Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r åtminstone beviljade halfva AnslagsSumman eller ioo R:dr för hvarje Län, utgörande 2400 R:dr årligen. Utskottet, som tillika erhållit del af de denna fråga rörande Handlingar, har deraf inhemtat, att sedan så väl vid 1817 och 1818 som 1823 årens Riksdagar fråga blifvit väckt, om ersättning till KronoBetjeningen för den kostnad, som i och för tryckningen af / Betänkan (len, N:o 189. 107 omförmäldte Kungörelser kunde åtgå samt StatsUtskottet, uti deröfver afgifvet Utlåtande af den 29 Mars sistnämnde år, förklarat, att Utskottet, sorn ansåg denna kostnad för KronoBetjeningen medföra en kännbar utgift, hvarifrån befrielse skäligen kunde önskas, likväl hvarken vore i tillfälle, att beräkna det härtill erforderliga belopp af Statens medel, eller funne frågan kunna lämpligen i annan ordning handläggas, än efter Landshöfdingarnes underd. anmälan derom hos K. M:t, genom hvilken anmälan förhållandet i samtlige Länen blefve utredt och ett generelt Förslag upprättadt, till grund för ärendets närmare bedömande; så, och efter det de fleste Landshöfdingarne i Riket, uti en till K. M:t aflåten samt till StatsUtskottet öfvérlemnad Skrift, med åberopande af hvad StatsUtskollet i förrberörde måtto yttrat, underdånigst ingifvit, ej mindre serskilde calculer öfver ifrågavarande kostnad för hvarje Län, under loppet af de då sistförflutne fem åren, än ock ett derpå grundadt Förslag öfver årliga tryckningsutgifterne för så väl hvarje Län serskildt, som för alla Länen tillhopa, upptagande ett sammanräknadt belopp af 5ooo R:dr, hade, vid granskning af förrberörde Handlingar, hos R.
5Q2 492. ^8 i följd hvaraf utestående kapitalet den 31 December 1860 xippgick till . 8,443,435: — nemligen: bruksegendomslån 45,974: 27. landtegendomslån 7,276,551: 58. stadsegendomslån 1,120,909: 17. g 443 435. _ Fonden till ifrågavarande, för mindre fastighetsegare särdeles fördelaktiga utlåning är under sednare tider oupphörligen förminskad. I 1858 års Banko-Reglemente bestämd till 9,750,000 R:di', har den i sednaste Reglemente blifvit nedsatt till 8,625,000 R:dr och kommer, genom löreskrifna ytterligare indragningar, att vid 1863 års slut utgöra endast 8,000,000 R:dr, hvilket redan föranledt icke allenast att lån från denna fond tillgodokomma ett vida lägre antal jordegare, än tillförene, utan äfven att ganska lång tid måste förgå, innan nya lån kunna utgifvas. Sålunda uppgår för närvarande väntetiden för utbekommande af sökta landtfastighets-lån till 9 månader och af stadsfastighets-lån till nära 3 år efter deras, beviljande. Under år 1860 äro till Bankens Låne-kansli ingifne ansökningar om erhållande af 264 stycken landtegendomslån å . R:dr 346,515: 33. 15 „ stadsegendomslån „ , 33,350: — S:gr 279 stycken lån å R:dr 379,865: 33, hvarförutan 4 stycken stadsegendomslån, 5 landtegendomslån, tillsammans 9 stycken lån blifvit på nya egares namn omsatta. 45 § 45.
Då ett dylikt förfarande dock var uppenbart stridande emot stadgandet uti förberörde Kongl, förklaring, blefvo Hofrätterne, medelst nådigt - hagViskottets betänkande, N:o 54. 9 digt bref af den 9 November 1838, anbefallde att förständiga de under dom lydande domare om ett noggrannt iakttagande af nämnde stadgande. I anledning deraf utfärdade Hofrätterua cirkulär i ämnet; och sedan dess har omförmälle förfaringssätt icke egt rum. Vid innevarande riksmöte har emedlertid fråga blifvit väckt om dess godkännande i lag. Riksdagsfullmäktigcn Ola Månsson från Skåne har nemligen hos hedervärda Bonde-ståndet, genom ett till Lag-utskottet öfverlemnadt memorial, föreslagit att, “med upphäfvande af förbudet i åberopade Kongl, bref den 9 November 1838 emot kungörelser i tidningarne, en förordning måtte utfärdas, som, med bevarande af bördemans rätt, lemnar en uppbuds-sökande köpare något medel att få lagfart, då nödiga åtkomsthandlingar saknas och icke kunna tillrättaskaffas.8 Enligt motionärens förmenande vore ingen våda att i detta fall använda ofvanberörde sätt, eller skedde öfverlåtelsers kungörande i allmänna tidningarne. Lagfart skulle nemligen endast hafva till ändamål att hindra bördeman att efter obegränsad tid anställa bördestalan; hvaremot den ej inverkade något på rätter egares rätt, att återvinna fastighet, om den af obehörig person blifvit öfverlåten eller olagligen egaren afhänd; och det är i följd häraf, samt då det vore angeläget att köpare åfjord så snart ske kan blifva tryggade emot bördsanspråk, som ifrågavarande förslag blifvit framstäldt, enär de händelser ofta inträffa, att nödiga åtkomsthandlingar ej kunna anskaffas. Det är äfven Utskottet bekant att svårigheter någon gång mött för bestyrkande af förra egarens åtkomst till öfverlåten fastighet, äfvensom att lagfarten derå för den nya egaren af sådan orsak måst uppehållas; men det oansedt anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka begagnandet af nu föreslagna medel för olägenheternas afhjelpande.
Det behöfver icke sägas alt de med omsorg företagna undersökningarne rörande den föreslagna jernbanan från och hamnanläggningen vid Nynäs medfört betydliga utgifter. De hafva lill en del blifvit bestridda medelst sammanskott. Bristen har förskjutits af den för frågans behandling utsedda kommittéen, hvilken, sedan undersöknings-arbetet blifvit afslutadt, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhöll att den del af utgifterna, som icke genom de verkställda sammanskotten kunnat bestridas, måtte blifva af statsmedlen godtgjorda, hvartill dock Kongl. Maj.t icke kunde lemna nådigt bifall, enär för berörda ändamål medel icke voro disponibla. Då del likvist är obestridligt att förslaget ej mindre örn anläggandet af en jernbana från Nynäs till vestra stambanan, än äfven om inrättandet af en nödhamn vid Nynäs, förr eller sednare måste bringas till verkställighet, — och då det är iika obestridligt att de förberedande undersökningar, som nu blifvit verkställda, redan äro af stor nylla, och i allt fall förr eller sednare måste försiggå, synes det vara fullt billigt alt de utgifter, som den oftanämnda kommittéen af egna medel förskjutit, blifva densamma godtgjorda, tager jag mig friheten vördsammast föreslå, alt Rikets Ständer ville bevilja en summa stor 12,000 R:dr, att öfverlemnas till de utsedde kommitlerade för undersökning af den föreslagna Nynäsbanan, såsom ersättning för utgifterna i afseende på berörda undersökning, dock med skyldighet för ifrågavarande kommitlerade att till Kongl. Civil-departementet aflemna ej allenast fullständig räkning å de bestridda utgifterna, utan äfven alla handlingar rörande sagde undersökning. Stockholm den 30 November 1862. P. Fr. Mengel. 716 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Mis Andersson från Wermlands lån, otn ett lagstadgande i den syftning alt en närmare kontroll md kunna hällas öfver dem, sorn föranstalta religiösa sammankomster.
Åt Genuas frakthandel har man gifvit en fördelaktig vändning derigenom, att hela besättningen, från skeppsgossen till capitainen, äga vissa andelar i fartygets vinst och således äro i högre grad interesserade för densammas uppdrifvande. Detta gör, att deras fartyg, sorn äro väl utrustade och snällseglande, på allt sätt bemöda sig att genom hastiga expeditioner öka sin vinst och förtroendet till dem. För öfrigt torde det ej kunna nekas, att då afgifterna till convojcassan användas ensamt till fördel för frakthandeln, bör den ock af denna handel bekostas och icke af hela Staten, hvars allmänna behof från detta håll i alla fall äro svåra nog att fylla. Gr. von Rosen, Axel: Jag har begärt ordet i an ledning af Gr. Cronhjelms sista yttrande, som till en del redan blifvit besvaradt af Hr von Hohenhausen, med hvilken jag förenar mig. Men jag ber att få tillägga några ord. Jag tror, att den starka minskningen i våra skeppsrederier förnämligast härleder sig från våra skeppsredares egen försummelse. De hafva inga andra farliga medtäflare vid befruktningen än Norrmännen. Dessa segla med stora fartyg, dem de såsom gamla och altså emot lågt pris inköpt på auetioner af Svenskarna. Derå frakta de trävaror på norra Frankrike och England och kunna lasta betydligt mera på sådana fartyg, i anseende till de förändringar, hvilka de med dem vidtaga. Om Norrmännen inköpa en gammal tremastare, låta de strax derifrån borttaga mesanmasten, minska kajutan m. m., så att jag icke uppgifver för mycket, då jag påstår , att de sålunda höja fartygets lästetal med å 3o proc. utöfver hvad förra ägaren deri kunde inrymma. I Norrige finnas dessutom inga sjömanshus, utan besättningen aflönas särskildt för hvarje resa. Derjemte är capitainen på fartyget gemenligen delägare deri, oftast ända till en fjerdedel. Dennes interesse är således nära förbundet med fartygets.
Det gälde hans känslor och hans uppfattning, icke hennes. »Jag misstänker dig inte för mer än hvad du sjelf sagt. Men när dina känslor för mig blifvit sådana, då hade det varit bättre gjordt att bryta. Åter kom den klämmande känslan öfver henne. Hon kunde ju icke säga att Pål aldrig varit mera för henne än Börje. »Nu äro vi bundna vid hvarandra för hans skull» – han pekade mot den lilla bädden, – »vi måste se att komma öfver det här så godt vi kunna. I Mariannes blick kom det någonting af tacksamhet. »Men jag känner mig sjelf; jag är långsint, och det skall taga tid för mig att öfvervinna detta. Derför är det en ting jag ber dig om: – att du icke skyndar på mig.» Marianne kände modet sjunka. »Försök inte att öfvervinna mig med vänlighet och sådant. Det skulle bara väcka min leda. Jag är nu en gång sådan. Låt mig gå, till dess jag kan komma af mig sjelf. Och var ärlig emot mig. Nu kommer jag att vara på min vakt. Nu har du sjelf satt misstron i mig, nu skall jag inte kunna plocka bort den i brådkastet. Du är så helt annorlunda än jag hade tänkt mig. Jag har misstagit mig så grundligt. Men kanske kan det ännu bli bra. Om du bara ger mig tid.» Han såg på henne som om han velat se ända ned till hjerterötterna. Hon förstod honom. Det var hvarje närmande, han ville afråda henne ifrån; det var alla slags scener, han ville hålla borta från sig. Med ett ord: det var sjelfbeherskning han fordrade, – han, som var så fullkomligt lugn till det yttre. Hon svarade icke, men det hade kommit ett klokt, uppmärksamt uttryck i hennes ögon. »Du skall inte vara rädd för att tala till mig; jag skall aldrig vara häftig eller sårande, men vänlig kan jag icke vara. Och du har ju honom, der.» – Han såg åter bortåt bädden. »Ja, Börje, du kan vara trygg.» »Och så är det en hel del saker jag vill veta. Jag vill ha det klart för mig, som om jag sett det med mina egna ögon.» »Du behöfver endast fråga.» »För du skall inte tro att jag kan glömma det. Jag glömmer aldrig något.» »Jag vet det.»
St. ansågo sig böra tillstyrka i afseende pä undervisningsverkens ordnande, hörde jag ingalunda denna skola nämnas såsom en modellskola, då deremot den nya Elementarskolan såsom sådan förordades. Till denna skola hafva R. St. icke beviljat anslag till hela det belopp, Den 17 Mars e. m. m sora af K. M. begärdes. Jag kan således icke finna något skäl att nu lemna någon gralificatin ät stiftaren af denna skola, om hvilken troligen ganska fä hafva någon kännedom. Jag skulle derföre helst öhska afslag å betänkandet; men om R. o. Ad härtill icke skulle vilja samtycka, anhåller jag, att betänk, måtte återremitteras, på det att Utsk. mätte tillse, att R. St. åtminstone måtte fä någon nytta af dessa 3000 r:dr, och alt della icke skall blifva endast'en förväntan. Utsk:n säga nemi.: ”att R. St. derjemte skulle uttala den förväntan, att en fullständig berättelse, såväl om den i berörde lyceum följda läroinethod, som huruvida och i hvad män densamma må hafva vunnit framgång, mätte af Ramström till K,. M. ingifvas.” Det synes mig besynnerligt, att R. St. sjelfva icke äro säkra om någon framgång vunnits med det i skolan begagnade lärosätt, men att de ändock bevilja en belöning derför. Åtminstone skulle jag anse, att villkoret för erhållande af dessa 3000 r:dr mätte vara att Ur Ramström skall aflägga en fullständig berättelse innan han får lyfta dessa penningar, så att åtminstone någonting måtte vinnas och Sländerne icke nöja sig med en blott förväntan. Frih. Cederström, Jacob:
Hvad du en i spegeln ser Af dig t-jiilf och andra med. Hvad den törstande du ger, Om att ge du har för sed. Med detta nummer följer ett tillägg till firman Percy Inte för att h o n på längden skulle ha stått ut F. Luck et C:os Handelsaktiebolags senaste priskumed att d a g ut o c h dag in p y s s l a o m h o n o m, rant, upptagande diverse prisförändringar. Klädnad, väfd utaf naturen. Hur din tanke vara bör, Om ditt tal skall få gehör. Nanm på mången Svea konung. Och hvad sirup gSr och honung. Kommenderadt kräftgångsord. Hvad ett ö j a gifver blott. Första offret för ett mord. Skydd, som alla träd ha fått. Nyttig dräng, men farlig herre, Som ibland regerar värre. Straffredskap af hemsk natur. Ställe, ansedt för sin » kur ». Drömbild, ifrigt efterspanad Och af varma hjirtan anad. Fågel, sysslande med jakt Ililmd klippor och bland skär. Hvad i hafyet} djup man lagt Och som eningslänk nu är. Skydd emot profana blickar, När sin vän ett ord man skickar. Sångarnamn som nu dött ut. Mest till » svart » ett attribut, Hvilket på det hela taget Blifver för sin uppgift slaget. Idun Stockholra, Iduns Fredagen den 13 mars 1896. N:r 11 (430) Prenumerationspris p r å r: Idun ensam kr. 5: Iduns Modet., fjortondagsuppl. » 5: Iduns Modet., månadsuppl » 3: Barngarderoben » 3: Byrå: Klara södra k y r k o g. telef. Prenumeration sker å alla postanstalter i riket. Redaktör och utgifvare: Tryckeri Aktiebolag. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. FRITHIOF HELLBERG. För ' Platssökande » o. » Lediga platser » Träffas säkrast kl. 2 — 3. Lösnummerpris 15 öre 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Redaktionssekr. : J. Nordling. (Iösn:r endast för kompletteringar.)
Luleå Stad, belägen sex mil norr om Piteå invid Luleå eif och på en half mils afstånd ifrån kusten, har en ganska god och tillräckligt djup hamn. Innevånarnes antal utgjorde år 1836 ett sammanräknadt antal af 1069 personer. Exporthandeln drifves med producter ifrån Öfveroch Neder-Luleå, Råneå, Öfveroch Neder-Calix samt Jockmocks och Gellivare församlingar. Visserligen delas dess handel i Öfveroch Neder-Calix med Landthandlare, i synnerhet i sistnämnde församling samt med Haparanda Borgerskap, men Staden eger dock ett betydligt större handelsdistrict än Piteå och drifver följaktligen mera rörelse och är förmögnare. Och fastän Staden hufvudsakligast afsätter sine varor på Stockholm, utskeppas äfven betydligt på utrikes ort. Invid Stadens hamn är det förut omtalta Liljewalchska skeppsvarfvet beläget och i öfrigt hafva ock Stadens hand - lande i dess grannskap etablerat enahanda inrättningar, hvilket allt tillsammantaget mycket bidrager till Stadens förbindelse med utlänningen. I anseende till verksamheten å desse inrättningar äro ock ålskillige handtverkerier, som dermed ega gemenskap, såsom Svarfvare och Repslagare, betydligen sysselsatte. I öfrigt är Luleå dock mindre, än Piteå, grundad på Fiske, som likväl i allmänhet endast idkas i dess egen skärgård. Staden eger en lägre Apologist-Skola, der undervisningen skötes af tvänne Lärare. Haparanda Köpinge belägen på vestra sidan af Torneå eif invid gränsen mot Ryssland, har stigit betydligt i välstånd, något som dess flera snygga och pry^dliga lius jemväl förkunna. Dess nära grannskap med ett främmande rike är bland andra äfven en härtill bidragande omständighet. Stadens hamn eller redd är deremot högst obeqväm, ty närmare än på en mils afstånd uti utloppet af Torneå eif kunna fartyg ej anlöpa.
Allraminst bör R. o. Ad. afvika från denna rena och opartiska åsigt af saken. Jag kan således ej gå in på Hr Bildts förslag. Om nu en motsatt åsigt här skulle lyckas göra sig gällande, skulle deri åsyftade granlagenheten verkligen dermed vinnas? Jag tror det ej. Låtom oss antaga, att förslagen om ökad representationsrätt inom de båda nämnde Stånden här upskjötos till behandling, tilldess de först inom dessa voro afgjorda. Om förslagen sedermera inom de två Stånden underkändes, intet är det tänkbart, att R. o. Ad. derföre skulle frångå sin öfvertygelse. Nej! detta bör väl aldrig kunna hända. Om då detta Stånd, hvilket jag för - Den 14 December f. m. 320 modar blir händelsen, antager de nyttiga grundlagsförändriugarne, sedan de respektive bada Stånden, som frågan närmast rörer, afslagit deni, hvart tager då den åsyftade granlagenheten vägen? Hela saken förfaller ju då nära nog till en motsats af hvad Hr Bildt önskat. Vid behandlingen af representativa frågor, såväl som vid alla andra, har R. o. Ad. endast en grannlagenhet, som är af verklig vigt, och den är, att strängt hålla sig vid sin egen öfvertygelse om det rätta, oberoende af hvad MedStin i samma sak tänka eller handla. Dessa åsigter äro, enl. min tanka, de enda, som R. o. Ad., med bibehållande af sin värdighet såsom Rikets första Stånd, äro skyldiga att följa. Hr Brakel, Mauritz: Det har visserligen varit praxis, att Stånden i allmänhet i sådana frågor, som särskildt rört ett visst Stånd, upskjutit att fatta sina beslut, intilldess detta Stånd fattat sitt, I grundlagsfrågor har jag mig dock icke bekant, att någonsin en sådan praxis gjort sig gällande, utan hvarje Stånd har deri fattat sitt beslut i den ordning, ärenderue förekommit. Särskildt vet jag, att när frågan om Ordförande-platserna i Utsk:n förekommit, de andra Stånden icke väntat, tills de fått höra, hvad R. o. Ad. beslutat. Jag för min del anser Hr Bildts förslag både onö digt och onyttigt samt blott föranledande till tidsutdrägt.
Bihang till samiel ige Riksens Ständers Protocoll wid innuvarande Riksdag, som serffildt de Handlingar, hwilka af Constitutions Utskottet blifwrt till Riksens Ständer aflemnade, innehällande de Förflag till förändringar i Grundlagarne, som till pröfning och afgörande af Riksens Ständer wid nästa Riksdag äro hänskjutne, fä Riksens Ständer hos Eder Kongl. Maj:t i underdänighet anhälla, det täcktes Eder Kongl. Maj:t anbefalla Dest Stats-Contoir, att af de till Riksdagskostnaderne ansiagne medel förskjuta hwad till tryckningen af berörde Handlingar erfordras, samt drags försorg om sjelfwa tryckningen, och tillse, ej mindre att berörde förskott blifwa behörigen redowisade, än ock att Stats Werket genom försäljning af de tryckte Eremplaren, mäkte hällas i möjligaste mätta skadeslöst för de ätgängne kostnaderne: och stall ifrän Riksens Ständers Expeditions-Utflott de till Bihanget hörande Handlingar wid Riksdagens flut warda aflemnade till den som Stats Eontoiret till deras mottagande förordnar. Riksens Ständer framhärda re. v?? Zzs Den »8 October. l^ppINt oc!> xoiilc!«6 ko,§»mt»1. K>Ic,.5l1nä«n ckea rzsMobrr >8>o> Ctormägtigste Allernädkgste Konung. >^der Majit har till Riksens Ständer afgifwit Dest Nädiga proposition, angäenbe allmänna Magazins. inrätlningen i Riket, RckUns Sländer hafwa, eftcr en noga granstning af de densamma ätföljande i Räder meddelade Bilagor, tagit detta anqelägna ämne i öfwerwägande, och fä nu derpä till Eder Maj:t afgifwa deras underdäniga sivar. Wid pröfning af knvad sä wäl Magazins.
Liljencrants redan omnämnt, begagnat syrfällning, d. v. s. de hafva nedhuggit större delen af skogen och låtit qvistarne ligga qvar, hvarigenom en ganska försvarlig gräsväxt i hagerne upkommit. Detta är det förmånligaste förfaringssättet i hagmark, iakttaget åtminstone af de klokare jordegarne, ty det tinnes ännu qvar en icke obetydlig del af jordbrukare, som icke sköter sin jord så val, utan bränner hvart 30:de, 40:de år, eller allt efter som skogen återväxer, och detta ulan afseende å markens beskaffenhet af att vara högland eller stenig, af hvilket förfaringssätt de stora ödemarker, sorn nu möta den i Småland resandes öga, upkommit. Ett så oriktigt och för efterkommande förderfligt hushållningssätt bör förekommas och förhindras, men delta sker ej genom antagandet af ötskms förslag. Ty då man lemnat rättigheten att svedja i hagmark öppen, så har man i och med detsamma lemnat fria händer åt de misshushållare, hvarom jag nyss talat. Lika liberalt hafva Ulskm förfarit i afseende å skogsmarken, ehuru meningen troligtvis varit alldeles motsatt, ty den gifna tillåtelsen att bränna ris och affall efter afverkad skog kan lätteligen gifva tillfälle till sjelfva skogens svedjande, helst man vanligen sålunda förfar, att de större träden, såsom spiror och maste"- träd först nedhuggas, hvarefter allt det öfriga, som kallas för affall, upbrännes. Jag anser således det föreslagna stadgandet icke vara ett tillräckligt hinder emot skogsförödelsen, och jag vidhåller derföre milt yrkande, del R. o. Ad. icke måtte gifva sig in i detaljer, utan endast i allmänna ordalag anhålla om ett vidsträcktare förbud emot svedjande, än det som innehålles i nu gällande författn:r. Dessa hafva, åtminstone i någon mån och så vidt de blifvit efterlefde, kunnat ståfja ofoget, men de skulle naturligtvis uphöra att gälla, då det nya stadgandet promulgerades. Men är detta nya stadgande strängare än de gamla? Ingalunda, utan snarare tvärtom, på sätt jag tror mig hafva lyckats ådagalägga.
Sedan öfverläggningen förklarats slutad, framställe ordföranden proposition, så affattad, att den må kunna med ja eller nej besvaras. Ordföranden tillkännagifve derefter, huru, enligt hans uppfattning, beslutet ut fallit, hvarefter detsamma, der omröstning ej begäres, med klubbslag befästes. Äskas omröstning, verkställes den öppet och efter upprop. 24 § (§ 10). Röstvärdet beräknas, der ej annorlunda föreskrifvet är, efter den hvar och en röstande påförde bevillning till kronan, som vid sednast förrättade taxering till socken-utskylder lagts till grund för sagde utskylders utgörande, sålunda att, med uteslutande af ören, hvarje riksdalers bevillning gäller för en röst, och att bevillning under en riksdaler ej medför rösträtt, så vida den icke är lagd å i mantal satt jord, i hvilket fall röstvärdet höjes till fullt en röst. Uppstår fråga om uttaxering af bidrag, hvilka skola efter mantal eller annan i lag stadgad eller af sockenstämman antagen grund utgå, då beräknas rösterna efter den grund, som för bidragets uttaxering gällande är. 25 § (§ 10). Röstlängd, så upprättad, som i 62 och 65 §§ sägs, skall alltid vara tillgänglig i det rum, der sockenstämma hålles. Skulle, under den tid röstlängden är till efterrättelse gällande, ändring i röstvärdet eller grunden för dess beräknande i laga ordning ske, varde röstlängden i öfverensstämmelse dermed rättad, dock utan att sådan rättelse må på giltigheten af redan verkställda omröstningar inflyta. 170 26 § (§ 22). Till beslut erfordras, der ej annorlunda stadgadt ar, mer än hälften af de af gifna rösterna, enligt den vid omröstningen följda röstlängd. Falla rösterna lika för olika meningar, galle den mening, hvilken de fleste röstande efter hufvudtalet bifallit. Äro, äfven efter sådan beräkning, rösterna lika de lade, vare den mening beslut, som ordföranden biträder. 27 § (§11). Enka, frånskiljd hustru eller ogift qvinna, som myndig är, ege talan och rösträtt i sockenstämma utöfva.