Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare har den siste välde talaren sagt, att man icke kunde betvifla nyttan utaf att sälta de gamla skeppen i tjenstbart skick, och det synes så mycket mindre kunna vara något oriktigt deruti, som det synes stå i öfverrentslämmelse med del beslut II. St. vid sista Riksdagen fattade; men detta torde dock kunna och har utaf mig åtminstone på något olika sätt blifvit tolkadt. Huru det af mig blifvit tolkadt, bevisar sig. derutaf, alt jag vid fördelningen utaf anslag, vid hvilka del vilkor var fogadt, att de skepp, som förtjenade underhåll, horde underhållas, likväl ansett mig kunna upgöra ett förslag, som ingalunda öfverensstämmer med det, som af en sednare Depart:s-Chef blifvit upgjordt. Allt beror nemi. på hvad betydelse man fäster vid ordet förtjena, och det lönar icke mödan att derom tvista då man i alla fall icke kommer till något resultat, och då, i fall någon af oss lefver 10 år härefter, frågan troligen redan då är besvarad på ett vida mera verksamt sätt, än jag skulle kunna hoppas att nu åstadkomma. Icke längre erfarenhet än jag har, så har jag dock redan förut erfarit dylikt. På delta rum yttrades nemi. vid 1840 års Riksdag, att användandet af ångfartyg till krigsfartyg var en orimlighet. Till den värde talaren på denna bänk, som för en stund sedan yttrade sig, öfverlemnar jag således att afgöra om det lönar mödan att tvista om hvad som kan hända eller icke. Framtiden skall utvisa, huruvida man äfven om 20 år härefter icke anser det hafva varit ett fel alt använda penningar på att bevara dessa fartyg med sina fel och sina förtjenster så länge som man gjort, i stället för att skaffa sig andra. Jag tror mig kunna med säkerhet påstå, det jag icke sagt att, då man anser linie-skepp böra finnas i Sverige, alla de penningar man på dem nedlagt, varit illa använde. Jag har icke sagt allt, ulan nästan allt, och jag har derifrån undantagit, hvad jag ansett kunna möjligen räknas såsom brukbart, nemi. linie-skeppet Carl XIV Johan.
De försök som, ehuru utan framgång, blifvit å flere andra ställen gjorda för inrättande af Techniska undervisningsverk, ådagalägga emellertid att intresse inom landet icke saknas för sådana företag, som åsyfta, att för den talrika klass, hvilken antingen skall ingå eller redan ingått i Näringarne, tillvägabringa en rikhaltigare och ändamålsenligare undervisning, än den som hittills blifvit dem meddelad vid de allmänna lägre läroverken; och åtskilige andra företeelser antyda derjemte, att de arbetande klasserna, som hittills i allmänhet varit i saknad af en ordentlig undervisning, inse behofvet deraf och söka, så godt de kunna, förskaffa sig insigter och bildning, Det är under sådane omständigheter och då de här i landet redan befintliga techniska undervisningsanstalter sakna inbördes sammanhang, som rätta tidpunkten nu synes vara inne att åstadkomma nödig enhet dem emellan, samt ordna den techniska undervisningen efter en, hela riket omfattande, plan, hvarigenom ifrågavarande läroanstalter kunna medföra åsyftad nytta och vedergälla de af Staten och enskilde derå nedlaggde kostnader. Detta mål anser Kongl. Maj:t säkrast vara att ernå genom inrättandet af tcclmisha Elementarskolor, hvarest, åtminstone till en början, kostnadsfritt ynglingar må kunna, sedan de genomgått den lägre folkskolan, inhemta de allmänna kunskaper, som för dem, hvilka egna sig åt de industriella yrkena, oundgängligen erfordras uti Mathematik, Linearritning, Frihandteckning och Modellering, Mekanik jemte Mekanisk Technologie, Machinarbete, Fysik, Kemi med Mineralogi och Geog Transport Rdr 15,194 52 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. Tranport lldr nosi, Språk, Historia och Geografi, Botanik och Zoologi, Bokföring och Handels-vetenskap. En dylik skola bör således vara ett helt för sig, i det industriidkaren här får en visserligen mindre omfattande, men dock så vidt ske kan fullständig allmän theorretisk och praktisk bildning.
Raabs förslag och det nu framställda, äro af den vigtiga beskaffenhet, alt jag icke för min del kan underlåta att underställa dem R. o. Ad:s pröfning medelst votering, hvilken jag hermed anhåller måtte verkställas, i händelse icke R. o. Ad., på förnyad proposition af Hr Gr. o. Landtm, meddelar ett sä bestämdt förklarande för alslag, att Hr Gr. o. Landtm, deraf kan draga en bestämd slutföljd. I anledn. häraf förklarade II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att, sedan han en gång tillkännagifvit, att han trott sig hafva funnit att propos. å bifall till Hr Printzenskjölds förslag blifvit med öfvervägande nej besvarad, kunde denna propos. icke förnyas. Hr Printzenskjöld: I sådant fall får jag vördsamtan liåtla om votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos. Den som bifaller Hr Printzenskjölds förslag, alt Coust.- Utsk:s meni. N:o 22 må återremitteras, med den gemensamma tanke, att Utsk:s föreslagna tillägg vid 72 § Reg.F. icke äro nödige eller nyttige, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslås Hr Printzenskjölds ofvanberörde förslag. Vid voteringens slut befunuos rösterne hafva utfallit, som föijer Ja — 17. Nej — 5. Slutligen föredrogs och lades till handlingarne Const.Utsk:s d. 1 1 dennes f. m. på bordet lagda mern. N:o 23 till BoiideSl. ang:dc dess älerremiss ä meni. N:o 16. II. R. o. d. åtskildes kl. 12 på natten. In fidem protocolli, Albert Munck. 574 Den 29 Januari f. m. Onsdagen den 29 Januari 1845. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleniprot. för d. 11 dennes f. m.
Någon fara af denna princips antagande kan icke heller uppstå, då Rikets Ständers JustitiaeOmbudsman, enligt dess Instruction, ej kan underlåta att vid hvarje Riksdag underrätta Ständerne om de sedan deras sista sammanträde utkomne Lagförklaringar. Skulle lian likväl göra det, så vore sådant ett Embetsfel, som Ständerne säkerligen icke skulle underlåta att behörigen anmärka. Jag får således under förnyadt åberopande af Den 3 April. Utskottets skäl, begära proposition till bifall på Betänkandet. Herr Hjerta: Jag kan ej trösta mig med den af flere värde talare insinuerade sats, att Ständerne ägde hämnäs på deras JustitiaeOrnbudsman för underlåten anmälan af utkomne Lagförklaringar, och ej heller deri finna någon garantie mot en sådan underlåtenhet. Jag blir fast dervid , att det är en otillständighet i vår Grundlag, att der ej står föreskrifvet, att Lagförklaringar böra af Konungen vid nästa Riksmöte Sländerne till granskning företes. Vöre det så, kunde aldrig inträffa, att någon Lagförklaring kom att utan Ständernes sanction existera längre än emellan 2.’ne Riksdagar; men så länge en sådan föreskrift ej finnes, måste man söka alla möjliga garantier emot inkräktning i Ständernes lagstiftningsrätt. Jag skall serskildt i ConstitutionsUtskottet fullgöra min pligt, att söka åstadkomma en i detta fall behöflig Grundlagsförändring. Tiden må utvisa, hvad framgång mitt bemödande kari få. Hvad jag ej kan underlåta upprepa, är att jag anser det mindre farligt antaga Utskottets princip beträffande de egentliga Lagförklaringarne, än angående de Ekonomiska Lagarne. Jag förenar mig med Herr von Schulzenheim, deri, att Herr Cederschjölds i dag afgifne anmärkningar emot 2:ne serskilte Stadganden må såsom nya Motioner behand x i ® i64 Den 3 April. las, ty derigenom blifva vi i tillfälle att besluta i ämnet, hvilket icke är möjligt, då 3:ne Stånd redan bifallit Utskottets Betänkande; och jag förbehåller mig, att, då dessa Motioner till Remiss förekomma, få gifva mina tankar deröfver närmare tillkänna.
Då det sålunda visar sig, att dels stångjernstillverkningen, genom minskad grundskatt och nedsatt utförselstull, i sednare tiden vunnit fördelar, som icke lillgodokommit den, med samma tillverkning i nära samband stående, tackjernstillverkningen, dels jordbruksnäringen “får vidkännas en jemförelsevis högre bevillnings-beskattning, än bruksrörelsen, har Utskottet, ehuru det visserligen icke kunnat förbise den närvarande, för jernhand teringen ofördelaktiga, conjuncturen, hvaraf verkningarne, som i lika om ej högre grad äro tryckande för tackjernstillverkningen, äfven kännbart träffa jordbruket jemte andra näringar, likväl, vid betraktande deraf, att, om bruksrörelsen, som redan åtnjuter lindring i bevillningen genom betydligt nedsalta hammarskattspris, borde beredas någon vidare lättnad, sådant lämpligare torde kunna tillvägabringas genom ytterligare minskning af hammarskatten, hvarom ock motion vid innevarande Riksdag blifvit väckt, samt att nu ifrågavarande förändring sannolikt skulle föranleda en sådan nedsättning uti bruksuppskaltningen, alt en motsvarande förhöjning i taxeringsvärdet af andra fastigheter och näringar ej kunde undyikas? ansett deslomer be - Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N.o 11. länkligt alt understödja motionärernes förslag, som de uti nuvarande beska ttningsgrunder, hvilka under en längre tiderymd bibehållits oförändrade, bestämda maximioch minimi-belopp, af hvilka det förra, enligt 73 §. endast kan vinna tillämpning å de mest förmonlige bruksegendomar, stå i jeruförligt förhållande till antagne bestämmelser för beskattningen å jordbruket jemte borgerliga rörelsen; hvadan Utskottet, enär den anmärkte skillnaden i afseende på värdering af Manufactur-Verk, med eget, eller med rättighet till förädling af köpt ämnesjern, synes böra bibehållas, i anseende till de ökade omkostnader i och för längre eller kortare transport af ämnesjern m. m., som Manufactur-Verk utan eget stångjernssmide få vidkännas, och denna gradation i beskattningen, som otvifveiaktigt inverkat på försäljningsprisen, icke utan menlig rubbning i uppskattningen å sådane Veik, skulle kunna upphöra, samt Utskottet icke funnit skäl att, i anledning af Anders Janssons från Westerås Län derom väckte, ofvan omförmälde motion, föreslå någon ändring i afseende på bevillningen för Masugnar, trott sig böra afstyrka bifall till Herrar Lagerhjelm* och Geijers förutnämnde motioner.
Vidkommande de tillgångar, som härtill må vara att påräkna, har Utskottet uti sitt nyssnämnda Utlåtande N:o 87 redan hemställt, alt blifvande räntevinsten å statslånefonden, af Kongl. Majit beräknad till omkring 400,000 R.dr, mätte, alltefter som densamma till Riksgälds-kontoret inflyter, få, i mån af behof, utaf Kongl. Majit disponeras för påbörjande af arbetena å nordvestra stambanan från riksgränsen; i följd hvaraf något vidare yttrande derom från Utskottets sida nu icke är behöfligt. Deremot, och enär Utskottet, lika med Kongl. Maj:t, anser, alt den uti Riksgälds-kontoret innestående behållning af de för jernvägsbyggnaderna upplånta medel bör till det uppgifna beloppet, 1,315,000 R:dr, användas för de jernvägsanläggningar, till hvilka Rikets Ständer vid denna riksdag beviljat medel, får Utskottet hemställa: 2:o alt Rikets Ständer malte till Kongl. Majlis förslag i denna del lemna sitt bifall.
per arbetsår för hel inackordering jämte undervisning icke bör vara så omöjlig att åst ' adkomina, som inåiigeii föreställer sig, om man blott jämför den med ciUa de utgifter, som en ung, i det iiärmaste syslolös flickas lif i det egiia hemmet merändels föranleder. Så måste j u t. ex. hennes vivre, om än så billigt, dock representera 72dg072. summa, föranleda ndgon ökad utgift i hushållet; utgifterna för hennes stadstoaletter, räknar hon sig ock till de mera eiikla och anspråkslösa af sitt kön, måste äfveii blifva mångdubbelt större än för de nödvändiga arbetsoch enkla helgdagsdrägter, soin bäst lämpa sig för lifvet i en hushållsskola på landet. Och stadens mångfaldiga, mer eller mindre kostbara nöj en, hvilka syslolösheten uppfinner, eller af hvilka den skapar sig ouiidgängliga behof, kunna väl ej häller de anskaffas utan ganska dryga utgifter; härtill komma afgifterna för de lektioner af olika slag, hvilka mångenstädes anses nödiga för att i någon mån utfylla den unga flickans öfverflödiga tid. Som sagdt . af den stora summa, som synes så omöjlig att åstadkomma, då den för ett visst gifvet och nyttigt ändaniål på en gång måste utbetalas, bortplottras nog i de flesta fall under årets lopp eii stor del till ingen nytta och på helt värdelösa föremål. För flickor på landet, i familjer der man ej har större inkomster än att debet och kredit nätt och jämt gå ihop, torde saken möta större svårigheter. Då det derjämte är obestridligt, att många alldeles obemedlade unga qvinnor finnas, hvilka både önska och behöfva att i eii hiishållsskola utbilda sig till husmödrar i egna eller andras hem, utan att ega tillgångar till erläggande af en så dryg skoloch inackorderingsafgift, torde här för den enskilda och allmänna offervilligheten öppna sig ett vigtigt och tncksamt verksamhetsfält genom beredande af friplatser, liela eller halfva, vid blifvande hushållsskolor för bildade qviniior.
Ämbetsverks försorg utgå till Landsorlerne, efter behofvét och desse Ämbetsverks bedömande, låter visserligen ganska godt och väl; många summor skola troligen i evärldeliga tider komma alt gå denna Väg: Men interesset för inrältnin - 864 Stats-Utskottets Beta nica nelen. gnrne i Landsorterne minskas i betydlig man genom dessa omvägar. Dessa inrättningars förkofran eller aflagande kan icke föijas med redig uppmärksamhet af dem, som släppa till medlen, och Vår tids anda bjuder att snarare fördela än centralisera admintstrationen, om man vill se dem med framgång gå lill målet: — vunnen ordning och Ökadt förtroende. Stockholm den io Febr. 1823. J. Gråberg, Fryksdals Härad. O. Olsson, i Olebyn. Jonas Nilsson från GiHbergs Härad, Anders Nilsson, från Nordmarks Härad. •— Olof Nilsson för Aase och Ölme Härader. — Daniel Nordqvist, från Elfvedals Härad. Olof Olsson för Nyeds Bergslag och Carlstads Ting; Alla från Carlstads Län.” (Litt. B.) ”Ehuru dst torde tilläfventyrs synas öfverflödigt, att vidare orda om den såkallade Tre-skillings-afgiften, då så många af det Hedervärda Ståndets Ledamöter redan derom grundeligen yttrat sig, har jag dock ansett det Stats-Ut skottets Betänkanden. 865 vara min pligt all i denna fråga framställa mina tankar. Med de af Hedervärda Ståndets Ledamöter, hvilka yrkat denna afgifts upphörande helt och hållet, är jag ej af lika mening; ty så länge den Veneriska smittan fortfar, tror jag det tillhöra hvar och en, att lemna bidrag till densammas utrotande; Och beklagligen har denna smitta för närvarande visst icke upphört, fastän den torde vara i aftagande. Jag anser afgiften således böra tills vidare fortfara i de Län, der den är af nöden, dock att förvaltningen och dispositionen af de inflytande medlen anförtros Läns-Styrelsen jemte vissa deputerade från Länet.
Då två af Krigs förvaltningens särskilda embeten sammanträda i gemensamma ärenden, föres ordet af den Embets-chef, till hvars förvaltning målet egentligen hörer, eller, om ovisshet härom uppstår, af äldste Embets-chefen. I begge Embets-chefer - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition JM 105. 13 nes frånvaro är äldste ledamoten ordförande. Uti dylikj ärender deltaga begge ledamöterne inom hvartdera embetet Föredragningen sker af den ledamot, som ärendet närmast vidkommer, eller, om sådant icke kan bestämmas, af yngste ledamoten. Å General-Intendents-erabetets aflönings-afdelning deltager, då Embets-chefen är frånvande, Intendenten å Inlendens-afdelningen i beslutets fattande; dervid föredragande Krigsrådet eger afgöranderätt, om skiljaktiga meningar dem emellan uppstå. 1 mål, som förekomma inom de särskilds embetena under Cbefernes frånvaro och hvilka böra genom samfäld omröstning afgöras, inträder för tillfället, såsom ledamot, Krigsråd inom annat embete, som målet närmast angår, eller, vid ovisshet härom, den yngste af öfrige Krigsråd. I sammanträden emellan tvänne embeten, under endera Embets-chefens frånvaro, deltager ej, till förekommande af mindre lämplig röstöfvervigt å det ena embetets sida, Militär-ledamoten inom det embete, hvars Chef vid sammanträdet är närvarande. Då embete inom Krigs-förvaltningen, under Embets-chefens frånvaro, sammanträder med annat verk, deltager i öfveriäggningen, såsom tredje medlem å embetets sida, Krigråd från annat embete, hvilket frågan företrädesvis angår, eller, när osäkerhet härom eger rum, den yngste af öfrige Krigsråd. När ledamot är hindrad att sin tjenst förrätta, uppdrager Embets-chefen densamma åt den tjensteman inom embetet, han dertill anser mest lämplig, i afvaktan på Kongl Majlis nådiga bestämmande, huru härmed bör förfaras.
N:o 69, gjorda hemställan, i fråga om utfärdande af en instruktion för fjerdingsman eller kronorättare, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, varder Utsk:s ofvanberörde hemställan af R. o. Ad. afslagen. Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 35. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 3 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 70, i anledn. af erhållne återremisser af betänk. N:o 17, ang:de ifrågaställde fyr-anläggningar å Agön samt å skäret Skomakaren. Föredrogos och lades till handlingarne Allm. Besv.- o. Ekon.- Ulsk:s d. 3 dennes på bordel lagde mern.: N:o 71, i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk. N:o 31; N:o 72, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk. N:o 49; samt N:o 73, i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk. Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 3 dennes på bordet lagde betänkm:
Borgare-Ståndet, att biträda Ridderskapets och Adelns beslut i afseende å Usta momentet af 41:sta §:n i Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 5, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker: V. 581, 592, A. 592. — till Hederv. Bonde-Ståndet, att biträda Ridderskapets och Adelns beslut i afseende å Usta och 3:dje momenten i 47:de §:n af Sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:0 6, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående förändrad grund för uttaxering af Landstings-medel: V. 619, A. 619. — till Vällofl. Borgareoch Hederv. Bonde-Stånden, att förena sig i Ridderskapets och Adelns beslut derom att votering i Förstärkt Bevillriings-Utskott skall ega rum öfver den af Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet i Memorial N:o 9 föreslagna voterings-proposi - tion i fråga om 41:sta §:n i förslaget till förordning angående vilkoren för bränvins försäljning: V. 696, 697, A. 697. Inbjudningar till Med-Stånden från Preste-Ståndet: — till Hederv. Bonde-Ståndet, att förena sig uti Preste-Ståndets beslut i afseende å 2:dra punkten af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition om anslag till jerrivägs-byggnader och till rörelse-materiel å redan anlagda stambanor, »att» — nemligen — »Rikets Ständer för fortsättande af nordvestra stambanan från Kristinehamn öfver Karlstad till Arvika, måtte anvisa en summa af 500,000 Riksdaler«: (Bonde-Ståndet afslog inbjudningen). — till Höglofl.
Det angenäma familjelif, som de kungliga Många män blifva, äfven om de gifta sig, makarne så väl förstått skapa sig, denna husvärdshuskunder hela lifvet igenom; andra liga lycka, som inga politiska brytningar eller hafva under ungdomsåren utbildat sig till yttre inflytanden förmådde rubba, skulle nas. k. sällskapsmenniskor ochförblifva sådana; turligtvis i den unga engelska flickans sinne båda grupperna äro ej kända för att vara qvarlemna angenäma och varaktiga minnen. synnerligen goda makar och fäder. Men Helt säkert hade prinsessan Viktoria under lophvad är orsaken till, att så många ynglingar pet af den lysande bana, som ödet för henne på detta sätt förvildas och förkrympas? — utstakat såsom gemål åt arftagaren till tyska Jag talade nyligen med fru Haraldsson kejsarkronan, mer än en gäng tänkt på sin om denna sak. Hon är — som Iduns läsarlyckliga barndoms soliga, leende dagar. innor kanske erinra sig — mer en handDen unga prinsessan, blef redan tidigt utsedd att lingens, än en ordets qvinna, och hon sade intaga én hög plats, och hennes far bemödade blott: sig på allt sätt att göra henne skickad att fylla » Jag stänger min dörr för både manliga | den samma. Han ordnade och ledde hennes främmande för ett verkligt hemlif, och att det gäller att kunna få honom att växa fast deri. studier och lät henne skrifva uppsatser öfver vigtiga oeh tänkvärda ämnen, som han sjelf uppgaf. Han genomgick sedermera sjelf dessa uppsatser, kritiserade, rättade, berömde, allt efter omständigheterna. Resultatet af denna omsorgsfulla uppfostran är kändt. Kejsarinnan af Tyskland är ett ovanligt bildadt fruntimmer med stor beläsenhet, skarpt förstånd, utmärkt säkerhet i omdöme, fast i sina grundsatser, ädel och rättänkande med en kraftig vilja och stor förmåga att ordna och styra sitt hus och dess angelägenheter.
Uti I och 2 §§ göres i afseende å förfalskning af allmänna handlingar skillnad emellan de olika fall, att handlingen, som förfalskas, är en hos Domstol eller annan offentlig myndighet befintlig eller, såsom det heter, inneliggande urkund och att förfalskningen verkställes med en utgående expedition eller en sådan handling, sorn derifrån blifvit utgifven eller är ämnad att utgifvas. Om det äfven medgifves alf urkundliga handlingar, som skola lända till allmän efterrättelse och följaktligen i dithörande ämnen utgöra hufvudsakliga och yttersta bevisnings-medlet, framför allt böra hållas i helgd och fridlysas från brottsligt antastande, hvadan ock förfalskning af sådana handlingar tvifvelsutan, med afseende endast derå, måste svårare bedömas än enahanda åtgärd med handlingar, hvilka icke ega denna egenskap; torde det lika litet kunna förnekas, det ju verk - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 59. 27 ningarne af förfalsknings-brottet mången gång blifva skyndsammare och skadligare i det sednare än uti det förra fallet. Den förfalskning, hvarom 1 § handlar, är både svårare alt verkställa och lättare att upptäcka, än den, sorn i 2 § omtalas. Den förra, om den försökes, bör icke gerna undgå att snart upptäckas; den sednare ater låter sig mera obemärkt företagas och leder väl också mera ofta lil! vinnandet al det brottsliga ändamålet. Behofvet af bestämdt olika bestraffningar för dessa särskilda läll förekommer mig således åtminstone tvifvelaktigt. Men om äfven särskilda straff-bestämmelser äro oundvikliga i en lag, som äflas alt för hvarje brott utsätta ett särskildt stral!'; faller behofvet häraf bort, så snart lagen, såsom här skett, uti straff-bestämmelserna lenmar domaren utrymme att såväl efter förfalskningens beskaffenhet, som storleken af den åsyftade eller inträffade skadan, afmäta straffet i särskilda fäll. Häri ligger, efter mitt omdöme, tillräcklig grund för sammanförandet af de två första §§ till en enda. Det krälves dock äfven af andra omständigheter.