Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 16 Juni. 163 den, att hvar och en i trossaker endast bör följa den öfvertygelse hans samvete honom förestafvar, samt att han härföre icke erkänner någon annan auktoritet än den Heliga Skrift; att dessutom historien nogsamt vittnar, att alla förföljelser för religionssaker förfelat sitt ändamål, samt endast tjenat dertill att, såsom de skarpsinnige stiftarne af 1809 års grundlag erinrat, tillskapa skrymtare samt alstra fanatiska sekler och blodiga förföljelser,'alt de tillämpningar af hårda straffbestämmelser, som hos oss blifvit gjorda emot olika tänkande, endast bidragit till, alt bos främmande nationer väcka förakt förden barbariska lagstiftning, som i delta afseende hos oss är rådande, samt att då religionsfriheten numera är erkänd i alla Europeiska stater med undantag endast af Toscana och Ryssland, der likväl samvetstvångel på långt när icke är så tryckande som här, enär det derstädes är tillåtet för andre än de, som bekänna sig lill den rådande Statsreligionen, att bekläda embelen, det måsle för Svenska Folkets ombud vara föga hedrande, alt kämpa för bibehållande af lagbud, som i den civiliserade verldens omdöme skall i humanitet och sann uplysning sätta oss långt efter det Europeiska Turkiet. Ja! jag kan icke härvid undgå att anmärka, huru det är i hög grad för känslan sorgligt, att förblindelsen hos representanterna af ett kristet folk kan vara så stor, att man yrkar bibehållande af lagar, som stadga straff mot oförvitliga medborgare, för det de följa sitt samvetes öfvertygelse, då likväl uplysningen i detta afseende är så stor bos Turkarne, att religionsfriheten blifvit af dem erkänd; såsom bevis, hvarpå jag vill anföra de märkvärdiga ord som Reschid Pascha vid Sultanens besök i Adrianopel år 1845 yttrade: ”Vår allernådigste Herre” säger han, ”önskar sina Museimänska ”undersålers välstånd och trygghet, men han önskar ock att de ”Kristne och Judar, hvilka äro hans undersåter, skola åtnjuta samma ”skydd.
Ingen expedition öfver något Riksens Ständers beslut må utgå förr, än densamma blifvit enligt Riksnämndens förslag, uti Stånden behörigen justerad och underskrifven. För uppsättande och ,expedierande af Riksens Ständers skrifvelser och beslut samt af riksdagsbeslutet, tdlsälles af Riksniimnden ett Utskott i den ordning, som i 2g: §. sägs. I detta Utskott ege en ledamot af StatsRädef den Konungen dertill förordnar, rättighet att öfvervara riksdagsbeslutets justering i de delar deraf., som röra honungens yttranden. De från samtlige Ständer utgående akter och handlingar undertecknas af Landtmarskalken och Talmännen allena, dock undantagande riks - Förslag till ändring, i Grundlag. — Riksdags-Ordn. 57 dagsbeslutet, hvilket af samtliga Riksens Ständer underskrifves och besegles. öfriga expeditioner underskrifvas af Landtmarskalken, Talmannen eller Ordföranden. §• 73. Stadna Riks-Stånden i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen eller till vissa delar skiljaktiga meningar, då skall hvarje Stånds beslut getiom Protokollsutdrag remitteras till det Utskott, som med målet befallning haft, hvilket åligge, att mening arne, så nära möjligt är, sammanjemka och med Förslag Öfver denna jemnkning inkomma till Riksens Ständers Plena, som öfver den yppade frågan sedermera definitift beslute. Skulle detta försök till jemkning fruktlöst aflöpa, utvälje Riksens Ständer i sina särskilda Plena, genom allmän omröstning, till en Nämnd, att förstärka det Utskott, till hvars handläggning målet hört, så alt Ledamöterne blifva Tretio af hvarje Stånd, hvilka samfäldt röste, såsom 33 §. föreskrifver, öfver den tvistiga frågan, och äge att densamma med Riksens Ständers rätt ajgura. 74. De allmänna Stadgar och Förordningar, hvarom Konung och Ständer under Riksdag gemensamt beslulit, skola dock endast i Konungens namn och med Dess underskrift utfärdas. (§. 73 uti nu gällande Riksdagsordning skulle utgå.) §. 65.
En officer mäste hos oss duga till något mera, än att blott vara en truppman. Vårt politiska hushåll är så inrättadt. I en liten stat är befälets förståndsbildning ännu vigtigare än annars. Derjemte mäste vi vid vår officersbildning också afse fredliga förhållanden, som de stora staierne ej behöfva, der krigen äro ofta infällande, krigshärarne stående, i städer förlagdc, officern i ständig tjenstgöring, alltid i be röring med sin trupp, olta med den boende under samma tak. Ryssland har i Kaukasus, Frankrike i Algier, Österrike i Ungern och Italien, England i Indien, ständigt öppna sår, dessa fack för krigareyrket. Vi deremot bo icke så nära slagfälten. Detta är visserligen icke fördelaktigt för vår militärbildning, men denna mäste stärkas genom andra medel, än att göra våra officerare enbart till dug lige tjenstekarlar, så mycken aktning delta i och för sig må förtjena. Mängden af våra officerare äro större delen af året skild från sin trupp, i mycket mera beröring med aila mcdborgareklasser, än i något annat land. Deras bildning måste afse dessa förhållanden för alt, i jembredd med an dra klassers, åtnjuta samma medborgerliga anseende. Dessa äro skälen hvarföre hos oss en gemensam skolundervisning är att föredraga framför elementarundervisning vid krigsskola. En annan olägenhet af vår krigsskolas förening med elementarskola är den gemensamma kaserneringen och den gemensamma disciplinen. Kaserneringen, mindre lämplig för barn, är ännu olämpligare för äldre, mera bildade ynglingar. För dem är detta tvång att sammanbo med en stor mängd och deribland många yngre, icke blott mindre angenämt, utan äfven är det störande för sinnet, att då studiet idkas och en inre betydelsefull utveckling föregår, icke någon del af dygnet få vara ostörd af det rörligare lif, som uppkommer genom mångas sammanboende. Men en ännu större olägenhet är den gemensamma disciplinen, som måste blifva en följd af äldres och yngres gemensamma uppfostran, och som derföre icke kan blifva en verklig krigsdisciplin.
Hurn som allmänna upmärksamheten redan länge warit fästad pä det sätt som cn betydlig del af Statens tilgängar bkifwit anwända; Huru som nationen med smärta sett stora summor förswinna, utan nytta för Ann-'erne, utan försm ar för Fäderneslandet; at Rikets Ständer, öswcrtygade at Konungen delade deras känflor och deras tänkesätt i detta afseende, lrodt sig för Hans Magt lätta det obehagliga af et sädant företag, dä de i nationens namn waga-> de påminna om redogörelse för allmänna medlens förwaltning, dä de anhölle at Hans Mast täcktes förordna en C omild , som skulle wara skyldig infordra och gransta ej blott räkenstaperne för alla de särskilta CommisiariaL och Krigs - Departementer, som haft at göra med Ann Hns 248 Den 13 Julik. Armeens eller Flottornes behof, men äfwen buruwida de bewiljade Traetamenten warit enlige med Författningarne, huruwrö« de förmcnligaste anbud wid Lewerantser blifwit antagne, eller köpet serskildt afflutadt? Änteligen huluwida de anstaffade waror blifwit riktigt wärdade, eller desamma i orätt tid eller utan / nytta förstörde och förderfwade ? Riksens
Sill mä blifwa aldeles fri. Z-oAk ägare af Trankokerier och Sillsalterier ej maga i sin handtering lida annan inskränkning, än den, ar wara förbundne ar i krönra kärl lemna god wara. 4:0. At wid Trankokerierne Grumfets utfpolning i wattnet förhindras genom möjligast täta Dammar; böranves inga nya Tran k oker i er anläggas, der ej säkra Dammar kunna upföras. 5:0. Ar all urfläppning af Grumftt i sjön fök bjudes; Sjette Bandet. 1572 Den Zi Mars. e. m. bjudes; samt at om detsamma ej inom den i:sta Junii af agaren ar bortförd utur Dammarne tvid de Trankokerier, som aro anlagde wid hafsbandet, det ma wara hwar och en som sig bertil infinner tillåtit, at, utan minsta betalning det afhämta, wid Ec Hundrade Riksdalers böter för den, det hindra söker. 6:0. At Fifferi-Intenäenten mä blifwa älagdt, at hafwa sin bostad wid medlec af Bvhuslandffa Skärgarden, hwarigenom Sillförare undgå at betala den til honom annars älagde afgift, dä de ej i Götheborg afhämta frisedel», samt at det mä blifwa hans egen förlust, om han, tills denna afflyttning ffett, ej i rättan tid före Sillfiffet infinner sig i Skärgärden för at märka Bätsegel, dä den Sillförare, som i denna händelse bar omärkta segel, men gvitto för den til Konal. Maj:t och Kronan erlagde afgift, ar utan answar och ätal derföre. 7:0. At den sig lil Siilförning amnäler mä göra det wid allmänna luxeringeu, eller sedermera hos Kronofogden i orren, wid strängt answar för denne eller annan Krono-Betjent, som derföre mera upoär an den waniiga afgiften til Kongl. Maj:t och Kronan ; och 8:0.
N:o 270, innehållande anmälan af en anledn. till anmärka, emot Konungens vederbör. rådgifvare. Llr Frill. o. Landtm, förklarade, att denna anledn. till anmärkt], komme, jemlikt 29 fj:n Riksd.Ordn., att till Const.Utsk. remitteras. Lades på bordet nedannätnnda från Utsk:n inkomna memorial, ut!åt:n och betänkm, nemi. från StatsUtskottet: N:o 25o, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o i44i N:o 2.51, i anledn, af återremiss å utlåt. N:o 146; N:o 2Ö2, i anledn. af Gr. Mörners, J. A., motion om beviljande af anslag till försök för bestämmande af den bä sta modell för slagkruts-gevär; N:o 203, i anledn. af Hr Dalmans, W. F., motion om beviljande af ett anslag ät Sjömanna-sällskapet, tili befor drande af de med sällskapet afsedda ändamål; N:o 254, i anledn. af väckt motion om nedsättning i arrendet för militie—bostrillet Boda; JN:o 2.55, i anledn. af väckt fråga om upphörande af Skinskattebergs bergslags-privilegier; Deu 8 Augusti «. m. 189 Allm. Besvärsoch Ekon. Utskottet:
Om räkenskaperna binwil framlagda för Iliksens Ständer Hade jag och manga andra ej samlar i mörker. Det är mig sagt, att afskrifningen blifwir gjord; jag we ej Hwad jag skall tro; det är ju oskyldigt att betära uplygnjng. StatsRädetS Prorocoller som nu i Constitnriong-Ulskottet blifwit granskade, mat« te dervn, kunna meddela den bästa kunskap. More en sadan afskrifning bewiljad, kunde sädant anses för ganska obilligt, ty hwad Societeten möjeliglwis kunnat förlora pä Finland har den under de senare ären fält mängfaldigt ersatt i Götheborg. Jag nämner detta blott i hopp att bliswa uplyst och tror att man ej bör tadlas om man söker uylysningar, när man ej sjelf sär se. Grefwe biörnar, Xäolfih 6öran, wille witzt ej mihkanna nägons rätt att begära och fa uplysning. Han wille för öfrigt försäkra den warda ledamsten, atl wid den läsning han och de öfriga Constikulionö-Utskottets ledamöter af StatS-NadelS protocoller förrättat, inga spär funnits till någon förändring med den omtalade afskrifningen, men förnyade tillika sin anmärkning, alt detta tillräckelige» tydligt kunde synas af Stats-Utskottets meddelade betänkande rörande StatSweckecs inkomster och utgifter. Friherre klomiNA, Llass, försäkrade, att under den lid hqn warit ledamot af StatsRadet ingen fraga warit om en sadan afskrifning och trodde sig äga goda skäl akt tro del den icke eller före hans tid blifwir wäckt. Friherre ^älsrcroutr, L?rl Iohan, instämde i Den 22 Irmii. 7Zl i samma förklaring men erinrade, att Friherre 8tael troligen irrak sig genom erhällcn underrättelse om en annan fräga rörande den bewillning Tall Ärende Societeten borde för sin winst erlägga, hwilken werkeligen i SkatoRädet förcwarit.
R:dr skulle komma alt i Stats-konlorets löne-anslag ingå, ansåge Kongl. Majit, att detsamma icke borde vidare serskildt upplagas, äfvensom att, ehuru, i följd af nämnde embetsverks lönereglering, utgifterna å anslaget till chartae sigillatae-om kostnader, i gällande stat beräknadt till 70,000 Ridr, komme att minska; med hvad, som motsvarar deraf utgången provision till kassören i chartee-sigillatae-verket med 473 Ridr, denna obetydliga minskning icke måtte föranleda någon förändring i nämnde förslags-anslag, utan detsamma beräknas till enahanda belopp sorn hittills. I påföljd af Utskottets i föregående punkt gjorda framställning, afslyrker Ut skottet hvad Kongl. Majit, sålunda behagat föreslå och hemställer, att dessa anslag måtte fortfarande å riks-staten oförändradt uppföras med 73,316 Ridr. Ofver-Intendent s-Embet et. 4:o Då Kongl. Museum, för hvilket ett anslag af 1,670 Ridr 32 sk. för närvarande funnes uppfördt å åttonde hufvudtiteln, hörde under bemälde embete, ansåge Kongl. Majit lämpligast, alt berörde anslag öfverflyttades till sjunde hufvudtiteln och sammansloges med det der för Öfver-intendents-embelet upptagna anslag, som följaktligen skulle erhålla en tillökning af 1,670 Ridr 32 sk. Som ifrågavarande öfverflyttning leder lill Veda och ordning i räkenskaperna, tillsl yrkes, att Rikets Ständer dertill lemna bifall. Post-verket. S.o
St:r vid 1820 års Riksdag beviljat Iggeström 7000 R:dr, såsom missräknings penningar, för att å Balancen afskrifva?; och den ena hälften häraf, eller 35oo R:dr, vore inbegripen uti den summa af R:dr i6,Sq4: '9- 6., hvarå den inlöste Förskrifningen vore utgifven och ränta betald, Hr GeneralMajoren måtte återbekomma den å nämnde 35oo R:dr beräknade och erlagde ränta intill den i November 1823, då dessa 35oo R:dr på Capitalet blefvo afskrifne. I anledning hvaraf de, år 1825, församlade R. St:rs Hrr Revisorer, till hvilka denna Restitutionsfråga blifvit af Hrr Fullmäktige hemsfälld, yttrat sig; att, enär förrberörde 7000 R:dr blifvit Iggeström beviljade, såsom missräkningspenningar eller lönförhättring, det med R. H. St:rs afsigt syntes vara närmast öfverensstämmande, att Cassabristen ansåges redan åri8i8, då Iggeströms befattning vid Discont Verket upphörde, vara förminskad med 7000 Rtdr; och på hvilken grund Hrr Revisorer tillstyrkt Hrr Fullmäktige, att till Hr GeneralMajoren von Utfall låta restituera den å merberörde 35oo Rtdr ifrån Förskrifningens utgifningsdag och till den 1 Nov. 1823 godtgjorde ränta; i följd hvaraf samma ränta under d. 7 Dee. 1825 blifvit med 583 Rtdr 16 sk. utassignerad, så att beloppet af den ränta, som Hr GeneralMajoren von Utfall betalt och kommit Disconten till godo, utgör Rtdr 2992: 2. 7. Btco. — Och som uti Liquidationen med Malms ConcoursMassa ränta blifvit intill den 1 November 1823 beräknad å den andra Betänkan den, N-.o ag5.
Gästgifware i de större Städerna böra wara alldeles stulde ifrån Formän och Skjutsrättare, hwilke sednares pligt är, at med Hästar, Sadlar, Magnar, Kärror, Slädor, Selar, och Batar wara för» sedda; och bör IrlaZillraten En eller Twänne gänger vm äret undersökning göra, om Skjutslagets Hastar och Resetyg äro i behöngt stand, dä allt odugligt ogillas och den stjutsstyldige wid lämpeligt wile förelägges, at fu.rgodt genast i stället anskaffa. ^ k. 4- Uti de Städer, der ingen stor handel eller genomfart är, sä ock pä Landet, stola Gästgifware tillika wara skjutsare, och salunda ställa sig til noga efterlefnad, hwad uti denna Förordning stadgadt är; Börande Landshöfdingen noga tilfe, at alle Gästgifware, som äga Hemman, Jord, eller andra förmäner, hwarföre stjuts dem åligger, sadan skyldighet wid Gästgifwaregården utgöra, med det antal Hästar och i den ordning som wederbor, sä at de, under hvarjehanda förevändning, ej mage derifrån befrias til öfriga Sjutslagets betungande. s. F. De som uti Städerna eller pä Landet aro förordnade, at skjutsa med Bät, stvla wara försedde ätmindstone med twänne, en större och en mindre, efter Sjöns storlek som öfwerfaras stansa böra de ock ester ärsens tid hafwa nödigt folk til rodd och segling. 8, Hr - §. 6. Gästgifvare stola för
Jag skulle således tro, att kanske inga af de medel StalsUtsk. anslagit vore bättre använda, än dessa; då derigenom hela landet finge tillfälle att begagna denna kur. Jag får således förena mig med Frih. Cederström och Hr von Hartmansdorff. Hr von Hartmansdorff: Jag är hufvudsakligen förekommen af Gr. Lewenhaupt och anhåller få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå att, då summan blott är begärd för ett ställe och för en viss uppgifven läkare i hufvudstaden, så bör hon väl icke anses så otillräcklig för ändamålet, som vissa talare bär hafva förmodat. Tvertom skulle, om detta anslag beviljades och man funne att det medförde nyttig verkan, en god början vara gjord. I afseende på de olika uppgifterna om kurens framgång eller misslyckande, får jag äran nämna att, då denna fråga förra gången var under öfverläggning, kom lill mig, just som hon slutades, en garnisonsofficer och uppgaf, att kuren hade blifvit med framgång använd. Jag anmodade honom då alt offentligen säga det; men han svarade: ”jag yttrar mig aldrig här,” och med detsamma förklarades öfverläggningen vara fulländad, så att jag icke heller kom att framföra hans uppgift. Nu är denna officer ej här och jag kan, utan hans tillstånd, ej nämna hans namn, utan måste inskränka mig till detta yttrande hvad Stockholms garnison beträffar. Genom underrättelser, som jag har tillfälle att ärligen erhålla från särskilda delar af riket, vet jag dessutom att kuren i flera landsorter haft framgång, likasom förhållandet varit hos doktor Akerman härstädes. Då jag nu hör Gr. Sparre anmäla sig och då han troligen ämnar upprepa ett skäl, som förra gången af honom användes, nemi. att man ej må för moraliska laster nyttja kroppslig späkning eller kroppsliga botemedel, så vill jag, medan jag har ordet, förskottsvis svara derpå, att i fall det förhölle sig så, borde alla sådana straff som drabba kroppen afskaf fas? - Den 3 Maj. 369 fas? Jag vet att dylika meningar hafva anhängare, men jag tror ej Gr. Sparre i allmänhet tillhöra dem. Det vore då märkeligt om han i detta fall ville göra undantag från en regel, den han i andra fall gillat. Hr Ribbing, Arvid:
Detta förslag hade af Rikets Ständer bifallits endast så till vida, att bränningstiden blifvit utsträckt från två månader till fem, deraf tre på våren och två på hösten, med öppen rätt för hvarje tillverkare att utöfva handteriugen under tre, hvilka som helst, af dessa fem månader. Om än de antydda olägenheterna genom denna utsträckning i någon mån afhjelpts, eftersträfvade dock tillverkaren fortfarande den frihet, som hvarje annan näringsidkare åtnjöte. Kongl. Maj:t, som, genom tillvaron af de så kallade mindre brännerierna, funnit sig förhindrad att i ofvannämnda Proposi - 4 Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och .Ekon - Utsk. Betänkande N:o 1. tion föreslå borttagandet af alla band i afseende å tiden för bränvinstillverkningens utöfvande, ansåge nu, sedan dessa brännerietblifvit afskaffade, hinder icke böra möta för beviljandet af full frihet härutinnan, utan annan inskränkning i hvarje tillverkares rätt att välja den tid för rörelsens bedrifvande, sorn syntes honom lämpligast, än att, för lättnad och besparing vid kontrollen, året indelades i vissa terminer samt ett visst minimum utsattes för bränningstiden. Visserligen kunde häremot invändas, att bränvinstillverkning under den varmare årstiden icke läte sig med någon fördel utöfva och att således sommarmånaderna skulle utan olägenhet kunna såsom bränningstid undantagas; men ett sådant undantag vore ett band, som onödigtvis lades på tillverkaren, hvilken torde böra sjelf få afgöra hvad som för honom kunde vara fördelaktigt eller icke. Dessutom funnes i landet åtskilliga pressjästfabriker, hvilka säkert icke skulle underlåta att, om frihet beviljades, utöfva tillverkningen hela året om. Ehuru det icke lärer kunna bestridas, att vintermånaderna äro den mest tjenliga tid för utöfvande af bränvinstillverkning, särdeles på landet, synes likväl denna omständighet icke innebära tillräcklig grund för bibehållandet af en inskränkning, hvartill numera icke finnes samma anledning som förr och hvilken icke kan undgå att medföra större eller mindre olägenheter.
Må de gifva sina kära män (eller är det ännu en kort tid endast fråga o m fästman o c h fästmö) ett handkläde, 30 ä 40 cm i fyrkant, att vid sockenbud medföra i handboken; högst behöfligt både som altarduk vid sjukbädden och till kalkens o c h patenens aftorkande. Sköna mönster till sådana handkläden fås såväl på Diakonissanstalten i Stockholm som i Paramentverkstaden, Bellmansgatan 3 i Göteborg. Siri Olai. Nålbok i vinbladsform. Jag klippte af tunn papp ett mönster efter ett medelstort vinblad (icke vildvin) o c h fick därigenom stommen till min nålbok, hvars två lock voro öfverdragna med med ljusgrön sammet. Därefter fodrade jag dessa med lätt siden o c h lade ett hvarf styf tyll emellan. Bladets fibrer o c h ådror sydde jag med schatterad snilj i precis samma ton som sammeten. Täckbladen såväl s o m de mellan dessa liggande uddiga o c h med silke kringsydda flanellsbladen fäste jag vid hvarandra med blomsterståltråd, s o m j a g hade omvirat med snilj. Hanna. Broderad bokperm. Denna perm brukas till att lägga utomkring böcker, hvars band man vill vara rädd om. Då man lånar böcker, borde man alltid betjäna sig af en sådan för att kunna återlemna boken i samma skick, som då man mottog den. Permen förfärdigas af ett 31 cm bredt o c h 20 cm högt stycke pressadt läder; på öfversta sidan smyckas det med 3 broderade figurer, som skola se ut som beslag. Man syr dem med metallgarn, s o m lägges bredvid hvarann i täta rader o c h fasthålles med små öfverstygn, som sys med fint silke. Permen fodras med brunt siden o c h vid hvarje sida anbringas ett 6 cm bredt stycke papp, som öfverklädes med siden; däruti instickes sedan bokpermen. Längs midten anbringas ett hvitt silkeskautschuksband, hvarmed boken fasthålles. Upptill fastsys 3 smala sidenband, 30 cm långa, hvilka användas såsom bokmärken.
Enligt hvad Revisorerne inhämtat, har i anseende till de flere förändringar i bokföringssättet, som härledt sig af stadganden från sislförflqtna Riksdag, Bruks-Förvaltaren hos Banco-Fullraägtige begärt och erhållit anstånd med otvannämnde Hufvud-Boks uppgörande, dock endast till den 1 sistlidne Julii. Tumba Bruks räkning med Banken är, intill början af innevarande år, förd på sådant sätt, att Låne-Banken blifvit crediterad för lemnade förskott och debiterad för skedda Pappers-lefvereringar. Det härigenom uppkommande Saldo har ökat eller minskat Brukets skuld till Låne-Banken. I följd af Stadganderne i i83o års Bank-Lag och Banco-Reglemente, att Bankens Fastigheter ej få inberäknas i den Capital-behållning, Banken alltid bör äga utöfver dess skulder, samt att alla förvaltnings-kostnader och förluster för året skola af Bankens Räntevinst érsättas, borde, från och med sistnämnde år, de från Låne-Banken utgångne Förlags-förskotter till Tumba, så vidt de öfverslego Brukets gjorde lefvereringar och Cassa-behållning, af Bankens Räntevinst godtgöras. I afseende härå hafva Banco-Fullmägtige icke lemnat Bruks-Förvaltaren föreskrift förr, än den io Januarii detta år, till iakttagande i 1834 års Räkenskaper, då på en gång förlusterne, eller skillnaderne emellan Låne-Bankens förskotter och Brukets lefvereringar för alla åren från och med i83o lill och med i833, utgörande tillsammans 45,631 R:dr 4 o sk. 8 rist., blifvit å Låne-Bankens fordran afskrifne, hvarigenom, enär i Bankens Böcker ifrågavarande afskrifning är vorden i behörig tid verkställd, en förvillelse uppstår vid jemförelse emellan Bankens och Tumba Bruks Räkenskaper för de nyssnämnde åren.