Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 17 Augusti 1863. Banko-Utskottets Memorial N:o 53. 3 Ank. till Memorial, med förslag till Votering s-proposition, i anledning af framställningen i 28 punkten, 2 morn., af Betänkandet N:o 35. Utskottets i Utlåtandet N:o 43 afgifna förnyade framställning på grund af erhållen återremiss af punkten 28, mom. 2, af Betänkandet N:o 35, angående innehållning af allmänna diskont-fonden, hvilken punkt och moment förut bifallits af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, men afslagits af Preste-Ståndet, är, enligt Protokolls-utdrag af den 25, 27 och 29 nästlidne Juli, af Ridderskapet och Adeln, Prestesamt Borgare-Stånden lagd till handliugarne och af Bonde-Ståndet afslagen, med förklarande det Ståndet ansåge frågan vid den utgång, hon nu fått, icke böra blifva föremål för omröstning i Förstärkt Banko-Utskott. Då likväl tillförene frågor af förevarande beskaffenhet, der två Riks-Stånd stadnat emot två, hänskjutits till afgörande af Förstärkt Banko-Utskott, som vid 1859—1860 årens riksdag, enligt Memorialet N:o 37 af den 28 Augusti 1860 röstat öfver jemväl då ifrågasatt innehållning af ofvanberörda fond; så och enär dessutom tro Riks-Stånd, utan anmärkning, lemnat Utskottets i Utlåtandet N:o 43 gjorda anmälan derom, att Utskottet skall uppsätta förslag till proposition för frågans afgörande genom omröstning i Förstärkt Banko-Utskott, har Utskottet icke kunnat underlåta att till Rikets Ständers bepröfvandc vördsamt hänskjuta följande förslag till proposition, hvaröfver omröstning skall i Förstärkt Banko-Utskott anställas.
Det ärende, som nu är underkastadt R. o. Ad:s ompröfvande, föranledde inom StalsUtsk. en allvarlig och särdeles utförlig öfverläggning, hvarunder ämnet från alla sidor skärskådades. Man misstager sig således helt och hållet, om man förmodar, det Utsk. skulle hafva behandlat frågan med mindre upmärksamhet och omsorg, än den i sjelfva verket krafvel-; men för att icke i sitt Utlåt, lill R. St:r behöfva vidlyftigt inlåta sig i alla de särskilda frågor, som kunna komma i betraktande i afseende på detta ämne, har Utsk. hufvudsakligen fästat sig vid den nu varande politiska ställningen, hvarutinnan det trodde sig aldraminsl skola möta någon gensägelse. Ty om man än, under fredliga tider, kunde hafva utsigt att under loppet af flere år njuta gagnet af den ifrågasatta uprensningen, ehuru oförsvarad af befästningar, så företer sig deremot nu den omständigheten, att, i följd af det brinnande krigstillstånd, som råder mellan Österns och Vesterns makter i vår verldsdel, skulle det lätteligen kunna inträffa, att, derest Städerna beviljade de medel, som för arbetets utförande anses erforderliga, företaget icke förr hunne blifva fullbordadt, än man tilläfventyrs önskade det omintetgjordt, af farhåga för att de kostsamma befästningsarbeten, som blifvit verkställda och ytterligare verkställas vid Waxholm, skulle blifva onyttiga genom det tillfälle, den ifrågav:de uprensningen af Baggens-Stäket lemnade fiendtliga fartyg att till hufvudstaden inlöpa och sätta dess trygghet i största vada.
Lag ligga i tväböte emot annan tjufnad; Gifven Stockholms Slott den 2y Martil 182g. Ilos Kongl. Maj:t bar i underdånighet blifvit anmälcltj att, vid förvandling till 12 Kongl. Maj.-ts Nådig* Propos. No 65. fängelse vid vatten och bröd af böter, ådömde för hus-tjufnad, eller sådan stöld, som ligger i tväböte emot annan tjufnad, olika grunder blifvit följda, i det att åtskillige Domstolar uträknat antalet af fängelsedagar efter penninge-beloppet af det stulnas dubbla värde, hvaremot andra Domstolar, med stöd af den Lagförklaring, som genom Kongl. Brefvet till samtlige HofRätterne af den 20 December 1707 blifvit meddelad, ansettsig böra först bestämma fängelse-tiden efter stöldens enkla värde, och sedermera fördubbla fängelse-dagarnes antal, med iakttagande likväl af Lagens föreskrift, att högsta kroppsplikt af Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd ej får öfverskridas. Dessa olika förvandlings-grunder hafva ledt till ganska olika resultat, så att, t. ex., hus-tjufnad af Nio R:drs värde blifvit, efter den förra förvandlings-grunden, belagd med endast Sexton, och, efter den senare, med Tjugufyra dagars fängelse vid valten och bröd. Detta förhållande, hvartill orsaken igenfinnes deruti, att, enligt Lagens stadgande i 5 Cap. 4 §• Straff-Bal ken, straffet af fängelse vid vatten och bröd icke ökas i jemlikt förhållande till de böter, hvilka Kongl. Maj.-ts Nådiga Propos. 13 böra förvandlas, har föranledt Kongl. Majit att vara betänkt på vidtagande af en Författning, hvarigenom olika lagtolkning i, detta ämne må för framtiden förekommas. Härvid har Kongl. Maj:t väl å ena sidan funnit, att, enligt ordalydelsen i förut åberopade Kongl. Bref af den 20
Är han riktig eller hafva vi att gifva rätt åt den motsatta åsigten, som triumferande framhåller vikingatågen som något rätt stort och glädjande? Visst är, att denna senare åsigt är den allmännaste och att den icke saknar anhängare än i dag, äfven om dessa icke göra detta klart för sig. Det synes, som om de gamla härjningstågen och sympathierna för dem hade dragit en rätt svår nemesis öfver oss. Skulle jag till eder ställa den fråga, hvad J veten om de äldsta tiderna af vår historia mer än en rad af konunganamn, som föga eller intet säga, en fråga om de inre förhållandena och de tidernas lif, befarar jag, att de flesta icke skulle hafva annat att förtälja än måhända något om fädernas gudar och gudasagor samt allramest, först och sist, om vikingatågen. Skulle jag lägga fram för eder något smycke, vapen eller verktyg, funnet i vårt lands jord och uppenbarligen tillhörande våra hedniska förfäder, och skulle jag så fråga er mening om detta föremåls tillkomst, är jag nästan viss, att om detta föremål är i något afseende utmärkt, svarar enhvar af eder helt enkelt: “det har kommit in med vikingarna. Till sist har man härigenom kommit derhän, att för vår föreställning stå våra förfäder äfven om vi, när uppmärksamheten fästas derpå, ej gerna vilja vidgå det allenast som obildade röfvare, hvilka togo det vigtigaste af det, som hörer till detta lifvets nödtorft och njutningar, från främmande land och med våld. Det är ju en rätt sorglig föreställning! Hon föranleder mig att till en början tala om vikingalifvet och vikingarna. Det är så mycket lämpligare att taga detta ämne först, ty vi komma ju dervid att betrakta Isländarnas lif utom Island. Vikingafärderna äro visserligen icke någon Isländarnas uteslutande tillhörighet. Vi hafva sett, att utflyttningen till Island stod i rätt nära förhållande till de tidigare vikingafärderna. Dessas början infalla ungefär ett århundrade före Islands bebyggande, men de fortforo äfven efter den tiden. Skallegrim, Qväll-ulfs son, hade en son, som fick namnet Egil. Denne blef en af Islands mest framstående vikingar.
Eftermiddagssolen fyllde salen m e d sitt gula, varma ljus, tyste på de nötta björkmöblerna, s o m följt det gamla paret ända från bröllopsdagen i en liten arrendegård bland Kilsbergen i Närike o c h varit stumma vittnen till deras hvardagssläp o c h b e k y m m e r, m e n också till deras inbördes kärlek o c h trofasta uthållighet. Ljuset blänkte äfven på tapeternas mattgyllne b l o m m o r, på ramarne kring några enkla litografier och på pianots gulnade klaviatur, öfver hvilken Elsas fingrar gledo så sakta, att folkvisans toner hördes l i k s o m ett e k o från en melodi, spelad någonstädes i s k o g e n på åsbranten utanför. Det var den v e m o d i g a folkvisan, hvilken går s o m en resignerad ung kvinna öfver markerna; hon är klädd i en fotsid dräkt, doftande bleka rosor falla ur hennes sköte o c h visa hennes spår, o c h h o n sjunger sakta o m en aldrig tillfredsställd längtan, medan solen dalar n e d b a k o m skogens taggiga mur o c h vinden susar svagt g e n o m lundarne. Så drogo faderns o c h fasterns gestalter förbi, mörka och trotsiga. De stängde vägen för h o n o m. ville leda hans lif i en annan fåra. hatade Elsa. hvarför, visste han n o g. Han kände sig stundom så förvirrad o c h missmodig, att han tyckte, att all kraft d o g i n o m h o n o m. Men det fingo de inte ana h ä r u t e. I morgon skulle han emellertid tala m e d fadern. Nu ämnade han sätta trots m o t trots, o m ingenting annat hjälpte. » Spela en polska, så ska Kajsa o c h jag dansa! » ropade Nordström. Elsa spelade polskan. Nordström drog sin hustru u p p ur gungstolen. Våra gamla b e n — 6 passa ungefär lika bra i dans som en sköldpadda vid en kapplöpning. » » Å h, pytt! » Och d e hvirflade bort öfver golfvet i en veritabel h a m b o.
Cederström, Jacob, som, då H. Ex. i anledn. deraf behagade afbryta sin framställning, yttrade Konungens rätt att på hvilken dag som helst upplösa riksdagen, sedan den varat 4 månader, är ganska bestämd. Grundlagen bestämmer jemväl, att om R. St. inom 4 månaders tid afsluta ärendena, äga de rättighet att hos K. M. genom Talmäiiuen sådant anmäla, med anhållan, att han ville afblåsa riksdagen. Men att nu i förväg uppdraga åt Landtmarkalken och Talmännen att säga, det ärendena äro slutade d. 24 Maj eller hvilken annan dag som helst, deremot får jag till prot. mig reservera. Det står i strid med grundlagen, och ett sadant yttraude kunde komma att innefatta långt ifrån sanning, en direct osanning; ty efter den erfarenhet jag äger om riksdagsärcnden och utan afseende pä Utskolts-Ordförandeuas framställningar till Talmäunen, anser jag det vara rent af omöjligt, att LagUlsk. kan afsluta sina göromål, icke troligt att BancoUtsk. kan afsluta sina, och icke troligt att Consl.Utsk. kan vara färdigt med de frågor, sorn der äro under bearbetning, Jag lemnar derhän hvad vigt det kan äga om alla dessa ärenden blifva expedierade under denna riksdag eller icke. Derom tillhör mig icke att dömma; men alt säga, alt riksdagsärendena äro afslutade, och att således riksdagen kan afbläsas den eller den dagen, derifrån får jag för min del undandraga mig deltagande, och önskar att icke något beslut i den delen blifver af R. o. Ad. fattadt. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att hvad nu blifvit anfördt, gaf honom anledn. till den förmodan, att han nyss uttryckt sig ganska otydligt^ enär Frih. Cederström tycktes vilja motsätta sig, att R. o. Ad . skulle* lios K. M. anmäla att riksdagsärendena äro afslutade, och derföre anhålla att riksdagen mätte afbläsas d. 24 Maj. Sådan hade dock II. Ex. mening icke varit, utan afsigten hade endast varit att framställa en förfrågan, om R. o. Ad. behagade tillåta sin ordförande att meddela K.
Hr Lemchens motion om anslag till bekostande af offentliga föreläsningars hållande i hufvudstaden uti vissa vetenskaper, tager jag mig friheten att, då 100 Den ?2 Augusti e. m. jag tror mig funnit de af Utsk:t anförda grunder för detta afstvrkande vara föga tillfredsställande, föreslå R. o. Ad. att fatta ett motsatt beslut, så mycket heldre som flere ledamöter af Utsk:t reserverat sig mot det med, om jag ej blifvit illa underrättad, endast en rösts pluralitet fattade beslutet. På förhand får jag bedja R. o. Ad. om öfverseende, om jag för en stund upptager en dyrbar tid med denna fråga; men jag anser mig för sakens vigt böra först framlägga de motiver, som ligga till grund för det yrkande jag ernar göra. Att Sveriges hufvudstad, i motsatts mot de flesta öfriga mera betydande Europeiska hufvudstäder, saknar en institution, derifrån allmän vetenskaplig bildning, i lorm af offentliga föreläsningar i populär form, kan spridas bland en större allmänhet, har länge af hvarje sann fosterlandsvän djupt beklagats; flera röster hafva ock under sednast förflutna riksmöten höjt sig med förslager till denna brists afhjelpande. Att ett lands hufvudstad utöfvar en vigtig, både god och dålig, både gagnande och menlig inflytelse på hela landets kultur, på den allmänna bildningen i alla riktningar, är en erfarenhet, som ej kan jäfvas, som är från så många håll konstaterad, att några bevis lör dess sanning ej lära behöfva anföras. Ett lands hufvudstad är nemi. den medelpunkt, från hvilken regeringsmaktens bud utgå, uti hvilken en stor del af statens embetsmannakorps praktiskt skall utbildas; den är ock den härd, från hvilken publicitetens förnämsta organer sprida sina läror; den är, åtminstone med få undantag, hufvudsätet för vetenskaper och konster, för handel och industri, såsom ock för det s. k. finare umgängeslifvet.
Gyldenstolpe saga: grundlagens mening är den eller den; men nu förefinnes en sådan otydlighet, om icke en så bestämd motsägelse emellan ordalydelsen af 81 och 56 §§ Reg.F., att jag icke ser, huru man skall utan tydning kunna bringa tillämpningen af dessa §§ till enhet. Vi finna ock, att hvarje gång en sådan fråga, som den närvar. är för handen, uppträda talare på motsatta sidor och tycka sig hafva skäl för sina stridiga åsigter, då den ena åberopar 8l § och den andra den 56:te. Öfverensstämmelse kan således icke vinnas utan jemnkning emellan motsatserna till en medelväg, som är med begge förenlig. Då man finner grundlagen bestämdt uttrycka den mening, att frågor om grundlagsändringar icke få väckas i Stånden, utan hos Gonstit.Utsk., och att det äger, om det icke gillar motionen, att alldeles undertrycka den, så kan man deraf sluta, att grundlagsstiftarens mening varit, det ingenting annat skulle blifva hvilande till grundlagsenlig behandling än det, sorn Gonstit.Utsk, gillat. Utsk. äger således ett bestämdt veto att förhindra sådana grundlagsförslag, sorn det icke finner gagneliga eller verkställbara. Men skulle å andra sidan Stånden icke äga ett motsvarande veto eller rättighet att hindra hvilandet till grundlagsenlig behandling af ett förslag, som de ogillade, så vore det utan ändamål, att höra Ståndens meningar och att sammanjemnka dem. Utsk. behöfver blott framlägga sitt förslag, och det skulle ovilkorligen hvila, ehuru mycket Stånden kunde vilja klandra det. Om sådant vore förhållandet, skulle, för att taga en motsatt liknelse till Hr Dalmans, om det folie Constit, Utsk. in att föreslå införandet af ett republikanskt regeringssätt med en ombytlig president i stället för Konung, Stånden, ehuru de ogillade förslaget, .vara tvungna att låta det hvila lill en kommande riksdag blott derföre, att Conslit. Utsk. så velat.
För att kunna bedöma om och i hvad mon det låter sig göra att, på ofvan antydde sätt, förenkla Riksgäldskontorets göromål, torde det vara nödigt, att erinra sig beloppet och beskaffenheten af Riksgäldskontorets nu egande tillgångar och skulder. Enligt den uppgift derå, som förekommer i det från trycket utgifne utdrag af Riksgäldskontorets hufvudbok för år 1846, uppgingo kontorets alla skulder vid samma års slut till 3,026,407: 17. 1. Denna skuld bestod förnämligast af följande poster, nemligen: Slats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. 55 a) Till Rikets Ständers bank, för derifrån utbetalde medel till 1808 års krigskostnader, hvilken skuld liqvideras medelst årlig kapitalafbetalning under 38 års tid af 88,000 r:dr, förutom 4% ränta 3,344,000: b) Afsatt fond till bestridande af årliga anslaget till Strömsholms kanal, hvilket anslag utgår med 50,000 r:dr årligen i 15 års tid från och med år 1842 • 460,900: c) Innestående lösen för ekeskog 185,953: 22. 5. d) För utelöpande kopparskilje myntspolletter 74,241: 47. 6. e) Skuld till banken för begag nadt kreditiv 759,969: 19. 10.
”Bränvin må i sådant bränneri, der det tillverkade beloppet upmätes under offentlig upsigt och afgift i förhållande till detta belopp utgår, på landet eller i stad tillverkas skattlagd jord.” ”1 bränneri, der det tillverkade beloppet icke upmätes under offentlig upsigt, och afgiften beräknas efter redskapens afverkningsförmåga, får bränvinsbränning hädanefter endast utöfvas på landet af den som jemlikt 2 § i Förordn:n den 10 Okt. 1851 dertill haft rättighet, och af sådan rättighet år 1852 eller 1853 sig begagnat.” Jag tror att ingen har anledn. att klaga öfver ett dylikt stadgande. Man inleder ej eller då någon att anlägga småbrännerier och öka deras antal, och man bör väl söka ställa så till, att dessa på de fleste ställen komma att uphöra. Hvar och en, som anlägger dem, skall ovilkorligen göra förluster, hvari jag icke vill inleda någon. Frih. Raab, Adam Christian: Hr von Hartmansdorff, med hvilken Hr von Koch sig förenat har yrkat ett tillägg i 1 §. 1 Mom:r, som skulle antyda, att rättighet lill bränvinsbränning i mindre bränneri borde tillkomma endast jordbrukare eller ägare till serskild skattlagd jord, hvartill Hr von Koch gjort ett ytterligare tillägg. Jag får uplysa, att ett sådant förslag varit å bane i Utsk., men kunde icke der vinna majoritet för sig. Likväl är jag långt ifrån att motsätta mig detta, utan vill tvertom understödja detsamma, men får fästa Hrrmes upmärksamhet derpå, alt om man i 1 §. inlager en sådan undantagslagstiftning, mötes man af svårigheten alt man då skulle redan i denna §. tala om den skillnad emellan stora och små brännerier, som först förekommer i 3:dje och 4:de §§:ne, hvaremot intet hindrar, alt låta i 3 §. inflyta en sådan undantagsföreskrift. Så var äfven föreslaget i Utsk., hvilket mina Hrr kamrater i Utsk. torde erinra sig.
Jag är öfverlygad. att Rikets Ständgr snart komma i öfvertygelse om det stora misstag de gjort, då de afslogo förändringen i StatsRådets organisation; och jag hemställer om det vore lämpligt, att, genom partiella bidrag, binda händerna på sig för en ändamålsenligare sammansättning; jag hemställer huruvida det icke skall på folkel göra ett obehagligt intryck, att representationen hos oss, långt mera än hvad som sker i andra länder, sysselsätter sig, nästan vid hvarje Riksdag, med löneförhöjningar. Jag tror, att en sådan reglering aldrig bör företagas utan i ett sammanhang, och alt i en så gammal organisation som vår, der stora förändringar behöfvas, man bör afvakta en sådan ändamålsenlig reglering, för att en gång för alla, eller åtminstone för en längre tid, bestämma de förhöjningar, hvilka kunna erfordras. På grund af dessa betänkligheter, 88 Den 23 September f. m. anser jag mig ej kunna rösta för bifall å förhöjninga rne. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Herr Dalman > Lars Johan, uppläste följande: Innan Ridderskapet och Adeln nu slutligen för sin del går att bestämma de nya skattebördor, hvarmed våra Commitenter och vi sjelfve under fredens lugn hotas; bördor, de der skola blifva det oväntade resultatet af vår rysligt kostsamma i x månaders sammanvaro; anhåller jag vördsamt, i egenskap af national-ombud, få generelt öppet yttra min öfvertygelse, i afseende på de vigtiga frågor, som i min tro äga ett absolut oskiljagtigt sammanhang, Financeoch iSlatsregleringen. Jag ser nämligen sorn ett axiom, att om en omogen myntbestämning nödvändigt vid denna Riksdag skulle, coute qu’il coute, emot allmänna opinionen framtvingas, borde detta Rikets Ständers beslut åtminstone föregå bifall å den grofva lönförhöjning, som StatsTJtskottet föreslagit.
Inbjudningen lill Borgare-Ståndet, att förena sig uti Ridderskapets och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, i afsende på Utskottens förslag, angående ransaknings-fångars förvarande i Siads-häkten, antogs Utskottens inbjudning till Borgare-Ståndet, att förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet i beslutet om ett anslag af a5o,000 R:dr, för uppbyggande af ett Straffängelse efter Pelsylvania-methoden, afslogs, och voterings-propositionen, till omröstning i Förstärkt Stats-Utskott, godkändes. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorial N:o 16, i anledning af Rikets Ständers i vissa delar fattade beslut, angående grunderna och vilkoren för Bränvins-bränningens utöfning och grunderna derför, blef, hvad Utskotten, i delta Memorial, tillstyrkt, godkändt, äfvensom den vid slutet gjorda anmälan lades till bandlingarne. Från Hedervärda Bonde-Ståndet* S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande tre Memorial och Utlåtanden; 433 Prot. Utdr. d l5 Maj 184 1 • N;o 5rq, i anledning af Riks-Slåndens skil jagtiga beslut, angående ett lån till Carlskrona stads Pastoral; Voterings-propositionerne godkändes. K:o 520, angående gralification åt Stats-Commissarien af Sillen; Bifö li-, samt N:o 52i, i anledning af Kongl. Maj:ts Nåd. Remiss å aflidne Kaniereraren och redogöraren vid Carl Gustafs stads Gevärs-faclori, Assessoren G. Widegrens enkas ansökan om pension. B /olls, S. D.
M:l ingått med underdånig anhållan, bland annat, derom, att de uppgifna utgifterna för Konsislorii expedition, hvartill andra tillgångar saknades, mätte få utgå al tionde-anslaget, och i anledning af denna ansökning hade E. K. M:t, genom nådigt Bref af den 17 påföljde Oktober, förordnat, alt Konsislorii expenser tiil eli belopp af högst 200 R:dr B:ko årligen skulle af tionde-anslaget ersättas. Då värdet af hela delta anslag, efter ett medelpris af 11 R,:dr R:tnt tunnan, utgjorde 666 R:dr och derifrån aldrages dels nyssnämnde 300 R:dr lill Konsislorii expedition, dels i medeltal 100 R:dr lill underhåll af synodal-huset och dels Doinkvrko-Sysslomannens arfvode 100 R:dr, eller tillhopa 500 R:dr, återstode såsom kyrkans behållning 54 Expeditinns-Utskottats Förslag till väderil. Skrifvelse, N:o 222. endast 166 Rulr R:mt, hvilken lillåäng, molsvarande värdet af omkring 15j tunnor korn elter ofvan upptagna pris, vore så ringa i förhållande lil! behofvet, att den knappt märkbart bidroge till lindring i församlingens utgifter för kyrkan, hvilken, nvbygd i början af 1840-talet och fullbordad år 1846, sedermera undergått, en kostsam reparation, i följd hvaraf dess skuld för närvarande utgjorde omkring 60,000 R:dr R:ml, lili ränta och afbetalning hvarå, äfvensom till kyrkans framlida underhåll den numera hade nästan inga andra inkomster, än de bidrag, som tungt hvilade på församlingens medlemmar, deraf flertalet befunne sig i knappa omständigheter. Detta förhållande, då del jemfördes med de betydliga inkomster, de öfriga Domkyrkorna i riket, äfven de yngre, af allmänna medel åtnjöte, ådagalade billigheten af en erforderlig tillökning i anslaget till ifrågavarande Domkyrka.
Hof-rält vid granskning af till dess pröfning hänskjutne mål, att underdomaren felaktigt förfarit, då har den både rättighet och pligt att tillse att rättelse sker; men annorledes kan den ej utöfva tillsynen. Erfarenheten har också visat att lagskipningen vid underrätterna icke kan anses bättre ulöfvad i de orter, som befinna sig i HoT-rälternas närmaste grannskap. Sådant är en följd deraf, att med domarens kall åklagarens icke är förenligt. Den Hof-rätterne uppdragne tillsyn är således inskränkt lika med Hof-rättens domsrätt till de mål, som dragas under dess pröfning. Den vid - 8 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 50. slräcklare tillsynen åligger deremot de embetsman, sorn för sådant ändamål äro tillsatte. Desse äro Konungens Justilie-kansler, folkets ombud eller Justilie-ombudsmannen jemte Hof-rätlernes Advokat-fiskaler; och uppfylla desse deras kall, saknas ej tillräcklig tillsyn. Vien noggranheten af hvad på Hof-rälten i furenämnda hänseende ankommer beror ingalunda på domkretsens vidsträckthet. tienom utflyttningen tror man äfven den fördel kan vinnas, att öfverdomstolarne ej längre skulle sakna de upplysningar om lokala förhållanden, som så ofta äro oumbärlige för bedömande af underdomslolarnes åtgärder; Men ehuru lokalförhållanden någon gång kunna inverka på beslut, torde sådant ej böra komma i fråga i annat fall, än alt den rättsökande deri söker stöd för sin rätt; och då lära förhållandena, liksom andra omständigheter, hvarpå en talan grundas, böra ådagaläggas. All låta domarens enskilda kännedom om förhållanden i allmänhet gälla såsom lagliga bevis och skäl, synes vara vådligt i lagskipningen. Fordras upplysningar om lokala förhållanden i något mål, kunna de infordras och detta kan , ske lika lätt om domstolen är nära eller långt ifrån den ort, hvars lokalförhållanden måste kännas. Att skyndsamhet med rättegångars afgörande skulle befordras genom föreslagne utflyttningen kan Utskottet ej eller inse.