Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. fattade beslut, som, derest sådana omständigheter inträffade, såsom t. ex. cholerans utbrott och Wenersborgs eldsvåda, detta tillintetgörande skulle kunna komma att rubba sjelfva grundprincipen för Bankens rörelse. Att således något beslut måste vidtagas till förstärkande af fonden för en rörelse, som R. St. godkänt, är oundvikligt, så vida man icke vill, att denna rörelse på 6 månader skall upphöra. I närvar, ögonblick finnes ett deficit af 285,000 r:dr. Att vi icke kunna vänta några insättningar i stort säger sig sjelf, då här finnes en ganska solid cassa, sorn upplånar mot 5 proc:s ränta; hvadan följaktligen alla de, som äga rättighet att insätta i denna cassa, helhe taga 5 proc., under tillgodonjutande i öfrigt af enahanda fördelar, än 3 proc. hos oss, hvilket förhållande äfven gjort, att de smärre insättningar, som skett hos oss, snart blifva uppsagda. Yi skulle således efter bokstafven i detta utlåtande blifva tvungna att genast, eller senast i April månad, börja en indragning af liandelsdisconten, ehuru den redan under loppet af förra året blifvit indragen med 25 proc. Bancoslyrelsen borde hafva förtjenst af, att denna indragning utan afsaknad kunde ske; men skall rörelsen sakna denna lånetillgång ända till 1 Oct., så vågar jag icke svara för, att icke förlust kan uppkomma för discontverket, förenad med känbara olägenheter för det allmänna. Jag väntar mig den invändning, att Stats-och BancoUtsktns betänk. N:o 5o tillstyrker R. St. att uti und. skrifvelse gifva K. M. tillkänna, att, då lån för liandelsdisconlerna komma att upptagas, något hinder icke möter derför, att, i händelse K.
Men jag anser mig för denna höga Auetoiitet hy; . och ådagalägga den största vördnad och tillgifvenhet, då jag yttrar mig så , som mir. pligt äskar. Dessutom hyser jag den öfvertygelse, att det äfven vid nästkommande Riksdag är för tidigt , att i ämnet fatta ett difinitift beslut, och yrkar af den^ ra ors^k, att Coustitutions-Utskottets betänkande nu må bifallas. H.rr Hjerta: jag tror för min del, att ordet afstyrkande i 50 §. Regerings-Formen orätt inflytit. Jag anhåller få fästa uppmärksamheten å hvad följden skulle blifva, om 56 §. ansågs för den enda rätta. Då skulle ConstitutionsUtskottet förmeaelst afslag , beständigt stå emellan Konungen och Folket. Just derföre är det sagdt i 81 §. att , äfven när Utskottet afstyrkt ett förslag, kunna Riksens Ständer förklara, att de vilja deröfver besluta , sedan detsamma hvilat. Jag tror det således vara bättre att hålla ig till 81 §• Då dessutom Brödrafolket har sin Högsta Domstol på samma sätt, som Kongl. Majit vill hos oss införa, anser jsg det vara så mycket angelägnare, att nu icke besluta afslag, utan målets hvilande till afgörande vid nästa Riksdag. Friherre /Vrangel, Henning: Jag hade ej ämnat yttra mig i detta ämne, om jag ej hört opinionen vara delad, i afseende pä nyttan af Konungens delaktighet i Högsta Domstolens göromål. Såsom bosatt i en aflägsen Frovins, kan jag intyga att allmogen sätter ett högt 33* Den 5 September /. rn. värde på, att veta Konungen deltaga i dessa beslut, och att i samma ögonblick, detta upphörde, skulle folket anse Staten vara nära sin upplösning. Väl inser jag , att principen om domaremaktens fullkomliga oberoende är rigtig; men opinionen är deremot stridande, och det vore derföre vådligt, om Konungen upphörde att i Högsta Domstolen äga säte och stämma. I en tidpunkt, då jag anser alla hastiga ombyten vara afgjordt skadliga, tror jag det vara bäst att bifalla ConstitutionsUtskottets Betänkande.
Sin höga uppmärksamhet oell dervid Nådigst taga i betraktande de för handen varande förhållanden, samt de i öfrigt talande skäl för Hernösands Stifts rättighet att behålla ifrågavarande spanmål, och i Nåder medgifva, att densamma derefter kunde komma Hernösands Stiftskyrka till godo. Ofver denna Rikets Ständers underdåniga anhållan hördes samtlige vederbörande; hvarefter Kongl. Maj:t, under den 11 October 1843, förklarat, att Kongl. Maj:t, som ansett några nya skäl icke hafva blifvit anförde, hvilka kunde föranleda till ändring i Kongl. Majrts under den 17 Mars 1824 och Stalssamt Allm. Eesv.- och Ekon-Utskottens Utlåtande, 1\:o 12. 5 den 13 Mars 1835 i frågan meddelade Nådiga beslut, funnit godt bibehålla Domkyrkan i Upsala vid dess i berörde hänseende af ålder innehafda rättigheter. Efter noga öfvervägande af allt detta, hafva Utskotten ansett sig böra instämma uti den åsigt, i afseende å den ifrågavarande Domkyrko-spanmålen, som Rikets Ständer vid trenne Riksdagar redan uttalat, eller att det både med rättvisa oell billighet öfvérensstämmer, att Hernösands Domkyrka må få åtnjuta denna spanmål. Till de skäl, sorn derför af Rikets Ständer förut blifvit anförde, kan nu läggas det: att Hernösands gamla kyrka blifvit raserad oell byggnad af en ny pågår; att, enligt Utskotten meddelad underrättelse, utom kyrkans under en lång tid hopsparda medel, till nybyggnaden åtgått 20,000 R:dr, hvarförutan ett lån för ändamålet blifvit hos Rikets Ständer begärdt, till belopp af 40,000 R:dr; och att den enda säkra inkomst, kyrkan numera har, sedan en del af de åt kyrkan anslagne 70 tunnor spanmål åtgår till en serskild synodal-byggnads underhållande, utgör endast 33 tunnor i V4 kappe korn.
Det är kanske inte så många vackra dagar kvar nu... Och i eftermiddag är du ju bortbjuden. Professorn var redan långt förbi dem, då Tomas såg honom växla en knapp hälsning med en kortväxt herre i rutig sommarkostym under den uppknäppta överrocken. Tegelhandlaren... Kände också fadern honom? I nästa ögonblick hälsade också löjtnant Gabel på samma herre, och därefter var det Tomas' tur. Tegelhandlaren smålog förbindligt diskret, då han besvarade hälsningen; han tog likväl icke cigarren ur munnen. Vem var det? frågade Märta. Det var en av mina förra lärare, svarade Tomas. Det är en skicklig matematiker, men han är mycket disträ. Eljest skulle han troligtvis ha tagit cigarren ur munnen, då han hälsade. Solen brände på trottoaren. De gingo över gatan och kommo in i alléerna, där lindarnas grågula löv dansade kring deras fötter. Häradshövding Ratsman gick förbi i en av sidoalléerna; han vände bort huvudet och hälsade icke. Tomas hade förut hyst en oförklarlig antipati mot honom, men sedan han nu visste, att Ratsman en dag i juli hade fått en korg av Märta, kände han nästan ett slags vänskap för honom. Det var också i alla hänseenden en korrekt och behaglig man. Vi ha otur i dag, anmärkte Märta. Eljest gå vi ju nästan aldrig och promenera tillsammans, och så möta vi just i dag alla våra bekanta, den ena efter den andra. Vi måste gå på några vägar, där ingen ser oss. Hon hade knappt talat ut, då Gabriel Mortimer gick förbi dem; han var på väg till sitt ämbetsverk. Han hälsade halvt förtroligt, medan han betraktade dem med en på en gång leende och svårmodig blick ur sina kupiga, närsynta ögon. Om vi skulle fara ut till Drottningholm, föreslog Tomas. Där bör vara vackert en sådan dag som denna. Och vi behöva inte vara rädda att träffa några bekanta, nu sedan alla sommargäster ha flyttat in. Ja, Drottningholm... Där är vackert. I parken, vid svandammarna... De hade kommit in på en av de sidogångar, som föra till Molins fontän.
Örn, emot all förmodan, Restantier a Krono - Ut?agorne i nägon Socken bleswe, äligge Landshöfdingen dä art genom Krono, Belieningen i Laglig wäg dem lndrifwaz förmodestgen ffulle ingen Socknebo för ett sadant uppböedsswar fordra arswode, men betalningsför twänne ffjutshästar til! relorne ffulte för hwmje af Uppbörds» männen af Sockne ester Korko-Cafran utgä och Uppdördsmännen ffulle under deras förrättning njura lika ffydd med Krvnv-Betjcning. Herr Profchoren Doctor Uaxe och Herr Handelsmannen Uoogl, nrän Halmstad, instämde i Herr Grefwens och Ordförandens osman intagne ffnfreliga yttrande, samt Herr Lcwmannrn Grefwe c^llenboi-Z i ben dei deraf som rörer ridel', för Uppbörden. Ot Lupra. Ux pro:oeol!ci U. 6. Ingman. Utdrag af Protokollet, hällik j Riksens Hvglost. Ständers Bewitlnings - Utffatt wid Riksdagen r Stockholm ben z l DDä Bewillnings-Utffotttt nu före» haft titl granffning Tredje Ärticlen af Bewi>lning6» Förordningen om Taperlnggr och Andrius* sökan» dr zz6 Den 5 Jamrarri. de deri sä wäi stnn om uppbörden och redogörelsen, inlemnade Herr Lagmannen Greswe (selienbor^ säljande ffrrsttiiga unjörande: Dä med erkännande ss den utmärkta sorgfällighet, hwanned delta wigkiga ärende blifwit af Högloft.
Uplästes och gödkändes följande voter.-propos.-. »Den, som bifaller StatsUtsk:ts uti 12:te punkten af Betänk:t N:o 84 gjorda hemställan, att för Indeldta Arméens vapenöfningar måtte anvisas ett reservationsanslag af 650,000 rdr, röstar da; den det ej vill, röstar Nej; Yinner nej, bifaller R. o. Ad. nämnde hemställan, med den förändring, att ordet »reservationsanslag» utbytes emot ordet »förslagsanslag. Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 56. Nej — 7 6. 13:de puukten, Konungens värfvade HussarEegemente, Mom. litt. A. Utsk:t8 hemställan bifölls. Mom. litt. B. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag anhåller att med några ord få utveckla denna min motion. Hvarje kompani-, batterieller sqvadronsehef i värfvade arméen har f. n. 2,400 rdr i lön; endast ryttmästarne vid Konungens värfvade HussarRegemente få åtnöja sig med 1,600 rdr. Kan detta vara billigt? Ja, säger Utsk:t, ty K. M. skulle i annat fall för dem begärt förhöjning. För min del tycker jag att K. M. haft 2:ne goda skäl att icke framlägga ett sådant förslag. Det första en aktningsvärd önskan att så mycket som möjligt inskränka utgifterne under en brydsam penningeställning. Huruvida StatsUtsk:t fullt upfattat denna K. M:s grannlagenhet, vill jag lemna åsido. Det andra skälet är at-t, då K. M. vid sednaste Riksdag sjelf föreslog dessa 1,600 rdr för sqvadronscheferne och R. St:r biföllo denna begäran, så förefaller det verkligen omöjligt att Regeringen vid Riksdagen derefter skulle kunna ingå till R, St:r och säga: vi misstogo oss förra gången, ge oss 33Va % utöfver hvad vi då begärde. Om således K.
Med detza tänkesätt om nuwarande Regeringsform, wore det för Hans Kongl. Höghet en tillfredsställande - Den 8 Maj. *4Z ställande pligt at förena proportionen om en annan: det wore i sädaut afseende som Hans Kongl. Höghet till Riksens Ständers egen öfwerläggning och noggranna pröfning öfwerlemnade, ätt om den nya Regeringsformen öfwerenskomma, hwars af Konungen och Stander antagna grunder borde blifrva. at bewara allmän och enskildt säkerhet och ägande rätt, Riksens Ständers fri - och Rättigheter, Swensta Folkets owilkorliga sjelfbestattmngsrätt, allmänna medlens ordentliga förvaltning, Konungens Rädgifwares billiga answarighet, Domare-ämbetets helgd och oberoende af Högsta Maktens godtycke, samt skrif - och tryckfrihetens lagbundna, men til alla grenar af allmän nytta sträckta utöfning. Dä detta wigtiga ämne öfwerlemnas till Rik ens Ständers granskning och bepröfwande, wore deraf en naturlig följd, at den del af nuwarande grundlagar, som strider emot en sadan deras ätgärd, til närvarande fall ingalunda kan lämpas, utan wore det Riksens Ständers rätt att deröfwer fritt och obehindradt rädflä och öfwerenskomma, samt deras gemensamma resultat till Kongl. Maj:ts pröfning och ^notion öfwerlemna. Hans Kongl. Höghet wore ingalunda sinnad at yttra sig, hwarken öfwer sättet eller tiden af Riksens Ständers öfwerläggningar i denna granlaga fräga; men borde rrindra Riksens Ständer, at i nuwarande wädliga belägenhet, i det krgstillständ hwaruti Riket befinner sig med flera Makter, och deribland med grannar, hwilkas försökta inflytelse i Sweriges inhemska angelägenheter wära häfder nogsamt bewittna, det icke torde undfalla Riksens Ständers eget uplysta nit, huru nödwändigt det är at, sa skyndsamt affluta detta ärende 7 som 50 Den 8 Mår som detsammas wigt och egenffap ! öfrigt medgifwa kan.
Skrif velsen ankom, gjorde jag en motion, i hvilken jag sökt träffa samma ändamål som den: att till sedernas bevarande nödvändigt fordras brännvinsbränningens inskränkning; men i hopp, att det ej må anses förnärmande mot K. M:s Skrifvelse, åt hvilken jag egnar all undersåtlig vördnad, får jag hemställa, om ej det åsyftade ändamålet snarare vunnes med endast fyra månaders brännings tid, som jag tror vore till jordbrukarens egen fördel, emedan en större tillverkning, som naturligtvis åstadkommes under en längre tid, skulle minska priset, och just den ringare tillverkningen verkar den fördel, att varan blir bättre betald. Emot den siste Talarens yttrande torde det tillåtas mig göra några erinringar. Jag lemnar full aktning åt andras öfvertygelse, om än den är stridande mot min; men jag hoppas, att man äfven gör afseende på denna, då den stödes på skäl. Jag vill ej ingå i undersökning om fabriksbränningens fördel framför husbehofsbränningen i oeconomiskt afseende, ej heller i anseende till den orimligt höga beskattningen. (Jag menar härmed endast, att den är orimligt hög i förhållande till mitt begrepp om saken, ej till de grunder, Talaren antagit). Jag vill blott nämna, att jag hindras instämma i hans åsigter af den sanning, som jag tror bevittnas af alla från landsorterna här närvarande, att nemligen en sak kan hållas för rätt i oeconomiskt afseende och vara orätt i politiskt. Jag tror det vara en politisk förvillelse, om man förbjuder brännvinsbränningen eller belägger den med så höga skatter, att den snart förbjuder sig sjelf. Jag tror detta vara vådligt, emedan allmänheten ej skulle dröja att finna det vara endast ett förbud, men hvartill man ej kommit directe, utan genom omväg; och harmen deröfver skulle säkert öka lidandet. Frih. Palmstjerna: Det är ej mitt handlingssätt att genom omvägar, utan öppet, söka målet. Detta vinnes, tror jag, genom en ändamålsenlig beskattning på brännvinsbränningen och genom förminskning i grundskatterne, hvilka, efter hvad hvar och en känner, nu icke stå i samma förhållande till produetionen som på den tid, då de reglerades.
— Jo-o du, Anna, han knep hårdt ihop läpparna och tog hennes hufvud i sina händer, släppte det åter — började gå af och an som fylld af något ända till brädden. — Jo-o du — sämre är det inte! Såg du inte på svenska taflorna — hvad? Förstod du icke, att det är något nytt, något alldeles nytt, som arbetar sig fram därhemma, och min väg ha de slagit in på. Det var styft det där — men jag skulle gjort det finare än någon af dem — fa-an ja, något helt förstår du — som en enda ton, en enda färg midt i färgerna, ja det var mina grepp det där. Han blef tjock i halsen, ögonen vattnades, läpparna darrade, rösten bröts. — Flickan min! Handlöst kastade han sig ned på golfvet och lade hufvudet i hennes knä. Han grät så våldsamt. — Men Nils, ropade hon uppflammande, skall du gråta åt det? Måla då igen, vet jag! Ska’ vi resa hem? eller kan du inte begagna, dina studier hemifrån, de äro ju modärna då — det är ju utmärkt! Han skakade på hufvudet. Så lyfte han långsamt upp det, men satt kvar på golfvet och sade i lugnare ton: — För sent—ja, jag hade velat göra det styfvare ändå, jag — men det var också något i de där sakerna som jag inte kan få — något ungt — något som aldrig lefvat i mig, som jag inte har, ser du. Där stod det friskt och färdigt — mindre kanske än hvad jag drömde om men ändå mer — nej nu är jag för fattig i själen för att kappas med dem — jag skulle gå på sned om allt här i världen — det var mitt öde det. — Äsch, bet hon af hänsynslöst, om det bara vore jag! Du måtte väl kunna försöka! — Hvad tjänar det till, då alla gått förbi mig. — Kanske du har, hvad de inte ha. Han svarade icke. Hans vemod fördjupades, hans ögon stirrade drömmande in i ett hemlighetsfullt dunkel, hvarur han icke mäktade lösrycka sig. Hvad var han, hvem var han egentligen? Ville han kunna eller ville han icke, och var det omständigheterna eller han själf som —? Hvem kunde säga det ... Något, hon aldrig känt, reste sig inom Anna.
1 afseende härå får Utskottet upplysa, att Kongl. Majit, under den ö December 1823, i anledning af åtskilliga riksdagsfullmäktiges för allmogen uti Skåne, Hallands, Blekinge och Bohus län gjorda underdåniga anhållan, alt Danska regeringen måtte anmodas till Sverige öfverlemna de nämnda landskap rörande handlingar, på det desamma vid förefallande tvister och rättsfrågor kunde i svenska riksarkivet vara att tillgå, i nåder förklarat Sig icke å ifrågavarande ansökning kunna göra annat afseende, än att Kongl. Maja, uppå enskildes anmälan om behofvet af dylika handlingar i något bestämdt uppgifvet ämne, vill, genom Dess beskickning vid Kongl. Danska hofvet, bereda dem utväg att af desamma, om de der finnas, undfå del; samt att Kongl. Majt, under den 16 Oktober 1844. i anledning af Ista Landtmätaren i Malmöhus län L. B. Falkmans, af Öfver-direktören vid landtmäleriet i underdånighet förordade, underdåniga framställning i samma ämne, i nåder förklarat Sig icke anse lämpligt att nu efter så lång tids förlopp affordra Kongl. Danska regeringen de ifrågavarande provinser rörande handlingar, hvilka til! följd af fredssluten bort till svenska regeringen utlemnas; men deremot, på af Öfver-direktören tillika gjord hemställan, tillåtit Bste Landtmätaren Falkman att;, emot ersättning af allmänna medel, uti geheime-arkivet i Köpenhamn genomgå och upprätta fullständig förteckning öfver der be - i AUm. Buv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 62. fintliga handlingar, sorn kunna angå provinserna Skåne, Halland och Bie* kinge, på det att sedermera, vid förefallande behof, af dessa handlingar må kunna erhållas del. Detta har derefter blifvit af honom fullgjordt, och ea sådan förteckning till Kongl. Majit inlemnats.
Icke blott vågens beskaffenhet öfver hård eller sank mark, tillgången på, materien till vågarnes lagning, afståndet för deras transporterande, och sådane saker, utan äfven orternes olika handteringar , hvarigenom somliga hafva brottom Sommaren, andre om hösten eller våren, måste tagas i betraktande, men kunna ej förutses uti en allmän Förordning. Då man nu har en viss tid utsatt , men denna kan jemkas genom överenskommelser som inom Lånen kunna träffas, synes mig allt vara uppfyldt som kan fordras och derföre instämmer jag med Hans Excellence Herr Grefve Mörner uti begäran om afslag å betänkandet. Friherre Cederström., Jacobi Det har visst icke undfallit Utskottets uppmärksamhet det besvär sorn Landtmannen måste vidkännas i och Den 12 Maji f m. 239 för vågarnes underhållande, men man bör icke heller förgäta att vågarne då de åndamåls-enligt underhållas, just derigenom kosta mindre, ån om de vårdslöst lagas. I denna öfvertygelse och då vågarne mer vinna genom grusning om hösten, ån om sommaren, har Utskottet tillstyrkt denna tid och att, om locala förhållanden för något särskildt ställe sådant fordra, öfverenskommelser då må kunna göras. Jag får fästa uppmärksamhet deruppå att då den nu gällande Författningen bestämt Sommaren och blott genom överenskommelser en annan tid kan utsättas , så har allmänheten derigenom fått tillfälle att såga Nej dertill, äfven i de trakter dår en annan årstid för våggrusningen år nödig och man får således hålla sig vid Sommaren. Derigenom försämras åter vågarne till allmogens stora tunga. Jag talar nu ej i afseende på det mig i nåder anförtrodde Lån, ty der har Allmogen enhälligt öfverenskommit, att våggrusningen skall ske emellan den i och iö October; men jag talar i öfverensståmmelsé med dem som uti Utskottet yrkat förändringen, I afseende på grusets framkörande år det ingenting som hindrar att det ju kan %ke om vintren; det kan sedan ligga öfver Sommaren, och spridas om hösten. Om Sommaren kan ej så mycket grus spridas som om hösten, så framt icke vågarna skola blifva tunga och svåra.
Raabs motion, utan endast, efter lemnad redogörelse för densammas innehåll, dels meddelat åtskilliga upplysningar rörande den behandling, som frågan om stambanornas anläggning och deras utsträckning m. m. vid föregående riksdagar erhållit, och dels i allmänhet yttrat sin åsigt i saken. Vid sådant förhållande och ehuru Frih. Raab obestridligen vore berättigad att erhålla propos. på bifall till sin inerberörde motion, kunde en sådan propos. dock icke framställas vid den nu förev:de punkten, hvilken, på sätt Hr Gr. o. Landtm, nyss omförmält, innehölle hvarken något tillstyrkande eller afstyrkande af motionen; hvaremot och då Utsk:t, i strid mot Frih. Raabs åsigt, dels uti 10:de och 11 :te punkterna afförev:de Den 9 Maj f. m. irt Utlåt, föreslagit, att medel måtte anslås så väl till en stambana emellan Kathrineholm och Norrköping som äfven till påbörjande af norra stambanan, och dels i sitt Utlåt. N:o 89, likaledes i motsats till hvad Frih. Raab påyrkat i motionens sednare del, hemställt att medel till jernvägsarbetenas utförande skulle beredas genom upptagande af ett nytt statslån, det stöde Frih. Raab öppet att, då nyssnämnde punkter och (Jllåt. hvar i sin ordning komme under pröfning, framställa de yrkanden, hvartill han, på grund af sin oftanämnde motion, kunde finna sig befogad. Med stöd af hvad sålunda blifvit anfördt, finge Hr Gr o. Landtm, nu förklara, det han, i anseende till beskaffenheten af Utsluts yttrande i den förevtde punkten, ansåge sig, med anledning deraf, ej kunna framställa propos. på bifall till det af Frih. ltaab gjorda yrkande. Härefter hemställde Hr Gr. o. Landtm., att Utsk:ts i förevarande punkt afgifna yttrande skulle läggas till handlingarne, hvartill svarades ja. Den vidare pröfningen af Utlåtit uppskjöts till e. m:s plenum. Gr. Wachtmeister, Hans, hade inlemnat ett mern. af följide lydelse:
Dessa schismatiska rörelser, oftast föranledda af egennytta och andra oädla bevekelsegrunder hos enstaka personer, äfvensom den öfverdrift, hvartill verkligen ädla och goda kristna, af för långt gånget och obetänkt nit, låta sig hänföras, erfordra den allra försigtigaste och lugnaste behandling af Embetsmyndigheterna, så att man dels hvarken låter ofoget gå så långt, att det störer de lugna innevånarne i deras tro och deras hemfrid, eller genom allt för allvarsamma åtgärder retar sinnena och framkallar martyrer, dels icke för samhället förlorar det stora gagn, som just dessa rörelser framkalla, då de hos många goda kristna, men i synnerhet hos dem, som väl vilja följa kristendomens läror, men med mera likgiltighet deruppå tänka, väcka mera lif, varmare känslor och ifrigare nitälskan att göra sig mera bekanta med kristendomens herrliga grund. Mycket, mycket återstår ännu, och kommer alltid att återstå att önska; men det omdöme torde emellertid kunna vågas, hvad denna provins angår, att vördnaden för religionen, aktningen för dess läror samt ogillandet af hädelser emot eller skämt öfver det heliga för hvarje år mer och mer tilltaga, ehuru dessa känslor ännu ej hos allmänheten hunnit till sin rätta ståndpunkt, den att bära frukt genom gerningarna. Byggnaderna äro hos allmogen, nästan utan undantag, uppförda af knuthugget timmer, och täckta med torf, bräder, halm, tegel eller spån. På boningshusen begagnas likväl sällan halm, och begagnandet af tegel eller takspån såsom taktäckning har under senare år betydligen tilltagit. I många trakter äro boningshusen stora och rymliga, försedda med öfvervåning, men blott på få ställen äro dessa öfre rum ordentligt inredda och tapetserade. Sällan förses fenstren med hakar, ehuru oftast stora rutor, två å tre i höjden, begagnas, utan äro de allmännast tillstängda med spikar, sorn blifvit löst inslagna på yttre sidan. Afven på de ställen, der lägre byggnader begagnas, äro dock rummen någorlunda stora, så att de i allmänhet borde vara sunda, om blott lättare tillfälle funnes att öppna fenstren.