Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser tvärtom skadligt, om det skulle vara hvar och en tillåtet, att hvar som hälst hämta hafstång, emedan tångens körande öfver flygsandsfälteii skulle leda till omintetgörande af de nyttiga åtgärder flere vidtagit, att till hämmande af flygsanden beså fälten med trädfrö och sandhafre. Då man för öfrigt så mycket talat om liafstångens nytta för åkerbruket, såsom gödningsämne, får jag deremot tillkännagifva en motsatt öfvertygelse. Ilafstången förorsakar snarare missväxt, dels genom den ohyra, som ofta åtföljer den, och dels derigenom att den förvandlas till sand och formerar åkerjorden sluteligen till hara flygsand. I anledning häraf förenar jag mig med den siste värde talaren, och hemställer, om icke Utlåtandet hör läggas till handlingarne. Friherre Sprengtporten_, Jacob Willielm: Under åberopande af den reservation, hvari jag inom Utskotten instämt, förenar jag mig med de tvänrie sista värde talarne i begäran att Utlåtandet måtte läggas till handlingurne, samt Ridderskapet och Adeln förblifva vid sitt förra beslut i ämnet. Hans Excellence Herr Grefven och 5* 68 Den 4 Jnnii f. m. LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Utskottens ifrågavarande Utlåtande. Ropades Nej. Uppå derefter af Hans Excellence framstäld proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln, som den 19 sistlidne Mars e. m. redan bifallit Utskotlens i afseende å detta ämne först meddeldte Betänkande, att, under förblifvande vid dess sålunda fattade beslut, ogilla det af Utskotten uti ifrågavarande Utlåtande föreslagna tillägg. Föredrogos å nyo och biföllos följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den 29 sistlidne Maji på bordet lagde, Utlåtanden: Frän Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomieUtskotten: Af den i5 sistlidne Maji: N:o 7. I anledning af väckte motioner om bestämmande af en Bevillningsafgift för rättighet, att idka jagt och djurfång. Från Bevillningsoch Lagötskotten:
Till likhet med hvad vid Tredje IIufvudTiteln är iagttaget, hemställer Utskottet, att häraf, vid Statsregleringen, må till Oförutsedda Utgifter få afsättas en bestämd Summa, hvilken föreslås till. Af återstoden, 5g5,ooo R:dr, får Utskottet, i anledning af hvad ofvanföre är anfördt och upplyst, hemställa, att fyllnaden i behofvet för Flottans I/t~ dragningsStat må tillsvidare, såsom hittills, få utgå, dock ej till högre belopp än 3o,ooo R:dr årligen. Betänka nd en, N:o i5r. 343 De öfrige Anslagen i Penningar på Tionde HufvudTiteln, nemi. till Spannemåls Upphandling och Bagerikostnader R:dr 20,000. — Skrifmaterialier och Expenser samt Yed och Ljus för Förvaltningen af Sjöärenderna och Gen.Adjut.-Exped. „ 2,5oo. — Reseoch Tractaments-Penningar „ 3,333: 16. föreslår Utskottet att oförändrade bibehållas. Slutligen hemställer StatsUtskottet, alt, med bifall till hvad K. StatsContoiret, uti dess underdåniga Berättelse om StatsVerkets tillstånd och behof, pag. 45, föreslagit, en sådan omflyttning af IIufvudTitlarne må vid Statsregleringen få göras, att Militaireoch FörsvarsVerket till Sjös upptages under den Fjerde och C levedeoch Laro-Ver ken under den Tionde IlufvudTiteln. Reservationer: Af Hr Amiralen von Schantz.- Emot StatsUtskottets Betänkande öfver so:de HufvudTit. får jag mig i vissa delar reservera. Uppgjorda Calculen öfver den af K. M:t under d. 2 Nov. 1824 fastställde reglering med Flottans Personal upptager, att hvad af R.
För den norra stambanans utsträckning vester om Sigtunafjärden, öfver Örsundsbro med grenbana till Upsala, och från Örsundsbro öfver Sevalla till Sala, skola skälen, så vidt de statsekonomiska och topografiska undersökningar och utredningar, kommitterade haft att tillgå, det medgifva eller föranleda, här nedan utvecklas. I största korthet sagdt synes jernvägens sålunda föreslagna rigtning och utgrening finna sitt fulla berättigande i det obestridliga förhållande, att jernvägen, på detta sätt lagd, genomgår de folkrikaste och fruktbaraste orter, som en norr om Mälaren mot Dalarne ledande jernväg kan träffa, och tillika, genom en jemförelsevis obetydlig förlängning af vägen emellan Örsundsbro och Sala, möjliggör en lämplig förbindelse medelst jernväg emellan hufvudstaden, å ena sidan, samt Westerås och öfrige vesterut belägne orter, å den andra. Till stöd för den mening, som velat draga linien öfver Örsundsbro rakaste vägen till Sala, har såsom hufvudsakligt syftemål med norra stambanan blifvit antaget, att på samma gång förbinda de fruktbarare och folkrikare trakterne af Upland och Westmanland med såväl Stockholm som bergslagen, ofch tillika mellan Stockholm samt dess naturliga och förnämsta handelsområde lägga vägen i möjligast raka linie.
Jag hoppas, att denna discussion, om också icke motsvarande det, hvaraf jag, och andra med mig, ansett Utsk. hafva gjort sig förtjent, likväl skall vara tillfyllestgörande för att för framtiden förmå Utsk. att sorgfälligare iakttaga sina åligganden; men jag vill svara den ledamot, som hänvisade anmärkarne att passa på, det här ej finnas några särskildt förpligtade anmärkare, utan att dessa utgöras af hela Ståndet, den värde ledamoten sjelf inberäknad. Deremot vill jag förklara, att om Hr v. Hartmansdorff vill på det sättet argumentera, som vore det hvars och ens skyldighet att icke hysa förtroende för de auetoriteter, som, i ett eller annat afseende, hafva allm. ärender under handläggning, så ingifver sådant icke någon så beskaffad aktning för våra existerande institutioner, som han eljest så ifrigt vill låta påskina, att han sjelf hyser; och kan han anse sådana misstag obetydliga, att en expedierande institution, uti en skrifvelse från Representationen till Konungen, utesluter ett helt mom. och således förvrider hela meningen med ett af R. St. fattadt beslut, hvars återgifvande i expeditionsform inskränkte sig till åtgärden af en afskrifning, då förstår jag icke, från hvilka föreställningar Hr v. Hartmansdorff slutar sig till känslan af aktning, och hvilka fordringar han derunder inbegriper. Om man påstår, att något personligt funnits i anmärkningarna och påståendet, torde det, med afseende å saken, vara mera skäl att förutsätta, att något personligt legat till grund för försvaret. Derom vill jag dock icke inlåta mig. R. o. Ad. återremitterade det nya förslaget till underd. skrifvelse, under förklarande, att den uti Exped.Utskrs raeirior. N:o ig omförmälda rättelse måste genom särskild underd. skrifvelse till K. M. anmälas, samt med anmodan till Exped.Utsk. att med förslag till en sådan underd. skrifvelse till R. St. inkomma. Hr Rosenblad, Bernh., uppläste följande:
— »Ni kommer och säger, att ni känner en egendomlig sympati för mig, som ni aldrig har sett förr! Henne skulle ni ha älskat!» De blå ögonen släppte icke sitt tag. Nu sågo de hur den andre liksom kröp samman och fick ett ännu stelare ansikte. Så gick den blå blicken till en elegant resväska, som vände mot honom en silfverplåt med vackert namn. Han nickade för sig själf. — »Ja se, det hade händt henne en olycka en solig sommardag ... och så fick hon en annan olycka, och det var ett barn — det var jag. Förr hade hon gått som ett ljust och fagert människotroll på sin sätervall och sjungit och diktat solsken från morgon till kväll, så det blixtrade och blänkte om henne ... jag fick aldrig höra henne sjunga solsken ...» Han såg på den andre och så ljöd åter hans stilla, tankfulla röst: — »och den jag har att tacka för det — honom har jag förbannat så länge jag haft det vettet ... Jag sitter här och berättar er en historia, som icke intresserar er ... och passagerarne gå fram och tillbaka och undra på att en yngling från fjällen och en fin herre från Stockholm eller Upsala ha så mycket att öfverlägga om ... och bondbyarna på ömse stränder tåga gröna förbi i midsommarsol ... och lifvet kan vara vackert ibland ... men ingenstans kan jag glömma, att jag har några förbannelser att dagligen läsa öfver en okänd man Jag tror ni fryser midt på heta sommardagen ...! Ja, gråt fick jag öfver vaggan min — och underliga poesier. Kärlek fick jag öfver allting annat. Hur hon kunde kyssa och hviska ’gossen min — gossen min!’ kan ni icke fatta. Hade ni fått en kyss af henne, skulle den aldrig gått ur ert minne. Ja, Gunnel Björklid kunde kyssa ... gud vet hvem som lärt henne ...» Professorn kastade en hastig blick på den unge mannen och mötte ett par kallt illmariga ögon. — »och det doftade alltid skog af henne, då jag borrade min lilla näsa intill hennes barm ... skog och förunderlighet ... och någonting af ett fagert fjärran, som jag fattade och njöt, men som jag aldrig kunnat kalla vid namn ...» Den äldre satt stel och tyst.
Öfver AdvokatFiskalsEmbetets anmärkningsmemorial hörd, har tillförordnade Domhafvanden, under uppgift, att lärlingen Falk å tingsstaden viii förrberörde tillfälle icke allenast fört oljud, utan äfven med gerning ofredat åtskilliga personer, erkänt protokollets anmärkta ofullständighet samt den oriktiga bötesförvandlingen; derjemte Domhafvanden öfverlemna! ett af Falk undertecknadt betyg, deruti han förklarat, dels att han vid åtalade tillfället på nyssnämnda sätt sig förgått och, vid undersökningen inför HäradsRätten närvarande, sådant erkänt, dels att han icke gjorde något anspråk på ersättning för det honom genom HäradsRättens beslut tillskyndade lidande; hvarefter och sedan AdvokatFiskalsEmbelet, i slutligt memorial, vidare utvecklat och bestämt sin talan samt framställt ansvarspåstående, deröfver Domhafvanden äfven afgifvit förklaring, Kongl.
Ständer faststålde såsom vilkor för en sådan ofvertagning, att det af dem antagne och i berörde underdåniga Skrifvelse om förmälde Liquidationssätt blefve med undanrödjande af pordnngsegarnes godtfinnande elfer Lagliga anspråk, genom Konungs och Ständers Beslut förklarat såsom en till allmän efterrättelse gällade Lag, samt förthy i underdånighet anhållit om Kongl. Maj:ts fastställelse af det stadgade Liquidationssättet och i sammanhang därmed äfven åberopat de Reglementariske föreskrifter sorn de i afseende på den ifrågavarande Utredningen kunde för sine Fullmägtige särskilt utfärda da. Enär Kongl.^Majd derefter genom dess Nådiga kungörelse af den 18 i samma månad i allo gillat och stadfästat hvad Riksens Höglofl. Ständer i ofvan berörde måtto andragit och hemställt, så lärer otvunget nied-; 1744 StatsUtskottets Iict än kan elen. gifvas, att afven desse Regi era entarxske föreskrifter kunna och bora anses såsom af Kongl. Maj:t Sanctionerade. Vid ett så aldeles ovanligt tillfälle som det då Filial-Disconterne inställde deras betalningar och desse verk öfvertogos af Staten till utredning inom viss tillika fastståld tid, var val ganska magtpåliggande att de åtgärder, som i sådant ändamål vidtoges, borde riktas därhän att med visshet måtte kunna i någorlunda god tid bestämmas till hvad belopp de upplöste Disconts-BoIagens Skuldförbindelser komme att drabba det Verk åt hvilket Liquiden deraf uppdrages. Och var det till vinnande af en sådan visshet, som Rikets Höglofl.
Härmed åsyftade motionären de s. k. elgdrageu, hvilka, enligt den beskrifning han derå lemnat, bestå af i skogarne i långa sträckor försåtligt anbragta hägnader, här och der försedda med öppningar, hvaruti skarpslipade omkring två alnar långa spjut äro fästade vid starka nedböjda och gillrade fjederstänger, hvilka, i händelse något djur kommer derintill, springa upp och med spjutet genomborra detsamma. Motionären anmärker att det väl stundom kunde hända att det träffade djuret förmådde åter lösgöra sig från mordvapnet, men endast för att på något aflägse ställe förblöda och förruttna, utan den ringaste nytta för dem, som beröfvat det lifvet eller andra. Vanligast vore dock att djuret blefve vid spjutet qvarsittande för att derstädes undergå den mest smärtsamma död och då gillren sällan vitjades oftare än hvar åttonde elier tolfte dag, hände således äfven i detta fall, synnerligen under sommartiden, att djuret, när det af giller-egaren anträffades, vore åtminstone till föda odugligt. Och har motionären med afseende jemväl derå att genom elgdragen någongång äfven menniskolif blifvit spilda, föreslagit att detta jagtsätt måtte helt och hållet förbjudas vid lika ansvar, som för begagnande af gillrade skjutgevär redan funnes stadgadt. Bih. lill R. St. Lika med motionären finner Utskottet det ifrågavarande jagtsättet, i anseende såväl till dess omenskliga grymhet och den ofta alldeles onyttiga förödelse, hvilken derigenom åstadkommes, som dess farlighet för menniskor, böra af lagstiftningen sättas i samma kategori, som de redan förbjudna gillrade skjutgevären, hvadan ock Utskottet, som har sig bekant att ett af Skogs-styrelsen på nådig befallning uppgjordt fullständigt förslag till ny Jagt-stadga för närvarande är pä Kongl. Maj:ts pröfning beroende, pä grund häraf hemställer det måtte Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anhålla att Kongl.
Barthelerny, Sådant det vid detta Protocoll finne» hilagt; och bltsf denna Skrifvelse, på Stats-Rådets Ledamöters underdåniga tillstyrkan» a£ Kongl. Maj:t i Nåder gillad, och skulle, af un - Stats-Utskottets Fetånkamhn1947 dela Dess afsigt, den Hans Majtt form odar fullkomligen med Riksens Ständer instämma, att, i händelse denna Cotonie skulle pä lika billiga •vilkor, sä för Moderlandet, sorn för Colonien, tili en främmande Makt kunna afträdas, en afhandling i sådant afseende genast ingå, under vilkor att använda afkastningen af den derföre inflytande Summa, efter de uti Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 15 Maji 1812 fastställde grunder. kapitalet, sorn deremot alltid på det i Rikets Ständers ofvan åberopade Skrifvelse utstakade sätt, vore att anse, som en, liksom den Colonie »let motsvarade, under Kongl. Majtts disposition ställd, Riket tillhörig fortfarande Fond, skulle, om si påfordras, och Sveriges från den Scandinaviska Halföns samfälta inteiesse oskiljaktiga fördel sådant påkallade, kunna, einot behörig säkerhet för Capitaloch Ränteafbetalningarne, vare sig till fullo eller till viss del, användas på sätt Kongl. Maj:t för allmänna äntlamål nyttigast prof var och hvarföre vid nästa Riksdag, om dessförinnan Coloniens ifra* gavarande afträde hade ägt rum, behörig redogörelse för Rikets Siänder borde afläggas. I det af Jtongl. Maj:t nu framställda, lära Rikets Ständer endast igenkänna ett nytt prof af Kongl, Majtts förutseende omtanka; Hang
Det var ej utan gagn, ej värdelöst, men det var ensamt, fattigt och tomt. Det kunde ju ha varit så mycket mer. Hon grep med båda händerna om sin panna och tryckte tummarna mot de bultande tinningarna. Det var som ett gränslöst virrvarr. Hvarför? Och hvarför? Och hvarför? Hon fann inga tårar. Men hon visste – ty hon hade hört talas om Grane – att hans far dött under det första året, han var ute, och att han nu lefde kvar i Paris. Och hon förstod, att hans lif var som hennes, fast hans arbete var det nyas kamp, som ingen hjälpte honom att föra igenom till seger. Timmarna gledo. Det hade börjat rägna, tunga droppar föllo mot fönstren och drogo i långa strimmor öfver rutorna. Hon hade släckt lampan och stirrade ut i natten. Det var så tyst, att hon måste vända sig om, för att se efter om hon var ensam. Där var ingen. Så fälde hon ned gardinen och gick till sängs. Hon behöfde sömn för morgondagens arbete. ÅLDERDOMSTYCKE. Fidèle var verkligen ett underbart djur. Han var liten och hvithårig med långa, hängande hårtofsar och en svart spets på svansen. Hans ögon voro små och något ilskna. Hans fetma tilltog med åren, och han vaggade betänkligt, när han gick. Men han var dock ett underbart djur. Det fans ej hans make i verlden, och jag skulle ej velat råda någon att söka öfvertyga änkegrefvinnan Anckargranath om motsatsen. »Lilla Fidèle, stackars gossen, så, så, så, sof nu så godt», sade gumman, när hon stoppade silkessjaletten om honom, innan hon gick till sängs. »Pussa matmor. Så.» Nåja, grefven var död, och gumman kunde ej gärna påräkna någon annan att pussa, hälst sedan hon tagit af sig löständerna om kvällarna. När grefven lefde, hade hon ändå haft någon, som såg efter Fidèle. Grefven kunde gå ut och promenera med honom, så att lilla Fidèle fick frisk luft. Grefven kunde locka ut honom om kvällarna, så att han ej behöfde vara orolig om nätterna. Men nu var han död och borta.
Under åberopande deraf, att planer till åtskilliga mindre hamnbyggnadsoch årensnings-företag, som vore förtjenta af statsbidrag, funnes upprättade och, jemte ansökningar om understöd för verkställandet, blifvit till Styrelsen för allmänna Yägoch Yattenbyggnader inlemnade, har bemälde Styrelse hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, det Kongl. Majit ville af Rikets Ständer äska, at.t till ifrågavarande ändamål måtte, i likhet med hvad vid sednaste riksdagar egt rum, afsättas en särskild fond af 60,000 R:dr; och har Kongl. Majit, i öfverensstämmelse härmed, uti Sin nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit, att Rikets Ständer till fond för understödjande af mindre hamnbyggnader samt upprensningar af åar och farleder måtte anvisa ett anslag af 20.000 Ridr årligen, eller för nästinstundande statsregleringsperiod tillsammans 60.000 Ridr. Jemte det Utskottet delar den yttrade åsigten om det fortfarande behofvet och lämpligheten deraf, att medel varda ställde till Kongl. Majits disposition för att användas till ofvan omförmälda ändamål, anser Utskottet, att det anslag, som i detta hänseende varder anvisadt, jemväl till någon del borde få användas till smärre brobyggnader, på sätt före 1856—1858 års riksdag var medgifvet, enär derigenom skulle beredas tillfälle att, i händelse af behof, understödja anläggningen af så beskaffade smärre brobyggnader, som icke stöde i sådant sammanhang med anläggning af ny väg, att statsbidrag af vägbyggnadsmedlen dertill skulle kunna anvisas; och Utskottet får alltså hemställa: 24:o. att Rikets Ständer för understödjande af mindre hamnoch brobyggnader samt upprensningar af åar och farleder måtte Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 29 till Kongl. Majits disposition anvisa ett anslag af Sextio tusen R:dr, att utgå med Tjugotusen (20,000) R:dr under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866.
— Jag vädjar till alla Sakkunniga, om de ej finna ojemförligt större svårigheter för en Skärgärds-Flotta, att, utsatt för Fiendtligheter, Stormar och öppna Hafvets farligheter, gå omkring Skanör och Falsterbo, än att gå genom Götha Canal. — Friherre Anckarsvärd har förklarat, att han icke kan begripa huru Malmö Discont kunnat bringa Götha Canal-Discont i förlägenhet. Jag för min del tror, att uti ett Land, där flere Credit-Verk finnas, skall så snart ett ramlar, betydeliga olägenheter äfven alltid derigenom tillskyndas de öfrige; denna mening torde icke behöfva ytterligare utvecklas; och sjelfva Banquen skulle under sådana förhållanden kommit i förlägenhet, om den ej varit skyddad af serskildte Författningar, Friherre Anckarsvärd har yttrar, det jag skall yrkat Götha Canal-Arbetets fortsättande genom ansträngningen af all den National-kraft, Sverige kan åstadkomma : Om så vore, hade mitt påstående visserligen varit törhastadt, men j^g har endast önskat, att Götha Canal, i afseende å de nödige Medlen till dess utförande, måtte blifva rigtigt Ciassificerad bland andra Rikets Utgifter. Banquen är väl icke i den belägenhet, sorn man skulle önska men dock bland alla Credit-Verk det Solidaste, och äger till dea grad Den 13 Februarii. 33? grad betydeliga Inkomster, att om de alla skulle i Banquen qvarblifva , utan att derifrån utgå , skulle Banquen må handa bemägti* ga sig hela Rikets förmögenhet. Det torde likväl icke ensamt vara förmånligt för ett Rike, att äga en Solid Banque, utan äfven vara af vigt, att hafva innom sig en lifvad Rörelse. Friheire Anckarsvärd har siuteligen såsom skäl för sin öfvertygelse åberopat en ny^s utkommen Skrift, kallad Oväldiga tankar om Götha Canal.
Stats-Utskottets Utlåtande N:o 62. 79 Slutligen får Utskottet anmäla, att Utskottet från Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet erhållit remisser å derstädes väckta motioner, innefattande förslag dels att, till minskning af den för Riksgälds-kontoret förestående upplåning till anskaffande af medel för jernvägs-anläggningnrne, alla Slaten tillhöriga och under dess omedelbara vård stående fonder och kassor malle till nämnde verk ölverflyltas, och dels att de kungsgårdar samt indragna boställen och andra Kronan tillhöriga hemman och lägenheter, som för statsverkets räkning äro utarrenderade, mätte varda i vanlig ordning försålda i ändamål, bland annat, att bereda tillgångar för ofta oinförmälda anläggningars verkställande; och skall Utskottet, som i grundlagsenlig ordning infordrat nödiga upplysningar för utredningen af de i sistnämnde hänseende framställda förslag, öfver dessa motioner afgifva särskildt utlåtande. Stockholm den 7 Maj 1857. STOCKHOLM, lijckf hos Isaac Marcus, 1857. Bilaga till Siats-Utskottets vid 1856—1857 års Riksdag afgifna Utlåtande N:o 62. Sammandrag af de i kostnads förslagen upptagna utgifter för sådana materialler oell effekter vid jerm agsanläggningarne, som anses komma att från utrike» ort anskaffas, samt beräkning af förhållandet emel» Ian dessa utgifter oell liela den enligt såning förslag erforderliga anläggningskostnaden. Jernbanan emellan Skenor, Hållbullar och Skärtjern. Bro-öfverbyggnader a;f jernplåt. Inventarier och redskap vid Stationer och Verkstä- der. Transportmateriel. Andel uti s. k. faux frais, beräknad till 15 % af nu uppgifna summor Summa. Hela kostnaden. Procent-förhållandet mellan ofvannämnde utgifter och anläggnings-koslnadens bela belopp. I den mån åtskilliga jern-arbeten och verktyg kunna förfärdigas inom landet, minskas också de utländska beställningarne; Och torde derföre £ af bela kostuadssumraan för Statens jern vägs-arbeten komma att ulbetaias för främmande malerialier och effekter. Hiir till Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 62.
Som jag, i ändamål att sköta min helsa, föranlåtes lemna Riksdags-orten, får jag vördsamt afsäga mig den plats jag f. n. innehafver såsom ledamot i Riddarh.Utsk.; anhållande att likväl blifva' vid min Riksdagsmanna-rätt bibehållen. R. o. Ad. biföll denna anhållan, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att hos honom Hr Ehrenborg, Henrik, och Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., skriftligen anmält deras önskan, att få, med bibehållande af Riksdagsmanna-rätt, afsäga sig sina befattningar såsom Utsk:s-ledamöler, samt, efter dertill af R. o. Den 19 Juli. 349 Ad. lemnadt bifall, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i Bevilln.-sUtsk. efter Hr Ehrenborg, en ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. efter Hr Bråkenhjelm samt en ledamot i Riddarh.Utsk. efter Gr. Wirsén. Föredrogs ånyo Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:ns d. I4:de och 15:de dennes på bordet lagda Betänk. N:o 6, i anledn. af väckte motioner om förändring af nu gällande stadganden, ang:de flyttningstid för tjenstefolk. Hr Reutersvärd, Pehr Adam: Jag gillar fullkomligt Utsk:ns afstyrkande till de motioner, som blifvit väckta i ändamål att förändra flyttningstiden för tjenstefolk till midsommaren eller d. l:sta Jali, men om någon ändring skulle ifrågakomma, anser jag det rättaste vara att återgå till Michaeli-tiden eller d. 29:de Sept., som utgjorde flyttningstiden före 1818 års Riksdag, då genom de s. k. potates-herrarnes från Skåne och Blekinge bearbetande, förändringen till d. 24:de Okt. beslöts. Skulle R. o. Ad. dela den af mig nu uttryckta åsigt, får jag vördsamt anhålla, att de öfrige MedSt:n måtte inhjtulas att i detta beslut sig förena. Hr Flach, Joh. Fredr.