Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I ådälderne och utefter kusten finnes ymnig löfskog af flera slag, deribland äfven ek, ehuru tillgången på sistnämnde trädslag här är något mindre än i norra dalgången. Jordytan är också här mera jemn och i ringare mån genomskuren af berg och sjöar. De från hafvet inskjutande vikarne bilda icke här några långa fjärdar, och skärgårdsbandet har obetydlig bredd. Södra dalgången är ännu mera jemn samt saknar nästan alldeles både berg, större insjöar och hafsvikar. Från den jemna samt af endast smärre holmar, men ingen större skärgård, omgifna kusten höjer sig landet småningom och föga märkbart. Vattnet afledes genom flera små åar och bäckar, som icke förena sig till något större vattendrag, utan hvar för sig söka sin bugtande väg till hafvet. Härigenom bildas en mängd smärre dalgångar, der vacker löfskog uti ängar och beteshagar omvexlar med bördiga åkerfält. På landthöjderne emellan dessa dälder finnes, isynnerhet längre inåt landet, ännu barrskog till stor utsträckning. Mossar och myrjord förekomma ofta i de inre trakterne. Hela kuststräckan består till största delen af odlad eller odlingsbar jord. Den derstädes öfvervägande jordarten är sandblandad mylla, men på många ställen, särdeles i Södra Möre härads kusttrakter, hvilar denna på ett mäktigt lager af mer och mindre mergelartad lera. Ehuru de begge förut beskrifna dalgångarne hafva vissa trakter af en vida större bördighet, än den som förekommer i den södra, så har likväl denna en mera jemnt utbredd bördighet, och, i följd deraf, en i förhållande till arealen talrikare befolkning. Calmar läns andra hufvudbeståndsdel, Öland, är en omkring 12 mil lång, men endast f å U mil bred ö, utsträckande sig nära nog parallelt med Smålandskusten från 56° 12' till 57° 22' nordlig bredd, öns östra kustlinie är temligen rak, men den vestra bildar en betydlig utböjning, hvarigenom ön redan två mil från södra udden uppnår sin största bredd, hvilken den sedan bibehåller i en längdfortsättning af fem mil till Calmar län.
Några ostyriga slingor ringlade sig ned kring panna och hals, för korta att kunna strykas upp, och förtunnande sig till ett fint fjun. Hon kände sig upprörd, men icke obehagligt. Under de dagar, som förflutit, hade man omständligt dryftat frågan från alla sidor, och ju mera man dryftade den, dess mera skäl fans det för Marianne att säga ja. Hela slägtens tanter och familjefäder ansågo det vara en galenskap att släppa någonting sådant ifrån sig, och Marianne blef noggrannare underrättad om faderns affärsställning än hon någonsin varit. Allt tydde således på förlofning. Man hade försökt att hålla alltsammans hemligt för Mariannes bröder, men på något outransakligt sätt tycktes äfven de ha blifvit gripna af den allmänna spänningen, ja till och med pigorna i köket hade en aning om, att någonting ovanligt var i görningen. Minuterna skredo framåt med nervpröfvande långsamhet, och enformigt sqvalade regnet ned öfver gatan. Marianne gick och undrade hvad han skulle säga och hvad hon skulle säga. Hon hade förestält sig allting på förhand, men hon visste att det icke skulle blifva så, utan helt annorlunda. Det ringde. Hon spratt till. Nu skulle det komma! Hon hörde faderns röst i tamburen, ty alla dörrar genom våningen stodo öppna. Och hon hörde en annan röst, som hon icke kände igen – en låg karlröst var det – så gick det i tamburdörren, och steg kommo genom rummen. Han bugade sig i dörren, och kom så fram till henne, åtföljd af sin blifvande svärfader, som gick och höll styr på ett belåtet leende. Mariannes blick var så skärpt af väntan och nyfikenhet, att den sekundsnabbt uppfattat hela personen, med alla detaljer. Drägten var oklanderlig, men i gång och hållning fans det någonting rustikt, – en viss tyngd och tröghet. Han räckte Marianne sin hand och helsade som en vanlig gammal bekant. Det fans en trygghet i hans sätt, som meddelade sig åt andra. Man satte sig och började ett samtal om väder och vind. Ibland var det som hade ett leende velat spela till i friarns ögon; han fann tydligen situationen komisk, men höll god min. Svärfadern var uppenbarligen mera brydd än han. Alla parter sökte låtsa som om ingenting ovanligt vore på färde.
Jag hade uppmanat Utsk., hvars ordförande ägde fri tillgång till alla archiver, att upplysa verkställighetsfrågan, och jag hade förklarat, att jag icke skulle anse mig vederlagd, med mindre än att åtminstone något enda exempel kunde företes derpå, att någonsin, i nämnde Konungars tid, någon för majestätsbrott angifven person varit, efter det berörde Konungabref utkom, arresterad, förrän Konungen målets åtalande anbefallt. På dessa anmärkntr har nu Utsk. svarat, sorn orden lyda, pag. 7: ”Huruvida det K. brefvet ”under de decennier, som närmast följt på detsammas ut”färdande, varit i allmänhet förstådt och tillämpadt annorlunda, än på sednare tider, är svårt, om icke omöjligt, att ”afgöra; men om så skett, vore det förmodligen i allt fall ”orätt att endast derpå bygga en lagförklaring, som man ”icke trodde sig kunna härleda utur författningens lydelse, ”eller från någon nu erkänd rättsgrund.” Jag bestrider icke Utsk. rättigheten att, för sin egen del och med den rättsgrund Utsk. antagit, finna all upplysning öfverflödig i frågan, huru Konnngabrefvet i två Konungars tid varit för* städt och efterlefvadt; men jag tror deremot, att Utsk-bort jemväl upptaga dea möjlighet, att K. St kuude vidafgöran - Den 5 Maj. det antaga en annan rättsgrund, och att följaktligen Utsk. icke bort så alldeles vägra all upplysning åt verkställighetsfrågan. Mig veterligen har hvarken Svea Hofrätts archiv eller riksarchivet undergått någon eldsvåda; och då raan allmänt känner, huru oändligen lätt det måste vara för tjenstemännen i Hofrätten och Just.revisionen att, efter den visning, som diarier och registratur»' gifva, igenfinna både acter och prot. för de tider, der de böra sökas, så är det sannerligen svårt att godkänna den svårighet eller den nära omöjlighet, som Utsk. såsom hinder förebär.
Om tillika Riksens Ständer behagade anse dessa för StatsCassan besparade medel, såsom afbetalning å Bolagets gamla skuld, så kunde äfven tiden bestämmas, når densamma, i mon af kolens ökade försäljning vore till fullo inbetald; och Riksens Ständer hade igenom denna utväg utan någon egentlig uppoffring eller förlust för Staten, frålsat Stenkolsverket, från dess nu förestående undergång. Ett föremål af synnerlig vigt, då äfven i beräkning tages, de få exportartiklar vårt land erbjuder och nödvändigheten derföre att begagna dem, som genom de redan gjorde betydliga uppoffringar, af Verkets första anläggare nu linnas tillgänglige. Då man vill ett ändamål, måste man äfven vilja medlen, och jag tviflar således icke, att Riksens Ständer, efter mogen öfverläggning, af alla med ämnet gemenskap ägande omständigheter, fatta ett beslut öfverensstämmande med så vål landets sanna vål, som Nationens värdighet. Sådan år min öfvertygelse, om Skånska StenkolsVerkets tillstånd, om de fördelar som derifrån kunna påräknas, och om medlen att dem erhålla. Jag öfverlemnar denna framställning tiil Ridderskapets och Adelns upplysta granskning och rättvisa bepröfvande, under anhållan om åferremiss af StatsUtskottets Betänkande, samt att detta Utskott mätte anmodas, afgifva bestämdt Utlåtande, huruvida det af mig uppgifne förslag kan tillstyrkas eller icke, till 4* Den I Augusti ». m. ledning för det beslut, Riksens Sander kunna finna för godt att derefter vidtagas. Friherre Ridderstolpe, Fredric; Ibland alla de hinder, som motarbeta vår fådernejords odling oell åndamålsenligaste håfdande, består det allmännaste i de lagar soin tvinga jordägaren att hellre sjelf, ehuru illa, sköta sin jord, ån att öfverlemna denna jord åt en medborgare, hvars tid och omständigheter kunna lofva åt jordägaren en billig del utaf afkastningen, åt brukaren en välförtjent lön lör dess mö la.
Vid efterseende uti här förvarade duplett-extrakt, öfverensstämmande med inventeringsjournalen, har icke kunnat upptäckas något så beskaffadt fel, som anmärkningen innehåller; och får Revisionen, till bestyrkande häraf, ödmjukligen vidfoga ett transsumt af samma inventerings-extrakt, efter hvilket såväl omslutet som påföringen af ekevirket. blifvit verkstäldt. - 317 — Skalle icke destomindre anmärkningen vara befogad, måste antingen en otydlig siffra eller felskrifven sådan dertill vara vållande. Karlskrona, Kongl. Flottans Yarfs-revisions-kontor den 8 December 1864. Chr. Rönström. (Transsumt.) Extrakt af journalen för inventeringen af virkesförrådet å kongl, skeppsvarfvet i Karlskrona åren 1861—1862. Utländskt ekevirke, rät-timmer: 1861 Maj 15. Återstår 77 stycken 4,750,56 kubikfot kölsvin. Karlskrona, Virkesförvaltare-kontoret den 4 September 1862. Granskadt: Chr. Rönström. A. F. Lundgren. Rätteligen transsumeradt, intygar: H. G. Lubeck. _ 318 — Kongl. Fångvårds styrelsens underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid granskning af 1862 års räkenskaper angående fångvården. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till följd af Eders Kongl. Maj:ts medelst nådig remiss den 22 nästlidne November Fångvårdsstyrelsen meddelade föreskrift, får Styrelsen härmedelst i underdånighet afgifva utlåtande i anledning af de af Rikets Ständers Revisorer, vid verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år i 862, gjorda anmärkningar, som, jemte samma nådiga remiss, blifvit Styrelsen meddelade.
Efter ett så éfémért förhållande kan man icke bedöma denna fråga, och det förundrar mig, alt Hr Bennich velat åberopa det. I^ördelarna af den Franska traktaten äro, minst sagdt, tvil velaktiga, men förlusterna äro deremot faktiska. Jag vill framställa ett exempel, som, jag hoppas det, skall bevisa sanningen af min åsigt i detta afseende. Om en jordegare har en egendom på en ö, och skördar der 100 t:r hvete och säljer denna spanmål för 20 rdr tunnan, så får han en inkomst af 2000 rdr. Om nu Hr Bennich bygger en bro, som förenar min ö med lästa landet och tvingar mig taga väg öfver densamma, mot betalande af 2 rdr tull per tunna, så skulle denna tull kosta 200 rdr för 100 tunnor. Nu vill lyckan att jag det följande året får 130 tunnor; dessa gifva mig, sedan tullen blifvit gäldad, dock, om priset nu äfven är 20 rdr, en återstående inkomst af 2,340 rdr. Då säger Hr Bennich, och klappar, jemte sina vänner, i händerna: »se på bara, den tull jag har betingat mig, har icke tillskyndat dig någon förlust, utan tvärtom vinst mot i fjoll» Jag förmodar Ståndet ej kan vara af Hr Bennichs mening. Alldeles samma förhållande eger rum med afseende å Hr Bennichs satts, att minskade tullsatser medföra ökade tullinkomster. Hr Bennich måtte tro, att B. o. Ad. eger rätt mycken godtrogenhet, för att kunna vilja öfvertyga R. o. Ad. om något sådant. Då ingen instämmt i min anhållan om återremiss af den nu föredragna punkten och tvenne ledamöter af Bevilln.-ötsk:t förklarat, att en återremiss icke skulle tjena till något, så vill jag icke framhärda i min begäran derom.
Departementen och Contoren i hvilka Banco-Verket, enligt den nya organisationen, kommer att fördelas, skall slå under en af Fnllmägtige omedelbart tillsatt Chef, med åliggande, att inom sitt Departement ordna arbetet, vaka öfver göromålens behöriga oell oafbrulna gång, samt inför Öfver-Slyrelsen derföre ansvara; att vården af Bankens i General-Cassorne och Sedel-Magasinen samt de öfrige Förvarings-rummen befintlige redbarheter och tillgångar, jemte den dermed) förenade njmkelvården, kommer att uppdragas åt vederbörande Departementschefer, gemensamt med någre af de högre Tjenstemännen inom bvartdera Departementet, hvilka alltså skola ega samfäld ansvarighet för de under deras vård förvarade tillhörigheter; 3;o det Rikets Sländers Banco-Fullmägtige må lemnäs uppdrag, att, i öfverensstämmelse med ofvanberörde lmfvudgrunder, låta, innan nästkommande Riksdag, utarbeta ett fullständigt Förslag till en ny organisation af Banco-Verket i alla dess delar, och således jemväl till reglering af den vid detta Verk erforderliga Tjenstemanna-personal samt dess lönevilkor, äfvensom till redovisningsoch tjenstgörings-ordningen inom hvarje Bankens Afdelning och Contor, med skyldighet för Fullmäglige, att, vid fullgörandet af detta uppdrag, för hvars utförande nödige åtgärder ofördröjligen böra vidtagas, på det noggrannaste tillse, att controler och göromål, så vidt det utan äfventyr af förluser för Banken låter sig verkställa, i möjligaste måtto förenklas; Tjenstemanna-personalen inskränkes till det antal, som för göromålens obehindrade gång 0- undgängligen erfordras, och alla andra ändamålsenliga medel till förminskning i de nu varande koslnuderne för Bankens förvaltning varda begagnade; samt 4:o det Banco-Fullmägtige måtte berättigas, under mellantiden intill nästa Riksdag, i den nion ifrågavarande Organisations-Förslag 1Bihang till R, St.
Att, såsom Herr Lagerstrand föreslagit, förklara hvar och en berättigad att 70 Besil, och Ekon. XJtik. Betänkanden. till och ifrån sjö taga sig väg öfvar den derintill belägne strand, vore för öfrigt, efter Utskottets tanka, att upphäfva dea rättighet, hvar man eger till fred å sina egor, och med det samma grundlägga ett sjelfsvåld af ganska äfventyrlig beskaffenhet^ Och att , i händelse Herr Lagerstrands, framställning äfven skulle syfta derhän, att medgifva en allmän frihet till varors lös* sande på hvilket stalie å Sjökusten, som hälst, torde detta utan tvifvel också vara ganska betänkligt för de många olägenhe» ter, som deraf skulle kunna uppkomma. Såsom en följd af hvad Utskottet sålunda andragit, anser sig Utskottet icke kunna tillstyrka bifall å Herr Lager strands Motion; Hvilket dock Riksens Högh Ständers egen pröfning vördsamt underställe^ Stockholm den 26 Mars 1825, N:o 23. Ankom cfc I April 1323; Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående behof vet af en Fond till understöd för jordbrukare, som genom frost eller hagclskada förlora växande gröda. Beiv. och Ekon. JJtik. Betänkanden. 77 ^-^ti Nådig Proposition af den 25 sist!.
Natiii: eii griper sinnet inaktigt genoii1 en Iiög och egendoiiilig skönllet, vare sig den ter sig yppig, leende och priiiikaride af en vegetation, som för deii från Italien koinnicznde förr2cler, att lian Iiiianit annii ett stycke &amp; t söder, eller den ar striing ocli ödslig. I a111lti Iiögre grad tilltalas det historiska sinnet. Det har i alla tider varit Siciliens öde att locka till sig friinmaiide inlxäktare; inånga folk Iiafva efter livarandra belierskat ön och de flesta af deiii Iiafva liininnt efte:. sig rninnesn~Hrlcen, af livilka de niest betydande! i o de helleniska och de normandiska; de sistnänicla föi~lana %t ön ett siiilskildt intresse för nordbor. Folklyiiiie, seder och briik förete iiiycket egendoinligt, enär lifvet ön i flere afseendeii bibeliillit sin iirsprniigligliet s i väl i godt som ondt. Författarinnan af ofvaii izii.i.iiida bok Iinr iin.der en vinters vistelse p, % Sicilien besökt olika delar af ön ined vaket intresse och öppen blick for alla dessa olilca sidor af dess rniirkvärcligliet, ocli lioii liar förstiitt fraiiiliigga sina iakttagelser och stn@er i en synnerligen tilltalmcle forni. Hon liar. dlrigenoin skiilikt v i r litteratnr, Ilvad den hittills, s % vidt vi kiinna, saknat, en lattliist ocli pålitlig slrilclriiig af cle viktigaste piinkterna p % Sicilien. Hoii för oss först till linl \ - lidstaden l ?alerino och dess sköna oiniiejd, deii s.
För öfrigt bör fullmakten, som antingen skall vara med Utgifvarens stil öfver allt skrifven och underskrifven, eller ock lagligen bestyrkt, ovilkorligen vara författad efter följande Formulaire: Till den Lagtima (Urtima) Riksdag, som i N. skall hållas (hålles) och tager (tagit) sin början den (dag och år), befullmägtigas härmed (Titel och namn) att för Grefliga Friherrliga Commendeurs Adeliga intaga Säte och Stämma på Riddarhuset, hvarvid han ovilkorligen förpligtas alt ställa sig till efterrättelse Rikets gällande GruudLagar. Ort och dalum. Namn. Ätten N. N. N:o 00 Sigill. Titel. Den 7 September e. m. a6g §• 9- Bänkarne i Pleniruinmet numereras så, att första bänken blir deri främsta till höger om LandtMarskalksbordet, andra dea främsta till venster, tredje den andra till höger o. s. v. Vid början af hvarje Riksdag bestämmas alla lefvande Ätters Sätea å Riddarhuset så, att de främsta intaga första bänken, de derefter följande andra o. s. v. §• Så snart LandtMarskalk, enligt 5a §. RegeringsFormen och 23 §. Riksdagsordningen, blifvit af Konungen i Nåder utnämnd, och af de tvenne äldste närvarande Grefvar, till hvilka Kongl. Maj:t honom öfverlemnar, till Riddarhuset beledsagad, emottages han derstädes vid ingången af RiddarhusDirectionen, Riddarhus-Secreteraren och de öfrige till RiddarhusCancelliet hörande personer. Derefter sammanträde följande Söcknedag å utsatt timma, efter föregånget anslag, RiddarbusDirectionen, för alt förrätta anteckningen, under LandtMarskalkens ordförande, hvarvid han likväl ej deltager i öfverläggningarne och besluten på annat sätt, än såsom i Ridderskapets och Adelns Plena.
Ridd.-Sekret, att ankomne prot.-utdr. ang:de pröfningen af förevar:de utlåt, innehöllo, att PresteSt. gillat den i utlät, framställda voterispropos., att BorgareSt. godkändt voter:spropos:n till omröstning i förstärkt StatsUtsk. och i öfrigt lagt mern. till handlingarne, samt att BondeSt. bifallit Utsk:s utlåt. Gr. Lagerbjelke: Riksd.-Ordn. stadgar i 73 §, att det Utsk., som beredt frågan, skall förstärkas, när frågan i förstärkt Utsk. skall afgöras. I 71 § Reg.F. göres visserligen härifrån undantag, i fråga om bevilln.grunder, sättet för deras tillämpning, och bevilln:s fördelning till utgörande, men nu ifrågavande ämne angår icke något af ofvannämnde undantag, och således hade denna fråga bordt slitas af förstärkt Bevilln.Utsk. Ehuru följaktligen Utsk:s uti detta mern. afgifna förslag är stridande mot grundlagen, får jag, då likväl 3 Stånd bifallit betänk, och frågan sålunda är afgjord, vördsamt tillstyrka, alt R. o. Ad. låter dervid bero, hvarom jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade låta bero vid hvad Utsk. uti förevande utlåt, föreslagit. Ropades ja. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s i gårdagens 21* 324 Den 13 Septeml er. plenum på bordet lagda mern. N:o 316, anledn. af erhållen återremiss å utlåt. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 317, i anledn. af väckt motion alt ett belopp, svarande emot den af arbetsfolk nu utgående bevillning efter 2:dra artikeln, måtte lill fatligvårdsutgifter anvisas.
Raab föreslagit, ansåge att uti lista mom. af 15 § borde uteslutas sista meningen, innehållande, ”Om hatten är försedd med en eller flere luckor eller någon annan öppning än ångröret, skall den vid mätningen påsättas och redskapen uppmätas lill öfversta luckans eller öppningens nedra kant, till så stor höjd, som mäsk deri kan inrymmas”. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit ja hafva öfverrösta! nej. Frih. Raab: Första punkten af 2:dra mom. lyder sålunda: ”Hatten med fastsittande ångrör skall äfven till hela sitt kubikinnehåll uppmätas och, om den innehåller mera än | af pannans rymd, öfverskottet ingå i pannerymdsberäkningen”. R. o. Ad. behagade erinra sig, alt Ståndet förut beslutat att hela röret skall jemväl ingå i hattens mätning och att R. o. Ad. bestämt hattens rymd till * af pannans. Denne punkt påkallar således en redactionsförändring. Jag torde äfven få upplysa derom, att orden: ”öfverskottet ingå i pannerymdsberäkningen”, är hemtad från 1845 års författning och har föranledt missförstånd, hvaraf åtal blifvit en följd, som ännu icke är slutligen afdömd. Detta uttryck har tolkats sä, att hela hattens rymd skulle läggas till pannerummet, men att, R. St:s mening icke varit den, känner jag sä mycket heldre, som jag deltagit i redactionen af författningen. Afsiglen med detta stadgande var, att ena delen af öfverskottet skulle räknas lill pannan och den andra till hatten och derföre begagnades uttrycket pannerummet såsom kortare. Då mari likväl sett följder ne af denna otydlighet, åligger det lagstiftaren, att göra §:n tydligare. I öfverensstämmelse med Ståndets beslut, i fråga om liattens dimensioo, och, till undvikande af missförstånd, föreslår jag följande redactionsförändring: ”Hatten med ångrör skall äfven till hela sitt kubikinnehåll uppmätas och, om den innehåller mera än J af pannans rymd, 4 af öfverskottet ingå i pannerymdsberäkningen”. Hr von Hartmansdorff:
Stats» Utstottet uti ProtocollS - Utdrag af b. 2^ dtnttcs gjors de anmälan, att RiksgäldsCvntoiret NN äger en Fond uti Hamburger Banco af N:dr 67,002 hos Batt» guiererne k. Loclestro)?, kris öc Lomp. hwilke utan hinder af nägrc rserstildte engagementS med bemäldte Banguiercr stulle när som hälst kunna förskjutas; fann Borgare - Ständer, att till det af Kongl. Majit upgifNc angelägna behof för de i afseende pä frcdsundcrhandlingarne erforderlige kostnader, berörde wä^eltillgäng bör till StakS - Werkcts disposition lämttaS, emot det af Stats-Utstottet fbresiagNc wilkor, att be» rörde fbrstott i enahanda mxntssrt warder Riksgälds Csn - Z2 Den i September. Contoiret ersatt. Hwarom de respective Med-Ständessamt Stats - Utssottet genom betta Protocolls-Utdrag ffnlle wbrdsamt och wänligrn underrättas. supra. Dx krotocollo. f. b!, peterson. Utdrag af Protokollet, hältet i BorgareStändcks plenum wid Riksdagen r Stockholm den 29 Augusti 1809. S. O. I anledning af Hkglofl. Banco,Utslottets anmälan i Protocolls - Utdrag af den i6:de Augusti angäende de, ibland andra veposttg hos Banken, befintliga 14 st. Packlärar, medpässriftt konungen tillhörig, fann Borgare-Ständet i likstämmighet med hwad Höglofl. Riddcrssapet och Adeln härom sig yttrat, att, med gillande af Banco-Utskottets widtagne anstalt, om de§e packlärars bibchällande uti Banquens wärd, wid sseende uptcckning af f. d. Konungens egendom bör utrönas, hwilkcn förenämnde
Hvad beträffar de 6 22 Den 2 November f. m. artiklar, hvarom Utskottets ifrågavarande Utlåtande handlar, så hafva Tolagsafgifterne å desamma sedan 1816 varit ganska låga, och blefvo* 1826 ytterligare nedsatte till t procent, då 2 procent erläggas af andra varor; men att helt och hållet borttaga dem, utan Städernes hörande, stöder sig på så spetsfundiga skäl, att jag icke rigtigt kan fatta dem. Jag har ock inom Utskottet yrkat Städernes hörande, och får nu blott tillägga, serskildt i afseende på Götheborg, att örn Ständerne vidtaga ett beslut, som förnärmar Stadens rätt, återstår för mig ej annat, än att såsom Landshöfding söka göra Stadens rättmätiga anspråk gällande inför Konungen. Herr af Billbergh: Då så många Talare omnämnt Städernes rätt, och sökt bevisa olagligheten af den 1111 ifrågavarande Tolagens borttagande, anhåller jag alt i korthet få ånyo till besvarande upptaga några omständigheter. Man har fortfarande yrkat afslag å Utskottets Utlåtande, under åberopande af förut anförde skäl; men jag hemställer, om något enda giltigt skäl blifvit anfördt emot Utskottet. En Talare har till stöd för sitt påstående, som likväl icke hörer till ämnet, sagt, att Städernes Handlande ensamme blifva lidande genom Tolagen; men jag frågar, om de Handlande äro så liberale, att de icke lägga afgiften på varan, och om det icke således är consumenten, som får betala. Det förundrar mig att höra Den i November f. rn. 23 en sådan sats drifvas af samme Talare, som bestred 4 skförhöjning i Tullen p; Salt, just derföre att den skulle träffa de t;, '.ige; ty kan denna förhöjning träffa consumenteii, så är det samma förhållande med Tolagen. Men, som sagdt är, detta hörer icke till ämnet.