Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ank. till Exp.-Utsk. den !>1 Maj 186 6, kl. 2 e. tu. Betänkande, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra, brända eller distillerare spirituösai drycker. Jemte öfverlemnande af förslag’ till förnyad förordning angående vilkoren för försäljning af bränvin m. m. får Sammansatta Bevillnings-, Lagoch Ekonomiutskottet i korthet redogöra för de i förevarande ämne väckta motioner, hvilka, enligt 43 § Riksdags-ordningeu, varit föremål för Utskottets behandling, äfvensom för de förändringar i gällande författning, Utskottet i öfrigt funnit nödiga. För att söka i någon mån försvåra det ofta öfverklagado sätt att kringgå författningen, som är kändt under namnet “salning11, bestående deri, att flera personer förena sig om inköp af det minsta qvantum bränvin, som utan särskildt tillstånd får försäljas, hvilket bränvin sedan dem emellan fördelas i mindre belopp, har Kontraktsprosten Palmlund uti en hos Preste-Ståndet väckt motion (N:o 21), hvari Doktor Sandberg instämt, vid denna § yrkat, att bränvin ej skulle få till mindre belopp än 30 kannor försäljas af annan än den, som enligt § 2 eller 4 vore dertill berättigad. Likaledes har inom Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtigen Gustaf Jonsson från Calmar län (motionen N:o 314) föreslagit, att å landet bränvinsförsäljning under 30 kannor icke måtte vara tillåten på annat sätt, än att rättighet dertill skulle sökas hos vederbörande kommunalstyrelse, såsom för idkande af minutering och utskänkning stadgadt är. \id de sednaste riksdagarne, då enahanda yrkande utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning, hafva åsigterna i detta ämne varit högst skiljaktiga; och då samma förhållande äfven nu vid frågans behandling inom Utskottet egt Bih. till Ii. St.
Leer förklarade fin tanka Mdeles sadan. Kongl. Maj:t har til Hemliga Utskottet i näder öfwerlemnat at yttra sig öfwer den gemenskap, som kunde komma at bliswa emellan Lankinen och Riksgälds-Lontoiret. Och det är pä Lenna grund Hemliga Utstotlet trott sig icke Wara tillätet at afwen til Riksens Ständer aflemna yttranden öfwer frägor, som röra Banco-werket, och i anledning af en sadan gemenskap härflyta. Dessutom sär jag ödmjukeligen anmärka, at Hemliga Utskottet sig deröfwer icke annorlunda än hemställningswiS til Riksens Ständers klena utlätik. Hans Lxcellsnce Grefwe UnutB. Fri» Herre Os Qaers kroxosition sinner jag för min del gansta wäl grundad. Den tid, som förestår, blifwer märkelig för Nationen och märkelig för Banlinen. Jag är af enahanda tanka med honom, at et tillförordnande af werkeliga Fullmägtiga utöfwer det wanliga antalet skulle medföra en nog känbar kostnad för Lankinen. Men wid det af honom gjorda förslag, al antaga lionooaira Ledamöter, finner jag för min del ej någon betänklighet. Jag förenar mig äsiven deruti, at de icke mä äga röst, fä wida de öfriga Ständen icke derom annorlunda besluta, i hwilket fall jag skulle willja förbehålla lika rättighet för Ridderstapets och Adelns Ledamöter, som för deras. Jag tror för öfrigt at werkställigheken af detta förslag skulle medföra en säkerhet för Rioderstapet och Adeln och Allmänheten; och jag tror dcrjämke, at, enär kostnaden för Lankinen ej ställe ökas, äger Ridderstapet och Adeln rättighet förordna fä mänga kllonoxLira Ledamöter de behaga, om ock de andra Stän.» tzen ej ställe uti et sädant förslag ingä. H err'kle/!oeailcälä , Osktlok. Under -e sednast förflutna go Arén har ingen oordning inom Kamonen i> nägon cletail förelupit.
Jag skulle visserligen instämma med Herr Tham deri, att saken vore högst vigtig, om Rikets Ständer deruti ägde beslutande-rätt. Men då den tillhör Konungen, och jag bar det förtroende till honom, att han icke skall lägga band på sina undersåtares samvetsfrihet, så anser jag den för närvarande af mindre vigt. Jag tar mig således friheten fråga, om icke Herr von Hartmansdorff skulle vilja afstå från votering; men anhåller i annat fall, att Nejpropositiouen måtte blifva till afslag å Betänkandet. Herr von Hartmansdorjjf: I händelse Ridderskapet och Adeln icke behagar tillåta återremiss, nödgas jag förblifva vid min anhållan om votering. Lika med Herr Tham anser jag frågan vara vigtig. I öfrigt tror jag det vara otillbörligt för Rikets Ständer, att framkomma till Konungen med en önskan, å hvilken de på förhand vänta sig afslag. 23o Den 6 Februari i f. m. Herr Grefven och Ordföranden framställde derefter följande voterings-proposition: Den, som bifaller EkonomiUtskottets Betänkande om den gamla Psalmbokens aflysande från bruk och nyttjande vid offentliga Gudstjensten, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses berörde Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Hvilken voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Sedan 41» 42» 43 och 44 §§■ i Riddar husOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan tre qvart till 2 eftermiddagen; och befunnos, efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer; Ja «— 144* Nej — 37.
D e u 20 J a n u a r i f. m. 315 föreslagit en förhöjning från 6 till io proc. i afgifter, som ej motsvara någon inkomst. R. o. Ad. liar, på grund deraf, ^ afslagit hela den 37 §:n, som nu är i fråga. Jag anser, på sätt jag redan vid det tillfallet yttrade, att R. o. Ad:s beslut ar alldeles riktigt. Nu återstår frågan, huruvida propos. till votering i förstärkt StatsUtsk. bör af R. o. Ad. gillas, förrän Ståndet inhemta! hvad PresleSt. i detta afseende beslutat. När Coust. Utsk. under denna riksdag föreslagit alt inskränka K. M:s rätt att gifva karaktersfullmakter, och då ett sätt att afskaffa hela saken följaktligen är under R. St:s behandling ; så tyckes det ej vara rätt att på samina tid äfven vidtaga en annan åtgärd, för att, i händelse saken ej skulle kunna borttagas i grundlagsenlig väg, man måtte kunna få bort henne genom dryg beskattning. Jag anhåller att R. o. Ad. ville uppskjuta pröfningen af denna voterts-propos., saken blifvit i de andra Stånden afgjord. Gr. Hamilton: Såvida med ett sådant dröjsmål någonting kunde vinnas, så. har jag naturligtvis intet deremot, men jag kan ej inse hvad vinst deraf egentligen skulle uppstå. Om PresteSt. liar förändrat sitt beslut, så förfaller naturligtvis voteringen om contra-propos., och endast den liufvudsakliga voteringen kommer att verkställas. Har PresteSt. åter ej förändrat sitt beslut, så blir det tvänne voteringar. Detta är allt hvad R. o. Ad. kan få veta, om de afvakta underrättelsens ankomst om de öfriga Ståndens beslut; ty naturligtvis hafva hvarken [JorgareSt. eller PresteSt. som förenat sig i bifall till IJtskts tillstyrkande, förändrat sina beslut, dertill ej heller Utskts betänk, ger någon anledn., emedan ingen inbjudning till dessa Stånd då ägt rum. Hr von Hartmansdorff:
Pa sätt han anmärkt, finnas händelser, da verkligheten af en tiinad skada kan inses, utan att likväl densammas storlek kan genom formlig bevisning utredas; och det är i sådana händelser, som domaren är nödsakad att till gode män öfverlemna bestämmandet af skadeståndets belopp, hvilket medel flir rättvisans Lag-Utskottets Betänkande, N:o 30. 3 befordran i lagskipningen vunnit den häfd, som vore det genom uttrycklig lag anvisadt. Det subjektiva omdömet måste nemligen här gifva beslutet, hvilket ej står väl tillsammans med föreskriften, att domaren skall döma efter lag och sakens utredda beskaffenhet. Men då parter endast äro skyldige att ställa sig gode mäns beslut till efterrättelse i det fall, som 15 § 4 kap. Utsöknings-balken omförmäler, eller då de skjutit sin sak under gode män och utfäst sig att nöjas ät deras slut; kan det ej betagas den part, som i nu omförmälde händelse är missnöjd med gode mäns åtgärd, att den klandra. Vid sådant förhållande försättes dock alltid domaren åter i samma ställning, som gifvit honom anledning att anlita gode män; — och det var förekommandet af denna olägenhet, som afsågs med Lagberedningens ifrågavarande förslag. Genom noggranna bestämmelser i afseende på den särskilda Nämndens utväljande och dess verksamhet har Beredningen således sökt inlägga i Nämndens beslut den oväld och säkerhet, att beslutet skulle kunna gälla till efterrättelse och saken dermed vara afgjord. Denna Nämnd kunde ej heller betraktas annorlunda än såsom en art af jury: och med idéen af en jury-inrättning kan ej annan klagan förenas, än (ifver fel i formers iakttagande. Det var emedlertid hufvudsakligen i anseende till en befarad långsamhet och vidlyftighet vid ersättnings-frågors pröfning i nu antydda ordning, sorn Ständerna ansägo betänkligt att i föreslagna syftningen fullständiga vår lagstiftning. Man fruktade nemligen sådana olägenheter genom de särskilda former, som ej kunde undvikas, derest Nämndens beslut skulle blifva gällande.
R:dr 50 öre, tillökning må beviljas med 7,657 R:dr 50 öre, till förbättring af personalens löner, i enlighet med al'giIvel förslag, dels ock att för Förste Landlmälarne i länen lönerna, hvilka, såväl de indelta, som de oindella. för närvarande uppgå till olika belopp, vexlande melian 384 ll:dr 34 sk. 8 r;st banko, med derunder inbegripne 33 tunnor spaninål, och 987 R:dr 14 sk. 11 r:st samma mynt, de indelta iönerne förvandlade efter markegång för åren 1846—1855, mätte ökas till 1,800 R:dr Runt för hvardera, samt Andre Landtmiitarnes löner likaledes höjas (rån deras med 336 R:dr 45 sk. 4 r:st banko, jemte derunder inbegripne spanmåls-lörhöjning. nu i allmänhet utgående belopp, lill 900 R:dr Runt hvardera, hvartill erfordrades tillökade anslag, för Förste Landtmätarne af 18.453 R:dr 74 öre, och för Andre Landtmätarne af 8,878 R:dr 66 öre, eller tillhopa 27,332 Hulr 40 öre, så att, med tillagg af ofvannämnda lillöknings-summa lör Genernl-iandtmäteri kontoret, den behöfliga anslags-förhöjningen för Landtmäleri-stalen uppginge lill 34,989 R:dr 90 öre; hvarjemte E. K. M:t ansett följande vilkor för löne-lörhöjuingarnes åtnjutande böra stadgas, nemligen att ljuspenningar och spanmål under lönerna lörsvinna; att Generallandtmäleri-konlorels embetsoch tjenstemän, i fråga om förbud mot emottagande och samtidigt inuehafvande af andra publika tjensler, skola ställa sig lill efterrättelse hvad E. K.
Alla nästan tyckas vara öfverens om, att det är endast ett förhöjdt pris på brännvinet, som skulle kunna minska consumtionen deraf och således för närvarande verksammast hämma det så allmänt öfverklagade onda. Men huru skall då denna förhöjning kunna åstadkommas? Dertill finnas två utvägar. Vi vilja tänka oss brännvinsbränningen alldeles fri. Om nu priset för en kanna vore 24 sk., och man önskade höja det till dubbelt, så kunde Staten säga till den enskilde medborgaren antingen: "använd sådana redskap, som lemna ringa produetion och således fördyra varan,” eller också: ”använd de bästa methoder att bränna, som blifvit uppfunna; men jag fordrar, att du afstår till mig hälften af tillverkningen; eller Temnar deremot svarande skatt.” I båda fallen stiger priset, och verkan blir således densamma. Skillnaden vore endast den, att en inkomst af flera millioner vunnes i ena fallet, men ingenting i det andra. Valet lärer således icke vara tvifvel underkastadt. Den invändning, som härvid kunde möta, att lagstiftningen ansett brännvinsbränningsrättigheten böra åtfölja hemmantalet, men att detta monopöliiim ej borde existera, torde kunna vederläggas med den anmärkning, att å jordbruket nu finnas så måtiga skatter, hvilka icke Den ia Februarii f. m. 12g icke bort detsamma påläggas, att det för detsamma är ett verkligt behof att icke mista denna rättighet, hvarigenom tillfälle vinnes till lättnad i de tunga skattebördorna. Frih. Palmstjernas åsigt är nära öfverensstämmande med min; men jag kan dock icke gilla hans särskilda förslag i afseende på husbehofsbränningen, dels för national-förlusten deraf i capital, dels emedan den i moraliskt afseende är mest vådlig; ty man sparar alltid minst, hvad man sjelf tillverkar. De små pannorna skulle i allt fall upphöra; de kunde ej täfla med de större. I frågan om de skatter, som skulle nedsättas, skiljer jag mig äfven från Frih. Palmstjerna. Jag tror, att det ej borde vara grundskatten, utan bevillning a jordegendom och roteringsbesvär, såsom passevolance, m. m.
“Barnet får aldrig hafva någon egen mening, aldrig yttra sig oåtspordt, aldrig sitta i äldre personers sällskap, bör buga djupt och kyssa på hand, då det helsar och framför allt annat lära sig lydnad, eljest blir det aldrig någon man“; detta var grundprinciperna i morföräldrarnas uppfostringssystem. “Barnet bör tillåtas att fritt och utan några sorts band utveckla sina inneboende egenskaper, såväl det onda, som det goda, för att sedan, hunnet till mogen ålder, sjelf pröfva och utvälja det bästa, eljest blir det aldrig en bra karl“; detta hade varit fadrens åsigt. Halfdans karakter var vid hans tolfte år redan så utbildad, att han ej vidare var mottaglig för den nya uppfostran, hans morföräldrar ville meddela honom; han undandrog sig och motsatte sig så mycket som möjligt deras myndighet. Han hade blifvit nedtystad, då han ett par gånger med barnslig enthusiasm sökt att framställa sina outvecklade idéer om frihet, jemnlikhet och oberoende, och han gömde derför nu alla sina funderingar inom sin egen hjerna och gick och rufvade i sitt stilla sinne på ärelystna planer och stora framtidsdrömmar. För all den sanna fadersoch modersömhet, all den hjertliga och kärleksfulla omvårdnad, som bredvid den yttre strängheten kom honom till del, syntes han fullkomligt okänslig. Han hade synbarligen intet behof hvarken att ega eller hysa kärlek. Generalskans modershjerta led bittert af dottersonens köld. Hon gaf honom all den kärlek en moder är i stånd att gifva, men fick aldrig i lön derför ens en vänlig blick, ett hjertligt ord, en barnslig smekning. Halfdan hade vistats ett par år i sitt nya hem, då han en dag, efter att hafva blifvit häftigt tilltalad af den lätt uppbrusande generalen, lemnade rummet med mörk och nästan hotande uppsyn, gick öfver den stora borggården och sågs snart försvinna bland parkens träd. Aftonen och natten inbröt, utan att han kom tillbaka. Det blef stor uppståndelse på Lindvik. Tjenare utsändes åt alla håll för att söka den försvunna, och den åldrige generalen och hans maka utstodo den rysligaste ångest.
må anses ansvarig rör alla åtgärder, som af hans underlydande i tjensteväg vidtagas. Hvad deremot beträffar motionärens yrkande i 5:te punkten, att det icke, skulle vara Vicarius Apostolicus medgifvet ätt upptaga någon Svensk-Luthersk undersåte i Catholska församlingen, vid äfventyr att varda ur Riket förvisad, så anse sig Utskotten häruti icke kunna instämma med motionären , enär det icke lärer kunna såsom brottsligt stämplas, att en religions-lärare upptager i si-n kyrkas gemenskap den, som, under dervid lästadt äfventyr, önskar deiuti ingå, så vida icke olollige medel för ändamålets vinnande begägnas , då det tillhör vederbörande Myndigheter att i detta iall, i afseende å den brottslige, vidtaga sådane åtgärdersom gällande författningar bjuda. Utskotten kunna icke eller såsom vigtigt eller behöfligt understödja motionärens förslag i tkte punkten, angående åliggande för Vicarius Apostolicus att fulltyga det han icke tillhörer Jesuiter-Orden, enär dylikt förbud af allmännare^ syltning redan innefattas i det genom Kongl. Kungörelsen den 24 Januari 1781 gilne stadgande, "att Munkar ej tillåtas eller admitteras, af hvad religion eller seet ;'de vara måge”, hvarjemte vfil torde kunde sättas i fråga, om ej ett specielt förbud sådant som motionären här föreslagit^ skulle vara ändamalslöst, alldenstund vid tillämpningen deraf det troligen i de flesta fall skulle blifva svart, om icke omöjligt, att få bestämdt utredt, huruvida en viss person tillhörer Jesuiterorden eller icke, i händelse vederbörande skulle lägga någon vigt på fördöljandet af detta förhållande.
Den, som bifaller Utskottets förslag, att för Bleckslagarearbeten, ej specificerade, olackerade, bör antagas 1 Rd:rs värde 16 sk. införselstull per W, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer, jemlikt Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, nuvarande värde 32 sk., och införselstull 8 sk. per W att derå bibehållas. 12:o. Om Contra propositionen: Den, som vill, att till contraproposition i hufvudvoteringen om Bevill/iiiigs-Ulskotlets Memorial, N:o 3o. 13 Bleckslagare-arbeten, ej specificerade, lackerade, skall anlagas Ridderskapet och Adelns beslut, att, med godkännande af det utaf Utskottet derå föreslagna värde, i R:dr 12 sk., införselslullen skall bestämmes till i5 sk. skålp. röstar Ja; den, det ej vill; röstar Nej. Vinner Nej, kommer contrapropositionen att utgöras af BorgareStåndels beslut, att för denna artikel skola bibehållas gällande taxas bestämmelser, nemligen 4o sk. värde och 10 sk. införselsafgift per skålpundet. 10:0. Den, som bifaller Utskottets förslag, att å B/eckslagarearbeterij ej specificerade, lackerade, tull värdet skall bestämmas till i R:dr 12 sk. och införselslullen till 20 sk. skålp., röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages: (i:a Alternativet) Ridderskapet och Adelns beslut. (21a Alternativet) Borgare-Ståndets beslut.
St:s pröfning — ju omät - * 184 Den 16 Mere. ligare det fält således är, som för dess verksamhet är öppnadt, — desto mera synes det åligga honom att moget betänka de ärenden, hvilka han sålunda öfverlemnar till allmän behandling; att öfverväga det inflytande, de på fäderneslandets angelägenheter kunna utöfva; att göra sig väl underrättad om den fråga, hvilken han uppkastar, och att öfvertyga sig om att de uppgifter, hvilka lian lemnar, äro grundade pä fullkomligt tillförlitliga och sanningsenliga underrättelser. Om rigligheten af denna grundsats, i sin allmänna tillämplighet, icke torde kunna jäfvas, lärer den, i ännu högre grad. kunna tagas i anspråk med afseende å de frågor, som röra rikets förhållande till främmande magter, frågor, hvilka, — en hvar torde erkänna det, — alltid äro af synnerligen grannlaga beskaffenhet. Det är icke min afsigt att dermed vilja hafva sagt, det R. St:r böra afhålla sig från hvarje yttrande rörande den utrikes politiken, — tvärtom kan för ingen det intresse, som häråt egnas, vara mera fägnande än för den, sorn af K. M. har sig anförtrodt det ansvarsfulla kall, att i dessa frågor föra fäderneslandets talan. Att han af R. St:s — äfven af den enskilde representantens — yttrade åsigter och omdömen, kan draga nytta och hemta stöd för sitt handlingssätt, ligger för öppen dag; men lika tydligt torde också vara, att dessa icke kunna vara hans enda oell uteslutande ledstjerna. Det är långt lättare, Mine ITrr! att uttala allmänna satser och önskningar, än att åt dessa, — äfven om de äro fullt rigtiga och befogade, — med fäderneslandets val till ständigt ögonmärke, alltid kunna bereda en i hvarje afseende nyttig och tillfredsställande tillämpning. Utan att underskatta värdet af de upplysningar och uppgifter, som stå till den enskilde representantens förfogande, kan dock inträffa att K.
Vid förnyad föredragning af Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 3 och 6 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 48, i anledning af väckte motioner, angående lindring i bålsmans-roteringen och dermed sammanhang egande frågor, och då derjemte nu föredrogs en från Hedervärda Bonde-Ståndet, genom Protokolls-utdrag N:o 569, meddelad inbjudning till Med-Stånden alt förena sig i det af Bonde-Ståndet lättade beslut alt med afslag å förenämnde Utlåtande antaga det förslag till beslut, sorn upp - Prot.-Utdrag den 10 Februari 1858, 805 tages uti den Utlåtandet bilogade reservation af Jöns Pehrsson från Blekinge län beslöt Ridderskapet oell Adeln att bifalla Utskottets Utlåtande, hvarjemte BondeStåndets inbjudning lades lill liandlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Banko-Utskottets den 5 oell 6 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 72, i anledning af väckt motion om beläning af guld och silfver i Rikets Ständers Bank oell dess Låne-kontor. S. 1). Föredrogs ånyo oell biföllos Banko-Utskottets nedannänmde den 3 och 0 dennes på bordel lagda Memorial oell Utlåtanden: N:o 73, med hemställan om tillfällig löne-förliöjniug för Kanslisten U. Machel; N:o 74, i anledning af väckt motion, angående dels betalnings-anslånd i vissa fall för Riks-bankens gäldenärer. dels försträckningars meddelande till privat och filial—banker; N:o 76, i anledning af väckt motion, alt någon viss del af Banko-vinsten ma, enligt uppgifne grunder, till Bankens konsoliderande användas; och N:o 77, angående instruktionen för Rikets Ständers Revisorer öfver Bankodiskont-verket i Stockholm och Låne-kontoren i orterna. S. i).
JVs 37, i anledning af återremiss utaf en punkt af Utskottets Betänkande M 25, Öfver motioner om förändrad röstberakningsgrund vid prestval samt tillsättande af klockare, organister och folkskolelarare Lades till handlingarne. JYI 58, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande Jfä 27, öfver motioner om afskaffande af prestoch pastoralexamen inför Konsistorierna, m. m. Lades till handlingarne; samt Betänkande M 59, i anledning af motioner om förändrade stadganden i afseende å Irejdebetyg. Ståndet biföll Betänkandet med den ändring i Utskottets tillstyrkan uti första momentet å sidan 12, att efter ordet »meddelas» å 4:de raden af momentet skulle borttagas orden: »lagligen är i åtnjutande af medborgerligt förtroende eller genom domstols utslag, deri ändring ej skett, är dömd sådant förlustig, och i sistnämnda fall, huruvida han för alltid är förlustig medborgerligt förtroende, eller» och i stället införas följande mening: »är genom domstols utslag, deri ändring ej skett, dömd medborgerligt förtroende förlustig för alltid eller för viss tid och i sistnämnda fall»; och skulle de öfriga Rik-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta beslut sig förena. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets Memorial: JV2 210, angående verkställd omröstning i åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. Lades till handlingarne. M 211, i anledning af erhållen återremiss å 26:te punkten af Utlåtandet M 100, angående utgifterna under Riks-statens 7:de Hufvudtitel. Bifölls. J\l 212, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om inrättande af en pensionsanstalt för sjömän. Lades lill handlingarne. M 215, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande af Kongl. Majit äskad tillökning i arméens nuvarande kavalleristyrka. Lades lill handlingarne.
Han anförtrodt denna del af Dess, efter i4:de §. mindre inskränkta Konungamakt, och der hvarken Ad-* ministrativaj economisk Lagstiftande, elier ock Lagskipande mål komma i fråga, utan rent af militairiska, såsom marcher, cfningar, excercice, disciplinefrågor och dylikt mera, Annat är, då Föredragande i Commandoroål utfärdar en emot Grundlagen eiler allmänna Lagen stridande ordres; må 106 §» Regeringsformen då rättvisligen på honom användas. När till dessa skäl kommer, att Protocolli Commandomål icke må till granskning fordras, utom i kända och af ConstitutionsUtskotteS; uppgifna händelser, samt att följa kte 1 i gera Ständcrne icke kunna äga någon säker och detailierad kännedom om Rådgifvarc-ns egenskaper af nit, skicklighet och drift, så bör icke längre någon tvekan äga rum om de grunder, som dicterat 107 §., i hvad som angås Konungens Rådgifvare i Comtnacdomäl. När Lagstiftaren icke tillåtit Stäodern© Hagon petitionsrätt emot Könungens Rådgifvare i Commandomål, har han visligen afsedt dea för hvarje lag tillämpning i ett Constitufionelfc Samhälle nödvändiga grundsats, att brottet el-, ier felet mäste bestämma straffet; och när Mdgifvaxens förhållanden icke kunna vara Deri 22 April J, mi Riksens Ständer bekante, harhan lika visligt icke velat medgifva en opinionsmagt, sorn skulle stödja sig på Jhppo/itioner i stället för på Jada, som skulle göra Embetsmannens åtgärder beroende af ensidighetens och passionernas möjliga anfall och sorn, då den vilie förekomma Éinbetsmyndighetens missbruk, i stället skulle leda till missbruk af friheten. Om det således är klart och osfridigt, att StatsSecreterarnes ställning och förhållanden gå väl tili Konungamakten, sorn till Samhället, äro vida skiljaktiga från Föredragandens i Commandomålenj om i annat fall eller derest denna sednare hänfördes under 107 Konungens makt, såsom Arméens och Flottor-' nas högste