Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Circulationscapitalet emot inteckning i fast egendom på landet och i städerne må bestämmas ti 1 en summa af 6,000,000 r:dr b:co, deruti inberäknadt beloppet af de från Banken utgifna, ännu oguldna lån emot återbetalningsskyldighet i silfver; men att de låneansökningar, som sedan i fullständigt skick inkommit, må genast kunna beviljas och medlen utissigneras, hvarefter genom allmän kungörelse bör tillkännagifvas, att inga nya ansökningar mottagas, förr än fonden, äterbragt till 6,000,000 r:dr, lemnar tillgång till nya lån; och hvarom underrättelse minst 6 månader förut meddelas bör. Hr Den 12 April e. m. 345 Hr Skogman, Carl Daviel: Med åberopande af min reservation, som finnes vidfogad betänk., pag. 92, får äfven jag yrka, att faslighetsbelåningen mätte bibehållas vid samma belopp, som vid sista riksdagen bestämdes. Med afseende å den klagan, som blifvit förd deröfver, att en mängd mindre jordbrukare hafva låneansökningar sedan en längre tid hvilande i Banken, af brist på lånetillgångar, tror jag likväl, att man borde vara betänkt på att genast utassignera något af dessa lån. Jag är egentligen förekommen af den siste talaren, men då jag uppsatt ett förslag till propos., anhåller jag att få underställa det R. o. Ad:s pröfning. Det lyder sålunda: Circulationscapitalet för Bankens lån emot inteckning i fast egendom på landet och i städerna bibehålies vid det i nu gällande bancoreglem. bestämda maximum af 5,500,000 r:dr; hvarjemte beslutas, att alla inom 1844 års slut sökta fastighetslån skola, i den mån handlingarne äro eller blifva pröfvade och godkände, af Banken genast förskottsvis utbetalas emot successiv ersättning af inflytande capitalafbetalningar lill faslighetslånefouden, samt att allmänheten tillika skall genom kungörelse underrättas, att ansökningar om nya fastighetslån i Banken ej emottagas, förr än berörde förskott blifvit till fullo godtgjordt, hvarom underrättelse minst 6 månader förut meddelas bör.
Man vill påstå, att det sednare, eller varupriserne, skall alltid och ovillkorligen stå i beroende af det förra, eller Cours och Agio; men denna grundsats är, i förhållande till alla inländska varupriser, ytterst falsk; och beviset ligger deri, att då Försynen ger oss ett år af rik skörd, så falla sädespriserne, fast än 228 Den 6 Julli i f. ra - Conrscn och Agio slå högt; ja, äfven under deras stigande. Sunda förnuftet säger oss, att mycket varor måste verka till låga priser, och att deremot iitet varor måste verka tilt höga priser. När raan nu besinnar, att det således är varumängden, sora bestämmer varupriserne; så finner man, att varupriserne ankomma hufvudsakligast på produclionen; och när man dertill besinnar, att den inrikes produetionen åstadkommes icke med Utländskt, utan med inhämskt mynt; så finner man, att inliämska varupriserne alldeles icke stå i ovillkorligt beroende af Cours och Agio. Genom förvillelse, att icke göra skillnad emellan Utländska och Inliämska varupriser; genom denna förvillelse, att tro, det inhämska varupriserne stå i lika beroende af Coursell, som de utländska, har man framkommit till de slutföljder, att hög Cours ovilkorligen förderfvar landet, och alt låg Cours är vilkoret för all inre välmåga.
I sitt sednaste utlåtande förordar Kollegium, i afseende på hädanefter förekommande tvister om kyrkohemman,- ehvad de äro belägna i södra eller norra Halland, att förklaras må det Landeboken skall ega vitsord samt alltid förstås och tillämpas så, som den af Ofver-direktören Falkman tolkats. Tvifvelsmål om Landebokens vigtighet egde, euligt Kollegii utsago, icke rum hvarken under Danska tiden eller den närmast derefter följande. Kort förut är dock af Kollegium, efter Ofver-direktören Falkman, citeradt ett utlåtande af Biskop Vinstrup i Lund, deruti han talar om »Landebogen, som en part osores ministcrii vill giörre tvillactig.» Biskop Vinstrup atled Kongl. Maj:ts Nåd. De osores ministerii, som han omtalar, mäste således hafva funnits i lifvet antingen under Danska tiden eller den närmast derefter följande — Kollegium yttrar vidare, att Landeboken haft det märkeliga ödet alt i sednare tider blifva betvillad af personer, hos hvilka rakt motsatta åsigter borde vara gällande. Hvilka dessa personer varit eller äro, uppgifves väl icke; men härvid ledes tanken derpå, att PresteStåndet sjelft, i skrifvelse till Kongl. Maj:t under riksdagen 1840, uttalat det icke sedermera mig veterligen återkallade omdöme, att om Landeboken äfven vore en följd af Kongl, befallning, deraf dock ingalunda följer, att sjelfva förteckningen, enär den saknade vanliga yttre kriterier på sin gällande kraft, — underskrift och erkännande af någon offentlig myndighet, — verkligen eger laglig tillförlitlighet. Afven Kongl. Majit har den 29 Mars 1825 förklarat, att Lunds Landebok icke kan tilläggas sådant vitsord, att derpå något beslut bör byggas i de fall, dä den från andra sednare trovärdiga handlingar afviker, samt att «om Landeboken än egde fullt vitsord, befinnes dock dess innehåll i förevarande sak (om eganderätt till kyrkohemman) vara mörkt och tvätydigt.»
Saken är i hvarje fall kinkig, då omsorgen för helsa och nykterhet är någonting väsentligt; men å andra sidan sällskapsron kan störas, om gästerna märka, att man ej vill göra såsom de sjelfva. Man tager sin tillflykt till en annan oskyldig list; man uppspäder vinet omärkligt med vatten; man dricker åtminstone ej af alla sorter, som bjudas; man lofvar att framdeles göra bättre besked; man undskyller sig med en ögonblicklig opasslighet o. s. v. Det är oartigt af värden och gästerna att uppmana en hvar till drickande; det borde således icke förtreta dem, att man håller sig inom anständighetens gräns. I värsta fallet kan man hålla något åtlöje till godo, icke ursäkta sig, utan sjelf instämma i skämtet. Ty här, hvarest vi tala om uppförandet i städade samqväm, kan fråga ej vara om sällskaper, der det kunde illa upptagas, om man ginge hem utan ett rus. Opassande är det att fylla glasen ända till brädden; det ser osmakligt ut och gör, att bordduk och kläder lätt kunna fläckas. När skålar drickas, gör man alltid besked, men dricker föga dervid. Här fordras att gifva akt på sällskapstonen. En förnäm person uppmanar man ej att klinga med glasen; man vänte fastmer tills det sker; i sådant fall, är man alltid med artighet dertill beredd. Mest är detta bruk gängse i förtroliga kretsar; men bör äfven der begagnas med måtta. Aldrig må man såsom gäst tillåta sig att dricka den första skålen. Detta är värdens sak. Att besvara den, är förnämare personer förbehållet. Rätteligen dricker man icke sjelf, när sällskapet tömmer en skål för vår välgång; men väl tackar man omedelbart derpå för den bevisade hedern, och dricker sedan för sällskapets välgång allena. Men allt detta drickande af skålar och klingande med glasen är någonting så tadelvärdt, att redan temligen allmänt den bättre plägseden börjat göra sig gällande att alldeles underlåta detsamma. Det nödgar att dricka mer, än man vill; det nödgar till qvicka infall och snabba genmälen, hvilket ej är hvar mans sak, och derföre ofta väcker obehag.
Är 1663, till följe af en dä förmodad mindre kundskap, undanbad flg all deltagning i B-wquens förwaltning, hade dock samma Ständ nägra Lttckor derefter lika med de öfrige Ständen garanterat Banco»Merkel, och med tillsatta Härads - Signetta bekräftat BancoOrdningen; sä behag de Herr Banko-Commitzarien krecjria Silfverstolpe inwända, att min uppgift icke med sanningen bfwerenSstä adc. Wid den Högaktning och tillglfwenhet jag hyser för denne Hedersman sä wäl som för betz förträffeliga Söner, kan jag icke resentera en sädan förebråelse; men som tillwitelsen skedde vffmtcligen af en i ämnet sä betrodd kännare, som skrifwit Banqucns Historia, sa nödg.s jag ock offentkligen bestyrka syningen af min uppgift med ett rxtraderadt Betyg ur Riks - Archivet, sä lydande; "Att det i Kongl. Mafitj och Rikets Archiv förwarade Original till RiketStänderBanco - Ordning af Är l658 är undertecknadt af alla Fyra Riks - StändcnBcfullmägtigade Ombud, pä det sätt, att, i stället för Bonde - Siändets Deputerades Namn, Twänne HäraderSigell för hwart Län finnewara denna Act undersatte, enligt hwad den tiden Allmänt brukligt war att förse Riksdags - Beslut och andre Allmänne Riksdags - Akter endast med Häraderncs Sigill; Och befinncS äfwen stundom Borgare - Ständet hafira 'bekräftat Riks - Actcr pä dylikt sätt blott med Städcrnrs Sigill; hivilkct allt härmed pä begäran intygas af Stockholm den s October 1809. Actuarie i K. Riks - Archivet." iz74 Den 10 Oetober.
Diskontens säkra fordringar jemte den kontanta behållningen i Rikets Ständers Bank och inflytande ränte-medel under året, till ett sammanlagdt belopp af 2,715,233 R:dr 29 sk. 9 rst, och sedan derifrån afdragits ränta å kreditivet på Banken, aflöning och annan förvaltnings-kostnad, ersättning till Rikets Ständers Riksgälds-kontor för det från Riks-statens Sjette Hufvud-titel utgående års-anslag till Teknologiska Institutet, samt summan af de lån, med hvilkas inbetalning särskildt anstånd blifvit i nåder medgifvet, hvilka afdrag tillsammans utgjorde 147,148 R:dr 28 sk. 7 r:st, och derjemte blifvit afsatte de 500,000 R:dr, som enligt Kongl. Brefven den 9 December 1818 och 5 Maj 1841 årligen täll s. k. förlags-lån användas, så beräknades återstående tillgångar för alla till lån i vanlig diskont-väg berättigade idkare utgöra 2,068,085 R:dr 1 sk. 2 r:st; hvarefter och sedan för den särskilda lånerätt, som på grund af Diskont-reglementet tillkommer Eskilstuna Fristads Manufakturister och deras förläggare, blifvit ytterligare afsatte 154,761 R:dr 15 sk. 8 r:st, så ansågs behållna tillgången för den allmänna lånerätten uppgå till 1,913,323 R:dr 33 sk. 6 r:st. Denna summa, fördelad emellan de i samma låne-rätt deltagande idkare, lemnade en lånerätts-procent för l:sta klassens idkare af 14^ procent, för 2:dra klassens af lOf procent och för 3:dje klassens af 7| procent af 1854 års tillverknings-värde eller för lista klassens af 2|, för 2:dra klassens af If och för 3:dje klassens af lTh procent mindre än låneprocenten utgjort nästföregångna året.
Ären J berättigade genom opartiskhet i edra omdömen, genom den stilens tuckt och reda vi hafva rätt att fordra, såsom bevis på den moraliska hållningen, att få ännu friare händer?— Tryckfriheten, mine Herrar, i sin början, är likt ett sjelfsvåldigt barn, som varsamt måste uppfostras. Huru långt har man väl ännu hos oss hunnit ined det kära fostret? — är en vigtig fråga man kan göra sig. — Men nog härom. Jag går till mitt egentliga ämne. En tidning har uppträdt här i skötet af denna församling. Jag hade velat föreställa mig, att den skolat visa sig mera värdig sin antagne benämning af RiksdagsTidning. Den borde åtminstone såsom sådan vara oväldig. Den borde ej, för sin egen ära skull, fika efter slem vinning. Den borde troget återgifva de principer, som här yttras, om de äfven voro motsatta det retande interesset för dagen, som tyckes fånga den stora mängden. Men hurudan finner jag henne? — Den Största partiskhet Den 8 December f. ra. råder. Ett tal, det må innehålla hvilka solismer som hälst, blott del dundrar genom dessa tidens ofta vansinniga genljud af höga och påckande termer, återgifves i denna tidning i hela sin vidd, då deremot vederläggningen af dessa fraser, icke allenast stympas i en oredig resumé, utan ock, efter behag, tilläggas ord, sorn aldrig af talaren varit sagde, Detta är ibland annat händelsen med hvad jag i Plenum den i:ste dennes här hade äran anföra, RiksdagsTidningen af den 3:dje innevarande månad, säger, att jag uti detta tal bestred, ”att folken kun”de upphinna styrelsernas ståndpunkt.” Så”dant yttrande har jag aldrig fällt. Jag bär endast sagt, alt ''innan jag finner "ett annat förhållande, än som nu är rå”dande, kan jag icke erkänna, att folket ”hos oss hastar till sitt mål, utan att af ”styrelsen kunna upphinnas,” Det är således en tydlig förvrängning af mina ord, till allmänhetens förvillande, och hvilket sätt att behandlas, för en folkrepresentant, icke bör vara likgilltigt.
Om dem gälla i fullaste meniDg de tröstefulla orden: » den som söker, han finner. » Redan i sin barndom berördes Emanuella smärtsamt af att se, hur några äldre idioter, som från andra socknar stundom brukade vandra igenom hennes hemtrakt, blefvo föremål för gyckel eller misshandel af tanklöst och hårdhjärtadt folk. Med en stackars » fåne » kunde man på den tiden tillåta sig hvad som helst. Han var både rättsoch skyddslös. Antingenhade han ett uselt hem eller intet hem alls, var liksom prisgifven åt olycka och behandlades i många fall vida sämre än djuren. A f dem hade man dock nytta och sörjde således för dem efter förmåga. Men fånen! Så mörk fanns ingen skrubb, så usla inga trasor, så hårda inga ord och slag, att ej allt detta var » just lagom » åt honom. Emanuella Carlbeck var i sin ungdom en af dessa sökande andar. Hon är också en af dem, som i rikaste mått funnit, hvad hon sökt: en lifsverksamhet, som, på samma gång den fyllt hennes hjärta med ödmjuk glädje, varit till oberäknelig välsignelse för de dittills här i landet mest vanlottade och försummade af alla mänskliga varelser: idioterna. Hennes barndom förflöt lugnt och lyckligt i Så vidt möjligt var, sökte man nog i Emanuellas hem att med ett vänligt ord och en hjärtligt Blif icke trött, bevinga dina fjät, Och mången framgång kan du än förmoda. Det bästa når ej mänskan, men det goda Är också godt: gå hän och lef för det! ESAIAS JEGNÉR. menad gåfva fägna de arma idioter,.som drogo där förbi. Men — de voro många; de voro utsocknes; flere af dem voro redan gamla och närmade sig sin enda fristad: grafven. Hvad var att göra åt dem? Och de unga idioterna? Och barnen? Människan är i allmänhet hård till sin natur. Hon vill ej gärna offra något, där intet synes vara att vinna, åtminstone ville eller tänkte icke vårt folk den tiden på att offra något för de arma idioterna, och så förblef dessas tillstånd oförändradt.
Hamilton föreslagil; så befarar äfven jag, att de controller, sorn blifvit i detta fall bestämda, ej torde varda tillfredsställande. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Gr. Hamiltons förslag, efter den sista rättelsen, var följande: Den 9 November e. m. mod bröst oell lutt må göras endast af koppar eller annan metall, oell öflig redskap af livad tjenligt ämne som helst o. s. v. De förenade Utsktus förslag, sorn Frill. Hamilton tillstyrkt; var följande: För att icke motverka de förbättring gar i brännviiislii änningsred'kapens sammansättning, sorn af* se besparing i bränsle, tid oell arbetskostnad, vare sådan ledskap tillåten, af hvad form och ämne sorn helst) o. s. v; Frih; Hamilton: Jag ber blott vördsamt att få tilllägga, att de förenade Utsktns förslag i denna del ej innebär någon föiändring, utan att det instämmer med alla bränn* vinsbränningsförordnitigar sedan år 1809. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer till Frih. Hamilton, om lian ej skulle vilja förkorta ordställningen i sitt förslag, så alt man sluppe de betraktelser, som finnas i TJlskrs förslag, äfvensom uti vår förra brännvinsbränningsförordning, emedan man i lagstil gerna utesluter sådant,och Om det ej vore tillräckligt att säga: brannvinsredstap må göras af hvad form och ämne sorn helst. Jag tror, alt meningen ändock blefve tydligen uttryckt. Frih. Hamilton förklarade sig nöjd dermed. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Gr. Hamiltons förslag nu tjenade till grund för föredragningen, ansåg han sig först böra framställa propos. å hans förslag; hemställande alltså nu, 0111 il. o. Ad. behagade bifalla g §:n i Gr< Hamiltons förslag. Ropades nej. Uppå derefter framställda propositioner, biföll R. o. Ad.) att i enlighet med Frih. Hamiltons förslag 1 ista punkten af C) §:ii skulle erhålla följande lydelse:
H, Ekstrand, beslöts, det skulle underrättelse härom genom utdrag af Prolocollet meddelas lill Expeditions-Ulskotlet, med anmodan, att, såsom svar på om förmälde Kongl. Skrifvelse, uppsätta förslag lill underdånig skrifvelse med uppgift på samtlige Riks-Ståndens Ledamöter uti nämnde Utskott. S, D. Remitterades till Stats Utskottett 1:0 Herr Linus motion, angående anslag till uppbyggande af Fyrbåkar vid Rikels nordliga kuster, (hvarvid hvad idella ämne, i anledning af motionen, är inom Ståndet yttradt kommer att åtfölja,) 2:0 Herr Hahns motion, angående dels nysnämude ämne, dels antingen inköp af hemman eller motsvarande löneförmoner för Lotsarne; till BevillningsUtskottet: 1:0 Herr Fries’ motion, angående förändring i föreskrifterne om Bevillning och .. Recognilions-afgift för de sedan år i8o3 anställde nya smiden och lindring uti Export-tull å Jernbruks-effecter, 2:0 Herr Bddths motion derom, att den stad, som erlägger Båtsmans vacance-afgift eller presterar Båtsman, skäll för den, staden anslagne jord icke vara skyldig att tillika betala Rotefrihetsbevillning, kommande hvad i detta ämne är af flere Ståndets Herrar Ledamöter yttradt, alt vid remissen åtfölja, 3:o Herr Petres motion, angående upphörande af Taxerings-Comiteer på landet och om Pröfnings-Gomitcers sammanträde uti aine Bistrict uti vissa Län.
Då hvarken den Nådiga Propositionen innefattar eller Utskottet serskildt fått emottaga de för ofvannämnde frågors bedömande nödiga upplysningar, dels rörande beskaffenheten och omfattningen af det för flottan tillämnade nya etablissementet i Marstrand samt beloppet af de kostnader, som för detsarnmas ändamålsenliga ordnande må anses erforderliga, dels i hvad mån tillgång för dessa kostnaders bestridande må kunna beredas genom den if'rågaställde försäljningen af flottans etablissement vid Götheborg, har Utskottet, till följd af ärendets outredda skick, funnit sig förhindradt att nu ingå i hufvudsaklig pröfning deraf; hvadan utskottet föranlåtes hemställa, att Rikets Ständer måtte, till svar å förberörde Nådiga Proposition, i underdånighet förklara sig för närvarande icke kunna till hvad deruti blifvit föreslaget lemna bifall. Stockholm den 30 December 1817» Bih. tili R. St. Ank, til! Exp. Utsk. den 3i Dec. 1847, kl. 1 e. m. Memorial, angående det för tryckningen af Pr este ståndets protokoll erforderliga papper. (R:gs AM.)
Enligt hvad ofvan, i anledning af de vid Förslaget till 5:te HufvudTitelns reglering inom RiksStånden gjorda anmärkningar, blifvit anfeldt, skulle således, enligt Utskottets mening, någon annan föränringi samma förslag ej komma att äga rum, än alt, med minskning af de 1000 R:dr för 2:ne Architectslöner, som ifrån Staten på denna Titel för Fria Konsternes Academie bör ölverfiyttas till a:dra HufvudTiteln och ÖfverlntendentsEmbetets Stat, hela anslagsSutnman för denna HufvudTitel med nämnde belopp nedsättas till 27,oS5 R:dr 4° sk. 208 Stats-Utskottets N:o 248. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 144> an~ gående regleringen af Utgifterne under RiksStatens Sjette HufvudTitel, (U. A.) Berörde Betänkande, sorn H. PresteStåndet och V. BorgareStändet bifallit, har af H. R. o. A. saint H. BondcStändet blifvit till Utskottets förnyade handläggning återremitteradt, på grund af nedan upptagne anmärkningar. i’o Vid s.-dra Pundeninnefattande Anslaget för Invalid Hospitalet. Under yrkande, att Utskottet måtte utreda, huruvida alla Adelsfanelndelningar till Invalidlnrättningen ingå elier blott de sorn år 1812 funnos indragne, har RiksdagsFullmäktigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län i förra fallet bestridt ett sådant orda-förstånd af Författningarne, helst han ansett Invaliderne mera belåtne med 4° å 5o B:dr hvardera till inaccorderande på Landet, än med Casernlefuaden, som för Staten vore mångdubbelt dyrare; hvaruti RiksdagsFullmäktigen Casper Wijkman från Upsala Län instämt. Utskottet får i anledning häraf upplysa, att, uppå K.
Och upptände deruppå sitt bränneoffer, och spisoffer, och göt deruppå sitt drickoffer; och blodet af tackoffrena, som han offrade, lät han stänka på altaret. Men det kopparaltaret, som för Herranom stod, tog han bort, så att det icke skulle stå emellan altaret och Herrans hus; utan satte det utmed sidona vid altaret norrut. Och Konung Ahas böd Prestenom Uria, och sade: På det stora altaret skall du upptända bränneoffer om morgonen, och spisoffer om aftonen, och Konungens bränneoffer, och hans spisoffer, och allt folkens bränneoffer i landena, samt med deras spisoffer, och drickoffer; och allt blodet af bränneoffret, och af allo andro offer skall du stänka deruppå; men om kopparaltaret vill jag vara förtänkt hvad jag göra skall. Presten Uria gjorde allt det Konung Ahas befallde honom. Och Konung Ahas bröt bort sidorna af stolarna, och hof bort kettlarna deraf, och hafvet hof han utaf de kopparoxar, som voro derunder, och satte det uppå stengolfvet; Dertill Sabbathspredikostolen, den de i husena byggt hade. Och Konungsgången utantill vände han i Herrans hus, för Konungens skull i Assyrien. Hvad nu mer af Ahas sägandes är? hvad han gjort hafver, si, det är skrifvet i Juda Konungars Chrönico. Och Ahas afsomnade med sina fäder, och vardt begrafven när sina fäder uti Davids stad; och Hiskia hans son vardt Konung i hans stad. Uti tolfte årena Ahas, Juda Konungs, vardt Hosea, Ela son, Konung öfver Israel i Samarien, i nio år; Och gjorde det ondt var för Herranom, dock icke såsom de Israels Konungar, som för honom voro. Emot honom drog upp Salmanasser, Konungen i Assyrien och Hosea vardt honom undergifven, så att han gaf honom skänker.
Urstctttks t uka är helt annot, öo :i -i de fä arerstadnde Ridderffapet och s.s -ttts P.iv-.'. m-r e!'-r Prerogariver. UtjVottet har i d'»-,a ktg erdon färe detta afiänilikk ktt insordradt somLndroq, derur: alr bwad derwid kunnat samman» lerås med sorg^jlm usgqrannbet fokt uptagas och del beror äon-r pä Höglo,1. RiddertVapet och Adelns pröfning och utterå-,!)-, !w' d bruk af detta sammandrag kom ner -rc gor/S. Em edlertid och inkil desi decision derom tag-s, sinlv^- Ukcko tel intet 1?al, alt i Riddar, hu.' O-d-.roge» fa mm-mulan V a hwad dit rättligen hö, rer, m.d der som, ester UlffotMS begrepp sä mycket mindre dcr bör ägo rum, som utom det ingen af dc förr uttätdads R-ddarhus-Ordningar. pä något sätt säsane omständigheter upt-ga, Ridderffapet och Adelag Privilegier, dels i generella Författningar derom, dels uri särkildt uriärdade stadgar uptagne, altid lika med ölrige Skänds-PecvUegicr, blifwir säfom särskilde Acker ansedda. Slockholm den 9 December 1809. Pä Riddarhus Utffortets magnar: 8 Hossnbsns. ^s. /li6!sr8kr8I)!s« Pdurs von I^Aclcreij.. UplästeS följande frän Skalö-lMottet inkommit iOO« Den i6 December. Wördsamt Memorial!
Äfven om en dylik anstalt må ega rum, när fråga är om förseelser emot vissa ekonomiska Författningar, så synes den likväl ej tjenlig, då brott blifvit begånget emot allmänna säkerheten, ty denna fordrar en visshet om straffets tillbörliga verkställande, som ej vinnes, med mindre verkställigheten sker i Statens offentliga straff-inrättningar. För öfrigt skulle stora svårigheter möta för Konungens Befallningshafvande, dels att finna personer, som voro benägne och i tillfälle att, emot böternes erläggande, i sitt arbete emottaga sakfällde, och dels att öfver dessa hålla den tillsyn , som erfordrades, derest de sakfällde skulle fullgöra arbetet så, att ändamålet med straff-påföljden uppfylldes; äfvensom en sådan tillsyn komme att för Staten medföra kostnader, vida öfverstrgande dem, som för brottslingars hållande i fängelse åtgå; Utskottet hemställer derföre, att ifrågavarande motion ej må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 4 Augusti i84o. Ånk. till Exp. Utsk. den 5 Augusti, kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af väckt frägd om förändring i vissa delar af nuvarande lagstadgandeiv om giftorätt och arfsrätt, m. m. Hedervärda Bonde-Ståndet har till Lag-Utskottet remitterat en af Peter Claesson från Elfsborgs Län väckt motion om sådan ändring i 2 Cap. 1 §. Ärfda-Balken, att frälsemans och bondes son och dotter hädanefter må ärfva lika. 6 Lag-TJtskottets Betänkande, N.-o 5,9. Såsom skäl för berörde hemställan, har motionären dels åberopat de i Lag-Comiteens förslag till Äifda-fialk upptagne motiv, dels ock anfört, att det förhållande, hvaruti mannen och qvinnan numera stå till hvarandra i samhället, gjorde den lag obillig, som tilläde syster endast hälften i arf emot broder.