Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
General Hellvig, som haft godheten uppgifva till mig, hvad priset för ett pär cavalleripistoler är i Preussen, och det stiger lill 7 thaler 6 å 12 groschen courant, hvilket, då hvarje thaler utgör omkring 5 plåtar, skulle svara emot 35 eller 37 plåtar eller omkring 12 r:dr b:co för elt par pistoler, under det att vår nrmees rusthållare här fa betala och helt nyligen hafva betalt sina pistoler med emellan 20 och 29 r:dr b:co, såsom jag vill 84 Den 18 Mars. minnas. Priserna på elt par Ryska pistoler är, efter den uppgift jan kunnat förskaffa mig, 23 rubel, hvilket gör 12 eller i3 r:dr b:eo för paret. En uppgift på Franska beväringsartiklar, som jag erhållit, är i anseende till priserna högre än dessa, men på långt när icke så hög som hos oss. TJn pistolet de cavallerie, 19 francs 0,4 centimer, således ungef. 18 å ig r:dr Svenskt bancomynt för elt par pistoler. Det är således en högst betydlig skilnad emellan priset på ett par Franska pistoler och ett par Svenska, och priset på de Kyska är ej hälften så högt, som det på de Svenska. Jag lager mig friheten erinra, att delta förhållande ej är så alldeles likgiltigt för resultatet af det hela, och ber alt derjemte få fästa vederbörandes uppmärksamhet på nödvändigheten af alt för framtiden söka åstadkomma de förändrade förhållanden i detta afseende, som kunna gifva mera tillfredsställande resullater af sådana jemförelse!', som dem jag nu anställt. Härvid utber jag mig äfven få tillägga en anmärkn., som nu i ögonblicket framställer sig för mig, nemi. att gevär af 1815 års modell redan befunnits i det tillstånd (j 1 g kanner ej orsaken), att de blifvit casserade oell förbjudna till försäljning med det förordnande att de skulle slopas, d. v. s. förstöras. Vid 1817 års riksdag yttrade K. M. lill R.
Ar nu detta att med kraftigaste ifver ängsligt uppsöka och demonstrera hvaije ignobelt ställe att rätta sig efter vår Frälsares ord och föredöme: Salige äro de renhjertade ?Och att efter dylika oerhörda blottanden af skamlig ' ting, i ofta imperalistisk ton varna » föräldrar och målsmän » att sätta sådana böcker i ungdomens hand, är det att hysa tillbörlig aktning för en sjelftänkande, upplyst publik? Den som skrifver detta har ej äran i allmänhet sympatisera med det s. k. unga Sverge i literärt hänseende. Men äldre personer som hr Wirsén och jag böra i vårt förhållande till ungdomen alltid tänka på det att vi äro äldre. Det var det som E. G. Geijer tänkte på, när han lem-nade Upsala och som på ett skönt, om ojemförlig psykologisk intintet vittnande sätt finnes uttryckt i hans skrifter. Att vara äldre medför ingen rätt att sätta sig upp på en ålderstron. AU ha lefvat, är ingen förtjenst, hur man lefvat reser ålderdomens tron eller störtar den, allt efter detta Awra, på hvilket allt beror. Och må man minnas att detta att synda kan ske på tusen sätt och de finare sätten ingalunda äro rättfärdighetens Herre välbehagligare. Jag anser att det slägte, hvartill hr Wirsén och jag höra, ej har rättighet att döma det nuvarande för strängt Hur lefde vi i Upsala t ex. Visst icke som Johan i hr Strindbergs roman men var det bättre derför att det var finare, var ba-chanalen Gudi behagligare derför att champagne och ej finkel gnistrade i bålen, derför att eleganta, halft cynisk *, helt bachantiska verser kredensade bägaren, att Anakreontiska och Horatianska citat svärmade kring de af » drufvans ljuf-liga saft » tyngda hjeltarne? Hvarför skall det vara så stor skilnad mellan uppfattningen af en latinsk låghet (t ex. Horatii kärlekssånger till sköna unga gossar och flickor) och en svensk, der lasten kanske blott afmålas icke berömmes och påstänkes Eau de Rose.
Hindret skulle nemligen möta ej allenast dem, som utan fog sig besvärade, utan äfven dem, som ville söka rättelse, der olagligheter verkligen förefallit $ och om, såsom motionären åsyftat, den af honom föreslagna borgen skulle omfatta jemväl de löneförmåner, som med den ifrågavarande prestlägenheten vore förenade, under den tid som tillträdet af lägenheten kunde varda genom rättegången angående valet fördröjdt; kunde det verkligen inträffa, att föreskriften om en sådan borgen någon gång afhölle från anförande af besvär, som i öfrigt hade allt skäl för sig. I de fall åter, der endast de kostnader ära i fråga, som med sjelfva rättegången äro förbundne, har uti mål, der borgen för kostnad och skada redan är föreskrifven såsom praestandum, erfarenheten ådagalagt, att parterne af berörde föreskrift ej låta afhålla sig från målens fullföljd; och fä Utskotten alltså vördsamt tillstyrka, all Herr Prosten Helanders oföanberörde motion icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Augusti 1851. STOCKHOLM, tiivcist hos isaac marcus, 1851, » Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Ulsk. Memorial, N:o 48. \ v \:o 48. Auk. till Exp.-Ulsk. d. 2 Seplemb. 1851, kl. II f m. Memorial, i anledning af ålerremiss af Utskottens Betänkanden, N:o 31 i anledning af serskilda motioner om inskränkning uti eller upphäfvande af rättigheten för husbonde alt tilldela tjenstehjon insaga, samt N:o 32 i anledning af väckt motion om af skaff ande af prygelstraffet och andra extrajudiciela bestraffningar inom krigsståndet. Berörde Betänkande!) har Vällofliga Borgare-Ståndet, enligt protokollsutdrag den 22 sistlidne Augusti, till Utskotten återremitterat; men som samma Betänkanden blifvit af öfrige Biks-Stånden godkände, och, jemlikt.
Brunow vår Jägarkedja och med hans vanliga continence repousserade fiendtliga fältvakterne ända tills han af fiendtliga Artilleri-elden möttes. Jag nödgas erkänna att jag icke under kriget förde några anteckningar, emedan jag dertill hade föga tid, men tilldragelserna stå ännu så lifligt för mitt minne, så jag vågar tro, att jag skall göra få misstag, i hvad jag tillåter mig anföra. Jag kunde då omöjligt föreställa mig, att 28 år derefter nödgas uppträda på publicitetens stridsbana, att försvara mina högaktade Förmäns och Anförares ärliga namn och rykten mot en så kallad Religionens tjenare. Ibland Herr Holms domslut och större misstag rörande Alavo-affairen är: att en Bataillon af Savolax Regemente, under Öfverste-Lieutenant Lodes Befäl, på högra flygeln, skulle afgjort stridens lyckliga utgång, är, allt för lindrigt sagt, en osanning. Ryssarnes första ställning var framför kyrkan, med Artilleriet på den något upphöjda kyrkogården. Högra flygeln, stödd emot ett djupt kärr, den vänstra mot en liten sjö nedom kyrkan; i denna ställning fortsattes striden ganska länge, hvarunder Grefve Cronstedt blesserades; men utan någon för oss synbar orsak, gjorde Ryssarne hastigt en frontförändring åt höger, betäckte emot vårt Artilleri, genom några små höjder och brytningar på fältet samt en skogsdunge. Förmodligen skedde denna rörelse på underrättelsen om Brigaden Gripenbergs anryckande på vägen från Töijsä i ryggen på Ryska ställningen. Ryssarnes andra ställning stödde sin högra flygel inpå stranden af förenämnde sjö med centern och Artilleriet i Hörkeläby och vänstra flygeln mot skogen späckad af Jägare. Det var ifrån denna ställning Ryssarne repousserade Carelska Jägarnes anfall, hvilka understöddes af Öfverste-Lieutenanten Lodes Bataillon, som med bajonetten återdref Ryssarne, hvilka redan hade framträngt halfvägs till kyrkan. Här voro Ryssarne ingalunda betäckte af någon tät skog, som Författaren uppger, men Lodes Bataillon blef under detta anfall blottställd för fiendtliga carteche-elden från Hörkeläby, hvarigenom hans förlust blef så betydlig.
Uti en genom Styrelsen för Allmänna Vägoch Vatten-byggnader den 6 sistlidne November till Kongl. Majit ingifven skrift, har Direktionen för Carlstads Hamnoch Kanal-Bolag, under åberopande af nämnde stads betydligt tilltagande trafik, i underdånighet framställt behofvet af en utvidgad och förbättrad hamnanläggning derstädes, samt af Statens medverkan för detta ändamål; i hvilket afseende Direktionen i underdånighet anfört: att, enligt utdrag af uppbörds-journalerna, hamnoch sluss-afgifterna i Carlstad under de första fem åren, eller 1839—1843, efter anläggning af hamnen vid Kanikenäset’ och dess öppnande till allmänt begagnande, utgjorde sammanlagde endast 18,785 Ridr 11 sk. 8 rist., men att rörelsen derstädes sedermera så tilltagit, att samma afgifters belopp för åren 1851 —1855 uppgick lill 35,664 Ridr 34 sk. 1 rist.
~kvallstiinmeii », 7-8 e. m., den enda tiiunie på dagen, då eleven snmtic2igt får syssla med liandarbete och Iiöra läsas eller berättas. wICvallstimmenw har den diibbla uppgiften att verka uppfriskande samt att vänja den unga kvinnan vid den för allmogens döttrar, s v h a konsten att p&amp; en gång syssla med ett enkelt arbete och fiista iippmärksamlieteii vid det eller som läses. Resultatet Iiaraf är! a t t i s. k. ~folkl~ögskolekretsar~ i de Iiein, livilkas barn gatt i folkliögsk~lan, ej sällan förekoninier högtlasiiing om aftnarna sasoiii ett uppfriskaiide fainiljenöje. Undervisningen i svenskch spiiket åsyftar att lara eleverna a t t lasa viil högt såväl vers som prosa, väl uppfatta inneli %llet samt nagorlurida felfritt skriftligen uppsatta sina tankar. Utom vanlig rattstafning f % de därför flitigt öfva sig ' i författaiidet af sin&amp; uppsatser, huf viidsakligast i brefforin. Niist gåfvan af en frisk själ star närmast i varde gafvan af en frisk kropp. Htilsolti~.an är ocksh ett af den kvinliga folkhögskolans viktigaste äinnen; det ar på en gång praktiskt nyttigt och i högsta måtto tankeväckande, och det Bidrager i förvånande grad att rycka ' iipp ocli intressera afven de vid all tankeverksainliet inest ovana. Fru H. Holmström på Hvilan i Skåne liar vid ctt tillfälle p % följande satt skildrat Iiuru detta äinne läses där: underv vis ni ii gen har liaiicllat om människokroppens byggnad, Iialsovård, nggot sjiikvird, något kemi ocli fysik, i synnerhet med hansyn till den liusliga ekonomin; dessutom hafva Iiållits lektioner om födoiimnenas beståndsdplar, saiiimansättning, tillagning och förvaring, om tviitt ni. m. och de .senare åren äfven. något om nijölkliushållniiig.
189 att för min del fatta, skall horo på den utredning, som under denna öfverläggnings förlopp kan inför R. o. Ad:n af denna frågas ställning varda afgifven. Mitt slutliga votum inskränker dock uti ingen mån min utsagda mening om det sätt, hvaruppå denna angelägenhet varit handhafd, och hvilket synes mig ingenting mindre än tillfredsställande. Frih. Klinckowström: Det märkliga förhållande, hvarom denna punkt handlar, vidrör 2:ne vigtiga principfrågor. Den ena är, att Regeringen genom att utgifva en pension två år innan R. St:r kunnat derom uttala sig, och att anbefalla Stats-Kont. att tills vidare förskottera dessa medel, vidtagit en åtgärd i tydlig strid mot 64 och 65 §§:na R. F., hvilka innehålla, 64 §: »Så väl Rikets ordinarie Statsmedel och inkomster, som hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extra ordinarie utlagor eller bevillningar till Statsverket af R. St:r anslås, vare under Konungens disposition, att till de af R. St:r pröfvade behof och efter den upprättade Staten anordnas.» och 65 §: »Dessa medel må icke annorlunda användas, än faststäldt blifvit; varande Stats-Rådets ledamöter ansvarige, om de låta afvikelse derifrån ega rum, utan att till prot:t föreställning deremot göra, samt anföra hvad R. St:r i denna del förordnat.» Det synes mig klart, att R. St:r icke hafva kunnat anslå medel till pension åt enkan efter Exped.-Sekreteraren Richert, ty lian var icke död då sista statsreglering skedde, och likväl hafva af Statens medel 6,000 rdr för detta ändamål blifvit använda. Den andra principfrågan är, att genom denna K. M:ts anordning, såsom en talare redan yttrat, enkan fått på liand att erhålla en pension af 3,000 rdr. Om R. St:r eftersläppa sin rätt att bestämma pensioner, så blifva de af med ett vigtigt prerogativ. Det har icke hittills funnits någon annan myndighet, sorn haft denna rättighet, och den bör äfven fasthållas.
Visserligen hitföras och försäljas många kreatur ifrån Södermanland och Nerike under de årliga marknaderna, samt mycket smör ifrån Dalarne och Helsingland, men deremot är, genom den lättade ångbåtskommunikationen, afsättningen å färskt smör och färskt kött, och från Arboga i synnerhet, med seglande fartyg, försäljningen på mjölkande kor ganska betydlig på Stockholm, så att man måhända kan anse värdet af de ladugårdsprodukter, som utföras ur Länet, kunna någorlunda motsvara dem, som hitföras från andra Län. Hästafveln kan anses stå ungefärligen på samma punkt som de föregående åren. Likaså fårafveln, som endast underhålles för de årliga behofven af slagt och ull för hvarje hushålls behof och till obetydlig afsättning i städerna. Svin finnas på några ställen af goda racer, men mjeltbrand har gjort mycken skada på delta djurslag. Angående bränvinsbränningens gagn för boskapsskötseln äro tankarne inom provinsen ännu ganska delade, dock synes den meningen allt mer och mer få öfverhanden, att det gagn, ilen kan lemna, för densamma icke motsvarar de olägenheter och kostnader, som med bränvinsbränning äro förenade. Westmanland har, i synnerhet i Bergslagsoch Bruks-distrikterna, betydliga skogar. Med undantag af trakterna närmast kring Mälaren, der ek och några andra ädla trädslag växa, bestå de i allmänhet af tall, gran, björk och asp. De enskilda skogar, sorn icke tillhöra Bruk och större egendomar, missvårdas till största delen, dels genom en vida större årlig afverkning än återväxten, dels ock genom det sätt, hvarpå det afverkade uttages och hvarigenom 12 ålerväxlen antingen skadas eller åtminstone icke befordras. På några Bruk och egendomar är deremot ordentlig skogshushållning införd, åtminstone sådan, att averkningen icke öfverstiger återväxten. Allmänningarne inom Länet äro 10 och innefatta en areal af tillsammans omkring 24,000 tunnland, mossar, kärr och impedimenta deruti inberäknade. På 3 af dem är reglerad hushållning införd. Med undantag af en äro alla de öfriga väl behållna, för olofliga tillgrepp någorlunda fredade samt bärande både mogen och tillväxande skog, dock så att en ännu är fredlyst och ställd pä tillväxt.
Utlåtande icke medföra hinder för granskningen af Statsoch Banco-Utskottens öfrige, rörande FinanceRegleringen, afgifne Utlåtanden, ansåg Herr LandtMarskalien sig likväl, enär en Ledamot begärt att med pröfningen af förevarande Utlåtande kuni de tills vidare anstå, böra inhemta Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida Ridderskapet och Adeln fann nödigt, att Utlåtandet, i anledning häraf, borde ytterligare hvila på bordet. Ropades Nej. Gerr Grefven och LandtMarskalken hemställde derefter, om Ridderskapet och. Adeln ansåg de vid Statsoch BancoUtskoftens ifrågavarande Utlåtande gjorde anmärkningar föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt - Den 19 Julii /. m, Marskalken gjorde proposition till bifall af Utskottens utlåtande. Sopades starka Ja jemte några Nej. Herr Grefven och LahdtMarskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej propositionen blifvit af IGdderskapet och Adeln bifallen. Herr Grefven och LandtMarskalken tillkän. inagaf att Plenum komme klockan 5 i eftermiddag att fortsättas. Företogs till pröfning Stats' och BancoUtskottens den 21 sistledne Junii, under N.-o 25, afgifne, samt den 28 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande angående sättet för bestridande af de penninge - anslag till allmänna arbeten och företag, hvilka Rik» sens Ständer kunna vid denna Riksdag finna skäligt besluta, samt hvad som möjligen kart brista 1 de tillgångar, söm kunna utses såsom fond för mindre creditivet. Grefve von Schverin Fredrik} Bogislaus: ari* förde skrifteligen j (Se Bilagan N:ö 2.) Herr Berghman, Ambrosius Magnus:
Antoge man nemligen, att vid hvarje ting förekomma blott 100 mål, hvilket belopp dock torde understiga medeltalet, som borde af landstingsrätten pröfvas, så utgjorde antalet af de mål, som denne domstol, der 10 domsagor hörde till dess domkrets, hade att, efter hvarje tingstur, afgöra och expediera, 1000, obe räknadt de mål, som skulle instämmas omedelbart till landstingsrälten, inför hvilken dessa mål skulle från början handläggas; allt detta, jemte pröfningen af alla redan meddelade utslag öfver invändningar och frågor i rättegången, skulle, efter Justitie-ombudsmanncns förslag, verkställas på den korta tidrymden af tio veckor. Men dertill fordrades, serdeles om i betraktande toges, att denna domstol blefve enda instans med undantag af högsta domstolen, (lere gånger så lång tid, hvilket åter vållade en oupphörlig tillväxt på oafgjorda mål, enär domstolens ledamöter, hvilka dessutom skulle sysselsättas med brottmålsransakningar, ej finge fortsätta tills alla målen blifvit afgjorde och expedierade, utan måste, då terminen för ytterligare ting infölle, begifva sig ut i hvar sin domsaga samt hålla ting och då samla nya ämnen för landstingsrättens verksamhet; och fara är derföre att större skäl till klagan öfver långsamhet med rättegångars afslutande än nu är för handen, skulle uppstå med en sådan organisation, som den ifrågaställde. En dylik klagan skulle, enligt Justitie-ombudsmannens plan, dock förekommas genom instansernes minskning till två, eller blott en öfver landstingsrätten; men vore en sådan minskning välbetänkt — skulle den gillis af folket eller kunde den ens ur rationell synpunkt försvaras? Efter det vadeeller appellationsinrättningen i Sverige fått sin utbildning utgjorde instansernes antal tre. Genom Högsta domstolens införande ökades emedlertid antalet till fyra; men med Lagmansoch Kämners-rätternes indragning återstäldes det fordna förhål - Lag-Utskottets Uttänkande JV:o 25. 15 landet; och vi hafva åter tre instanser, eller det antal Sveriges lagstiftning af ålder antagit såsom nödvändigt för en noggrann pröfning af rättegångssaker.
Jag börjar med hvad som rörer försvarsverket i allmänhet, eller Krigs-collegii afdelningar. Nuvar. riksstat anvisar för försvarsverket i allmänhet, eller Krigs-collegii afdelningar, under de sednare 10 åren, en summa af 696,000: Konungens nåd. propos. äskar en tillökning af 69,000: 765,000: — H. StatsUtsk. har deremot föreslagit en nedsättning å anslaget — till belopp af 29,333: 16. — samt afslyrkt den äskade tillökningen, hvarigenom staten skulle blifva 666,666: 32. och således 98,333: 16. min - Den 7 Ma j' e. m. 361 mindre, än sorn af Konungen för behofven ansetts nödvändiga. Till stöd för denna betydliga afkortning ur. åberopadt collegii förslags-budget för åren 1840—44/ bvaiuti Utsk. trott sig finna, alt den ”upptager måteriel-köstnader för ”bevär.cs-exereisen, hvilka, såsom hänförande sig till ett af ”Konungen icke gilladt alternativ för reglering af denna ”exercis, icke allenast med en årlig utgiftssumma af 27,358 ”r:dr ir sk. öfverskjuta det anslag, som erfordras för den ”exercis af 21 dygn, sorn af K M. ansetts böra äga 111111, ”utan jemväl med ett belopp af minst 60,000 r:dr böra an”tagas öfverskjuta det å collegii nuvar. stät tillgängliga be”liofvet för exercis af 12 dygn, hvartill Utsk. tillstyrkt R. ”St. alt bevilja anslag.” Förhållandet är likväl, alt K.
Det är ej fråga om, att utdela till samtelige Stånds Ledamöter, utan blott till Utskottens Ledamöter. Den 59 November f, m; 6S5 TJerr von Ha rtmansdor ff: Jag tror det vara mindre tjenligt, att vid slutet af Riksdagen utdela exemplar af ett Bihang, som då ej mera behöfves. Mig 'synes det mera i sin ordning, att göra det vid början af ett kommande Riks-Möle, Herr Grefven och Landt-Mar^ sk al ken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Stats-Utskottets Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Nej, I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt-Mars kalken gjorde proposition lill bifall af berörde Utlåtande; hvil* ken proposition med Ja besvarades. Då nu å nyo föredrogs Förstärkta Stats-Utskottets den dennes under N:o 625 afgifne, samt den 27 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, rörande Tull-Bevillningens utgörande; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial borde till BeviliningsUtskottet öfverlemnas. Föredrogs å nyo och bifölls Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeco - 686 Den 29 November £• mi nomieUtskottens den 21 dennes' under N:o 59 afgifrie, samt den 25 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, med förslag lill Reglementariska föreskrifter, vid den föreslagne och till en del gillade Tariffen för Tull-Bevillningens beräkning å inkommande och utgående varor. Föredrogs å nyo , och remitterades] till L'a g-Utskottet: Herr Rosenblads, Bernhard, den 25 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående ändring i 9 Cap. 2 §. IdandelsBeiken.
Och, fram på ljusa stigar minnen skrida, betvingade af lösta toners ström, han ser sig svärma vid sin makas sida och drömma om sin ungdoms kärleksdröm Och tankar, känslor bära högtidskläder, och. ingen timme är på njutning tom, det skimrar af brokad och gyllenläder, det doftar Yår och snöar äppelblom. Öch lusWd brinner klar i Yägglampetter, när vinterkvällens köld i knuten slår. jVted bjällerklang utöfyer vida slätter en lustig karavan mot godset går. 3 spännhalsduk, i frack.ar och robronger det frälse blodet släpper gäcken lös, och, godsfrun sjunger gammalfranska sånger, och epigrammer öfyer maten strös. Så väfver till takten fast minnet af skymning det lyser sina yackra klaverets mönster melodi; genom salens böljar sol i gubbens fönster, drömmeri. pär står han ung och käck och högyälboren. jVIånn ' Jo och, bröllopsklockan Yisst — brudens det är ej hans öra hör? en ljuflig kyss på nytt dag hans om Yåren mun berör. Ernst Högman. - J hsrrgårdssal m e d gammaldags möblering r^laveret blottat sina gula tänder, baronen tagit plats i karmad stol, och husets dotter, ljus som Sveriges lin, på Yäggtapetens blommiga schattering nu låter adligt smala jungfruhänder än dröjer kvar en stråle a / tonsol. ur instrumentet locka melodi ' n. (Illustratör Gerda Tirén) 422 IDUN orrrcm. M eningen hade varit att man skulle ha en liten munter middag. Sällkapet var passande valdt. T v å glada fruar utom värdinnan, deras likaledes glada män, värden själf, en gemytlig medelålders man, och dessutom ett par särdeles trefliga ungherrar, som voro kända för att kunna sprida gask öfver ett samkväm. Men så kommer precis en halftimme förrän dinern skulle serveras fruns i huset vördade och värderade gamla moster, änkefru Adelmark från Mariefred, på besök, enkom inrest till hufvudstaden för att bereda sina släktingar en glad öfverraskning.
Äfven tyckes Victoria Benedictsson ph det ' önlinaste varit fästad vid denna sin nara anförvandt, och om inaii i brefven till A.xel Limdegard och andra litterära personer först acli friimst återfinner författarinnan, den begifvade, logiskt och klart tänkande och resoiinerande Ernst Ahlgren, si aterspegla dessa iitgjiitelser till en älskad syster helt den li,jai.tevarma, sjiilf~illa Itvinnan ocli människan, Victoria Benedictsson. Ur det1 vidlyftiga brefsamlingen, soin blif vit ställd till vårt förfogande, liafvn vi endast utvalt det, som kan vara belysande för den boimtgc2ngaa förf attarinnans personlighet. I en förtrolig korrespondans inellaii tvenne systrar förekommer naturligen så mycket af ren privat iiatiir, fniriiljenotise!, detaljer rörande Iivnrdagslifvets förliållanden, som för en utanför stieiicle ej kan vara af något värde. En sträng gallring, iifven betingad af v h t knappa iitryinnie, liar &amp; ledes varit af nöden. S t t det dagliga lifvets vanliga små fröjder och sorger, som s&amp; ofta utgöra en kvinnas hela värld, aldrig upptogo stor plats i. Victoria Benedictssons lif, framgår dock pA. ett omisskännligt satt af alla dessa bref, afven om boii däri aldrig uttalar sig ringaktande eller underskattande oin de sysselslttningai. och intressen, som vanligeii ligga inom en hiismoders verksamhetsområde. Nar hon skrifver till denna syster, som hon vet förstår henne, dröjer hon ej länge vid livardagslifvets små händelser, det ar snarare sitt inre tankelif 11011 redogör för ocli det ar därföre dessa bref vii1 kunna betraktas soin nya viirdeiika blad i Ernst Ililgrens lifshistoria, fogade till deni som redan äro kanda. J:: I: Det torde vara obeliöfligt att liar vidröra Victoria Heiiedictssons yttre lefnadsoinstandigheter.