Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid Vexelundervisnings-sällskapets normal-skola, hafva de elever, sorn varit stipendiater , fått 16: 32 b:co i månaden utom fria husrum, värme m. m., hvilka åt andra leni näts så långt utrymmet medgifvit. Mindre torde man svårligen kunna erbjuda de medellösa, hvilkas underhåll församlingar eller bruksägare elier andre icke sjélfve påkostade. Tillgång till större underhåll än Utsk. föreslagit skulle, efter min förmening, kunna tagas af de medel Utsk. afselt för elevernes årliga löner, hvilka, som jag framdeles skall anföra, ej torde böra af Staten betalas. 7:0 ’’Alt stipendiaterne, sedan de sin lärokurs i seminarium fulländat, äro förbundne att minst för 3:ne år antaga skollärare-befattning, då en sådan dem af vederbör, erbjudes. ” Finnen J, mine herrar! det vara rimligt, att den, som högst fått 5o r:dr b:co om året och fri undervisning , skulle derföre vata skyldig åtaga sig 3 års tjenst såsom skollärare? Troligen lärer ingen vilja ingå på sådana villkor, särdeles då lönen icke är bättre än att, om seminaristen blefve rättare på en herregård, finge han större inkomst och säkerligen en vida behagligare befattning. I 9 §:n af Norrska lagen om skolväsendet har man förklarat, att den som af gället blifvit hållen vid seminarium, och derigenom fått lära hvad som erfordrades, vore skyldig att i vissa år göra tjenst.
Då Utskottet i förenämnde hänseende afven insett rigtigheten af hvad sålunda anfördt blifvit, har Utskottet redan i izj.:de Bevillnings-grunden föreslagit ett, till förekom - Berdin.-Utslsts Utlåtande, N:o 86» 33 kommande af dessa missbruk syftande, och Vid pag. 51 infördt tillagg vid ordet ”Masugnar;' men Utskottet anser, med biträdande af Herr Prosten Svedet ii åsigter, till närmare förklaring härom, böra i slutet af 76 §. införas följande undantag, nemligen t Bock må sådana Masugnar, hvilka är o belägne inom samma Taxeringsoch Profnings-district med det Bruk, hvarunder de lyda, och som begagna deras' till verkning, uppskattas gemensamt med Bruket, och på det ställe, der samma Bruk är beläget. Alla andra Masugnar skola uppgifvas och till värde beskattas der de äro belägne. Q 70,') Inom Hedervärda Bonde-Ståndet är Vordet yrkadt, af Casper Wijkman, att det här föreskrifna ansvar, för Häradsskrifvare^ uteblifvande, skulle utsträckas dertill, att han ålades ersätta Comiténs Ledamöters resekostnad, och af Nils M aisson från Malmöhus Län, att ett lika ansvar, som för Häradsskrifvare, äfven borde stadgas för Landshöfdinge, eller den i hans ställe förordnade, som icke på utsatt tid infunne sig Bih. tilt li.-St.
St:s beslut blifvit vidtagen i afseende på båtsmanhållet, icke borde äga rum. StalsUtsk. har ansett, att den stad, som förmenade sig vara förnärmad genom den skedda regleringen, ägde att begagna sin 9 H. 26 202 Den 9 April e. m. lätt att anföra de skäl, hvarpå staden kunde grunda sin obelåtenhet med en sådan reglering, och att, då ingen sådan framställning ägde rum, icke någon förändring borde komma i fråga på någon enskild motionärs framställning, och aldraminst någon revision af hela fördelningen kunde äga rum, sedan R. St:s beslut och K. M:s circulär om grunderne derför varit i fullkomlig öfverensstämmelse. Att andra grunder för fördelningen af bålsmanshållet emellan städerne hade kunnat vidtagas, det medgifver jag gerna; men det är ganska svårt att säga, hvilka grunder hade blifvit rättvisare. Att antaga den grunden, som Gr. Horn i förbigående anlydl, nemi. vidden och beskaffenheten af den jord, som blifvit städerne tilldelad, anser jag för min del hafva varit ganska oriktigt, enär jorden är tilldelad städerne för helt annat ändamål, och slädernes skyldighet att hålla båtsmän icke har något sammanhang med deras donerade jord. Slädernes skyldighet att hålla båtsmän, har sitt ursprung egentligen deraf, att personer, passande till sjöfolk, funnits i städerne och fordomdags blifvit prässade. Sedermera hafva slädernes åliggande att hålla båtsmän tid efter annan undergått åtskilliga förändringar, tills det slutligen blifvit förvandladt till afgift i penningar. Således har bålsmanshållet mera sammanhang med slädernes folkmängd, rörelse, sjöfart och handel, än med den jord, som är lill dem donerad. Det är nämndt, alt Stockholm äger ungefärligen hälften af hela skyldigheten i afseende pä bålsmanshållet. Jag tror, alt detta är med rälla, om man tager i betraktande Stockholms handel och rörelse, som torde uppväga alla de öfriga slädernes i Riket tillsammans.
En nitisk Tjensteman, Commissions-Landtmätaren Lindqvist, som bor nära sandfältet, liar åtagit sig inseendet och bestyret dermed, samt, enligt hvad jag nyligen haft tillfälle på stället inhämta, kan jag ej annat än vitsorda dess oegennyttiga verksamhet. För de utgifter, som under förflutne åren blifvit bestridde, hvilka af Länets Hushällnings-Sällskaps Cassa förskjutits, och till dem, som i år förestå, hafva, uppå requisition hos Kongl. Stats-Contoiret, Ett Tusende Fem hundrade R:rlr blifvit lyftade. Inom Länet finnas Fem Härads-Allmänningar. I afseende på Horjemo och Möcklehult har förändrad reglering, enligt de i Kongl. Kammar-Coilegii Circulaire den 14 April 1824 bestämde grunder, blifvit uppgjord, men, i anseende till ännu på Domstolarnes åtgärd beroende frågor om mulbetesrält, icke fastställd. Efter denna reglering, skulle Allmänningen Horjemo, såsom varande den största och utgörande omkring Två Tusende Tvåhundrade Tunneland, bibehållas till ungefär hälften såsom Allmänning i anseende till skogens växtlighet och det öfriga deraf indelas i hemmantal och försäljas. Deremot borde Möcklehult, såsom af ett ringare omfång med god och odlingsbar jordmån, derå mest löfskog växer, skattläggas och säljas. Allmänningarne Ideberg och Allgunnen äro, ehuru inskränkta, väl vårdade och med tät barrskog försedde, hvarföre desse blifvit i sitt nu varande skick bibehållne. Med Hössön har ingen åtgärd kunnat vidtagas, emedan denna Allmanning blifvit till Ekplanterings-park föreslagen. Bergsrörelse: Inom Länet finnas, enligt hvad min sista underdåniga berättelse upptager; Ellofva större och mindre Stångjernsverk. Tillverkningen af Stångoch Ämnes-jern kan under dessa åren antagas hafva uppgått lill lika belopp med det vid Bruken tillåtna årliga smide, eller Tjugo Tusende Tjugo Feni Skeppund och till ett värde af ungefär Trehundrade Sextio Tusende Fyrahundrade Femtio R:dr Banco.
Han af tvenne, Hans hjerta värdiga syften, det ena alt bereda de för honom så kära gamla krigarne, som egna t sin lefnads krafter åt hans nya fäderneslands försvar, en sorgfri lefnad, och det andra att uppresa ett värdigt monument ät nationaläran. Men hafva dessa ädla syften blifvit uppnådde? Om än en öm omvårdnad gjort hvad som varit möjligt, för ali bereda den sorgfria lefnadcn, torde dock kunna antagas, alt, i de flesta fall, de gamle invaliderna kunnat med mindre kostnad skaffa sig mera trefnad, om de efter behag fått välja boningsplats, och, hvad monumentet åt nationaläran beträffar, torde de Heste Svenskar, som sett denna inrättning och räknat antalet af invalider, icke hafva iemnat den med känslor af nationalstolthet. Jag tror sålunda, att man under nuvar. förhållanden, skulle mera handla i den store stiftarens syfte, genom bifall lill betänk. Dock reserverar jag mig uttryckligen emot det förslag, en värd talare nära mig framställt, all inaecordera invaliderna efter 50 r:dr b:co eller r:gs stycket. Trefnud för de gamla krigarne under deras återstående lefnad var det vackra syftet hos det Konungsliga hjertat, och det vinnes icke genom att utbjuda deras underhåll ät den minstbjudande. Men sådan svncs icke StatsUtsk:s afsigt hafva varit. De af Ulsk. föreslagna summor, 200 r:dr b:co för en officer, 13,“SJ r:dr för en underofficer, och 80 r:dr för en soldat lyckas tillräckliga för en tarflig trefnad, helst med någon till ökning för den officer, som icke skulle äga särskild pension; och dä Utsk. tillika föreslagit, alt inrättningens hela behållning och alla inkomster ställas till Konungens disposition, intill dess 13 2 Den 7 Novemi)er. K. propos. om användandet af funden kan afgifvas, är det ej tänkbart, alt hvarken Konungen kan föreslä eller R. St. beslnta »agot undandragande af fondens närvar, tillgångar från dess egentliga föremål.
Då nu till afgörande förekom den i 3 punkten af Utsk:s iltlåt. gjorde hemställan, ”att ön S:t Barthelemys styrelse må ställas under Financedepart.; att de utgifter, hvilka erfordras för öns förvaltning, men ej af inkomsterne betäckas, må förskjutas af statsverkets tillgångar och årligen från Riksg.cont. efter skeende reqvisition ersättas, intill dess sig visar, huruvida godtgörelse för dessa kostnader må framdeles kunna beredas utaf öns afkastning eiler genom dess afträdande; att de vid Golonialdepart. nu anställde 2:ne tjenstemän och en vaktbetjent må, under fortfarande tjenstgöringsskyldighet, uppföras å allmänna indragningsstaten till åtnjutande af de, enligt ColonialdeparUs nu gällande stat, dem tillkommande lönebelopp, nemi.: o Éxped.Secreteraren Aberg 1,500: Revisorn Obitz 600: Vaktmästaren Wistrand ' 66: 32. — äfvensom att bemälde tjensljemän och vaktbetjent må berättigas att, derest colonien skulle på ofvanberörde sätt upphöra att vara en Svensk besittning, sina innehafvande löner äfven derefter tillgodonjuta, dock att desamma, jemlikt de för löners bibehållande å indragningsstat i allmänhet stadgade villkor, minskas eller upphöra i den mån innehafvarne af allmänna medel undfå högre löner, än de vid sitt nu ifrågaställde uppförande å indragningsstat äga att uppbära”; anmälde och yttrade sig Frih. Gederström: Efter det beslut, som R. o. Ad. nu fattat, får jag vördsamt hemställa, om icke R. o. Ad. skulle finna för godt att ur denna punkt utesluta de deruti förekommande orden: ”eller genom dess afträdande”.
Men när de satt sig i den trefliga soffan i Stellas kammare, dit Stella under halft komiska åtbörder visat vägen, sade Irene: – Nu har jag redan mod att tala med ... – Men jag har icke ännu – svarade Stella med en min lika blyg, som skälmsk. Och nu föllo de båda flickorna in i ett hjertligt skratt, hvilket genast gjorde en god verkan. Ty det, hvartill äldre personer kunna behöfva långa samtal och många prof, kan emellan oerfarna och oskuldsfulla barnasinnen tillvägabringas blott genom ett gemensamt hjertligt – skratt. Herrarne hade begifvit sig till Eriks kammare, en farstukammare «med skild ingång,» dels för att stoppa i sina pipor, dels för att låta nöden tvinga flickorna till bekantskap. Erik berättade för Harald, hvad han nyss talat med Stella. Men när han nämnde, att den, som skulle skrifta och kommunicera henne, skulle bli en annan och icke han, sporde honom Harald om orsaken. – Du kan då inte ana? – sade Erik. – Du älskar henne? – Ja. Haralds blick svarade: då handlar du rätt. Harald hade engång hört en ung prest icke utan ett visst lättsinne berätta, huru denne gifvit nattvarden åt en flicka han älskade, hvarvid den unge presten icke glömde att utlägga sina känslor vid det tillfället, känslor, som föreföllo Harald något profana. Harald tycktes betänka sig, men sedan sade han: – Hvarföre skall jag dölja för dig, hvad du äfven kanske anar. Äfven jag ... – Älskar? – Irene. Uttalandet af detta namn, Irene, borttog en tyngd, som orden Äfven jag fästat vid Eriks själ. Men han kunde icke slå sina ögon upp, ty de hade då visat sig tacksamma, en sak som Erik nu icke ville, ty han var – menniska. – Irene, ja – sade Harald liksom för sig sjelf – kanske jag ännu icke älskar henne med själens hela styrka, men – Kanske – inföll Erik vemodigt småleende – kanske ändå hennes röst, blott hennes röst träffar ditt hjerta. – Kanske hennes steg, blott hennes steg gör ditt hjerta att slå hastigare – gentog Harald, vemodigt men skälmskt vädjande till Erik.
Hörde i anledning af denna framställning, hafva Kongl. Maj:ts och Rikets Bergs-Kollegium, under den 13 Mars 1854 och den 30 sistlidne Maj, samt Kammar-Kollegium och StatsKontor, under den 22 November 1855 afgifvit underdåniga utlåtanden af det innehåll, som uti närlagda, den 11 i denna månad förda protokoll öfver Finans-Arenden finnes upptaget, och med hufvudsakligt åberopande af hvad Bergs-Kollegium redan under den 15 Juli 1853 i underdånighet anfört; och af den deruti innefattade utredning inhemtas, bland annat, att tiondetackjerns-afgiften i de egentliga bergslagerna, likväl vid särskilda masugnar utginge ganska olika, nemligen på vissa ställen med mindre än f af hvad annorstädes erlades, men likväl ovilkorligen till lika procent af tillverkningen, ehvad denna lemnade någon eller ingen behållning, samt att koloch spanmålsprisens fortsatta stigande, under det priset både på tackjern och expor - Transport 6,561,000 8 Kongl. Majlis Nåd. Vrop. Nio I. om Statsverket 1836. Transport 6.561,600: — teradt stångjern vore i allmänhet ganska lågt eller i fallande, nogsamt bevittnade den Svenska jernhandteringens missgynnande ställning, hvilken, under en svår täflan med främmande länders ökade tillverkningar, vore sådan, att afskaffande af all ordinarie beskattning å denna för Sverige naturliga och nödvändiga, men numera, i och för sig, loga vinstgifvande näringsgren skäligen ansågs böra beredas.
De här anförde olika vigter förhålla sig, under lika namn, på följande sätt olikar VictualieTackjernsBergsoch Rå- UppstadsStapelstads-yjgt.- koppar 100 114.4 88 84 80 Utom dessa 5 slags Vigter hafva vi följande 3:ne: 1:0 Krut-vigten, beräknad i Skålpund och Centner af 100 Skålpund. 2:0 Medicinal-vigt, gällande endast för Läkares föreskrifter af doses medicamentorum, hvilken hädanefter, som hittills, torde böra blifva orubbad, och 3:0 Mynt-vigt, olika för guld och silfver, hvilken ligger utom föremålet för detta betän - kande; men om hvilken det icke torde vara ur vägen att nämna, att, då hos oss framdeles en ny Mynt-ordning enligt Riksens Ständers vid flere Riksmöten förnyade underdåniga anhållan, blifver utarbetad, det är troligt, att de ädlare metallerna komma att i allt slags mynt legeras med 10 procent koppar, likasom det nu sker i Frankrike, hvarvid den särskildta mynt-vigten af sig sjelft förfaller och öfvergår till den allmän - Betänkande om Mått, Mål och Vigt. 275 ina stats-vigteri, hvilket medförer en stor beqvämlighet. Svenska Rymdmåttet har varit underkastadt en hästan lika stor mångfald. Af ålder synes de hafva varit Kanna och Skjäppa, som sedan blifvit förvandlade till Kappe och Tunna, den sistnämnde innehållande 56 kannor. Genom ett slags höflighetsfördrag emellan säljare och köpare, har man, från urminnes tider, vanligen rigat måttet af torra varor. Denna råge, äfvensom den olika hastighet hvarmed sädén i rifa 11 es i målkärlet, liar i alla tider förorsakat éri hög grad af osäkerhet i mätning. 1739 års Förordning stadgar tvenne Tunnor, en för torta och en för våta varon Tunnan för de torra håller 56 kannor eller 32 kappar.
Min mening skall sannolikt förfalla, men jag har likväl ansett mig böra uttala densamma. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag anser denna fråga vara en af de vigtigaste för detta Stånd. Så länge den gamla arfsrätten qvarstod, var det möjligt att bibehålla jorden inom slägten, sonen med sin dubbla arfslott kunde lösa ut systern och behålla stamgodset. Det enda nu återstående sättet att sammanhålla jorden är en fri testamentsrätt; Grunderna för K. o. Ad:s afslag af den lika arfsrätten var också den att en dylik testamentsrätt icke fanns. Endast genom dess användande har det varit för Englands Adel möjligt att under sekler qvarstå på samma höjd af makt och inflytande. Då det nu är ett axiom, att ingen Adel, den må vara huru personligen utmärkt som helst, kan bibehålla sig utan grundförmögenhet, är det ju klart att, om den Svenska Adeln skall bestå, måste jorden bibehållas inom slägten. Detta åter låter sig icke göra under nuvor:de lagstadganden. Vi se dagligen, huru egendomen förvandlas från en grundval för den aristokratiska idéen till ett slags skiljemynt, som går ur hand i hand. Det är för att motarbeta detta förhållande, lika olycksbringande för jordägaren som arbetaren, som jag röstar bifall till LagUtsk:s förslag. Jag hoppas att E. o. Ad. delar denna tanka. En monarkisk stat kan icke på längden bestå utan aristokrati, denna åter icke utan jordegendom. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Lika med Hr Carleson anser jag den nu föreslagna lagen vara en försämring i afseende å aflingejord och lösören efter landsrätt; men man måste dock, innan man afslår densamma, tillse om den icke gifver ersättning för detta genom förbättringar i andra hänseenden. Alla de förhållanden, som fordom i afseende å vår lagstiftning om arf förefunnos, hafva under tidernas lopp så småningom förändrats. Det stadgande, att jorden icke fick säljas, förrän den var slägten till inlösen hembjuden, har öfvergått till bördsrätt: den olika arfsrätten har blifvit förvandlad till lika.
4 Sami, 1 Afdela, 7 Haft» ‘1 Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 28, den, som, rätt förstådd och tillämpad, kraftigast afhåller från begåendet af brott, kan jag dock icke gilla det påstående, som uti eLt vid min motion fogadt anförande af Jöns Ersson från Wermlands Län synes vilja göra sig gällande, nemligen att denna kunskap skulle utesluta all annan. Ändamålet med min motion finnes tydligen vara att framkalla en Lärobok för allmogen, innehållande en kort systematisk framställning af de såväl Civila som Criminela lagar, hvilka för närvarande äro gällande i Sverige, äfvensom af de vigtigaste Polis-författningar. Jag har sökt i motionen framställa, att mången yngling bland allmogen, äfven om han rätt väl lärt sin Cateches, bryter af okunnighet emot dylika författningar och stundom, i brist af böter, föres lill en correctionsinrättning, der han i bofvars sällskap inledes på brottets bana. Att söka motverka en sådan okunnighet skulle, i min tanka, leda till samma ädla ändamål, som den af enskilde medborgare i en af Sveriges södra provinser inrättade räddnings-anstalt for vilseförda barn, derom Utskottets Ledamöter nyligen, genom en utdelad skrift, erhållit så glädjande underrättelse. Jag har äfven den öfvertygelse, att många Rättegångar uppstå genom allmogens okunnighet om Lag, om formen för contracler m. m., och då jag härtill lägger allmogens förbindelse att, i sin mon, såsom Riksstånd bidraga till lagarnes förbättring (hvilket svårligen kan ske utan att känna dem), så kan jag ej annat än inse den stora nödvändigheten af en Lärobok, sådan jag föreslagit, och hvilken jag tror förtjena att genom någon uppmuntran från Statens sida framkallas. Skulle, mot förmodan, Utskottet icke tillstyrka min motion, anhåller jag, att dessa tankar måtte, i egenskap af reservation, få åtfölja Utskottets betänkande.” Genom serskilde Remisser från Ridderskapet och Adeln, har StatsUtskotlet fått emottaga följande derstädes väckte motioner, nemligen: Anis. lill Exp. Utsls. den 19 Mars, kl. 2 e. m.
Till undvikande af iöne-försämring har dock den nya aflöningen för ifrågavarande officerare ansetts böra bestämmas till ett nyssnämnda löner öfverskjutande-belopp af 500 R:dr för hvardera, hvarigenom deras löner väl blefve något mindre, än de för närvarande äro, men löneförmånerna på det hela icke minskades, när den föreslagna stallhyres-ersältningen toges Exp e ilitia 71 s-Etsk otte Is Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 494. 21 i beräkning. Sålunda är för Sekund-chefen, hvilkens aflöning för närvarande ulgör 6,(500 R:dr, den nja aflöningen utförd med 6,500 R:dr. 1 Rikets Sländers lanke bör lönen lör denne Sekund-chef bestämmas lika med den lön, som blifvit föreslagen för Sekund-cheferne vid de öfriga värlvade regementena, eller lill 6,000 R:dr, dock med nuvarande innehafvare!! af Sekund-chefs-embetet förbehållen räll alt, enär hail. äfven med beräkning af den för honom belöpande rationsoch slallhyros-ersäUriing, härigenom korinne i sämre vilkor än förut, bibehålla nu egande löne-förmåner. Rikets Ständer hafva derföre under sådant förbehåll bestämt den nja aflöningen för Sekund-chefen till 6,000 R:dr Runt. b) Likaledes halva, under nyssnämnde förbehåll, aflöningarne för OlVerste-löjtnanlen och Andie Majoren, nu utgörande lör den förre 5.220 R:dr och för den sednare 4,770 R-.dr, men af Eders Kongl.
Ottenby underhåller ett obetydligt antal landtbeskällare, hvars hufvudsaldigaste verks het är inskränkt inom Ölands område. Flyinge åter är beläget och verkar i en provins, der ett allmänt lifligt intresse för hästafveln tillmötesgående gör sig gällande, hvilket betydligt underlättar hingstarnes utställande. Så är icke förhållandet i åtskilliga af de provinser, hvarest Strömsholms landtbeskällare skola utplaceras. Endast undantagsvis påträffas någon, som af oegennyttigt nit för ändamålet vill under betäckningstiden — fastän hingstarne äro mycket både önskade och begärde — emottaga dem. Revisorerne tyckas antyda möjligheten att staten utaf laudtbeskällarne skulle kunna draga någon kontant behållen inkomst. Denna uppfattning af sak och ändamål torde likväl skäligen kunna anses något förfelad; ty så vidt statens landtbeskällare äro till för att bereda de hästuppfödande tillgång att få deras ston betäckta af sådane ädlare hingstar, till hvars anskaffande och underhåll den enskilde saknar pekunier förmåga, åligger det staten att derför ikläda sig den kontanta uppoffringen, och endast uti resultaten af hingstarnes verksamhet i landet söka den ersättning, som Revisorerne åsyfta. Någon väsendtlig besparing uti den anmärkta kostnaden för hingstarnes statiouering i provinserna under betäckningstiden anser jag, af förenämnde orsaker, under nu rådande förhållanden icke möjlig. Strömsholm den 2 December 1864. C. SILFVERSKIÖLD, Stuteri-chef. Stambol länderi-styrelsens underdåniga utlåtande, i anledning af en utaf Riket Ständers Revisorer år 1864 gjord anmärkning. Underdånigste Memorial Genom nådig remiss af den 21 sistlidne Oktober, har Eders Kongl. Maj:t täckts infordra Stamholländeri-styrelsens underdåniga utlåtande öfver af Rikets Ständers Revisorer gjord anmärkning i afseende å utbetalning af arfvode till Veterinärläkaren J.
Den för tadjernötillmerbningen bejbämDa bogörelfe* tionDe; werfet. tionwe - tionDe*afgtft, |om votD foregåenDe riföDag, af tillfälliga ocfafec, blifmit meDgifmen för Den tiD, broacunDei’ Då befutaDe f avreglering mat gällanDe, kfe voiDare botbe i lifa mtDfräcft nian fortfara, utan af* * » .TT»-* J » giften till f-.Delar af Deg förra belopp förbW; , ' r,kongl. SNaj:t, nteD goDfännanDe af Detta befut, unDer Den 3 ‘Dfooembet 1848 Der 2CfmenleDeö bär kongl. 2Dtaj:t, feDan ©ejj framfläUningar om uppföranDe af Den unp^., benämning ”©ötba hofrätts buö repara# tionémeDel” i mijja Del^c af rifet ertagDa afgift, af Den få fallaDe bågfattén i ^)etjeåDalen ocb af Den befattning, font uti 0tora kopparbergl Ian, unDer namn af §ablu fungögårDöbjelp utgått, blifmit af SttfeV feDnaf förfamlaDe @tänDer bifaOna, om merffälltgbet Deraf nteDDelat erforDerliga förefrifter. ©å kongl. Sttajit fortfaranDe anfer Det mara af fpnnerlig wigt ej minore för De fattDraganDe, än för minnanDe af möjligafe förena ling uti fatöförmaltningen, att en föränDraD reglering i affeenDe å fdttet för milja fatterö beräfnanDe ocb utgöranDe, bu>ilfet ämne un# Der en lång tiDöföljb utgjort föremål för få mai kongl.
Gagnefs Socken, om Fånebiträde till; BancoUtskot. tets betänkande, bif af Borgareståndet, s, a31. af Presteståndet, s. 12 g. Gar nizons Sjukhusbyggnaden i Stockholm, om utgifter till. Stats-Utskottets betänkande bif. af Presteståndet, s. ^39- återrem. af Bondeståndet, s. 553. bif, af Adeln, s. 573, återrem. af Borgareståndet, ■s. 586. Ytterligare Utlåtande, lagdt till Handlingame af Adeln, lil. s. 98. bif. af Borgareståndet, lil. s. 108. af Bondeståndet, lil. s, lil. Gellivare Jemmalmsberg, om, i Fuleå Fappmark; Statsoch EkonorniUtskottens betänkande, bif. af Presteståndet, s. 727. återrem, af Bondestån. det, s. 735. bif. af Borgareståndet, s. 807. återrem, af Adeln, s. 844. Ytterligare Utlåtande, bif, af Adeln, *.