Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Desse anmälanden komme linder profning blott en gång för hvarje år , och vare inlämnade senast inom den 1 Augusti. 2:0 Husbållnings-Sällskapet, elser dess förvalttungs-Utskott, uppdrage genast derefter arne af Sällskapets medlemmar eller andre närboende, for pålitelighet och erfarenhet kände män, att Odlings-fältet besigtiga och kostnads-Förslng deröfver upprätta eller verificera. Deras omkostnad till skjuts och underhåll ersätte den Lånsökande. 3:0 Inom den första September ingifve Synemännen Besigtnings Instrumentet med åtföljande lostnads-förslag till hushållnings-sällskapet; och galle syne-männens bevis, under eds-pligt. 4:0 Uti Hushållnings-Sällskapet blifve alla sålunda för det året anhängige gjorde frågor om Banko-Lån till understöd för Odlings-företag pröfvade, samt, efter Odlingarnes företräde af större vigt och gagnelighet, sins emellan classificerade; äfvensom hushållnings-sällskapet ela tillika bestämme, i huru många terminer I.åne-understödet, efter företagets art och beskaffenhet, fördelas och utgå bör. Häröfver upprättas sammandrag, hvarmed Special-Handlingarne åtfölja, och insända Hushållnings-Sällskapet det ena och andra till Kongl, Landtbruks-Academieu, inom den 15 påföljande Oetober. 5:0 BankoJJtsioltets Bstclnhanden, 377 5:0 Då desse anmälanden från Brovinserne inkommit , aske Kongl. Landtbruks-Academien af i Banko-Styrelsen uppgift på den summa, som fdc det följande året till Odlings-Lån blifver att disponera5 ock late derefter så tidigt företaga granskningen af de inkotnne Handlingarne , att reparations* förslaget å den tillgänglige LåneSumrnan må inom November månads utgång host Kongl. Acadernien till afgörande förekomma ; hvarefter, senast inom årets utgång HushållsSällskaperne underrättes om de i hvarje
I sammanhang härmed får jag nu anlicipationsvis nämna några ord lörtde de stadganden lili förslaget, der det heter' : alt bidrag till fattigvård ellef allm. behof skola utgå efter 2:dra artikeln i hevilla.förordntn. Jag tror att i alla sådana fall, der fråga ar om någon beskattning, man icke får fö 1 bise hvad grundlagen bjuder; alt beskattningen sålunda måste vara frivillig för. att vara gällande; att ingen kan tvingas till afgifler,' hvilka icke genom K. St eller etter skattläggning utgå, och hvilka således icke gälla för andra än dem, sorn deltagit i beslutet, så att icke med majni iletens beslut minoriteten kail åläggas en afgift, sorn icke slår tillsammans med 57 §m Reg.Ftn. I sådana fall hörn alla de bidragande hafva rättighet att inträda i sockenstämman för att rösta, och rö-s sterna utan afseende på förmögenhet eller hemmantal per capita beräknas. Att Utsktn kommit till eli annat resultat, är klart, emedan Utsk:n utgått ifrån en annan synpunkt; men Utsk:n mäste ater inträda inom den gräns, som grundlagen föreskrifter för afgifters bestämmande, nemi. att skatter icke kunna påläggas annorlunda än med R. Sits begifvande vid allmän riksdag. Detta hindrar visserligen icke, all socknar inom sig kunna öfverenskomma om afgifters erläggande; men sådana beslut gälla blott för dem, som frivilligt åtaga sig afgiften, så att de, sorn vägra att utgöra densamma, icke kunna genom majoritetens beslut dertill förbindas. Dessa rut leber i afseende på röstberäkningen böra iakttagas sålunda, att i de vanliga sockenstämmorna äro hemmansägarne ledamöter, och rösterna beräknas efter hemmantal, och att i de särskildta fall, då alla inom socknen Ropnde skola deltaga uti sockenstämman i och för någon gfgifts bestämmande, rösterna skola beräknas per capita.
Det var således ej såsom ett afgörande, sorn Utskottet framlade sitt betänkande, utan blott såsom ett utlåtande,- och må sedan Lagstiftningen öfverväga alla de skål, som influtit med den omtanka, som för Fäderneslandet år angelägen, och med den öfvertygelse, att deraf en döm följer, med hvilken Svenska Folket år tillfredsstålldt. Svenska Folket har från hedenhös varit vant att dömma och yttra sig öfver sin Styrelse, men just detta har Folket gjort med ett lugn, hvarpå ej finnes exempel i andra Länder. Det har inom sig en rättskänsla, som säger, når brott böra straffas eller icke; men jag erkänner uppriktigt, att i Svenska Grundlagen finner jag en ofullkomlighet, att, då man skall göra anmärkningar, man nödvändigt år innesluten inom tvånne §:r, sorn synas mig behöfva några rnodificationer. Man har tält onij att vi ställt dessa §:r i gradationer. Lg bryr mig icke om termer, det år vål möjligt, att desse åro oriktige^ och jag förklarar min oskicklighet i detta krig; men att hår åro tvånne gifne anmårkningssått, och att det nästan icke år möjligt, att anmärka något, utan att hänföra det till ett af dessa båda, år en sanning. Det sorn jag icke bör förbigå, år, att inom Utskottet varit fråga om en tredje Utväg, en Varning om hvad Dea jo Julii c, m, 437 i framtiden borde iakttagas. Man liar dertill funnit anledning af 57 §. Riksdagsordningen, men andre hafva varit af en annan tanka. Emellertid tror jag ej, att vi hade uppfyllt vår skyldighet, om vi icke anmärkt de mål, sorn vi trott kunna lånda till upplysning, rättelse och varning för framtiden, utan att derföre genast påkalla den påföljd, som antingen af 106 eller 107 §. bestämmes. Det år just detta man i dag tillråknat oss, och ansett såsom en gifven anledning till anmälan hos Kongl. Maj:t, hvad som enligt 107 §. blifvit framställt.
Då den för Eskilstuna stadsförsamling samt Klosters och ForsV landtförsamiingar gemensamma begrafningsplats, som genom E. K. M:ls Nådiga Bref af den 22 Maj 1829 blifvit at dem upplåten från Eskilstuna Kungs-ladugård i Klosters socken och Oster-Rekarne härad al Södermanlands län, visat sig vara, i följd af folkmängdens stora tillväxt i staden och vid Carl Gustafs stads Krono-gevärsfaktori, för ändamålet otillräcklig, hafva bemälda församlingar hos E. K. M:t i underdånighet anhållit, att ytterligare ett tunnland tjuguelt kappland af Kungs-ladugårdens jord mätte fä till Kyrkogardens utvidgande anslås, när Kungsladugården vid midfastan år 1862 blefve lill nytt arrende ledig, hvarförinnan församlingen hoppades att, genom särskild öfverenskommelse med nuvarande arrendatorn, få disponera omförmälda jord, som blifvit af landtmätare uppmätt och på karta alfattad; och sedan arrendatorn af Kungs-ladugården, Kronofogden och Häradsskrifvare!! i orten, Konsistorium i Strengnäs och Landshöfdingeembete! i länet, i ämnet hörda, till den underdåniga ansökningen tillstyrkt Nådigt bifall, helst förenämnda begrafningsplats endast begränsades af bebyggda stadstomter i Eskilstuna och den mark, som tillhörde Kungs-ladugården, har E. K. M:ls och Rikets Kammar-kollegium, uti infordradt Utlåtande, underdånigst hemställt, att frågan om ofvanberörda jord-upplåtelse för begrafningsplatsen utvidgande, hvaraf behofvet blifvit vitsordadt, mätte till Rikets Ständer hänskjutas.
Att trakten omkring och norr om Upsala öfver Örsundsbro—Sevalla finge omkring l j mil närmare till Westerås än till Stockholm, torde väl äfven - 31 ledes ej alldeles böra förbises, då ju omöjligt ej vore, att jernvägen norrut i så fall ingalunda komme att blifva en ledare till Stockholm af varor m. m. från mellersta och norra delarne af Upsala län, utan i stället en afledare från detta Stockholms naturliga handelsoch trafikområde. Anmärkningsvärd! torde äfven vara, att redan 1847 blef jernvägen, under Grefve v. Eosens och Englands utmärkte jernvägs-ingeniör, Sir John Rennie’s ledning, utstakad från Stockholm till Upsala öster om Sigtmia-fjurdcn, och vidare till Sala; och ändock afsåg den jernvägen att genom fortsättning öfver Westerås framgå till Göteborg. Af alla dessa skäl anser jag norra stambanan böra läggas från Stockholm till Upsala öster om Sigtuna-fjärden, samt från Upsala till Sala, eller på sätt den blifvit föreslagen af Chefen för sta tens jernvägsbyggnad er, Friherre Ericson, och tillstyrkt af 1850 års Undersöknings-kommitté samt af Kongl. Maj:t nfidigst föreslagen vid 1856 års riksdag. Hvad vidare beträffar linien från Sala till Gefle—Dala-banan, så har jag redan uttalat min åsigt vara, att Storvik bör blifva anslutningspunkten vid Gefle—Dala-banan; men då linien SalaStorvik endast undergått okulär besigtning, och det torde vara nödigt först erhålla noggrann undersökning af denna linie, innan något vidare bestämmes om norra stambanans dragande från Sala, så får jag till alla delar förena mig uti ordföranden herr Landshöfdingen och Riddaren Bennichs förslag angående denna del af norra stambanan. Sammanställning af vissa norr om Mälaren ifrågasatta jernvägsliniers längd och anläggningskostnad. Väglängd. Anläggningskostnad. Väglängd. Anläggningskostnad. mil. fot. mil. fot. För linierne Örsundsbro—Sevalla, Sevalla—Sala och Sevalla—Westerås hafva längd och anläggningskostnad endast kunnat approximativt beräknas. P. A. NORSTEDT & SÖNER.
Utskottet, sorn tagit denna motion i noggrannt öfvervägande, får, med anledning af hvad motionären framställt, meddela: att, lill följd af Kongl, brefvet den 17 October 1760, som anbefaller ett noga iagttagande af lagens stadgande i 5:te Capillet 5 § Straff-Balken, alt den brottslige må straffas Allm. Besv. och Ekon.-Ulsk. Betänkande, N.o 66. 9 straffas med fängelse vid vatten och bröd, der domaren pröfvar, att hans välfärd och heder genom annan kroppsplikt spilles, enkel stöld begången af pionnier eller krono-arbetskarl, med eiler utan förening af åtalad militärförbrytelse, vanligen blifvit, af den vid Carlsborg varande permanenta Krigsrätten belagd med fängelse vid vatten och bröd, i stället för annat svårare kroppsstraff; att Kongl. Brefvet den a5 November 1802 stadgar, att fängelse vid vatten och bröd icke må verkställas annorstädes än i allmänna kronohäkten; att Tjenstgörings-reglementet för Armeen i i:sta Delen 155 § föresklifver, att soldat, sorn blifvit dömd till nesligt straff, skall, för dess undergående, öfverlemnas till Konungens Befallningshafvande, för straffets behöriga verkställande, och för sådant ändamål under bevakning föras till och emot qvitto aflemnas i ortens häkte; samt att, på grund af alla dessa stadganden, de vid Carlsborg förlagde pionnierer eller krono-arbetskarlar, sorn blifvit dömde, såväl till fängelse vid vatten och bröd, som till spöstraff, öfverlemnas till Konungens Befallningshafvande, ej blott för att genom dess föranstaltande undergå straff, utan äfven den åtföljande kyrkoplikten. Hvad serskildt beträffar den utgift för Statsverket, som skall föranledas af krono-arbetskarlarnes transporterande till Mariestads länshäkte, för undergående af bestraffning, och hvilken motionären förslagsvis beräknat för 5o brottslingar lill 92/; R:dr 18 sk.
„Nej,“ sade jag, „icke så skyddlös dock. Säkert skydd kan jag visserligen icke bjuda eder, men icke skall något ondt så lätt hända eder, så länge ni tillåter mig att eder beskydda. Huru länge har ej mitt hjerta brunnit af att få visa eder, huru dyr ni är för mig, men allt för stolt har jag varit för att vilja visa eder en kärlek, den jag ej vet om ni föraktat att besvara. Men nu, Margaretha, då ni i ångest ser er om efter någon att eder anförtro, nu beder jag, haf eder tillit till mig, tillåten mig bjuda till att eder beskydda. Vid Herren Gud och min kärleks helgd, besvär jag eder att mitt anbud icke förkasta. Ni anser mig kanske mindre lämplig att vara edert enda värn, just sedan jag sagt eder hvad jag nu sagt, men tro icke så, Margaretha. Helig gör eder min kärlek för mig. Margaretha, gif mig ett enda ord till svar, blif min brud, gif mig rätt att eder försvara. Dock nej, icke nu. Nu lofven mig blott att förtro eder åt mig, och med förhoppning vill jag bida på framtiden.“ Ännu en stund stod Margaretha tyst, och tycktes hon i sitt sinne aldrig halva kommit på den tanken, att jag henne med kärlek kär hade; men slutligen lade hon sin hand i min, sägandes: „icke vet jag, om jag rätteligen handlar, men tyckandes mig sålunda vara trygg, lemnar jag mig i edert beskydd.“ Betackandes Margaretha med mycken glädje för hennes förtroende till mig, sade jag henne nu huru jag hade en plan för oss beramat. Alltså ville jag till en början bjuda till att förmå Pecka att sälja oss sin häst, hvilket endast vore att hoppas af hans goda hjerta, ithy att han icke kunde få sig någon annan i stället, emedan hästar icke mera många funnos i landet. Visserligen skulle detta betydligt vår lilla kassa hopsmälta, men det finge nu icke hjelpa. Lättare att komma på spåren vore vi väl ock sålunda; men vägen var för lång för Margaretha att till fots framkomma, och att i någon gård vid vägen få häst, att ens för någon mil begagna, var ej att påtänka, ithy att allmogen inga hästar hade.
Ty delta är icke ögonblickets verk, och representationen, som bedömer lämpligheten af dessa vägar i den mån rörelse finnes på vägen, kunde af det varnande exemplet rygga tillbaka för vidare anläggningar. Om en enskild vill inlåta sig i 2 lucraliva förelag, icke börjar han båda på en gång, ulan först det, som lemnar största hopp att återfå det kapital, han derpå användt. Hvad som år säkert, är, icke börjar han med del minst vinstgifvande. Så tror jag vi böra förhålla oss vid valet mellan dessa båda banor. En talare, som förordat anslag till båda banorna på en gång, har sagt, att om Staten kan uplåna 15 milhr R:dr, kan den nplåna 25 rnilhr R:dr. Hade jag befarat, alt sådana satser skulle göra sig gällande, så skulle jag i sanning hyst mycken betänklighet alt biträda förslaget om fondsystemet, ty skola vi konseqvent fullfölja en sådan åsigt, skulle man kunna säga: tål man vid 25 milbr R:dr, så tål man nog 50 rnilhr R:dr. På detta sätt skulle vi kunna ådraga oss en statsskuld vida öfversligaude vår förmåga. Min mening är, all, ehuru fondsystemet blifvit i vårt land infördt, i och för anläggning af jernvägar, vi likväl icke på en gång böra göra det i vidsträckt skala, utan så, att vi kunna hoppas, ali. en gång få denna skuld betald, och derföre tror jag, att vi böra gå försigtigt tillväga. Hvad angår Hr Bildts yrkande af bifall till 7:de punkten, så måste detta yrkande grundas derpå, att den värde talaren fästat sig allt för mycket vid ordalagen i denna punkt. Dessa ordalag äro, såsom Gr. Mörner redan yttrat, origtigt valde. I K. M:s Propos. förekommer icke ett ord om Köping-Hults-banans fortsättande, utan om anläggande af en jernväg emellan Slockholm och Götheborg. Jag förmodar att Hr Bildt, vid närmare eftersinnande häraf, afslår från sitt ifrågavar:de yrkande, och att vi må slippa propos. derpå. Beträffande slutligen frågan om ytterligare undersökningar, så är ju banan emellan Stockholm och Götheborg undersökt.
Frihet i val för sättet att uppfylla desse skyldigheter anser jag vara en rättsfordran, så att det hör få ankomma på Rusthållaren sjelf att afgöra, antingen han vili tillgodonjuta föreskrifterne i de gamla Contracten, eller ingå i de nya vilkor som föreslås; och lärer någon betänklighet härvid så mycket mindre kunna uppstå, som det skiljaktiga sättet att uppfylla Rusthållares åliggande i detta afseende icke till någon olägenhet föranledt, Hvad dernäst angår Konungens Proposition om Passevolance för Indelta Infanteriet, så synes mig densamma vara af mera grannlaga beskaffenhet, då å ena sidan i betraktande tages, att hemmansägaren icke är pligtig, annorlunda än förskottsvis och emot ersättning, lemna matsäck åt sin soldat till regementsmöten, hvarföre likväl nu fordras afgift i penningar; och deremot å andra sidan, genom ett rättvist upptagande af desse afgifter ibland Statsutgifterne, en icke obetydlig tillökning i allmänna utskylderna torde påkallas. För att upplysa de äldre förhållanden, som i detta ärende sig förete, torde det tillåtas mig att, så vidt jag känner, om ifrågavarande skyldighetei's upprinnelse och fullgörande berättelse och omdöme meddela. Allmänna omdömet är, efter min öfvertygelse, missledt, då man tror, att skyldigheten att hålla soldaten på marcher och möten med underhåll eller malsäck är en jordens eller hemmanens ålig - i5o Den i3 Mars f. m. gande ovilkorliga skyldighet. De, som tillhöra jorden, äro endast grundskatten vid hemmanens första skattläggning, bestående i erläggande till Staten, eller dess rättsinnehafvare, af hvar tionde tunna spannmål af hemmanens afkastning samt räntan derjemte, som af Kronoskattehemman utgöres, och Frälseägaren i äldre tider sig tillhandlat. De öfrige åligganden, som hemmanen liu måste uppfylla, hafva under en längre tid erhållit en slags häfd, och ibland dem har man äfven velat räkna hemmanens förbindelser till knecktehåll, som man, vid närmare granskning, olvifvelaktigt skall finna icke vara sammanhängande med jordens eller hemmanens skattläggnings-skyldigheter. Desse skyldigheter hafva först under Konung
I sammanhang härmed, hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet derå, att Formulairen för de ännu bruklige skuldförbindelserne för lån å vågförde effecter utsätta betalningstiden till October månads slut påföljande året, men att E. K. M:s Nådiga Kungörelse af den i3 Februarii i83o, utfärdad, i enlighet med Rikets sist församlade Ständers beslut, innehåller föreskrift för gäldenär, alt årligen föranstalta, det alla hos Banken i Stockholm eller Låne-Contoret i Götheborg qvarliggande våg-attester, som äro utfärdade till och med den i5 November, då all skeppning från vågarne gemenligen upphört, blifva, under samma löpande år, inom den t December, omsatta och förnyade, sålunda, att Banken eller Låne-Contoret tillställes ett af vågbetjeningen utfärdadt ytterligare bevis, sorn, med åberopande af förra våg-attestens numer och datum, styrker, att samma panter äro qvarliggande. Och emedan omförmälde skilnad af femton dagar emellan lånens vanliga betalningstid och afslutningen lör skeppningen medför den olägenhet, att en gäldenär, som inom föreskrifven tid fullgjort sin liqvid med Banken eller Låne-Contoret, men genast vill uttaga våg-attest till ny belåning af den qvarliggande panten, nödsakas att, inom årets utgång och således blott efter omkring 2tne månaders förlopp, åter anskaffa och förete sådant förnyelsebevis, som ofvan nämndt är., hafva Rikets Ständer, till afhjelpande af nämnde olägenhet, beslutat, att betalningstiden, för lån emot pant af effecter å Stockholms och Götheborgs vågar, må utsättas, i stället folden sista October, till den i5 November näslpåföljande året; äfvensom Rikets Ständer förordnat, det skuldförbindelserne för belåning af dvlike effecter i nämnde städer böra erhålla ett tillägg, hvarigenom låntagaren utfäster sig, vid påföljd af lånets utsökning, att iakttaga den i Kongl. Kungörelsen den i3 Februarii i83o, punkten 5, meddelade föreskrift om inlemnande af förnyelsebevis.
Ständers dyrbara lid med någon ytterligare 6ecHcaeion af et ämne, hwilket Uti 1307 ars ckevisions. berättelse, hwakäf er srgn^umt åtföljt StatsUtstottets allmänna betänkande om Riksgälds>Werker, ar sä omständeligen urredt, och bwilket redan tmdergätt Riksens Högloft. Ständers granffning. Stockholm den 16 Mars 1812. Pä Högloft. Ridderffavets Pä Högwördige Präoch Adelns Ledamöters ste-Ständets Ledainö wägnar ters magnar Qäe8 rlc-ming. st 'linZstaclius. Pä Wällofl. Borgare-StanPä Hederwarda Bönders Ledamöters de-Scänders Ledamö wägnar ters wägnar LuZel. ^loti. Ericsson. kröäelius - Ut. Allerödmjukaste lviemonal! Riksens Högloft. Sränders Stals-Utstott hav höggunstigt täckts infordra min förklaring i anledning - ro7S Den 24 Mars. ning af Herr Krigs »Rådets och Riddaren carleson» hos Högloft. Ridderskapet och Adeln den 12 innewarande manad upläste och derifrån lil Högloft. Stars-Urskottet remmitterane lvleinoriäl, hwaruti Herr Krigs-Radet ibland annat be» hagar yttra, ar Herr Krigs-Radet aldrig hörr omtalas Högloft.
Häggström, för utdikningen af Svartbergsoch Nybruks-myrerna i Säfvars socken, emot inbetalning af 5 procent ärligen a ursprungliga lånesumman, 1,500 R:dr, dervid 3 procents ränta beräknas för kapital-återstoden ; hvilken betalningsskyldighet vidtog år 1849, „ sedermera aflidne Postmästaren A. Wall, för sänkningen af Degersjön och Lillsjön i Nysätra socken, emot dito dito. Betalningsskyldigheten vidtog år 1859, „ Expeditionsfogden C. J. Moritz, för utdikningen af sjön Ökvattnet i Skellefteå socken, hvilket lån skall, jemte 3 procents årlig ränta, under 10 års tid från 1851 års början, återbetalas med en tiondedel årligen, Fordringar, grundande sig på Rikets Ständers särskilt meddelade beslut och stadganden: Ilos Hjelmare kanaloch slas sv erks-bolag-, motsvarande beloppet af den för nämnde kanaloch slussverk afsatta repations-fond, bestående ursprungligen af en i bolagets fasta egendomar Stora Wallby och Oppeby intecknad skuldförbindelse å 15,000 R:dr; hvilken fond årligen tillväxer med 5 procent å det belopp, densamma vid årets början utgjorde, - 25,655: 4. 5. Hos åtskilliga Kollektörer vid Kongl. f. d. — Allmän bevillning för år 1850, upptagen till det i då gällande Bevillnings-förord ning påräknade belopp, 1,850,000: efter afdrag af hvad häraf, under samma år, influtit, eller 30,579: 29. 2. j gjg ^qig 10 Allmän bevillning för år 1852, dito dito, - -1,900,000: efter afdrag af hvad häraf, utöfver de af Riksgälds-kontoret med 4,170 R:dr 41 sk. 7 rst. ersatta taxeringskostnaderna inom Stockholms stad, under samma års lopp influtit, eller 23,958:17.11.
Ibland de öfrige, 16 st. till antalet, hafva 6 st. blifvit slutligen liqviderade. Efter den lid, för hvilken i832 års Revisions-Berättelse redovisat, hafva för lagsöknings verkställande blifvit utremitterade 62 st. Odlingslån, af hvilka i3 st. ännu finnas utestående och på laga åtgärd beroende. I afseende å beloppet af ulgifriä Odliugslån och deras fördelning emellan Länen, ifrån denna utlånings början till och med Junii månad innevarande år, få Revisorerne åberopa bifogade Tabellariska Sammandrag (Bil. Litt. A). Enligt Rikets Ständers beslut vid i83o års Riksdag beviljades Landshöfdingen i Wermelands Län, Johan af Wingård, eftergift af allt ersättningsansvar för de af förre Lands-Sekreteraren i berörde Län Lagmannen Kleman, tillgripne och förskingrade medel, så vidt de tillhörde Rikets Ständers Bank och Riksgälds-Contor, samt Statsverket, Tullverket och BancoDisconten, under vilkor, alt Landshöfdingen visade sig hafva inom 5 år derefter till fullo betaldt de, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Utslag den 12 Augusti 1828, rörande hans ansvarighet för Klemans balanee, fastställde ersättningsbelopp åt enskilde och sådane publike Cassör, som icke stodo under Rikets Ständers disposition. Likmätigt Banco-Ulskotlets på grund häraf den 8 Mars i83o fattade beslut, Elef den Summa 4»176 R:dr 44 10 r* för till Carlstads Landshofdinge-Embele afsönde men Låntagarne ej tillhandakomne Odlingslån, som utgjorde Bankens andel af ofvanberörde balancemedel, af hvilken andel Landshöfdingen af Wingård blifvit dömd skyldig att ersätta 2,107 R:dr 24 sk., lills vidare förd inom linien.