Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emedlertid dessa inrättningar ännu äro under sin utveckling, torde det vara mindre lämpligt att söka ett bestämdt omdöme öfver deras effect, men hvad som dock med visshet blifvit utrönt, är att Messingen vunnit mycken mera täthet samt blifvit befriad från gallror å ytan och genom dessa egenskaper funnits användbarare för Ilandtverkerierne, som bekräftas deraf, alt till och med Urmakare i Slockholm, hvilka förr ej kunnat begagna annan än utländsk Messing, nu köpt och godkändt den vid Skultuna tillverkade, äfvensom Manufacturen täflar med dylik i andra länder, hvilket Råmessingen älven snart torde komma att göra. Oaktadt dessa bemödanden vill afsättningen på långt när ej svara emot hvad som kan tillverkas, ty sistlidne år blefvo endast 5ro Skepptd sammanräknadt tillverkade och icke eller detta år vågar Disponenten sträcka tillverkningen stort derutöfver, ehuru han med samma personal utan svårighet kunde föröka detta qvantum till 1,800 å aooo Skeppd efter nuvarande arbetsmethod. Hindret för denna utvidgning ligger onekligen uti tillverkningens dyrhet, hvilken åter uppkommer, utom andra omständigheter, genom de dryga Tullafgifterne, som dels belasta de från utländsk ort oundvikligen erforderliga rudimatarierne, dels genom dem som pålägges effecterna vid exporten, hvarigenom de på främmande ort icke kunna säljas till derstädes gällande priser och sålunda reqvisitionerne blifva högst obetydlige. Den sto - ra arbets-personalen måste icke dessmindre för Brukets bestånd oell framtida förhoppningar med Bolagets förlust underhållas. Utom Bolagets sarnlade resourcer voro, i närvarande conjuncturer, Verkets upprätthållande nästan en omöjlighet.
Hvarförutan det i öfrigt borde åligga Götheborgs Diskont-Bolag, att så snart slutliga utredningen af Diskonten skett, och innan någon utdelning åt Aktie - egarne får äga rum , gälda , uppå samtlige denne Diskonts Obligationer , ränta till det belopp Diskontens tillgångar medgifva, dock icke utöfver Sex procent om året; att räkna från den dag å hvilken RiksgäldsContoirets Obligationer blifva daterade, och intill de dagar då samma Obligationer till inlösen förfalla. i3:de punkten ansågs böra utgå, såsom följd af Borgare-Ståndets vid ia:te punkten fattade beslut. i4:de punkten antog Borgare-Ståndet, på sådant sätt , att Bankens Creditiv-fordran hos Götheborgs Diskont af 200,000 R:dr , skulle, intill Oktroy-tidens slut , den 26 nästkommande October, fortfara att löpa med den förskrifne ränta,' af tre procent; äfvensom att denna fordrans Capital-belopp borde , i likhet med Diskontens an. dra skulder, liqvideras till en femtedel hvarje ar, och skulle, efter Oktroy-tidens utgång , Banken , r afseende på räntan å detta Creditiv njuta lika rätt med hvad här ofvan är vordet Diskontens öfrige fordringsägare tillagdt. Pro t. Utilr. d. 4 Maji 1818- 389 i5:de punkten bifölls; likväl salunda, att 'näst efter orden: jemte derå upplupne interesseri skulle tilläggas: ”till den dag, under hvilken Riksgälds-Contoirets Obligationer skpla utgifva*. i6:de punkten blef likaledes gillad ; Dock skulle dervid tilläggas, att någon utdelning till Aktie-ägarne uti Götheborgs
Men deremot skilja sig Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut från Preste-Ståndets deruti, att förstnämnda 2:ne Stånd helt och hållet bifallit Kongl. Maj:ts framställning, såväl i afseende på det äskade beloppet, sorn derom, att banan bör framdragas till Clara sjö och att derstädes skall anläggas en bangård, gemensam för vestra och norra stambanorna, hvaremot Preste-Ståndet dels nedsatt det af Kongl. Majit begärda beloppet med 333,000 R:dr och sålunda anvisat endast 2.737,000 R:dr, dels förklarat, att dessa medel borde ställas till Kongl. Maj:ts disposition för tillvägabringande af de båda stambanornas förening samt anläggning af nödiga bangårdar och stationer inom staden, allt efter den plan, som Kongl. Majit, sedan stadens myndigheter lemnats tillfälle att sig i ämnet yttra, skulle ega bestämma. För frågans afgörande i förstärkt Stats-Utskott får Utskottet alltså framställa följande voterings-proposition: Den, som, lika med hvad Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet beslutat, vill att Rikets Ständer, för vestra stambanans framdragande till Clara sjö och en bangårds anläggande derstädes, gemensam lör vestra och norra stambanorna, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits Proposition, bevilja en summa af Tre millioner Sjutio tusen (3,070,000) Riksdaler, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att en summa af Två millioner Sjuhundra Tretiosju tusen (2,737,000) Riksdaler skall ställas till Kongl. Majits disposition, för att inom Stockholms stad tillvägabringa en förening mellan den vestra och den norrut gående stambanan samt, i sammanhang dermed, anlägga nödiga bangårdar och i öfrigt ordna de stationer inom staden, hvilka för trafiken kunna anses erforderliga, allt efter den plan, som Kongl. Majit, sedan stadens myndigheter lemnats tillfälle att sig i ämnet yttra, eger bestämma. Stats-TJtskottets Memorial JV? 118. 7 9:o.
Riksgälds-kontoret under tiden på annat håll upptagit ett temporärt lån; samt slutligen att, äfven om förbindelserna för det temporära lånet finge formen af kurserande obligationer, dessa obligationer likväl icke blefve särdeles menliga medtäflare till de äldre, med lägre ränta löpande, enär dessa sednare söktes förnämligast af börsspekulanter och kapitalister, de förra deremot vore begärliga i synnerhet för de större affärsmännen, hvilka under osäkra förhållanden ville för en kortare tid placera sina penningar. Ofverhiggningarne den 8 December slutade, såsom redan är nämndt, dermed, att Fullmäktige, utan att till Heine eller Schröder afgifva något motförslag å deras anbud, afbröto underhandlingen med dem, men bundo sig vid det af Skandinaviska kreditaktiebolaget framställda förslag. Till detta Fullmäktiges beslut skola Revisorerne nedan vidare återkomma; men vilja här ånyo fästa uppmärksamheten dels derpå, att kreditbolagets erbjudande, äfven med den utveckling detsamma erhöll genom de af Fullmäktiges Ordförande mundtligen meddelade upplysningar, var till sitt innehåll högst ofullständigt och obestämdt, dels derpå, att Mannheimer då icke hade annan autorisation såsom underhandlare, än sin egenskap af verkställande Direktör i Skandinaviska kredit-aktiebolaget samt Ordförandens i samma bolag till Fullmäktiges Ordförande aflåtna telegrafiska underrättelse, att Herr Mannheimer komme att infinna sig i Stockholm i anledning af väckt fråga om en tillfällig försträckning till Riksgälds-kontoret jemte andra angelägenheter. Af dessa omständigheter, i förening med den frihet bolaget eller Herr Mannheimer för sin del förbehållit sig under 9 dagar att kunna alldeles träda tillbaka, var det äfven en naturlig följd, att bolaget, enär det ensamt qvarstod i underhandling med Fullmäktige om medel till betäckande af 1865 års utgifter, lätteligen kunde tilltro sig att göra sådana förändringar i det redan aftalade förslaget, hvarigenom vilkoren för Riksgälds-kontoret blefvo vida mera betungande, än de, till hvilka Fullmäktige redan bundit sig; och detta, såsom nedan skall visas, just i den punkt, på hvilken Fullmäktige med rätta fästat den allra största vigten, nemligen att partialobligationer icke skulle komma att utgifvas.
Universitetet i Landshut förflyttades, är 1826, till Bnijerns hufvudstad Munchen; universitetet i Tyrnau, i slutet af förra året, till Ofen, hvarifrån det sedermera blifvit flyttadt till Pesth; universitetet i Frankfurt an der Oder, år 1811, till" Breslau; det i Abo, år 1827, till Helsingfors o. s. v., utan att någon enda af dessa städer derigenom gått under, men till ömsesidig båtnad för universitetet och de liufvudorter geller större städer, i hvilka de genom denna flyttning blefvo förladda. Tyskland egde fordom 40, nu endast 23 universiteter; och hvad 312 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JV? 159. hafva icke Staterna och deras hufvudstäder vunnit genom dessa förflyttningar, eller universiteters upprättande derstädes ? Hvad skulle Kristiania och Helsingfors vara utan sina universiteter? Hvilken hög betydelse för national-andans, vetenskapernas och litteraturens utveckling har icke Köpenhamn och Berlin m. fl. hufvudstäder, hvardera för sina respektive länder, genom de der förlagda universiteter, vunnit ? Från den tid, folken började mera klart inse, att universiteterna hade en högre betydelse, än att utgöra undervisningsanstalter och tjena till en viss trosbekännelses befästande (hvilket sednare lärer hafva varit en hufvudgrund till Upsala akademie anläggning), har man i allmänhet i alla hufvudstäder, som hittills saknade sådana inrättningar, upprättat högskolor; så t. ex. år 1810 i Berlin, 1811 i Kristiania, 1816 i Warschau, 1819 i Petersburg. 1826 i Munchen, 1827 i Helsingfors, 1828 i London, 1834 i Briissel och Bern samt 1836 i Athén.
Mig förefaller det föga tänkbart, all ett förslag till Tulltaxa skulle kunna antagas, så helt och hållet i saknad af genomgående princip, och med så många lyten, som det sig nu presenterande.” Af Herr P. O. Norin: ”Då af Bevillnings-Utskollets Betänkande N:o 27 vid 1828 — 3o årens Riksdag, (ye 5:te Sami. 1 Afd. 2:dra Band. af Bihang lill samll. RiksSt. Prot.j) inhemtas, hurusom ”samtlige fabriksidkare ”likstämmigt förklarat, att, om förbudsskyddet finge qvarstå 10 år, skulle "svenska fabrikanterna kunna concurrera med de utländska, såväl i varor”nes godhet som pris,” har, åtminstone för mig förefallit högst oväntad den strid, som icke dessmindre 12 år derefter uppstått vid lillvägabringande af nu förevarande Betänkande samt det deraf följande förslag till Tulltaxa. Jag har trott, alt, efter så många års considerationer, anspråk på ytterligare monopolier icke i någon raon skulle kunna ens vilja visa sig, än mindre göra sig gällande, och att det för hvar och en bordt hafva ansetts för en fosterländsk pligt att afskudda ett hundraårigt näringsok, hvars menliga följder icke för någon lära vara otydligt tecknade. Sådan var och är min tanke, och den kan icke vara annorlunda hos hvar och en, som, utan parlielt beräknande, endast har i sigte det allmännas ovillkorliga anspråk. Det är sannt, att man lyckats få uteslutet det för gamla systemets förfägtare så kära ordet förbud; men, så vidt jag förslår, är dermed intet vunnet, utan tvertom mera förloradt, då i stället blifvit satt ett ziffertal för 38 Bil. till Bevillnings-Utskottels Betänkandej JY.-o 21. beräkning af så kallad skyddstull, sorn, i flere fall öfverdrifvet, ej sällan inconseqvent, de förslagna voteringarne förmått bringa lill Utskottets beslut, ojäfagligt bevisande, luiru ännu enskildt intresse vill och kan göra sig gällande på det allmännas bekostnad.
Runstedts ansökning om prolongation af arrendet; N:o 125, i anledn. af Kronofogden Assessoren C. J. Lagercrantz^ ansökning om förlängdt arrende å Barkarby kronohemman eller skatteköp derå; N;o 126, aogrde åtskilliga ännu icke återställda förbindelser ronde Svenska Statens fordna utländska skuld; N.'o 127, ang-.de ersättning för åren 183g och 1840 till de dagsverksskyldige under Marieholms och Cathrinebergs landshöfdingeboställen; N:o 128, ang:de befrielse från rotering för Torps kyrkoherdeboställe å Dalsland. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Gr. Wachtmeister, Axel Knut, ledamot i Ridd.Utsk., anmält sig vara nödsakad alt afresa från riksdagen, och att således afsäga sig sin befattning i Utsk., under anhållan att blifva vid sin riksdagsmannarätt bibehållen, och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. till denna anhållan behagade lemna sitt bifall. Ropades ja. i5 H. > i5 Den a4 Octobcr f. ra. Hr Landtm, anmodade Ståndets electorer att vid deras nästa sammanträde väija en ledamot i Ridd.Utsk. efter Gr. Wachtmeister. Fortsattes pröfningen af Const.Utskrs mern, N:o 38, ang:de Nationalrepresentationens oinbildning. Gr. Mörner, Carl, uppläste följande: Det är redan så mycket taladt i frågan om nationalrepresentationens ombildning, ej mindre i offentliga än i enskilda sammankomster, att jag förmodar en livar i det närmaste fattat sitt beslut i delta maktpåliggande ämne. Innan vi skrida till frågans slutliga behandling ber jag kortligen få yttra äfven mina tankar, och gifva tillkänna min åsigt, föranledd till någon del af de discussioner, jag här uppmärksamt åhört. Öfvergången till ett nytt, ett förändradt samhällsskick, fordrar otvifvelaktigt en allvarlig besinning, och är det ömtåligaste öfverläggningsämne vi under någon föreg:de riksdag förehaft.
Väfverifonden, betydligen utvidgat sin lånerörelse och egde vid 1827 års slut en behållning i kontanta medel och säkra fordringar af mer än 100,000 R:dr B:ko. Dock ansågs denna lånerörelse icke uppfylla det dermed åsyftade ändamål, enär ullproducenterne voro utestängde från rättigheten till låns erhållande samt den fördel, som genom lånen tillskyndades fabrikanterne, i alltför ringa mån delades af landtmannen; hvarföre ock, enär den dåvarande fonden icke medgaf lånerätlens öfverflyttning på ullproducenten i första rummet eller densammas utsträckning till alla ullsorter, Rikets Ständer vid Riksdagen åren 1828, 1829 och 1830 beslöto att, genom anvisande å Riksgälds-konloret af ett kreditiv å 200,000 R:dr B:ko till Ulldiskontens tillökning, sätta Kongl. Maj:t i tillfälle att, medelst inrättande af Ullkontor, öppna för landtmannen dittills saknade utvägar ej allenast att erhålla sin vara sorterad och uppskattad, utan äfven att, vid bristande afsättning, få densamma belånad. Detta kreditiv höjdes under 1840 och 1841 års Riksdag till 300,000 R:dr, men minskades under Riksdagen åren 1830 och 1831 till dess nuvarande belopp, 130,000 R:dr. Med år 1831, efter hvilket års förlopp sagde kreditiv började begagnas, upphörde den medelst äldre Ulldiskontens tillgångar bedrifna lånerörelsen, och hafva derefter, på sätt redan är anfördt, öfver Ulldiskont-medlen forts 2:ne särskilda räkenskaper, af hvilka den ena omfattat de medel, som tillhört den förra eller den så kallade gamla Ulldiskont-fonden, och den andra krediliv-medlen, hvilka benämnts nya Ulldiskont—fonden. Under den sedermera förflutna tiden hafva förstnämnde
Huru kan man, vid sådant förhållande, behandla dessa begge mom:r på olika sätt? Jag förstår det icke, och kan ej heller finna att Gr. Sparre nöjaktigt utredt denna fråga. Gr. Frölich: Det är visserligen icke af någon vigt för K. o. Ad. att veta, om jag finner mig hafva missförstått Frih. Sprengtporten eller ej; men jag anser mig dock böra förklara, att om jag denna gång gjort det, så härrör det deraf, att jag alltid är van att finna något inunder hvad den värde Frilen yttrar. Om Frih. Sprengtporten ej åsyftade att få saken under Förstärkt StatsUtsk. så vet jag i sanning ej hvad han med sitt yttrande afsett. Mitt missförstånd har således härledt sig från min vana att alltid finna Frih. Sprengtporten yttranden innebära någon mening och icke vara tomt. Gr. Anckarsvärd: Det är med ett verkligt obehag jag finner mig föranlåten att ånyo upträda i en fråga, som långt före detta bordt vara afgjord. Om jag ej misstager mig, tvista vi nu om blott och bart en titulaturfråga. Vi hafva ju afslagit systemet. 'Hvaruti består det? Jo, i de uti denna punkt uptagne stamlinierne. Jag bekänner upriktigt, att jag icke förstår skillnaden emellan att afslå en sak, som man ej godkänner, och att lemna denna sak åsido, eller, som det heter, lägga den till handlingarne. Det enda skäl, som något verkat på mig;, är det af Frih. Cederström anförda, eller, att man måste svara på en K. Propos. och att det således är bättre att rent afslå den än att lemna den åsido. Jag tror tillika, att R. o. Ad. i denna fråga ganska visligen för farit; ty de anslag Ståndet beviljat äro lemnade åt vissa vägsträckningar, utan att man nyttjat namnet statseller stambanor. Då hela stambanesystemet således är förkastadt, torde det vara bäst att afslå bela 3:dje punkten. Gr. Sparre: Jag är skyldig Frih. Raab en förklaring, hvarföre jag yrkat afslag å l:sta morn., men icke till det 4:de.
Hela den späda gestalten reste sig, som hade hvarje nerv, hvarje sena inom den i ett ögonblick spants likt en fjeder; stolt, utmanande, högrest stod hon inför honom. Hennes blå, klara ögen, som föraktfullt mötte hans, mörknade nästan till svart, och när hon talade hade hennes röst en skälfning, vittnande om att hela hennes inre rörts upp från grunden. Han tog ofrivilligt ett steg till baka. » Och detta vågar ni verkligen säga mig rätt upp i ansigtet — ni, som en gång egde den unga, oerfarna flickans — barnets — hela kärlek — en kärlek, som älskade öfver alla gränser, trodde öfver alla gränser, hoppades utan någon inskränkning — • o, hur skulle jag då inte kunna ha lidit allt, allt för dig, Karl — tåligt väntat, i evighet förbidat — allt, utom likgiltighet och glömska. Och ni, som för detta barn sten för sten ref ned den byggnad af förtroende och hopp, som hon byggt upp med hvad ädlast och skärast och heligast fanns af känslor och föreställningar inom henne — ni kommer nu inför mig och talar fräckt om en beståndande kärlek! Gå, gå bort ifrån mig, säger jag er, och visa er aldrig mer för mina ögon. Ni har ej ens skytt att kränka mig så, som ingen ärbar qvinna eger rätt att någonsin glömma, ty, minns ändock, att jag är en annans hustru ... » Det var en förtjusande morgon. De välklippta gräsmattorna på terassen nedan villan lågo äDnu fuktiga af daggen, hvilket i solskenet gaf deras gröna sammet en perlemorlik skiftniDg. De röda rosorna lyste klara som blod, de hvita duggade sin snö öfver rabattens svarta mull, när helst den lätta morgonbrisen, som blåste från sjön, satte dem i sakta vaggning. Den rika trädvegetationen efter stranden hade antagit denna saftigt klorofyllmättade färgton, som högsommarens solbränna förlänar den; och bortom strandens ram glittrade den fria fjärden i jemn krusning likt ett fjälligt pansar af skimrande guld. Det riktigt gjorde ondt i ögonen att se derpå, och Ruth skyggade ock öfver pannan med handen, så att ljuset silade sig mellan hennes fingrar och föll i rosenfärgade strimmor öfver hennes haka och kind.
Vid förnyad föredragning af Be-j villnings-Utskottets Memorial, N:o 54, med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut, angående Stora Sjötulls-Bevillningen samt till Voterings-propositioner derom, beslöt Ståndet, att af i;sta Hufvudafdelningen bir falla punkterne 1 a. b. c. d. e. f. g. h. i. 1. m, n. o. p. q. r. s. t. u., samt att, i afseende pi punktéfi k, lägga Memorialet till Hand - 72 Prof, Utdrag den 21 December 1829- lingome; äfveneoro Ståndet, med godkännande af alla de i ct:dra Hufvud-Afdelningen framställde Volerings-propo9itioner, antog si väl den föreslagna förändrade redaction af Tull-Taxan i afseende på Segel, som ock de ytterligare bestämmelser, rörande trädvaror, som Utskottet tillstyrkt att i nämnde Taxa intagas. Densi December iQ^p. Från Högloflige Rodderskapet och Adeln. S, D. Vid förnyad föredragning af StatsBancooch Lag-Utskottens, den 9 sistlidne October, under N:o 18, afgifna och den 25 derpå följde November e. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition , angående rörändring och tillägg i An8varighets-Lagarne för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret, samt Directeurerne vid LaneContoiren i Götheborg och Malmö; blef berörde Utlåtande af Ridderskap# och Adeln afslaget. Prot. Utdrag dm 21 December 1829. S. D. föredrogos å nyo och hiföllos följande, frin Stals-, Bancooch Lag-Utskotten inkomne, samt den 25 sistlidne November e» m., på bordet lagda Utlåtanden :
IL St:r aflemnat, så utbeder jag mig, att få aflemna min vördsamma reservation, dels deremot, att Högh Utskottet, icke alltid öfver Revisorernes yttrade åsigter behagat aflemna bestämdt Utlåtande, dels uppskjutit sådane, tills 1826 års Revision af Högh Utskottet vore verkställd, då jag trott, att Revisorernes yttrade omdömen serdeles i vigtiga princip-frågor borde pröfvas af StatsUtskottet, oberoende af de nya upplysningar, som blifvit föranledde af tillgång på handlingar, hvilka ej för Revisorcrne varit tillgänglige; anhållande jag att denna reservation må få åtfölja Betänkandet till R. H. St;r. N:o 63. Utlåtande, i anledning af Herr E. M. Lefflers Memorial, ang:de fördelningen af den, vid 3oo Stats-TJtskottets Auctioner å confisquerade varor, utgående fattigprocent. (I.-A.) Uti Memorial, som Vallofl. BorgareStåndet till Utskottet remitterat, har Herr E. M. Leffler förnyat sin äfven vid i8a3 års Riksdag gjorda framställning om förändrad grund för fördelningen af den fattigprocent, som vanligen utgår af confisquerade varors auetionsbelopp; och har Hr Leffler i sådant afseende föreslagit, att denna procent, hvilken hittils tillfallit Stockholms och Norrköpings Städers Fabriks-FattigCassor, måtte hädanefter tillerkännas Fattigförsörjnings-anstalterna i den stad, der auetionen å sådane varor förrättas. I anledning häraf, får Utskottet upplysa, att nu ifrågakomne fattigprocent utgått endast af de medel, som influtit för till qvarblifvande i Riket försålda confisquerade utländska varor af förbjuden egenskap; men att, sedan, jemlikt stadgandet i K.
Då Rikets Ständer, med bifall till Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 5o, godkänt den deruti föreslagna beräkning af Sjötulls-medlen , Salu-Accisen, Postmedlen, nings-stämpeloch Kort-stämpel-afgiJterne; så har Utskottet, för tidens vinnande, ansett sig, med ledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 548, angående Stals-brist-summan , samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial N:o 553, nu böra afgifva förslag till Allmänna Bevillningens bestämmande och fördelning. Uti Stats-Utskottets ofvannämnde Utlåtande N:o 548, är, för 1842 och följande åren, intilldess ny Statsreglering vidtager, efter beräkning af StatsVerkels ordinarie och extra ordinarie inkomster, bristen eller Stalsfyllnads summan upptagen till R:dr i,5o3,5oo: hvartill, enligt Memorialet N:o 553, ytterligare kommer . 2,000; — och uti Memorialet N:o 55y har sistnämnde Utskott hemställt, att, lill fyllande af RiksgäldsUontoirets behof, intill nästa Riksdag, må anslås och, till utgående af allmänna bevillningen för nästkommande och följande åren, an visas ett årligt belopp af 49-1)5oo: — —- utgörande sammanräknade beloppet 2,000,000: den fyllnads-summa, som för Statsoch Riksgäldsverken årligen erfordras och genom allmän bevillning bör utgå.
Ridderstapel och Adeln, som lika med desi med-Ständer insekt wigten af ändamalet, har äfwen erkännt nödwändigheten af medlen, och Ridderstapel och Adeln instämmer i den lika gemensamma önskan, akt alwen werkan mätte smara emot afsigten, att en mild försyn mätte lira mycket wala öfwer wär Konung och Hjelten wid Desi sida, som understödja deras outtröttliga bemöoamen för fäderneslandets u, rätthällande och Sweriges framtida wäl. Det ar med desie tänkesätt som Ridderstapel och Adeln innesluta sig i det Högwördige Ständets fortfarande wänstap. Till ln^gare-Ständet Högädle Herr Taleman och samtelige Ledamöter af dec Wallost. Borgare-Ständet; Rid - Den 18 Augusti. 79Z Ridderstapet och Adeln, som med det Wällost. Borgare - Sländet delar fagnaden öfwer er lyckcligen lill ända bragr Riksmöte, befwarar med nöje det Walloch Borgare-Ständeks hälsning. Hos Vek Ständ, hwars imer essen inga till en sä wasenteliq del, i de twisiigheler, som staka större delen af Europa-, hos detta Ständ, som wid fasta landets missöden ser beredas dess egne förluster, hos det samma kan det äswen i wärk fädernesland icke haswa undfallit, arr stridens utgång ar också för oss af yttersta wigt, att under en tid af alla krafters spänning, gifwes ingen annan urman an att genom wal beräknade tidiga, ehuru owanliga bemödanden, förekomma ännu större och mera iva,- deliga uroffringar. Utan rwistvel ar det denna fanning som ligger lill grund för der sammanstämmande i nödiga biträden af alla stag, hwaraf der, la Riksmöte warit sa utmärkt och hwarmenom Swensta folket, redan kändr genom stna bemödäm den att längst förswara friheten, stall äswen blif wa det genom fin beredwilligher att stadga sam. hällskrasten och befästa Regeringens anseende och werknin oförmåga?