Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I händelse de vid stationen befintliga Postiljoner, hästar, vagnar eller slädar icke äro tillräcklige för behofvet, åligger Entreprenören, att på sin bekostnad anskaffa och uppställa erforderliga Postiljoner m. m., så att posterne, med deras bivagnar, samt Extra-poster, Kurirer, Estafetter och särskilda transporter städse inom föreskrifven tid må kunna affärdas och befordras. Erfordras för Kongl. Personers resor ett ovanligt stort antal hästar, så skall ortens Postanstalt eller Ofver-Post-Direktion sörja för tillhandahållandet af nödiga hjelphästar. Entreprenören är förpligtad att tillsläppa sina postiljoner, hästar och vagnar vid ovanliga tillfällen äfven till orter, belägna bortom stationen, då Postanstalten härom tillsäger, samt för Extra postbetalning. Likaledes är han skyldig anskaffa Postvagnar, i stället för Kursvagnar, som under vägen blifvit obrukbara. § 7. Befordringstiderne äro följande: 30 Preussen. För 1:sta och 2:dra milen. För 3:dje milen. För 4:de milen. För hvarje öfverskjutande \ mil. Chaussée per mil minuter. IckeChausséc per mil minuter. Chaussée minuter. IckeChauss. minut. Chaussée minuter. IckeChauss. minut. Chaussée minuter. IckeChauss. minut. Estafetteposter . På mycket backiga, likasom på djupa sandvägar, kan körtiden förlängas efter omständigheterna. Örn Postkursväsendet. § 9. På kurser, der poströrelsen är så betydlig, att punktliga och regelmässiga befordrandet af resande och postsändningar anses icke kunna ske ensamt under Postiljonens uppsigt, beledsagas posten regelmässigt af konduktörer. Härom förfoga vederbörande Ofver-Post-Direktioner. § '10. Väntas poster med personbefordran, så skola sådana anstalter träffas, att den faststälda tiden för inställande af erforderliga bivagnar icke öfverskrides. Posthållaren åligger derföre, att, då dylika poster förväntas, hafva några bivagnar i närheten och ett visst antal hästar påselade. Om Postkursvagnar. § 4.
Ständers Remiss, är det Utskottets pligt, att gifva en Öfversigt af orsakerna till dea i alla orter af Riket öfverklagade. förlägenhet i Allmänna Rörelsen, samt förslag att dan samma afhjelpa, pä ett med Landtbrukets och Näringarnes upprätthållande, samt Sedelmyntets bibehållna anseende svarande sätt; hvarjemte Utskottet blifvit ålagdt, att efter noggrann undersökning, huru vida flera eller färre af nu tild lätna % Den 20 Juni. 859 latna ZTtländsin varor md hunna L Riket umbäras föreslå en inskränkning af deras införsel och förbrukning, äfvensom i allmänhet tjenliga medel till hämmande af den tilltagande skade.liga yppigheten. Vid fullgörandet af förra delen af detta uppdrag, tror jag det icke vara nödvändigt, att ingå i någon bevisning om tillvarelsen af den nöd, som derföre utgör ett vilkor. Den är vits» ordad af flera till Riks Stånden inkomna Memorialer; af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 28 sidstlidne Mars, rörande uppskof ined afgörandet af vissa hvilande Grundlags frågor, på det Riksens Ständer måtte få lemna sin uppmärksamhet odelad åt Penninge-verkets tillstånd och brister; af de från Lands-Canceliierna i t vänne af Rikets mest fruktbärande Län erhållna uppgifter *); af de underrättelser någre af Utskottets Leda - *) I Skaraborgs Län utgjorde antalet af de till LandsCancelliet inkomna Skuldfordiingsmål: Län utgjorde antalet af Discontens Lagsökningar: Ijedamöter Iemnat, angående tillståndet i vissa Landsorter *); samt af en till Wikbolands Hushålls Gille i linköpings Län elen 10 sistlidne April ingifven berättelse, deraf Utskottet qnd-: fått del Jag Från sistnämnde
Jan. P. 42. Mars P. 6o5. Aug. P. 206. — rörande 1820 års Revision öfver Statsverket. Jan. Aug. P. 206. — rörande 1820 års Revision öfver GöthaCanal-Bolags, Götheborgs samt Malmö f. d. Discont-Inrättningar. Jan. P. 48. Aug. P. 99, 275, 335. — rörande 1820 års Revision öfver Allmänna Magazinslnrättningen. Julii P. io45. Nov. P. 5. Dec. P. 464» 477* Dec. 2 A. P. 162. — rörande 1820 års Revision öfver de under CommerceCollegii förvaltning stående fonder och medel. Jan. Oct. 2 A. P. 53g. —• rörande 1822 års 424 Revision öfver RancoVerket. Jan. Julii P. 1240. Aug. P. 132, 135, 196, 199. — rörande 1822 års Revision öfver RiksgäldsVerket, GeneralAssistance-Contoiret, samt Götha-CanalBolags, Götheborgs och Malmo f. d. DiscontInrättningar. Jan. Febr. Mars P. 6o5. Aug. P. 99, 275, 335. — rörande 1822 års Revision öfver Stats Verkets förvaltning och räkenskaper. Jan. P. 215. Mars P. 6o5. Aug. P. 474- — rörande 1822 års Revision af Allmänna MagazinsInrättningens räkenskaper. Jan. P. 215. Julii P. io45. Sept. P. 3o3. Oct. P. 427. Dec. 2 A. P. 162. — rörande 1822 års Revision af de under CommerceCollegium stälde fonder och medel. Jan. P. 215. Oct. 2 A. P. 53g. — öfver Revision af förvaltningen af de till Slrömrensningar och lättade transporters öppnande an - 485 viste medel. Jan. Oet.
Det heter nemi. i fråga om upplåningsrörelsen: ”Jag skall säga litel eller intet om den stora fråga, som disculerades i Bankcomiteen, huruvida deponerade medel, eller iuvisningar på bankirer, eller vexlar äga naturen af gångbara sedlar. Jag säger, i vissa hänseenden äga de, eller kunna de, sä vidt jag förstår, äga denna egenskap; men dä jag betraktar saken frän den särskilda sida, hvarvid jag endast och allenast uppehåller mig, nemi. den verkan ett pappersmynt har ä varupriserna, curseu, rubbandet af värdemåttet och det redbara myntets utträngande — säger jag, att en banknot, betalbar till innehafvaren vid anfordran, är af en helt skiljaktig art från alla andra slags gångbara sedlar, och har en helt ann n verkan”. Detta har Sir Peel sagt, mine Hrr, och vidare: ”f örst och främst är instrumentets natur olika. Det uppfyller ett gångbart mynts varf; det går ur hand i hand; ingen personlig garanti erfordras, det verkar som ett substitut för verkligt mynt; del liknar icke en vexel, som fordrar ett endossement vid hvarje omflyttning; del företräder penningens ställe, bestrider dess fnnctioner och verkar ä priserna likt penningen. Märken noga, jag säger ej att de med creditpapper förknippade transaclioner icke inverka pä de ädla metallernas förråd eller å bestämmandet af ekonomien för deras utgifning; men förhållandet är, att de sprida, i stället för ali innehålla, deras belopp och erbjuda sålunda en anvisning att underhålla det. De gå lill allmänna verldsmarknaden och, om J kunnen umbära de fem eller sex millioner, som gå åt andra häll, så är till detta omfång och dertill ensamt, credilpapperens inflytande pä guldets inre värde knappast märkbart bär i landet”. — Nu har man sagt, alt ingifvande af obligationer skulle förorsaka en strypning af lånerörelsen : Peel åter säger, att sädane obligationer sprida, i st. f. att innehålla. Då är frågan, hvilkendera i del fallet bör hafva mesta trovärdighet, Sir Rob. Peel, eller de värde ledamöter, som sagt motsatsen.
Nrris ro och ri endast böra till handlingarne läggas, och den på Rikets Ständer beroende frågan om underdånig anmälan hos Konungen, för det i 107 §. Regeringsformen bestämda ändamål, följaktligen ock, enligt ^5 §. Riksdagsordningen, . förfallit, kan Utskottet ej betrakta de 2:pe respective RiksStåndens ålerremisser såsom; påkallande något mer eller annat, än framläggandet af ytterligare upplysningar, af en fullständigare redogörelse för motiven till Utskottets, ur olika synpunkter bedömda, åtgärder? och Ölskottet räknar för. en pligt alt härutinnan söka tillfredsställa hvarje billigt anspråk. Beträffande såledesr först erinringarnff mot upptagandet af anmärkningsanledningen vid förslaget till Banco-Lag, får Constilutions-Ulskottet vördsarcdigen anförar att, då» 56 §, Riksdags-Ordningen i allmänhet medgifvef väckandet, äfven efter motionstidens slut, af nya frågor, omedelbarligen föranledda af under Riksdagen ti mande* händelser, sådané’ väckta; och till Utskott remitterade frågor jemväl måste kumla upptagas; att, enligt 3 morn, f 44 §• of samma Grundlag, Utskott väl eger återlemna ett remilteradt mål-, såsom till dess befattning ej hörande, men att detta ämne ovilkorligen tillhörde Conslitutions-UtskoLtets ecb ej annat Utskotts befattning; att, om» 4et ock. rätteligen både med gpd ordning; och häfdvunnen praxis instäm i Conslilulions-Utskoltels Memorial IV.-o 13. mer, att Conslilutions-Utskotlets granskningsåtgärd vid Stats-Rådets ProtÖcoll må stanna, der Riksdagen börjas, Grundlagen, hvilken, jemlikt 83 §.
St. sig ej kunna härtill lemna bifall, utan medgåfvo i stället dels anstånd till 1840 med capital-afbetalningen , dels ock den modification, att endast 8 proc. å hela lånesuminan behöfde årligen inbetalas, nemi. 5 såsom ränta och återstoden såsom amorlissement; men det kan ej vara SlatsUtsk. obekant, hurusom orsaken till den vägrade räntenedsättningen var, alt Riksg.- contoiets ställning den tiden påfordrade låns upptagande mot 5 proc., ett förhållande åter, som för närvar, ej äger rum. Och sedan, emedlertid, räntefoten i allmänhet nedgått, samt 4° Den s6 Maj e, m. då fastiglietslån i R. St:s hank erhållas mot 4 P*'°c. ränta* med 2 proc. amortissement: så .tror jag, för min del, nit StatsUtsk. hade varit fullt, ut befogad!, om icke skyldigt, att föreslå R. St. en härmed jemförlig, lindring för Borås stad i ålerbetalningsvillkoien föi!; det, efter 1827 års eldsvåda, staden beviljade nya byggnadslånet, och delta så mycket hellre, sorn Otsk. ny ligen, genom utlåt, N:o, 87,. tillstyrkt sådana villkor, nemi. 4-.proc. r.qnia. och 2 proc. amnrtissement, för beviljandet af ett byggnadslån till .Södetdiariins stad. Jag föreställer .mig, alt vid. de, utomordentlige tillfallen Staten nödgas. uppträda, för att med ian understödja en nedbränd stad, eller en af miss vext. hemsökt landsort, dermed åsyftas något högre ändamål , än sorn ingår i beräkningen, när enskild man förräntar; penningar. Möjligheten af förlust på en slik Statens försträckning, eller åtminstone ..af en efter tidsornständigheterna lämpad lindring i åteibetalningsvillkoren, måste således slädse vara förutsatt, faslän ej uttryckligen nämnd eller tillkännagifven, då försträcka!ngen beviljas.
Skulle, på sätt Hr v. Koch föreslagit, besvärs rätten utsträckas till hela länet, att inom 30 dagar efter kungörelsens delgifvande till K. M. inskicka besvärsskrifter öfver landstingets beslut, så skulle sannerligen K. M., som redan förut är tillräckligt öfverhopad med göromål, än ytterligare onödigtvis blifva pfverhopad med hundradetals besvärsskrifter från alla rikets landsorter. Det är hufvudsakligen för att förebygga missbruk i detta afs:de, som Utsk:t häruti i någon roan trott sig böra inskränka besvärsrätten. Att utsträcka den så långt som så väl Hr v. Koch som Hr Cederschiöld föreslagit, anser jag på grund af nyss anförda skäl vara högst olämpligt, hvarföre jag anhåller om bifall till §:n oförändrad. Hr von Koch: Frågan gäller endast här, att rätt kunna bestämma, när den enskiltes rätt bör anses vara kränkt eller ej. Skulle man först vidtaga preliminär pröfning för att bedöma huruvida den enskiltes rätt blifvit kränkt, för att kunna bedöma befogenheten af besvärsskriften, tror jag detta oftast skulle uptaga mer tid, än sorn behöfves för att studera sig in i sjelfva bufvudsaken. Jag fortfar derföre att anhålla om bifall till mitt nyss afgifna förslag. Gr. Sparre: Det går ej an, Mine Hrr! i fråga om lagstift ning att antaga en grundsats, om man ej vill konseqvent i alla förslagets delar göra densamma gällande, Man har icke rättighet att låta den på ena stället lysa och på det andra försvinna, den Den 15 Oktober. 235 måste öfverallt utöfva samma verkan, annars blir hela lagförslaget grundfalsk!. Hvad det mot Hr v. Köchs förslag åberopade skäl beträffar, att nemi. den utsträckta besvärsrätten skulle åstadkomma så mycket besvär för vederb:de, så ber jag Hrnne behjerta att detta icke bör för lagstiftaren utgöra något skäl. Har man en gång antagit denna princip, så synes mig uppenbart att man måste vidhålla densamma, kosta hvad det vill. Jag anhåller fortfarande om bifall till Hr v. Köchs förslag. Hr Dalman:
förfäljningé* värde, enligt mäflareattefi eller eljeft fända förhållanden.” 6:o SSanfenP förlag för lån emot pant af ftlfver odd 0tt!d, jern, foppar oel) andra vågförda effefter famt tackjern beftämmeö till ett fammanräfnadt belopp af 3,500,000 3v:dr £5:co. 7:o ©rfulattonö*fapitalet för lån, emot inteckning i fafl egendom på lan* det od) t fäderna, beftämmeö till en fumma af 6,500,000 Dv:dr $5:co, deruti inberäfnadt ej mindre beloppet af de från danfelt utgifna, ännu oguldna lån emot återbetalningöjfpldighet i ftlfver, än äfven det förjfott af 350,000 9v:dr, font vid näjllidet årö början blifvit af S3anfo*§uIImäftige meddeladt; bvilfct cirfulatiottö#fapital af 6,500,000 Di:Dr förDelaö fålunDa, att 5,650,000 9i:Dr fyålla» tillhanda för intccfningar i egenDom å lanDet od) 850,000 Dv:t»r för in# tecfntngar ttti f)Uö od) jorD i fläDerna utom 0tocff)olm; fommanDe De för ifrågamaranbc utlåning f>ittill3 gällanDe förcfPriftcr att oföränDraDe bibehålla! 8:o £ill ffifteé# od) oDlingélån amuifaS fortfaranDc ett belopp af 80,000 9v:Dr fö.co, att utgå i enalfanDa ortming od) på fattima milfor, font ditintills.
§ I*- Då till skilnad i äktenskap dömdt är, vare den, som skilnaden vunnit, pligtig att gifva det Kyrkoherden i församlingen tillkänna; och teckne Kyrkoherden det i kyrkans bok. Utskottet har åt denna vigtiga lagstiftmngs-fråga egnat den omsorgsfulla pröfning, som det ömtåliga ämnet kråft. Dervid har Utskottet icke någonsin lemnat ur sigte den djupa betydelse, äktenskapet såsom en sedlig institution innebär. Det är nemligen grundvilkoret för fastheten af alla andra sedliga band, ja, för samhället sjelft. Ty der äktenskapets helgd vårdas, der förlänar det ock ål hvarje del af samhällsorganismen en lifskraft och spänstighet, nödiga för det helas bestånd och utveckling, men som derförutan ej skulle kunna framkallas. Och ser man på de stater, som gått sin upplösning till mötes, och söker man upphofvet till deras undergång, så måste man tränga djupare än till de jäsande elementer, som i en sådan undergångsprocess först möta ögat: man måste tränga ned till familjen. Så finnér man säkrast orsaken till Romerska väldets fall, förebådadt i de straffsånger, hvarigenom kejsartidens yppersta förfaltare uppträdde emot den rådande slappheten i äklenskapsbanden. Och ursprunget till den nyare tidens våldsammaste omstörtning ligger måhända klarast uttryckt i' några skådespel, hvari en snillrik författare nyss förut blottade sin nations sedeförderf och dess fullkomliga saknad af all aktning för äktenskapets helgd. Och dock var vid denna tid i Frankrike, liksom ännu i katolska länder, äktenskapet af lagen ansedt såsom oupplösligt, — en omständighet, som innebär c Lag-Utskottets Betänkande JV? 19. en mlir kl,g varning för lagstiftaren att icke tro sig hufvudsakligen kunna befästa äktenskapets idé genom det yttre bandet eller söka fasthålla andan genom den juridiska formen. Denna form får icke i vara annat än en bekräftelse derpå, att äktenskapets idé ännu är lefvande.
Ytterligare Utlåtande, IV 4* s *6—• 2t, bif. af PresteStåndct, IX 3717, afsl. af BondeStåndet, ix s 733y af BorgareStåndet, IX s 811, af Adeln, IX. s 824. StatsVerkets tillstånd, I 1. s 53 — 55. och behof, Proposition om, I 1. s 787 — 8o4* 483 StatsContöirets underd. Skrifvelse derom, I i. Meddelad StatsUtskottet, IX s io, 16, 18. StatsVerkets tillstånd och behoBtinder RiksStatens första Hufvudtitel. StatsUtskottets Betänkande, IV 3. s 1263 — 1387, bif. af PresteStAndet, IX s 4o4, af BondeStåndet, ix s 4i5, af.Adeln, IX s 4i7> af BorgareStåndet, ix s 424* Underd. RiksdagsBeslutet, §. G. —. dito dito andra dito. Civileoch LandsSlaterne, I 1. s 790, 790,846 —- 849- StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 1288— i339, åter rem. af Adeln, IX s 4r8, till vissa puncter, af BorgareStåndet, IX s 424- Bif. af BondeStåndet, IX s 449* Ytterligare Utlåtande, IV 3. s 026 — 53o, bif.af PresteStåndet, IX s 719, med undantag af en punct, af Adeln, IX s 801. Underd. Skrifvelse, X 1. s 63i—664. dito dito tredje dito. StatsUtskottets Betänkande, IV 2.
När härtill kommer att Christianstads tillämnade hamn (hvilken ock af Engelska bolaget enligt kontrakt skall anläggas) får sitt läge alldeles bredevid den af Major Adelsköld föreslagna plats för bangården, synes lätt af hvilken påtaglig fördel för en betydlig del af Skåne, Småland och kanske äfven Westergötland, och således äfven för stambanan, som löper genom dessa provinser, den föreslagna jeruvägsförbindelsen med Christianstad måste blifva. De militära skälen för den ifrågavarande bibanan, har jag, genom anförande af lith. till R. St. N:o 160. undersöknings-kommittéens förord för nämnde bana, redan angifvit. Dessa skäl tyckas mig i sanning vara af den högsta vigt, ty om något företag bör anses som företrädesvis nationelt måste väl det vara ett sådant, som, jemte beredandet af stora ekonomiska fördelar för flera af landets provinser, medverkar till fäderneslandets försvar och upprätthållandet af dess sjelfständighet. Inom vårt land finnas 3:ne artilleri-regementen, förlagda, jemte betydliga militär-etablissementer, det ena i östra delen af landet, Stockholm, det andra i vestra, Göteborg, det tredje i södra, Christianstad. På hvar och en af dessa platser förefinnes stora förråd af krigsmateriel. Tvänne af dessa städer, nemligen Stockholm och Göteborg, äro redan förenade med närmare och aflägsnare orter genom utmärkt förträffliga och hastiga kommunikationer, Christianstad är deremot ännu i afsaknad af så beskaffade kommunikationer både å sjö- och landsidan. Det är dock en angelägenhet af känd och erkänd vigt — för att nyttja undersöknings-kommittéens egna ord — att söka åstadkomma en hastig och säker förbindelse till sådana vigtiga ställen, der landets försvarsmedel, krigförnödenheter och krigsmateriel äro förlagda. Äfvenså ökas betydligt en jernbanas stora värde, när den är på så sätt anlagd, att den underlättar transport af trupper och krigsmateriel samt möjliggör armé-afdelniugarnes skyndsamma förflyttning till de i strategiskt hänseende vigtiga orter. Det är med stöd af alla dessa skäl jag vågar hoppas, att Rikets Höglofliga Ständer ville behjerta den nu af mig framlagda motionen; anhållande att densamma måtte remitteras till Höglofliga Stats-Utskottet.
Inom denna Provins hafva de sista bränvins-brännings-förbuden, hvilkas nytta och nödvändighet ingen bestridt, om än vinningslystnaden sökt rikta sig genom individuella öfverträdelser, nog allmänt utbildat den opinion, att fylleriet säkrast skulle förminskas och Landtmannens redan häfdvunna hushållnings-metbod ändå bibehållas vid belåtenhet, om bran vins-bränningen inskränkte sig till 3 å 4 månader af året, beräknadt från December eller Januari månader. Vid de Sockne-stämmor, som inom Länet blifvit hållna för stiftandet af måttlighets-föreningar, hafva kloka och rättsinniga Bönder framträda sorn t. o. m. öppet förklarat, att de, erkännande allt det onda brännvinets missbruk förorsakat, önska witallbrännvius-branning måtte varda förbuden för alltid, då de af erkänsla mot Regeringen för en sådan välgerning, gerna ville fortfarande betala dei* brännvins-skatt som tillhör deras hemman. Sådana tänkesätt må val icke anses allmänna, men ådagalägga redan öfvergången lill ett bättre. Det förslag bar ock, inom Länets Hus hålls-Sällskap blifvit väckt, som må hämla icke saknar anspråk på uppmärksamhet - sambet, att rättigheten till bränn vins-bränning borde grunda sig icke blott på egendomsvärdet ensamt, utan i förening med mäBgden af det antal Boskapskreatur, sorn vid egendomen vinteroch sommar-födas. Om denna ide, succesift, utvecklades derhän, alt antalet af fullväxta Boskapskreatur, sorn födas vid en gård, borde vara normen för kannetalet af den brännvinspanna, som får gagnas, så skulle aldrig Brännvins-tillverkningen blifva ett Fabriks-artadt företag, som livar och en söker drifva till det högsta, utan ladugårds-skötseln , då den utgjorde ett nödvändigt vilkor för en högre brännvins-produktion, skulle gå i bredd med den; således vinna en större omsorg, hvaraf naturligtvis skulle följa ökad gödning för åkerjorden, rikare skördar, bättré ängskötsel och för det liela en förkofran, hvars bestånd vöre försäkrad uti dess egen cirkulation.
Hvad nyhemmanen i Jemtland angar, måste jag upprepa, att deras åboer hafva i allmänhet bergat sig, och att deras antal ingalunda är så stort, att de kunnat i någon betydlig mån bidraga till nöden i provinsen. Beträffande åter Hr Rosenblads förslag, såsom han nu förklarat siri mening, medgifver jag under en viss synpunkt dess riktighet; men en sådan åtgärd skulle icke i Jemtland uppfylla ändamålet, som är, alt den, som har smärre sjöar, myror och kärr, hvilka kunna utdikas och uppodlas, må kunna, 0111 han vill, företaga ett sådant arbete, dertill erhålla bidrag af staten, enär det på en så stor areal, sorn qvadratmil, då missväxten är partiel, fordrades långa vandringar för de nödställda för att komma till sådana ställen, som för dem kunde anvisas till odling. Frih. Ehrenborgh: Yi synas frångå ämnet, om vi vidare ingå i specialiteter, rör:de odlingssättet i Jemland. För min del håller jag mig dervid, att det är Styrelsen, sorn bör bestämma, åt hvilka företag bidragen skola lemnäs, på det anslagen ej må beviljas endast på grund af enskilda motioner, som icke varit föremål hvarken för Styrelsens eller länsauetoriteternas pröfning. Jag är för öfrigt af samma tanka, sorn Hr v. Troil, att man, långt ifrån att hafva vunnit något genom de förtidiga odlingarna i norra provinserna, derigenom bidragit till förlust för både dem och det öfriga Riket; och jag tror det i allmänhet vara oriktigt att understödja företag, som icke sjelfva hafva en tendens ai6 Den ■} Juli e. m. att gå framåt. Här är visserligen endast fråga om ängsodling, som borde vara lämplig för de norra provinserna; men äfven derom anser jag bäst att lemna pröfnin gen till K.M., som säkerligen icke saknar tillfälle att anskaffa denna obetydliga tillgång, om han finner företaget böra företrädesvis befordras. Jag bestrider således motionen, innan frågan af vederbörande auetoriteter blifvit behörigen undersökt och utredd, och jag förnyar altså mitt tillstyrkande af bifall till Utskms betänkande.
Skrifvelse, N.-o 142. 305 tande häraf och enär det af Kammar-kollegium uppgifna arrendebelopp är det högsta, som efter medium af 1839 till och med 1848 årens markegångspriser kunnat beräknas, Rikets Ständer, med stöd derjemte af de uti E. K. M:ts nådiga proposition anförda skäl, funnit sig böra samma nådiga proposition bifalla samt i följd deraf å statsverkets inkomst af arrendemedel beräkna en förhöjning af tre tusen riksdaler. Hvilket Rikets Ständer få härigenom, till svar, i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 8 Augusti 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 8 Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Ståndet den 9 Rikets Stäjiders underdåniga skrifvelse, angående nyttjanderätt till jord och lägenhet, för anläggande af allmänt nyttig inrättning. (Lag-Utsk. Bet:de N:o 6 och Uti. N:o 38.) S. A. K. Då, jemnlikt Kongl. Förordningen den 20 November 1845, angående jords afstående för allmänt nyttigt behof, egare af jord eller lägenhet är pligtig att för de ändamål, samma Författning afser, såsom anläggning af vägar, broar m. m., tillåta jordens eller lägenhetens användande, endast så framt egande-rätten dertill löses, hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet dervid, att berörde stadgande sålunda icke är tillämpligt i de fall, att anläggande af sådan allmän nyttig inrättBih. lill R. St. Skrifvelse, N:o 142. ning förekommer, att den derför begagnade jorden icke såmedelst göres för egaren onyttig och följaktligen inlösen af egande-rätten dertill ej skäligen bör ega rum, serdeles derest en så beskaffad utgift, såsom alltför betydlig, skulle omintetgöra det tilltänkta företaget.