Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare vill jag påminna det Höglofl. Ståndet om att det på jernvägsobligationerne står särskildt utsatt, hvartill dessa medel äro afsedda att användas, och att det äfven kunde leda till skada för vår kredjt att göra detta till en osanning. Jag får derföre för min del anhålla om att icke den minsta sammanblandning måtte ske af medlen till jernvägarne och ifrågav:de kreditiv. Jag yrkar bifall till Stats-Utsk:ts förslag oförändradt. Hr Fahnehjelm, Gustaf: Jag anhåller att vid detta tillfälle få fästa uppmärksamheten på några omständigheter, som vid behandlingen af det nu förev:de ärendet företett sig, och som sannerligen äro af så egen natur, att man förgäfves skulle söka motstycke dertill inom något annat lands representation. För det första får jag då anmärka, och detta med tillfredsställelse, att ett af regeringen äskadt kreditiv, som efter våra förhållanden icke just är så obetydligt, blifvit af alla fyra Stånden beviljadt, utan att en enda invändning deremot gjorts, och detta ehuru begäran derom icke var åtlöljd af den hos oss eljest så vanliga detaljerade utredningen öfver de särskilda ändamål, hvartill medlen skulle användas. För det andra är det märkvärdigt nog att, då inom denna kammare enskilda röster höjde sig med yrkande att ännu betydligare belopp borde ställas till regeringens disposition, så ansågs detta som ett misstroendevotum mot samma regering. För det tredje synes det mig besynnerligt, att då i en tidpunkt, sådan som den närv:de, hvilken man ej kan tveka att anse såsom högst betänklig, R. St:r äro försam - Den 28 November. 349 lade, det från (lera häll med häftighet yrkas pä riksdagens snara afslutande, då i hvarje annat land säkerligen representationen skulle önska att afvakta de stundande, möjligen särdeles betydelsefulla händelserna, och då dess fortfarande närvaro väl äfven borde för regeringen sjelf utgöra ett väl behöfligt stöd. Vidare har under dagens öfverläggning yttrats en förmodan, som jag ej ens inom denna representation förr hört framställas, att nemi. ett af It. St:r gifvet anslag till försvarsväsendets fullständigare ordnande ej skulle komma att till fullo användas.
Underhållet af åkdon och körredskap blir mindre kostsamt, i den mån de mindre begagnas, och äfventyret för tillfälliga skador och förluster, under vistandet ute på vägarne, försvinner nästan helt och hållet. Resande finna naturligtvis sin räkning vid att begagna jernvägen, och nyttja skjuts endast på den korta väg som förer ner till jernvägsstationen. Derigenom minskas gästgifveri-skjulsens lunga väsendtligt, antingen skjutsen bestrides efter entreprenad, eller genom båll och Den 23 December f. m. 393 reserv. Kronan finner också fördel vid att å jernväg försända alla de effekter, som den behöfver transportera från en ort till en annan, hvarigenom kronoskjutsén så godt som alldeles försvinner. Likaså blifver både fungföring och postföring bestridd genom jernvägarna, och lungan deraf upphör alldeles, eller till stor del för allmogen. Slutligen då landsvägarna icke mera begagnas så mycket för forsling af tunga lass och resandes fortkomst, stå de längre bi, och deras vid jorden fästade underhållande blir i mån deraf lättare, hvilket besparar årligen tusental af dagsverken. Utomdess kommer i än högre mått, än genom ångbåtarna kunnat åstadkommas, handeln med landtmanna-varor att undergå en väsendtlig förändring, i det att en särskild klass handlande uppstår, som uppköpa dessa varor till försändning åt afiägsnare platser. Redan bar i de släder, som äga en bestämd och snabb ångfartygs-kommunikation med hufvudsladen, en sådan klass uppköpare bildats, och sedan jernvägarne kommit till stånd, skall landtmannen icke behöfva sjelf torgföra sina produkter, utan får sälja dem hemma i gården, med skyldighet på sin höjd, att forsla dem till nästa jernvägs-station.
4 Mom. af Bevillningsstadgan uppgifna förslag till förändradt Taxej ingssätt vid Academierna, har PrestSlandet, som redan under 380g och 1810 årens Riksdag uti denna sak rönt sina upplysta MedStänders aktning för Academiernas Gnmdförfattningar och privilegier, trott sig böra särskildt lemna de öfriga Stånden del af sin till BevillningsUtskottet remitterade önskan, att stadgandet uti 1812 års Bevillningsförordnings 5 Art. 4 §• 7 Morn., angående Academiska Taxeringar, må i stället för ofvanbercrda 4 Mom. införas; med vänlig inbjudning att uti denna anmärkning med PrestStåndet instämiha. Uppå gjord proposition, instämde Ridderskapet och Adeln uti denna PrestStåndet» anmärkning. Upplästes och lades på Bordet följan. de Betänkanden, från OeconomieUtskottet; •730 Den l 4 Juli. }. m. 1:0 Af (fen 10 dennes, i anledning af de till Utskottet remitterade Memorial och Dictamina, angående ändring uti hyad författningarne rörande Håll* och Gästgifvareskjutsen stadga, samt om förhöjning i skjuts* legan m. m. 2:0 Af den 12 Tuli. i anledning af Kongl. Mrj.ts, din 24. sistlidne Maj meddelda Nådiga Skrifvelse till Riksens Siänder, angående de af Hedervärda BondeStåndet, vid åtskilliga Riksdagar, gjorda underdåniga ansökningar om förändrade bestämmelser i afseende på .leverenogen af hö och halm; Anseendes Utskottet, i anledning af anförda skäl, det uno* dåniga tillstyrkande böra göras, att i. vad Allmänna Beredningen, likamed. KammarCollegium, föreslagit i afseende på liquiderna af Rentehö och halm m. m. måtte varda till efterlefnad antaget. 5:0
Riks steffen af den 10 Maj 1809 och Successions ordningen af den s6 September 1810. 2:0 Att Riksens Stander hos Kongl. Maj:t 1 underdånighet anhålla, det Hans Kongl. Majit, efter inhämtad^e upplysningar om authenticiteten af ofvanberörde handlingar, täcktes på tjenligt och allvarsamt sätt låta föra personerna af fordna Konungahuset till minnes, att det beslut, i grund hvaraf de njuta sina pensioner och inkomster ifrån Sverige, innehåller deras förbindelse att med stillhet och utan mindsta f<irsök af motr erkan anse sakernas stadgade ordning i detta Rike, och att hvad redan handt svårligen kunde annorlunda anses, än som Contractets brytande å deras sida, hvilket förr eller senare mäste följas af detsarnmas upphörande afven å Svenska Regeringens sida: au Kongl. Majit derjemte täcktes hos Badenska Hofvet yrka en nöjaktig förklaring öfver hvad a detsarnmas åtgärd synes hafva berott, samt en offentlig försäkran, att dylika tillbud ej^ mera förnyas; ankommande på Kongl. Ma j:ls eget bepröfvande att, under afvaktaride af svar, provisoriskt låta innehålla med alla utbetalningar af förutnämnde rentor och underhålls-medel, så framt det skulle nödigt synas: och slutligen, att, om ett tillfredsställande svar, jemte lämplig gnrantie för vederbörande* framtida förhållande ali - tioo Den 7 Mars• alldeles uteblef, all betalning af berörde medel borde, med Riksens Ständers samtycke, förklaras •vara för nu och alltid upphörd. Slutligen beslöts — att denna Adress, såsom för Riksens Ständer gemensam, skulle af det tillkommande Expeditions Utskottet författas och Riksens Ständer till justering underkastas. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silfverstolpe.
Utslag blott den enskifta Parten kunde hafva blifvit i sin rätt förnärmad, och det i sådant fall tyckes egenteligen böra tillhöra honom sjelf, att deruppå väcka Vederbörandes uppmärksamhet, afse deremot en del af Konungens BefalJningshafvandes Kungörelser, Stadg3nden för hela Allmänheten i Länet och ett i dem begånget misstag om Lagars och f örfattningars rätta förstånd, ett öfverskridande af rättigheter och Embets-åligganden har ett, äfven på det Allmänna, skadligt inflytande samt fordrar snar rättelse, och om intet af annan orsak böra väl de, som skola vaka öfver FÖrfattningarnes efterlefnad i Landet, erhålla officiel kännedom om hvad i serskildta delar deraf är stadgadt. Då Kungörelser vanligtvis tryckas , blifver också arbetet i Lands-Cancellierne genom afsändningen obetydligt ökadt. Likaså synes mig intet skäl vara för afstyrkande af andra delen af Grefve Gyllenborgs Förslag, i hvad det förer inberättandet af anledningen, förloppet och resultatet af någon Menighets hörande i Mål af allmännare vigt. Den 21 April. Detta är icke ens jemförligt med något Konungens Befallningshafvandes beslut uti easkildte fall. Justitias-Cancelleren och Justitis-Ombudsmannen, såsom den ena ä Konungens och den andra å Rikets Ständers vägnar, högste häcklare öfver Lagarnes verkställighet, och det Allmännas deråt beroende rättigheter, bora väl till det minsta erhålla kunskap om allt hvad i Landet sig uti något allmännare afseende tilldrager. Sluteligen kan jag icke heller godkänna Utskottets förklaring, i anledning af Grefve Gyllenborgs tredje Förslag, att genom de flere Författningar, hvilka angående Uppbörden af Kronooch Beviilnings-Medlen blifvit utfärdade fillräckeligcn vore bestämdt, huru i den af Grefve Gyllenborg omförmälte händelse borde förfaras, och att alltså något vidare Utlåtande deröfver icke behöfdes.
Såsom skäl för den verkställda afskrifningen, har Commissariatet anfört, att, enär Banken, sedan de, genom ofvanberörde Nådiga Domar föreskrifne edgångar, blifvit fullgjorde, icke vidare hade att påräkna någon betalning, hvarken af Peter Johansson och hans hustru eller utur det, på grund af deras den 27 Mars 1816 uthändigade skuldebref, till Bankens säkerhet intecknade frälsehemmanet Solnebo -^rdels mantal, för återstoden å landtegendoms-lånet N:o 4,127, eller af Sven Larsson och hans harn, eller utur de i stöd af hans och hans hustrus sistnämnde dag utgifne skuldsedel, likaledes intecknade andre -,25:dels mantal i frälsehemmanet Solnebo för hvad af landtegendoms-lånet N:o återstode, samt ej eller, Com missariatet veterligen, någon talan blifvit af Fiscals-Em betet vackt om Bankens godtgörelse i annan väg för omförmälde låne-återstoder, Commissariatet, enär dessutom, uppå tillstyrkan af Fiseals-Embetet, utgifvarne af omförmälde skuldebref redan voro ansedde berättigade att från Banken återbekomma 'desamma, funnit det vara desto mindre lämpligt, att desse land tegend oms-lån än vidare hlefve i Bankens räkenskaper, ibland dess fordringar, balaneerade, som uti 4 §- i Lagen för Rikets Ständers Bank den 1 Mars i83o stadgas, ”att möjligen inträffande capital-förminskning under året skall af vinsten ersättas.”
S e p t e m b c r. dem, som blifvit värnlösa genom sjukdomen, derpå skall jag icke pruta; men att ytterligare bevilja statsanslag till quarantainesanstalter m. m., sorn antingen äro obehöfliga eller ock, enligt hvad erfarenheten visat, icke kunna så arrangeras, att de motsvara sitt ändamål, vore, efter min tanka, att fullkomligt bortkasta penningarna. Jag anhåller således, att Utsk. må bestämma, det intet af creditivet må användas till quarantainesanstalter och militärbevakningar. Jag äger till denna min begäran en ytterligare anledning deruti, att K. M. vidtagit åtgärden att utskicka sina adjutanter för att undersöka civil-auctoriteternas förhållande, och man icke, genom anslag af medel, bör befordra en sådan al våra grundlagar hittills fullkomligt okänd mesure. Slutligen får jag fästa uppmärksamheten å en omständighet, troligen tillkommen genom skriffel eller något dylikt. Der står nemi. vid slutet af den utaf mig citerade delen af den K. propos., att återbetalningen af förskott till för ögonblicket, i anledning af farsoten, nödställda communer torde böra ske inom nästa ”lagtima” riksdag. Det kan hända, i fall urtima riksdagar mellankomma, att en sådan ej inträffar på 3o år, och det synes mig derföre bäst att bestämma någon viss tid. Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja den beslutade remissen af K. M:s propos. till StatsUtsk. R. o. Ad. beslöt, att detta anförande skulle åtfölja den förut beslutade remissen till StatsUtsk. af K. M:s ofvannämnda nåd. propos. Hr Bruncrona, Gust. Adolph, uppläste följande:
Om Rikets Ständers Revisorer företaga sig att granska en sådan redovisning, så sker ju sådant under förutsättning, att granskningen kan leda lill anmärkning och likaledes under förutsättning, att anmärkningen kan hafva påföljd, ledande till rättelse i det anmärkta förhållandet, och det ligger ju således uti sjelfva beslutet om granskningen en förutsättning, att Konungens förenämnda beslut kan ändras eller upphäfvas i annan ordning, än den enda, som är med Grundlagen förenlig — eller den alt Konungen sjelf i Stals-Rådet till en del, eller ock helt och hållet återtager sitt beslut. En granskning under sådana förhållanden tvekade jag sålunda icke att kalla en inkonstitutionel handling, och huruvida Revisorerne borde besluta sig alt företaga en, efter min uppfattning, inkonstitutionel handling eller icke, derom bade jag såsom ordförande ej ansett mig kunna framställa proposition, eftersom en sådan proposition icke Grundlagsenligen kunde med både ja och nej besvaras. Denna min åsigt, hv lken 1861 års Revisorer delade, vidhåller jag ännu och har, i följd deraf, icke kunnat biträda det beslut, som, i fråga om Revisorernes granskningsskyldighet under sådana förhållanden, blifvit af Stats-Utskottets pluralitet fattadt. Emot den åsigt, jag här ofvan uttalat, skulle man möjligen vilja invända, alt en sådan uppfattning, som den föregående, afskär all möjlighet för Rikets Ständer att vinna rättelse i ett dylikt fall, och derigenom anvisades regeringen en väg, på hvilken så väl Kongl. Kammar-rättens som Revisorernes granskningsrält kunde afskäras. Man har deraf funnit sig föranlåten att antaga att, genom meddelandet af en dylik decharge, har ansvaret blott blifvit öfverflyltadt ifrån redogöraren på Konseljens ledamöter, utan att Revisorernes granskningsrätt derföre vore afskuren.
Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, med förslag till förändring oell jemkningaf vissa §§ i Regerings-Formen. Gifven Örebro Slott den 7 Augusti 1812. Då med den rätt 81 § Regerings-Formen lemnar, Kongl. Maj:t nu går att till Riksens Ständer härmedelst afgifva det förslag till ändringar i vissa §§ af denna Grundlag, Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med förenämnde §:s stadgande till nästföljande Ständers pröfning och afgörande häuskjuter, har Kongl. Maj:t trott sig böra tillkännagifva de anledningar, som i synnerhet grundat och bestämt Kongl. Maj:ts Beslut i detta afseende. Om de ädlaste afsigter och det varmaste nit att befordra Fäderneslandets sällhet, ej alltid, vid Lagars stiftande äro tillräcklige att fullkomligen svara mot ändamålet; om Theoriens läror oftast ej äro användbare på det allmänna, och der i mer eller mindre mån nödgas möta den practiska erfarenhetens inkast; om derföre tidens pröfning erfordras att åt Styrelseformer gifva den grad af fullkomlighet, som af menskliga anstalter kan förväntas; om äfven förändrade tider och omständigheter nödvändigt böra verka på egenskapen af de Grundlagsförändringar, som kunna pröfvas nödiga; om begreppen fordra en längre tiderymd att lugnas från farhågor för ord till en fördomsfri pröfning af saker; om den verkliga friheten småningom inskränkes i Nationens allmänna 504 Riksdagen 1812. omdöme till vissa stora, allvarliga och fortfarande rättigheter, utan att hänföras till detailler i Styrelse-grunderna, på hvilkas förändring ingens rätt heror, och hvaraf således ingens rätt förnärmas; om allt detta inträffar, och möjligen kan på närvarande fall tillämpas, torde Riksens Ständer i förväg kunna inse både orsakerne till det förslag Kongl. Maj:t nu uppgifver och sjelfva egenskapen deraf. Kongl. Maj:t har, af en redan tillräckligt vunnen erfarenhet, hos Sig stadgat den öfvertygelse, att den nuvarande inre administrationen och Regerings-ärendernes deraf beroende gång icke tillräckligen svara emot det dermed åsyftade ändamål.
Jordbruket är neipligen alltid att be - 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. trakta såsom brukarens näringsfång, hvartill begagnandet af ett byrdt bus i stad ej kan hänföras; och dessutom skulle alltför långa hyresaftal om hus och gård i stad kunna motverka de förbättringar och byggnadsföretag, som omsländigheterne tili äfventyrs påkalla. Denna väsendtliga skillnad i förhållanden är ock af motionärerne iakttagen. Emellertid har en af dem, genom sitt förslag, uppkastat den fråga, om icke hyresaftal må ställas på hvad tid som helst, ehuru hyresgästen endast berättigas att för kortare tid få aftalet genom inteckning betryggadt. Men då lagen ej bör tillåta andra aftal, än dem, hvilka han kan och bör skydda, torde tiden för aftalet och skyddet äfven böra sins emellan öfverensstämma. Eljest kommer lagstiftningen härutinnan att lida af en uppenbar inkonseqvens; och från denna grundsats, som äfven gjort sig gällande inom såväl Lag-kommittéen, som Lag-beredningen, har Utskottet ej ansett sig kunna afvika. Derföre har Utskottet i sitt nedanstående förslag förklarat, att afhandling om nyttjanderätt till hus och gård i stad ej må gälla utöfver tio år, ändock den för längre tid ställd är. Med afseende å de förhållanden, som härvid måste tagas i öfvervägande, synes längre tid ej kunna medgifvas. Det liar väl blifvit invändt, att lagen för närvarande uti 10 § af Jorda-Balkens 16 kap. berättigar kontrahenterna att bestämma den tid för lega, hvarom de åsämjas, men det bör dock erinras, att detta berättigande är förenadt med föreskriften, att köp bryter legostämma; alt således någon säkerhet för legoaftalets bestånd ej förefinnes; samt att denna osäkerhet gjort behofvet af en tidsbestämmelse i förevarande hänseende öfverflödigt. Hvad Utskottet nu yttrat, angående tiden för nyltjanderätts-aftal, har likväl ej afseende på sådan stadsjord, som ej hörer till tomt, utan utgör en särskild possession.
Att åskådningen af kulans fall och gropen i marken är på något sätt i förhållande till tidsåskådningen omedelbart bestämbar, är apriori visst, såvidt den betraktas endast såsom ett i medvetandet gifvet innehåll, men att den om hänsyn tages blott till dess särskilda beskaffenhet med bortseende från tillfälliga omständigheter — det individuella medvetande, som har den etc. —, skall vara af tidsåskådningen på ett visst sätt bestämbar, är icke apriori visst, emedan i sådant fall icke dess egenskap att falla inom medvetandet, i afseende på hvilken den alltid är i viss mån apriori bestämbar, utan dess empiriskt gifna beskaffenhet, med afseende på hvilken intet kan apriori bestämmas, bildar utgångspunkten. Alltså måste substantialitetsgrundsatsens användbarhet empiriskt konstateras, därigenom att den empiriska åskådningens reala bestämbarhet i förhållande till tidsåskådningen empiriskt uppvisas. Till belysande af den andra satsen med afseende å Kants deduktion, att det sinligt gifna icke under några förhållanden kan af de syntetiska grundsatserna fullständigt bestämmas, må endast anföras kausalitetsgrundsatsen, enligt hvilken gifvetvis bestämmes endast ett förhållande mellan empiriska åskådningar, ej deras individuella beskaffenhet25. Af det nu framställda följer 1:o, att det sinligt gifna är att betrakta såsom natur eller verld, d. v. s. såsom ett af lagar bestämdt helt, endast såvidt som dess reala bestämbarhet i förhållande till förståndets lagar kan empiriskt konstateras, 2:o att det är att betrakta såsom natur endast in abstracto då förståndet under alla förhållanden endast in abstracto kan bestämma detsamma. Detta kan ock så uttryckas, att begreppet värld, närmare bestämdt fenomenvärld, är med afseende å det sinligt gifna applicabelt endast med dessa båda restrictioner. Hvad nu vidare Kants deduktion af det kategoriska imperativets (teoretiska) möjlighet och eo ipso af aktningen för lag såsom en af förnuftet verkad känsla angår, har denna såsom ofvan framstälts följande lydelse. Såvidt människan fattar sig såsom förnuftigt väsen, försätter hon sig i den intelligibla världen och tänker sig eo ipso såsom fri och såsom ren eller avtonomisk vilja.
I hemmet rökte han nästan oafbrutet billig tobak ur en lång pipa, och oaktadt all vädring trängde alltid en viss instängd röklukt från Kurts rum vid tamburen ut i denna. På kontoret rökte han inte, Säfve mådde illa af tobakslukt, där fick han nöja sig med att tugga och spotta. Kontorsrocken var också långt ifrån proper och Lina lyckades mycket sällan få den utbytt mot en annan, något mindre illa medfaren. Ju äldre Kurts kläder blefvo, desto mer fäste han sig vid dem. Så vid en gammal grå klädeskappa, som han förälskat sig i och aldrig ville utbyta mot något annat öfverplagg. Vintern igenom, hvar morgon klockan sju, tog han den på sig för den sedvanliga promenaden öfver Hamngatorna och genom alléerna fram till Kristinelund och sedan tillbaka öfver Lejonbron förbi planteringarne vid Tyska kyrkan, nedanför hvilka fiskarebåtarne lågo förtöjda (Kurt tyckte om att tala med skärgårdsskepparne, han kände flera personligen). Så direkt till kontoret vid Lilla torget. Alltid samma promenad, aldrig någon annan och alltid i den grå kappan. Kurt gjorde sannerligen ej intryck af att vara en af Göteborgs rikaste grosshandlare. Ej heller var hans hem inrättadt som det Säfveska. Han bebodde en gammalmodig våning i sitt hus på Kungsgatan, det var lågt till taket, så lågt, att några ljuskronor ej kunde komma i fråga, de ersattes af lampetter på väggarne; där funnos inga andra mattor än klutmattor och där var för öfrigt mycket enkelt, nästan tarfligt, hvad bohaget beträffar. Kurts äktenskap hade varat så kort — fru Kurt dog då deras son föddes — att hans hem fått denna prägel af ungkarlsbostad, som gamla enklingars hem så lätt få, äfven när en syster hushållar där. Man hade där alltid ett intryck af att allt rörde sig och måste röra sig om en persons vilja och vanor och att familjens öfriga medlemmar endast voro bipersoner. Unge Wilhelm Kurt blef ej heller uppfostrad som en rik mans son. Han bodde i en vindskammare med takljus alldeles innanför faster Linas handkammare. Rummet var mycket nödtorftigt möbleradt, i jämförelse därmed hade gossarne Säfve det kungligt.
SKILDRAD AF AVE PHILIP LINDSTEDTS FÖRLAG, LUND, 1885. INNEHÅLL: Förberedelser sid. Om bord på »Zéphyr» 9 III. Ejdsvold 15 IV. På Mjösen 17 V. Lillehammer 22 VI. På vandring 25 VII. Till fjells 32 VIII. På sätrarne 36 IX. På vidder och sätrar 43 X. Husvilla 61 XI. På återtåg 70 XII. I fiskarhyddan 77 XIII. På väg till Espedalsvattnet 83 XIV. Från Espedalsvattnet till Gudbrandsdalen 94 XV. I Valders med Ambrosius (bihang) 112 XVI. Far väl Norge! 147 Inledning. I en tid, då skrifsjuka rasar värre än koleran i Spanien, svårare än pianomusik bland oss svenskar, och grymmare än den härjande europeiska kassaförsnillningen, är det för hvarje moralisk författare en pligt att gifva läsaren ett antagligt skäl för det han förf. än vidare utsprider farsoten. Ett sådant skäl har jag, med mina fyra kamraters hjelp, efter ifrigt sökande funnit, och då vi besett det på alla sidor, vridit och vändt det, värre än våra finare krögare vända den nya kungliga förordningen om stängda värdshusdörrar, erhöll den funna förevändningen nej skälet var det ju följande form. Vi skola utgifva en bok, som kan blifva ett bidrag till kännedom om norska folket; aflifvar den gamla sagan om, att det är omenskligt dyrt att resa i Norge, och slutligen ingifver »många landsmän af båda könen» lust och mod till att stärka kropp och själ med fjellvandringar i detta af svenskar så föga kända broderland. Då vi nu en gång voro komna i en höghvälfd folkvänlig tankegång, beslöts det tillika att vi skulle lemna vissa detaljerade upplysningar till praktisk nytta för vårt eget kön, hvilket vi kände oss stå närmast, efter som vi ej hade någon manlig person i vårt sällskap. Derför vill jag be alla manlige läsare, som möjligen råka få tag i boken, att läsa inledningen, och så hoppa öfver alla »förberedelser» ända tills han ser rubriken: Mjösen.