Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hofrätten genom utslag den 19 Januari innevarande år, med antagande af Advokatfiskalsembetets anmärkning om orätt tillämpning af 43 kap. 2 § Missgerningsbalken, nemligen att enär i detta lagrum stadgas, det stöld af bistock eller utur fiskeoch jagtredskap eller af sjelfva redskapen och annat dylikt skulle ligga i tveböte, deråt blifvit gifven en vidsträcktare tydning, än som med gällande rättsgrund vore öfverensstämmande, helst orden ”annat dylikt” afsåge endast sådant, som med det förut i samma lagrum nämnda kunde på något sätt jemföras, men ingalunda allt hvad eljest befunnes ute å marken för tillredning eller annan orsaks skull, förklarat Johan Olofssons omförmälle förbrytelse rätteligen hafva varit att anse såsom enkel tjufnad, derför lian bordt, jemlikt 40 kap. 1 § Missgerningsbalken, böta det tillgripnas värde 7 R:dr 24 sk. tredubbelt eller, vid bristande bötestillgång, i stället, enligt Kongl. Förordningen flen 10 Juni 1841, hållas åtta dagar i fängelse vid vatten och bröd; hvarföre och emedan Häradsrätten icke allenast origtigt hänfört samma förbrytelse under 43 kap. 2 § nämnde balk och med tillämpning af detta lagrum dömt Johan Olofsson till sexdubbla böter, ulan ock vid dessas förvandling till Bih. till 11. St. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1848. kroppsstraff bestämt detta till sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, ehuru detsamma, i öfverensstämmelse med Häradsrättens åsigt om brottets beskaffenhet, bordt stadna vid endast tretton dagars så beskaffadt fängelse; Kongl.
AI dessa stadganden framgår uppenbart, att på samma gång lärdom och långvarig tjenst borde af domkapitlen vid presterliga befordringar tagas i betraktande, så måste ock hufvudsakligt afseende fästas å den skicklighet, som isynnerhet kunde lända församlingen lill uppbyggelse och förkofran, en egenskap, som icke alltid är förenad med lärdom, och hvarom långvarig tjenst ej eller förvissar. Den uti Kyrkolagen domkapitlen förbehållna rätt att under vissa förhållanden direkt ingripa i valet bortföll dock snart, och domkapitlen erhöllo emellertid rättigheten att föreslå de personer, emellan hvilka val finge af församlingarne anställas. Derigenom 4 Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 7. begränsades valrätten, på samma gång domkapitlen sattes i tillfälle att fortfarande utöfva inflytande på de presterliga befordringarne. Förslaget blef derföre af vigt så väl för församlingen som för de befordringssökande, och till följd deraf gjordes grunderna för befordran till föremål för uppmärksamhet. Dessa blefvo ock genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref till samtliga konsistorier i riket om vidtagande af några sådana mått och steg, som må befordra goda egenskaper i läroståndet, af den 21 Augusti 1786, närmare bestämda.
Någon tid derefter, lät Hafs-frun åter kalla konunga-sonen inför sig, och sade: »jag vill nu förelägga dig ett annat prof. Här äro en tunna hvete och en tunna korn, blandade om hvarandra. Du skall skifta denna säd efter dess olika slag, så att kornet skiljes ifrån hvetet, och hvetet ifrån kornet. Men allt skall vara redo i morgon när jag vaknar, eljest gäller det ditt lif.» Svennen tog nu hvetet och kornet såsom honom var befaldt, och begynte plocka det mesta han kunde; men huru han ock måtte bära sig åt, när det led fram på natten, hade han ännu icke skiftat mer än en ringa del. Då blef han mycket bedröfvad, och grät bitterligen. I detsamma kom den väna Messeria gåendes, helsade hjertligt, och sporde efter orsaken till hans stora sorg. Prinsen svarade: »jo, jag må väl gråta och inte vara glad. Hafs-frun har befallt mig skifta all denna säd efter dess olika slag, så att kornet skiljes ifrån hvetet, och hvetet ifrån kornet. Men om jag inte har gjort det tills i morgon när hon vaknar, gäller det mitt unga lif.» Jungfrun tog till orda: »om du lofvar att vara mig trogen, skall jag hjelpa dig och alltid blifva dig trogen igen.» Konunga-sonen försäkrade, att han aldrig skulle älska någon annan i verlden, utom endast henne. Då gick flickan bort till en jordfaster sten, klappade deruppå, och sade: »alla min fru mors pysslingar komme fram och hjelpe att skilja kornet ifrån hvetet, och hvetet ifrån kornet!» Genast kom der upp en otalig skara pysslingar; hvar pyssling tog ett korn, och de plockade så flitigt, så flitigt, ända till dess all säden var skiftad, kornet för sig och hvetet för sig. När så allt var redo, kröpo pysslingarne åter ned under stenen, och ingen såg dem mera. Messeria gick likaledes sina färde; men hon varnade konunga-sonen, att icke låta någon veta huru de träffat hvarandra. Arla om morgonen, förrän dagen grydde, gick prinsen inför sin matmoder, såsom befaldt var.
Dito för slagkruthufvars dito (Utbetaldes i Februari 1855.) 1852 års anslag för befästningsarbetena vid Waxholm, Carlsten och Carlskrona (Utbetaldes, jemte 1853 års anslag, i Oktober samma år.) 1851 och 1852 års anslag för kompletteringen af Bevärings-manskapets reservförråd . (Dessa medel, jemte 1853 års enahanda anslag, utbetaldes i December samma år.) Anslaget för inlösande af dagsverksskyldigheten till Gustafs och Carlbergs kopparverk i Jemtland (Utbetaldes i Mars 1853.) Hälften af 1852 års anslag för iståndsättahde af krigsmaterielen vid sjöförsvaret (Utanordnades 1853 tillika med detta års anslagssumma.) 1852 års anslag till arfvoden och stipendier vid Mariebergs läroverk, för bildande af Civil-ing enior er derstädes, (Utbetaldes i Februari 1853.) 1852, 1853 och 1854 års anslag, 3,333 K:dr 16 sk. årligen, lill aflöning m. fl. utgifter vid Carlskrona Skepp sby g g er i-institut Anslaget för Wisby hamnbyggnads fullbordande Återstoden af anslaget, 14,930 R:dr, för öfverbyggnaden å den ena hamnarmen vid Cimbrishamn (Denna återstående anslagssumma utbetaldes i December 1854.) Återstoden af anslaget, 34,736 R:dr 32 sk., för Landskrona hamns förbättring (Utbetaldes under åren 1853 och 1854.) Dito af dito, 35,386 R:dr, för hamnbyggnaden vid Kalmar Dito af dito, 50,000 R:dr, för hamnbyggnad vid Hjo (Sista tredjedelen af detta anslag utbetaldes i Augusti 1855.) Dito af dito, 13,200 R:dr, för förbättrande af Westerås hamn (Utanordnades under år 1853.)
hA.ller sig alltid inom det naturligas och rimligas gränser och söker ej särskildt att m k a de unga läsarnes intresse genom ohyggliga detaljer och skriickscener. Sidana saknas visserligen ej, scener från ett krig, i synnerhet frin ett krig i hvilket indianer deltaga, kunna naturligtvis ej h a h a en idyllisk prägel; men de äro dock ej af den skräckinjagande m$, som göra en del rindianhistoriers SA motbjudande för äldre läsare och om än tilldragande, .. likval s % osunda för de unga. Ofversattningen &amp; r omsorgsfullt gjord, och stilen ar klar och vardad. Boken passar bast för barn mellan 12-15 år. Lifvet i Hemmet (Home Iiifluence). En beriittelse för mödrar och döttrar af Grace Agudar. Ny ssvensk öhersiittnirg. Lifvet i hemmet utkom redan på 1840-talet och torde vara bekant för mer än en af våra läsarinnor under dess engelska, namn » Home Influence~. De, som redan kanna till denna bok, skola sakert med nöje halsa ' dema nya öfversiittning valkomen och giirncn; siitta boken i handen på de unga. H k möta oss visserligen inga spännande händelser, inga ungdomens ystra upptag, som i SH många moderna berattelser, men personerna &amp; ro älskliga och tilldragande, k.nraktererna val teckuclde och den adelt tiinkande, vmmhjiirtade moderns kärleksfulla, uppfostrande inflytande på do lingas sinnen och hjarta.n ä.r tecknadt med fin och suker hand. Med intresse följer m m hiindelsernas gång i detta hem, d&amp; solsken och mulna dagar omväxla, och där mörka skuggor stundom fördystra hedifvet; med saknad skiljes man från de unga, hvilkas glädje och sorg man delat och som man följt under de viktigaste &amp; .ren af deras utveclding. Boken blir helt visst en kärkommen lasning för unga flickor frå.n 14 år. Y ikingaiittlingaa .. Berättelse för gossar af Hjulinar Hjorth Boyesen. Öfvers. af Ellen Bergström. Bed illustrationer.
Jag har tegat länge nog och trott att du skulle förbättra dig och sjelf komma till förnuft, så att du insåg det vidriga i att vara ett sådant der frätdjur, som bara konsumerar pengar, utan att gifva hopp om sig. Jag vore vid min själ frestad att ... »»Pappa lilla,» ropade Lott ifrån ett af sidorummen, »kan jag genast få säga dig några ord.» »Kaptenen, som liknat ett uppretadt vilddjur, förändrade vid Lotts röst ansigtsuttryck och afbröt genast sin harang för att hörsamma kallelsen. »Erik hade i hela sitt lif aldrig blifvit så komplimenterad, som af gubben Sten. I sin egenskap af förälskad och snart myndig karl ansåg han sig alltså djupt förolämpad och hade, under det gubben utgöt sina känslor, haft stor lust att kasta sig öfver den, som var djerf nog att behandla honom såsom en pojke. I detta afgörande ögonblick ljöd Lotts röst och återkallade honom till full besinning. Att förgå sig emot hennes far hade ju varit att förolämpa henne, och att blifva afskedad från verkstaden, var att lemna Motala och att skiljas från Lott. Erik kastade sig ner på en stol och sökte att få klart för sig hvad parti han borde taga. Arbeta! hviskade förståndet. Men arbeta var att afsäga sig flera timmars sammanvaro med Lott; det kunde således icke komma i fråga. »En lätt hand, som vidrörde hans skuldra, kom honom att se upp. Lott stod der och log så vänligt emot honom. »»Ja så, min herre,» sade hon, »ni är lat, ni försummar ert arbete och edra pligter, för att sällskapa med mig. Det der lärer ni allt få ångra, afbedja och försona. Ångren består deruti, att ni begråter den tid som flytt; afbedjandet deruti, att ni bättre använder tiden, och försoningen, att ni för framtiden blir ett mönster af arbetsamhet, punktlighet och duglighet. Märk, det gifves icke någon flicka i hela verlden, som kan hålla af en lätting, den der ingenting är och ingenting eger annat än hvad pappa och mamma gifver honom. Fy, det skulle låta sorgligt, om det icke vore så ytterst löjligt.
Ett sådant stadgande anser jag högst nödigt, om Landet ej hädanefter som hittills skall öfvermåttan besväras med kringvandrande permitterade Soldater} men deremot tror jag ej att ChefsÄmbeteterna skulle ovillkorligen åläggas 'skriftväxla med Konungens Befallningshafvande , för att utröna, hvar permitterad Soldat kunde blifva emottagen, clan bör delta åliggande ej förr vidtaga* LngVt skottets Betänkande». 67g an den som permitteras ej pa annat sått kunnat nöjagtigt styrka sitt tillfälle, blifva emottagen och bärgad der, dit han vill sig begifva. Prosten Hallström: Vid 3 Art. 3 §. får jag anmärka, att den It Fastighetsegare tillerkände ovilkorlig» rättighet, att i Socknen intaga Fattige, enär de vid sine Hemman fästa fattigvårdspligten, framställer sig för mitt omdöme såsom högst betänklig. Oberäknad så väl svårigheten att kunna för framliden bestämma fattiges underhållskostnad, som ock den påföljd, att egaren afen ringa hemmansdel, hvarå han icke ens sjelf utan annat gårdsbruk är besuten , skulle vara i tillfälle att i Församlingarne indraga hela Colonier af fattighjon, skulle detta Stadgande ovedersägligen leda till intrång i Inteckcingshafvandes rätt och ådraga Fattigvårdsstyrelsen de mest invecklade och obehagliga rättegångar. Det upphäfver dessutom i hufvudsaklig måtto Kongl, Förordningen af den 5 December 1788, hvilken jag anser böra förblifva i sin fulla kraft, enligt med hvad i föregående §. redan är stadgadt. Jag kan icke eller gilla 5 Art, 6 §., så vida af den följer, att den fattiga skall vara berättigad, att i formlig besvärsväg tvista sig till Församlingens välvilja och understöd. En sådan tillåtelse strider alldeles emot det begrepp jag hyser om Fattigförsörjningen, och skulle särdeles bidraga att förvandla den samma till ett tryckande ok. 6So Lagutskottets Betänhanden> Huru vill dessutom Konungens Befallnings» hafvande pröfva den klagandes verkliga behof, då han må.;te hemta alla upplysningar ifrån motparten eller Församlingen.
Vidkommande Präbende Och AnnéXehemman, hvilka äro under enskild disposition ånslagne Vederbörande till förbättring i deras Löner; Så innehåller 7 §. uti Kongl. ResolU* tronen, på Presterskapets Besvär af den 23 December I747» att emedan åtskillige Kongl. Bref och Relolutioner och i synnerhet 3 och 4 §. §. af de, år 17-2 3, Presterskapet förundte Privilegier,'ty deligen eftelåta Pastorer i Städerne och på Landet, jemte andra Donationer och Förläningat, att oförändradt njuta och behålla, efter gammal häfd, sina Piestegårdar, IndelningSStommat vid deraä Annexer, med m^ra, samt alla därtill hörande ägor och Lagenheter, ehvad namn de ock måge hafva, som antingen urminnes häfd är på* eller af andre laglige skäl kunna bevisas dertill lyda; Ty förklarade Kongl. Majtt det Prästetskapet vid deras i så målto, genom Kongl. Privilegier Bref och Resolutioner tid efter annan förundte och stadfästade rättigheter skulle framgent bibehållne och handhafde Varda, och således inga Skatteköp hädanefter å hvad ort det Vara måtte, mera tillåtas eller beviljas å sådane Stommar, mensalier och annexer, antingen de samma voro under Militieit indeldte, eller längre ifrån Prästgården belägne, Utan barde de med lika rätt af Prästerskapet oförändradt och under vanlig frihet få disponeras, sorn sjelfva Prästeborden. Angående Hospitals och andre ad plös Ustis anslagne Hemman; Så äro Skatteköp det® ■s Sia Is-Utskottets Betdnkindtrxi i 3 C 5' icke tillåtné, Utan endast städjorätt, likmätigt Kongl.
Jag kan nemi. icke finna annat, än att Gr. af Ugglas’s förslag skulle göra den allmänna andans utveckling helt och hållet beroende af de koryféer, som inom Länsnämnderna skulle bilda sig, och blott understödja Landshöfd:ne, samt utgöra ett slags råd, en conseil géneral, till deras disposition. Det är visserligen pro forma föreskrifvet, att Landshöfdme blott skulle ega deltaga i diskussionerna, men icke i besluten; men ett dylikt litet undantag kan dock icke hindra, att den exekutiva makten skulle erhålla ett nytt medel at till sig draga och allt mer och mer centralisera äfven sådana au - Den 5 November. gelägenheter, sorn folket förut varit vandt att sjelft behandla, och jag tror derföre, att det vöre mera skäl, att Gr. af Ugglas kallade sitt förslag ett förslag till införande af guvernementala institut inom kommunerna. När ifrågav:de ärende vid förra Riksdagen behandlades, ingingo deruti motioner jemväl af andra Ledamöter inom detta Stånd, och en af dem upfattade, sorn jag tror, den kommunala frågan riktigt, då han ville förlägga den kommunala institutionen till socknen, dit den rätteligen hör. Men denna fråga föll med den andra, och jag vet ännu icke, huruvida motionären ämnar förändra sitt förslag, så att det ånyo kan blifva föremål för en diskussion, eller också ingen, på den grund, att det omfattar ett ämne, som sträcker sig alltför långt. Jag har emellertid begärt ordet, för att påpeka ett förhållande af oförmåga att ernå hvad man åsyftar, och emedan jag tror att båda dessa förslag, huru välmenta de än äro, ega gemensamt med hvarandra. Det består deruti, att de båda afse ett sträfvande mot någonting, som jag alls icke finner vidrördt vid förra Riksdagen. Detta är nemi. att hela vårt samhällsskick, eller organisationen af våra embetsverk, är af Carl XI byggdt efter den militäriska grundsatsen: en chef och underlydande, samt så, att chefen skall styra och leda allt. Denna organisation finnes qvar ännu i dag, till hinder för all kommunal-anda, ja fråga är äfven om den icke hindrar upkomsten af allmän anda i dess vidsträcktare bemärkelse.
Ständer hemställa om en sådan sträckning af södra jernvägs-stambanan, alt denna måtte från Finja-sjön ledas utefter Lagaå-dalen till Götaström och derifrån öfver Tenhult vidare till Jönköping och sjön Stråken, har jag, för min del, icke kunnat biträda; och då jag nu mot detta beslut nedlägger min reservation, har jag ansett mig desto hellre böra « för Stats-Utskottets Utlåtande JY! 86. 8L för mina åsigter någorlunda fullständigt redogöra, 30m jag i denna fråga, då jag röstat för Nässjö-linien, mot min vana anslutit mig till den mening, som, om den sattes i verket, skulle kosta mest. Jag vill likvisst söka göra denna reservation så kort, som ämnets vigtiga beskaffenhet möjligen kan medgifva. Främst har Utskottet erinrat samt i fortsättningen af sitt Utlåtande flerestädes påmint, hurusom, vid södra stambanans beslutande, den grundsats yttrades och jemväl vid sistlidne riksdag fastställdes, att denna bana hufvudsakligen borde öppna förbindelse mellan Skåne och sjön Wettern, och sålunda dertill företrädesvis väljas den mellan dessa orter löpande kortaste väg. Att en sådan grundsats skulle göra sig gällande i jernvägsfrågans första tid, då tanken på ett sammanhängande jernvägs-system ännu icke hunnit stiga fullvuxen fram, var helt naturligt, men redan vid sistlidne riksdag fick dock denna grundsats icke så litet maka åt sig. Rikets Ständer beslöto nemligen då, att närmare undersökningar borde föregå det definitiva bestämmandet af södra banans riktning från Finjasjön genom Småland. Att anse detta beslut utgöra — hvad Utskottet kallar — en fastställelse af nyssberörde grundsats, vill för mig falla sig desto svårare, som jag fastmer deri finner inrymd en icke så liten tanke på möjligheten af en lämplig föreningspunkt mellan södra stambanan och den stambana, som genom Södermanland och Östergötland komme att hafva sin sträckning söder utföre. Således var åsigten om den s. k. Laga-liniens företräde redan vid sisla riksdag gjord beroende af de blifvande undersökningarnes resultater. Och huru nu dessa undersökningar utfallit, det visar oss Jernvägs-kommittéens Betänkande.
R:dr för en djurläkare inom hvartdera af Rikets 24 län måtte å stat uppföras med tillhopa 3,600 R:dr; Och enär den äskade tillökningen i aflöningen för ifrågavarande tjenstemän måste anses vara af behofvet påkallad, hafva, på sätt E. K. M:t föreslagit, djurläkarnes nu innehafvande arfvoden blifvit med 150 R:dr för hvardera förhöjde samt en summa af 3,600 R:dr i sådant afseende å stat uppförd. Karolinska Mediko-Iiir ur giska Institutet. 16:o. Enär de skäl, hvilka föranledt Rikets Ständer att vid de trenne nästförfiutne riksdagarne anslå ett årligt belopp af 1,600 R:dr för en Professor i Kliniken för barnaåiderns sjukdomar vid nämnde institut, att såsom arfvode utgå under de år, hvilka den då uppgjorda statsregleringen omfattade, oförändradt qvarstode, och anledning icke förekomme till antagande, att den tjenstebefattning, till hvars uppehållande berörde anslag utgått, för framtiden skulle blifva mindre nyttig och behöflig för den medicinska undervisningen, har E. K. Mkt äskat, att ofvannämnda, redan å Institutets stat upptagna, arfvode af 1,600 R:dr måtte såsom ordinarie lön åt en Professor vid institutet å stat uppföras; men då ifrågavarande profession för icke länge sedan blifvit inrättad, och verkningarne deraf torde först efter en längre tid visa sig, anse Rikets Ständer icke lämpligt att, innan densammas nytta och nödvändighet blifvit fullt ådaga - Expeditions-Ulskottets Förslag till underd. 431 lagd, lön för denna beställning varder på stat uppförd, hvadan Rikets Ständer funnit sig icke böra i vidsträcktare måtto lemna bifall till E. K.
Medgåfves det förra, torde det sednare svårligen kunna nekas; men Utskottet tror sig emellertid kunna antaga, att äfven de, som önska framgång åt förslaget om grundskatternas kapitalisering, skulle finna betänkligt att åt frågan gifva denna utsträckning, hvartill dock den åberopade grundsatsen följdriktigt måste leda. I öfrigt och ehuru, såsom man ofta anmärkt, grundskatterna numera utgöra endast en mindre del af samtliga stats-inkomsterna, hvarföre deras bibehållande förmenas vara mindre vigtig!, får Utskottet likväl härvid erinra, att just denna del är deu, hvilken Staten under alla händelser säkrast kan påräkna, då deremot tull-afgiften och öfriga extra ordinarie inkomster kunna, i följd af tillfälliga förhållanden, blifva underkastade betydande omvexiingar. Det torde således icke vara välbetänkt att i främsta rummet beröfva Staten dess säkraste iukorast-källa, helst det kan antagas, att det kapital, sorn genom grundskatternas amortering komme att stats-verket tillflyta, skulle, såsom några af motionärerne jemväl åsyftat, blifva användt lill jernvägs-byggnader eller andra allmänna - I Stats-Utskottets Utlåtande N:o 161. 9 manna företag och således inom kort lid vara förskingradt, i hvilket fall hela statsregleringen måste grundas på tillfälliga inkomster: ett förhållande, som, enligt Utskottets tanke, skulle medföra flera väsentliga olägenheter. Om likväl dessa betänkligheter skulle anses icke förtjena afseende, synes dock en nödig omtanka fordra, att en af Statens vigtigaste inkomster åtminstone icke förr må gifvas till spillo, än man förvissat sig att den uppkommande bristen kan betäckas genom motsvarande tillökning uti de öfriga inkomsterna; ■— men Utskottet har allt. skäl att befara, alt de mångfaldiga utgifter, hvilka för nästkommande statsreglerings-period redan äro af Rikets Ständer beslutade och än vidare torde under delta Riksmöte ifrågakomma, skola taga i anspråk alla Statens påräkneliga inkomster och att stats-verket icke heller för framtiden torde lemna tillgång lill en så väsentlig minskning af dess inkomster, som ifrågavarande förslag förutsätter.
Lagunbildningar antingen med sött eller salt vatten af samma slag som de, hvilka vi här sågo för första gången, äro betecknande för Sibiriens nordöstra kust. Det är dessa bildningar, som gifvit upphof till påståendet, att vid Sibiriens nordkust gränserna mellan haf och land äro svåra att uppdraga. Om vintern kan detta nog vara förhållandet, ty den låga vall, som skiljer lagunen från hafvet, är, när den blifvit snötäckt, svår att urskilja, och vid vinterfärder längs kusten kan det derför lätt hända, att man är långt in på land, medan man ännu tror sig vara ute på hafsisen. Men sedan snön bortsmält, är gränsen skarp nog och hafvet ingalunda så långgrundt, som äldre uppgifter gifva vid handen. En ständig ismuddring eger ock här rum under sommaren. Redan helt nära stranden har man derför 2 meter djupt vatten och en kilometer längre ut 10 till 11 meter. Utanför de höga berguddarne är det vanligen farbart vatten, till och med för djupgående fartyg, tätt intill klipputsprånget. Tschuktschiskt tält. Efter en fotografi af L. Palander. Tschuktschernas byar uppslås vanligen på sjelfva den strandvall, som skiljer lagunen från hafvet. Bostäderna utgöras af rymliga skinntält, hvilka omsluta en af varma väl beredda renskinn omgifven parallelipipedisk sofkammare, som upplyses och uppvärmes af en eller flere tranlampor. Det är här som familjen sofver om sommaren, och här har den mest hela dygnet om sitt tillhåll under vintern. Om sommaren, mindre ofta om vintern, eldar man dessutom i midten af det yttre tältet med ved, för hvilket ändamål ett hål öppnas i toppen på det brutna tälttaket. Men att nödgas använda ved till det inre tältets uppvärmning anse tschuktscherna för höjden af bränslebrist. Vi blefvo öfverallt mycket vänligt emottagna, och man bjöd oss hvad huset förmådde. För tillfället var tillgången på föda riklig. Uti ett tält kokades renkött i en stor gryta af gjutjern. Vid ett annat höll man på att stycka och uttaga inelfvorna från två nyss skjutna eller slagtade renar.