Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Egendomar riri värde* hvad de i köpeäfhandiingar gällde 1812, då mycket penningar funnos i Landet* då köp skedde på orimliga felslagne beräkningar, hvarigenom ägärne fått spé^ la bankrutt* och Egendoriiarne mi vid deraf föL jande auctionéf bortgått till vrakpris. Om köpslut skulle tjena till grund, hvad btef väl då följden. Antingeri skulle en Egendom * sorni blifvit såld till ett orimligt pris^ täxera de aridfa, eller ock skulle mari genom godtycke vikä 32 V*>! t 3ulii. /. Ht, ifrån principen, att lika Egendomar böra lika beskattas. Så bar skett uti TaxeringsComltéerne, ty de hafva funnit att om en person betalt joo procent öfver Egendomens värde, borde ej hans grannar derföre få plikta. 1818 gjordes en rnodification uti förordningen, i afseende på beräkningen efter köpslut; jag minnes ej orden, men den innehöll, att köpe-summan ej ovilkorligen skulle tjena till grund. Detta gaf ock anledning dertill, att efter år 1818 köpesluten ej ensamt lades till grund, åtminstone i Skaraborgs Län, der jag varit taxeringsman; så.mycket mer som jag vet, att, vid den första PröfningsComi. téen efter 1818, afgjordes en dylik fråga, i anledning af taxeringen af en Egendom, som tillhörde Presidenten Löfvenskjöld, och som blifvit uppsatt i värde till beloppet af köpe-summan. Man fann att, i jämförelse med andra Egendomar, man borde nedsätta värdet under det höga pris, till hvilket den blifvit såld, och det skedde på besvär öfver TaxeringsComitéens åtgärd. Detta blef ej öfverklagadt, och antogs sedan såsom norm de följande åren. Grunden för taxering är ej upptagen i detta Bevillningsutskottets betänkande.
angående det förtydligande och tillägg i åberopade 110 §. af Banko-Reglementet, att det silfver eller Hamburger Banko, som blifvit å utrikes ort för Bankens räkning nedsatt, finge såsom metallisk Cassa anses och beräknas. 14 Sorn i följd häraf något hinder för Fullmäglige icke vidare mötte för fullgörande af Utskottets ofvan omförmäldte dem lemnade uppdrag, alt, efter en kurs af 128 sk. och derunder, i Hamburg, för Bankens räkning uppköpa Silfver och detsamma hos något eller några säkra och kända handelshus i nämnde Stad, på de för Banken fördelaktigaste vilkor, förvara, hafva Fullmägtige, tid efter annan, efter en kurs af dels 127^ sk. och dels 128 sk. inköpt bevis öfver Hamburger Banco, som hos särskilda Handelshus i Hamburg blifvit för Bankens räkning nedsatt, till ett sammanräknadt belopp af 2,059,335 M:k 9 sk. Hamburger Banco, utgörande, efter den af Fullmäglige antagne evalvationsgrund, 686,445 R:dr 9 sk. silfver, eller 1,829,548 R:dr 13 sk. 4 r:sl. Banco, med en vinst af 972 R:dr 10 sk. 8 r:st. sistnämnde mynt. Efter det Banko-Utskottet, genom Protokolls-Utdrag af den 9 April detta åi , för behörig verkställighet meddelat Fullmäglige underrättelse om Rikets Ständers fattade beslut, hvarigenom Fullmäktige blifvit berättigade, att uppköpa och försälja vexlar, samt tillika öfverlernnat de i sådant afseende af Rikets Ständer fastställde reglementariska föreskrifter, hvilka finnas intagne uti 116 §. af Banko-Reglementet, ingingo Fullmägtige genast i öfverläggning om de förberedande åtgärder, som kunde finnas erforderlige i och för bringande till verkställighet af berörde beslut.
Hr von Troil, Emil: Jag skulle tro, alt R. o< Ad. i denna punkt icke behöfde vidtaga någon annan åtgärd, än att afslå densamma; ty hvad R. o. Ad. i saken vill besluta, dertill blir tillfälle, när en annan punkt förekommer, som talar om riksdalerus indelning. Gr. Posse, Erik Arvidsson: Jag instämmer fullkomligt i den åsigten, alt denna punkt bör afsläs; men jag hemställer, huruvida icke dervid bör tilläggas, att R. o. Ad. önskar decimalsyslemcts införande. Hr Lefre'n: Jag instämmer i den siste värde talarens tanka och anhåller, all Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra propos. derpå, sedan afslag blifvit gifvet, såsom jag hoppas, pä denna punkt, och att R. o. Ad. således för sin del mätte besluta decimalsystemels införande. I anledn. af hvad nu blifvit yttradt, behagade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, fästa uppmärksamheten derpå, att, i öfverensstämmelse med hvad Hr von Troil redan erinrat, Utsk. i en längre fram i dess utlät, förekommande punkt afgifvit följande yttrande: ”och dä Utsk. numera frånträdl förslaget om decimalsystemets antagande i Rikets myntoch räkne-förhållanden, har Utsk. ansett sig böra, i enlighet med Rikets sednast församlade Ständers beslut i denna del, tillstyrka, alt riksdalern må indelas i 48 skillingar och hvarje skilling i 4 styfver, samt att skillingcns indelning i runstycken, i följd deraf, mätte upphöra.” Den 23 November f. m. 417 Således vore det, om den förevar, punkten afsloges, R. o. Ad. naturligtvis öppet alt, när sedermera den af H. Ex. nu uppläste punkten förekomme till afgörande, förklara, det riksdalern, eller ilen räkneenliet som anlages, skall indelas i 100 delar, eller att decimalsystemct dervid bör antagas. Hr von Troil, Emil, som begärt ordet, förklarade sig vara förekommen af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm.
General-befälhafvaren i 4:de militär-distriktet att befordra utslaget till verkställighet; att i anledning deraf ordre från General-befälhafvaren under den 1 Februari (och således ej den 8:de, såsom Herr Stjernsvärd uppgifvit) afgått till Majoren Åkerstein att sig från utöfning af kommendantsbefattningen afhålla under fyra månaders tid, räknad från samma dag, eller den 1 Februari; att Majoren Åkerstein under den 27 Februari till Kongl. Majit ingått med underdånig ansökan, att suspensionstiden måtte, uppå anförde skäl, få beräknas från samma dag, utslaget föll, i stället för den genom generalbefälsordre bestämda dag; och att genom generalordre, daterad den 12- Mars 1850 och undertecknad, på nådigste befallning, af Chefen för Landtförsvarsdepartementet, härå det svar meddelats, att Kongl. Majit, som icke funnit skäl att till Majoren Akersteins underdåniga anhållan lemna nådigt bifall, likväl, med afseende derå, att Majoren Åkerstein, i följd af vunnen tjenstledighet, icke var i utöfning af kommendantsbefattningen, då ifrågavarande utslag i annat fall skolat i vederbörlig ordning befordras till verkställighet, i nåder tillåtit, att den tid af fyra månader, under hvilka Majoren Åkerstein skulle från tjenst och lön vara suspenderad, måtte beräknas från den 1 Januari 1850; af hvilket allt följer, att en månad af den permissionstid, Majoren Åkerstein allaredan såsom sådan begagnat, blifvit, honom lill godo, afräknad på suspensionstiden, efter det denna i följd af generalbefälsordre af den 1 Februari redan tagit sin början och nära halfannan månad fortgått. Då nämnde beräkningsgrund, hvilken i sjelfva verket innehåller en förkortning af strafftiden, och till sin princip icke förändras derigenom, att den sakfällde under tiden närmast före utslagets befordrande till verkställighet åtnjöt honom på begäran beviljad tjenstledighet, icke kan betraktas såsom en följd af Konungslig nåd, alldenstund frågan derom icke blifvit i den ordning, 25 $ R.
Rebecca ser en man gå af och an, som om han vore ängslig, och frågar Eleasar hvem det är; sedan hon för honom utpekat mannen, igenkänner han Isak. Rebecca höljer sitt ansigte af blygsamhet. Eleasar och Isak hälsa hvarandra, och den sednare säger till Rebecca: ”Ach hör, Rebecca kiära, Statt upp och war ej seen; Tu äst blifwen min ähra, Min roos och lilliegren. I min fambn iag tigh tager, Kiärleken är så stoor, Som iag nu til tig drager, At ingen kan thet troo. Tu äst min lust, den enda, Itt liiff vthi min krop, Ehwart iag migh wil wända Ästu min tröst och hopp, Min Cron’, min fröjd och hjerta, Min skatt och stora löhn, En glädie i al smärta, Tu ängel, tusänd skön. Rebecca. Isac tu äst min herre, Min wähn och lilla fahr. Uti titt wåld iag gifwer Min enda sol och borgh, Mig sjelf, och tigh städz blifwer Lydig i lust och sorg.” Derpå gå de in till Abraham, och Cario berättar åskådarna, att de ej mera komma igen, ty bröllop skall firas derinne, och gästerna äro redan samlade. Akten slutar med en af englar sjungen kör på melodien: ”Är någon till att finna.” Sjunde eller sista bondeakten. Joga kommer från brölloppshuset; han hade blifvit satt att köra ut hundarna, när de ”f—e under bole,” en stund höll han ut med detta uppdrag, men slutligen gick han sin väg och kom till ett bord vid dörren som kallades ”snorken;” der stannade han, till dess han blef full som ett svin, då han blef utburen på gården. Tore hade varit satt att tappa öl och vin, hade äfven blifvit full, lemnat sysslan åt sin hustru Maria samt lagt sig att sofva, men funnit, då han vaknade, hustrun full och ölet rinnande ut ur tunnan. Maria råder till att uppfriska sig med en ”kappe Brännevin.” Hon sändes att hämta den och derpå dricka sig alla tre fulla för andra gången.
Regementsvis då skulle kunna tillvägabringas, utan Statens mellankomst, får jag vördsamt äran upplysa, att, inom det mig Nådigst anförtrodde Kongl. Westerbottens Regemente, Indelningsverket till sina grunder är föga eller intet rubbadt, enär RegementsChefen, ÖfverstLieutenanten och irsta Majoren innehafva de dem från Indelningsverkets början tilldelte boställen, och att CompagnieBefälet äfven, med den enda ändring att arne Capitainslhdelningar blifvit anslagne 2:dra och 3rdje Majoren, alla äro bibehållne vid de boställen, sorn år 1766, genom en förening emellan Länen och Kronan, blefvo inköpte och dem tilldelte; men att icke dess mindre Kongl. Westerbottens Regementes Befäl, från och med irsta Majoren till och med den yngsta Fänriken, är så otillräckligt lönt, att om icke Statens hjelp mellankommer, ej annat är att vänta, än det högsta bekymmer och deraf blifvande följder. Ehuru Regementets lönings-stat, som upplyser sanningen af hvad jag haft äran anföra, troligen bland öfrige specialcalculer blifvit Högloft. StatsUtskottet meddelad, torde det likväl tillåtas mig att här summariskt såsom verification nämna, att, enligt den år 1827 Nådigst nedsatta Comites värdering, irsta Majorens lön utgjorde 698 Rrdr, medeltalet af de öfrige Majorernes och Capitainernes löner circa 337 Rrdr, Lieutenanternes 2/p Rrdr, och Fänrikssamt Adju - 353 Den 3o Januarii. tants-lönerne circa ia3 R:dr, Beväringsbefälets penningelöner ej beräknade. När nu härifrån afdrages det för lönen lemnade accordets intresse, lärer hvar och en finna behofvet af en löneförbättring påkallad, om jag så får säga, af nöden, och säkerligen billigad af Höglofl.
Det är således icke, på sätt StatsUtsk. förmodar, fråga att med det begärda tillökade anslaget ”hastigare complettera arme'ens materiel,” utan blott alt underhålla densamma i brukbart skick till den numerär, som redan i bruk finnes. Vid anskaffningarna hafva de strängaste controller och all omtanka till erhållande af god vara och billigt pris blifvit af KrigsColhm iakttagna. Någon ytterligare nedsättning i den beräknade kostnaden kan genom dessa medel, efter all sannolikhet, icke tillvägabringas. Beväringsmanskapets styrka har, som följd af folkstockens tillväxt, vunnit en så betydlig tillökning, att minst i5oo nya monderingar måste till nasta års vapenöfningar hållas i beredskap, så framt icke en motsvarande styrka af detta manskap skall blifva obeklädt. ig:de mom. Utsk. föreslår, att R. St. hos K. M. ville göra underd. hemställan, om icke, i stället för beklädnad i natura, beväringsmanskapet kunde bruka egna kläder och för rockar och byxor erhålla en contant slitningsersättning, likasom de nu få för strumpor och skor. TJlsk. inser beliofvet af likhet och grundar sin tanka om verkställigheten i en fullkomligax-e utbildning af de i provinserna vanliga drägter. Om ock i min enskilda öfvertygelse ett sådant beklädnadssystem har mycket önskvärdt i sjelfva grundtanken, måste jag dock erinra, att det icke låter utföra sig med ett penndrag. Om K. M. också gillade ide'en, måste i första rummet undanrödjas det hinder, som ligger i 1812 års riksdagsbeslut, att beväringsmanskapet af Kronan skall beklädas; dernäst måste man vara förvissad, att tjenliga national-eller provinsdrägter verkligen finnas och hos hvarje beväringsyngling kunna påräknas, och slutligen fordras för den militära moraliteten ovilkorligen någon likhet emellan indelta armeens och beväringens beklädnad. Om ock det är möjligt att tillvägabringa en utförbar plan för allt detta, fordras säkert flera år att uppgöra, öfvertänka och granska en sådan plan, som ingalunda får vara förhastad.
Jag finner således icke några skäl vara för handen att tillstyrka nedsättning i hvad Utsk. uti dess sednare betänk, föreslagit, tilan anser det kunna antagas. Utsk:s yttrande i utlåt. N:o 4-5 bifölls. Kött; lackerade arbeten; likör er, Utskjs yttranden biföllos, L i n, Hr Lagerhjelm, Pehr? Då lin är bland de artiklar, som till erforderligt belopp inom landet produceras, hemställer jag till Bevilln,Utsk:s ledamöter, huruvida några gkä! blifvit andragna, sora böra verka ändring i Utsk:s förra förslag, Vi känna, att denna vara t, o. m, utföres från landet, och då bör en sådan tull derå vara lagd, som kan landa till uppmuntran för landtbruket. Den 16 December e. m. 263 Gr. von Fersen: I anlerln. af den siste varde talarens anförande, utber jag mig att i korthet få referera, livad sorn låg till grund för Utskrs frångående af dess förra tillstyrkande och antagande af hvad betänk. N:o innehåller. Det upplystes nemi. inom Utsk. af personer, hvilka äro kännare af hvad till seglationen hörer, att icke det Svenska linet är så starkt och godt, som i och för segelduksfabricationen behöfves, hvilket isynnerhet skall förorsakas af mindre kännedom i rötningsprocessen, och derjemte uppgafs, att i Götheborg några segeiduksfabriker uppstått, för hvilka det vore nödvändigt, att icke sjelfva råämnet belädes med alltför hög tull, emedan i sådant fall de förhoppningar blefve svikna, hvarpå fabrikernas anläggning varit grundad. Detta var orsaken, hvarföre Utsk. frångick sia öfvertygelse. För min del känner jag icke, huruvida de Kyska seglen äro bättre än de Svenska; men på grund af dessa, utaf sakkunniga personer gjorda, uppgifter trodde Utsk. sig böra föreslå en lägre tull. Hr af Billbergh: Jag befarar, att någon ensidighet legat i de framställningar, hvilka inom Utsk. i detta afseende blifvit gjorda.
Vid Nerike och Wermlands Regementen njuta Rotehållarne befrielse så väl ifrån matsäcks gifvande, som skjutsning. Skulle Soldaten icke kunna sjelf förskaffa sig, hvad till nödigt uppehälle under denna tiden erfordras, bör Roten det förskjuta, hvilket afräknas på den Spanmål och Yictualie-per - Den 26 Octo ber f. m. 35 sedlar, sora honom efter contractet tillkomma. Vid Södermanlands Regemente har knekten icke att fordra, hvarken skjutståglärepenningar eller matsäck, antingen han hlifver commenderad på Kronans arbete, eller till Compagni-möten, utan hålle sig sjelf. Men så ofta han hlifver uppfordrad till Regementsmöte, må han begära af bonden matsäck, om han vill; dock bör icke dess värde honom öfver markegången beräknas, hvilket uti årslönen afkortas. I Jönköpings och Kronobergs Län är Roten icke heller skyldig, att lemna Soldaten någon skjuts, antingen till Compagnieller Regements-möte, eller annorstädes, icke heller matsäck till Regementsmötet. Om detskedt, bör sådant vid liqvidalionsmötet komma honom lill godo. Skulle Roten, utan betalning och af fri vilja, till möten eller samlingsplalserne lemna Soldaten matsäck, är Soldaten förbuden att sådant emottaga, efter det missbruk deraf sedan torde yppas, att det efter hand för en lag kunde uttydas, och Soldaten taga sig tillfälle alt i framtiden besvära Roten med sådane gåfvor, hvaraf flere oredor sig yppade. Om de förenade Utskotten af dessa Knekte-Contractens stadganden tagit den ringaste kännedom, så hade man haft skäl alt vänta en annan slutsats, än (sid. 4°) att Rotehållare»! alltid blifvit den, som må - 56 Den 26 October f. m. ste bekosta Soldatens proviantering under de anbefallda vapenöfningarne, hvilka man icke vill göra sig den mödan att skilja ifrån de vanliga Regementsmöten; och ett annat omdöme än att främjandet af ett sådant förhållande kunnat få namn af att hålla Contracten i helgd.
Jag uprepar det ännu en gång: räkenskapsförenklingen är en käpphäst, som man ouphörligen begagnar; under det att erfarenheten har visat, att mången gång en så kallad förenkling, som man infört, haft till följd att räkenskaperna blifvit mera invecklade än de varit i sitt förra skick. Om jag icke misstager mig, så ingingo fonrage-passevolancemedlen tillförene direkt till Krigs-colhm, så att Stats-kont. dermed icke hade något att skaffa. Jag tror att det var den enklaste vägen, och innan jag kan bifalla förslaget, så vill jag anhålla hos Utsk:s ledamöter, att de behagade uplysa hvari den egentliga fördelen af förslaget består, kan jag genom dessa uplysningar öfver tygas, att förslaget innefattar en verklig förbättring, så vill jag visserligen icke bestrida dess godkännande. Frih. Palmstjerna: I min tanka består fördelen ensamt deruti, att afgiften för rusthållare blir jemnare år från år, och således icke kan så betydligt variera i beloppet som den f. n. gör, i anledn. af priserna pä hö och halm, hvilka kunna vara mycket olika det ena året mot det andra. Det vore en fördel för rusthållare att kunna mera än hittills beräkna sina utgifter. Hr Printzensköld: I fall fördelen varit den, som Frih. Palmstjerna 1111 upgifvit, så synes mig som man icke bort begagna räkenskapsförenklingen såsom skid för den föreslagna åtgärden, utan Den 8 Mars e. m. 255 då hade man bordt, såsom jag tror hade varit det råtta, öppet och ntan omsvep tillkännagifva orsaken hvarföre man ville tillvägabringa förändringen.
Detta nya viilkor är således enny tyngd; men äro vi sammankomne för att pålägga nya svårigheter, eller är icke hellre vår Dm 2 Februarii. 77 'pligt, att latta de, som existera Jag anser omöjligt att någon särdeles skiljaktighet i denna del kan äga runi j och jag anhåller ödmjukast det täcktes Herr Grefven och LandtMafskalken göra Oss den Proposition: Bifaller Högloflig* Ridderskapet och Adeln att Omsättningar af Lån i Filial-Disconterne maga verkställas med af betalningens och räntans erläggande i Discont papper ? Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: I det vesändtliga af hvad Herr Strussenfeldt anfört, instämmer jag helt och hållit. Det är högst besynnerligt, att man i Disconternas nu varande förlägenhet budit till att få Allmänna Lagen använd blott till fördel för Disconterne, men icke till fördel för Låntagarne. Då frågan uppstått, om de nu ifrågavarande Disconters egna Skulder , hafva de fått anse sig i Cessions tillstånd; men då fråga varit om att uttaga sina egna Fordringar, hafva de ej fatt ansett sig vara i Cessions-tillstånd. Dessa Disconter hafva derföre, sedan de upphört att liqvidera sina egna Skulder, sedan ändå, och med mera brådska och stränghet än förr, låtit utmäta sina Fordringar, samt dervid icke en gång hållit tillgodo sina egna Sedlar, utan endast låtit nöja sig med Banco Sedlar. Ett liknande förfarande torde ej kunna uppvisas i något Land. Man har ansett Banque och Disconter öfver Allmänna Lagen, då icke en gång Riksens Ständer äro det. Riksens Ständer kunna ändra Allmänna Lagen; men ändringen fordrar Konungens Sanction , och den kan i allt fall ingen retroactiv verkan hafva. Allmänna Lagen vakar ej blott öfver Fordrings - 78 Den 2 Februarii. ägarens, utan ock öfver Låntagarens rätt; så böra och Riksens Ständer göra. Vi äro ej här för att blott bevaka Binquens och vissa Fordrings ägares, utan hela N Utom dess kan Banquen ej förlora genom tillåtelsen för de Låntagande, att äfven vid omsättningar få betala med Disconternas Papper. Många
Då emellertid intetdera af de sålunda ifrågaställa förslagen till utvidgadt fyroch båk-system skulle kunna utföras utan att anslag dertill af Rikets Ständer beviljades, hade Kongl. Majit ej funnit lämpligt att af då samlade Ständer äska nödiga medel till genomförande af 6 Sammansatta Statssamt Ailm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande Al 3. något bland berörde förslag i dess helhet; hvadan sådant anslag dä i nåder begärdes blott till en fyr-anläggning ä Gottska Sandön. Uti Lots-Direktörens förstberörde vidsträcktare förslag finnas, bland andra ifrågaställa fyrar, upptagne ett fyrtorn af sten eller jern och trä å klippan Bonden beräknadt till 54,£00 R.dr Rnnt, och ett dylikt ä Sandhammaren: men i det sednare mera begränsade förslaget är fyrtornet ä klippan Bonden uteslutet. 1 anledning af väckta motioner om en roterande fyr å berörde klippa har Utskottet, uti dess ofvanäberopade utlåtande en sådan fyr-anläggning afstyrkt, enär Lots-Direktören upplyst att detta 57 löt höga, tvärstolpiga och branta skär, omgifvet af bråddjup strand, men på något afstånd jemväl af flere farliga grund, såsom Lördagshällan, Tufvan, Sydvestoch Sydostbrotten, vore beläget pä viii pass två mils afstånd ifrån fasta landet: att en kust-fyr onekligen skulle pä denna klippa, ehuru med oländig mark och af ringa omfång, vara af särdeles, ja utmärkt nytta för sjöfarten; men att för landningen vid klippan stora svårigheter förekomma, i följd af den nästan alltid oroliga sjöns häfning omkring densamma, sä att denna fyr-an läggning säkerligen blefve högst kostsam, och om den en gäng skulle blifva färdig mäste fyr-betjeningen der befinna sig liksom ombord på ett fartyg, och vara pro vianterad för hela lysningstiden, emedan kommunikationen med land icke kunde påräknas med någon skymt af säkerhet.
Den 24 Februarii. rect beskattning, är derföre högst magfpåliggande, och att lägga hinder i vägen för dess upphinnande än högst ansvarsfullt, emedan det är att motverka samhällets trefnad och förkofran, men då vi äro långt afiägsnade från detta mål, då vårt fäderneslands närvarande belägenhet är långt ifrån att dertill närma oss, så blifver den stora frågan : Huru bör en rättvis, en allmänt användbar direct beskattning vara beskaffad? Hvilka äro dess grunder, dess vilkor, dess föremål och omväxlande modificationer ? Det säger sig sjelf, att utom en rättvis fördelning af skatterna , iagttagandp af tiden och det minst vexatoriska sätt för deras uppbärande, äfvensom naturen af upphör* den i penningar eller effecter bör komma i betragtande. Hvad uppbördens natur angår, gäller sorn allmän regel, att dess utgående i penningar, är det minst kostsamma och med fördel kan användas i rika länder , men att dess utgående i elfecter likväl alltid bör stå öppet, för oförutsedda händelser. Då dessa frågor ej egenteligen röra mitt ämne, lemnar jag dem här att af andra närmare utvecklas. Det egenteliga föremålet för detta anförande vore deremot attj gifva en ledning för den directa beskattningsgrunden i fråga om : Hvad som bör beskattas? och: hvilka åtgärder som böra vidtagas , för att i sådant afseende åstadkomma en rättvis jemkning mellan ting af oli - Den 24 ■Februarii, ka natur, medelst en säker måttstock för deras bedömmande. Vid värderingen af förmögenhet, j fråga) om beskattning, måste naturligtvis de minst föränderliga ting väljas såsom grund derföre, t. exhos Köpmannen, skeppens lästetal, tnagazinsbyggnader m tu. — Hos Fabrikanten-, dess machinerier, dess nödiga byggnader m. m. Hos Borgaren: dess boningshus etc. etc. Hos Capitaliflen: dess Capital - fordringar enligt reverser, som endast böra anses lagligt gällande , då de äro lagfarne: Hos Jordbrukaren: jorden och de dertill hörande härligheter, enligt viss princip förvandlade till uppskattade tunneland jord, till vinnande af enhet i systemet.