Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Var hon vid godt lynne, kunde hon roa och intressera ett helt sällskap med sina spirituella infall, var hon vid dåligt, kunde hon lika säkert förstöra det. Ty det var intet passivt dåligt lynne, som mest plågade den lynnesjuka själf, det var ett decideradt aktivt, en lust att sätta sig på tvären, en omöjlighet att finna något bra, trefligt eller ens uthärdligt, en plötsligt fattad aversion för den ena eller andra, som gjorde att personen i fråga ej befans äga någon god eller behaglig egenskap, jämte en mani att säga bittra »sanningar». Men denna nyans, »det talande, dåliga lynnet», var ändå den bästa, den värsta var det »tigande». Hon kunde, medan det stod på, sitta med sitt arbete, vanligtvis en virkning, och virka som om det gällde lifvet och inte säga ett ord till omgifningen stundtals, timtals. Det fins en tystnad, som gör det svårare för andra att tala och släppa sig lösa, nej, rent utaf endast vara naturliga, som är tusen gånger svårare att möta än det mest grundliga ogillande, det skarpaste tadel, och det är denna kalla, hånande kritiska tystnad, under hvilken den tigande liksom väger på guldvikt hvarje ord som yttras och dömer det som underhaltigt, en tystnad, där den tigande alltid har rätt, uteslutande därför att han eller hon tiger, en tystnad, som värkar kallt, föraktligt; och denna vältaliga tystnad använde Helena ej så sällan och alltid med samma effekt. Det var således orsaken, hvarför Helenas närmaste med blandade känslor motsågo hennes besök hos dem; hon brukade komma till Stockholm allt emellanåt, föräldrarne voro döda, men hon hade en bror, som var enkling, bosatt där och en ogift äldre syster, som förestod hans hus. Hennes besök kunde vara mycket angenäma och uppfriskande, men de kunde också vara motsatsen, och det låg alltid en ovisshet öfver, hur de skulle aflöpa, som inte just värkade lugnande. Glädjen var därför icke odelad, när grosshandlare Groth, Helenas bror, på bjudningsbrefvet till dotterns bröllop med skulptören Klaes Ziethen, erhöll följande svar: Älskade syskon!
Lagerbjelkes eller de personers mening, som dela hans åsigt, alt här yttra ett misstroende för ett kommande bolag, utan deras mening var, att så mycket som i deras förmåga slår, garantera de fördelar, som Staten kan hafva af den tillämnade jernvägen. Häruti ligger således icke något misstroende, utan blott ett bemödande, alt så mycket som möjligt se på Statens säkerhet, * och det bör vara hvarje representants plikt. Slutligen ber jag ali få lacka Hr Printzensköld för den vackra kompliment han gaf mig, alt oförmåga fattades mig, att vederlägga hans sista påslående. Jag förslår della ungefär så, att förmåga icke brister mig i detta hänseende och för att icke nu gifva Hr Printzensköld dementi härpå, hvilket vore för mig ganska obehagligt, så får jag säga, alt om Staten äfven får jernbanan efter 40 år, så vet jag ej hvarföre icke det skulle ligga i Statens intresse, alt under dessa 40 åren, så handhafva jernbanan, att de icke behöfva utbetala bela summan af 250,000 r:dr om året. Jag har visserligen icke nu varit mångordig såsom Hr Printzensköld brukar vara, men tror mig med dessa få ord hafva bevisat, att Hr Printzensköld haft rätt, dä han sagt alt jag icke hade oförmåga alt vederlägga honom. Hr af Harmens, Henr. Otto: Då jag på detta rum upkom, hörde jag straxl derefter här framställas af Ordfiden den propos., som skulle åt Gr. Lagerbjelke bereda tillåtelse, att få föredragning af de förslag, han nu sedan afgifvit. Jag kan icke neka, att proposm 536 Den 28 Augusti e. m. föreföll mig besynnerlig men denna förundran förföll alldeles, då jag lick höra innehållet af de gjorda tilläggen, och mig synes, att Gr. Lagerbjelke haft full rättighet, att framställa sina förslag. Han gjorde derigenom intet annat, än hvad StalsUtsk. förut har gjort och hvad detta Stånd i går har godkänt.
Alt om Nori iges Rikes Stor-Thing icke anser sig kunna bifalla de,’ å Riksens Ständers sida, i detta afseende framställda bestämmelser, StorThinget likväl matte instämma i det alternativa förslag, att Riks-Acten, (utom det Reglemen tariska - Den 33 Juni. 61 farista i 7:de $., hvarom bägge Rikenas Representanter ej kunnat öfverenskomma, men meri bibehållande i denna endast af de stadgamlen, som redan ömsesidigt äro godkände, ) matte anses i allt öfrigt å båda sidor antagen och bekräftad, samt genast utfärdas, underskrifva! och till Eders Kongl. Majus Nådiga sanction öfverlemnas, Det Reglementariska i yule §., hvaröfver sålunda skiljaktiga meningar uppstå, må i sådant fall till nästa Riksdag och Stor-Thing uppskjutas, för att då först till afgörande förekomma. Hvilket allt Riksens Ständer i underdånighet till Eders Kongl. Maj:t härmed få öfverlemna. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad , trohet och nit Stormagtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:tg underdånigste , tropligtigste tjenare och undersåter På Riddersk. och Ädelns På Prest-Ståndets vägnar vägnar Carl Mörner, J. A. Lindblom, h. t. Landtmarskalk. n» v. Talman. På Borgare.Ståndets På Bonde-Ståndets vägnar vägnar Sehtvan, Lars Olsson. h, t. Talman, «. v. Talman. Uppläst Den 23 Juli. Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 23 Juli. Stormägtigste Allernådigsle Konung! I den Nådiga Proposition Eders Kongl. Majit till Riksens Stander täckts aflåta, angående Sratsverkets tillstånd, har Eders Kongl.
Då en tjen^eman, genom en organisationsförändring, ohördan får tillökad och ända till fördubblad tjenstgöring och dermed förknippade större utgifter och kostnader emot hvad han förut haft under den tjenst, hvarpå han har fullmakt; så fordrar väl både billighet och rättvisa, att hans förut nog knappa villkor i proportion eller något förbättras. Detta har dock Utsk. alldeles förbisett vid dess förslag för begge gardes-reg:tenas till fot sammanslående lill ett regrte. Jag torde således få nämna de tjenstemän, som skulle komma i denna cathegori, med framställan om den ersättning eller löneförbättring som med rättskänsla icke borde kunna vägras dem. fö f 2 n c 1 ti O 3 P2.1« s n Sccuncl-che/en, för hvardera gardes-reg:tet af 800 man, förlagde uti e n casei n, med en officers-corps till två bataljoner och åtta compagnie!-, har nu lön 2,000: Ersättning för compagni och permittering 1,600: Således inalles 700 r:dr mera än en indelt öfverste, boende uti en provins och i tjenstebefattning med siri officerscorps endast några veckor om året, då den förre, 4,340 Transport | 4>-M° % D c » 9 Maj f m. Transport stationerad i hufvudstaden, är tjenstgörande hela året. Han skalle nu fa under sitt befäl i,5oo man, förlagde uti från hvarandra åtskiljda caserner, med en officeiscorps’ tillökning af en tredjedel, hvarigenom så väl tjenstegöromålen, som lefnadssätlet och depenserna i och för tjernsten naturligtvis blifva i proportion ökade. Jag vågar dock för honom endast föreslå tillökning af den på indraga. stat upptagna Secund-chefens taffelpenningar 5oo r:dr och rationel240:
Men då frågan om en sådan tvetydighet inom Hedervärda BondeStåndet uppstått 5 så bör Utskottet förklara, att dess mening är, och icke kunnat vara annat än den, att till svar på en derom inkommen motion upplysa, det en sådan rättighet redan är i Lag gifven, men ingalunda att rubba den för hvarje Svensk medborgare i samma Lag förvarade rätt, att, med hvad egendomsvärde som helst, begagna en panna af 16 kannor och derunder, om honom så godt synes. Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande».. H"ad Utskottet således anfört, tillagt och förklarat, underställes vördsamligen, jemte en Ledamots fortfarande serskilda mening, Riksens Högloft. Ständers ytterligare pröfning och afgörande. Stockholm den 28 Aprill töi8. Transsumt af ProtocoUet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs• och Ekonomiutskott, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 28 Aprill 1818. S. D. id Beslutets fattande om Utskottets ytterligare utlåtande öfver föreslagna ändringar uti nu gällande Författningar rörande Husbehofs-Bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen, åberopade Herr Prosten Säve sitt förut ingifna Anförande, såsom ännu varande dess tanka i detta ämne. Ut Supra. U^ti ProtocollsUtdrag af den igde sistlidne Aprill, ankommet till Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsooh EkonomiUtskqtt den 24de i samma månad, har Högvördige PrestStåndet, hvarmed Hedervärda BondeStåndet uti en sednare expedition sig äfven förenat, anmodat Utskottet, att skyndsam» N:r 115. Vördsamt Memorial ! 774 Lesv. och Elion. Utsk. Bettinkanden. ligen tillställa Högloft. Ridderskapet och Å* deln samt Vällofl.
Stilla du fågel qvittra din sång Allt som är bundet löses en gång Löses en gång . (Mel .: N:o 147 af Ahlströms folkvisor.) Sjette Scenen . De förra. Eric (utan att märkas af Anna, sedan M ARIA ) ANNA. Hjerta du varma, klappa ej så, Klappa ej så. Frihet du vill, men aldrig kan få, Aldrig kan få. Förrän en gång likt fogeln du far Högt emot skyn, mot himmelen klar Himmelen klar. (gömmer hufvudet i hennes knä, Eric räcker Maria handen, de se på hvarann). Fru B Ä C K . God afton lilla Mari a... Det var så längesedan j ag såg dig . A N N A . Maria här ... och du Eric... Du ser så strålande ut, Maria, och Eric är så sorgsen... Nu ... hör nu nog a på hvad jag säger, ty det är vigti gt... Fru B Ä C K . Hvad ämnar du min lilla Anna? M A R I A (för sig). Hu r s kall jag kunna fullgöra mitt uppdrag att pröfva ... hon är så underlig i qväll , min stackars lilla Anna. A N N A . Jag har tänkt efter hvad det vill säg a att vara bunden och att vara fri... J ag känner att jag är 26 fri, att jag icke kan låta en annan befalla öfver mitt hjerta och mina känslor. Eric ... min vän, vi äro båda för goda att låta sammanlänka oss af någon beräkning ... fria skulle våra hjertan kanske funnit hvarandra ... bundna känna de blott sina band (tar af sig ringen) Se här din gyll ne frihet åter. E R I C . Anna ... jag kan ej ... jag inser att vi båda handla rätt ... men din f ar, din mor? A N N A . Min mo r ... se Eric, det är till henne jag flyr, öfvertyg ad o m att hon gillar mig...
Det första skäl, som den siste värde talaren andreg för afslag å Utslcs betänk., var, ali Utsk. icke haft tillfälle alt inhemta nog kännedom om förhållandet; men detta skäl skulle dä, efter min tanka, kunna gälla för aila möjliga framställningar frän Utslcs sida; ty det ligger i sakens natur, att sådana som våra Utsk. nu åro beskaffade, så kunna de nästan aldrig förskaffa sig så noggranna och detaljerade uppgifter, som alltid stå Regeringen lill buds. Då nu detta är erkändt i framställningen, så tyckes det mig vara en förtjenstfull grannlagenhet, som dermed är uttryckt, alt, som det icke står i Utslcs förmåga att såsom del önskat utreda frågan, sä vill det icke eller framställa någon positiv begäran i ämnet, utan föreslår Ständerna att öfverlemna saken till den fullständigare pröfning, som Konungen lättare kan åstadkomma. Sålunda tyckes detta skäl, efter min förmening, helt och hållet förfalla och höra räknas Utskts framställning' lill godo i st. f. till last. Dä återstår sjelfva frågan, som är, huruvida Lunds academi-hemman skola ställas i samma förhållande, som de hemman, hvilka tillhöra Lunds kyrka och skola. Hvarföre skall en sådan olikhet existera? och om den existerar, hvarföre bör den icke afhjelpas, eller åtminstone undersökas ? det är också ingenting annat, som är begärdt. Jag tillstyrker bifall ä betänk. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Jag tillhör visserligen icke den afdelning af Utsk., der ifrågavar. betänk, först blifvit uppsatt, och erkänner således fullkomligt, att jag visserligen icke har den fullständiga reda pä förhållandet, som kanske erfordras för att uppträda til! betänkts försvar. Jag anhåller likväl alt få fästa uppmärksamheten deruppå, att Utsk. yttrar: ”alt K. M. redan funnit skäl vara för handen alt, i afseende på utarrenderingen af Lunds domkyrkas hemman samt kyrkooch skole-med flere hemman inom nyssnämnde län, meddela sådane föreskrifter, som motionären ansett äfven böra blifva af stort gagn vid arrenden af Lunds academihemman”.
Häremot hördes ätskillkga ropa Nej; hwareftek Herr Lock förklarade att han i sädank fall önskade Domrng. Herr Den zo October. Herr Grefwen och Landk-Marskalken förestälde, akt en votering endast skulle mede föra tidsutdrägt: han hemstälde för öfrigt till Ridderskap^ och Adelns gillande den anmärkning som af Hans Exccllence Herr Grefwe kunkil klifwit gjord» Ropades Ja och Nej» Hans Excellence Herr Grefwe Kuut il utbad sig fä förcslä, i fall Höglos!. Ridderskapct och.Adeln, säsom det synkcs, skulle behaga gilla hans anmärkning, akt i den s A allenast infördes, bet han »j st"gc gifta sig, utan med en person af Furstelig Ätt» Friherre Legerström trodde det ef wara Ridderskapct och Adeln wärdigk, att den ena da» gen giflva Konungen rättighet akt neka eller tillära en Ars - Furstes giftermäl, och den andra dagen genom wiikor inskränka benna hans rätt» Grefwe Vs Is Lsrclie, sssood: För min dck tror jag det äler wara owärdigare, vm den Swcnska Adeln skulle uteslutas ifrän all förbindelse nied Konungahuset, och en rättighet dertill ät Utlänfk Adel skulle medgifwas. Friherre Legerström: Swenska ALelns Döttrar tror jag ej af nägon kunna anses owär» diga att bestiga en Thron, men jag anser ConstikukionS» Utskottets förslag, hwarigenom de bllfwit uteslutna, ganska wäl grundadt, i anseende till den jalousie, och de oredor som af dplika föreningar äro en oundwikes lig följd. Grefwe Vs Is 6sr<Zie: Oek 3r ef Constikutions - Utskottets fdrflag i detta afseende som 4672 Ten ZO October. jag klandrat. Jag gillar twärtom alldeles att en Arfprins ej bör förbinda sig med en undersäte.
Det enskilta intresset består deruti, att en del af en kommun skulle erhålla 24,000 R:dr till anläggande af en väg, mot hvilken en annan del af samma kommun protesterat, — de vilja ej påtaga sig underhålls-skyldigheten — och detta hufvudsakligen för Stals-Ulskoltets Utlåtande N:o 158. 81 för att på denna väg framsläpa timmer och virke till de fartyg — enligt uppgift, ganska mångå, — som byggas vid stränderna af nämnde långsträckta ö. Sjön är rätta kommunikationsvägen för skärgården; och är virket fram forsla t till stranden af fasta landel, torde det lämpligast på vattnet transporteras till de olika punkterna på stranden af ön. För alt med statsanslag till allmänt gagn uppmuntra och upphjelpa skärgårdsfolk och sjöfart, må man anlägga fyrar, sälla ut prickar m. m., men benötver icke och bör icke anlägga vägar pä öarne. För den ringa trafik, som är på en ö i skärgården, kan för öfrigt en för ringa kostnad anlagd väg af enkel beskaffenhet vara tillfyllestgörande, och en sådan hör kommunen på egen bekostnad anlägga dä den anser sig vara deraf i behof. Utom vä »en till Oja Kapell mellan Österoch Vesler-Dalarne och vägen mellan Pajala och ÖfverTorneä, är denna väg den enda i detta Betänkande, till hvilken Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer bevilja särskildt anslag; alla andra hafva blifvit hänvisade till det anslag, sorn Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer, i och för väg-anläggningar och våg-förbättringar i allmänhet, ställa till Kongl. Majds disposition. Med skäl borde kunna antagas, att de vä"- anläggningar, lill hvilka Utskottet ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer bevilja särsliilta anslag, skulle vara af en för det allmänna öfvervägande vigt, men med denna väg är förhållandet motsatt.
Ch. Leffler gjorde detta misstag, när hon fasthöll det dramatiska författarskapet som sin egentliga kallelse. På samma gång hon visar sitt äkta diktargry i ifvern att studera människorna och lifvet, fäller hon det för en äkta dramatisk författare omöjliga omdömet, att det modärna skådespelets mål är att framför allt verka för tendenser och att göra detta genom tal, ej genom handling. Hon har visserligen insett, hvari det modärna dramat skiljer sig från det äldre, och hon sluter sig med sann konstnärlig instinkt till sträfvan för dramats pånyttfödelse genom förenkling och verklighetstrohet. Men hennes villfarelse är att det, för scenen afsedda, dramat ej längre har som sin väsentliga uppgift att framställa karaktärer, utan idéer: en förblandning af orsak och verkan, hvilken blef ödesdiger för hennes eget dramatiska författarskap. Ty visserligen blifva idéer lefvande genom det modärna dramats yppersta verk, men medelbart, genom att inkarneras i personligheter – alldeles så, som idéer blifvit lefvande genom Sofokles eller Shakespeare. Och visserligen har hon rätt i att Ibsen t. ex. karaktäriserar genom tal, men detta är ett tal, hvilket, i hans bästa dramer, medför alldeles samma resultat som omedelbar handling: att ord för ord, snart sagdt, klargöra karaktärerna och deras inbördes förhållanden samt att scen från scen föra dessa karaktärer, i och genom dessa förhållanden, till en lifsafgörelse. Till detta intensifierande af konflikten och karaktärerna, denna koncentrering af dialogen, nådde A. Ch. Leffler lika litet som hittills någon annan kvinlig diktare. Fast hon fullkomligt insåg, att personerna genom hvarje scen i ett väl bygdt drama böra undergå en viss utveckling, kunde hon ej alltid göra denna utveckling verklig, och huru många enskilda, väl tecknade karaktärer och verkningsfulla moment hennes dramer än innehålla, sakna de som helhet den öfvertygande lifssanningen. Att dialogen var naturlig och handlingen enkel gaf den modärna prägeln åt A. Ch. Lefflers dramer och detta redan så tidigt som 1873; hennes stora framgång berodde också i hög grad just på denna, då inom vår dramatik ännu ovanliga, verklighetstrohet. Men ju mer modärna i fråga om idéer, ju mindre dramatiska blefvo hennes dramer; hennes personer talade visserligen, men deras tal utvecklade mera deras åsikter än deras karaktärer.
Berörde §. innehåller ibland annat följande: ”Riksdagsman af Preste-1 Borgare-och BondeStånden må ej från Riksdags-orten afresa, eller från R iksdägSöfv erläggningarn e sig afhälla , med mindre hafi dertill undfått, genom Protöcolls-Utdrag, tillåtelse af det Stånd, hvartill han hörer. Ridderskapet och Adeln ställe sig, i dessa senare fall, RiddarhusOrdningen till efterrättelse. Det beror således på Ridderskapet och Adeln, att i Riddarhus-Ordningeu vidtaga sådane stadganden, att Ståndets rätt i Utskott kan blifva betryggad, Det är derföre * och sedan nu yoteriilgssättet per capita blifvit sanctiötterädt, sorn jag hemställer, om icke Ridderskapet och .Adelil anser sig kulina genast antaga Suppleanter; och af sådan anledning får jag föreslå följande tillägg: Äfven böra, på enahanda sätt, för hvarje Utskott, Suppleanter utses till f af de ordinarie Ledamöternas antal, för att, hvar i sin ordning, intaga dessas ställe, då de erhållit ledighet, eller äro af laga förfall hindrade att tillstädeskomma. Då Suppleant inträdt i Utskott , såsom ordinarie Ledamot, utväljes ofördröjligen ny Suppleant i hans ställe.” 35a Den g November'. Herr Puben: Jag fruktar, att det af Herr Cederschjöld afsedde ändamål, icke skulle vinnas , genom tillsättande af Suppleanter; ty huru är det möjligt för en Suppleant, att veta, när en ordinarie Ledamot i ett Utskott icke är tillstädes; och då den person, sorn är Suppleant, icke vet detta, så är ju hela ändamålet förfeladt.
klädsömnad. Svar » Gladlynt », Iduns exp. f. v. b. (522) till » Framtidsplats ', Th. Svenson, Mästersamuelsgatan 52, Stockholm. N UNG FLICKA, af god familj, önskar plats som kammareller skänkjungfru i ARNSKÖTERSKA, ej för ung samt finare familj eller i brist däraf som ensamfrisk, snäll och villig, därjämte kunnig jungfru i mindre familj. Svar till » 23 år », i handarbete erhåller plats i Skåne. Svar Fjällbacka p. r. (521) med rek. 0. om möjligt fotografi jämte lönepretentioner till » E. » Anderslöf. t387) N ENKEL, ANSPRÅKSLÖS FLICKA, fullt skicklig i klädoch linnesöm, ÖnI TJÄNST ÅSTTJNDAS! skar plats i familj, för att deltaga i alla inomhus förefallande göromäf. Svar till Fru Nu eller till den l:a april en snäll och på- (530) litlig barnsköterska. Svar till köping p. r. (491) M BÄTTRE, föräldralös, praktisk bildad •j flicka, hvilken saknar passande umN SKICKLIG, erfaren kokerska, som haft plats i större finare landthushåll och äfgänge, önskar i början af juni komma i ven lärt eller haft plats å bättre restaurant bättre familj i Sthlm eller större herrgård, i och som förslår att sätta kökspersonalen i närheten, såsom sällskap och hjälp ... Är arbete samt hålla dem till renlighet och ordkunnig i enkl. och fin. matlagning. Äger ning, kan få plats å större jernvägshotell i god handstil och har lust biträda vid skrifNorrland. Närmare underrättelser å denna göromäl om sådant finnes. Önskar gå mot fritt vivre, men är äfven villig att i början tidnings expedition. (488) betala något. Svar emotses till » Tacksam JÄNARINNA, frisk, allvarlig, arbetsam, 26 », Iduns exp. pålitlig och stadgad, för mindre, - svensk LATS SÅSOM VÄRDINNA och husfamilj i mellersta Finland, 10 min. från stad.
Nya eller hela möbler skulle också blifvit ganska kostsamt för värden att hålla, då de nuvarande kunderna ej kännetecknades af de forna hobergarnes jemna lynne utan tvärt om hade för vana att i diskussionens hetta gifva handgripliga eftertryck åt sina åsigter. Gästerna funno aftnarne muntra här. Sällan aflupo de med mindre än slagsmål med större eller mindre efterspel i poliskammaren eller inför rådhusrätten. Gästerna utgjordes af afskummet bland arbetarne, oförbätterlige drinkare och slagskämpar, från tvångsarbete frigifne lösdrifvare – stundom verkliga brottslingar – hästbytare och landtmän, hvilka torgdagarne dröjt för länge i staden och blifvit narrade till detta näste, der de nödgades att bjuda på förtäring laget rundt. En af de muntraste aftnarne på hobergskrogen var likväl den, då John Andersson kom hem från »Amerika’t» för att helsa på »his old friends in Sweden». Det hände en qväll ungefär två veckor efter branden i Danielssonska fabriken. Ingen af krogkunderna kunde väl påminna sig den gamle vännen; men det gjorde detsamma. Ville han vara vän med dem och bjöd han bra, så nog ville de acceptera den forna vänskapen. En rolig tok var han. Till sitt yttre bar han yankeetypen. Groft ansigte, icke alltför omsorgsfullt tvättadt, rödt ovårdadt skägg och en svart lapp öfver ena ögat. Lappen ingaf kroggästerna förtroende för honom; ty den utvisade att amerikanen »varit med» förut. Hans drägt var arbetarens söndagsstass, ehuru vissa oordningar i densamma tydde på att han äfven på andra orter sammanträffat med sina »old friends». Hans språk slog också an. Det var mustigt och grofkornigt som deras eget, och de förläto gerna, om han späckade det med engelska ord och fraser. Han dök upp på hobergskrogen som en fågel Fenix ur askan, spridande nytt lif i det domnande dryckeslaget. Han blef aftonens hjelte och svårt är att säga hvem som mest beundrade honom, gästerna eller värden på stället, hvilken ju hade största fördelen af hans frikostighet.