Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till hvad Utskottet redan anfört om hvad som grundat öfvertygelse!! angående behofvet af en förändring i det närvarande förhållandet, torde böra läggas en erinran derom, — hvad Utskottet förmodar vara ostridigt och i allt fall lätteligen kunna med full tillförlitlighet bestyrkas, — att, då nu gällande Regerings-Form för fvratiofem år sedan antogs, till följd hvaraf de på administrativa och ekonomiska Författningars tillämpning beroende tvistefrågors högsta pröfning fortfarande, men icke vidare under kabinettsmälens enklare former, måste af Konungen personligen utöfvas, dessa frågors antal och omvexlande art var vida inskränktare, än som nu mera sig visar. Det kan således med skäl ställas i tvifvel, om 1809 års grundlagsstiftare skulle, derest förhållandet i detta hänseende då varit lika som nu, funnit sig böra med bördan af alla dessa ärenden besvära sjelfva Regenten; och likaledes skulle val, i afseende på Stats-Råds befattning, tvekan uppstått, att för sådana tidsödande göromål i tvister, de der icke äro af beskaffenhet, att hvar för sig nödvändigt böra ådraga sig statsmannens och lagstiftarens särskilda uppmärksamhet, taga i anspråk den omsorg, som för de högre, mera vidtomfattande statsmannavärfven vore erforderlig. Utskottet är öfvertvgadt, att Stats-Rådsembetets stora vigt och betydenhet i samhällsinrättningen icke skulle lida någon minskning genom den förändring af dess verksamhet, som i närvarande förslag är afsedd. Egenskapen att vara Konungens rådgifvare i regeringsärenden antyder i sig sjelf för detta embete en sådan vigt och en sådan verkningskrets, som icke fordra någon tillökning genom direkt beröring med de inom medborgerliga lifvet uppkommande enskilda tvisters lösning. Den större ledighet från dagliga embetsbestyr af jemförelsevis underordnad vigt, som genom den föreslagna förändringen skulle beredas synnerligen Deparlements-Cheferne, synes Utskottet deremot vara i mera än ett hänseende att betrakta såsom en för samhället vigtig förmån.
”Ej må dock den dömde utlemnas endast på grund af gjordt anbud om laga tjenst, med mindre Konungens Befallningshafvande i orten, efter tillsyningsmans hörande, eller Poliskammare, der sådan linnes, pröfvar skäligt anbudet godkänna” och om den försvarslöse, som antingen skall från det ådömda arbetet frigifvas eller eljest erhåller vederbörandes tilllåtelse att begifva sig från den ort, till hvilken han hörer, heter det i 26 § 2 morn.: ”sådan försvarslös, hvarom i 6 § 1 mom. förmäles bör ej utan synnerliga skäl förpassas för annat ändamål, än att antingen begifva sig till den socknen personen tillhör, eller för att emottaga erbjuden tjenst hos välkänd och pålitlig husbonde.” Vanfrejdad är inför lagen den, som blifvit dömd för sådant brott, som lagen stämplar med vanära; och endast sådane personer, men icke de, hvilka, ehuru icke för dylika brott sakfällde, af allmänna opinionen anses såsom egande mindre god frejd, skulle motionärens förslag kunna åsyfta. Desse förstnämnde äro likväl, der de äro bofaste eller eljest hafva stadig sysselsättning, som berättigar dem till husbonde-välde, icke mer än hvar och en annan inskränkte i utöfning deraf. Svårligen lärer väl ock lagstiftningen kunna annorlunda förordna, med mindre hon icke skulle löpa fara att sammanblanda den en gång fallne, men derefter förbättrade medborgaren, med den, hvars af brottet härflytande straff icke ländt honom till förbättring. Om äfven motionärens förslag i enskilda fall skulle, der det antoges, kunna hafva för sedligheten goda följder, så måste dock Utskottet af ofvan antydda skäl anse förslaget icke böra vinna godkännande. I följd häraf och då ofvan anmärkta föreskrifter i stadgan om försvarslöse i de flesta fall torde förebygga de af motionären påpekade menliga förhållanden, hemställer Utskottet vördsamt, att Per Anderssons ifrågavarande motion icke måtte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 24 September 1857. Bih. HU R. St.
Hufvudskälet mot denna sträckning är det så mycket omordade Norrlands-intresset. Efter mitt förmenande fordrar dock Norrlands intresse egentligen att dess trafik föres från vester till öster, d. v. s. till hafvet. Men äfven om man icke tager detta i betraktande, måste det val vara för Norrland fördelaktigare, att en jernväg ditföres i möjligaste raka riktning från Stockholm, än att den går öfver Upsala till Sala. Jag har aldrig kunnat fatta vigten deraf, att Norrlands trafik drages öfver Upsala, bestå uti något annat, än att, sedan långliga tider tillbaka, några större marknader funnits på sistnämnda ställe. Detta kan jag för min del dock icke finna utgöra något fullgiltigt skäl för jernvägens dragande i den riktningen. Utan att fästa något särskildt afseende vid Norrland, hemställer jag dock, huruvida man kan med en jernväg norrut tillfredsställa statens och de enskildas intressen, denna jernväg må nu dragas öster eller vester om Sigtunafjärden. Hr Adelsköld liar redan på ett klart och lättfattligt sätt ådagalagt omöjligheten utaf att med en jernväg tillfyllestgöra de hvar för sig berättigade anspråken på jernvägen. Från det allmännas synpunkt finner jag det af Hr Bildt i det hänseendet anförda strategiska skäl vara fullt bevisande. Med hänsigt åter till det gagn, som den enskilde kan hemta af jernvägen norr ut, synes mig vara klart, att den bana, som närmast förenar Stockholms gamla handelsterritorium med sistnämnde stad, måste ega företräde. Dock — äfven landet öster om Sigtunafjärden är välberättigadt att få en lättare kommunikation; hvadan jag anser bäst att, på sätt Hr Adelsköld föreslagit, se både intressena till godo. Hr Adelskölds lörslag afser att med en bana förena Stockholm och Upsala och att låta hufvudbanan gå rakt vesterut. Dess utförande medför en ökad kostnad af 1/iOO,OO0 rdr, hvilken summa väl icke kan vara af den betydenhet, att den bör afskräcka oss från att vidtaga de för landet i detta hänseende nyttigaste åtgärder. I öfrigt instämmer jag med Hr
I betraktande deraf att den nya skogsordning, som af Skogs-komiléen föreslagits, och hvilken Komitéen, vid upprättandet af dess förslag lill Skogs-styrelsens organisation, förutsatt såsom gällande, ännu icke blifvit utfärdad och således under den närmaste framtiden icke kunde komma alt tillämpas, äfvensom alt den grundsats, hvilken komiterade uppställt angående Statens rätt att under vissa omständigheter laga befattning äfven med enskilda skogar, ej heller blifvit af Kongl. Majit och Rikets Ständer antagen, hvadan också det af komiterade afsedda fältet lör en Skogs-styrelses verksamhet blifvit i ej obetydlig mån förminskad), och då härtill kom, all den talrika skogspersonal inom länen, hvilken Komitéen, under nyssnämnde förutsättningar, föreslagit, kunde åtminstone tillsvidare utan skada betydligen inskränkas, länn Kongl. Majit den nya Skogs-styrelsen till en början kunna och böra organiseras efter en mindre måttstock än Komitéen af - ExpeditionsUtskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N;o 187. 3 sell. Men då hela denna omfattande angelägenhet ännu befann sig i eli alldeles oordnadt skick, och Komitéens betänkande i ämnet, ehuru upplysande och förtjenstfull! i öfrigt, likväl endast kunde betraktas såsom ett förarbete lill frågans slutliga lösning i alla dess delar, helst åtskilliga väsendtliga omständigheter dervid, såsom t. ex. en efter förändrade förhållanden lämpad instruktion för skogsstaten och nya stadgar för skogsundervisningen, alldeles icke blifvit af Komitéen vidrörda, ansåg Kongl. Majit den naturligaste ordningen äfvensom den lämpligaste utvägen för ali bringa allt delta lill ett önskadl slut vara den, som jemväl af Komitéen blifvit antydd, eller att åt chefen för Skogs-styrelsen uppdroges utarbetande af förslag i dessa hänseenden, hvilka sedermera jemte de utlåtanden, som del kunde finnas nödigt all deröfver från vederbörande inhemta, måtte kunna framläggas till Kongl. Maj:ts nådiga bepröfvande. Kongl.
Dessa äro de hufvudsakligaste skäl, hvarför jag yrkar, det R, o. Ad. måtte antaga Hr Brakels förslag med den modifikation af detsamma, hail i ett sednare auförande afgifvit. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag är visserligen till största delen förekommen af Gr. af Ugglas, men då jag för nära 12 år tillbaka upträdt, för att, i hvad på mig berodde, understödja Hr von Hartmansdorffs förslag i detta ämne, må det tillåtas mig att i korthet redogöra för de skäl, på hvilka jag grundar mitt yrkande om bifall till Hr Brakels motion. Jag börjar likväl med il ir. an 402 Den 21 December. att förklara, det jag ej deraf väntar mig någon genomgripande förändring i vår sammansättning, såsom några talare tyckas föreställa sig; men hvarje förbättring är ju förtjent af Ståndets bifall, och att motionen innebär en sådan, derom är jag öfvertygad. Bland de många betänkligheter, man anfört mot förslaget, har man i synnerhet fästat sig vid den tidsutdrägt, som valen skulle medföra. Jag kan sannerligen icke fatta, huru man kunnat komma till en sådan föreställning. Hr Brakels Elektorslistor skulle ju icke innehålla flera namn än de vanliga Förstärkt StatsUtsk:slistorne. Vi veta, att desse sednare mycket väl genomgås och upsummeras på en dag, eller på samma tid, som nu åtgår till Bänkmansvalet. Då dessutom, enl. förslaget, ett visst antal Suppleanter samtidigt utses, undvikes derigenom för temligen länge alla nya Elektorsval, hvilka nu deremot tidt och ofta återkomma. Kunna verkliga fördelar genom motionen ernås, torde således tidsutdrägten aldrig kunna utgöra hinder för densammas antagande. En aunan våda ser man deri, att Elektorslistan skulle kunna på förhand, innan Riksdagens början, upgöras. Jag för min del kan ej inse ringaste fara häri; tvcrtom kan ofta en dylik föreg:de granskning hafva sin stora nytta med sig. För öfrigt kan saken lika väl ske nu, men då man ej med säkerhet har sig bekant, hvilka personer, som ämna bivista Riksdagen, blir listan, i båda fallen, endast approximativ.
Då Ridaer6k3pet och Adeln likväl beslutat återremiss af Utskottens på förenämnde skäl och omständigheter grundade Betänkande, anhåller jag att dessa mina i hast yttrade anmärkningar må få åtfölja återremissen. Herr Grefven och Landt Marskalken hemstålde, om icke Herr von Hohenhausens anförande, aom innelattade anmärkningar vid StatsOch 624 Den 18 Augusti e, mv BancoUtskoftens i förmiddags pleno återremitterade Betänkande om anslag af allmänna medel för Södertelje Canal Verk, finge, jemte det af Friherre Hjerti, i anledning deraf, nu afgifne yttrande, till bemälte Utskott förvisas. Bifölls. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofl; Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, förmiddagen den 18 Augusti 1823. S. D. Då Ridderskapet och Adeln nu skulle till pröfning företaga den af Bevillningsutskottet uppgjorde, och vid dess Betänkande N:o 29 fogade, Tariff till Tullbeviliningens utgörande; fann Ridderskapet och Adeln för godt besluta, att, ehvad berörde Tulltariff komme att af Ridderskapet och Adeln godkännas, oförändrad eller med modificationer, det tillägg dervid dock borde äga rum, att Riksens Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majtt, efter vederbörandes hörande, täcktes, enligt de af Riksens Ständer fastställde grunder, vidtaga den nedsättning af Tulltariffen, hvartill omständigheterne kunde föranleda J om hvilket beslut underrättelse skulle de öfrige resp. RiksStånden nu genast, och innin sjelfva Den ig Augusti e, m, 6s5 sjelfva Tulltariffen blifvit af Ridderskapet OcH Adeln afgjord» meddelas.
Om någonting hörande till den civila lagstiftningen skulle kunna kallas undantagslag (lex priva), så vore det stadsrätten. Denna är hos oss vida yngre, än landsrätten, och af en annan härkomst än den nordiska; den är egentligen af Romerskt ursprung, och blef, såsom en qvarlefva af Romerska rättssystemet i södra Europas städer, derifrån införd i de särskilda lagar eller 7 H. 21 162 Den 8 Februari f. m. privilegier, sorn beviljades städerna i alla länder, der sådane, tid efter annan uppkommo. Sådant var förhållandet äfven i Sverige. Hvar helst städer bildades, förde deras grundläggare med sig utifrån den vedertagna stadsrätten; denna blef således i början särskildt privilegium, och sedermera i män af städernas tillvexande antal, allmän stadslag. Det är en känd sak, alt presterskapet under catholska tiden ej kunde ärfvas efter allmän lag. När catholicismen här i landet upphörde och en ny lag om arfsoch giftorätt i presthus följaktligen skulle stiftas, var det naturligt, alt presterna betingade sig förmånen att få njuta stadsrätt till godo, dels derföre, att denna rätt var den Romerska, under hvilken presterskapet vant sig alt lyda, och dels derföre, att den i sjelfva verket var den rättvisaste. Stadsrätten beviljades alltså preslerksapet, såsom ett undantag från den allmänna landslagen. Af hvad nu är sagdt, torde det finnas klart, att det icke var landsrätten, som utgjorde privilegium eller undantagslag före 1734. Låtom oss vidare tillse, om denna förut allmänna rätt antog privilegii natur genom 1734 års lag. Stadfäslelsen på denna lag af den 23 Jan. 1736 innehåller i andra punkten, "att allt hvad genom särskilda privilegier är faststäldt, hår i denna allmänna lagen ej kunnat inflyta”; och i tredje punkten, ”att de förra landsoch stadslagar häruti äro sammandragne, dock så, att alla mål tydeliga blifvit utsatte, hvaruti någon skillnad bör vara emellan landsoch stadsrätt.”
Om jag nu har dömt så, att Frih. Creutz’ motion, som är af mycket mera omfattande beskafifenhet (som talar om undervisningen i elementarläroverken, om hvad som i alla klasserna bör läsas) än att kunna sättas tillsammans med den, som omfattar formen för en ny katekes, så ber jag Hrr:ne om ursägt. Jag kan icke för mina handlingar lägga något annat omdöme till grund än mitt eget. Dessutom hafva några vigtiga förarbeten i större frågor förekommit, hvilka tvingar Utsk:t att upskjuta behandlingen af mindre frågor. Det har icke alltid berott på mig, — de större frågorna hafva måst föregå de mindre, och de smärre hafva kommit på mellantider, för att icke låta tiden vara obegagnad. Af sådan anledning har detta Betänk., som är af mindre omfattning än Frih. Creutz’ motion, blifvit förut behandladt. Hvad undanskjutandet beträffar, så om Frih Creutz’ motion ligger på botten i motionsbundten, saknar detta icke sina skäl, emedan den blef afgifven den sista motionsdagen; och vidkommande de motioner, som hittills blifvit behandlade, så har jag följt den ordning, i hvilken de inkommit. Motionerne nro nu ordnade efter deras innehåll, såsom: Militär-ärenden, Organisations-ärenden, Akademiska och andra undervisningsämnen o. s. v„ och när dessa i allmänhet förekomma, så förekommer äfven Frih. Creutz’ motion, så vida K. M:t gifver tillstånd till Riksdagens fortsättande. Nu till sjelfva saken och första punkten om premiers utsättande. Utsk. har i Betänk, derom yttrat sin tanke och utvecklat sina motiver, nemi. att det innebär en viss oformlighet att, då ett förslag till ny katekes icke blifvit pröfvadt och det således är aldeles omöjligt för den, som icke särskildt studerat detsamma, att afgöra huruvida det kan tillfredsställa billiga fordringar eller icke, att under en sådan period liksom i förväg hålla för säkert, det förslaget kommer att ogillas.
År egande-rätten helig och bör njuta skydd, hvarföre ej bibehålla den, äfven för $kabB i hang till R, -S. Troi, 3: ij* Sami. &4 i86 Constitutions■ Utskottets Betänkanden. tejordsegaren ? Invändning härvid han göras, att sedan besittningen å all slags jord blifvit oinskränkt upplåten åt alla Rikets Invånare, hvarigenom Allmogen har rättighet till innehafvande af Frelseoch Säteri, så eger äfven Allmogen att inom sig åtnjuta de fördelar, som denna besittningsrätt åtfölja, hvarmedelst de förut existerade olikheterna tyckas blifvit jemnade, och" man synes nu hafva kommit till det rätta ändamålet. — Hvad besittningsrätten angtr, så medgifver jag förstnämnde uppgift sorn ganska rigtig; men månne derigenom att en Bonde är innehafvarare af Frelsejord, den öfriga Skattejordsegaren derigenom fått en lättnad i de bördor, som åtfölja possession af Skattejorden? Man svarar derpå, Nej [ — Olikheterna i jordens natur och olika beskattning äro desamma, i hvilken hand som heldst; följaktIigen. måste egaren med rättigheter och skyldigheter göras beroende af jordens natur, men icke denna af egaren.” O ”Såsom Ledamot i detta Högloft. Utskott, vid innevarande Riksmöte, har jag, då fråga förevar, om åtskilliga Grundlagsförändringar, ofta hört åperopas och tilllämpas 81 > RegeringsFormen, nemligen att Grundlagsförändringar icke utan i högst nödvändiga fall böra tillstyrkas. •— Jag Consbitutions-TJtskottets betänkanden.
Af rent arktiska expeditioner hafva, så vidt jag vet, endast tvenne, den österrikisk-ungerska till Frans Josefs land (1872–74) och den svenska till Mosselbay (1872–73), återkommit med en rik och för vetenskapen upplysande norrskens-förteckning.5 Ross, Parry, Kane, M’Clintock, Hayes, Nares m. fl. hafva deremot endast varit i tillfälle att inregistrera enstaka norrsken; fenomenet har vid deras öfvervintringar icke bildat något kännetecknande drag för polarvinternatten. Det var så mycket mindre att vänta, att expeditionen med Vega skulle bilda ett undantag i detta hänseende, som dess färd inträffade under ett af de år, om hvilka man på förhand visste, att det skulle blifva ett norrskensminimi-år. Just denna omständighet har dock medgifvit mig att i en särdeles lämpligt belägen trakt studera en del af denna naturföreteelse under oväntadt gynsamma omständigheter. De ljusbågar, som äfven i Skandinavien oftast utgöra utgångspunkten för strålnorrskenen, hafva nämligen här visat sig ofördunklade af norrskenets mera praktfulla former. Jag har sålunda, ostörd af biomständigheter, kunnat egna mig åt insamlande af bidrag till utredande af dessa ljusbågars läge, och jag tror mig på detta sätt hafva kommit till några ganska märkliga slutledningar, hvilka närmare blifvit utvecklade i en särskild afhandling, tryckt i »Vegaexpeditionens vetenskapliga arbeten» (Del I s. 400). Här medgifver mig utrymmet endast att derom anföra följande. Norrskenens utseende vid Beringssund under minimiåret 1878–79 synes af vidfogade taflor. Man såg här aldrig de praktfulla strålband eller stråldraperier, vid hvilka vi äro så vana i Skandinavien, utan endast mångårdslika ljusbågar, som timme efter timme, dag efter dag voro oförändrade till sitt läge.
När jag annars har varit kär, så brukade jag darra och rasa vid tanken, att någon annan hade egt eller kunde ega min älskarinna. Men med dig! Den tanken har aldrig på allvar kunnat falla mig in! Du är min — lika säkert, som mitt hufvud sitter på mina skuldror och min hand på min arm, ingen och intet kan skilja oss åt. Du tror ibland, att jag är svartsjuk. Nej! Jag kan blott icke fördraga, att någon rör vid dig, att andra solar sig i din blick, i ditt lysande leende. Men tanken, att du skulle låta någon annan älska dig, famna dig ... Åh, fy, nej! Kunde den tanken få rum i min hjerna, så dräpte jag den, och med den mitt eget lif. Han hade småningom, i hänryckt beskådning af den älskades skönhet, talat sig varm, i häftig extas. För några ögonblick hade han glömt sin äregirighet, sin sorg, Egypten. Edmée såg in i hans ögon, och hon läste der, att nu — i detta heliga nu — var hon älskad fullt och helt. Hon förstod honom så väl, hvar skiftning i hans själ, hvart språng i hans tanke. Aldrig hade hon varit honom så nära som i denna natt. Ljusen i armstakarne på bordet flammade till och brände så, långsamt och osande, ned i sina pipor. De sutto tysta och väntade, tills det blef helt mörkt. Så gick han bort till fönstret och drog undan gardinen en smula. En klar, bred månstråle föll snedt öfver golfvet och gjorde rummet halfljust. De hvita papperen på hans skrifbord sugade den till sig i ljusblå skiftningar. Han blef ett ögonblick stående vid fönstret och såg ut. Och i det hans tanke, som en kort minut hade lyckats att glömma, ånyo, vid hvart nytt intryck, vände sig till detta fjärran, stolta rike, han hade egt och förlorat, sade han lågt: — I detta ögonblick skiner månen på öknen, på Kairos minareter, lika likgiltigt, lika klart, som den gången vi planterade den trefärgade fanan i sanden. Sand, månsken, och drömmar — så har det varit i tusen år, så skall det bli i tusen år till! Är det icke till att förtvifla öfver, hur vanmäktig man är, när man blott är menniska!
Hon fäste sig vid honom som den renaste typen för det hopplösa släkte, som lefvande begrafves i de bröstsjukas stad, som kommit dit ej som de andra för att i hast andas bort den sjukdom, hvilken ännu ej hunnit sätta sig fast i deras lungor, utan som lämnat sin gamla värld för alltid, gifvit upp hoppet om att få fortsätta en tillvaro, värd att kallas lif, och i bitter likgiltighet afvakta slutet, som de helst velat påskynda, om de icke känt sig skyldiga att skona sina närmaste. Inga andra band än plikten mot en gammal mor bundo mr Alliston vid lif vet. O m han nå- gonsin haft några andra varelser, som varit honom kära, hade de glömt honom, och själf hade han också glömt dem. Men det händer någon gång, att äfven en och annan af dessa » förtappade » lefver upp igen. Och när mr Miquel legat i Davos i några år, försäkrade honom hans lä- kare, att han kunde återvända till England. Han följde rådet, men nödgades snart vända tillbaka igen. Och den gången stannade han. Den senast tiden tillbragte hans mor hos honom. H o n öfverlefde honom till och med — i olikhet med modern i miss Harradens bok. — Mr Miquel har vunnit sin odödlighet på ett rätt egendomligt sätt. Han har — sä- kerligen mot sin vilja — kommit att stå modell för en romanförfattarinna, och hela den roman hon diktat om honom har tagits som en verklig skildring af hans egna öden. Hans person var kanske för intresselös för att utan romantisk utsmyckning försvara någon plats i ett hörn af litteraturen, men säkert är, att o m författarinnan diktat mindre och kopierat mer, så skulle hennes skildring af enstöringen på Peterhof såsom typ ha vunnit i sanning och litterärt värde. Carl Walfrid. * Pariserkloster. För Idun af M a r k Stern. En klosterpension. Y id avenue Hoche i Paris ligger en långsträckt, grå, väl igenstängd byggnad. Det är klostret Gouvent du Roule, med andra ord en helpension för unga flickor, som förestås af augustinernunnor, eller, återigen med andra ord: en liten värld för sig midt i världsstadens lilla värld.
Vtdr. d. 11 Au*. 184.0 4:o Slutligen ansåg Staldet, att, 0111 det under N:o 1 af Siandet i denna fråga fattade beslut blifver Rikets Ständers, bör underdånig anmälan om detsamma hos Kongl. Majit af Rikets Ständer göras. F r å 11 Hede rv. Bonde - Ståndet. S. D. Ånyo föredrogos Stats-Utskottets följande Utlåtanden, nemligen: N:o 220, i anledning af Professor Retzii motion, att den för aflidne Professoren Fries’s enka tillstyrkte pension måtte få beräknas retroactivt. Bifölls. Nio 222, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet Nio 71, angående väckt fråga om ett räntefritt lån till jordbrukets upphjelpande i Wester-Norrlands Län. Ståndet lät bero vid öfrige Riks-Ståndens beslut, och lade memorialet N:o 222 till handlingarne. N:o 223, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 87, angående låne-understod för staden Söderhamn. Ståndet vidhöll dess förra beslut och lade memorialet N:o 223 till handlinga 1 ne. N:o 224, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet Nio 91, angående vissa kronoparken upplåtande till allmänningar åt Färentuna Härad. Ståndet lät bero vid öfrige Riks-Ståndens beslut och lade memorialet N.o 224 lill handlingarne. N:o 225, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Betänkande N:o 98, angående arrendatorernes af Nyqvains qvarn och bro ansökning om bibehållande af arrendet af dessa lägenheter. Afslogs. N:o 228, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående Kronohemmanet Karleby» anslående till Boställe för Kronofogden i Wassbo Fögderi.