Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men mätte den icke förgäta, atk afsigten med deffe förslag, endast är att förekomma en hufwud-narings förfall, som utom mänga andra högst estertänkeliga följder oundwikeligen skulle tillfoga den största förlust ät Banquen, hwilken dä den öfwerstigit den inskränkta werkningskretfen af ett blott depositions ställe/ numera mäste likasom hela Staten grunda och be. Den Z Zebruarii. »73 räkna sitt bestånd och tillman pä Näringarnes widmaklhällande och förkofran: Widare att oaktadt nedsättningen af Räntan för de prolongerade Länen, den ena procenten ändock utgjör en reel och förut ej päraknad winst för Banque», ä en summa som redan derifrån utgätt, och der ej orsakar någon ytterligare kostnad; samt siuteligen atk alla formaliteter som trycka Näringen utan att effective gagna Banque», böra nu mera anses för miffbruk, och som sädane afskaffas. Med utbedjande af Ridderskapels och Adelns ömma och benägna deltagande i en angelägenhet, som dä den i sin widd betraktas, wisserligen öfwergätt ifrän enskild till allmän egenjkap, hemställer jag ödmjukast om icke delta Memorial mätte till Banco Utskottet remitteras, till det afseende och upmarksamhet, wid Instructionens författande för Banco Fullmägtige, tom det med nogaste pröfning, sä tvål af nödwändigheten att upprätthälla tillwerkningen af Rikets hufwudsakeligaste export arricel, som ock af Banquens deruppå grundade förmän och säkerhet, kan finnas förtjena. Friherre Uannerbeim, I^ars ^uZust: Om jag ratt fattat Herr ak lllkrs Dictamen, innehäller det ej annat an en hemställan till Banco Utskottet, att i det Reglemente som af Utskottet för Banco Fullmägtige stadgas, lemna berörde Fullmägtige nägot friare händer i afseende pä Jernbeläningen i Banque», sä widt sädant med Banquens säkerhet kan förenas.
Maj månad hedrifvits med Bankens egna tillgångar, och utgjorde de för denna discontering vid 1841 års slut anvisade fonder, tillsammans 3 millioner R:dr, nemligen: Stockholms Handels-och Närings-Discont R:dr 1,750,000: Götheborgs Dito „ 1,000,000: och Malmö Dito „ 250,000: häruti likväl icke inberäknad den uti 212 § af Banco-Reglementet omförmälda Reservfond af 200,000 R:dr. Uppå af vederbörande Direclioner derom gjorda framställningar, att beviljade lån icke genast kunnat utgifvas, uran mast förblifva hvilande intilldess nödiga medel hunno inflyta, samt att fondens behållning knappast varit för dagens utlåning tillräcklig, så att ett afbrott i denna lånerörelse troligen skulle inträffa derest icke ytterligare förstärkning meddelades, hafva Banco-Fullmägtige, till förkommande af ett dylikt afbrott, med stöd af stadgandet uti Banco-Reglernentets 214 §. anvisat af den, under en längre tid obegagnade behållning å fonden för belåning af Actier och Publica Papper, till Handelsoch Närings-Disconten i Malmö den 30 Juni 1842 R:dr 50,000: samt till Stockholms Handelsoch Närings-Discont den 29 på följde September „ 50,000: och den 6 October samma år „ 40,000: äfvensom af Riksgälds-Contorets, enligt 178 §. obegagnade Creditiv, den 20 i sistnämnde månad till Stockholms Handelsoch Närings-Discont „ 200,000: och till Malmö Handelsoch Närings-Discont „ 50,000: • under det i ofvanberörde 214 §. stadgade vilkor, att sistnämnde belopp, så snart de kunna finnas för sina ursprungliga föremål behöflige ( efter hand och i den mon nödige medel inflyta, skola tiil Banken återställas.
RiksgäldsContoirets* före innevarande Riksdag, emot 5 procents ränta Utfärdade Obligationer samt de så kallade Löttsedlarnä för Trollhätte Slussverk; 2:0 Ejler pröfning: sådana förbindelser* sorti af Riksgålds-Contoiret, (utom dess öfvannatnllde 5:proceiits Obligationer) till följd äf Rikets Ständers beslut, redan äro eller vidare blifva Utfärdade* Stockholm£ Drätsel - Coinrhissions Samt Deursoch Bröbygghads-Directiönens Obligationer * så vidt de äro till Capi - i6 Banco-Ulskottets Memorial N.-o 14S. talet betalbara, äfvensom Actierne i Trollhätte, Strömsholms och Hjelmare Slussverks Bolag. 3:o Till viss bestämd procent och med vilkor att antaglig borgen tillika fordras, dock endast för den brist, som, vid liypothekens användande, möjligen skulle kunna uppkomma emellan Verkets fordran och försäljnings-beloppet: a) Adier i Götha Canal-Bolag , som bibehållas vid deras hittills åtnjutna belånings-rätt till i6f R:dr för hvarje Actie , efter ursprungliga Capitalet (Banco R:dr 100); kommande denna helåningsrätt att ökas till 20 procent, sedan Bolaget insatt halfva beloppet af den äskade insättnings-summan, samt till 25 procent jemväl af primitiva Actie-Capitalet, då Canalen blifvit fullbordad; dock är den föreskrift tillika meddelad, att då, enligt de med Bolaget öfverenskomna vilkor, den serskilda insättningen för Actierne skall vara verkställd med en fjerdedel inom Junii månads utgång åren i83o, 1831, i832 och i833, på sätt bär ofvan uti 3 Afd.
Olivecrona, i början af år 1855, upprättadt förslag, med dertill under pålöljande års sommar gjordt tillägg, föranledt af en mellan strandegarne träffad öfverenskommelse om alla vattenverkens ulrifning, skulle kostnaderne för sjöarne Kolsnareus oell Wirens samt Lillsjöns sänkning till samma, genom en vid sistnämnde sjös utlopp angifven punkt bestämda, vattenyta, uppgå lid R:dr B:ko 21,000: och hade Krämbols jernbruk och såg samt Morjanå och Stenhustorps qvarnar jemte 2:ne ålfisken, hvilka verk och inrättningar böra utrifvas och således mäste lösas, vid derå i laga ordning anställd värdering, blifvit uppskattade lill ett sammanlagd! värde af 46.140 R:dr Banko, eller, med 50 procent förhöjning af denna summa, till „ „ 69,210: Tillsammans R:dr B:ko 90.210: Den sanka och nu af vattenskada lidande jord, som genom delta förelag komine alt förbättras, utgjorde ej mindre än 2,456£ tunnland, hvaraf, enligt livad värderings-handlingen innehåller, större delen bestode af god matjord pä läst lerbotten, och hvilken jord sedermera lätteligen skulle kunna odlas till den bördigaste åker, hvarigenom dess värde bör komma ali mångdubbelt öfverstiga värdet å de ulri Ina vattenverken. I betraktande af den vidsträckta jordrymd, som genom det föreslagna sjösänknings-arbetets verkställighet kommer alt inom en särdeles bördig och folkrik trakt blifva tjenlig till odling, och de stora fördelar, som derigenom beredas för en mängd särskilda jordegare, anser Utskottet samma företag vara af den allmänna vigt och nytta, att utförandet deraf lörtjenar att med understöd från statens sida befrämjas.
Slutligen hafva fullmäktige anhållit att få gå i författning om ifrågavarande arbetens; ofördröjliga verkställande i öfverensstämmelse med det förslag, som kunde varda af Rikets Ständer godkändt, samt att, i fall något antagligt lägre entreprenadanbud derå icke erhöllss, få roed Hallström afsluta kontrakt om samma arbetens utförande på det sätt och emot det pris, hvartill han sig förbundit. Vid denna f.ågas behandling, har Utskottet funnit nödigt inhemta officiel upplysning, huruvida något sådant beslut blifvit af vederbörande fattadt elier några sådana omständigheter i afseende på verkställigheten förekommit, att ofvanomförgnälda förslag, angående antingen Riddarholmskanalens betäckning för uppförandet af en ny bro emellan staden och norrmalm eller anläggningen af en gata längs efter denna kanals vestra sida, kunde för det närvarande anses hafva förfallit. Efter derom af fullmäktige i Riksgäldskontoret, enligt Utskottets anmodan, gjord förfrågan, har Drätselkommissionen meddelat följande svar och upplysningar: Stockholms Stads Magistrat och Borgerskapets Äldste hade visserligen beslutat, att en bro mel - Stats-Utskoltets VItå!ande, JVre c 91. t» o Fan stade» och norrmalm skulle anläggas från Riddarhusgränden till Tegelbacken; men vid förekommen fråga om verkställigheten af detta, utaf Kongl. Maj.t i nåder bifallna, brobyggnadsföretag, hade förslag blifvit väckt om en annan riktning för den nya bron, sfi alt den komme att få sin sträckning från Tegelbacken till Strömsborg och derifrån till Riddarholmsbron,. för hvilket ändamål Riddarholmskaiialen borde förses med en så kallad kulvert eller ett hvalf, hvarigenom densamma öfvertåekles, Under öfverläggningarne härom hos Magistraten och Borgerskapets Äldste hade äfven åtskilliga andra förslag framkommit, åsyftande hufvudsakligen att bereda samma riktning för bron, med undvikande likväl af kanalens öfverbyggnad. Detta ärende hade sedermera blifvit öfverlemnadt till utsedde konwnitterade, hvilkas yttrande ännu ej afgifvits.
Förordningen den i3 Junii 1800 sorn 4 Cap. 4 § Jordabalken böra i öfverensstämmelse härmed i de af Utskottet uppgifne omständigheter rättas och ändras.” 2:0 Herr Strussenfelt:" ”Utskottet har föreslagit, att den, som eger gemensam inteckning uti flera fastigheter, må utur hvardera söka betalning för hela sin fordran; men att den egare, eller inteckningshafvare, hvars rätt är derunder beroende, må begära de öfriga fastigheternes försäljning, utur hvilka han således finge ersättning för den brist, som för honom kan uppslå, då den gemensamma inteckningens hela belopp uttages ur en enda fastighet; men enär detta stadgande, enligt min tanka, icke allenast är olämpligt utan äfven orättvist, så föranlåtes jag emot detsamma framställa följande anmärkningar: 1:0. Den gemensamma inteckningen kan, enligt 17 Capitlet 11 § Handels-Balken, icke, i afseende på den fastighet, hvari liktidig, serskild inteckning finnes, ega någon företrädesrätt framför denna, och således ej heller framför densamma uttagas. Detta stadgande slår i rak strid emot Intecknings-Förordningens 19 §, ehuru Utskottet ej åsyftat att förändra eller upphäfva densamma. 3:o. Det är stridande emot beskaffenheten af panträtt såsom utgörande en rättighet uti ett visst bestämdt ting, att denna rättighet skulle kunna emot rättshafvarens vilja förändras eller öfverflyttas. 4:o. Omnämnde stadgande framkallar tvister och lagsökningar i följd af innehafvarnes utaf serskilda inteckningar eller fastighetsegarnes ersättningsanspråk. Utskottet tyckes antaga, att desse, sedan derasv^anteller eganderätt blifvit uppoffrad för egarens af den gemensamma inteckningen förnöjande, inträda i hans rättigheter, hvaraf följer, alt de kunna utfordra den för dem uppkommande brist utur hvardera af de Öfrige gemensamt intecknade egendomarne; och den inteckningshafvare eller egare, som då blir lidande, på samma sätt ega regress till de återstående fastigheterna 0. s. v. allt framgent, till dess alla fastigheterna äro försålde. Ett lagsökningsbesvär kastas i6 Lag-Utskottets Bet.
Stats-Contoret lemnade uppdrag att upprätta Räkenskaps-formulaire, liufTudsakiigast åsyftar alt 1 möjligaste måtto bringa de förvaltande Verkens liufvud-räkningar till öfverensstämmelse med den form, som för Riksbokslulet blifvit antagen, anser likväl Utskottet, alt en ordnad och enkel hufvud-räkning ovilkorligen äfven måste leda till mera ordning i åtskilige delar äfven af sjelfva redovisningen, hvadan Utskottet, vidhållande dess föiut i ämnet afgifne yttrande, anser denna fråga för det närvarande icke erfordra någon Rikets Ständers åtgärd. 20 Stafs-Utskottets Utlåtande N:o ijo. 3i:o Slutligen får Utskottet i anledning af en i Presle-Ståndet af Prosten Hallbäck dervid gjord anmärkning, att i i83o års Revisions-Berättelse pag. io3 finnas upptagne 2,661 R:dr 22 sk. till reparation å Posthuset i ”Helsingborg”, ehuru i nämnde Stad icke finnes något Kronan tillhörigt Posthus, — till upplysning meddela, att, genom tryckfel, förvexling af namn egt rum, och att den omnämnda utbetalningen blifvit verkställd för Posthuset i Helsingör. Stockholm den 14 Junii 183/f - Reservationer: Vid 6:te punkten j angående. Eocpeditions-Sekreteraren Askelöf lemnad gratification af II:rr Ekerman och Petrés som åberopade deras vid Betänkandet N:o 22 i detta ämne afgifne reservationer, och i hvilka Friherre TersmedenDoctor Hasselroth Prosten Svedelius3 Prosten Nordin samt Handlanden Andersson instämt. Vid ig:de punkteiij angående Sammandrag öfver Krutförrådenaf Friherre SilfversköldC._, som åberopat sin vid 7 r §. af Betänkandet N:o 22 afgifne reservation; och hafva, utom Friherre PalmstjernaHerrar von Post och Hembergj Herr Grefve Gyldenstolpej Anton, förklarat sig i samma Reservation instämma.
Lag uttrycket Borgmästare och Råd har alldeles samma betydelse som den vanligen begagnade benämningen Magistrat, berörda beslut afse den förändring, att den rättighet, sorn enligt 9 och 11 momenten i afseende Lag-llskollels Lllåtande N:o S6. 5 i afseende å häktningar tillkommer Borgmästare och Råd, äfven skulle tilläggas Magistratens Ordförande; och som en sådan förändring onekligen skulle föran leda större skyndsamhet i afgörande af dylika frågor, enär de sålunda icke behöfde hvila i afvaktan på sammanträde af Magistraten, hvilket ofta skulle kunna föranleda icke obetydlig omgång, Samt något skäl icke förefinnes, hvarför icke åt Magistratens Ordförande skulle kunna lemnäs samma förtroende i nämnda hänseende, som blifvit Polisembetsman visadt, men det åsyftade ändamålet synes kunna på ett enklare sätt vinnas genom att i 12 mom. införa Magistratens Ordförande såsom äfven erhållande den genom detta moni, Polisembetsman tillagda rättighet, lar Utskottet vördsamt dels inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, det sednare Ståndet med frångående af sitt vid 9 mom. fattade beslut, att förena sig med de två öfriga Riks-Stånden om antagande af ifrågavarande 9 och 11 momenter i oförändradt skick; dels ock hemställa, att Rikets Ständer för sin del måtte, Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden med frånträdande af sina vid 12 mom. fattade beslut, för detsamma antaga följande lydelse: »Hvad om Konungens Befallningshafvande eller Borgmästare och Råd här sagdt är, gäile äfven om Magistratens Ordförande, så ock om Polisembetsman, der sådan för viss stad eller ort särskildt förordnad finnes.’; 20 §.
Utffolten anse likwäl, att h-.n det ösyftade andamäiet, alt förekomma hmöer och upoehäll skall kunna winnås, dör med C-urfti.s bestämmande sälunda ttlloä, alt dg till exempel Courten för April mänad skall utsättas, bör medium tagas «s den gängse Courlen uti sista weckan af Februn i samt de krenne sörsta Veckor ne af Markit mänad, och samma lörhällande i akttagas a anseende till de öfttge mä"ader, sä alt bet alltid bljfwer medium af de tre första weckorne i ben näst föregående och sista weckan af den berförutgäendr mänadens Cours, som tages till grund, pä dec cm den sista weckan af den nästsö. re Den 27 Iauuarri-' io8l reaäende Mänaden ma kunna anwandas, att meddela Tullkamrorne underättelse om den Cours, som för dcn ingäende mänaden blifwtt saststä»d. Bäde Wällofl. Borgure - Ståndet och Hederwärda Bon0e - Ständer Hofwa föresiagit, att Tull - Drrkcrionen mätte pä vswanlkrefne sätt bestämma dea dllswanbc Courlen, pä den grund, akt detta sätt före 8r , 8oo skatt warit antagit; men Urskotten döra harwid litikännagiswa, att enligt Kana!. Förordnanden al den s September 1791 och den n Apnl ,792 har det icke warit Tu» - Dircctivnen , utan Kongl Förwaltningen of Fl anc^äicuderoe tom bestämt en tädan Cours, to enligt d ha Författningars inriehäll, ffutie nämnde Kongl. Förwaltning wld hwarje wcckaö början meddela General - Tu».
På detta sätt bibehålles arfvejordssystemet oförkränkt, och den motsägelse, som nu i lag 5* - 68 Den 7 Juni f. m. stiflningen förefinnes, ali å ena sidan vilja qvarhålla arfvejorden inom slägten, och å den andra, så att säga, drifva den derifrån, skulle genom eli dylikt medgifvande försvinna. LagUtsk. har emellertid uppå della förhållande icke fästat något afseende, och jag vågar deiföre anhålla om den nu ifrågavar:de punktens återremitterande. Gr. Sparre, Erik: Den framställning Gr. Lagerbjelke nu gjörl, har jag så väl vid inuevande, som under sisla Riksdagen gjort lill föremål för LagUisk:s upmärksamhet och pröfning. Jag anser, lika med den värde talaren, alt den nu gällande lagen, hvarigenom raan förvägras, all öfver sio arfvejord göra de minsta förfoganden, skall i tidernas längd icke allenast leda deihän, att denna jord slutligen går ifrån slägler, ulan äfven framkalla den hemmansklyfning och sönderslyckuing af jorden, som lagstiftaren eljest sökt förhindra. Del är klart, att lill följd af den kärlek till jorden, som ännu är lemligen allmänt rådande hos befolkningen, och då man, enl. log, icke eger rätt att genom testamente deröfver förfoga, så måste resultatet blifva, all, vid dödsfall, arfvingarne alltid i dess minsta delar klyfver denna jord, och att följaktligen dess sönderstyckning går ända derhän, som t. ex. i Dalarne, der de serskilda joi dparcellerne äro så små, att de icke kunna föda sina egare. Härtill kommer att den nu gällande lagen, som förbjuder att genom testamente dispo, nera öfver arfvejord, nu kringgås genom åtgärder, de der i allmänhet icke visat sig vara nyttiga eller ändamålsenliga.
Att widare, i den ordning de nu warande DisronkWerkens octrojer löpa till stut, noa af denna egenskap skulle blifwa fördelaktige, da den behållning!, som af Discont,Werlen nu bliswer Banquens enffildta tillhörighet, borde kill större eller mindre del ansins, att göra förrbervrde fond sä wälgörande för Rikets uppkomst, som i följd deraf wäfendtelig för möjligheten af dest högre beskattningar. Herr L. I. Dahlman, framställer i desi in» gifne Memorial, mälmngen af narwarande penninge Lsnjunctur i wärk Lan-, säsom i alla afseende» beklaganswärd: och huswudsakeligen deraf beroende, att Banquens såsom Mynt circulerande Attester, ej blifwa inlöste med det mynt de reprecentera; hwartill ater orsaken lag uti den ofantliga disproportion, som finnes emellan prvduct-wärdek och rörelse - Capitalet, med tillökning derjemte, af en mängd inbildningS-mpnt, som genom Discont och andre dvlike papper tillkommit. Med upprepande af det oskyldiga och tillika mycket kännbara lidande, som af nämnde orsak bade Staks-Werkel och hwarje enskildt Medborgare, ärv underkastade, föresiäk Herr Dalman, ehwad pä Banquens befattning till det ondas afdöjande kan ankomma, alt alla Rir kets Discvnter, wrd Octroymö upphörande, förklaras * * fök 98»- Den z Julik. för Statens; och att Private Actie-Ägare endast berättigas till Sex procents Ranta af deras 'Aktier; samt att drefter, i den progression, som finnes möjlig och för det hela ostadlig, Discont-papperen borde ur rörelsen indragas; och nya Län endast pa Ve tillförlitligaste hewis om Sökandens idoghet, och desi drift i Riket gagnande företag, kunna bewiljas:
För min del, tror jag att detta räkningsatt skulle hafva varit ett steg framåt på civilisationens bana och medfört lättnad, icke blott i räkenskapsföring utan äfven i räkning och liqvider man och man emellan, serdeles om, såsom jag skulle hafva velat, 100 delar af en R:dr, kallad Cents, blifvit delad i tiondedelar. Man har lagt till skäl för decimalsystemets förkastande allmogens bristande förmåga att kunna uppfatta detsamma, men denna förmåga visar sig ofta icke vara så ringa, som man velat förespegla den, och en värd Bonde-Ståndets ledamot har också i Utskottet 3'ttrat, att bans hemmavarande medbroder förklarat sig ganska väl kunna uppfatta decimalräkningen och förstå att använda den, om det blott lemnäs dem något öfrigt att räkna. Således när man hör räkenskapsföraren motarbeta decimlsystemets införande, skulle man blifva frestad att tro, att det vore han, som mera besvärades af att förändra sin bok och sina räkenskaper, än allmogen alt räkna och liqvidera i decimal, fastän man ger den sistnämndes bristande fattningsförmåga bela »skulden. 2:0 Mot den nuvarande Silfver-Rikdsalerns benämning för Riksdaler. Sedan man antagit, att den föreslagne mynteller räkne-enbeten skall kallas Riksdaler, utan något epithet, hvilket jag för min del ock trott vara det rätta, så hade all annan benämning af riksdaler bordt försvinna och den gamla silfver-riksdalern, motsvarande fyra räkneenbeter, hade kunnat kallas blott och bart Specie, eller ett Speeiestycke. Ingen förvillelse bade deraf uppkommit, ty då man vill att Banco-Riksdalern skall helt och hållet försvinna, så hade icke funnits någon mera riksdaler, än räkne-enhetens; hvilken äfven kunnat, i silfver utmyntad, präglas såsom Riksdaler eller l Specie. Nu deremot vill man låta mynta. 1 st. R:dr silfver, motsvarande 4 enhets R:dr och r st. j R:dr silfver, motsvarande 1 enhets R:dr.
KrigsRätten vid Gotllands beväring åter får endast till pröfning upptaga mål rörande egentliga militärbrott, hvaremot alla andra brottmål böra af de ordinarie domstolarna afgöras. Det erfordras icke för ändamålet af ifrågavarande framställning alt ingå i närmare undersökning om riktigheten af de grundsatser, som vid Krigsartiklarnas stiftande gjort sig gällande, om dessa lagars föregifna stridighet med rikets Grundlagar, om deras, oaktadt skedda förändringar, någon gång öfverklagade hårdhet o. s. v. I händelse dessa eller andra bristfälligheter förefinnas, lära desamma blifva afhulpna vid den af Kongl. Majit i nåder anbefallda och ännu förehafvande revision af krigslagarne. Men som de här 38 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1841. ofvan anmärkta skiljaktigheter emellan föreskrifterna i 1811 års Kongl. Bref och 1812 års Kongl. Cirkulär, efter mitt omdöme, kunna, utan rubbning i det gällande systemet, rättas, har jag ansett mig böra derå fästa Rikets Höglofl. Ständers uppmärksamhet, och får i sådant afseende vördsamt anföra. Den olikhet inför lagen, som genom dessa författningar är fastställd för invånarne uti särskilda delar af riket, later svårligen med giltiga skäl försvara sig. Att till exempel skildtvakt, sorn funnes sofvande eller drucken på post, skall, om han tillhör Gottlands beväring, i hilt arkebuseras, då annan krigsman för samma brott extrajudicialiter straffas med femtio prygel, lärer vara lika mycket stridande mot allmän rättvisa, som det synes oformligt, att den förre för öfriga i 8 § af 1812 års Cirkulär omförmälda förbrytelser skall ställas inför KrigsRätt och lagligen dömas, under det att den sednare kan extrajudicialiter straffas.
Vidkommande härefter frågan om ett förändradt aflöningssätt för prestershapet i städerna, så anser utskottet någon lämpligare utväg icke vara för handen till vinnande af det mål, motionärerna härutinnan åsyftat, eller införande af bestämdare grunder för beräkning af de bidrag församlings-medlemmarna böra till presterskåpet utgöra, än att öfverenskommelse!- härom i föreskrifven ordning upprättas och af Kongl. Majit i nåder stadfästas. I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad rörande presterskapets på landet aflöning af utskottet redan är vordet tillstyrkt, hemställer utskottet fördenskull, Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 96. 29 att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet frambära den önskan, att Kongl. Maj:t genom nådig förordning täcktes anbefalla samtliga de stads-församlingar hvarest behörigen stadfästade konventioner ej redan äro uppgjorda, att, antingen under nuvarande kyrkoherdars och komministrars tjenstetid eller ock sednast och ovilkorligen vid inträffande ledigheter, i den ordning gällande författningar stadga, och till det belopp, som, med afseende å oftare förekommande tjenstgöring och dyrare lefnadskostnad i städerna än på landet, rättvist och billigt torde böra bestämmas, samt efter de taxeringsgrunder, som för ändamålet kunna anses mest lämpliga, i föreskrifna allmänna ombuds närvaro, helst samtidigt för både kyrkoherde och komminister, uppgöra konventioner till bestämmande af beloppet utaf de bidrag, som af församlingarne böra till presterskapet utgöras; så att derefter inga afgifter till kyrkoherde eller komminister må blifva öfverlemnade åt godtycket; samt att om svårigheter å endera eller begge parternas sida skulle å den för ärendets afgörande utsatta allmänna sockenstämma möta, dertill skälen, i sådan händelse, böra uti protokollet fullständigt anföras, Kongl.