Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Var bara icke för oförvägen,” hviskade gubben Askenberg, i det han skakade Arnmans hand; ”kom ihåg, du icke är ensam i verlden!” Arvid framträdde sist. ”Se der, min gosse!” sade jaktlöjtnanten och tog den stora massiva silfverklockan med pinsbakskedjan ur fickan; ”du skall väl hafva något att trösta dig med, för det du icke fick vara med. Jag har klocka här på jakten och behöfver ej denna, som du likväl skall förvara så troget som jag. Det har varit din farfars – och nu alle man från bord, Gud välsigne!” Den lilla familjen vände åter till sitt hem, under det tulljakten stack ut i sjön. Det var samma afton skälskyttarne gjorde sig färdiga till sin nattliga färd. Femte Kapitlet. Synden är svartare än det svartaste kol, Själen är snabbare än lärkevingar små; Till helvete ligger vägen bredast, Och der ligger menniskan som ledast. Atterbom. Jaktlöjtnant Arnman hade uppnått den plats, han ansett tjenligast för att hafva Tistelöboerne i ögonsigte; men redan hade flera timmar skridit fram under ett hemlighetsfullt spejande, utan att lemna ringaste spår till förhoppning om god fångst. Jakten krängde för stormen, likt en slingrande ormunge; men tålig och ihärdig stod Arnman på däck och lyssnade, om icke bland de rullande orkanerna något annat ljud skulle blifva hörbart. ”Mårten,” sade jaktlöjtnanten till den raskaste af sina karlar, ”langa mig hit flaskan nerifrån; vi skola ha oss en styrketår!” ”Det skall smaka skönt!” sade Mårten och rullade redan, i försmaken af den väntade njutningen, bussen åt andra sidan; men knappt var han halfvägs nedför trappan till ruffen, då en sakta hvissling af jaktlöjtnanten kallade honom tillbaka. Mårten, som fruktade att hans beskickning vid förefallande omständigheter möjligen kunde indragas, utsträckte skyndsamt handen, grep den på hyllan stående flaskan, liksom i flykten, och återvände i blinken till jaktlöjtnanten, hvilken sakta rörde honom på axeln och hviskade: ”Hvad ser du der i dunklet, Mårten?”
M. disponeras, så vill jag dock så mycket mindre motsätta mig Utsk:s förslag, som jag är fullt öfvertygad derom, att om ett förslag till lag rörande sundhetsförhåilandena i Riket blifver såsom Utsk. afsett utarbetadt, så måste också alla de omständigheter, som finnas omrörda uti milt förslag, tagas i betraktande. Deremot måste jag afstyrka antagande af BorgareSt:s inbjudning. Den är sammansatt af Hr Eåhraei reservation och af Utsk:s förslag, och ehuru jag genomläst den med den största upmärksamhet har jag icke kunnat förstå hvad meningen dermed har varit; om icke den att säga samma sak med andra ord. Om så är skulle jag visserligen äfven kunnat bifalla BorgareSt:s redaktion af skrifvelsen så otydlig den ock är, såvida icke Presteoch BondeSt:n redan godkänt Utsk:s förslag. Men vid sådant förhållande, och förutsatt att Ståndet gillar motionens syfte, kan jag icke annat än afstyrka Ståndet att antaga en inbjudning blott för att gå ett Stånds önskningar till mötes, då, genom ett godkännande af Utsk:s förslag, detta blifver R. Stms beslut. Hr Cederschiöld, Gustaf: Jag har egentligen begärt ordet för att instämma med den värde motionären ech yrka bifall till bans förslag. Det är en väsendtlig skillnad melias detta för - 116 Den 22 Augusti. slag och Utsk:s Utlät. Utsk. har råkat ut för en villfarelse som är ganska allmän i lagstiftningen, nemi. den, att då en sak är nyttig, så är det tillräckligt motiv att derom stifta en lag, utan att tillse om en sådan lag är möjlig att verkställa. Hvad just sundheten angår, så finns väl en mängd skiftande förhållanden, hvilka borde genom en lagstiftning ordnas; men hvad som är af mera vigt än en sådan lag, hvilken väl kan stadga vissa grundsatser, men omöjligen uptaga alla detaljbestämmelser, är det att få klart utredt förhållandena, och att visa huru illa det hos oss är stäldt med allt hvad som rör sundhets-polisen. För att inse det sundhets-polisen icke är så särdeles väl ordnad, behöfver man i sanning icke gå långa vägar.
Då beslut öfver ett betänkande, eller öfver en af riksdagsman väckt fråga, skall fattas, bör första propositionen ställas på bifall till förslaget. Besvaras denna med nej, och hafva anmärkningar i saken blifvit under öfvert läggningen gjorda, bör den följande propositionen i enlighet med dem uppställas. Har ärendet under öfverläggningen blifvit skiljdt i flera delar, öfver hvilka serskilda anmärkningar blifvit gjorda, skall, när sådant äskas, proposition om hvarje del serskildt framställas. På samma sätt förhålles, derest första propositionen om ett mål, som omfattar flere delar, blifvit med ja och nej besvarad. Lagförslag, som flere afdelningar eller paragrafer innehåller, skall om det afdelnings och paragrafsvis under öfverläggning tagits och beslut först öfver hvarje paragraf för sig fattats, derefter till antagande eller förkastande i sin helhet framställas sålunda som ofvan är sagdt. § 104. Talman må ej vägra proposition, utan så är, att han finner frågan bokstafligen strida mot Grundlags lydelse; och bör han skälen för sin vägran då alltid uppgifva. Instämmer ej Kammaren med honom i begreppet härom och yrkar ändock proposition; ege han förklara öfverläggningen hvilande, och förvises då frågan till Konstitutions-utskottet, hvilket ofördröjligen bör inkomma med motiveradt och bestämdt utlåtande öfver frågans stridighet eller enlighet med Grundlagen. Vid sådan frågas afgörande skall Utskottet vara fulltaligt. Å hvad Konstitutions-utskottet förklarat icke vara mot Grundlag stridande, kan proposition sedermera ej vägras. § 103. Ingendera Kammaren må, vid allmänna frågors afgörande, fatta beslut, derest icke två tredjedelar af ledamöternas antal äro närvarande. § 106. Beslut, som Kammare i allmän fråga fattat, skall genom utdrag af protokollet Medkamrnaren delgifvas. Har ärendet varit af Utskott handlagdt, skall ock detta om beslutet genom protokollsutdrag underrättas. Vill ledamot, som i Kammares beslut ej instämt, sin särskilda tanka hos Medkammaren anmäla; ege dertill rätt och afgifve då sin serskilda mening skriftligen till 32 Konstitutions-Utskotlets Memorial, N:o 12. protokollet, hvarefter den genom protokollsutdrag Medkammaren delgifves.
Man har yrkat återremiss i den förmodan, att denna återremiss kunde hafva till följd, alt 106 §. blefve af Den 18 Julii e. m. ConstilutionsUtskottet tillämpad i stället för 107 §. De Talare från bägge sidor, som yrkat denna satts, hafva glömt, alt ConstilutionsUtskottet redan med Rikets Ständers rätt afgjort frågan om 106 §:s tillämpning. Utskottet äger ej rättighet, att åter upprifva detta en gång fattade beslut, och ett sådant motiv för återremiss får icke äga rum. Åtskilliga andra hafva yrkat, att man genom återremiss kunde vinna den rättighet att, då målet återkommer, tillämpa 107 §. i sådana fall, der ConstitutionsUlskottet ej funnit den tillämplig. Detta är en annan olaglighet; ty Rikets Ständer äga ingen annan rättighet, än att med bifall eller afslag yttra sig öfver de anmärkningar, sorn ConstitutionsUtskottet framställt; Grundlagen tillåter icke Ständerna att gå ett steg längre. Äfven Herr Tham har trott, att en viss fråga kunde återremitteras, för att behandlas efter 106 §., ehuru Utskottet ansedt den 107 böra tillämpas; men Herr Tham har tillika förklarat, alt han afstyrker en sådan återremiss, sedan en Ledamot af ConstitutionsUtskottet upplyst, att frågan härom redan varit under alfvarsam öfverläggning inom Utskottet, och att man icke kunnat finna anledning att tillämpa 106 §. Jag har redan anmärkt olagligheten i hela denna åsigt, och behöfver således icke vidare uppehålla mig vid detta Herr Thams yttrande. Hvad beträffar 107 §:s tillämpning för de fall, der Constilutions - Den 18. Julii e. m. Utskottet dertill funnit anledning, så får jag, för att vara korrt, endast instämma i hvad Friherrarna Boije och af Tibell, samt Herr von Hartmansdorff, anfort. Jag hämtar härvid stöd af Utskottets yttrande, att det funnit Konungens Rådgifvare i allmänhet med nit och redlighet hafva uppfyllt deras kall.
St., som i sådana ämnen äga beslutanderätt och icke ensamt Bancofullmägtige. Frih. Boye: Af en värd talare, Hr v. Hartmansdorff, bar jag hört en tanke yttras, som, så vidt min uppfattning icke felat mig, jag ej kan dela, och som jag anser betänkligt att lemna ovederlagd. Han har nemi. sagt, att föranstaltandet af sådana allmänna författningar, som skulle hafva räntans nedsättning till påföljd, vore stridande emot rättsbegrepp; och för att gifva intryck åt sin sats, har han påmint, att omyndige och Arme'ens PensionsCassa skulle blifva lidande på en sådan nedsättning. Jag begär att få erinra, att räntan ej är orsak, utan en verkan af en annan orsak; att räntan är hvarken moralisk eller omoralisk; att den ej kan hänföras till annat rättsbegrepp än det enskilda, som kan äga rum emellan låntagare och långifvare, och att detta subordinerar under ett högre begrepp, det nemligen, att allmänt väl är högsta lag. Samma frihet, som våra fäder ägt i den ceconomiska lagstiftningen, och hvarigenom de kunnat bestämma räntan till 6 proc., samma rätt äga ock vi att, örn vi så för godt finna, bestämma räntan lägre. Om Hr v. Hartmansdorffs sats vore riktig, kunde vi åtminstone skatta vårt land lyckligt, att det ej här förhåller sig med räntan såsom i Ostindien, der den är 25 proc. Det skulle då strida mot rättsbegreppet att få den nedsatt till 18. Jag tror icke, att man bör åberopa rättsbegrepp, der sådant, långt ifrån att vara nödigt, tvärtom är skadligt. Frih. Rantzou, uppläste följande: Vi hafva all anledning att förvänta — jag vågar tillägga: vi hafva rätt att fordra —, att ett upplyst BancoUtsk. skall upptaga hvarje åsigt, hvarje anmärkning till myntväsendets ordnande med den noggrannhet, som ämnets vigt så högt påkallar. Det kan ej annat än för mig vara en tillfredsställelse, att mina åsigter väckt någon uppmärksamhet, och det skulle vara en ännu större, om de invändningar, hvartill de föranledt, komme att framkalla ändamålsenligare åtgärder till ernående af det mål, jag söker.
Jag ber om ursägt, att jag icke genast anhöll der - Den ii April c. m. om; ty då förmodar jag, att icke de båda siste talarne yttrat sig — åtminstone icke på det sätt de nu gjort det. I anleda, af hvad nu blifvit yttradt, upplästes nästa punkt i Utsk:s mentor., hvaruti Utsk. afstyrker den del af Hr Reutersvärds motion, som åsyftar att efter börjad votering ingen ledamot må insläppas i Riddarhussalen. Hr Ribbing Bengt: Om jag icke misstager mig, haren värd ledamot, såsom skäl för bibehållande af andra uppropet, nämnt Ståndets fördel. Om nu olyckligtvis Ståndets fördel verkligen skulle Iida genom andra uppropets borttagande, hvilket jag icke tror; så är det dock en annan fördel, som öfverväger Ståndets, nemi. landets, och den synes mig böra i första rummet afses här. — En annan värd ledamot har talat om friheten. Jag har ofta hört, att man här talat och yrkat på friheten, men fått det svar: ja, friheten, den sanna friheten är god, blott den icke öfvergår till sjelfsvåld. Detta är sannt, och jag skulle förmoda att om andra uppropet tages bort, står friheten qvar, men sjelfsvåldet tages bort; ty den, sora intresserar sig för ett ämne, blir nog qvar, för att få fullständig reda derpå; men den som kommer hft och vill votera i en sak, som han ej känner, honom kallar, jag sjelfsvåldig, och det hoppas jag man vill förekomma. Jag önskar således, att förslaget måtte antagas, såsom högst nödvändigt och nyttigt. Frih.. Raab: För min del får jag tillstyrka bifall till betänk, i denna del.
Att den fördubblade provisionen, som genom Kongl, Kaim marCollegii Skrifvelse den 2 November l3l3 blifvit oss tillagd, icke en gång förslår till omkostnader och resor i och för blotta Skattskrifnings-förrättningarna, mindre till Skrifvare-biträde, kan i djupaste ödmjukhet med bilagde Calcul visas. Hvad åter Bevillnings-procenten angår, så utgör behållningen deraf, efter anordnade afdrag, ontkring 25 fkdr på Fögderietj hvarmed Berednings-förrättnings-omkostnaderna, derifrån vi förut varit befriade, nätt och jemt godtgÖras, hvadan icke heller deraf någon behållning till Skrifvare-underfiåll blir öfrig. Procenten på Brännvins-bevillningen, heldst Vid inskränkt tillverkning, hinner icke till arfvodet för tillförordnade Fiscaler, som, enligt Kongl. Majits Nådiga Bref den 4 No. vember i8l2? deraf skola lönas: således få Härads-skrifvarne deraf alldeles intet. De blifva således utan någon tillökning i lön för tillökade göromål, sorn sätta dem i nödvändighet att hålla Skrifvare. Ridd. och Ad. Hr^välborne Herr Grefveu och Lands}, ;ouingen, som äger den närmaste kännedom af våra öfriga göromål och alla de åtgärder, som åtfölja Mantalsskrifningen, medelst flera Exemplar Längders författande och en mängd Förteckningars utskrifvande, och sådant just under den tid då åtskillig debitering, Capitations-uppbördsboks upprättande och Uppbörds-resor skola ske, täckes hÖggunstigast inse och behjerta vår bekymmersamma belägenhet och vår olika aflöning mot förr, då göromålen voro medhinneliga Utan något jemt och kunnigt biträde, som nu är oundvikligt, om vi skole kunna fullgöra våra åligganden.
Liom I» Dcn ly Zebruarii755 Justitiä-Cancelleren Grefwe äVacktmeistLi anmälte, ait Kongl. Majit behagat i Räder lill Högste Domstolens nnderdaniga yttrande öfwerlemna det förslag lill en ny Handbok, Preste Ständel författat. Högste Domstolen som till underdånigt följe häraf nu genomsåg denna Handbok, fannt desto mindre någor wara att derwid ä desi sida påminna, som Handboken, hwilken Kyrko - Lagen omtalar såsom en serskild förskrift till Presterstapets efterlefnad, egenteligen endast.angär Kyrko-Ceremonierne, samt hästner lill föremål cm stadga formulairen för de böner m. m. som wid särskilta tillfallen böra iagttagas och hwarutöfwer det företedda förslaget icke fannt sträcka sig till något amne, som i en eller annan matto med tzag-skipningen ager gemenskap. In kläem krotocolli Hok. ^Im^uill. Remitterade till Lag-Utskottei i sammanhang med Kongl. Maj:ls den 14 dennes uplasta Nädiga proposition. Justerades följande; Utdrag af Prorocollet, hällit i Högloft. Ridderffapels och Adelns Plenum den 14 Februarii 1810. SD. Föredrogs ä nyo Stats-Utskottets den 12 Februarii pä Bordet lagda Memorial i anled» ning 75 6 Den 19 Zebruarii. ning af Kongl. Majus till Riksens Stander aflätne Nådiga proposition, angående Revisionen af Krigsredogörelserne mnu, och beflök Högloft. Ridderskapet och Adeln, att til! Stats-Utfkotteks utlåtande gifwa sitt bifall, dock med de tillagg, dels att denna revision genast mätte begynnas, dels att det matte för tillkommande Stander blifiva öppet, arc i mon af den pä arbetet anmanda möda och deraf werkade nytta föröka det arfwode, som nu af Riksens Ständer för vefta Revisorer blifwit bestämdt.
Om R. o. Ad. deremot är af den mening, att man, i st. f. att i framliden borttaga Konungens röster i Högsta Domstolen, bör desamma fortfarande bibehålla, skulle jag anse det vara lämpligt, att Konungen äfven hade 2:ne röster i Regerings-ll:n, men jag anhåller likväl alt få fästa Ståndets upmärksamhet deruppå, alt, om R. o. Ad. tillerkänner K. M. 2:ne röster i Regerings-R:n, går det icke an alt på samma gång sätta Deparbs-Chefen röstande vid hans sida i Regerings-R:n, enär denne embetsman är afsättlig såsom StatsRåd; så att, för den händelse R. o. Ad. skulle bifalla Hr Cederschiölds första förslag till gemensam tanke, ang:dc meddelande åt Konungen af 2:ne röster uti Regerings-R:n, fordrar konseqvensen, att Ståndet afslår Hr Cederschiölds andra förslag eller att Depart:s-Chefen skulle ega rösträtt i Regerings-R;n. En annan värd talare, Hr von Hartmansdorff, har framställt såsom serdeles behjertansvärdt, att man, i st. f. att inrätta ett nytt embetsverk, skulle förhjuda, att en mängd besvärsmål skulle, 9 H. IG 242 Den 12 Juli e. m. såsom nu är händelsen, få till K. M. ingå, utan alt de borde stanna hos Kolian och der afgöras. Om man besinnar, att en person, som har en process i Hof-R:n — den må angå en ganska obetydlig sak —, likväl kan draga densamma lill Högsta Domstolen, för att der afgöras, måste det blifva ganska inkonseqvent att säga åt en person, hvilken bar anhängigt ett ekonomiskt besvärsmål af betydlig vigt, att ärendet kommer att stanna vid det afgörande det får i de vanliga Kollegierna, utan att få dragas under Högsta maktens pröfning. Samme värde talare har äfven föregifvit, att dessa mål skola, sedan de blifvit väl beredde, laga föga lid i anspråk för afgörandet.
Hr Gr. o. Landtm, fästade uppmärksamheten derpå, att de under denna diskussion afgifne yttranden angått dels de beslut, som i saken ansetts böra fattas, och dels sältet för ärendets behandling, men alt den sednare frågan borde först afgöras, hvadan Hr Landtm, toge sig friheten anhålla att de talare, som anmält sig, mätte för närvar, hålla sig vid frågan om behandlingssättet, hvilket syntes vara enda utvägen för alt komma till slut i saken. Hr Lagerhjelm, Pehr: Med innerlig fägnad har jag hört flera talare som uppträdt i detta ämne, yttra sig så, att de vilja lägga till grund för beslutets bibehållande 1845 års tulltaxa med några obetydliga förändringar. Jag gör det så myckel hel - 202 Den 31 Maj f. m. dre, som jag finner tydligt att de förhållanden med utrikes handeln, som nu äro för hand, helt och hållet motverka hvarje betydande förändring för Sveriges industri. Det är då klart att när exporten nästan alldeles icke går, under det importen går alldeles obehindradt, så länge som bankens silfver kan fäs och exporteras, så skulle genom en hastig förändring, genom borttagande af förbuden, den följden upsla att med de hastiga kommunikationer England har med andra länder, en betydlig qvantitet af dessa alster skulle komma hit till Sverige. Jag vill icke ingå i någon vidlyftig undersökning i detta ämne, utan endast förklara, att jag för min del tror att den n.v. tidpunkten visserligen icke är lyckligt vald för att göra en så stor förändring, som nu är i fråga. Likväl hyser jag den öfvertygelse, att denna tidpunkt måhända kan och snart skall inträffa. Om det derföre nu skulle läggas i K. M:s händer, så alt K. M. när tidsomständigheterna det tilläte kunde bereda öfvergången til! ett nytt tullsystem, och således eventuella tuller sättas för en del af de i tulltaxan förekommande artiklar, sä tror jag att det vore lämpligast. Således utgående från den enkla åsigten att R.
Han läste upp för henne sina skisser och poem, berättade om elevernas framsteg, eller läste högt — • allt nytt som kom ut — samt resonnerade sedan deröfver; hon hade så skarp blick, och han satte hennes omdöme öfver alla andras. Han var sällan borta, men umgicks dock i några familjer, deribland rektorns, och deråt gladde hon sig, liksom åt hvarje vänlighet, som visades honom. För sig sjelf begärde hon intet! De talade allt emellanåt om, att han skulle gifta sig, och hon önskade det innerligt; ty hon var allt för mycket kristen qvinna för att ej deruti se den enda säkra vägen till lycka; men hur det var, hade ännu ingen flicka vunnit hans tycke. Omedvetet jemförde han dem alla med modren, och hans anspråk voro stora. En var för talfri, en annan för kokett en tredje för utstyrd, och så vidare. Lyckligast var hon j u alltid, som det var; men ändock kunde hon, som sjelf varit så lyckligt gift, ej tänka sig honom som gammal ungkarl. Rektorns hade en villa strax utanför staden. Om somrarne var der mycket vackert, och medan modren retoucherade sina fotografier i de upphettade rummen inne i staden, gladde hon sig åt att sonen var så mycket derute, ty, ehuru hans helsa nu var god, skulle det ytterligare styrka honom att bada, ro och vistas i det fria. Tomt var det — mycket tomt — men hon skulle låta reparera i hans rum, sätta upp nya tapeter och gardiner, som de så länge talat om, och i glädjen öfver den öfverraskning, hon ämnade honom, kändes skiljsmessan mindre svår. En dag på sensommarn när läsningen skulle taga sin början, kom han till henne och berättade, att han var förlofvad. Hon hade j u önskat| det — men ändå! Det kom öfver henne så plötsligt — alldeles oväntadt, utan att han rådfrågat henne, utan att hon varit hans förtrogna, liksom förr hela lifvet igenom. Rektorns hade många barn — vuxna allesammans — och hemmet var gladt och angenämt. Martina var den yngsta, nyss fylda aderton, och i henne var det han förälskat sig under klara soliga sommardagar och milda vemodsfulla aftnar.
Af berörda utdrag inhemtas, att behållningen af samtlige ifrågavarande medel vid 1857 års början utgjorde R:dr 10,555: 3. 4. samt inkomsterna under nämnda år bestigit sig till » 13,208: 5. 1. summa R:dr 23,763; 8. 5. hvaremot utgifterne, bestående af premier, stipendier och arfvoden, rese-bidrag samt understöd åt fabriksoch slöjd-idkare, aflöning till tjenstemän i Eskilstuna Fristad, anslag till Eskilstuna provisoriska tekniska söndagsoch afton-skola m. m., uppgått till R:dr 16,423: 22. — hvadan behållningen vid 1857 års slut upptages till » 7,339: 34. 5. Såsom premier för inom Wester-Norrlands län tillverkade finare lärfter, har, enligt hvad den bland förenämnde räkenskaper intagne redogörelse utvisar, blifvit under ifrågavarande år utbetaldt ett belopp af 2,578 R:dr 31 sk. 6 r:st. Revisorerne få äfvenledes bifoga utdrag af 1857 års räkenskaper, dels öfver de medel, till belopp af högst 1,800 R:dr årligen, hvilka Kongl. Kommerse-kollegium, på grund af Kongl, brefvet den 30 Januari 1830, är berättigadt att från Kongl. Stats-kontoret uppbära till godtgörande af Svenske och Norske Konsulers förskott till nödstäldt Svenskt sjöfolks underhåll och hemförskaffande, dels ock rörande det, genom Kongl, brefvet den 14 Sept. 1843, å Handelsoch Sjöfarts-fonden till Kongl. Kommerse-kollegii disposition anvisade årliga anslag, stort 1,333 R:dr 16 sk., att användas till ersättande af sådana bevisliga utgifter för Svenskar och Norrmän, hvartill Konsulerne, antingen i anseende till utgifternas beskaffenhet eller svårigheten att derå anskaffa fullständiga verifikationer, ej äro, enligt förut gällande föreskrifter, berättigade till godtgörelse af allmänna medel; — varande dessa räkenskaper jemväl i Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning.
L)å nn detta verk fått en ny utmärkt chef, nödgats flytta till en ny, ehuru lämplig lokal och tjenstemänuen i allmänhet i följd deraf fått sig ålagde en strängare tjenstgöring, så skall det naturligtvis menligt inverka pä tjenstgöringen om man icke kan besätta de trägnare platserna inom verket med personer, som äga full verksamhetskraft. StatsUtsk. synes i sitt betänk, hafva uppfattat frågan såsom om K. M. med Sin framställning i ämnet endast velat bereda Ur Forsslund en förmån. Detta är dock ej fullt riktigt. Visserligen blefve det en förmän för honom att få komma på indragningsstat, men hvad man hufvudsakligen afsedt är, hvad jag nu sökt ådagalägga, eller ali söka få tjenstgöringen inom riksarkivet ordnad pä en fullständig fot. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller att få instämma med Hr Silfverstolpe. Om R. St. vägra att pä indragningsstat uppföra ifrägavar. belopp, blifver följden deraf en bestämd förlust för rikets tjenst. Det är nemi., pä sätt Hr Silfverstolpe ulredt, icke för expedilions-sekreteraren Forsslunds skull, utan för att förekomma, det tjenstgöringen inom riksarkivet ej måtte komma alt ligga nere, som K. M. gjort den ifrågakomne framställningen. Afven jag yrkar således på ålerremiss af denna punkt. R. o. Ad. ansåg de emot 15:de punkten gjorde anmärkmr föranleda lill samma punkts återremitterande. Hr Silfverstolpe: Den nn lill föredragning förekommande 16:de punkten slår i närmaste sammanhang med en i StatsUtsk:s betänk. ang:de 8:de hufvudliteln förekommande fråga. K. M. har nemi. föreslagit, att för 2:ne nya kapellförsamlingars inrättande mätte anvisas löner till 2:ne kapell-predikanter. I sammanhang härmed har K.