redan äro genom Kongl. Brefvet den 6 Augusti 1818 anbefallde att underrätta Riddarhus-direktionen, när till myndiga år kommen adelsman varder omyndig förklarad; samt Riddarhus-direktionen, utan domstolarnes besvärande med årliga uppgifter angående af adelsmän begångna brott, lärer kunna förvissa sig, huruvida adelsman, som önskar deltaga i Ridderskapet och Adelns öfverläggningar, har genom begånget brott gjort sig dertill ovärdig, får Utskottet vördsamt hemställa, att det af Utskottet i denna punkt framställda förslag måtte få förfalla. Stockholm den 16 April 1866. Ank. till Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af den genom Kongl. Förordningen den 13 September 1864 medgifna frihet i ränte-aftal.
Beträffande Nils Anderssons, Jöns Erik Erikssons och Petter Gabrielssons yrkanden om förhöjning af legan för kungsoch krono-skjuts till 24 sk. banko, får Utskottet anföra, att detta besvär väl i allmänhet nu mera sällan påkommer, men att deremot vissa orter, i anseende till belägenheten, äro ofta betungade dermed; och torde det derföre vara billigt, att en förhöjning i denna lega, likasom för gästgifvareskjutsen, varder beviljad; hvadan Utskottet, under åberopande af sitt i berörda afseende afgifna utlåtande, tillstyrker, att Rikets Ständer måtte hos Kongl Maj:t i underdånighet anhålla, det legan för kungs-och krono-skjuts må varda bestämd till 20 sk. banko. Hvad angår Riksdagsfullmäktigen Per Sahlströms motion, så vidt den åsyftar, att reservhemman, som i skjutsentreprenad icke ingått, skulle åläggas utgöra den skjuts och de skyldigheten, som åligga hemman inom håll-laget, så får Utskottet erinra, att innehafvare af reservhemman, som i sådan entreprenad icke ingått, enligt Kongl. Cirkulärbrefvet af den 2 Augusti 1844, är pligtig att utgöra skjuts i vanlig tur mot den lägre skjutslegan, och att således skäl icke förefinnes för upphörande af den frihet från vissa besvär, hvilken för reservskjutsskyldigheten är bestämd; hemställande Utskottet alltså, att motionen i denna del icke må vinna afseende.
Det är en sanning, alt årligen utkomma circulairer från GeneralTullslyrelsen innefattande förändrade föreskrifter för Tulltjenstemännen i den redan gifna tullagstiftningen; men allt sådant, som sedermera efter uprätlandet och utgifvandet af den af mig yrkade codex utkomma, kunde lätt tryckas i ett supplement till densamma. Jag anser sålunda att de skäl, som blifvit förebragte för bifall till betänk, icke äro tillräckligt talande, icke upvägande dem jag för den motsatta åsigten framställt, hvarföre jag fortfar i min förut gjorda anhållan. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Afven jag anser att motionären haft mycken anledning lill siri framställning att de stadganden och författningar, som angå tullbehandlingen af inoch utgående varor, borde kunna vara tillgänglige i något Verk der man kunde inhemta nödiga underrättelser i berörde hänseende, utan att behöfva söka dem i en mängd serskilda författningar, äldre och yngre, deraf åtskillige äro gamla nog, ehuru med gällande kraft. Reservanten synes dock hafva galt nog långt i sin fordran, att dessa författningar skulle i en eller tvänne lagar sammanfattas; det är icke här fråga om att stifta lagar, utan alt sammanfatta de författningar, som äro utgifne, så all de ulan svårighet och omgång blifva tillgänglige för hvar och en som befattar sig med företag, hvarpå föreskrifterne hafva afseende. Jag anser således för min del att det vore lämpligt och ganska nyttigt så väl för all tjena lill slutlig efterrättelse för de trafikerande, som till tidsbesparing både för dem och tullijensleraännen, 216 Den 14 Augusti. att alla för tullagstiftningen gällande författningar sammanfördes pä ett ställe. Gr. Gyldenstolpe liar visserligen med rätta anmärkt rörligheten i denna lagstiftning och att följaktligen i den begärda codificationen ständiga förändriDgar komme att ega rum; men det oaktadt tror jag dock att, i och för sjelfva sakens skull det vore nyttigt alt hafva alla gällande författningar, som röra tullagstiftningen, sammanförda i en codex, den såväl affärsmannen, som lulltjenslemannen, kunde låta interfoliera för alt sedermera anteckna de förändringar som i berörde hänseende inträffade.
Yisserligen vore det sannolikt att, då trenne seminarier blefve tillgängliga för qvinnor, antalet af lärjungar skulle i någon mån till en början ökas, men då beloppet af de under innevarande år beviljade stipendier endast utgjort 14,450 Ridr bordo det sednast för ändamålet beviljade anslag äfven för instundande statsreglerings-period blifva tillräckligt, äfven under förutsättning, att de i Kongl. Majits nådiga Stadga angående folkundervisningen i riket, don 18 Juni 1842, bestämda stipendiibeloppen af dels 75 Ridr och till arfvode åt Föreståndaren 1,500: — 1,350: — 450: — 100: — , arfvoden åt öfriga lärare „ hyra för lokal samt till ljus, ved och städning „ undervisningsmateriel Ridr Runt 3,400: — 100 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. dels 50 Ridr Runt, bl ofve något förhöjda, hvartill anledning kundo fö ro fin nas dels i en ökad lefnadskostnad, dels i de längre resor till seininarierne, som för lärjungarnc i vissa stift hädanefter klefve nödiga. Af do vid sistlidna riksdag till anskaffande af undervisningsmateriel samt till understöd för utgifvande af läroböcker, kartor m. m. för folkskolorna beviljade 12.000 li:dr årligen eller tillsammans för tre år 36,000 R:dr, hade hittills 26,467 R:dr 20 öre blifvit använda. Fortfarande af ett anslag för detta ändamål vore utan tvifvel af vigt, då endast derigenom klefve möjligt att hastigt sprida och bringa till allmänhetens kännedom sådana nyare undervisningsmedel, som befunnes synnerligen tjenliga, äfvensom att, dels genom understöd för utgifvande af för folkskolorna lämpliga arbeten, bereda sådane till ett lägre pris, dels genom belöningar för utmärkta läroböcker framkalla sådane i ämnen, hvari dylika ännu för folkskolan saknades.
– Som grefvinnan vet, var detta barn dömdt att dö genom förgift och baronen var så angelägen om att detta måtte ske rätt snart, att då han var borta, eller rättare, detta oaktadt, anmodade eller befallde ... ty jag var hans slaf ... han mig medelst det oss emellan vanliga schifferspråket i ett bref att genast döda barnet. Detta ville jag ej göra, men jag vågade icke heller vara olydig ... återstod således att bedraga baronen. Jag bortbytte det lefvande barnet emot ett, hvars nyligen inträffade död jag anade, såvida jag några dagar förut sett det draga sina sista andedrag. Nog af; det fremmande barnet begrofs, men ert barn blef vid lif ... åtminstone för en tid ... man säger emellertid, att den lilla Helena något år derefter förkom eller bortröfvades. Huru jag föröfrigt tog mina mått och steg, kan jag en annan gång beskrifva; nu kan det vara nog att säga, att det åtminstone icke dog genom baronens förvållande eller (såsom han sjelf skulle säga) förtjenst, och kanske ... – Det lefver ännu; – tillade eller afbröt Harald – var icke det ställe der herr v. Nit bortbytte Helena, var det icke ett torp vid stora vägen? – Ja – svarade v. Nit med häpnad och förvåning. – Ligger det icke ungefär tre och en half fjerndel ifrån Ristilä? – Ja, jag tror väl så. – Och torpets namn, är det icke Inttilä? – Det är så. Magistern vet då allt. – Hade icke den lilla Helena på axeln nära till högra armens vinkel ett ärr, tvenne bokstäfver H H. – Det vet jag icke – sade v. Nit – men möjligt är det ändå. Grefvinnans ögon strålade, då hon inföll: – Men jag vet det, jag dess mor. Men är du en allvetande själ, du stolte, herrlige yngling! Ja, ja; så var det; jag förgat att nämna derom. H H ... Henrik Henning, Helena Henning ... förstån j
Då jag biträdt den mening, som hyllats af Utsk;ts majoritet, torde jag böra i korthet angifva skålen I> e ii T i J a ii a a ni f, m. derför. Det år visserl. aUdeles gifvet, att ingen bör önska, det Staten skulle på ockrarevis skaffa sig en högre inkomst, äfvensom det måste medgifvas, att de, som varit nog olyckliga att nödgas underkasta sig den höga räntan, ganska väl kunde behöfva en eftergift, ty de näringar äro sannerligen icke att lyckönska, som skola arbeta med en ränta af 8 ä 9 proc. på sina förlager. Afven den summa, som här är i fråga att efterskänka, är af en relativt ringa betydelse. Men det finnes andra skäl, som här måste tagas i betraktande. När man ingår i låne-aftal, beräknar man, likasom vid upgörande af andra aftal, ej mindre viikoren, ån de fördelar, man deraf tror sig kunna hemta. Om sedermera förhållanden inträffa, som göra det önskvärdt, att man ej ingått aftalet, så få dock dessa nya förhållanden icke verka något på detsammas bestånd. Men ännu vigtigare är en annan princip att uprätthålla, nemi. att, när en räntefot, som en gång blifvit bestämd, nedsättes, denna nedsättning ej skall kunna verka retroaktivt på dem, som redan förut tagit och utfått sina lån på de förra viikoren. Man måste besinna, hvarthän en konseqvent tillämpning häraf skulle komma att leda, då räntan för lån ur Statslånefonden med detta års slut troligen kommer att nedsättas till 6 proc. Aro då icke de, som förut tagit lån mot 8 proc., lika berättigade till godtgörelse af skilnaden mellan 6 och 8, som de nu ifrågavide låntagarne påstås vara till godtgörelse af skilnaden mellan 8 och 9 p — I Bankoregtemrt finnes dessutom en §, den 154:de, som i första mom. innehåller, att räntan för lån från Handelsoch NäringsDiskonten må bestämmas till 4, högst 6 proc. Nu är t. ex. penningeställningen sådan, att Fullmäktige fastställa denna ränta till 6 proc.
Jag tror mig nu hafva tillfyllest ådagalaggt, att det nya systern, som af Komiterade blifvit följd t vid de nya B e ii 8 Februari f. in. 343 predikotexternas urval, icke bör godkännas; det återstår nu att äfvenledes bevisa, att principerna, som PresteSt:t loljt för de anner, de gjort, äfvenledes, långt ifrån att afhjelpa bristen i Komiterades förslag, snarare försämrat än förbättrat det. (iå vi sålunda till dessa af PresteStit gjorda animr, så finna vi uti den andra af dessa anrmr följande: »Då begagnandet af Rom. f: 18—32 såsom aftonsångstext på 2:dra Söndagen efter Tref. mött betänkligheter samt t. o. m. kunde gifva anledning lill öfverträdelse af 2 Kap. 2§ Kyrkolagen, hvilket allt undanrödjes om texten alsi olades med 25: te versen, har PresteSt:t t anderd, hemställt, att lill aftonsångstext å omförmälda Söndag mätte begagnas allenast 18 — 25 v. af nyssnämnde Kap., och att nästföljande Söndag mätte till aftonsångstext erhålla början af Homarbrefvets 2:dra Kap.» Oaktadt man finner af Komiterades förslag, att hela Romarbrefvet ingått oafkortad!, till att utgöra särskilda predikotexter, finner man likväl här till sin förvåning ett litet stycke af brefvet utdömdt af PresteStit, och da man efterser orsaken dertill, så befinnas den ligga deri, alt berörde utdömde stycke, enl.
För Banko-verkets egen trygghet och båtnad måste det alltså vara af högsta vigt, att del ställes så till icke allenast att, då å ena sidan till desse embetsman måste hysas ett så s'ort, man kan utan öfverdrift säga, obegränsadt förtroende och då i ansvarighetsväg på dem göres så oerhörda anspråk, nämnde embetsman, å den andra sidan, försättas i en någorlunda sjelfständig, således endast af Verkets Ofver-styrelse omedelbart beroende ställning, utan äfven att deras öfriga embetsverksamhct så nära och fast som möjligt sammanknytes med ansvarigheten för Verkets egentliga, inre administration i dess helhet, på det att deras enskilda intresse allt fortfarande må sammanfalla med ett verksamt, gemensamt nit för det helas säkra gång. Detta har ock allt hitintills varit fallet sedan man i föreskrifterna för Banko-verkets förvaltning städse fasthåjlit den hufvudprincip, som redan vid Verkets första inrättning stadgades (punkterna 7, 14, 36, 42, 43 och 72 i 1668 års Banko-ordning), nemligen att samma under Bankofuilmägtige omedelbart sorterande personer, de ordinarie Kommissarierne, hvilka om liander hafva den större General-kassavården och hvilka, såsom Bankens främste embetsman, representera den största erfarenheten och detaljkännedomen om Verket, tillika utgöra den myndighet, som, under Banko-fullmägtiges »Ofver-inspektion», kollegialt besörjer den egentliga förvaltningen af Banko-verket på det hela. Vid alla de organisationer och reorganisationer, Riksbanken i tidernas längd undergått, har denna hufvudprincip hållits i helgd; ty fastän densamma i sednare tider blifvit i någon mån modifierad derigenom att, från Juni år 1837, endast de af Bankens ordinarie Kommissarier, hvilka tillika äro Chefer för Verkets aldelningar, utgöra den kollegiala Understyrelsen, så har dock sjelfva principen bibehållits, enär Cheferne endast äro att betrakta såsom de ordinarie
Delta tror jag lämpligast ske, om ordalydelsen förändras sålunda, att ordet: termin, utbytes emot ordet: liderymd, och det sednare ordet jemväl intages i det för Kontrollören utfärdade förordnande. Genom en sådan redaktion kan, enl. min åsigt, Kontrollören icko erhålla aflöning för längre tid än bränvinsbränning utöfvas. Det sednare mom. i §:n innehåller grunder för Kontrollörens aflöning, som jag anser oriktiga. Mom. lyder nemi.: »Kontrollör förordnas af K. Befh:de, som äfven bestämmer hans arfvode och resekostnads-ersättning, hvarvid med iakttagande af hvad i nästförestående mom. är stadgadt, bör tagas i betraktande bränneriets större eller mindre betydenhet samt den olika omfattningen eller besvärligheten af Kontrollörens tillsyn.» Kontrollör öfver ett bränneri har i allmänhet en lugn befattning. Då man således i allt fall icke har mycket att göra, böra anspråken på betalning icke förökas derföre, att man är anställd vid ett större bränneri, eller derföre att bränvins-tillverkningen är större V II. 34 530 Dea 6 Maj e. ta. eller mindre. Besväret af tillsynen kan egentligen vara densamma vid alla brännerier. Tillökningen deri består hufvudsak ligen i upmätningen af det tillverkade bränvinet, men detta besvär är dock ringa. Mom. innehåller äfven att K. Befh:de skall bestämma resekostnads-ersättningen och arfvodet. Mig synes lämpligare att K. M. bestämmer grunderna för Kontrollörernes aflöning, och på dessa skäl anhåller jag, att det första mom. kommer att lyda så: »Den Kontrollör, som antages särskildt för hvarje tiderymd, hvarunder bränvins-tillverkning vid bränneriet idkas etc.», och det andra sålunda: »sorn äfven bestämmer hans resekostnadsersättning och arfvode efter de grunder, som af K. M. blifva i Nåder fastställde» etc. Jag anhåller om propos. på dessa båda ändringar i §:n. I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att R. o.
Ilörde oell dervid an86tt rättvi8t oell dilligt, att inivartering8-er8ättning till Ilögre delopp, än 1841 är8 In<^vartering8- Ordning 8tadgar, dorde tillgodokomma de in9vartering8tagare i Oötlledorg, Il vilka njuta inkvartering i contant, under den 26 Oetoder i843, i Käder Lo/rZ/. ^o ^5. 5 skäligt att koinärvarande oek intilldess lrägan kärom, elter framställning till llikets nu församlade 8tänder, kunne till 8lut klingas, förklara Oötkekorgs stad, älven jemlikt dess eget ätagande, lör^ligtad att, emot tillgodonjutande al In^varterings-tolagen oek elen staden enligt In^vartering»-Ordningen medgilna ersättning, fortfarande utföra ulla garnisonen, enligt eontract, tillkommande incrvarterings-lörmoner, oek derikland älven ved oek lysning; kvaremot, kvad keträllade elen ak staden ät eler lörlagda llusar-Oetaekement u^jalätna stallk^ggnad, kvilken jemte klusar-easernen uppgifvits kalv» kostat staden tillkoka 12,2/^ k:dr L:eo, Kongl. Naj:t i ljäder förklarade, att, enär till dessa k^ggnaders lullkordande lililvit är 1826 keviljade allmänna medel till ett kelopp al 7000 lkdr, nägon ersättning i kerörde känseende desto mindre kunde lör Oötkekorg ilrägakomma, 8om staden uttryckligen lörkundit sig att uppk^gga oek framgent i lullgodt ständ underkulla 8ä väl 8tall ock casern, 80m den nödiga 8ervieen, 8a länge Oavalleri-eommenderingen der8täde8 c^varklelve; oek ankekalldes lör ölrigt Krigs-Oollegium ock 8tat8-Oontoret, att till Kongl. i>Iaj:t inkomma med underdänigt förslag till den lörköjning al inkvarteringen i Oötkekorg, 80m kunde finnas killig oek rättvis. lill underdånig
Inrättningen för vådan af en tidigare eller senare undergång. Utom detta allmänna och väsendtliga skäl emot den ifrågavarande tillökningen i Delägarenas antal, förekomma äfven serskildta, hemtade från det egna förhållandet med hvar och en af förrbemälde TjenstemannaCorpser. — Hvad Städernes Embetsoch Tjenstemän angår, så äro deras LöningsviIlkor i olika Städer, både till beskaffenhet och belopp, så skiljaktige, icke blott från Rikets EmbetsmannaStaters, utan äfven sins emellan, att det svårligen vore möjligt, att, efter enahanda grunder, som blifvit följde vid classificationen af RiketsEmbetsmän, classificera Städernes Tjenstemän. Genom sjelfva den ordning, hvari desse sednare tillsättas och beskaffenheten af tjenstgöringen. för ensior del deribland, uppkommer emellan dem och Rikets Tjenstemän en icke mindre märkbar skiljaktighet. Valde af sine Medborgare, förena Städernes Tjenstemän icke sällan med deras allmänna befattningar någon enskild borgerlig handtering, hvaraf de före sitt inträde på Tjenstemanna-banan varit i utöfning. Då tjensten sålunda för desse icke odeladt upptager hela deras tid, påräkna de icke eller af den samma hela sin utkomst; och sådana Inrättningar, som den förevarande, kunna följaktligen för dem icke anses lika oumbärliga, som för Rikets Embetsman. Enär uti det för CivilStatens Pensionslnrättning sedermera af K. M:t under d. i5 Nov. 1826 utfärdade Nåd. Reglemente, Städernes Embets-och Tjenstemän icke voro upptagne, så hade, med anledning häraf, Norrköpings Borgerskaps Äldste, uti en till K. M:t ingifven Betänkanden, N:o 289. 411 skrift, i underd:het anhållit, det K. M:t i Nåder täcktes tillåta, alt Norrköpings Magistrat, med derunder lydande Tjenstemän, mätte, emot fullgörande af föreskrifne förbindelser, få i CivilSlatens Pensionslnrättning deltaga.
Uplästes en ffrift inqifwen af Herr Doctor», ^rke-Biftopen och Commendeuren nuuiom. rörande understöd för dem som acnom Eldswädan i Upsala blifwit lidande, hwilke Lil Ständets Lma behjertande recom-mendcrades. Electors - walet i andra Clasten utsattes til i morgon Lördag, eftermiddagen. Högloft. Ridderftapet och Adeln ätftiljLes klockan 2 eftermiddagen. In llclem ?rotocolli 6. Silverstolpe. Ons - Den L6 IuUt. 40I Onsdagen den 26 Ju lii. Visnum klockan 9 förmiddagen. Upbröts Andra Clasiens lista til wal af Eleetorerefter Herr Loop, och Herr ttjorrL, Ou8utt /-.aoipll, och befunnos i deras ställe wara urwalde. N:o 476 Herr Lovet, Larl, Efwerste-Lieutenat, u. o N:o 5?ol Herr käblmLn, Otto Ursöric, Lieutenant. Upbröts Herrar Electorernas af Första Clatzen lista til wal af Ledamot i RiddarehusUtskottet, efter Grefwe Oucksr, Lart, och besans i hans ställe dertil utsedd. Friherre Leclv!r>i8, Fullmäktig Friherre Uennsc, Nasti, Kammarherre. Grefwe Os o o-irllie, utbad sig, at, i egenskap af Ledamot i Hemliga Utskottet fä anmäla, etti detta Utskott en Ledamot fattades, efter Herr Gunn, som rest bort, och at det wore angeläget at bans rum snart fylldes, emedan Hemliga Utffottet just i dag skulle sammanträda. Herr Erefwen och Landtmarskalken tilkännagaf at i Tredje Clasien fattades en Elector efter Herr Utin»8po>-, oin-mn-in, som nyligen bortmacherat / hwarföre denna Clast anmoda - 4ro Den 26 IulLr. modades at i morgon til Electors ° wal sammanträda.
Jag anhåller, alt få upgifva mina skäl härtill; men för att dervid vara så kort som möjligt, anhåller jag att få till vederläggning uptaga några af motslåndarenas skäl. Man har sagt att Judarne ingalunda äro förtiyckta: de åtnjuta alla de fördelar, som 1782 års Reglemente tillerkänner dem. Jag vill erinra derom, alt Judarne hade större friheter innan 1782 års Reglemente af Coinmerce-colbm utfärdades. St:s beslut af år 1779 tillerkändes de samma frioch rättigheter, som andra främmande trosförvandter med det undantag likväl, att Synagogor endast fingo för dera uprättas i de 3 släderne Stockholm, Norrköping och Götheborg; men 3 år derefter ntgaf Commercc-colhm sitt Cirkulär deruti förklarades att Judarne skulle äfven till sin bosättning vara inskränkte lill de ifrågavar:de städerna. Vill man ännu närmare granska förhållandet med de förmåner som Judarne f. n. ega, så torde man snart komma ifrån den vilfarelsen, att de i delta afseende stå i något lyckligt predikanten. För det första äro Judarne inskränkta endast till 4 städer och få icke bosätta sig på något annat ställe i Sveriges rike; få icke köpa fast egendom; få icke ingå i Statens tjenst; nödgas i alla kommuner deltaga i afgifterna, utan alt för sina behöfvande åtnjuta några deremot svarande fördelar. Det är från dessa inskränkningar, som man har sökt vinna några undantag. Nu är sagdt, ali om Judar skulle få tillstånd all köpa fast egendom, så skulle stor förargelse upkomma emedan de fira sabbaten på Lördagen och derigenom gifva tjenstefolket dåliga exempel. Dervid förekommer likväl att, om Juden, derigenom alt han firar sin sabbat på Lördagen, hindras att tillse sitt arbete, måtte det vara hans förlust; men det vill jag icke fästa mig så mycket vid. Om Juden är en rätt-troende Jude och firar väl sin sabbat på Lördagen, så innebär detta ett vackert föredöme för tjenarne att väl fira deras sabbat påföljande Söndag.