Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksbankens ändamål uteslutande bör vara att bestrida depositoch vexel-rörelse, och således afskiljas från all befattning med laneoch kreditiv transactioner, eller förskjutande af medel lill fyllnad af Statsverkets behof och utgifter, men fortfarande besörja sedelutgifning, med uttryckligt förbehåll att myntrepresentationcr uti intet fall få utgifvas lill högre belopp, än det hvartill full valuta finnes uti metaller eller sådane hypotheker, som lemna visshet, att full valuta kan erhållas genom sjelfva pantens eller hypothekets realisation inom en ej allt för aflägsen tidrymd; — men med myntning af guld, silfver och koppar förblifver såsom hittills. b) Att skillnaden uti summan, emellan utelöpande sedelstocken och Riksbankens valutor, uti metaller, samt sådana säkerheter, som uti slutet af föregide moment omnämnes, öfverflyttas till lånebanken, genom öfverlåtande till desamma från Riksbanken af dess sedlar till motsvarande belopp, hvarföre, såsom en Statens skuld, Riksbanken skall från Riksg:s-kont. erhålla obligationer bärande 3 proc. ränta, att af Bankovinsten årligen gäldas, jemte så stor kapital-afbetalning, som motsvarar 2 proc. af primitiva kapitalet. c) Att Riksbanken begagnar desse obligationer till inköp af silfver, då kursen går under eller högst till 128 sk. d) Att all kreditiv-rörelse öfverflyttas på Lånebanken, äfvensom att i den mån redan beviljade lån inbetalas, inga nya utlemnas, och att Riksbanken till Lånebanken, emot dess obligationer, föreskrifne till 3 proc., utlevererar de för betäckandet af låneoch kreditiv-rörelsen nödige kapitaler uti riksmynt. e) Att endast Riksmynt skall vara uti riket gällande, och myntrepresentativer endast af Riksbanken utgifvas och att myntvärdet skall uppehållas enl.
1 Justitie-kansleren, Justitie-ombudsmannen, Kommitterade för tryckfrihetens vård, Rikets Standers^Bank och dess Låne-kontor, Riddarhus-direktionen jemte Riksståndens öfrige Kansli-direktioner, Ofverståthållare-embetet och Kongl. Maj:ts samilige Befallningshafvande, äfvensom Universiteterne i U|)sala och Lund samt öfriga, med bibliothek försedda, allmänna läroverk; c) ett exemplar bör tilldelas hvar och en af Rikets Ständers Revisoner vid nästa och den derefter följande Statsrevision ; <!) ett exemplar bör till hvarje ledamot af Rikets Ständers Utskott vid nästkommande riksdag utdelas; skolande utdelningen af de för Revisorer och Utskotts-ledamöter afsedda exemplar genast vid revisionens eller riksdagens början verkställas; e) för öfrigt må, sä vidt tillgången medgifver, exemplar jemväl lilldelas andra embetsman och embetsmyndigheter, äfvensom kommittéer och samfund, hvilkas härom gjorda ansökningar varda al Fullmäktige bifallna. 6:0. Hvad beträffat hillänget) till Riksståndens protokoll för de redan fötflutna riksdagarne, af hvilka bihang större eller mindre antal exemplar finnas i Riksgätds-kontorels förvar, så hemställer Utshottet, att hvad förut rörande utdelningen af dessa öfverblifna exemplar blifvit stadgadt, intill nästa riksdag må fortfarande tjena till efterrättelse, samt att Fullmäktige må få sig uppdraget alt, på sätt här ofvan, i fråga om Riksdags-prolokollerna är föreslaget, erinra alla embetsmyndigheter och undervisningsverk in. fl., som icke uttagit dem tillerkända bihangs-exemplar, att till desammas utbekommande sig inom viss tid anmäla. Dessutom torde Fullmäktige, i afseende på de vid nästa riksdags början återstående bihangs-exeinplaren, böra aflemna enahanda uppgift oell förslag, som Utskottet, röra.' de då qvarvarande protokolls-samlingar, tillstyrkt.
Jag förstår icke, hvarföre det skall så mycket misshaga den executiva makten alt få ett sådant förslag eller, att jag så må säga, föregående undersökning från domstolen, eller hvarföre just executiva maktens förtroende skulle uteslutas derföre, att rättvisan koni med, innan landshöfdingens förtroende bestämde valet. Länsmännen böra vara oafhängige af domaren, har den välde talaren sagt. Jag finner icke, att de kunna blifva mer afhängige af domaren, derföre alt han upprättat förslaget. Sedan de erhållit sina fullmakter, blifva de lika afhängige af landshöfdingen och oberoende af domaren, som de hittills varit, ty domaren skulle ej få något att göra med deras tjensteutöfning. Vidare har den värde talaren, och det med 68 Deu ao Maj f. m. rätta, tillagt domarena möjliga intryck af för rättvisan främmande bevekelsegrunder. Vi äro menniskor och kunna således, likasom landshöfdiugar och andra, taga intryck af sådana bevekelsegrunder; men jag har förut åberopat, hurusom det vore landshöfdingen, som det i allmänhet åligger att vaka öfver rättvisans skipande, obetaget att tillse dess iakttagande, och att, likasom den, hvilken sökt en länsmanstjenst och vid förslagets upprättande anser orättvisa begången, söka rättelse äfven i högsta instansen. Jag tror, alt i detta afseende någon bättre utväg till ovälds iakttagande ej finnes, än att låta saken behandlas af de myndigheter, som i allmänhet hafva sig lagskipningen uppdragen. Det torde vara åtskilliga anmärkntr, som jag förbigått, hvilket må ursägtas mig med afseende på vidlyftigheten. Men det kan i allmänhet icke annat än hos mig åstadkomma en bedröflig känsla, att i detta, likasom i många andra fall, se det skrå-intresse, att jag så må säga, som uppenbarar sig, och genom hvars tnissledning man upptager äfven det lilla stöd eller biträde af domaremakten vid länsmans tillsättande, som mitt förslag erbjuder, deruti jag likväl icke förnärmar myndigheten hos Konungens Bef:h:de, hvilka, lika med Konungen sjelf, äro kallade och förbundne att rätt och sanning styrka.
Ridderskapet och Adeln torde påminna sig, att jag, i frågan om näringsfriheten, påstod, att de serskildta handt - 84 Den 18 December: verkerierna utgjorde delar af ett större sammanhängande helt, hvilka för hvarannan, till åstadkommande af en förädlad och fulländad vara, äro lika oumbärliga, som de serskildta Faculteterna äro det vid ett Lärosäte, om en högre och fullständig hddniiig skall kunna vinnas. Det torde nu tillåtas mig återgå till denna jemnförelse, för att visa, huru origtigt det vore att stycka, hvad som, enligt sakens natur, griper in i hvartannat, såsom lemmarne i samma kropp. Lika fåviskt sorn det skulle vara, att i närirrgsväg vilja påbjuda, det alla Smeder skulle bo i Stockholm, under det att Yagnmakarne bodde i Upsala och Lund, lika olämpligt i lärdomsväg synes clet mig vara att vilja till bufvudstaden förlägga Universitetens practiska Faculteter, under det de öfriga i province-städerna förblefve. —• Till styrka för sixr sats om practikens inmängande i studierna, har den värde Ledamoten anfört, att Mathematik ej kan läras utan limér, ej Botanik, utan lierbarier, ej Mineralogie, utan mineral-samlingar och laboratorier, ej Anatomie utan clissectioner 0. s. v. och anser dessa meningar oomkullstötliga, så länge menskliga förnuftet är ett och ‘ detsamma. Men det är olyckan, att denna bevisning just börjar utom den krets, för hvilken hon skulle gälla, nemligen den juridiska. Man kan med streck afrita -en triangel, en fyrkant, en cirkel, en ört, en sten eller; en sena, och man kan äfven med händerna fatta de sednare. Men huru vill man få en åskådlig eller handgriplig figur af begreppen uppsåt, handling, Den 18 December. 8? sanning, lögn, dygd, brott, ägande rätt, våld och andra ämnen för rättslärans stadium. De kunna ej portraiteras, eller tagas med händerna, utan blott af tankan fattas, eller sorn man säger begripas.
Men hade du aldrig något sådant der för dig, der hemma, lilla stackare?» »Åhjo! Men bara en allvarlig historia.» »Berätta då!» »Det var som nykonfirmerad. Jag höll på att fara till Amerika med en pianist ... Karlen såg bra ut, spelade väl, och jag hade så tråkigt hemma, så gränslöst ohyggligt tråkigt ... Tänk dig, jag hade packat in mina saker, tagit ut min sparbanksbok, men så ångrade jag mig qvällen förut ... och pianisten reste gudskelof ensam.» »En riktig roman Men det var sant. Jag tänker ha en liten ungdomsbal i veckan. Låt oss tänka på kavaljererna!» »Jaa! Löjtnant Strömberg!» »Fy Hedvig, var inte elak nu Löjtnant Lundin!» »Den är då bra oförskämd af sig, Lundin.» »Ja men treflig du. Löjtnant Wærnqvist.» »Har vacker figur vill jag minnas!» »Måtte väl det! Till häst du, sådana ben!» »Löjtnant Krusenberg?» »Jaa då ... fin familj!» »Bara löjtnanter du Anna!» »Jag tror nästan det? Hvad tycker du? Några doktorer kanske, Wisén t. ex. ... Men Gud, här sitter jag och sladdrar, och säger inte den stora nyheten för qvällen! Kurt kommer hit i afton.» »Kurt ...!» »Ja, han sa’, att han kommer hit efter sin föreläsning på arbetareinstitutet. Han, som eljes så sällan går bort. Hedvig du, jag fruktar: ’Heimliche Liebe’ ...» »Anna! Jag blir riktigt ond ...» »Jag har ju ingenting sagt ... Får jag hviska dig något i örat?» »Nåå?» »Det skulle vara riktigt roligt, om han blefve kär i dig öfver öronen ... Kurt kär, filosofen, han som är så allvarlig som ett likkistbräde. Ha, ha, ha!» »Hvad du ändå är för en liten rar slammertacka, Anna du!» o. s. v. etc ... etc ... Senare på qvällen anlände också Kurt.
Ingen förutom den, som älska vet — det kanske ädlaste kväde, som någonsin pä svenskt språk diktats. Och af den lättsinnige minnessångaren öfver Dubois Le Clerc, den frivole adoratören af Rosalies charmer blef Christinas skald, lofsjungaren af en Mor, två Döttrar, en Son — och för dem, efter dem, omkring dem sprids talrik skaran af de stilla dygder: Tro, Sämja, Redlighet och Frid och Oskuld och Godheten — hvars blickar smälta själen, och Ömheten — som ler med halfva tårar, och Vänskapen — som går med blottadt hjärta, och Kärleken — men ej den blinda kärlek, det troll med vingar och förrädisk tunga, som rasar, njuter, ångrar sig och flyktar, nej, detta Himlens barn, som evigt fäster med oupplösligt band två makars hjärtan. I DU N 1890 Välsignad — ropar jag — välsignad evigt (I, Himlens älskade! I, Jordens ädle!) den stund, som gaf er åt min sälla åsyn. Från denna stunden glömmer jag att lida, och smärtan halkar lätt utöfver själen, och fastnar någon gång dess pil och sårar, då ser jag er igen — • och såret lakes. Och nu, hvad gör mig Världen och dess bländsken, de Storas nåd emot de Godas aktning, och Dårars lof emot de Visas bifall, och Seklers minne mot ett Nu af Sällhet, och mot en vänskapsblick af dig — Christina. * * Hvem var nu denna af Kellgren besjungna Christina? Åh, bevars! — hör jag svaras — det står ju uppgifvet i alla möjliga literaturhistoriska arbeten, från Atterboms » Siare och skalder » ned till Th. Ekelunds » Vittra skuggbilder ». Det var ju skaldens svägerska, den unga prostinnan Clara Christina Kellgren, f. Lidmark — • det måtte väl ej vara tu tal om den saken! Låt ' oss litet närmare granska denna fråga.
Jag skall endast återgifva grunddragen af det förslag, som jag vill hafva åtminstone åt framtiden öfverlemnadt, om än tills vidare förhoppningslöst. Framför allt vill jag hafva lagstiftningens behörighet förfäktad och jordäganderättens irriga anspråk bekämpade. Men för att börja med en antydan af ämnets vigt, upptager jag ur min bevisning derom en och annan anmärkning. Skogarnes fortgående förminskning under förevarande förhållanden och i händelse af jemn afsättning med skogseffekter har förekommit mig otvifvelaktig äfven af andra skäl, än de i allmänhet anförda. Att skog skall säljas, så länge den finnes och låter med fördel sälja sig om intet hinder för föryttringen möter, har jag trott mig kunna antaga. De få bland svenska allmogen, som härvid tänka på efterkommande och neka sig en erbuden vinst för dagen, måste vara både mera tänkande och bättre lottade i ekonomiskt välstånd än vanligt. Ej sällan ser man ju spekulanter för skogens skull köpa hemman, som deraf äga rik tillgång, endast för att göra vinst på dess föryttring, och lemna hemmanen skoglösa. Ju mera priset på trädvaror stiger, desto mera vinstgifvande blifva sådana spekulationer. 1 detta såsom i andra ämnen bestämmes i allmänhet handlingssättet af vinningslystnaden för dagen, och verkan deraf måste blifva, att våra skogar försvinna, i den mån tillfälle finnes till afsättning, och detta tillfälle kan fritt begagnas. — Nu har man ej ens under blidare luftstreck kunnat såsom en öfverflödsvara eller någon ting umbärligt betrakta skogen, växtrikets största herrlighet. Naturkunnigheten har upptäckt, att när skogarne försvinna, sjelfva förhållandet med nederbörden ändrar sig, regnet blir i allmänhet sparsammare och all växtlighet i följd deraf aftager. Skogar äro således fruktbarhetens naturliga skydd; och de vore för detta ändamål oumbärlige, om än de i norden icke behöfdes i så stor mängd för uppbyggande och uppvärmande af våra boningar. Det är detta allmänna och trängande behof af skogen, som framför allt fordrar att afses.
I Utskotten har varit åsedt, i anledning af de motioner, som här blifvit väckte om de mera bildade klassernas öfvergång till produetiva yrken, att utväg äfven skulle öppnas för dessa, att få sina barn undervisade utan de servituder, som Lärlingar vanligtvis äro underkastade. De olägenheter, sorn blifvit anförde mot Contracterne, äro alldeles inga, Att de, skola intagas i Societetens Protocoll, vill jag icke bestrida, ehuru detta är onödigt, då de äro antecknade i Magistratens, Jag tillstyrker bifall af denna punkt. Herr Hjerta: Om det vore fråga om att utsätta, hvilken grad af färdighet en Mästare skulle meddela åt Lärgossen , skulle jag vara ense med Herr Lagerhjelm; men nu kan frågan endast blifva om lärotid, och öfrige vilkor. Jag är öfver ty gad, att just i upprättandet af sådana Contracter ligger ett frö till en inteilectuel utveckling hos Handtverksklassen. livad för öfrigt angår 5o2 Den 12 November f. m. den omständighet, att Contracterne skulle intagas i Societetens Protocoll, så anser jag detta, enär de lemnäs till dess Handlingar, och der finnes en Registratur, endast föranleda till ett onödigt och öfverdrifvet skrifveri. Det är ganska tillräckligt att förvara dem bundtade, då de kunna slås efter i Registraturet. Dessutom instämmer jag uti, hvad Herr Hammarsköld yttrat rörande Boktryck erierne. Erfarenheten har besannat, att detta baft med sig ganska goda följder. Dessutom, om den Lancasterska undervisliingsmethoden fortgår, såsom hiltils, skola väl få gossar finnas, som icke vid 11 å 12 år kunna skrifva sitt namn, så att till och med om en pojke vore åt sig sjelf lemnad, han kunde i eget namn uppgöra sitt Contract. Jag anhåller derföre om bifall till förslaget. Grefve von Schwerin : Skrifteliga Con traeter äro komne i stället för ord, löfte och handslag.
Tillkännagafs, att PresteSt:t bifallit §:n samt att Borgare Stit antagit densamma, med införande af ordet »dylikt» emellan orden »annat» och »laga». Gr. Snoilsky: Då BorgareStit äfven på ett annat ställe infört samma förändring, men dess inbjudning derom blifvit af R. o. Ad. afslagen, får jag äfven anhålla om afslag å denna in bjudning och bifall till komiterades förslag. g:n bifölls. § 44 enl. Otsk:ts förslag. Tillkännagafs vara bifallen af MedStm. Hr von Koch: Jag hemställer att gm måtte antagas, med det tillägg, Utsk:t föreslagit, dock med iakttagande a: de förän dringar, som i de analoga gg:ne blifvit af K. o. Ad. beslutade, nemi. att dels orden »i församlingens gemensamma angelägenheter», och dels mellanmeniugen »der han tror sig kunna visa, att beslutet kränker hans enskilda rätt, eller att det icke i laga ordning tillkommit, eller att det står i strid med allmän lag eller förordning, eller annorledes öfverskrider deras befogenhet, som beslutet fattat», måtte uteslutas. g:n antogs med följande förändrade lydelse för början deraf: »Enskild medlem af församlingen, som åt kyrkostämmas beslut ej nöjes, ege rätt att deruti söka ändring» etc. S 45. Tillkännagafs vara antagen af MedStm. Hr von Koch: De gg i de andra författningarne, som svara mot denna, har R. o. Ad. ansett böra utgå. Jag hemställer således att likaledes måtte ske med den nu ifrågav:de g:n. g:n afslogs. § 46. Tillkännagafs vara antagen af MedStm och bifölls. Härefter öfvergick R. o. Ad. till pröfning af Förslaget till förordning om Landsting. § 1. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Preste och BcndeStm bifallit §:n, men att BorgareSt;t för sin del beslutat, Den 10 Oktober f. m. m nt.t II.
”Jag vet icke det, tant, eftersom jag icke varit förlofvad men hvad det måtte kännas roligt att vara en ung fru, att få nyttja negligé och ha ett vackert hem med granna möbler, taflor och mycket, mycket blommor och en man se’n, som fjäsar för mig – ja, han får lof att fjäsa för mig alldeles ofantligt: han skall bära mig på händerna.” ”Jaja, om du förtjenar det, barn, men du må icke bygga romanslott, utan tänka dig ett tarfligt, men godt lif vid en hederlig mans sida; och när du vunnit den lyckan, bör hela din diktan och traktan gå ut på att bereda hans trefnad och sällhet.” ”Nå ja, det förstås, vi skola väl hjelpas åt att bereda hvarandras.” ”Och se’n bör du bli särdeles arbetsam och huslig och framför allt tacksam, ty du bör betänka att få bergade män ta en fattig flicka.” ”Var icke rädd, tant, jag glömmer visst icke det – men tror tant verkligen att att det kommer en sådan man?” ”Barn,” svarade fru Regine Sofie med högtidligt profetisk röst, ”han kommer!” ”Ah!”’ ”Jag kan nästan säga att han är kommen, ehuru du ännu icke personligen får se honom.” Vid dessa ord färgades Blendas kinder af höga rubinröda lågor. O, himmel, vore det möjligt att hennes riddare skriftligen vändt sig till hennes tant? ”Anar du någon, min lilla Blenda, efter du blir så förvirrad?” ”Ja nej jag vet icke!” ”Nå, vill du veta då?” Blenda mindes mycket väl att hon hundra gånger läst, det en blygsam flicka hvarken låtsade förstå en så benig fråga, eller sade ja i första vändningen; men Blenda var alltför naturlig att göra sig dessa lärdomar till nytta. Hon svarade helt uppriktigt: ”Goda tant, det vill jag visst!” ”Nåväl – den jag ärnar till din make ”Den tant ärnar till min make?” ” och som är dig värdig mer än någon Den stolta modern gjorde här åter ett litet uppehåll, för att gifva så mycket mer vigt åt slutorden. ”är?” stammade Blenda. ”min son Johan!”
Till undvikande af missförstånd om rätta tolkningen af l.-sta punk ten uti uyssberörde 2:a mom. af 3 § i Banko-Reglementet, hemställa Fullmäktige, att åt detsamma måtte gifvas följande förändrade lydelse: »Kommer någon Fullmäktig i den författning, att han icke kan vara Riksdagsman och Ledamot af Utskott, uphör genast hans Fullmäktigskap och hans rum anses ledigt; skolande vid dylika fall eller då eljest någon Fullmäktig ur Styrelsen afgår, protokollsutdrag derom, samma dag, sådant hos Fullmäktige anmäles, till vederbörande Stånds Kansli-Direktion allåtas, med anmodan att inkalla Supleant, som i den afgångna Ledamotens ställe kommer att i Styrelsen inträda. 2:o. Det Fullmäktige, genom 5 § i Reglementet, gifne åliggande, hafva de fullgjort medelst inom sig valde Deputerade, hvilka, för elt år i sender, haft att utöfva en speciellare tillsyn öfver göromålens gång inom Verkets Afdelningar och Kontor; och har, angående verkställigheten af en sådan tillsyn, anmälan skett till Fullmäktiges protokoll, vid de tillfällen, då densamma till anmärkning föranledt. 5:o. Mom. 1. Enligt upprättade, vederbörligen styrkte, förteckningar äro, på sätt protokollerne närmare utvisa, under hvartdera af de förflutne åren uti Maj månad, den uti Banko-Reglementets 6 § anbefallde inventering i Bankens alla kassor och öfriga förvaringsrum af Fullmäktige anställd, utan att vid desse inventeringar någon anmärkning förekommit. Mom. 2. Bankens hus och inventarier i Stockholm besigtigades af Fullmäktige sednast den 21 Oktober detta år. Likaledes hafva Fullmäktige, genom Deputerade, anställt besigtning å Bankens hus och inventarier vid Tumba Bruk, jemlikt de berättelser derom, som äro intagne uti Fullmäktiges protokoll. Fullmäktige höra i samband härmed fästa Högloll. Utskottets uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att 2:dra punkten i 6:te <§ och början af 247 § af Banko-Reglementet bringas till öfverensstämmelse med hvarandra. Den uti förstnämnde stadgande af Rikets Högloll.
Maj:ts Belållningshafvandes i Upsala län underdåniga memorial den 12 Januari detta år, hvaruti, — jemte anmälan att i en dit ingifven skrift Länsmannen i Films och Dannemora Tingslag, Alfred Theodor Ahlgren, som i anseende till sin försvagade helsa en längre tid åtnjutit tjenstledighet, sökt att, då han, enligt bilagdt läkarebetyg, “under denna tid ej allenast icke blifvit förbättrad, utan både i fysiskt och psychiskt afseende vore till den grad försvagad, att han är absolut oförmögen att vidare besörja sina tjensteåligganden“, honom måtte från länsmanstjensten beviljas afsked, dock med pension, — Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, enär otvifvelaktigt syntes att Ahlgren, hvilken är född år 1829, icke vidare kunde i tjenstgöring inträda, och hans qvarstående i tjenst, hvarifrån han icke torde böra eller kunna skiljas utan att annan utväg till nödtorftig bergning för framtiden honom bereddes, medfört och fortfarande medförde stora olägenheter, i underdånighet hemställt, om icke Kongl. Maj:t, med fästadt afseende jemväl å Ahlgrens utan veterligt eget förvållande iråkade beklagansvärda ställning, skulle täckas, då han ännu icke uppnått de lefnadseller tjensteår, som berättigade honom till afskedstagande med bibehållande af lönen såsom pension på Indragnings-stat, till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition om beviljande af ett mot Länsmanslönen svarande årligt anslag att af Ahlgren från och med månaden näst efter den, hvarunder afsked från Länsmanstjensten kunde komma att för honom utfärdas, uppbäras såsom pension under hans återstående lifstid; vitsordande, i sammanhang härmed, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande såväl att Ahlgren, hvilken befordrats t il Länsman år 1856, med utmärkt nit och ordentlighet fullgjort sina tjensteåligganden och i öfrigt under sin helsås dagar gjort sig känd för en stadgad och hedrande vandel, som ock att Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd.
The \ voliian ' s building, ar för öfrigt afsedd till att framställa åskhdligt eller, då detta ej kan ske, medelst redogörelser och sifferuppgifter, kvinnans ställning och rerksainliet inoni olika otnrbden. Sil skall ett ruin uppl&amp;tas %t alster af krinlig littergr verksamhet friii flydda dagar till nuvasande tid. En a.fdelning inredes son1 modellboningsriini och kök, där de nyaste kidinariska och etens skapliga upptackter inoni kokkonsten koiuina att 5skådliggöra.s. E n del salar iiro afsedda att i n s p m a sjukrårdsafdelninge~l; till dessa sluta sig särskilda lokaler, dar vård och hjälp lämnas \ - id olyckshandelser, n k o t soiii inan vid föregående expositioner rasit i saknad a.f, hrarföre styselsen för denna världsutställning uppdragit at dainkonlitbn, att inedelst inrättaiidet af sjukvårdslokaler på olika stiillen inom iitställningsplatscii afiijalp denna brist. Vidare finnas inom byggnaden rum för specialutställningar af olika slag, bland annat omniinmes ett rum för utstiillning af viifriader och spetsar fran äldre tider o. s. v. Den stora samlingssaleii oin 1,700 sittplatser, afsedd för möten och fikedrag, är beliigen i kvinnobyggiindens andra våning. Inoiii hvarje siirskild afdelning skola föredrag liållas af specialister, med d e dar iitstiillcls förem&amp;leii sbsom åskiidniiigsmateriel. För öfrigt inrylniner denna vhiiiig koiiiité-, klubbocli styrelserim in. m. Som kviiiiiornas liela utstiilliiiiig siilanda ej iir att betrakta soin e n separat utan som en special~itst~llning, iir damernas styFelse. äfven betänkt 115 att i deii stora alliiiiiiina utstiilliiingeii framvisa,alla. de områden, där kviiiligt arbete ingår i det. nianliga.