Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En egendomlighet hos Bååth – men en sådan af ledsamt slag – är, att han ofta börjar med predikatet; dessutom förekommer en myckenhet germanismer af det slag, som Tegnér plantat i den svenska diktningens mark: »de långa lägrade led», »den fräjdade bondestam», o. s. v. Två år derefter utkommo »Nya Dikter». Det fins en väsentlig olikhet mellan dessa båda diktsamlingar. Författaren har kommit till större sjelfkännedom, och deri ligger ett framsteg. Först och främst är hvarje spår försvunnet af den patetiskt oratoriska poesi, som sporadiskt framträdt i »Dikter», t. ex. i »Island» och »I Dalarne» samt – i sin bästa form – i »Nyårshelsning till svenska folkhögskolan». Blott en enda patriotisk sång förekommer, en versifierad bearbetning af en skånsk folksägen om Karl XII, – en dikt, som betänkligt tangerar det platta. Af sociala dikter finnas endast några få, och vid dessa visar det sig ännu tydligare än i den första samlingen, att det är motivet, som lockat målaren. För öfrigt naturskildringar, situationer och stämningar. Det fins emellertid en brist, hvartill Bååth i dessa dikter af och till gör sig skyldig. Han vet, hvilken stor rol de skenbart obetydligaste och mest triviala detaljer spela. Han har en skarp blick för vigten af att få dessa småsaker in i en dikt, som skall måla ett natursceneri eller skildra en stämning. Men det ligger nära till hands att hopa allt för många detaljer och att endast hopa detaljer, och Bååth undgår ej alltid denna fara. Men en blott föremålsförteckning är icke någon landskapsmålning; det finnes i ett landskap mera än hvad ögat ser och hvad örat hör. Den doft, som hvilar öfver ett natursceneri, skall strömma mot oss ur dikten som dess grundstämning. Derför är en sådan dikt som »Vinterstämning» (i »Dikter») ett mästerstycke. »Så tyst kan det vara i julens tid, Då snön ligger mjuk öfver frusen mark Och skiner på alla taken i byn, På kyrkotorn och på prestgårdspark. Men när det lackar hän emot kväll Och rutan en stund i strålar stått Och hälgmålsringningen stannat af
Maj:t blir i öfrigt i tillfälle att, i sin Proposition om Stats * Verkets tillstånd och behof, närmare utveckla det närvarande förhållandet med Rikets Försvarsverk till lands och sjös. Föreningen med Norrige gifver deråt på en gång en ny styrka och ett förändradt skick. Tidernas skiften påkalla dessutom angelägna regie - Dart y Mars - glefihg&r i flera grehar. Mindre Befälet är i a1lmänhet illa lönade och, för deri värfvade Ar» fridens Underhåll, kräfvas betydliga tillökningar 1 snart Sagdt alla delar. Kongl. Majit hoppas likväl, att, understödd af Riksens Ständers mogna bepröfvänden Och biträde, finna utvägar derföre, Utan hågra ytterligare omedelbara bidrag i beskatmingsväg; hvilket allt kommer att blifva föföfrial för Riksens Ständers närmare öfverlägghingaf. Likasom uti de öfriga grenat af Förvaltningen, så hafva äfven uti de financiella, under Vidt utseende och ofta bekymmérfylla omständigheter, Rikets behof blifvit afhulpna och i dé flesta afseenden tillfredsställande resultater kunnat erhållas Kongl. Majd erkänner med nöje, det Rikets Ständer, igenom de vid Riksdagen år 18 tä vidtagne anstalter, till en ej obetydlig del beredt medlen och möjligheterna härtill, och att de derföre förtjena så mycket mera tacksamhet, sorn de riktigt bedömt Samtidens fordran och gjort rättvisa åt Regeringens förmåga och afsigter. Det blir emedlertid KonglMajit förbehållit, ätt ådagalägga, det Kongl. Majit ej allenast Vetat, med största möjliga fördel, begagna dessä medel, men äfven att skapa nya och förskaffa Riket biträden, hvarförutan de af Rikets Ständer apslagUe tillgångar förblifvit otillräcklige. Ännu under det Riksdagen i Örebro fortfor, hade omsorgen för anskaffandet af Säd till skäligt »4© Den 7 Marsi skäligt pris, varit elt af de ämnen, sorn, i anseende till det sent kända förhållandet med det föregående årets felslagna skörd , fordrade Ovanlig omtanke och ökade hjelpmedel.
Hr Wetterbergs, om anslag till pensi#n för Brigad-Läkaren, Nils Fredric Fréeses 36 Enka, och Hr Sundströms, om anslag till uppmuddring af det utanför Luleå stad belägna så kallade Tjufholms sundet. Från Hedervärda Bondeståndet. S. D. Fortsattes föredragningen af Konstitutions-Utskottets, sedan den 7 dennes på bordet hvilande memorial N:o 2, angående det nu h\ilande förslaget till ny Riksdags-Ordning, jemte dervid fogad serskild artikel, äfvensom i sammanhang dermed, till ny Regerings-Form; och blef berörde hvilande förslag, efter anställd votering, icke af Bonde-Ståndet antaget. Den 21 December. Från Bcglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och bifölls Konstitutions-Utskottets, den 18 dennes på bordet lagda memorial N:o 3, angående elt af Hr Cassel väckt och af Vällofl. Borgare-Ståndet remitteradt förslag om yt'erligare uppskof med afgörandet af Kongl. Maj:ts afgifna, nu hvilande nådiga förslag till ny Riksdags-Ordning m. m. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets, den 14 dennes på bordet lagda, memorial N:o 1, med hemställan om arfvoden till 2:ne Notarier. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: Friherre Bennets, Carl Steffan, denna dag väckta motion om ett årligt anslag af 6000 rdr B:ko att. af Kongl. Maj:t disponeras till beställningar af konstalster utaf utmärkte inhemske konstnärer; Hr Edenhjelms, Gillis, den 14 dennes på bordet lagda motion, att Föreståndaren för Chalmerska Slöjdskolan i Götheborg, Professorn C.
Domkapitlet i Wexiö bar nemligen utfärdat ett cirkulär af den 2g Juni 1847 af innehåll, ’att Ephorus, med anledning af Kongl. Skolordningens 4 Sect. t Kap. 5 §, ’’fästat Skol-lärarnes uppmärksamhet på nyttan och vigten deraf, alt hvarje '"klass-lärare, jemte den offentliga undervisningen i skolan, åtoge sig ansva”ret för lärjungarnes hemläsning” m. m , samt att ”Lärarne gått Ephori ytt”rade önskan med välvilja till mötes och förklarat sig villige alt åtaga sig ”den ökade mödan, så att, ifrån och med den derpåföljande läsetermins ”början, hvarje lärare, hvar inom sin klass, jemväl vore färdig att bestrida ”den privata undervisningen, emot något billigt arvode, som lärarne öfver”lemnat åt Ephorus ått framdeles bestämma.’ Vidare innehåller samma cirkulär, ”alt, till afhjelpande af det afbrott ”uti studierna, jemte andra olägenheter, hvilka uppkomma af de alltför ”långa ferierna, under hvilka lärjungarne dels äro lemnade på egen hand, ”dels åtnjuta en icke alltid säker och pålitlig privat undervisning, lärarne ”jemväl förklarat sig villige att framdeles bereda tillfälle för lärjungarne ”att, äfven under ferierna, af dem erhålla undervisning.” /lik. till B. St. Desv. och Ekon -Utsk. Betänkande. Åf detta anförda synes tydligen, att Ephori åtgärd icke innefattat något förbud för Gymnasii-ungdomen i Wexiö att meddela privat undervisning; men att den deremotvelat bereda utväg för föräldrar och målsmän att erhålla säker och pålitlig undervisning för deras barn och myndlingar, icke allenast under läseterminerne, utan äfven under skolans ferier.
» På sjön står isen så spegelklar », citerade hon i tankarne, och strax omformade sig för hennes inre syn den gamla skjälskinnsbeklädda slädan till en fantastisk, förgyld snäcka, något liknande gula kappslädan, som pappa brukade åka öfver till Aspön med, och den lilla svarta blåsiga hästen blef till en eldig springare, och far och mor voro kung och drottning — ja, sedan kom hon inte längre, ty Frithiof var henne en allt för obekant företeelse, för att hon skulle kunna tänka sig något motsvarande. Men hon njöt af sina fantasier ändå, alldeles ohindrad af, att hon aldrig ens på en plansch eller tafla sett vare sig kung eller drottning, vare sig förgyllda slädar eller eldiga springare. Middagen var snart öfverstökad, och då slädan körde fram, voro alla bepelsade och i ordning. Å t landsidan kunde man uppför en brant och krokig backe komma upp på en platå vid foten af det stora berget, af hvilket den lägre afsats, där prestgården låg, var en framskjutande klack. Den lilla högslätten sluttade sedan sakta nedåt stranden, på andra sidan om » Speglas-udde », och där åkte man utan svårighet ned till isen, och så bar det af » på den glatta ban ». Det var redan mörkt, då prestfolket kom hem från sin utfärd. Det vackra vädret hade hastigt förbytt sig till fult — en rå, fuktig väderlek, med obehaglig pinande blåst, som snart växte till storm. Och det kom så hastigt — just ungefär på halfva vägen hem. » Jag är riktigt glad åt, att vi ej läto öfvertala oss att stanna kvar till kvällen på Bodala, » sade pastorn, då han bar in den halfsofvande lilla flickan, ungefär som ett annat bylte, » ty det blir bestämdt ett svårt vä- der till natten. Det stormar redan. » » Ja, gudskelof att vi äro hemma, » instämde hans hustru. » Hade det inte varit för Tinnies skull, så tror jag nog, att vi låtit narra oss kvar, ty det var så trefligt och muntert där borta. » Tinnie hörde alltsammans som i en dröm, och modern hade knappast hunnit stoppa henne ned i hennes lilla säng, förrän hon sof.
Att Krono-länsmännen inom sina distrikter skulle tillkomma tillsynen öfver denna flyttning, medelst upprättande och förande af en så kallad dagbok, samt utleinnande af beväringsbesked eller bevis vid flyttning eller fjenstombvten från en socken till annat pastorat, härad eller län; att dessa och å dertill kostnadsfritt tryckta blanketter utfärdade bevis, efter skedd påteckning, skulle af beväringsynglingen lösas med 50 öre Runt — detta är i min tanka en ny. för landets beväring alldeles främmande föreskrift, hvilken, i stället att blifva en lättad kontroll, måste leda till en svår, tung och invecklad brefvexling, tidsspillande för beväringsynglingarne, husbönder och målsmän, flerfaldigt öfverstigande stipulerade penningebeloppet, synnerligast lör dem, som äro boende utom den socken, der Länsmannen i orten har sin bostad. Flertalet af ynglingarne hafva ofta 2, 5 till och med 5 ä 6 mils väg. Det skulle föranleda till allmänt missnöje öfver en allt hitintills okänd pålaga. Då man säkert känner att alla 5 åldersklasserne af beväringen uppgå till approberad styrka af minst 84,000 man, deraf sannolikt måste antagas att ungefär hälften eller åtminstone tredjedelen 28,000 man söka förbättra sin utkomst genom ombyte af vistelseort eller tjenster, så, utom den större osynliga förlusten i förlorade dagsverken, komme, hvad det vill synas, att årligen utgå af ynglingarnes sparda arbetsförtjenst den ej obetydliga summan 14,000 R:dr Runt, eller nära hvad mönstringsverket i hela Riket årligen kostar. Denna utgift, hvilken fått namn af lösen, men sorn synes icke kunna tillämpas enligt expeditions-taxan, utan snarare ega bevillningsnatur, drabbar hufvudsakligen den fattige ynglingen, som icke är i tillfälle på annat sätt, än som arbetare eller tjenare, att söka sin bergning. Det vore dessutom att i stället för belöning påbörda beväringsynglingen, som måste räknas bland landets försvarare, en olämplig hittills okänd uppodl ing.
Urskouel och någre Deputerade as Slate-Utfkotler. Friherre I j!j enc r a Nk L, Il an Wil lielm. Ehuru ogärna jag will ge anledning lill något uppehåll nödgas jag anställa det Banco Utskottets Utlåtande öfwer dir remitterade Stars-Utskottets Finaucepian, mä ett par dagar fa ligga pä bordet. Saken är af mycken wigt och flera andra torde likasom jag behöfwa akr ännu cn gäng genomläsa Proro» rolls-Utdraget, för att derefter kunna stna tankar med, dela. Hos Höglofl. Ridder skave t och Adeln sar jag derjämtc söreflä, art kwenne ännien, sorn fordra en fkyndesammare ätgärd, än det öfriga of Finance-vla» ne» mätte derifrån afskiljas och särskildt osördröicljgen ofgörag. Det ena är alt Stats, Conroiret sörseS med tillgäng att utbetala innewarande ärs 4:de quartal, jämte flere lika angelägne utgiftsposter. Det andra akt försök till erhällande af inhemska länstgeuaft mällösa göras. §ri« Den iz December. 777 F r i h e r r e 6 äa! 6 Var 6, upläste kilj Prors» collet följande.: S-'dan jag akhött sä wäl Banco Utskottets som siere warde Ledamöters as Ridderssaper och Adeli» yttrande rörande, der af StatS-Utskoktet ingifne Finan« cr proiect, torde det äfwcn tilläras mig art i korrlhet »vidröra detta ämne. — Till upsyllande af Rikets och Skakens nö'wandiga behof af conranre medel, fordras genast omkring Tre Millioner.
Sedan Utskottet uti sitt berörda Utlåtande afgifvit yttrande rörande de särskilda delar af det utaf Utskottet framlagda förslag till Författning angående den Allmänna Beväringen, i afseende hvarå Riks-Stånden stadnat i olika mening, har, enligt de Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag, samma Utlåtande blifvit af Höglolliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet i allo gilladt; hvaremot Vällolliga Borgare-Ståndet i nedannämnde delar fattat från bemälda Riks-Stånd afvikande beslut, nemligen vid § 1! mom. I., i afseende hvarå Borgare-Ståndet beslutit, det bestämmelsen, att till legokarl ej får användas »den, som är boende utom det län, der den bevärings skyldige bör undergå mönstring,» skall ur författningen utgå; g 32, uti hvilken uttrycket »eller för liderlighet kända,» enligt Borgare-Ståndets beslut, skulle utelemnas; § 55, hvars lydelse efter meranämnda Stånds beslut skulle blifva följande: »Beväringsskyldig eller legokarl, sorn, i afsigt att undandraga sig beväringspligten, rymmer eller afstympar sig någon lem, skall uti krigstid i sitt ställe och på sin bekostnad sätta duglig karl; men i fredstid skall af honom erläggas ett belopp, svarande emot årets vapenöfningsfnhetsafgift;» hvilket i så måtto skiljer sig från lit liih. till 11. St.
När Emilie blef förlofvad med baronen, Märta kunde då vara en fjorton år, blef hon med ens så besynnerlig. Det var hennes lust att springa ut i stormen, med håret omkring öronen och med andan i halsen kämpa sig fram. Hon kom vanligen hem med glödande kinder, bullande pulsar och kläclningen illa medfaren, ty hon frågade ej efter, hvari hon sprang. Naturligtvis fick hon bannor, men ej hjälpte det. Konsulinnan blef till slut orolig och undrade, om hon var sjuk, men jag tröstade henne med, att flickan var i vårbrytningen. Man skulle ej bry sig om henne, så blef hon nog förståndig. Märta var en natur, som ej lålde några hårda band. Emilie och hennes man kunde dock ej sätta sig in i en sådan uppfostringsmetod, och de öfvertalade min gamla vän alt, när Märta blifvit konfirmerad, skicka henne i pension till Geneve. » Jo, jag tackar, sådan flicka vi fingo igen. En blek, hopsnörd pensionsfröken. Det första jag sade till henne var: Märta, tag af dig det där otäcka snörlifvet. Hon skrattade åt mig, men se ' n började hon gråta. Hon hade förlorat all lifslust. Lydig var hon, så det var en glädje att se, gjorde allt, hvad man tillsade henne, men mekaniskt. Erik var ond på Emilie och påstod, att hon hade förstört Märta, och konsulinnan skickade efter doktorn för att fråga honom, hvilken utländsk brunnseller badort han tillrådde. Men dä var det jag, som lade mig i saken och sade: ingen badort alls, Märta skall i verksamhet. Samma kväll skref jag till doktor Vide i Kumla och frå- gade, om han ej trodde det skulle vara bra för Märta att komma till folkhögskolan. Jag berättade naturligtvis, hurudan flicka det var. » Du skulle sett Märta, när jag frågade, om hon ville resa dit. Hon kramade mig, så jag trodde, jag hade blifvit förderfvad, och sade, att jag var hennes bästa vän på jorden, den enda som förstod henne. » I folkhögskolan fann hon sig bra, blef frisk och glad igen. På doktor Vides råd reste hon sedan till Askov i Danmark, stannade där ett par år och gjorde sedan en lång utländsk resa.
Det är icke svårt att utspana, huru dessa uppkommo: när man känner de tyska, engelska och skottska folkvisornas från samma tid, och dervid påminner sig vissa dels från begynnelsen enkla, dels till enkelhet återgångna versformer, i hvilka de sednare isländska skalderne, som ock sjelfve redan hade mottagit syd-europeisk inverkan, pustade ut emellan sina versificatoriska kapplöpningar. Dylika öfvergångs-skepnader förberedde och inledde Folkvisans ännu konstfriare prosodi. Sådana voro den äldre Norräna-sångens Runhenda och den nyares Rimur. Bägge hade bortkastat Drapornas inuti versen brukliga half-(och stundom äfven hel-) rim, samt i stället beqvämt sig till det slut-helrim, som numera, när man talar om rim, plägar ensamt menas. Redan från sin början hade Runhendan, särdeles i jemnförelse med Drottqvädets arter, genom sin större simpelhet varit den egentliga folksångs-versen; och ännu närmare till ”visa” i nuvarande betydelse stod öfverhufvud allt hvad Isländarne kallade Rimur, emedan det var en upplösning af den åldriga Drottqvädes-formen till en likaledes upplöst Runhenda, hvaraf hade uppkommit en på nyare vis rimmad och flerartadt strophisk sång-vers. Föröfrigt röja sig i de äldsta af våra folkvisor ännu många spår af den såkallade allitteration eller det bokstafs-rim, som den gamla diktkonsten så högt älskade; äfvensom af dess tvåfaldiga bruk, dels såsom rent consonant-rim, dels såsom tillika vocaloch stafvelse-rim (half-rim, assonans, biklang). Å andra sidan är märkligt, att det ”omqväde”, som i dessa visor spelar en stor rol, ej sällan igenfinnes redan hos Norränadikten; det förekommer der icke blott på oregelbundet vis (såsom t. ex. i Völuspá det flera gånger upprepade: ”Förstån J än, eller hvad?”), utan jemväl på regelbundet (såsom t. ex. i Ragnars Bjarkamál). Sjelfva termen Visur (visor) var ärfd från samma håll.
Ständer i underdånighet gjorda framställning om båtsmans-beklädnadens öfvertagande af Staten eruot vissa årliga afgifter af rotehållarne, samt i nåder öfverlemnat kominilterades underdåniga betänkande i ämnet till Förvaltningen af Sjö-ärendena, sorn försländigades att, rörande detta ämne, tidigt före nästinträffande riksdag, med anmälan till Kongl. Majit i underdånighet inkomma; och hade, till fullgörande häraf, Förvaltningen, i underdånig skrifvelse den 11 sistlidne Februari, endast på detta sätt, med återställande af berörde betänkande, anmält förevarande fråga. Rikets Ständers ofvanberörde underdåniga skrifvelse af den 13 Februari 1841, innehöll, bland annat, att, då beklädnadsbeslyrets öfvertaganle af kronan emot en viss afgift af rotehållarne, skulle, med undanrödandet af flere olägenheter, jemväl bereda närmare öfverensstämmelse och ikhet i båtsmännens drägt, hemtade Rikets Ständer deraf anledning till 14 den anhållan, alt nådig framställning målte göras till roteiiållarne, för alt inhemta, huruvida de kunde vara hugade att ingå kontrakt om båtsmansbekbidnadens öfverlagande af kronan, emot vissa årliga afgifter af rotehållarne; och sedan, med nådigt bifall härtill, rot-hå larne blifvit hörde öfver denna fråga, hade, al 5694 rotar 3862 framställt den önskan, att kronan malte öfvertaga beklädnads-bestyret, mot årlig afgift af rotarne; 167 vidblifvit det nu stadgade beklädnadssället, intilldess nådigt förslag till förändring lörelägges; 1222 önskat vidblifva nu varande beklädnadssätt och 443 icke yttrat någon önskan i afseende å denna fråga.
Trägen, brådskande, rastlös id; Ingen frid Hennes släktingar lämnade detta, ett par timmar innan Ellen Anckarsvärd där slutade sitt lif genom hjärtslag — en död, hvilken alla, som älskat henne, måste unna henne såsom det sköna, enkla slutet på ett i klara linier tecknadt lif. Under mitt varas hårda stridGator grå Hjälpa ej till att jämnmod få. Himlens blå Ser jag blott skymta då och då. Mitt första intryck af Ellen Anckarsvärd var från en pingstdag 1869 under en utfärd till Gripsholm, då jag ej nöjde mig med att göra en tur genom slottet, utan också gick andra gången med vid förevisningen. Då jag återkom till min far, som samtalade med fru Anckarsvärd under de stora träden, tyckte jag mig hos henne märka ett satiriskt leende och väntade några ord om en allt för landtlig och ungdomlig entusiasm. Men när jag rodnade under hennes blick, tändes i de pröfvande stålgrå ögonen en glimt af välvilja, och de ord som konimo voro så vänliga, att den fina stockholmsdamen strax tog det landtliga flickhjärtat. Mitt sista intryck af Ellen Anckarsvärd var vid detta års novembersamkväm på Nya Idun. Under vårt samtal — o m för mig plågsamma ting — såg hon troligen på mitt ansikte ett uttryck, som gjorde henne ondt. T y med en moderligt öm rörelse smekte hon plötsligt min kind. En smekning af Ellen Anckarsvärd var något så ovanligt och just då så rörande, att ett par tårar föllo på den lilla handen, när jag kysste den. Mellan detta mitt första och mitt sista minne af Ellen Anckarsvärd ligga nu snart trettio år. De innefatta en period af mångårigt, nära samarbete — ända tills jag lämnade den, i min mening, för litet demokratiskt verksamma Föreningen för gift kvinnas äganderätt. Dessa trettio år innefatta också en annan period, då våra vägar utåt skiljdes. Öppet sade hon mig, hvad hon ogillade; trofast förblef hon det oaktadt min vän och aldrig gjorde hon det minsta försök att vända mig från min egen väg. Hon förstod alltid, att jag aldrig var en motståndare till hennes mål eller sträfvan, ehuru jag lade hufvudvikten på andra synpunkter och medel än hon.
i De Riksgälds-kontoret tillhöriga obligationer, .sorn, efter 1851 ars början, antingen vid deras inköpande varit, eller sedermera iaf obligation.s-imiehafvarne;sjelfve blifvit uppsagda och vid förfallotiderna i stadgad ordning infriats, hafva motsvarat ett kapital-belopp af - r R:dr 687,750: hvaraf de, under ar 1851, infriade obligationerna utgiort R:dr 175,000: de under ar 1852 „ 471,750: och de under innevarande ar „. 41,000: R:dr 687,750 A Riksgälds-kontorets sida, har deremot någon uppsägning eller försäljning af oftannämnde obligationer under de sednare aren icke iiragakommit. Vid den af Revisorerne, den 7:de i denna manad, förrättade inventering af de för Riksgälds-kontorets räkning uppköpta samt detta verk för närvarande tillhöriga obligationer, befunnos desamma utgöras al: 160 st. Bruksägarnes
Ja, dä kan det ju komma i en fri skildt §. Oet är tillätet akt förestS nya, och jag tror att denna sak för» tjenar upmärksamhct; kanske jag ej yttrat wig sä jag hlifwit fbrstädd. När ett Memorial inkommer, som wäl ej är anwändbart, men dock icke förgeipljgt, bör Författaren wara säker; är dek äter ledande till oro och upror, dä böra medel finnas deremot. Herr 1 bl s m begärde proposition pä §, htvilkcn han ansäg tillräckligen skydda hwarS mant säkerhet. Grefwe b.I o r n 6 r wille allenast erinra, att (konstitutions - Utskottet inkbit olinn ur 84 § Räkrings - Formen, att ock nu, efter cit senare bestal kan komma i protocollerna, är en annan sak, och oä förfaller ansrvaret af fig sjelf. Herr Den 2Z Oclober. 457 t Herr käb 1 mnn begärde proposition pä §. Herr k o t kIiek erinrade vm Friherre OZorllröms anmärkning, och förestoa att i § införes; näste likwäi, om han efter behörig kallelse sig ej inställer, hwad allmänna Lagen i thy sall stadgar. Grefwe Uöevenbjelm: Som allt hvad som stär i ett Ständs Protocoll ej kan wara under» kalladt answar, är enda answarighets - frägan ben, att det Memorial jag serstilt utgifwit werk,ligen mättt wara detsamma som jag inlemnat till Sländet. Herr Grefwcn och Ordföranden gjorde proposition pä 77 H med Utskottets föreslagna tillägg, hwarestcr skulle införas: galle Ukwäl, 0M han ester skedd kallelse sig ej inställer, hwad Lagen i thy fall stadgar. Bifölls. 78 §. Herr von Ist a u s vv 0 l k k: Jag har in» gen ting akt tillägga mer än en omständighet.