Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vigtiga delar af kreditlagstiftningen hafva vid detta riksmöte utgjort föremål för representationens uppmärksamhet, och genomgripande förändringar deruti hafva ock blifvit af Rikets Ständer föreslagna eller beslutade. Så hafva, för realkreditens stadga Eccpeditions-l]Iskottets Forsing lill underd. S/eri/velse N:o 194. 123 och utveckling, Rikets Ständer dels hos E. K. Maj:t gjort underdånig framställning om införande af grundoch hypotheksböcker, dels antagit en ny förmåns-rätlsordning, dels ock beslutat en författning om rätt till underpant i lös egendom. 1 afseende åter å personaleller handelskrediten, hafva Rikets Ständer, för dess ordnande på säkrare grunder samt bortskärande af vådliga utvexter på densamma, dels beslutat upphörande af handelsboks vitsord såsom bevisningsmedel emot icke köpmän, dels upphält bvsättningstvånget emot icke tredskande gäldenärer, dels ock antagit en ny lag angående proskription för fordringar, hvarjemte Rikets Ständer för sin del beslutat en ny konkurslag, byggd på den Europeiska handelsrättens allmänt erkända grundsatser. Dessa, i långliga tider af behofvet påkallade förbättringar utgöra ämnen, som på det närmaste sammanhänga med exsecutionseller utsökningsväsendet, hvilket är en af hörnstenarna för kreditlagstiftningen och det yttersta vilkoret för trygghet vid transaktioner samt i följd deraf äfven för hela affärsrörelsens lif. Att detta exsekutionslagarnes ändamål icke uppnäs genom vår Utsöknings-Balk och de mångfaldiga dithörande särskilda författningar, i hvilka man förgäfves söker ett system, en ledande grundsats, är sedan länge allmänt erkändl. Allt efter som lagstiftningen befunnits för slapp, eller för sträng, hafva en mängd spridda stadganden meddelats, dervid man sett än på borgenärens rätt, än på gäldenärens hästa, men icke på begge tillsammans, icke på allmänna rörelsens kraf, icke på verkan af lagstiftningen i dess helhet.
I ett land der industriens mångfald ännu icke gifver lif åt det inre af landet, huru kan det utsträcka handelsfriheten utöfver detta lands grånsor, i likhet med andra, der egna producters tillräcklighet förskaffa främmande länders öfverflöd och öka egna medborgares njutningar. Vid all öfvergång bör man taga hela och icke halfva mesurer, hvilka sednare åtgärder endast påkalla täta förändringar i Författningar, och en deraf följande lika omväxlande välmåga hos en och samma individ. Ingen Statskunskapens verkliga anhängare kan förneka den sanningen, att hvarje näringsgren, som icke upphunnit lika färdighet med andra länder, behÖfver Statens uppmärksamhet, och i samma mon den aflägsnar sig från barndomstillståndet, år den mogen att emotstå concurrencen af en friare importhandel; men intilldess år ju en vara, hvilken såsom förhuden, icke utan största risque, nalkas våra landamåren, mindre ska llig för våra egna näringar, ån den, som får förtulla». Jag är ingen Ben 14 Augusti f. m. 207 ting mindre ån vån af prohibitiva Författningar och ingalunda obekant med det ljus, vår tid sprider öfver deras skadlighet, ty jag talar icke för SidenFabriker och andra för vårt land onaturliga näringsgrenar, men jag önskar blott att våra oeconomiska anstalter måtte allvarligen inråttas efter deras ändamål, antingen, att till någon del skydda nåringarne, eller att helt och hållet gifva dem till pris åt utländska concurrencen. Alla dessa skål torde vara tillräckliga för att styrka nedanstående principer: 1) Att tillskapa näringar, der inga finnas, till befrämjande af lif i inre handeln. 2) Motarbeta importen af sådana producter, hvilka med egna rudiinaterier inom landet kunna tillverkas, i och med detsamma som man uppmuntrar inrikes industriens mångfalld och således concurrence sins emellan. 3) Att alla de Producter, hvilka enligt sakens natur icke kunna tillverkas inom landet, böra tillåtas till införsel. Med så mycket större tillförsigt, har jag vågat föreslå ofvanstående trenne resultater af en lämpelig Tulltaxa, sorn man blott behöfver eftersinna, om det år möjligt för ett land att bestå blott med åkerbruk, och dervid framskrida i cultur?
del ena, att utväg måtte finnas till pensioner för Banco Discont Verkets Tjenstemän och Betjente, då de, efter ådagalagdt välförhållande i tjensten, nödsakas för ålderdom eller sjuklighet från Verket afgå; det andra, a't Enkor och. minderårige Barn, som vid Tjensternäris och Betjentes frånfälle, oftast i medellöshet och fattigdorn efterlemnas, matte, till nödig lifsbergning, kunna erhålla något lämpligt understöd, i nian af mannens eller fadrens innehafde tjenstegrad och lönevi kor. Hvad den förra frågan beträffar, så, enär Banco-Discont Verket numera egentligen ut gör blott en särskild gren af Banquert, anser Utskottet någon egen Pensions Fond för Tjen siem änden derstädes icke böra eller behöfva anslås, utan tillstyrker vördsamt, att BancoDiscont-Verkets personal på Stat, må . tillägnas rättighet, att i detta hänseende åtnjuta lika fördelar med Banquens Arn betsoch Tjenstemän samt Vaktbetjente, och följaktligen vid afskedstagande! undfå lämpligt understöd på Banquens allmänna Pensions Stat, efter de beräkningsgrunder , som för Banco-Staten äro eller blifva gällande; hvarvid iakttages, att derest en och samma person vore Tjensteman både i Banquen och Banco-Disconten, och efter oförvitlig tjenstgöring, för ålderdom eller sjuklighet finner sig nödsakad afgå från båda tjens 94 BancomXJtskottetS Betänhanitert. »terne, Pensions rättigheten i slikt fall bestämmes i förhållande till den högsta utaf de löner, sorn han inom ettdera af desse Verk under sin tjenstetid åtnjutit
Samma bemärkta ställning, som friherrinnan Bildt såsom ungmö intog hemma i Sverige, har hon äfven hastigt eröfrat i den romerska societeten, där » Stella polare » eller » L ' étoile du Nord » äro de namn, hon fått mottaga af alla dem, som hon tjusat genom sin blonda fägring, sina intagande själsegenskaper, sina hänförande umgängesgåfvor. Detta är en icke sedan var han i det närmaste färdig med att i bokform ntgifva sina studier öfver vårt svenska medeltidshelgon. Då ville olyckan, att manuskriptet bortstals och aldrig kunnat återställas. Men i stället vänta vi i dagarna af frih. Bildt ett arbete på franska om drottning Kristina, hvilket till större delen är grundadt på otryckta källskrifter, som författaren uppdagat i Italien. Medan detta och andra lärda arbeten af vår minister i R o m icke kunna tränga så långt ut i vida kretsar, är frih. Bildt så mycket mera känd af den lä- sande allmänheten genom sina ypperliga » Anteckningar från Italien af en svensk diplomat » — ett arbete, som intager ett hedersrum bland våra svenska reseFRAN BILDTSKA HEMMET I ROM: I FÖRMAKET. När hettan begynner i maj, reser friherrinnan Bildt till svalare trakter i Schweiz eller Tyrolen; stundom utsträckes färden ända till Sverige. Hennes gemål, som bättre kan trotsa Italiens sommarhetta och för öfrigt icke så länge får vara frånvarande från sin post, stannar i regeln kvar i Rom till slutet af juni. Då afskedas hnsets alla tjänare — så när som på en enda — för att på hösten återvända efter sommarens » dolce far niente » på Campagnan. Ministern beger sig då vanligen till några af mellersta Italiens högt belägna bergsstäder, hvilka han så målande skildrat i sina ofvan citerade » Anteckningar från Italien ». Med synnerlig förkärlek uppehåller han sig i Siena, där han begynner sin dag med ett bad i Fontabrandas kalla, källklara vatten. Längre fram på sommaren uppsöker han sin gemål, och i oktober eller november återvända de till » den eviga staden », där vintersäsongens fröjder och mödor snart taga sin början.
Petterssons verksamhet såsom Navigationsskolelärare och Inspektör öfver navigationsskolorna, ansåge för en dyrbar pligt att vitsorda ej mindre den framstående skicklighet och det oförtröttade nit han, såsom lärare städse ådagalade, än ock den oaflålliga omsorg och det redbara allvar hvarmed undervisningen vid ifrågavarande läroanstalter af honom öfvervakades, på det att dessa skulle kunna tidsenligt uppfylla sitt ändamål; att, om dessa hans egenskaper i och för sig syntes innefatta anledning för det allmänna att lemna något vedermäle af erkänsamhet åt hans efterlemnade enka och fyra barn, af hvilka det äldsta nyss uppnått tolf år, en verklig förbindelse härutinnan förefunnes vid betraktande af den nödställda belägenhet, hvaruti, på sätt den efter Pettersson hållna bouppteckning utvisade, den aflidnes familj kommit, genom hans alltför tidiga bortgång; samt att Kollegium, med afseende å dessa förhållanden och då Petterssons enka icke vore berättigad lill pension efter sin man, på grund af någon af de befattningar, han i lifstiden innehaft, funnit sig böra hemställa det Kongl. Majit måtte för sökanden och hennes oförsörjda barn al Rikets Ständer äska årlig pension från allmänna indragnings-staten. Enär af handlingarne inhemtades, alt f. d. Kapitenlöjlnanten Petterssons efterlemnade qvarlåtenskap betydligt understege boels skulder, samt Pettersson genom sin gagnande verksamhet i de honom uppdragna befattningar gjort sig så förtjent af det allmänna, alt hans i behöfvande omständigheter elterlefvande familj ej borde lemnäs ulan det nnderstöd, som för dess tarfliga utkomst vore behöfligt, har Kongl. Majit föreslagit, alt Petterssons enka måtte å allmänna indragnings-staten tilläggas en årlig pension af 1,000 R:dr, samt all Rikets Ständer med afseende å härvid förekommande ömmande omständigheter, mätte medgifva alt denna pension finge beräknas från och med månaden näst efter Petterssons död, och således utgå från och med sistlidne Juli månad. I betraktande af hvad Kongl.
Nåder torde låta tid efter annan upprätta i förhållande, dels till inhemska Ekevirkets allmänna inköpspris, dels till det qvantum virke i cubiklot, som af hvarje träd erhålles; men Herr Öfversten af Bornemans tanka, att om vid Ekeskogs-undersökningen en oell annan så beskaffad god Ek skulle vara förbigången och icke i Registret öfver förrättningen antecknad, borde Kongl. Majit och Kronan äga rätt att, emot förenämnde betalnings erläggande, äfven använda en sådan Ek; kan Ut - 4<'deSaml. 4:(le Band. 7" 8oa S la ts-U t sko 11 e t s Betänkan elen. skottet icke biträda, emedan genom ett dylikt vilkor, Jördegarns tiilköpta dispositioner öfver Ekeskogen ansenligen skulle lörl. armas, och dessutom synas de lill Utskotten aflemnad#, af Herr Öfversten förda anteckningar utmärka så mycken noggranbet och ordning, att man icke bör befara någon betydlig förlust å Statens sida, om eftergift i delta fall får äga rum. I afseende på bestämmandet af den köpeskilling, som Utskottet anser böra, af Krono-Skatte-Jordegare, erläggas för en fri disposition öfver Ekeskogen å deras egor; så enär Kongl. Majit och Kronans rätt 1111 är förbehållen lill Ekar å all Krono-Skattejord och i en framtid sådane träd kunna uppväxa å jord, der de för det närvarande icke finnas, tror Ekonomi-Utskottet det vara nödigt, att, till förekommande af tvetydighet, Köpeskillingen bestämmes särskildt för värdet af den redan befmleliga skogen.
Nog var beslutet bär stridande mot 8r §, Reg.F., hvarest det stadgas, huru och på hvad sätt ändring i grundlag skall till väga — bringas; men denna §. i Ansvanslagen är i alla fall icke tillämplig, emedan den handlar blott om sådana fall, då Konungen besluter tvärtemot föredragandens tillstyrkande. Utom dessa 3:ne §§. finues ingen i Ansvartslagen, sorn ens skulle kunna komma i fråga för rådgjfvare-ålgärdens behandling efter 106 och denna blist nr blott ett nytt bevis, att lagstiftarne år 180.9 icke föreställde sig den möjligheten att upphäfva och förändra grundlag genom civil lagstiftning. Då åter ingen §. finnes i Ansvai tslagen, efter hvilken Konungens rådgifvare skulle kunna af Riksrätt till ansvar fällas, anser jag så mycket olämpligare att behandla saken efter 106 §. Reg.F., som en befrielsedom af Riksrätten skulle kunnat blifva ett för framtiden olycksbådande prejudicat. Hvad åter 107 §. beträffar, är det väl alldeles ovedersägligt, alt rådgifvarne hafva genom tillstyrkandet af det grundlagsvidriga förslaget till lag för Banken icke allenast D c n i Juli f. ta. samfäldt försummat Rikets sannskyldiga nytta, utan oek Statsseeret., såsom förslagets upphofsman, särskildt ådagalagt bristande constitutionel skicklighet och nit för grundlagarnas helgd. Denna §. är derföre sä mycket mer tillämplig, sorn sjelfva Ansvartslagen dertill ger i 6 §. en särskild antydning. Der heter det nemi.: ”Uraktlåter Statsrådsleda? ”mot — , att de öfriga dem i grundlagen uttryckligen ”löreskrifna, men i denna Ansvårtslag icke särskildt uppräknade pligter och föreskrifter iakttaga och fullgöra, antoninie det på R. St. att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill 107 J. af Reg.Fv dem berättigar” — —. Att det är rådgifvarnes pligt att iakttaga och fullgöra grundlagarnas stadgandet), ligger i sjelfva sakens natur.
Kommer af den förgiftning svår kropps-skada; dömes till straffarbete på lifstid, eller, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, till sådant arbete från och med åtta till och med tio är. Följer af gerningen ringare eller ingen skada, eller stadnar brottet vid försök: da skall till straffarbete från och med fyra till och med ätta är dömas. g ÖO Ibi r någon, utan qvinnans vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 28 g sägs; dömes, om fostret kominer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete fran och med sex till och med tio år, och i annat läll till sådant arbete fran och med sex månader till och med två år. Fick cjvinnan af gerningen svar kroppsskada; dömes tillstraffarbete på lifstid: fick hon deraf döden: miste gerningsmannen lifvet; dock ina, der brottet är med synnerligen mildrande omstän - Lag-Utskottets Memorial N:o 56. 3 digheter förenadt, kunna dömas i förra fallet till straffarbete på tio år och i det sednare till sådant arbete pä lifstid. röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej-, Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att omförniälda delar af ifrågavarande författning skola erhålla följande, af Kongl. Majit föreslagna samt af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ständet antagna lydelse: § I Den som, i uppsåt att döda, med berådt mod beröfvar någon lifvet, miste, för mord, lif sitt. § 2. Har någon gjort försök till mord, och blef endast genom omständigheter, sorn voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad: varde han dömd, om af gern ingen kom svär kroppsskada, till straffarbete pä lifstid, och i annat läll till sådant arbete från och med sex till och med tio är. Kom af gerningen ringa eller ingen skada, må tiden för straffarbetet till tvä är nedsättas. § 3- Hvar sorn, med uppsåt att döda, men af hastigt mod. beröfvar annan lifvet, dömes, för dråp, till straffarbete pä lifstid.
Hvad sjelfva Westerås hamn serskildt angår, så är det icke blott för staden en vigtig fördel, utan äfven för mälare-provinserne angeläget, att denna hamn blir förbättrad, med afseende å den stora trafik, som från dessa orter derstädes bedrifves. Jag får således förena mig med dem, som tillstyrkt bifall till StatsUtsk:s förslag. Medan jag nu har ordet, ber jag R. o. Ad. tillåta mig begagna tillfället, att äfven få nämna några ord, med anledn. af det val till Utsk:s-ledamot i Allm. Besv:soch Ekon.Utsk. som fallit pä mig. Hilkommen egentligen för länsangelägenheter, hvilkas beredande och bevakande vanligen tager förmiddagstiderne i anspråk, hade jag väl i början, då Eleklorernes förtroende blef mig kändt, hyst den förmodan, att tiden dessutom kunde medgifva äfven deltagande i Ulsk:s förhandlingar men jag har sedermera klart insett omöjligheten, att förena desse båda ändamål med det allvar och den verksamhet, som borde motsvara förtroendet, och när jag dessutom icke ifrån början deltagit i Utsk:s öfverläggningar, finnas äfven deruti måhända för mig en anledn. att icke deruti ingå vid slutet af riksdagen. Jag nödgas derföre afsäga mig den ledamotsplats i Utsk. hvartill jag blifvit utsedd. Frih. von Kraemer: Jag har egentligen begärt ordet för att bemöta en emot StatsUtsk. anmärkt inkonseqvens nemi. den, att Utsk. skulle hafva tillstyrkt fullt lönebidrag till Westerås hamn, men icke Wadstena. Såsom af betänk, längre fram inhemtas, så uppgår kostnadsförslag^ för Wadstena hamnbyggnad till nära 48,000 r:dr, men då motionärerne begärt alternativt ett statsanslag af 32,000 r:dr eller om ett sådant icke kan beviljas ett lån till samma belopp, så har Utsk. svårligen kunnat tillstyrka R. St. att bevilja lånebidraget till högre belopp än motionärerne sjelfve hegärt, helst vilkoren för låns erhållande äro förändrade och mindre förmånliga än hvad förr varit förhållandet. Frih. Cederström: Jag har icke bestridt Frih.
Under del den härstädes öfverdrifvet tullbeskaltade införseln af manufaktursmiden och stålarbeten år 1884 varit inskränkt till omkring 5000 har införseln till Norrige samma år uppgått till 725,000 svenska skålpund, hvaraf åtminstone någon del antagligen sedermera öfver riksgränsen hit inkommit. Den ökade förtullning af dessa och mångfaldiga andra ännu mera betydande manufakturvaror, som, enligt min öfvertygelse, icke kan uteblifva, skall, jag vågar derom vara förvissad, fullkomligt hålla statsverket skadeslöst för inflytandet af möjligen inträdande mindre lyckliga handelskonjunkturer. Och i det hela vågar jag med tillförsigt uttala den vissa förhoppning, att den i Eders Maj:ts högstberörda Nådiga Proposition öfver lullmedlen gjorda beräkning skall under instundande statsregleringsperiod af verkligheten fullkomligt motsvaras.» De af Stals-Rådet Gripenstedt åberopade och afgilna förslag till förändringar i den hos kommitlerade utarbetade tulltaxa och dertill hörande underrättelser, jemte beräkningen öfver den nedsättning eller förhöjning, som i tullinkomsterna skulle genom samma förändringar uppkomma, finnas detta potokoll bifogade. Uti hvad Stals-Rådet Gripenstedt i förevarande ämne hemställt instämde SialsRådets öfrige ledamöter med undantag af Stals-Rådet Grefve Mörner, som utlät sig sålunda: »l afseende på det af Departements-Chefen framställda förslag om upphörande af de serskilda afgifter, som nu erläggas dels till handelsoch sjöfartsfonden och dels till släderne under benämning af tolag, samt om beredande af godtgörelse härför, har jag för min del ej något att i underdånighet erinra.
Nu kan BankoUtsk:t, enligt gällande instruktion, icke handlägga denna fråga, utan särskildt bemyndigande af Rikets St:r. Hvad angår detta bemyndigande, så har redan E. o. Ad. lemnat BankoUtsk:t ett sådant, ehuru icke så vidsträckt, som det nu föreslås. R. o. Ad. har nemligen förut beslutat, att BankoUtsk:t, utan hinder af 2 § 4 punkten af den för Utsk:t gällande instruktion, må taga i öfvervägande frågan om och huru mycket af ifrågav:de obligationer böra af Banken öfvertagas. Deremot är det bemyndigande, som nu äskas, vidsträcktare och så till vida olika, att BankoUtsk:t föreslagit det R. St:r måtte bemyndiga BankoUtsk:t att, utan hinder af föreskriften i 2 § 4 punkten af den för Utsk:t, gällande instruktion, öfverväga och till R. St:r afgifva särskildt Utlåt, om användande af den sedan 1857 års början uplupna Bankovinst. R. o. Ad. lärer väl säl. icke nu kunna frångå ett beslut, som de för icke längesedan fattade, men frågan är om R. o. Ad. vill utstäcka detta be - Den 1 Pebru ari. 257 bemyndigande .så långt som BankoUtslet föreslagit. Häri ligger, efter min tanke, ingen våda. I motsats mot Hr Printzensköld, anser jag att det bästa sättet för Bankens konsoliderande är att låta den öfvertaga statsobligationer, ställde i utländskt mynt, enär dessa obligationer hafva kurs på den utländska marknaden och följaktligen när som heldst kunna försäljas. Jag anhåller sål. att R. o. Ad. ville bifalla BankoUtsk:ts Betänk., synnerligast som detsamma redan af 2:ne RiksStånd, Presteoch BorgareStåndeu, är bifallet. Hr Akerman: Man har bär yttrat sig om rättaste sättet att konsolidera Banken, och derom är också mycket att säga, som jag förbehåller mig att i sinom tid få framföra, men frågan är nu om någonting helt annat eller om formen för ärendets behandling, och jag hemställer då om II.
Carlsson ingångne uppbörds-borgen, en för alla och alla för en, betala 1,500 R:dr Banco, jemte 5 procents årlig ränta derå från den 24 Juni 1834, i afräkning å den balance, Carlsson i tjensten sig åsamkat, samt, till verkställighet af omförmälde laga kraftvunne beslut, utmätning för domfästa beloppet blifvit hos Gyzanders Bih. Ull R, St. Prof. 1841. 10 Sund. 1 Afd. j3i Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelsej N.o 410- enka, Charlotta Christina Gyzander, född Osterman, anställd, så hafva ej mindre enkan Gyzander, å egne och sina fyra omyndiga barns vägnar, än ock Gyzanders öfriga sterbhus-delegare, Pastors - Ad juncten L. J. Gyzander, Landtbrukaren C. A. Gyzander och J. C. Osterman, uti en till E. K. M. ingifven skrift, i underdånighet anhållit, att, då någon annan tillgång för fullgörande af ifrågavarande betalnings-skyldighet icke funnes, än en köpeskillings-fordran, stor 2,306 R:dr 32 sk. Banco, för en försåld Färgeri-fabrik och Stamp-inrättning, som varit sterbhuset tillhörig, hvilken fordran utgjort den enda återstående tillgång för enkan Gyzanders och och hennes oförsörjde barns bergning, dertill de myndige sterbhus-delegarne, af hvilka C. A. Gyzander och Osterman måst afstå sin egendom till borgenärers förnöjande, icke i ringaste nion kunde bidraga, E. K. M., med afseende å dessa förhållanden, täcktes af Gunst och Nåd frikalla sökanderne från den, på grund af ifrågavarande borgens-förbindelse, dem ådömde betalnings-skyldighet.
Ej må Adelskap, eller Greflig eller Friherrlig värdighet, som hädanefter förlänas, tillfalla flere än den, hvilken adlad eller upphöjd blifvit, samt efter honom hans äldste manliga Bröstarfving i rätt nedstigande, led efter led, samt efter denna grens utgång, Stamfadrens närmaste manliga afkomling, och så vidare: Oaktadt den tydliga ordalydelsen i 37 §. RegeringsFormen har, vid ilen sist förrättade anteckningen af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, en yngre son till en afliden Riddersman, som efter år 1809 blifvit uti Adeligt stånd och värde upphöjd, erhållit inträdesPollet. Den 12 November f. ra. i5 Orsaken dertill lärer vara, att den äldre sonen, redan under fadrens lifstid, blifvit särskildt till adelig värdighet upphöjd. Jag uppskjuter för ögonblicket allt eget omdöme, hvilken af bröderne dorchimont hör inträda i fadrens lediga Nummer, men händelsen är alldeles ny, och då den nu inträffat, synes den äfven framdeles kunna äga rum. Jag hemställer således, om det icke vore skäl, att frågan nu må blifva sliten, så att det beslut, som nu derom fattas, kunde komma att tjena till rättelse för framtiden; i hvilket afseende jag tar mig friheten föreslå, att Ridderskapet och Adeln täcktes infordra RidclarhusUtskottets utlåtande, huruvida Utskottet anser Major dOrchimonts ätt ännu vara lefvande, eller icke, och i förra fallet, hvilkendera af Bröderne dorchimont må äga rätt att den representera. Herr von Francken, August: Den värde Talaren, som nu yttrat sig, har önskat, att denna fråga måtte öfverlemnas till RiddarhusUtskottets utlåtande.
StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 368 — 874, bif. af PresteStåndet, IX s 90, af BorgareStåndet, IX s 92, af BondeStåndet, IX s q5, af Adeln, IX s 99. Underd. Skrifvelse, X 1. s 170—173. Hambraeus, om en, åt Grosshandlaren, föreslagen ersättning för kostnad och möda vid utarbetandet af ett Bevillningsförslag, bif. af Adeln, IX s 4OI> af PresteStåndet, IX s 4°7» af BondeStåndet, IX s 436, af BorgareStåndet, IX s 44^* Underd. Skrifvelse, X 1. s 292. Hammarskattens utgörande, om ändring i föreskrifterne om; StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 936 — ()4o, bif. af Pi esteStåndet, IX s 274, af BorgareStåndet, IX s 276, af BondeStåndet, IX s 279. *‘9 HammarskattsjerneU I 1. s 836. — om sättet att utgöra; EkonomiUtskottets Betänkande, Vilis 810—8i3, bif. af PresteStåndet, IX s 525, af BorgareStåndet, IX s 549, af Adeln, IX s 570. Hamn, om medel till förbättrande af; vid Halmstad. Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1227. Utskottets Utlåtande, IV i. s 334 — 336, bif. af PresteStåndet, IX s 90, af Adeln, IX s 94, af BondeStåndet, IX s 95. — om understöd till byggande af, vid Jönköping; Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1227.