Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi sade det icke ens. Men vi visste det båda, och arm i arm gingo vi vidare, medan hela tiden tanken på hvad jag sett susade i mitt hufvud. Fru Dagmar var orolig. Men så var icke fallet med mig. Jag gick tvärtom ifrån henne med lätta steg och ett löje på läpparna. Jag var som en dåre eller en fanatiker, hvilken af intet kan rubbas i sin villa eller i sin tro. När jag kom hem, blef jag öfverraskad öfver, att min hustru ej gjorde mig några frågor. Och då jag ett par minuter förgäfves väntat därpå, sade jag i likgiltig ton, att jag mött fru Dagmar ute och följt henne hem. »Jag såg det,» svarade Olga, och jag inbillade mig, att jag spårade ett drag af missnöje i hennes ansikte. Men hon fortsatte ej ämnet, och jag kände mig glad häröfver, som om jag fått bekräftelse på att jag ej kunde snafva på de stötestenar, hvilka vanlige dödlige frukta. På mig hade emellertid denna lilla händelse ingen annan verkan, än att min hårdhet i känslan ökades. Olga stod mig från denna stund i vägen, och hvar jag gick tyckte jag mig se hennes ögon, hvilka förföljde mig. När jag satt hos fru Dagmar, när hennes hufvud låg emot min axel, när hennes läppar mötte mina, städse tyckte jag mig se dessa stora, frågande ögon, hvilka jag i inbillningen tyckt mig se blänka som stjärnor från den månbelysta terrassen. Afståndet var ju alldeles för stort. Jag kunde icke hafva sett dem. Och dock såg jag dem för mig, som om jag sett dem just då. Men de ingåfvo mig ingen annan känsla än den, att jag till hvad pris som helst måste blifva dem kvitt. Så var händelsevis en dag bestämd, då vi skulle deltaga i en stor artistmaskerad. Det var årets sista stora nöje, och fru Dagmar och jag hade lofvat hvarandra denna natt som en jubelfest, innan sommaren kom. Vi ville taga afsked af den vinter, hvilken vi betraktade som vår speciela tillhörighet, och jag hade i förbigående berättat för Olga, att jag ämnade gå på denna maskerad. Till min öfverraskning kom hon en dag och sade mig, att också hon ämnade sig dit.
Usta, 2:dra, 3:dje och 4:de momenten biföllos; 5:te momentet, angående medicinska fakultetens i Upsala flyttning till hufvudsladen återremitterades med anmärkningar; 6:te momentet bifölls, dock med uteslutande af orden: ”intilldess den öfvar föreslagna föreningen emellan medicinska fakulteten i Upsala och Carolinska medico chirurgiska institutet i Stockholm blifvit verkställd” samt med tillägg framför ordet å sid. 13 ”institutet”, af orden: ”Carolinska medico-chirurgiska”. S. D. Efter skedd föredragning af Sammansatta Lagoch Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 26, i anledning af väckta frågor om förändring eller förklaring af nu gällande stadgande, angående skyldighet att bygga och underhålla kyrka, Bih. till 11. St. Fröt. 1856 $ 1857. 9 Sami. 55 434 Prot.-Utdrag den 16 Juli 1857. prestgård, tingshus och härads-fängelse, bifölls Betänkandet i alla dess moment, utom momentet öfverst å sid. 9 af Betänkandet, angående dem, som höra deltaga i prestgårdsoch tingshus-byggnad, hvilket moment afslogs; och antog Ståndet i stället, för sin del, hvad Peter Jönsson från Jönköpings län, i sin Betänkandet bifogade reservation, uti samma ämne påyrkat. Den 16 Juli. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets nedannämnde den 4 och 13 dennes på bordet lagda Memorial och Utlåtande: N:o 39, i fråga om åtgärder till undvikande af penninge-remisser med posterna mellan Stockholm och de orter, der Banken har Låne-kontor m. m.; och N:o 40, i anledning af väckt motion om inköp af jord och skog för Tumba bruks behof. S. D.
Då jag påminner mig den långvariga öfverläggning, som inom de förenade Utsk:n ägde rum just i detta ämne, eller huruvida församlingarne skulle vara skyldige att sjelfve bekosta skolbyggnaderna, eller huruvida de härutinnan skulle äga att påräkna bidrag af Staten, och då jag desslikes påminner mig alt efter den långa öfverläggningen man slutligen kom till det resultat, att församlingarne bestämdt borde sjelfve bekosta dessa byggnaders uppförande, alldenstund man ansåg, att äfven i smärre församlingar, hvarom man här talat, likväl finnas sockenstugor, som för skolundervisningen kunde begagnas, — när jag påminner mig allt detta, säger jag, ber jag alt herrarne ville fästa sin uppmärksamhet härpå, och tror således, att då i denna §, efter så mycket debatterande inom de förenade Utsk:n, den princip blifvit uttalad att församlingarnc ensamme skola bygga och underhålla sina skolhus, Hr 212 Den i3 F e b r u a r i f. m. Gripenstedts förslag svårligen kan homma i fråga att kunna antagas. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att dåden antagna §:n innehölle, alt det åligger församlingarna sjelfva uppbygga och underhålla skolhus; ansåg Hr Landtm, att ett antagande af Hr Gripenstedts förslag skulle ändra det beslut R. o. Ad. i delta afseende fattat, hvarföre, enl. Hr Landtm:s tanke, Hr Gripenstedts förslag, sedan §:n oförändrad blifvit antagen, icke kunde blifva föremål för R. o. Ad:s pröfning. Hr Gripenstedt: Jag underkastar mig visserligen Hr Frih. o. Landtnäs förklaring, alt milt förslag ej kan komma under pröfning; men tior likväl, alt min rättighet hade varit att få propos. derpå, enär jag genast anmälde alt jag önskade detsamma som ett nytt moment vid denna §. 3 : d j e §: n. Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo: I afseende på den nu föredragna 3 §:n anhåller jag att fä göra några anmärkntr och skall dervid följa den ordning, hvartill de särskildta momenten gifva anledning.
— N:ö 27, i anledning af väckt motion om förändrade bestämmelser i afseende på universiteternas disciplinära domsrätt öfver de studerande: B. II. 658; III. 128, 475, A. 473; B. IV. 400; V. 42, A. 42. — N:o 28, i anledning af väckt motion om inrättande af förliknings-komitéer: B. II. 658; III. 128, 473, A. 473; B. IV. 400; V. 42, A. 42. — N:o 29, i anledning af väckt motion om ändring i KyrkoLagens föreskrift rörande tiden för barna-qvinnas kyrkogång: B. II. 658; III. 128, 473, A. 474; B.
I betraktande af dessa och andra skäl, delar jag motionärens åsigt om behofvet af en Statistisk Central-Bureau, men anser likväl icke Rikets Ständer böra föreslå planen eller formen för densamma, utan tror sådant böra ankomma på Kongl. Maj:t, som, derest inrättandet af en sådan bureau skulle i Nåder beslutas, bäst är i tillfälle att bestämma organisationen deraf, i förhållande till den omfattning och verkningskrets, Han vill deråt gifva; och är min tanke således den, att Utskotten bordt tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, det Kongl. Majrt täcktes i Nåder låta uppgöra och till Rikets nästsammanträdande Ständer öfverlemna förslag till en Statistisk Bureau, som borde hafva till ändamål att samla och efter en bestämd plan sammanföra alla sådane Sveriges Statistik rörande uppgifter och upplysningar, som för närvarande antingen alldeles icke eller ofullständigt och i spridda berättelser och meddelanden komma till allmänhetens kunskap.” Uti denna reservation instämde Herr Munck, B■, och Herr Bergsten. 8 Statsoch Ekon,-Utskottens Utlåtande, IV;o 2.3. Ank. till Exp.-Utsk. den i3 Dec. , kl. i e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om befrielse för invånarne i tUaddo församling af Stockholms Län fran skg Idig heten att uppföra och underhålla åtskilliga byggnader vid Grisslehamns Post-Contor. Uti ett till Hederv.
Detta siffertal är förmodligen ett tryckfel: ty hela hans Åbo-vistelse, äfven om man inberäknar tiden af hans Docentur, upptog endast nio år. Man finner dem i tredje delen af ”Vitterhets-Nöjen, utgifna af Sällskapet Utile Dulci” (Stockholm, 1769–81). Memoir-författaren Ehrensvärd. ”Johann Heinrich Kellgrens Leben und Charakter. Aus einer schwedischen Handschrift”. Införd i Allgemeiner Litterarischer Anzeiger (d. 14 Okt.) 1796. Denna anonyma uppsats, som härrör från C. F. Nordenskjöld, är ett slags Nekrolog, som till det mesta består af misstecknande personliga tillmälen i afseende på Kellgrens karakter, seder o. s. v. Hvad den innehåller om honom såsom skald, tänkare och granskare, är icke till alla delar osannt; men röjer, i sitt hela, ett lika oklart begrepp om hans brister, som om hans förtjenster. Se, i samlingen af hans skrifter, det elegiska skaldebrefvet ”till Christina”. Huru det ifrågavarande kunnat införas Kellgren oåtspordt, synes gåtolikt. Månne vännen Lenngren ville begagna ett tillfälle, då Kellgren tilläfventyrs under några dagar var borta från staden att genom meddelandet af denna ode nedslå de ej sällan förnumna anklagelserna för bristande religiositet och moralitet? Se, af Stockholms-Posten f. 1779, N:a 69 och 73: den förra innehåller det fromma poemet; den sednare, ursäkten. Nämligen i sitt första skick, eller såsom den läses i N:o 98 af årgången 1779. Den innehåller ett långt försvar för skaldens djerfhet att kalla en slik nymf ”dygdig”, ja uppmana Dygden sjelf att sucka öfver hennes bortgång; och polemiserar, med detsamma, mot det inskränkta begrepp, som sätter qvinnans dygd endast i ”kyskhet”. Följande utlåtelser måla tidslynnet.
Jag vill således icke bestrida, att utlåtandet i sakens närvarande skick bifalles. StatsUtsk:s uti. N:o 123 bifölls. Företogs till pröfning Bevilln.TJtskrs d. 2 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 10, i anledn. af åtskilliga till Utsk. remitterade motioner, ang:de tullen å Rån Finland inkommande varor. Frih. von Schulzenheim, Dav.: Då jag nu täger mig friheten att yttra några ord i anledn. af BevjlIn.TJtsk:s framställda förslag, ”att R. St. måtte hos K. M. i und. an”hålla, det hädanefter icke något särskildt undantag för ”Finland måtte äga rum, utan detta land vara underkastadt "samma tullafgifter, som i allmänhet af R. St. å inkomman - "de varor blifva bestämda,” skall jag icke åberopa stadgandet uti 12 §. Reg.bl, emedan jag då säkerligen skulle mötas med det inkast, att Bevilln.SJtskrs förslag, såsom varande framstäldt i önskningsform, icke skulle kunna anses leda till någon slags inskränkning eller begränsande af K. M:s uti nyss omtalade §. stadgade rättighet, att med främmande magter afsluta traktater; utan jag skall, med åsidosättande af alla formfrågor, blott hålla mig vid saken. Jfag skulle då tro, att, innan en så beskaffad önskan som den ifrågavar. tili K. M. framställdes, det borde närmare undersökas, huruvida den åsyftade förändringen under närvar, förhållanden kan vara fullt verkställbar, utan att i mer eller mindre mån laedera andra bestående interessen. Till dessa interessen räknar jag i första rummet consuinenternas, hvilket, ehuru producenternas visserligen synes böra få intaga första rummet, likväl tolde böra åtminstone så vida afses, att det må skyddas för. ett alltför tvärt afbrott genom en så ingripande förändring, som den ifrågavar. Till dessa interessen räknar jag dernäst det, sorn är fästadt vid den icke obetydliga transitohandel!), hvilken blefve afbruten, eller åtminstone i betydlig mån minskad, om K.
Utaf detta belopp har Kongl. Stats-kontoret aflemnat: under November sistlidet år R:dr 1,000,000: — » December samma år » 1,400,000: — » April innevarande år » 272,788: — » Augusti dito » 1,104: 96. „ 2,673,892: 96. utgörande således det belopp, Riksgälds-kontoret hade att ytterligare från Kongl Stats-kontoret erhålla, R:dr 342,586: 39. Det årliga bidraget af statsverkets inkomster, som vid 1858—1860 års riksdag, enligt då fastställd riksstat, anslogs till bestridande af de å Riksgälds-kontoret anvisade statsutgifter, har för sistlidne år med hela sitt belopp, 2,059,790 R:dr, blifvit från Statskontoret till Riksgälds-kontoret aflemnadt, nemligen: under Februari månad 1863 med R:dr 500,000: - » Juni » » » 400,000: — » Oktober » » » 459,790: — » November » » » 700,000: — Summa R:dr 2,059,790: — I afräkning å enahanda bidrag för innevarande år, har Riksgäldskontoret redan fått från Stats-kontoret emottaga: - 93 — under sistlidne Januari månad R:dr 300,000: » » Juni » " 359,950: eller tillsammans R:dr 659,950: — Förräntandet af Riksgäldskontorets kontanta behållning.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot 26 § af SlalsUtsk:s förevar, utlåt, gjorde anniärkn:r föranleda till samma §:s återremitterande. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Då R. St:s Reviso rer och, på grund af deras berättelse, äfven SlatsUlsk. tillstyrkt den åtgärd, sorn i 31 § föreslås, anser jag, alt de något öfverskrida gränsen af sin befogenhet. Att, såsom orden lyda: ”hos K. M. i lind. begära, att frågan om utfärdande af det nya reglementet måtte, sä snart sig göra later, varda till afgörande företagen, ” torde väl vara onödigt, emedan tvifvelsutan Konungen icke lärer underlåta att afgöra denna fråga när sig göra låter, och vederbör, icke elier lära underlåta att föredraga den till afgörande sä snart ske kan. Utsk. i sitt tillstyrkande fortfar: ”att jemte fastställandet af öfriga, för mynlningens behöriga verkställande och förlusters undvikande erforderliga controller o. s. v.” Men hvartill skola dä embetsverk tjena, om det skall behöfvas att R. St. påminna om sådant? — Vidare: ”den föreskrift mätte uti reglementet i nåder meddelas, att, vid inoch ulprobering af silfver och andra metaller, en och samma method alltid skall begagnas.” Ar delta en detalj, som det tillkommer R. Sl:s Revisorer att upplaga och StatsUlsk. alt reglementera uti? Huruledes kunna de vela om en och samma niethod alltid är lämplig ali begagna vid dessa operationer? Äro de hithörande vetenskapliga rön ett ämne för dessa auctorileters befattning? Ar det icke möjligt, att man också först mäste probera melhoden att probera myntet. Vetenskaperna göra ständiga framsteg; den method, som i går var den rätta, ur i morgon den orätta; men, för att utröna den enas företräde framför den andra, fordras försök med de olika proberingsmethoderna.
Och härefter fortsatte de tysta sin väg, tilldess de fingo höra rösten af pappa, som kom kilande efter dem: ”Elisabeth, min gumma lilla, skall du icke helsa på magistern? Jag har honom med mig här.” Fruntimren vände sig om och sågo pappa komma emot sig, med Wallinder under armen. På den unge predikantens sköna, manliga drag låg ännu det heliga och lugna allvaret. Fru Borgensköld helsade hjertligt, och tackade enkelt och djupt rörd för den uppbyggliga predikan. Wallinder bugade tyst; men då han straxt derefter vände sig till Hilda, som förblifvit tyst, och underrättade sig, huru hon befunnit sig efter den sista trefliga aftonen han tillbragte på Lindfors, tog löjtnanten tillfället i akt, och hviskade den förfrågan till sin fru, om det icke lät göra sig, att bjuda magistern till middag. Fru Borgensköld nickade bifallande åt sin man, och vände sig genast till Wallinder med den vänliga inbjudningen, att göra dem sällskap till Lindfors, och der tillbringa det öfriga af dagen. Wallinder krusade väl litet, och försäkrade att han kom att besvära alltför ofta; men de små, icke just allvarliga invändningarne öfverändakastades snart af fru Borgenskölds lilla vältalighet och löjtnantens försäkran, att ju längre man krusade på kyrkogården, desto längre fick man vänta på middagen, hvilket skäl han för sin del fann mest bevekande. Saken var således snart uppgjord. Nu körde den gamla, ensitsiga schäsen fram, och då Wallinder ej såg plats för mer än en, frågade han, vänd till Hilda, huru fröken färdades. ”Jag går med pappa.” ”Ja; men nu är ju fröken Hilda så god och åker med mig? Det är verkligen en tillräckligt lång promenad, att gå till kyrkan, utan att äfven gå tillbaka, och jag vågar hoppas, att fröken icke afslår min bön.” ”Men,” invände Hilda, ”det blir alltför tråkigt för pappa, att gå ensam. Nej, jag kan icke tillåta mig detta.” ”Nå, då ställa vi till på annat sätt,” inföll Wallinder uppfinningsrikt. ”Löjtnant
I Stockholm: hos rodaktion-n, i bokladorna samt a tidningskontoren. (Lea.) Sveriges litleratur&lt;k \ historia stå namW nen Lea och Wilhelm von Brauh nära förenade. Jag tänker nu ej endast på den sunda och ljusa världsåskådning, det äkla svenska kynne och den kvickhet, som för båda äro så utmärkande — von Braun naturligtvis här företrädd af sina bättre dikter, de enda han själf gillade — utan ock på någotannat. Kolumbus upptäckte Amerika, Berzelius selen och thorium, Nordenskiöld nordostpassagen, Stanley Livingstone, men Wilhelm von Braun upptäckte Lea. Det var vintern 1857 och Braun hade lagt sig i ide. Den s. k. glade skalden brukade, som man vet, då och då uppsöka ensliga, undangömda vrår, där han långliga tider gömde sig undan för att » få vara i fred ». Denna gång hade han dock valt en plats så nära hufvudstaden, att hans därvarande, mera förtroliga vänner ej alldeles förlorat honom ur sikte samt till och med fått. tillstånd att någon gång helsa på. Och så begaf det sig, att en vacker vinterkväll ' det ofvan nämnda året sågos några slädar styra kosan öfver Ladugårdsgärdet, gamla Lidingöbro och fram till Islinge, där v. Braun hyrt sig en stuga. Slädarne medförde som själf budne gäster till skalden-eremiten: presidenten Westerstrand, auditör August Blanche, lektor Herman Bj ursten, kammarjunkaren Karl af Kullberg, kunglig-sekreteraren och (jag hade så när sagt kunglig-) republikanen Johan Gabriel Carlén, artisten Hallbäck, bokförläggaren Brudin m. fl. Som gästerna hade sig välbekant, att värden, då han slagit sig ned å landsbygden och på skärpen arbetade, aldrig hade » varor » hos sig, hade sådana, både till kvalitet och kvantitet af bästa sort, medförts. Den minnesrika festen i von Brauns sluga skildrade sedan Herman Bj ursten å en middag, som vid Leas första besök i Stockholm 1863 för henne hölls å Blå porten. Bl.
Att, som redan 12 år efter IndelningsContractet af den 27 April 1G85, eller år 1697, uppsattsen på hvad en Båtsman i Blekinge bestås utgjorde 24 Daler Silfvermynt, och Indel* ningen uti Södra Möre* vid samma tid verkstäld, anslår 24 Daler Silfvermynt, behållen Persedel-Ränta på hvarje Båtsman, skall uti Blekinge beräknas 24 Daler Silfvermynt öfver hufvud på hvarje helt Rustnings - Nummer ellef Rusthåll; likväl 3:0 Om något Hemman med ett mindre Ränte - belepp än,da till 20 Daler Silfvermynt, eller flere» hvilkas Ränta sammanlagd icke upp-' går till mera än q o Daler, skulle befinnas vara af sådan god egenskap att ensamt eller ds arjdre sammansatte kunna för 30 Daler behållen Stuts-Tit skottets Betänkandetis Isjjjj Ränta rusta Båtsman, böra de dertill, utan fyll-* nåd i Räntan från andré Hemman eller Lå-. genheter, i Rustnings-Längden uppföras, 4:0 Att, vid genomgående af förra Indelningsverk» det befunnes Nummer, hvilka hade utöfver 24 Daler till Båtsmans-rustningen anslagne, bör det öfverskjutände Ränte-beloppet frångå att antingen förmera nya Nummer ellerj läggas till andra. 5:0
Kommittéen anser sig böra i underdånighet förorda, det Södra stambanan må bestämmas att dragas från Finjasjön öfver Elmhult, förbi sjöarne Möckeln och Salen, vester om sjön Algunnen till Nässjö, och vidare, öfver Tenhult , genom Jönköping till sjön Stråken och Falköping, utan afseende derpå, att denna rigtning medför en ökad banbyggnad af 13000 fot och kostnad af 1,647,016 R:dr i jemförelse med den så kallade Lagalinien. I sistnämde hänseende tillåter sig Kommittéen att åberopa den vid jernvägsbyggnaderne vunna erfarenheten, att en vid första undersökningen svårare befunnen terräng alltid lemnar tillfälle till större förbättringar, och derigenom förminskad kostnad vid verkställigheten, än en lättare, samt är dessutom fullt öfvertygad, att den större nyttan af berörda linie, såväl för det vidsträcktare område, hvarpå den, i jemförelse med Lagalinien, kommer att utöfva inflytande, som för det allmänna, skall flerdubbelt gälda den något högre kostnaden. Såsom förut är antydt, kommer genom Nässjöliniens antagande sträckningen emellan Tenhult och Nässjö af 2 mil 4900 fots längd att tillhöra Södra stambanan och sålunda att tidigare utföras, än om den sistnämde anlägges efter Lagalinien, i hvilket fall berörde mindre vägsträcka icke skulle komma till utförande förr än i sammanhang med Östra stambanan. I betraktande af den rörelse, som redan äger rum emellan Ekesjö och Jönköping samt de strax öster om Nässjö belägna Norra och Södra Wedbo häraders fruktbar 8 - 58 het och stora befolkning, uppgående till 50,000 personer inom en krets af 3 mil på hvarje sida omkring Nässjö, samt nuvarande svåra kommunikationer, anser Kommittéen linien emellan Nässjö och Jönköping i och för sig såsom särdeles fördelaktig, hvarföre ock det tidigare utförandet af den dertill hörande delen emellan Tenhult och Nässjö icke kan annat än vara en förmån för det allmänna, helst den Ostra stambanans banbyggnad, såsom visadt är, dermed lika mycket förkortas.
Jag åter anser den som en mogen man; derföre vill jag ock, att dess målsmän skola handla, såsom det anstår män. Om det sista yttrandet varit riktadt emot mitt anförande, får jag förklara, att jag sett i Utsk:s tillåtelse lill oinskränkta cassa-creditiver samma fara, som talaren sett uti en oinskränkt lånerörelse. Kär vi komma till detta ämne, skall jag derom yttra mig. Man missförstår Bankens syftemål, då man lägger hos styrelsen deraf en återhållande kraft mot näringarna, Detta är min trosbekännelse; jag utsäger den och tror ej, att den skall föranleda någon farhåga. Jag vädjar till dem, som med utmärkt skicklighet uppställt betänk., om de ej gjort det under förutsättning att, på sätt Hr Lefre'n ansett, Banken vore ett spädt barn. Jag har ej klandrat, att Utsk, så gått till väga; men jag har förklarat, det jag önskar, att från Representationen måtte uttryckas, att någon fara ej ligger i större latitud, lemnad åt Bancostyrelsen. Jag hade önskat och hoppats, att personer med mera erfarenhet och mera sjelfständig förmögenhet, än jag, skulle hafva uttalat dessa principer; men då jag ej hört någon annan göra det, måste jag höja min röst för att bestämdt förklara, att med en förståndig och rådig Bancostyrelse kunna följderna blifva goda af de grundsatsers tillämpning, sorn betänk, innehåller, men att motsatsen visar sig för mig, om man inskränker styrelsen inom sådana gränsor, att den ej kan uträtta det goda, sorn man af den har att vänta. Hr Gunther, Carl: Den utförlighet, hvarmed jag yttrade mig i början af discussioqen om grunderna, har beredt mig den fördelen att nu kunna vara kort för att visa, hurq. påföljden uppkommit af grunden. Om Utsk. fästat mera af-^ seende på skiljandet från Banken af den lånerörelse, sioni dermed ej är förenlig, hade mycket af de discussioner, sora här uppstått, undvikits, och man hade kommit til{ det re-; sultat, att näringarna ej blifvit uppoffrade för Bankens bestånd.
Kunde man med säkerhet påräkna, att som en följd af de afstumde frederne, wi singö glädja vsi af en fri fart med wära producter; sä skulle med dea nedsättning i nllwerknings pris, som efter ett fredligt inhemst! tillstånd, bör kunna päräknas, Jernhandlermgen, under åtnjutande as manliga förmäner hwisier - BetjeningenS Namn Gamla Staten Nya Slaten Indrag ningar Apmärfningar Mariestads Magazin. 7 Förwaltare i lön och hushyra « Lidköpings Magazin. i Förwaltare i lön och hushyra 220 222 202 2T2 Antingen Mariestads eller Lidköpings Magazin är fLreflager till indragning, och derföre har Magazins-Förwullare, lönen i sistnämnde ställe blifwit upförd i Jndragnings-CMMNrn. örebro Magazin. Slotts-Skrifwarens arfwode för besörjande! af Ma. gazins Förwaltningen " Alolts-Skrifwareu har indeld lön som ivid nu »varande innehafivares afgång indrages da Magazinsförwaltaren får 200 R:d. i penningclön. 30 32 7 222 Carlstads Magazin. i Förwaltare i lön och hushyra - 222 222 — Westerås Magazin.