Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu har förhållandet förut varit med dessa artiklar, att alla på utländska språk skrifna böcker voro tullfria, men att på Svenska tryckta höcker erlade en tull af 20 proc. Sedermera väcktes förslag inom Utsk. och Utsk. beslöt alt nedsätta tullen på Svenska i Finland tryckta böcker på den grund alt reciprocitet förmodades från Ryska sidan. R. o. Ad. gick ännu längre för att befrämja litteraturen och antog tullfrihet på alla Svenska böcker. Jag vill visserligen icke hafva hög tull på böcker, men då nu i Ryssland genom den nyss upplästa författningen blifvit utsatt 20 proc. tull, så anser jag, att R. o. Ad. bör förena sig med BondeSt. och bibehålla 20 proc., ty då kan saken i diplomatisk väg bemedlas till reciprocitet. Men skulle R. o. Ad. nu befria i Finland på Svenska tryckta böcker, under det att Ryska Regeringen åsatt i Sverige tryckta böcker med 20 proc. tull, så lärer ingen reciprocitet vinnas, hvarföre jag anhåller, att R. o. Ad. måtte instämma i BondeSt:s beslut. Hr Rosenblad: Jag äger icke den Kejserliga resolutionen i 16 Den 2 April f. ni. handen oell kan således icke hedömma om Gr. Cronhjelm har rätt. Statstidningen har uppgifvit, alt denna uppgift vore ett misstag, och jag förmodar, alt dessa 20 proc. endast gillia inbundna böcker. ; men om förhållandet också är såsom Gr. Cronhjelm har yttrat, sä är det icke annat än en reciprok handling frän Ryssland emot hvad i 20 är ägt rum i Sverige, nemi. att frän Finland införda arbeten på Svenska språket hafva belagts med 20 proc. lull, ehuru de Svenska under hela tiden varit tullfria i Finland. Om nu Ryska Kejsaren och Senaten efter en så lång lid, hvilka måhända icke känt hvad som här passerat inom Stånden, vidtagit samma åtgärder, som Sverige, sä kan ingen deröfver förundra sig. Deremot lärer man med full visshet kunna vänta, att om den Svenska lagstifningsmakten i delta fall upphäfver en så obillig beskattning på andans produeter, så skall Ryssland ganska säkert göra detsamma.
Men om så var ja, då förstår jag icke menniskohjertats nycker! Hon, så rättänkande, så varm, så hängifven alla stora idéer, och han! En mera själlös, tom, andligt och lekamligt utlefvad varelse har jag aldrig sett. Men förlåt jag sårar dig kanhända? Nej, svarade Hanna kort, jag känner ingenting alls för min far. Nåväl. Du måste förstå huru det kändes att se en, som man älskade mer än sig sjelf, kasta sig bort till en sådan man! Jag var förtviflad och bröt alla band mellan oss. Sedan kom hennes straff. Hon blef olycklig och öfvergifven, och nu hade jag ju bordt förlåta. Men jag kunde det ej, jag kände det som ett förräderi mot mina principer att förlåta något sådant, att taga första steget till försoning. Skulle hon kommit till mig Kunde ni verkligen vänta det efter det bref ni skref på hennes bröllopsdag? Hannas kinder lågade. Detta bref var tillräckligt att för alltid släcka hvarje skymt af vänskap. Ja så, du har läst det! Nå ja, jag har ju ångrat det, tusen och åter tusen gånger. Jag hade kunnat gifva bort allt hvad jag egde för att ha detta bref oskrifvet. Jag kände, att det skulle krossa hennes hjerta, men jag skref det ändå i min lidelsefulla sorg. Det var ett slags tröst för mig att göra klyftan mellan oss så oöfverstiglig som möjligt. När jag hörde att hon öfvergifvits af sin man och flyttat ensam bort med sitt lilla barn, då flög mitt hjerta till henne med hela sin fordna ömhet. Men tror du, jag kunde förmå mig att närma mig henne, att säga förlåt? Nej, dertill var jag för envist hård och stolt. Jag ville tvinga henne att först komma till mig. Men hon kom icke, och jag hörde att hon led nöd. För att freda mitt samvete sände jag henne årligen en liten penningesumma för din räkning Ni? afbröt henne Hanna med en rodnad af obehag. Min mor rörde aldrig dessa penningar. Det var likt henne, sade fru Meilert med skymten af ett leende. Hon skulle alltid hjelpa sig sjelf. Hon var lika stolt som jag, och det blef bådas vår olycka.
utan utgöra öfverskott å bemälde lärares löner, samt att en hushyresersättning, som förr utgått till Rector Scholae med 225 lt:dr, men numera, enligt nådiga Brefvet den 23 Juli 1856, till Statsverket levereras, borde genast till domkyrkan återgå; att de kyrkan tillhöriga tre gärdar under N:ris 18, 26 och 29 i stadens norra qvarter, hvilka af de tre äldste Lektorerne såsom boställen begagnas, men icke upptagits i beräkningen af deras löner enligt stat, utan för deni utgöra en förmån utöfver hvad deras vederlikar på andra ställen åtnjuta, fördenskull borde, sedan nuvarande innehafvarne afgått, till kyrkans fria disposition återgå; samt att tomterna under - Kongl. Majus Nåd. Proposition No 60. 9 der N:ris 31 och 32 äfven i stadens norra qvarter, kallade Gymnasii trädgård, jemte ett derintill gränsande, för 1 R:dr utarrenderadt planteringsland, N:o 118, anslagne till f. d. Gymnasii-adjunkten och i dennes lön på stat upptagne till en inkomst af 42 R:dr samt af honom upplåtne till läroverkets disposition för den naturalhistoriska undervisningen, emot arrende af 75 R:dr Riksmynt, väl äfven borde vid innehafvarens afgång tillerkännas domkyrkan, men af henne åter tillhandahållas läroverket i och för nyssnämnda undervisning, emot årligt arrende, som af Gode Män för fem år i sender kunde bestämmas.
De satte med ens lif i det tysta, orörliga landskapet, som omgaf dem likt en guddomlig ram, särskildt gjord för dem. De föreföllo som ett enda väsen, för hvilket denna lugna och tysta natt syntes gjord, och de nalkades presten som ett lefvande svar, ett svar, som skaparen gaf på hans fråga. Han stod orörlig med klappande hjerta och trodde sig skåda någon bild ur Bibeln, måhända Ruth och Boas, och verser ur » Den Heliga Visan », eldiga utrop, köttsliga lockelser och andra uttryck ur detta kärlekslågande skaldeverks sjudande poesi vimlade i hans lvjerna.Och han sade: » Kanhända har Gud gjort sådana nätter för att sprida ett idealiskt skimmer kring menniskomas kärlek! » Och han drog sig tillbaka för det unga paret, som slutna i hvarandras armar nalkades honom. Det var kanhända hans nièce, men han frågade sig sjelf, om det väl vore rätt att störa henne; Gud måste tillåta kärleken, då han omgif-ver den med en sådan glans! Och han aflägsnade sig nedslagen, nästan skamsen och med en känsla, som om han beträdt ett tempel, der han alldeles icke hade rätt att inträda.Stockholms teatrar. Februari — Mars 1885. Af Claës Lundin. Irar Hallströms opera » Neaga » är icke blott februari månads, utan hela spelårets förnämsta nyhet på kgl. Stora teatern. Om värdet af denna operas musik är jag icke behörig att uttala mig, h varför jag afhåller mig därifrån, liksom från yttranden i musikaliska ämnen i allmänhet. Jag kan endast för dem som icke själfva hört operan intyga, att man i allmänhet mottagit henne med ganska stor välvilja, ehuru den sakkunniga granskningen nog haft ett och annat att anmärka. Om det också är sant, att man ingalunda har rätt att öfverse bristerna i ett konstverk för att detta är inhemskt, är det dock ganska naturligt, att man företrädesvis gläder sig öfver * hvaije vacker sida i ' ett sådant inhemskt arbete och låter kanske dessa * sidor i främsta rummet utgöra grunden för bedömandet. Detta har också utgjort det hufvudsakliga i så väl det ■offentliga, som enskilda omdömet om » Neaga ».
Riksdag framställda förslag till dcfinilif lönereglering för Stats-kontoret, bi föllo Rikets Ständer, vid då uppgjorda statsreglering, att Kongl. Majit utaf de på Allmänna Indragnings-Staten till aflöning åt tjenstemännen vid f. d. Allmänna Magasins-Kontoret anvisade 6,442 Ridr skulle, sedan 3,920 Ridr 32 sk. deraf kunnat, efter afgående tjenstemän, Statsverket besparas, ega att tillsvidare för de lill Stats-kontorets handläggning hörande ärendens oafbrutna gång använda återstående, i mån af afgång disponibla blifvande 2,521 Ridr 16 sk. Kongl. Majit föreslår, att dessa tillgångar mätte, på enahanda sätt, till fortsatt utgående för ifrågavarande ändamål få användas; och torde för öfrigt Stats-kontorets anslag tillökas med ett mot gratifikations-medlen för extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente derstädes samt vid Myntoch Kontrollverken svarande belopp af 800 Ridr. |4: o. 0fver-In ten den ts-Embete t. Uti anslaget för detta Embetsverk bör förhöjning ega rum med det belopp, som motsvarar gratifikations-medlen för extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente derstädes samt vid Museum eller 133 Ridr 16 sk. 5:o. Tull-Verket. Med afseende å de under flera föregående år till högre helopp stigande afkortningar, restitutioner och omkostnader vid Tullverket, föreslår Kongl. Majit, att förslagsanslaget för detta verk, hvilket anslag af tullmedlen direkte utgår, måtte bestämmas till 1,000,000 Ridr, och således ökas med Ridr 200,000: ~~ 6:o.' Anslaget till Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus. Då, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan är omförmäldt, särskilda gratifikations-medel, i stället för de fordna ljuspenningar Transport Ridr 200,000: 46 Kongl. Maj.-ts Nåd. Prop. om Statsverket 18SS. Transport
(» Jag såg trehundra väpnade män exercera i Luxembourgträgården, på tvåhundra stegs afständ från fängelsegården i Carmes, der man massakrerade pre-ster. ») Efter detta måttliga afskrifningsbesvär utbrister den oförsynte besten: jag har ej styrka längre att skrifva. För att göra historien om detta literära bedrägeri fullständig, torde jag böra tillägga att utgifvarne af Mémoires sur les prisons afskrifvit, dels i förordet dels i bilagor, hvad Mercier plagierat från Roch Marcandier. Sådan är den stora auktoriteten Mercier, som så noga kände sitt Paris och allt hvad der händt. Och på samstämmiga vitnes-börd af detta slag hafva många legender i revolutionshistorien grundats. Här torde vara lofiigt att upprepa intendentens klagan i Voltaires Chariot ou la comtesse de Qivry: Dans votre basse-cour on s ’ obstine ît le croire; Et voilà justement comme ou écrit l ’ histoire. År 1797 utgaf Bertrand de Molleville, som varit Ludvig XVI: s minister, Mémoires secrets pour servir à l ' histoire de la dernière année du règne de Louis XVI. Under septemberdagarne var han gömd i Paris; dag för dag fick han af sin förskrämde värd underrättelser om tilldragelserna. Först mot midten af oktoberlemdade han Paris (III: 114) och lyckades undkomma till England. I de detaljer fr&amp;n denna epok, han omtalar, förekommer ej ens namnet Sombreuil. En annan memoirförfattare, som ett par år senare upptecknade sina lefnadsminnen, nämligen abbé Oeorgel, omtalar att m: lle de Sombreuil lyckades rycka sin fader ur mördarnes händer. Något annat har han om den saken icke sport. Och likväl, hvad hade icke han hört, och hvad trodde icke han — eller åtminstone låtsade tro — han som räknar offrens tal under 2 och 3 september till 12,000. (Andra upplagan af Georgels meinoirer, III: 345. •i: *
Jag drömde under det jag läste högt, på sjukbädden, vid skymningsbrasan, i resvagnen, ja, öfverallt der tystnaden rådde: så blef ensamheten mitt käraste sällskap. Min mor ritade blommor, mycket ordentligt och skolmessigt, äfven jag lärde denna »konst», men det dröjde ej länge innan jag fann blommorna alltför intetsägande, och så började jag att på lofstunderna rita både menniskor och gudar; det var lika roligt som att drömma. Men hvad skulle mamma sagt om hon vetat hvilken »opassande» metod jag begagnade? Jag ritade mina figurer nakna och då teckningen var färdig raderade jag åter ut konturerna och »klädde» mina gudomligheter i vackra grekiska drägter. Men mina synder emot konsten stannade icke vid dessa teckningar: den ena synden föder den andra. Min mor hade nästan isolerat sig från den yttre verlden, hon besökte aldrig några sällskaper och for aldrig till någon stad. Då min far och syster reste bort (hvilket hände mycket ofta) fick jag nästan alltid stanna hemma hos mamma. Hon hade i sin ungdom varit en firad skönhet och det hände ibland att hon berättade för mig om teatrar och skådespel, detta väckte min lifligaste nyfikenhet, jag bad henne säga mig hur en teater såg ut, och hon beskref det. Jag var liflig, uppfinningsrik och »händig», det dröjde derför icke länge innan jag fick en »tilja» af ett gammalt guitarre-fodral, härtill målades kulisser af papper och dockor af d:o d:o, allt fans således undantagandes – en teaterpjes, ty någon sådan fans ej i hela huset; men jag var ej rådvill. Jag hade en berättelsebok som intresserade mig mycket och dess innehåll dramatiserades i en handvändning. Jag var på den tiden så blyg, att jag ej kunde tala ens med mina närmaste utan att skifta färg och orden satte sig på tvär i munnen, om jag blef nödsakad att tala med någon främmande, men bakom min dockteaters förhänge, der var jag osynlig, der var jag också dristig. Mina bekanta brukade smått göra spe af mig för min tafatthet och obekantskap med verlden, men mina »skådespel» dem höllo de tillgodo. Snart började man likväl att göra för mycket väsen angående min teater.
»Beträffande åter llästrationeme och ersättningen derföre, som skulle från den Häst-Ralio personella atlöningen afskiljas, anhåller jag nu i underdånighet få anföra skälen för ner' denna min hemställan. Eldigt nu gällande grunder beräknas under lönen en eller liera rationer för de Officerare, som skola vara med tjenstehästar försedde efter visst pris för hvarje ration, hvilket allmänneligen i staterne finnes bestämdt till 180 R:dr, men vid Kronprinsens Hussar-regemente till endast 116 R:dr 50 öre Riksmynt. Det torde för hvar och en, med någon kännedom om prisen å fourage-artiklar under den senare tiden, vara lätt inse omöjligheten att för denna s. k. rationsersättning underhålla en häst lör året. Men till ådagaläggande till fullo af riktigheten i detta påstående, behöfver blott erinras, att fourageringskostnaden för manskapets hästar, som vid Lif-Gardet lill häst och samtliga Artilleri-regementena underhållas omedelbarligen för Kronans räkning, uppgått i medeltal under det från den 1 October 1845 till samma dag är 1855 förflutna 10 åren för hvarje häst årligen: vid Lif-Gardet till häst till ‘270 R:dr, vid Svea Artilleri-regemente till 279 Rdr, vid Götha Artilleri-regemente till 251 R:dr och vid Wendes Artilleri-regemente till 276 R:dr, allt Riksmynt. Häraf lärer vara klart, att den för befälet bestådda rntionen, vare sig 180 R:dr eller 116 R:dr 50 öre, är långt ifrån tillräcklig för tjenstehästens underhåll; deraf åter följer, att då detta underhåll ovilkorligen mäste utgå, löntagaren sättes i nödvändighet att använda en del af sin egentliga lön till hästens underhåll. Sålunda kan inträffa, att under år, då foderpriSen äro höga, såsom under de sist förflutna fouragerings-åren varit 6 bil. M 3 lill Kongl. Maj:ts Nåd.
Utskottet har utgått från det antagande, att tull-afgiften å bränvin och sprit, alla slag, bör höjas efter samma förhållande till den nu bestämda tiliverknings-skatten, som förut egde rum emellan då varande tillverkningsoch lull-afgifter; och för att åt förslaget härom gifva fullt tillförlitlig noggrannhet, på samma gång tull-bestämmelserna ordnades med afseende ä den alltid ytterst vigtiga angelägenheten, att de i tillämpningen blefvo lätt och säkert verkställbara, har Utskottet i ämnet hört vetenskapligt och praktiskt sakkunnige män, och i samråd med dessa upprättat sitt förslag. Hedan vid flera föregående riksdagar hafva Rikets Ständer antagit, att den förra rymd-förtullningen af sprit borde utbytas emot vigt-förtulining. Röjstocken, som tjenade till bestämmande af rymdmåttet på fastager, hade visat sig alltför otillförlitlig. Det var också på Rikets Ständers begäran, som Kongl. Maj:t den 16 Januari 1856 utfärdade författning om vigt-förtullningens införande för spritdrycker på fastager; och utsträckningen deraf äfven till spritdrycker på buteljer eller krus lärer icke möta någon svårighet. Det är emellertid en bekant sak, att sprit blir lättare ju starkare den är, så alt en viss och lika afgift för hvarje procent sprit-styrka per ‘U. skulle gynna den starkare. Då man icke vill beskatta det vatten, som i större eller mindre mån förekommer uti spritdryckerna, utan den alkohol, som deri innehålles, är uppgiften att få denna alkohol till beloppet noggrann! bestämd; och denna uppgift är, efter hvad Utskottet inhemtat, icke blott vetenskapligt löst, utan också i andra länder praktiskt tillämpad, med ledning af upprättade tabeller, för hvilkas användande med fullkomlig säkerhet och enkelhet endast erfordras att känna den ifrågakommande spritdryckens alkohols-procent och vigt. Då man på detta sätt finner huru många alkohol (vattenfri sprit) ett för lortullning undersökt kärl innehåller, så uppnås ock säkrast ändamålet, att rättvist tullbeskatla varan, genom att bestämma tullsatsen per €(. alkohol och detta utan afseende å beskaffenheten af det kärl, hvari spritdrycken förekonimer.
Hans Excellens Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, Stats-Råden: Lagerstråle, Malmsten, Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson. Efter verkstäld justering af protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden för den 12 innevarande månad, föredrog Departements-Chefen, Statsrådet Carlson, i underdånighet: 17. Om anslag till Vetenskaps-Akademiens underdåniga skrifvelse den 12 nästlidne April, med anhål ordnande af Ian att, då för ordnande och uppställning af Naturhistoriska Riksmusei samlingar i AkaNaturhistondemiens dels nybyggda, dels ändrade och reparerade lokal erfordrades, enligt uppgjord såmUnqar^och L°stnadsberäknir>g, ett belopp af 15,(00 Riksdaler Riksmynt, men årsanslagen till samtill anskaffa»- högarnes underhåll, vård och förökning ej lemnade tillgång till denna utgift, Kongl. Maj:f de af originaltäcktes anvisa beloppet af disponibla medel eller ock hos Rikets Ständer göra nådig frammålningar utställning om detsammas beviljande; hvarjemte Akademien underdånigst hemställt, att, Svertfs rflora som ans'ag 1,200 Riksdaler till originalmålningar af växter ur Sveriges flora samt ' °'a hll utgifvande af zoologiska planscher, hvilket vid sistförflutna riksdag blef på Nionde Hufvudtitein uppfördt, för att till Akademien utgå under nu löpande statsregleringsperiod, Bil. N:o 7 till Kongl. Ma,j:ts Nåd. Prop. om N:o 1 Statsverket 1865. 9 vöre fortfarande af behofvet påkalladt, Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer äska. att detta anslag finge äfven under nästföljande statsregleringsperiod utgå.
Hittills Iinr det vackra samarbete soin pågatt .inellaii ' prästerskap, iiiyiidiglieter, lcorporatioiier och enskilda - ett samarbete livari Freclrilia-Rreiner-För1.1ii: idet Sifven haft glladjhi taga del - visat sig niedföra viilsignelsebringaiide resultat. Att arbetet till froinina för de nnga lcainiior af arbetsklasseii, soin af nöden drifvas a t t utvandra till fraininande ort, vare sig inom eller iitoin faderlieslaiidet, liärined ej niåtte afstanna, ar en önskan livari vi # ro öfvertygade, att alla varma iiiäiiniskovi$ner af lijiirtat instainina. Gertrud Aclelbory. Ett historiskt fynd. Hvad jag gariia skulle vilja kunna visa det! J a g tycker mig se s&amp; inånga riiiiliga ögon, soin skulle blicka p H det ined en viss förtjiisning - gamla iniiiiniskors ögon; de. unga Iia ingen tid för sldaiit. Det ligger liar på bordet framför mig och lyser i varsolens ljus, som o111 det vore gjordt i går. Ocli dock ä r det gamnialt, mycket gammalt. Nar jag betraktar detsaniiim, tycker jag mig se en iing, ljuslagd inaii, med adel profil, snillrika d h g och uppåt riktad blick. Htin iir insvept i en fin, bl % slängkappa och fran~sager i ett slags lianryck * ningstillst&amp;nd sina djupa tankar, dar han vandrar ensam ph en skogshöjcl iitmed stranden af Göta alf, ty där liar lian ofta vandrat. Eller ocksh tiinker jag mig Iionom st$eiide på berget iitinedl samma iilf och skåda ut öfver Venern. I sina bref talar lian oin sin vistelse på Råiiiini såsoni den lyckligaste tid i sitt lif .. Han tillbringade där tvenne soinrar. Det var p&amp; det nara Råiiiiin belagna Lindås, som lians drömmars förverkligade ideal vistades.
Utskotten, sorn vid öfvervägande häraf funnit berörde stadgande af mera vidsträckt omfattning, än behofvet synes fordra, enär till och med Magistraternas Ledamöter, som i Rikets Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. Städer hafva befattning med utmätningar, derigenom skulle förhindras att vid Prestval sig inställa, hafva trott det göra till fyllest, att, i likhet med Allmänna Beredningens hemställan, endast föreslå, att jemte Kronobetjenter äfven Fiscaler må i Författningen nämnas. Föreskriften att berörde personer, då de sjelfve äro röstegande, endast må ega att skriftligt votum afgifva, hafva Utskotten af Comiterades Förslag ansett sig böra bibehålla, emedan det synes fullkomligare befordra Lagstiftarens afsigt. 9 Art. 58 och 5g §§ (io § 3 och 4 Morn.). De stadganden om bestraffningar, som i dessa §§ äro af Comiterade föreslagne, hafva af Högv. Preste-Ståndet vid 1818 års Riksdag blifvit till större delen motiverade och för Kongl. Mnj:t i underdånighet framlagde. Hagsta Domstolens fleste Ledamöter hafva ock, i afgifvet utlåtande, instämt i samma åsigter. Utskotten tro sig fördenskull, i likhet med Comiterade , härutinnan hafva motsvarat en länge känd, af behofvet föranledd önskan. I hvad mon det åsyftade ändamålet dock genom dylika straffbestämmelser må kunna vinnas, tilltro sig ej Utskotten att med någon slags säkerhet beräkna. Fruktansvärdt torde i detta fall, om någonsin, gälla det 4o Las,- samt Allm.Besv, o. Oec. Utsk. Btl. N. o 35. Comiterades yttrande, att ”afven de visast ”beräknade Författningarne , i afseende på ”Prestval, lika litet hädanefter, som hittills, ”kunna till alla delar befordra hvad der”med åsyftas.”
Det är berättadt, att bruden själf satt i sin frustuga omgifven af många andra mör, till dess tiden var inne, då kvinnorna skulle infinna sig i bröllopshallen. Då kom en af huskarlarne för att hämta dem. Han tog bruden Tora i hand och ledde henne öfver tröskeln, medan de andra följde. Men så snart de kommit ut på gården, sänkte sig öfver dem ett sådant mörker, att de icke kunde se en hand för sig, och huskarlen fick sig i detsamma ett hårdt slag mellan skuldrorna och ett annat i hufvudet. En väldig stormby tog fatt i bruden, så att hon i ett enda tag for ned till det ena båtskjulet. Då hördes i dess dörr ett högt rop: »Tagen nu Tora, om det är eder angeläget att få henne, såsom I hafven sagt!» Giljaren Vemund och hans män rusade fram. De grepo Tora, och Vemund satte henne framför sig upp på hästen. Sedan sprungo de andra i sadeln, och de redo bort med bruden. Men när de nådde fram till en gård, där en bonde vid namn Gunnsten bodde, häjdades deras ridt. Det kom sig af den sluge Stenfinns trolldom inne i bröllopsgården; hvarom följande förtäljes. Brudens fader Hallsten fann alltsamman mycket betänkligt, när huskarlen kom in och berättade för honom, hur han själf erhållit två dryga slag och bruden blifvit bortfäjad under så svart mörker, att han alls icke såg, hvarthän hon for. Hallsten kunde förstå, att mörkret manats fram af trolldom, och han hade sina skäl att antaga, att bonden Vemund hade sin hand med i detta. Och hit och dit talade man härom i bröllopsgården. Då fick man se den trollkunnige Stenfinn sätta sig kapprak upp och stirra framför sig ned på jorden utan att säga ett ord. Till sist frågade man honom, om han kände något till, hvad det blifvit af bruden. Han svarade, att därom ägde han godt besked, men ingenting ville han yppa, så vida de ej först förärade honom tre mark i silfver. Strax förklarade man, att detta vore alldeles icke för mycket begärdt, blott den vanära kunde aftvås, som träffat huset.