Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa, jemte ränta, blefvo i sådant fall af kronobetjeningen attague hos den utflyttade hemmansegaren, som dem uppburit och hvilken du måste anföra besvär bos Kongl. Majit, hvilket föranledde Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Bes v.- o. Iilwn.-Utslcs Bctanhandc N:o 30. 7 nva förklaringar oell utlåtanden från Kongl. Majlis Befallningshafvande, Öfver-Direktören vid Landtmäleriet oell Stats-kontorct. Slutligen åläge det bemålde Öfver-Direklör att för hvarje år hos Kongl. Måjrt uppgifva beloppet af utbetalde, balanccrade och innestående ulllyttnings-understödsmedel; och till sist underginge de vidlyftiga räkenskaperna granskning af Kammarrätten med tliy åtföljande anmärkningar, förklaringar, utslag och besvär m. m. Om nu i betraktande toges, att t. ex. år 1858 de ultlyttande skiftesdeiegarnes antal i hela riket utgjort 1,240, åt hvilka Kongl. Majit genom nådigt Bref deri 1 Oktober 1859 beviljat i utllyltningsurulerstöd tillhopa 149,558 B:dr Bunt eiler i medeltal endast omkring 120 R:dr till hvarje utflyttande, vore det lätt att inse, huru myndigheter och jordegare besvärades i och för iakttagande af de föreskrifter rörande vilkoren för erhållande af utllyttningsunderstöd af allmänna medel, som nu vore gällande.
H. St:s Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret kunde styrkas, att hela Hillänget, med undantag af Registret, vore färdigtryckt inom en tid af högst tvänne månader ifrån nyssberörde dag, — hvarförutan Utskottet jemväl får vördsamt anhålla , att för det vaktmästare-biträde, hvilket erfordras så länge tryckningen af Hillänget fortfar, måtte såsom hittills, under nämnde tid, få utgå ett vaktmästaredagtractamente. Expeditions-Utskottets Memorial N-o 485* 71 N:o 485. Memorial j med hemställan, det Utskottets Secreterare måtte berättigas uppbära en månads aflöning efter Riksdagens slutj saint angående arfvode till den Extra Cancellist j som förestått de egentliga Expeditions-göromålen. Expeditions-Utskottet, hvars göromål vid Riksdagens slut växt till en mängd, långt utöfver hvad vid föregående Riksdagar egt rum, har, med afseende så väl derå, som å det nit och den utmärkta skicklighet, hvarmed Utskottets nu varande Secreterare desamma handlagt, trott sig höra till R. H. St. vördsamt hemställa, om icke, för afslutandet af de ännu återstående göromål, hvilka äfven efter Riksdagen påfordra en nitisk och noggrann behandling, det må beviljas
Jag kan ej heller finna, att detta kan medföra någon olägenhet för bankbolaget; ty då det stadgas, att säkerhetshandltr för i af teckntssumman skall vara insatt, innan hanken får hörja sin rörelse, så måste det vara likgiltigt för bolaget, om dessa handltr förvaras hos directtn eller i ränteriet. Påstår man, att det sednare vore mera betungande, så medger man, att man vill låta direcUn använda och förskingra dessa documenter; ty om sådant ej tillätes, måste det göra bolaget detsamma, om doeumenterna ligga i ränteriet eller directms cassakista, och jag kan således ej finna, huru denna föreskrift skulle kunna motarbeta solidariska bankers uppkomst. Ilr Stuart: Det är ingalunda likgiltigt för solidariska bankbolag, om de få begagna sina inbetalningar till förstärkande af bankens cassa, eller om insatserna skola sättas i särskildt förvar, i hvilket sistnämnde fall bankens rörelse således måste minskas eller, till undvikande deraf, ytterligare tillskott lemnäs. Skillnaden emellan hvad Uiskms och Gr. Frölichs förslag i delta hänseende innehålla består just deruti, att de 25 proc. af teckningssumman, som skola sättas i förvar, ej kunna blifva någon fond för hankens sedelutgifning, då deremot, i fall denna insättning äfven får ingå till förstärkande af bankens cassa, bankbolaget kan på grund deraf utgifva en ökad sedelstock. Om nemi. s>5 proc. skola nedsättas i ränteriet, så mäste ytterligare i5 proc. i contant af delägarne insättas, på det banken må kunna erhålla en tillräcklig cassabehållning för att vid anfordran inlösa sina utgifna sedlar. För mig är det ej möjligt att hysa den tanke, att en solidarisk bank skulle kunna äga något fortfarande bestånd, såvida den icke bland sina delägare räknar några förmögna män, som gifva credit åt bankinrättningen; ty jag betviflar, att någon i annat fall skulle vilja emottaga en sådan banks sedlar.
Denna summa är visserligen äfven för liten; men jag anser fruktlöst att föreslå en större, emedan jag vet, att det goda hjertat icke tillåter Banken att göra stora affärer, utan nödgar honom sysselsätta sig med allehanda småplock. Bankens utlåning pä guld och silfver är sluteligen, genom sin ringhet, ofta nog en försträckning ät tjufvar, och om J håfven läst i lidningarne dessa dagar, mine Hrr, så håfven J sett att några silfverskedar, som stulits, genast buros till Banken för att der belånas. Men då jag, såsom sagdt är, misströstar om den ringa belåningens afskaffande, tillstyrker jag att det ringaste lånebeloppet ej må nedsättas under 20 r:dr. 19 punkten innehåller: ”att Bankens förlag för lån emot pant af silfver och guld, jern, koppar och andra vågförde effecter samt tackjern, må bestämmas till ett sammanräknadt belopp af 3,500,000 r:dr b:co.” Delta synes mig alldeles oriktigt. Mine Hrr, såsom J väl veten bar belåningen på guld och silfver, koppar och jern varit obegränsad, så att Fullmäktige varit förbundne att belåna så mycket af dessa metaller, som vederbörande dertill anmält. I stället vill man utsätta cn viss summa, utöfver hvilken Fullmäktige icke skulle fä beläna metaller. Hvarföre skulle guld och silfver, som alltid kunna tillgodogöras, icke fä belånas, såsom tillförene, blott man ej sätter lånebeloppen förringa? Likaså jern, när man icke sätter helåningsvärdet högre än till | af det gångbara priset, hvarigenom Banken alltid bör kunna sälja det utan förlust, i händelse låntagaren icke fullgjorde sina förbindelser; derigenom kunde Banken vara förhindrad tilt beläna jern, när conjuncturen vore svär och jernet ej med fördel säljbart. Utsk. har väl sökt afhjelpa svårigheten derigenom, att det upptagit lånefonden till ett så högt belopp, alt länen hittills icke stigit deröfver. Men jag anser för min del riktigare vara att taga saken såsom hittills, låta belåningen stiga till hvad hon kan efter omständigheterna, utan att inskränka sig till någon viss summa.
En annan besynnerlighet ligger äfven i Hr Westerstrands inrättning af hans särskilda elementarskola, till följd hvaraf föräldrar, i st. f. alt, såsom nu, blott skicka sina barn till 2:ne undervisningsverk, nemi. trivialskolan och gymnasium, kunde få ofia nog skicka dem lill fyra särskilda skolor. Först linge man skicka dem lill en skola med två elementarclasser. Sedan, om njan icke bodde i en stad, der skolan bade 3 classer, så finge man skicka barnet till en sådan; derefter till en skola med 4 classer och slutligen till gymnasium. Hr Westerstrands motion skulle visserligen leda till ganska menliga följder för universitetsstudierna; men dessa följders angifvande vill jag öfverlemna åt universitetets lärare, viss alt de nog, när motionen kommer till deras kunskap, uppträda deremot och andraga, hvad som derom kan vara att nämna. Jag anhåller nu endast, att mitt yttrande måtte få åtfölja Hr Westerstrands motion till Ekon.Utsk., och tillstyrker Utsk. att på Hr Westerstrands motion fästa intet afseende. Den 24 A u g u 3 l i e. m. 407 Hr Tham, Carl Wilh. Au g.: Då jag lill del mesta i sak öfvcrensslämmer med Hr Lagergren, då jag å andra sidan erkänner och tror, alt hvar och en som iniresserar sig för skolbildningen och äfven för universitetsbildningen, måste med tacksamhet erkänna en sådan uppmärksamhet, iemnad åt skolväsendet, som Ilr Wcsterstrands motion visar, — emedan man måste önska, att hvar och en som har något inflytande i Staten, må med deltagande följa skolan och universitetet—; så vill jag icke vidare uppehålla mig vid Hr Westerstrands motion, så vidt den angår skolverket i och för sig sjelf. Jag vill blott anföra några få ord ur den erfarenhet jag har såsom academisk lärare. Denna erfarenhet är visserligen ganska kort, blott sedan några få år, men jag har haft tillfälle höra hvad äldre kamrater tänkt i dylika frågor.
Möjligtvis är det oskadligt, orri §:n qvarstår, men att den icke står i strid med den föregtde, det är min öfvertygelse. Hr Lagerhjelm, Pehr: Det är ostridigt alt missbruk ske vid upplåtelse af jord, hvilket åter verkar menligt på fattigvården. Fastän sådana missbruk ske, så är ingen nödvändighet uti att förekomma dessa bosättningar. Ändamålet med det föreslagna stadgandet är icke något annat, än alt de personer, som upplåta jord ål arbetsfolk, skola komma i ett visst ansvar inför fattigvården. Nu upplåtas bostäder oftast blott mot villkor att biträda vid slottern å den egendom, på hvars ägor bostaden blifvit upplåten, utan att man för öfrigt bekymrar sig om dessa personer. Häraf föranledes en mängd bosättningar, och jag finnér allt skäl att jordägare göras uppmärksamme på ansvaret att tillåta bosättningar. Jag tillstyrker bifall, icke till Utslcns förslag, utan till den redaction, som Hr von Hartmansdorff uppgifvit. Hr af Dalström: Jag anhåller blott att få yttra, att då jag talat för bibehållande af denna §, har delta icke skett i afsigt att ändra det beståndande, så mycket mindre som vi stifta nu en ny lag, som ej kan verka retroactivt. Jag har sökt förekomma att backstugusystemet skall komma att taga öfverhanden, men vill för ingen del sända dessa stugors innebyggare till correclionshusen. För öfrigt inskränker jag mig till att begära propos. till bifall å Hr von Hartmansdorffs förslag , om ej §:n skulle bifallas, sådan som den nu lyder. Hr Ribbing, Bengt: Jag anser denna § vara oskyldig, blott jag kan slippa den förändring deri , som Hr von Hartmansdorff föreslagit, efter jag tror vådliga följder deraf kunna uppkomma. Det är alldeles ingen fara att antaga §:n, då man påminner sig hvad som nyss är beslutadt, och emedan det är likgillligt antingen arbetsfolket bor i hvar sin stuga eller hemma hos husbonden, ty de äro ändock arbetsfolk; men om man tager bort orden "från annat fattig vå r d s sa m h ä 11 e ,” hvilken blir då följden?
Vore det dock sannt, på sätt anmärkt blifvit, att fastställandet af inteckning, efter våra lagar, innebure ett förklarande alt inteckningshafvaren derigenom vunnit en ostridig företrädesrätt uti intecknade egendomen framför gäldenärens alla öfrige borgenärer, så hade något skäl funnits för anmärkningen; men så är nu icke förhållandet; och beviset derom finnes dels i 8 § af HandelsBalkens 17 Kap., den der uttryckligen förklarar att barnaarf hos föräldrar och förmyndare, kyrkors och fattighus fordringar hos deras föreståndare, så ock skuld till kronan för uppbörd, utgå före intecknad fordran, så framt inteckningen icke beviljats förr än gäldenären, förmyndare, föreståndare eller uppbördsman blef; dels ock i samma kapitels 12 §, enligt hvilken i laga ordning beviljad inteckning icke med - Lag-Ulshottels Utlåtande, M M. 3 för förmånsrätt, derest gäldenärs fattigdom allmänt kunnig varit, då beviljandet skett; och häraf uppenbaras att inteckningens beviljande ingalunda innefattar ett sådant förklarande, som det omförmälte, eller m. a. o. att beviljandet och pröfningen om hvad företrädesrätt inteckningen i tvist med andra borgenärer må medföra, äro särskilda åtgärder, för hvilkas behandling i den föreslagna ordningen, de i Nådiga propositionen åberopade skäl synas vara tillfyllestgörande. Endast derigenom förvissas man nemligen att en inteckningsansökning kommer att bedömmas af den domstol, hvarest de flesta upplysningar, som i saken erfordras, äro tillgängliga; och således är dermed äfven den fordran, som i denna del blifvit framställd af Herr Björck, uppfylld. Det föreslagna behandlingssättet är ej eller något nytt i vår lagstiftning. Konkurslagen stadgar redan i 93 § att om borgenärs anspråk beror på annan rätts pröfning, må konkursdomstolen fastställa hans betalningsrätt för det belopp, som genom dom i den särskilda rättegången bestämdt varder. 1 detta fall vore tilläfventyrs mera anledning till påståendet att samma sak på en gång är föremål för två domstolar; men nyttan och nödvändigheten af omförmälte stadgande lära ej kunna bestridas.
Härigenom skyddar m a n barnet för framtida snedhet. Lemmarne krökas lätt därvid o c h förbli sedan alltjämt krokiga. Låt h o n o m då hellre skrika sig trött. D e t är m e d all sannolikhet vaggningen, s o m framkallat kräk - ningarna, den kan äfven skada hjärnan. — F a r v ä l fru F. » Emy. Kejsar Mutsu Hito af Japan. IDUN 1895 P å sommarnöje. Bref Min lilla rara från Dalarö. Konkordia. Han k o m h e m ytterst belåten. O! Alla svårigheter voro g l ö m d a, A n t o n stod i den sjunkande solens hägrande rosenslöja. » » R u m m e t? H v a s a? » att Nej, det gjorde han då verkligen icke. Jag måtte väl inte vara någon dunkudde heller. » O, v e! Nattskjortan, j a, h v a r låg den? i Dalarövärlden vid de gladaste förväntfina. Badortslif! Största urval af g^Zq, modeller uti olifca stilarter. IDUN 254 p å hrrfvudet. O, fasa! hvilken gestalt j a g såg framför m i g! Lång, svartnmskig, krokbent, trasig! O! h v a d han prasslade länge. När j a g väl var klädd, skulle jag väcka Anton. Jag ä m n a d e gråta en vers, då j a g en lycklig ingifvelse. Garderoben. Det var i v e n s tid. Därborta syntes en rök. W anledning af » Hemkärs » vänliga uppmaning 13), samt i h o p p att möjligen kunna gagna flere familjer skall här lenmas en redogörelse för ett hem Utan bihailg af piga. 1 förbigående sagdt, är detta en » mandat », s o m utföres af flere bildade familjer härstädes, hvadan det ej är nödvändigt att beskrifva något visst hem, vare sig mitt eller andras.
Hvad sålunda blifvit anmärkt och yrkadt, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och alldenstund Utskotten, hvilka icke, af inkomne motioner, egt anledning att sträcka sin pröfning till andra delar af den ifrågavarande 35 §., än beträffande de der stadgade bötesbelopp, hvari Utskotten, som, till följd af väckt motion, föreslagit nedsättning i de uti 38 och 39 §§. nu gällande ansvarsbestämmelser för misslyckade husvisitationer, i sammanhang dermed ansett minskning böra ega rum, icke i vidsträcktare måtto, än hvad angår förstberörda bötesbelopp, föreslagit förändrade stadganden i denna 35 §.; fördenskull och emedan Borgare-Ståndet, genom dess afslag å hvad Utskottet angående sagde paragraf hemställt, icke kan antagas hafva afsedt mera, än sjelfva den ifrågavarande af Utskotten tillstyrkta nedsällningen i ansvarsbestämmelserna, men deremot i öfriga de - 6 Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlens Utlåtande, N:o 7. lar, der ändring icke fått af Utskotten ifrågasättas, måste anses hafva, lika med Presteoch Bonde-Stånden, som i allo bifallit Utskottens förslag, åsyftat paragrafens bibehållande vid dess nuvarande lydelse; ty och sora tre Stånd, hvilkas beslut uti så beskaffade frågor, som den föregående, utgöra Rikets Ständers, följaktligen godkänt dessa delar af paragrafen; alltså finna Utskotten, med anmälan häraf, sig icke kunna de hos Ridderskapet och Adeln gjorda ofvanberörda anmärkningarne annorlunda till pröfning upptaga, än för så vidt de hafva afseende endast å de oftanämnde ansvarsbestämmelserna; och enär, på sätt utredt är, dervid förekommer, att två Stånd gillat de af Utskotten föreslagne lägre beloppen, ett Stånd bibehållit de nuvarande högre, samt de hos Ridderskapet och Adeln vid återremissen framställda yrkanden i allmänhet åsyfta, att dessa bestämmelser borde antingen förblifva vid hvad de nu äro, eller åtminstone höjas utöfver hvad Utskotten tillstyrkt, hafva Utskotten, som, vidhållande deras åsigt, att de nuvarande bötesbeloppen äro för höga och att minskning deri således bör ega rum, likväl ej vilja bestrida, att den nedsättning, som uti deras förra betänkande ar föreslagen, möjligen blifvit sträckt väl långt, trott de olika fordringarne kunna tillfredsställas genom antagande af ett medium emellan de gällande och förut föreslagna ansvars-bestämmelserne; hvadan Utskotten föreslå, att de ifrågavarande bötesbeloppen måtte antagas att utgöra, för undersökningsman,
S. D. Efter å nyo skedd föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 41» i anledning af gjorda anmärkningar vid Kongl. Majus Nådiga Stadga om Skiftesverket iJEliketden 4 Maji 1827, och i sam - Trot. Utdrag den 3o Julii tS2g. 107 manhang dermed företagen pröfning af Utskottens Betänkande, N:o 8, i samma ämne, stannade Ståndet i följande beslut: 1 Cap* 1 — 3 §. §. Betänkandet N:o 8 bifölls. 1 Cap. 6 §. Betänkandet N.o 8 gillades. Betänkandet N:o 8 gillades. Utlåtandet N:o 41 bifölls, 2 Cap. 7 §. Den af Utskotten, uti Betänkandet N:o 8 och U låtandet N:o4'> gjorda hemställan, att uti denna fj. .orden ”behörig Domstol” må emot ordet Härads-Rätt” utbytas, ogillades. 5 Cap 6 §. Utlåtandet N o 41 bifölls, med undantag af det nya redactionsförslaget, pag. 4<j 42 och hvilket ogillades; je8 Fre t. I anledning deraf, att Utskotten vid denna punkt till Rikets Ständers pröfning öfverlentnat, i hvad tnon föreslaget förtydligande ina finnas beli öflig t och till ändamålet ledande, förklarade Ståndet något förtydligande i denna del icke erforderligt. 10 Cap, 3 §. och ta Cap, 3 §. sista mom. Betänkandet N:o 8 och Utlåtandet N:o 4l °~ gillades, Hvaremot Ståndet gillade Utlåtandet N:o 41* j anledning af Friherre II. Wrangel$ förslag till ?n ny 5 §■ i 10 Cap, 11 Cap, 1 och 1 §. §. Utlåtandet N:o 4' bifölls. ta Cap, 1 §. Utlåtandet N:o 41 afslogs, ta Cap. a och 6 §. $. Utlåtandet N:o 41 bifölls, Fröt.
Sk:pd om året; men för de sist förflutna 4 åren lill oell med 1 8 ; 3, har det icke uppgått till mera, än ar 1810 13,885 Sk:pd lHll 13,8 2.5 — 1812 15,101 — 1813 I*,9<>9 — Suna. 55,720 Skp:d Ett års medium häraf utgör'val icke mera, än 13.930 Skp:d, men Stats - Utskottet anser likväl, att det för nästkommande och påföljande år intill nästa Riksdag bör kunna påräknas till 15,000 Skp:d om året Hvad priset angår så väl § hammarskatten som TiondeTackjernet; så har Stats - Utskottet trott, att det torde tala någon förhöjning, emot det, sorn vid 181a års Riksdag faststäldes. Uti 1812 års Riks - Stat är priset på harri mai*skatts-jer. net icke upptagit till högre belopp Den 12 Juni. 477 belopp än hvartill det är 1809 beräknades eller 5 R:d 3 6 sk, Skp:d; men ined afseende å närvarande stångjernsprisér, och det värde, detta jern, äfven för den kommande tiden, med säkerhet synes komma att bibehålla, anser Stars - Utskottet detsamma nu kunna upptagas till 7 R:d Skptd.
De långa resor, som man måste göra, de afgifter, man måste betala, och den fördyring i varan, som genom detta tvång uppkommer, är väl bekant. Vi se, huru utländska fartyg ofta medföra stora qantiteter mjöl, och detta derföre att qvarn-näringen icke är fri i Sverige, utan bunden. Jag har sednast denna morgon sett, huru det enda fartyg, som nu hit ankommit, medfört stora qvantiteter utländskt mjöl. Så väl detta förhållande, som att man borttagit alla tullar för det mjöl, som inkommer till Sverige, har till följd att vår spanmål omalen utgår till utlandet och återkommer lörmalen. Ur denna synpunkt bör man se saken, på det man må vara betänkt på avskaffandet af berörde svårigheter; och det är äfven ur dessa skäl, som jag yrkar bifall till Utsk:ts Betänk. Gr. Hamilton har i detta hänseende tillstyrkt ett tillägg, som jag äfven hufvudsakligen biträder. Jag tror nemi. att lian har rätt uti, att det af honom upplästa stycket ur Utsk:ts motivering bör ingå i R. St:rs beslut. För min del vill jag dock tillstyrka att hela förutsättningen måtte inflyta. Gr:n har ansett frågan om tullen böra utgå, emedan det vore en ekonomisk lagstiftningsfråga, som när som helst kunde af K. M. ändras. Jag medgifver visserligen att det till en början kunde inträffa, att då alla författningar rörande bestämda tullar på samma gång som qvarnräntan upphörde att utgå, så skulle på ett eller annat ställe qvarnegarne kunna höja afgiften. Men jag tror att detta förhållande skulle snart reglera sig sjelft genom den fria konkurrensen. På denna grund anser jag det nödvändigt att Den 28 Februari f. m. 503 äfven orden »som oek beträffande den tuli, som härvid bör utgå» införas i beslutet, hvarom jag också vördsamt anhåller. Gr. Mörner: Jag skal! icke med många ord upptaga R. o. Ad:s tid. Jag har likväl icke kunnat underlåta att i korthet protestera emot en argumentation, som är stödd på den grund att det närv:de förhållandet skall vara dåligt, derföre att författningarna icke rätt handhalvas, utan i vissa fall åsidosättas.
– Kan ni nu räkna ut, hvarför ni har för litet blod? – Det låter ju högt acceptabelt, men jag fruktar att artigheten i er hypotes är större än vetenskapligheten. – Visst icke! protesterar han lifligt. – Ni misstänker mig väl icke för att endast vilja säga en kompliment? Det är min öfvertygelse, att en människa, som lefver ett starkt själslif, förbrukar mera blod än en annan, som hvarken har tankekraft, fantasi eller känslighet. – Ni menar således – säger hon småleende – att jag är en lampa, som brinner med för stor låga? Någonting sådant har verkligen ibland föresväfvat mig som en aning. – Jo, jo! Ni har snillrika aningar, ni! Ju mer jag ser på er, dess tydligare blir det – eldslågan skimrar fram i allt, af den har hela er varelse tagit tycke – den är i era drag, i hvarje minsta rörelse, i er hållning framför allt i era ögon det är därför de äro så farliga att blicka för djupt in i Men nu har detta samtal nått en gräns, öfver hvilken hon icke vill gå, och hennes min blir plötsligt förbehållsam: – Om er hypotes är riktig – fruktar jag, att ert sällskap gör ondt värre. Det är ju en kompliment – tillägger hon, då han mulnar. — Jag har förbrukat alltför mycket olja i ert sällskap – det är tid att släcka ljuset! – Det vill säga sofva. Godt! Jag underkastar mig allt, som kan främja ert väl. Vill ni tillåta mig att göra min uppvaktning? – Med nöje! Men era piller törs jag icke taga! Jag är rädd för vår husläkare – etatsrådet Berger. – Au revoir, således. Jag skall taga på mitt ansvar att göra er frisk bakom husläkarens rygg. Geheimerådinnan Gabel hvilar bekvämt tillbakalutad på en kanapé i sin boudoir, omgifven och stödd af kuddar med öfverdrag af finaste linne, klädd i en morgondräkt med spetsar, som drapera sig luftigt omkring hennes spensliga gestalt – sluta sig lätt som spindelväf omkring den fina halsen, falla som breda engageanter ned öfver de hvita underarmarna och garnera kjolens nedersta kant, där ett par eleganta skor med röda klackar skymtas under det lätta stoffet.
Denna lilla staden lemnar i öfrigt icke några nya ämnen till förevarande berättelse. Måhända skall den dock framdeles höja sig från sin närvarande obetydenhet, om den plan, som någon tid varit föremål för stadens och possessionaters i den bördiga landsbygden deromkring öfverläggningar, nämligen alt utvidga stadens lilla stenbrygga i Wettern till en lastbrygga en gång kommer till fullbordan, då staden bör kunna påräkna fördelarne af en icke så ringa sjöfart. C. G. BERGENSTRÅHLE. C. O. Brorström. Carl Landegren. Kungsoch Kungs - L a dug är dar. Tveta, Vista och Mo Härader . Derunder lydande Trädgårdar Kr o noS ut er i er. Östra Härad Frälse-Säterier. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad Vestra d:o Östbo d:o Vestbo d:o S:a Säteri-Rusthåll. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad Vestra d:o Östbo d:o Vestbo d:o S:a Rå- och Rörs-Rem man. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Vestra Härad Östbo d:o Vestbo d:o S:a Fr alse - Remman. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad Vestra d:o Östbo d:o Vestbo d:o S:a Dito särskildt Bergfrälse i Tveta, Vista och Mo Härader Frälse-Skatie -Remman. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Vestra Härad Östbo d:o Vestbo d:o S:a Krono - Remman. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad Vestra d:o Östbo d:o Vestbo d:o S:a Dito särskilda Bergsmans-Hemman. Tveta, Vista och Mo Härader Östbo Härad S:a Kr ono - Rusthåll.