Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Lagsamt Allm. Besv.- 0. Ekon.-utsk. Bet., N:o 15.) S. A. K. Med anledning af de oläger:heter, hvilka inom de norra orterna, såsom Norrbottens och Westerbottens län, der is lage qvar i sjöar och åar till början af Juni månad, föranleddes deraf, att, jemlikt stadgandet i 20 kap. 6 § byggningsbalken samt Kongl, förordningen den 3 September 1755, damlucka skall öppnas sednast den 10 Maj hvarje år, genom iakttagande af hvilken föreskrift skulle, till skada för enskilde, inträffa dels att ängarne ej blefvo behörigen vattnade, dels och att sågverksoch qvarnegare ofta nödgades i förtid utsläp - 216 Expedilions-Utskollets Förslag till und. Skrifvelse■, N.o 127. pa vattenförråden, så att verken icke vidare kunde berlrifvas, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget det tillägg i ofvan åberopade lagens rum, att, inom förena milda län, damluckor icke böra öppnas före den första Juni hvarje år. Rikets Ständer hafva detta förslag i öfvervägande tagit; och då serskilda förhållanden inom de norra orterna kunna inträffa, de der påkalla ändring i nu gillande föreskrifter i detta ämne, få Rikets Ständer i underd. anhålla, det E. K. M. täcktes, för utrönande deraf, huruvida den ändring till nu gällande* stadgande om tiden, då damlucka skall vara öppnad, hvilken förNorroch Westerbottens län nu blifvit föreslagen, i allmänhet kan anses vara af behofvet påkallad, låta i nåder föranstalta, att undersökning härom må af vederbörande embetsmyndigheter i föreskrifven ordning anställas, samt, derest förändrade föreskrifter härutinnan för ofvannämnde län skulle pröfvas lämpliga, till Rikets näst sammanträdande Ständer nådigt förslag i ämnet aflåta. Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm den 26 Juni 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Juni 1848.
En sådan återgång till det gamla skulle likväl inträffa, derest sist omförmälda framställuingar bifölles, enär det icke kan ske utan uppoffring i viss mån af den grundval, hvarpå hela den sista förordningen om hägnadsskyldighet hvilar, nemligen den regeln, att det tillhör en hvar att om sina kreatur hålla den vård, att de ej göra skada å andras egor. l)å tillika den framställning, som nu är föremål för öfverläggning, utgår, bland annat, från den förutsättningen, att det enligt den nya författningen är tillåtet för egaren af den mark, öfver hvilken vallgata sträcker sig, att nedrifva den å ömse sidor om densamma uppförda hägnad, utan afseende derå, om andra, hvilka samma hägnad upprättat och underhålla, vilja bafva den stående, hvilken uppfattning måste hvila pä ett misstag, enär författningen ingenstädes dertill gifver anledning; samt det icke bör vara förenadt med särdeles besvär eller kostnad att, der svårighet möter att på annat sätt verkställa kreaturens vallning med undvikande af skadegörelse å andras egor, upprätta och underhålla en så beskaffad hägnad, som kan för berörde ändamål, d. v. s. endast under sjelfva vallningen, vara tillfyllest och hvilken synes kunna vara af ganska enkel beskaffenhet, finner Utskottet sig hafva skäl att afstyrka bifall till nu omförmälda motioner. Ytterligare har i afseende på 12 § blifvit yrkadt, af Per Persson från Wermland, dels att bestämmelsen, att, der egor genom allmän farväg åtskiljas, en hvar skall sin del af hägnaden hålla på sin sida och begge taga lika lott i den stängsel, som sättes tvärtöfver o. s. v., måtte gifvas en sådan lydelse, att detta endast gäller »skifteslagets allmänna farvägar», dels att till § måtte fogas följande tillägg: »Der allmänna indelta landsvägar gå igenom egorna, få icke grindar och led upplöras.» Såsom anledning till detta yrkande har motionären uppgifvit den tvekan, som kan uppstå derom, huruvida orden »allmän farväg» skola »uppfattas i relativ eller negativ mening».
Dessutom är det Inndsliöfdingens fel, om han ej efterser att influtna medel blifva af landträntmästaren afsända lill de verk, som böra dem erhålla. Hr Frih. o. Landtm, föreslog remiss af denna nåd. skrifvelse till Bevilln.Utskottet. Bifölls. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer, om målet icke bör remitteras till Statsoch Bevilln Utsk;n; emedan det kommer att verka på statsreg leringen, i händelse landträntmäslarne skulle, i stället för remisslaget, erhålla ökade löner på stat. I anledn. häraf beslöt R. o. Ad., att den nåd. skrifvelsen äfven skulle remitteras till SlatsIJtskottet. Till Bevilln.Utskol tet remitterades K. M:s den i dennes på bordet lagda nåd, skrifvelse ang:de eftergift af personella 5 II. io 74 Den 4 April. utskylder för afskedade till underhåll berättigade soldater och deras vederlikar under expectance-tiderj. Ånyo föredrogs K. M:s den i dennes på bordet lagda nåd. skrifvelse, ang:de frågan ota lindring uti den hemmans* ägarne i Jemtland åliggande roteringsoch rustnings-sky 1- dighet. Hr von Törne, Michael, uppläste följande: Ingen provins inom fäderneslandet har varit så tryckt genom en bård rotering, som Jemtland. Mig torde tillåtas alt göra en kort framställning af förhållandet med detta reg:te från äldre lider. Det uppsattes af Konung Carl XI, under villkor att ej nyttjas till annan tjenstgöring an inom provinsen, men det commenderades redan i Konung Carl XII:s tid utom provinsen, och äfven sedermera, såsom 1741 uti Ryska och uti Pommerska kriget, samt åren 1788 och 1808 uti de dåvar. Ryska krigen. I sistnämnda krig led reg:tet betydliga förluster vid Wasa och Hörnefors. Reg:tet undergick ingen ändring, förrän K.
Skulle den af honom föreslagne skrifvelse misshaga de Konungsliga Rådgifvarne, är jag dock försäkrad, att den skall behaga det Konungsliga hjertat. Herr Tham: Det är alltid obehagligt att blifva motsagd, då man anser sig hafva rätt; men det är ännu obehagligare, att af andra få anförde oriktiga skäl till stöd för hvad man sagt. Herr Grefve Mörner har, såsom ytterligare grund för den mening jag yttrat, åberopat skäl, som jag ej kan gilla. Han har velat antaga, att det, sorn i Grundlagen ej är förbjudet, är tillåtet, och har erindrat, att BondeStåndet alltsedan år 1809 icke förr än vid 1818 års Riksdag yrkat sin rätt att tillsätta sine Notarier. Jag tror, alt denna underlåtenhet härrörde ej af bristande båg hos Bonde - Den 9 Januarii. Ståndet, utan deraf, att Ståndet, så val som många andra, i början ej hade fullständigt begrepp om den frihet och den constiLution det fått. Såsom, exempel på en sådan okunnighet om Grundlagen vill jag nämna, att Riksens Ständer år i8io auhöllö hos Kongl. Maj:t om LandtTullarnes afskaffande; och Konung Carl XIII svarade: det är enligt 60 §. RegeringsFormen er egen rättighet att sjelfve besluta derom. Detta bevisar, att Nationen ej alltid vetat utöfva de rättigheter, som en fri Constitution tillagt den. Jag är ej öfvertygad att hafva misstagit mig, då jag tillstyrkt antagande af ConstitutionsTJtskottets förslag. Dock anhåller jag, att få i korthet besvara några uttryck af en del Talare härstädes. ■— Herr Riben har trott, att om det föreslagna tillägget i 24 §. Riksdagsordningen antogs, skulle vi derigenom kunna beröfvas vår rättighet att utnämna RiddarhusSecreteraren. Men lian bör väl komma lhog, att denna rättighet är oss i RiddarImsOrdningen bestämdt medgifven; och då lag och praxis häruti instämma, måtte tillräcklig säkerhet för denna rättighet fortfarande finnas.
Utdr■ d. g Sept. 1840- 595 Utskottens på förmiddagen återremitterade Betänkande N:o 5, angående Lagstiftningen om fattigvården i Riket. Från H ö g v ö r d. Preste-Ståndet. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet en af Professor Geijerj med anledning af 56 §. Riksdags-Ordningen, den 5 dennes väckt och då bordlagd motion, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit genom underdånig skrifvelse mätte anhålla, det Kongl. Majit täcktes anbefalla och Lill Rikets Ständers kunskap låta komma en undersökning om slafvarnes tillstånd på ön St. Barthelemy, samt om de tjenligaste medel för slafveriets afskallände derstädes. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets den 20 Augusti sisth och den 5 dennes å bordet lagda Betänkande N:o 104, i anledning af väckta motioner 0111 upphäfvande eller ändring af Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813, emot fylleri och dryckenskap, hvilket, med anledning af de dervid gjorda anmärkningar, återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 13, i anledning af väckta motioner om vidtagande af åtskilliga förändringar tili lindring uti Båtsmansroteringens utgörande å landet. S. D. Föredrogs ånyo Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens memorial N:o 4, i anledning af Herr Tornerhjelms, Rudolf Victorj motion, angående tiden för den blifvande nya Författningens, rörande bran vins-bränningen, tillämpning.
De båda unga männen kunde ändtligen räsonnera om saken såsom en verklighet för dem båda, och Alf var satt i tillfälle att döma sjelf, utan att hans misstro till Malkolms idéer öfverdref hans tvifvel om den hvita pierrot’ns existens. Det var naturligt, att man förvillade sig i en labyrint af gissningar med anledning af dagens händelser. Alfs harm, att hafva blifvit gäckad af juden, gaf sig luft i de mest besynnerliga förutsättningar och de galnaste och mest outförbara förslag till hans ertappande, och natten var nästan förliden, innan någondera af de båda vännerna tänkte på att gå till hvila. Just som Alf ändtligen steg upp för att gå in i sitt rum, förde han handen händelsevis i västfickan och utropade med detsamma: — Åh, jag har ju glömt att berätta dig, att då juden, innan Hawerfield ännu kommit, öppnade sin plånbok, föll ett papper derur ned i gräset. Han märkte det icke under den sinnesrörelse, som lordens ankomst tycktes förorsaka honom, och det låg ännu qvar, sedan Hawerfield aflägsnat sig, då juden låg afsvimmad. Jag upptog och gömde det. Hvem vet, om det icke kan gifva oss någon upplysning om hans person? Se här är det! Alf uppvek ett litet kuvert, temligen slitet och illa medfaret. Det var icke försegladt, hade ingen adress och var endast sammanviket. Då man öppnade detsamma, fanns deri ett mycket omsorgsfullt sammanlagt omslag, hvari en helt liten, mycket smutsig och tydligen många gånger läst och hopviken papperslapp låg, hvarpå med en dålig och stor stil lästes följande illa stafvade ord på engelska: — ”hetta Prateli intygar och för — af zigenerskan Hezra mottagit — der gamla Paddy för att söka — ka gamla olyckligt omkomna — ver hvars död vi båda äro — vi för att bespara hans för — sjelfva straff och olycka. Ehuru hvarken Malkolm eller Alf voro särdeles hemmastadda i detta språk, förstodo de det likväl tillräckligt för att begripa dessa få ord, som likväl voro utan allt sammanhang. — Nå, häraf är då ingen upplysning att vinna, — sade Alf skrattande och kastade den smutsiga pappersbiten på golfvet.
I anledning af Directionens öfver Götheborgs Discont Verk hos Kongl. Majit i underdånighet sökte förklaring i afseende på tiden för •upphörandet af nämnde Discont Verks Oetroj, som i 2*. §• af KiksdagsBeslutet under den 9 Aug, ;a8i5 blifvit utsatt till den 13 October detta år, hvaremot Directionen, på anförde grunder, förment, att DiscontVerkets erhållne rättighet icke bunde anses till fullo begagnad förr än vid slutet af Marlii månad lgig, har BancoFullmägtiges underdåniga utlåtande blifvit infordradt, hvarefter Kongl. Maj:t , genom Nådig Skrifvelse af »len 8 Maji 1816, gifvit BancoFuilmägtige tillkänna, att Kongl. Majit i Nåder funnit, att Götheborgs DiscontVerk, hvars utlåning, enligt livad upplyst blifvit, den 26 October 1803 tagit sin början, agde, i stöd af dess utaf Kongl. Majit på Femton år meddeldte Octroj, att fortsätta sina utlåningar, jemlikt Beglementet, till d. 26 April 1S18, men derefter ej utgifva andra Lån, än som tilt inbetalning för föl lo före d. 26 October samma år, då Octrojen vöre till ända lupen och Discont-rättigheten i Banken upphörde. En enke! och någorlunda detaillerad Berat.' telse oin de förhållanden, hvaruti Banken tid ef. ter Rikt. St. Revisorers Berättelser, irj ter annan till Malmö DiscontVerk sig befunnit,' torde bäst bidraga till ett rigtigt bedömmande af BancoStyrelsens åtgärder i denna delen. Malmö DiscontVerks rörelse tog sin början med år 1804, och Revisionen öfver samma års Förvaltning och Räkenskaper bivistades å Bankens vägnar af Borgmästaren C. E. Oldenburg.
Se, h u r de bleknande dragen förklarade stråla, ögat tindrar af fröjd, icke åt jorden beskärd! Händerna sträckas i längtan dit upp, där änglame sjunga jublande hälsningshymn åt jordlifvets tröttade barn. Och med en stilla suck den frigjorda anden sig svingar hän öfver nattlig sky, h ä n mot allfaders tron. Böj ditt hufvud och bed! Högtidlig är midnattens timma, sorg bor i konungasal — Eugenie finnes ej mer. Brusa din sorghymn, o vaknande våg, mot gutniska stränder, susa du ljummande vind, klagande, öfver vår bygd! Ack, hon är icke mer, hon som vi älskat och vördat, hon som lefvat bland oss, delande glädje och sorg. Tanken fattar ej än hvad allt med henne vi mista t, fnrstedottern s å blid, värnlöses ömmande vän. Gråt, du gamla, o gråt det varma, stannade hjärtat! Gråt, du unga, din vän, ädel, försakande, mild! Böj dig i sorg, o Gotland, hon kommer ej åter, Djupt i vårt hjärta ändock minnet för alltid är gömdt. SEXTONDE KAPITLET. Kerstin hade haft lugna och fridfulla år. De voro nu slut, och h o n måste åter kasta sig in i lifvets strider. Hon kände fruktan därför. Hennes erfarenheter af en skollärarinnas lif voro j u öfvervägande mörka. Visserligen hade hon fått kraft att fatta dem såsom pröfningar af den herre, som vill luttra människan. Men ä n d å. ändå! Sällan gick hennes tanke numera till Axel Filén. Hon visste, att h a n var gift med henne. Det hade bon sett i tidningarna. Då hon läste notisen därom, hade hon blifvit tankfull en stund, men så kunde hon åter lyfta hufvudet lugn. Nej, såret sved ej mer. Den store läkaren hade helat det med sin balsam. Sommaran svann h ä n mycket fort, och snart var den tid inne, då hon skulle skiljas från hä- radshöfding Valdes familj, inom hvilken hon haft ett s å kärt hem.
Uti serskild Skrifvelse till Revisorerne, af den 3o sisth September, hafva Banco-Fullmägtige anfört, att då, enligt 4 Art. 3 Åfd. 3 §. uti BancoReg lem en tet, Rikets Ständer berättigat Riksgälds-Gontoiret, att för iiqyiden af StaLsbrisL-Suiuman till Stals-Contoirets och Riksgälds-Contoirets egne behof, förskottsvis uttaga ett belopp af högst i Million R:dr B:eo, från den i Sept. det ena året till den sista Junii det påföljande, då Bankens förskott skola vara af inflytande medel ovillkorligen liqviderade, och häraf följer, att Wexel-Bankens skuld, i och genom begagnandet af en sådan rättighet, kan vid slutet af ett år vara i Million Riksdaler större än vid medlet af detsamma, men Banco-Reglementet, som i öfrigt uti ^:åe Art. i Afd. 5, 6 och 8 §. §. innefattar bestämda föreskrifter angående de beräkningsgrunder, sorn vid bestämmandet af Reela Fondens förhållande till Sedelstocken skola gälla och tillämpas, icke stadgar något i afseende på de förändringar i Sedelstocken, som kunna härröra från nämnde förskotter till Riksgälds-Gontoiret; så hafva, i anledning häraf, Banco-Fullmägtige, på grund af i Art. i3 §. i Banco-Reglementet, till Revisorernes uppmärksamhet och öfvervägande anmält den åsigt Fullmägtige för egen del hysa i detta afseende, nemligen, att den tillökning i Wexel-Banco-Skulden eller Sedelstocken, sorn härrörer från forsk otts-biträden till Riksgälds-Contoiret, enligt förslberörrie §. i Banco-Reglementet, bör och mäste afdragas vid bestämmandet af den stadgade proportionen 5 till 8 emellan Reela Fonden och Sedelstocken, emedan: E i:o
Man kunde säga och man har sagt, att det skedde för att lösa ut jern, som stod pantsatt; men det stod icke i någon mensklig förmåga och således ej eller i BancoFullm-.s att bedomina, huruvida penningarna verkligen kom att användas till detta ändamål; de hade kunnat begagnas tilt uttagning af silfver. Vare detta nog sagdt om nyttan. — Lagligheten af Fullm:s förfarande kan icke försvaras; således är det endast den omständigheten, att ansvarighetslagen, icke bestämmer något straff för denna öfverträdelse, när ingen förlust deraf uppstått, som hindrar att icke åtal må äga rum, ty eljest hade detta ovillkorligen bort ske. Den enda garanti man äger mot vingleri och missbruk består deri, att den lag, som finnes, skall gälla, och samvetsgrant efterlefvas: om den icke är lämplig, så ändra den; men så länge den finnes, så skall den åtlydas. Det adira minsta, som kunnat sägas till ogillande, är sålunda hvad BancoUtsk. har sagt, och jag tillstyrker pä det högsta, att det äfven måtte af R. o. Ad. bifallas. Hr Bildt, Knut: Som från ett visst hållman ihärdigt tyckes påstå, att BancoUtsk. icke haft grundad anledn. alt afgifva ett så beskaffadt utlåt, i denna fråga, som det gjort; sä synes det för hvarje närvar, ledamot af Utsk. vara en pligt, att säga sin mening derom. Jag får dä förklara, att jag biträdt den åsigt, som Jötsk. uttryckt, äfvensom att jag instämmer i det yttrande Hr Akerman här afgifvit, anhällandes jag blott att få tillägga, att under den discussion, som i detta afseende föreföll inom Utsk., det blef af affärsmän utrönt och tydligen be vist, att med de förskotter man erhöll, kunde man uttagit silfver ur Banken, utskeppat det Den 16 December. 427 samt äter med vinst indragit detsamma.
Hvad åter pensionerna beträffar, erkänner jag mig icke veta huru dermed förhåller sig ; hvad jag deremot vet och hvad vi hafva för ögonen, är att våra tjenstemän ännu äro ganska ungdomliga, och jag hoppas, att vi länge måtte få behålla dem; — jag vänder mig till höger och venster, och jag möter ingen motsägelse. Någon serskild beskattning kan således destomindre komma i fråga, som något dylikt icke af det uplästa Mern. gifvits tillkänna. Att den beskattning, som nu utgår under namn af kapitations-afgift, blifvit använd för att öka sjelfva grundkapitalet, hvilket stiger till 28,000 R:dr b:ko, anser jag ganska väl. Det är möjligt, att jag misstagit mig, men det lät så vid upläsningen af Mern. Slutligen får jag erinra, att det icke är bestämdt afgjordt att 400 R:dr skola utgå under hvardera af de tre åren; här är icke fråga om annat än att förskjuta dessa 400 R:dr, med en, om ock icke viss, dock sannolik möjlighet att en gång få igen dem. Jag skulle mycket misstaga mig i afseende på R. o. Ad:s vettgirighet, om det icke vore att hoppas, det Ståndets ledamöter vid nästa Riksdags början skola täfla om att förskaffa sig det tryckta arbetet. 200 exemplar låta ganska lätt sälja sig, och Riddarh.-kassan skulle då för det förskjutna beloppet erhålla fullkomlig ersättning. För min del finner jag ändamålet vackert; vi gagna så väl oss sjelfva enskildt, som den större allmänheten, och den upoffring, vi dervid skulle i pekuniärt afseende komma att göra, vore obetydlig, måhända ingen. Jag skulle beklaga, om R. o. Ad. icke ansåge sig i tillfälle att göra denna upoffring, ifall så skulle fordras, och jag bifaller Mern. Ben 15 November e. m. 93 Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.:
För berörde framställning är till skjäl ålaeropadt, att borttagande af huggen ved anses af enahanda egenskap som tjufnad , ehuru skadan genom berörde veds afhändande ofta vöre för ägaren vida mindre, än den, som genom åvärkan å den vexaride skogen honom tillskyndas; Dock är derjemte anmärkt, att undantag häruti borde äga rum, då berörde åvärkan skjedt af en angränsande jordägare eller åbo, och den samma varit föranledd af misstag genom osäkre eller icke upphuggne rågångar. Vid öfverläggningen till det yttrande, sam häröfver borde meddelas, har hos Utskottet förekommit, att hvarken tid eller omständigheterne ännu medgifva en Lag-forändring, som upp - Lag-Utskottets Betdnkanden. 12 1 häfver den i Rikets gillande Lag antagne skilnad emellan åvärkan och tjufnad, nemligen att, ibland annat, tillgrepp af växande vilda träd, som genom naturens egen åtgärd uppkommit , anses för åvärkan och icke för stöld, intill dess berörde träd genom å dem nedlagdt arbete blifvit förvandlade till ved, gärdsel eller annat hushållsbehof. Utskottet tror sig finna att Lagr stiftaren vid utstakandet af nämnde skillnad haft afseende på lättheten att åtkomma hvad af skogen på sistnämnde sätt blifvit användt, och den svårighet, som deremot uppstår att, utan uppmärksamhet , fälla , sönderhugga och bortföra sjelfva trädet.
En gång för många år sedan bad en vice pastor, vi då hade, att få låna min fullmakt för något ändamål, och sedan såg jag aldrig till den mera. Och så, när det kom till kritan, var det bladet i kyrkboken utrifvet, som handlade om min antagning till lärare. Herre Gud, det var ju så länge sedan. Hvad ville jag göra? Jag hade rakt inga papper, och det måste man ha bär i världen, om man skall kunna stå på sin rätt, ser hon, Kerstin lilla. » I början af våren återtog Kerstin arbetet i skolan, och ett helt år förgick utan några vidare anmärkningsvärda händelser. Axel måtte ha tydligt förstått meningen med de återsända brefven, ty Kerstin hörde icke vidare af honom. Visste han, att hon genomskådat hans usla beteende? Ångrade han sig? Var han skamsen? Så såg Kerstin en dag i en tidning, att bland fem unge män, som prästvigts i stiftets domkyrka, var ock s. m. kandidat Axel Filén. Hon lät tidningen sjunka ned i knäet. Jaså, han var präst Måtte Herren då leda honom på rätta vägar och stigar. • Det var åter tidigt på våren, och Kerstin var uppe i ett ärende i prostgården. Just som hon skulle gå, kom fröken Anette emot henne. » Jag kan hälsa fröken Sangvin från en bekant, » sade hon öfverlägset. Kerstin kände, att hon rodnade. » Pastor Filén, » fortfor hon, » han kommer för att vistas här i sommar. » Och med en nådig nick lämnade hon Kerstin. Axel Filén häri Nej, det kunde väl icke vara möjligt. Det ville ej längre förblifva lugnt inom henne. När hon kom hem, kastade hon sig på knä och bad. Men det gaf .henne ingen tröst. Hon kunde ej träffa honom! Ah, att han ville efter allt detta. när han visste, att hon fanns där! Efter några dagar kom Kerstin ånyo upp i prostgården. Hon hade då afskedsansökan med sig. Prosten Thorell blef helt förbluffad. » Hvad är meningen, snälla fröken? » sade han. » Jag tycker, att vi trifs så bra tillsammans. » Ja visst, det hade de nog, men hon hade sina s k ä l. hon kunde ej stanna. skolan var så stor. och hon var klen. hon måste söka sig en lugnare plats.
Det praktiska England, som man med så myckel skäl åberopar såsom föresyn för oss, liar mi funnit alt dess indelning i Pound, Shilling och Pence icke är så enkel och redig, som man skulle önska och har nedsatt en komité, för att taga i öfvervägande frågan om Decimalsystemets införande. Jag inser icke något nödvändigt sammanhang emellan Decimalsystemet i myntväsendet samt i mått, mål och vigt. Jag tror snarare att en sådan åtgärd, på en gång vidtagen, skulle vara skadlig för det hela. Jag tror alt de Hrr, möjligen sig sjelfva ovetande, som nu vtlja införa allt detta i ett sammanhang, yrka det, emedan de icke gilla Decimal-syslemet i sin helhet. Delta vore ett sätt alt komma ifrån saken för alltid. Jag tror tvertom att det är angeläget, att folket får lära sig inse fördelarne af Decimalsystemet, genom dess tillämpning på myntet, och all man derefter småningom kan öfvergå till antagande af detsamma äfven i mått mål och vigt, hvilket jag anser fullt så angeläget som det första, för att undvika det kaos i delta hänseende, hvaruti vi nu sväfva. Jag röstar för bifall lill Ulsk:s förslag. Hr Edenhjelm, Gillis: Ehuru jag någorlunda vant mig vid decimal-systemet under tre års vistande i Frankrike, och ehuru jag inser de fördelar, som deraf skulle upstå för embelsoch tjenstemän, så anser jag det såsom en fullkomlig olycka för den mindre bildade klassen, som alldeles icke har tillräcklig bildning för systemets begagnande. Jag var i Frankrike för 7 å 8 år sedan, och korn då på ett ställe, der jag fick se en hel mängd af de gamla vigterna. Jag sade: ”det var märkvärdigt, jag trodde att dessa voro för 30 år sedan bortlagda.” Mannen svarade: ”det äro de visst icke, ty ännu brukas icke annat bland menige man.” För öfrigt, om systemet vore nyttigt eller vigtigt för de arbetande klasserna, så kan jag icke begripa, hvarföre ett sådant system icke blifvit infördt i England, Holland och Belgien eller de Tyska staterna. Sålunda kan jag icke heller finna nödigt, alt införa det hos oss.