Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ur en liten vagga häfver förut stora händelser framstått; folkets känsla af sin kraft kan slumra med tidsandan, men den dör icke. Coust.Utskts nu förhånade förslag kunna vara lika mäktiga lill en förändring i nationens framtida ställning, sorn Luthers föraktade theser i Wittenberg voro till en förändring i Europas. De best 1 i elde Tezels aflatskrämeri med himlens rättigheter; vår representation är ett aflatskrämeri med nationens, och vår kastindelning är ett barbari och ett hån emot himlen. Kommen ihåg, att det var af dessa theser, som följden blef, att man, såsom Erasmus uttrycker sig, tog påfvarne vid kronan, det rika presterskapet vid pungen, och kloslerhjonen vid magen skratten, mine herrar! och kommen ihåg, att denna representations, dessa ståndsprivilegiers tid är icke mer; folket skall se upp, och denna representation, dessa ståndsprivilegier skola försvinna utan att lemna spår efter sig lik - 12 Den i Juni. sorn skuggan sedan solen gått ned; de äro skuggor, hvartill nu mer ingen verklighet finnes. Kommen ihåg, att orden — ”J begären räkenskap ofver tillståndet med Statens inkomster och utgifter; jag åter begär, alt Stånden skola sammankallas” — yttrade i Franska parlamentet, voro de gnistor, hvarmed tändes den eld, sorn nära trehundra år efter Luthers religiösa reform i politiskt afseende skärade och pånytlfödde Europa. Det betyder intet, att förslaget, det ifrågavar., här blifvit för k as ta dt; det betyder intet om det blifvit förkastadt af tre Stånd; det hade intet betydt om det blifvit underkändt i förstärkt Const.Utsk. Det är, såsom sagdt, Ulyssisbågan, den är framlagd, det är med den och ingen annan, som inålet kan träffas, som priset, nationens belåtenhet, kan vinnas; nu mer finnas inga undanflykter för dem, som vilja täfla derom.
Sro nitiska anhängare af en Representationsreform, 104 Den 15 Februari e. ra. sältet för delina, må vara för dem luiru olika och motsatt sorn helst, om de kunna vänta sig ali deras förslager kunna under närvarande förhållanden frivilligt antagas af alla RiksStånd och på något • annat sätt vilja de väl icke befordra ett sådant. Jag hemställer till dem om det icke är troligt ali vigten och värdet af deras olika förslag skulle blifva mera erkänd, och således framgången af deras förslag vida möjligare, än nu är förhållandet, om, genom antagande af nu föreslagne grundlag, den oväldiga pröfningen fick göra sig gällande.” ”För egen del, och efter alt hafva under mer än 30 års Riksdagsraannaverksamhet deråt egnat allt det nit, som slått i min förmåga, skulle jag vid slutet af min bana med sann glädje och framtids hopp för ett älskadt fädernesland, se en Grundlag antagen som beredde tillfälle för enig och fördomsfri pröfning alt tillvägabringa för fäderneslandets ära, välstånd och framsteg, välgörande beslut.” Så långt den än vid grafvens brädd för sitt fäderneslands väl så varma ädlingen. Ingen lärer kunna beskylla honom alt, under sin långa och verksamma Riksdagsmannabana hafva hyst afvoga tänkesätt emot detta Stånd, som han af själ och hjerta tillhört, och som så ofta visat honom dyrbara prof af aktning och förtroende. Han har likväl funnit att fäderneslandets välförslådda intresse klöfver den nu ifrågavule npoffringen af Adelns sjelfskrifvenhet. För egen del har jag föga alt tillägga:
Dessa föreningar v&amp;ndlz sig ej till d g o n siisskild religionbekannare, och man isgftsde ej utbrande af n&amp;gon viss religiös .öfvertygelse. S&amp; t. ex. L ' Oeuvre de3 libérées de $: t Eazare, och dit hörde afven, om jag ej misstager mig, " The Vigilance Society " i London. Flere föreuingar Asyftade deremoe ett direkt verkande f8r den kristna v~rldsAsktidningens utbredande. SA t. ex. " Young Women ' s Christian Associationn hvilken utdelade traktater p l andra kongressen och för hvilken redogjordes af dess sekreterare XissXinnaird, en intelligent, tilltalande ung dam. Detsamma galler Xiss da Broens af mig i ett föreggende hafte omnamnda " oeuvren i Be: lerille, Paris samsta kvareer. behandlades af kongresserna. PA den Äfven u~dwuz ' snisagsf~dg~~ sista kongressen diskuterades ganska lifligt frAgan om s~mslrolor (h o - les mixtes). Man vardt förvänad öfver huru starks sympatier denna Bd6 hade uti Frankrike. Der hade anau dock ej Bnnu tagit ens det första steget. E j ens i folkskolorna och p i det lagsta stadiet finnes n&amp;gon samundervisning; ja, man kan till och med saga, att i hemmen uppfostras gossar och flickor fullkomligt &amp; skiljda. Bröder och systrar f&amp; ofta ej vara ensamma och ej g&amp; ut p % gatorna: tillsammans. Klosterundervisningen h0ller strangt p % dema afsöndring, och We Kergomard kunde frAn sin erfarenhet soin skolrid meddela kostligs ting. " Hvad a r att synda mot sjatte budet, min lilla flicka? ' sade Ilostersystern At sin Attaariga eleven - Det ar att leka med min lilla bror. " " Det ar ratt. NBgonting annat? " - " Att se p&amp; mini Bills broren - * Det är ratt, min flicka. "
Ytterligare Utlåtande, VIII s ii36 — n4o, bif. af PresteStåndet, IX s 702, af BorgareStåndet, IX. s 708, af BondeStåndet, IX s 724. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 4** —. Ärendernas Förvaltning. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s 137—144» 2f)3. Skallgång, om. Se Jagt och Djurfång. Skara Consistorium, beviljadt lån åt, II s 726 — 728. om Lånebiträdet till. BancoUtskottets Betänkande, VI 1. s 54 — 56, återrem. af BorgareStåndet, IX. s 121, bif. af PresteStåndet, IX s 129. Ytterligare Utlåtande, VI r. s 55g~ 56i, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s 602. %kedemossens aftappning, till, skulle 2000 R:dr af Strömrensningsfonden anslås, II s 6'84. 694, 708, 709. Skenninge. Se Frimarknad. Skepp, om rättighet för Norrska, att i Svenska hamnar behandlas som inhemska. 18 ' »L ■ ■> i >' v .. ' , ; V )lj% Motion, remitt. lill Ekon. Utskottet, II s 1216. Utskottets Utlåtande, VIII s 486 — 5oi , bif, af Adeln, IX s 260, afPresteStåndet, iX s a63, af BondeStåndet, IX s 269, afsl. af BorgareStåndet, IX s 277.
För nämnde ändamål synes dock äfven en förändring i början af §:ns sednare del vara erforderlig, hvadan Utskottet hemställer, dels att Borgare-Ståndet måtte antaga denna §:s förra del, sådan den tillförene blifvit af Utskottet föreslagen, dels att samtlige RiksStånden ville för sednare delen af ifrågavarande § besluta följande lydelse: »Hvar, som erhållit uppdrag att i konkurs vara Rättens ombudsman, åligge alt årligen, i stad inom första hälften af Januari månad, oell på landet å första lagtima rättegångsdag, till Rätten ingifva skriftlig uppgift å de konkurser, hvaruti han föregående år haft sådant uppdrag sig anförtrodt, hvilken uppgift bör utvisa, särskildt för hvar konkurs, alla de deruti vidtagna åtgärder för förvaltningens bringande till slut samt, der ej slutlig utdelning skett, fullständig upplysning om orsakerna dertill. På Rätten ankomme derefter att pröfva huruvida Ombudsmannen må vid den honom uppdragna befattning bibe hållas. » § \ 40. Godkänd af Bonde-Ståndet, har denna § deremot blifvit af de tre öfriga RiksStånden till Utskottet återremitterad, på det att deruti måtte göras ett tillägg af innehåll, att då rättegångsdag å landet ej inträffar inom en månad före inställelsedagen, Domaren ägde god man för hustru förordna. Då kostnaden af ett urtima Ting derigenom undvekes, finner sig Utskottet ock böra förslag i sådant syfte framställa; hvadan Utskottet, med åberopande af hvad i fråga om kallelse å hustru är här ofvan under § 25 anfördt, tillstyrker, det måtte Rikets Ständer, — Bonde-Ståndet med frångående af sitt redan fattade beslut, — för ifrågavarande § bestämma följande lydelse: »Ar gäldenär, hvars egendom till konkurs afträdes, gift; varde hustrun kallad till det förhör, som i 39 § omförmäles. Rätten förordne ock god man att hustrun biträda Då rättegångsdag å landel ej inträffar inom en månad före inställelsedagen; åge domaren god man tills vidare förordna: anmäle dock förhållandet å nästa rättegångsdag:»
emedan de ej iakttaga sådant, och jag för min del anser det som en skyldighet mot mina medsystrar att söka rätta detta, att sjalf handla s&amp; som jag vill att alla till allas gemensam-, ma bästa skulle göra. " Det bör kanske tilläggas att den ifragavarande damen var från den stora republiken på andra. sidan Atlanten. Det adertonde. århundradets lösen var ju som vi veta: frihet och upplysning; det nittondes kan vara frihet och an-. svar, och det tjugondes måhända blifver frihet och kärlek, som i dagens moderna sprak kallas altruism, och som från. urminnes tid funnit sitt uttryck i budet: Älska din nästa som dig själf! Att med afseende på kvinnan det illa uppskattade ar-. betet är tidens största lyte och den nyväckta ansvarskänslan dess största förtjänst, har jag nu i några allmänna drag sökt ådagalägga. J a g har dervid hufvudsakligen utgått f r h min. erfarenhet om de förhållanden som i vårt land omgifva oss, och skall med lifligt intresse höra huru de som icke hafva " framtiden bakom sign, de som äro m&amp;lsmän för den nya tiden, till ridare behandling och utredning upptaga det inne* hhllsrika diskussionsamnet. Ett bref från 1810 om Carl Johan som kronprins. Det Bernadotteska namnet och Carl d. XIV Johans personlighet hafva nyligen framtradt under till viss grad ny belysning i tvänna märkliga literära arbeten. Baron U. Vrangel har i sin biografiska skizz: " Från Jean Bernadottes ungdomn meddelat värdefulla upplysningar om den Bernadotteska slägten, den unge Jeans familj elif, hans ungdomsförhållanden och hans lefnadsbana anda till dess han som Prins af Ponte Corvo kallades till arftagare af Sveriges tron. I Hans Gabriel Trolle Waohtmeisters, af Elof TegnBrs skickliga penna. redigerade anteckningar, möter man deremot en fgngslande ' karaktäristik af den svenske kronprinsen och konungen Carl d. XIV Johan såsom människa och politisk personlighet.
Jag tror att R. o. Ad. bör låta bero vid hvad som beslutadt är, nemi. inbjudningen och afvakta resultatet deraf. Hr von Hohenhausen: Min tanke öfverensstämmer med den siste värde talarens. Jag tror att R. o. Ad. för närvar, endast bör fatta det beslut, att uppskjuta afgörande! af dessa voter:s-propos:r tills framdeles, när sig visat huru de öfriga Stånden beslutat. Gr. Posse: Jag instämmer alldeles uti den åsigt, sorn blifvit yttrad af Hrr Prytz oell Lefre'n. Jag tror nemi. att vi vid detta tillfälle icke böra handlägga dessa frågor, utan stanna vid det beslut vi fattat, tilldess vi få veta hvad de öfriga Stånden i anledn. af inbjudningen besluta; och följaktligen anser jag R. o. Ad. böra antaga den af Hr Frih. o. Landtm, framställda proposition. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då de nu upplästa under N:is 4> 5, 6 och y af Bevilln.Utsk. föreslagna votertspropostr redan varit föremål för ett beslut af R. o. Ad. , hvarigenom R. o. Ad. stadgat, alt dessa 4 proposrr samt derjemte 81 andra böra i en voterts-propos. sammanfattas, torde R. o. Ad. finna att nu icke kan fattas annat beslut, ej heller något beslut att uppskjuta deras afgörande, då R. o. Ad. redan förut ingått i pröfning af desamma; om R. o. Ad. icke ansåge de framställningar, som af Hr Landtm, blifvit gjorda i afseende på de.,sa 4 voter:s-propos!r, vara lämpliga att antaga, så borde måhända R. o. Ad. finna att det enklaste blefve', att Hr Landtm., då sådana voter:s-propos:r under föredragningen förekomme, hvilka vore inbegripne under redan fattade beslut, Hr Landtm, endast erinrade derom och alt de då förbiginges. Hr von Hartmansdorff:
Enär, såsom RiksStrns prot:r utvisa, Const.Utsk:s åberopade Mein. blifvit vid 1815 års Riksdag, dit samtliga de vid 1809 års Riksdag efter R.F:s antagande i densamma föreslagDa förändringar upskjölos, af samtliga RiksStm godkändt, samt della Const.Uisk:s i grundlagsenlig form meddelade Utlät, tydligen säger, att hvarje undersåte blifvit tillagd religionsfrihet, måste deraf, enär enl. 83 § R.F., grundlagarne skola efter deras ordalydelse förstås, tydligen följa, att de sladganden i 1 kap. 3 § Missg:sR:n samt 7 kap. 4 §. Ä.R:n och 1686 års kyrkolag, hvilka ansetts lägga hinder i vägen för en fri religionsöfning, böra såsom uphäfne anses, till stöd för hvilken mening jag får åberopa ett af LagUlsk. vid 1828 års Riksdag afgifvet och af R. St. godkändt Utlåt., deruti LagUtsk. säger: ”att enl. allmän erkänd grundsalts för lagskipning i de fall, då serskilda lagar i samma ämne finnas, som mot annan stridande allmän lag eller serskild författning skall vika för grundlag och en äldre lag för en nyare." 1 sammanhang härmed anser jag mig böra anmärka, all den af 1809 års Const.Utsk. gifna förklaringen öfver 16 § R.F., desto förr bör gälla såsom, och anses som domare-regeln lyder: ”Domaren ”akte i all lag hvad hans upsåt var, som lagen gjorde, annars var”der hon missbrukad och vändes till annat sinne, äu hans mening ”var, som lagen gjorde.” I grund af hvad jag sålunda haft äran alt anföra, tror jag mig hafva fullkomligen ådagalagt, att de lagstadganden, hvars uphäfvande jag vördsamt föreslagit, slå i strid mot grundlagens klara och oförtydbara ord, samt att desammas vidare tillämpning innefatta en kränkning och ett våldförande af den grundlag, som vi förpligtal oss alt med lif oek blod uprälthålla och försvara.
Ständer vid sist haline Urtima Riksdag behagade förordna, att enahanda anstalt, som af Råneo - Styielsen vidtages, i afseende på förvexlirig i Landsorterne af Bankens Små-Sedlar, äfvensom skulle vidtagas, i afseende på de så kallade smärre Credit-Sedlar, hvilka från Riksgälds-Contoiret utgifvas. Och, sedan Herrar Fullmägtige vid sistnämnde Gona loir erhållit del af hvad Herrar Banco-Ful!* mäktige, i afseende på förvexlingen i Landsf orterne af Bankens S.nä-Sedlar, stadgat och föreskrifva, hafva Herrar Fullmäktige, i enlighet härmed, låtit genom Circulaire-Bref under den 27 Junii 1816 underrätta samt!ige Herrar Landshöfdingarne, med undantag af Landshöfdingen i Stockholms Län, ait så kallade Smärre CreditSedlar kunde förskottsvis erhållas från Riksgälds Contoiret till utvexling mot dylike förslitne1, i den ordning och med dfe vilkor, som Circulaire-Brefvet innehöll, och hvaruti, såsom hufvudsakiiga punkter, stadgades, att 1:0 Större Summa ärt 5000 R:dr i Credit ^ ♦ Sedlar, (ett lika belopp i Smärre Banco-Sedlar af 5,000 R:dr var faststäldt i Banken), skulle icke få utlemnas på en gång; äfvensom ett sådant Förskott tills vidare högst fyra gånger om året skulle få uttagas. 2:0 Hvarje Förskotts-Summa borde ovillkorligen till fullo vara återbetald, senast efter Sex månaders förlopp, att råkna från den dag,' den blifvit qyitterad.
Ty då Ståndet redan beslutat, att betänk, skall punktvis föredragas och pröfvas, och jag dessutom måste anse del leda ,till en skadlig tidsutdrägt, att i dess ställe yttra sig öfver hela betänk., kan jag icke tillstyrka bifall å Hr von Hartmansdorffs begäran; ulan tillstyrker jag fastmer att vi troget hålla oss vid det en gå;og fattade beslutet. Hr Printzenskär..y.ag erkänner icke riktigheten af Hr Frih. Cederströms ann > *Y 0111 jao yttrar mig, ämnar jag icke begära rättighet' (Jerlin, hvarken af Frih. Cederstöm eller någon annan ledamot, ■ utan jag gör det-fifter eget godtfinnande. Hr Rosenblad, Bernh.: Inskränkande nng'TfrfL.der> specielia fråga, Hr vc)n Hartmansdorff bragt å bane, och såled£§NUj>y skjutande mitt yti rande i hufvudsaken, får jag äran tillkännagifva, alt jag icke finnér något hinder derföre, att, om Hr von Hartmansdorff vid bedömandet af hvarje speciell fråga, vill öfvergå till de andra, jag ir-ke har något deremot eller vill inskränka hans rättighet att på sätt honom bäst synes, förebringa sina skäl. II. Ex. P<t’ Frih. o. Landtm, yttrade, alt lian innan han förnyade sin framställning i anledn. af Hr von Hartmansdorffs ifråga var. begäran? finge fästa R. o. Ad. uppmärksamhet derpå, att R. o. Ad:s, if afseende på behandlingen af|förevar. utlåt, fattade beslut innefatta t att hvarje punkt skulle icke serskildt företagas till pröfning ellefr afgörande, samt att han, efter denna uplysning nu finge förnya^ sin hemställan om R. o. Ad. bifölle, alt Hr von i Den 2 9 Mars f. m. 189 Hartmansdorff, i sammanhang med livad han yttrat rör-.de 3:dje punkten, äfven yttrade sig om de öfriga punkter af ifrågavar. utlåt., i afseende på hvilka han kunde finna sådant nödigt.
Vtdr. å. 7 Maj 1Ö23. 213 Rikets Ämbetsoch Tjenstemanna-Löner inbegripen Spannemål, lann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige jsne Riks-' Stånden gilladr, för dess del dervid låta bero. S. D. e. m. Föredrogs ånyo och återremitterades. i anledning af dervid giorde anmärkningar, Stats Utskotets den 3 dennes under N:o 133 afgifne samt den y derpåföljande f. m. pä bordet lagde Utlåtande, angående aättighet för Bergsmän att lösa Kronans persedel och Tionde Tackjern. S. D. e. m. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskcttets den 28 sist!. April under N:o 7 afgifne, samt den y dennes e. m. på bordet lagde Utlåtanden, i anledning af väckt fråga om ytterligare Fribrefsrättighet för Städernes Magistrater; blef samma Utlåtande, i anledniug af de utaf Herr Ehrenborg Casper, dervid gjorde anmärkningar till Bevillnings-Utskottet återremitteradt. S. D. e. m. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Economi Utskottets den 29 sistl. April under N:o 74 afgifne, samt den 5 dennes, e. m. på bordet lagde Betänkande i anledning af väckt fråga om skyldighet för Lappska Nybyggares Söner att ingå i .Allmänna Beväringen; blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget. 214 Trot. Utdr. d. 7 S. D. e. m. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 5 sist!.
Högloft. Nidderffapct och Adeln fann i anledning häraf, att expeditionen af Tryckfrihetslagen borde werkstäilas enligt den afC-mstitutions-Utskottet ingifna redaciion, och biföll att ostvanm6 Den z Julli wannamde dct Högwördige Preste Siandets anmärkningar bära, sawin nu wäckta motioner till afgörande wid nasta Riksdag blifwa hwilande lät supra. Lx krotocollo. 6. 8i Iver stolpe. Utdrag af protokollet, häller hos Häglof!. Riöderfkapet oed Adeln, wrd U.rima Riksdagen i wrebro den z Julli 1812: S. D. samtyckte Högloft. Ridd. och Adeln att det af Riksens Ständer, till utredande af uppskjut, na twistiga frågor mellan det Hederwärda Bonde, Ståndet och de öfrige Rics-Standen färordnade Serskilte Utffolt, mätte fa upptaga och bereda sa wäl de frågor, hwarom bemälte lltikott, genom Utdrag af Protocvllet af den 27 Junii sistledne såsom redan af Allmänna B-swärs, och Economie^Utskot, tet behandlade och i twänne Stand afgiorde, till sm efterrättelse gjort förfrågan, som der, hwarmed Ut, ffottet genom Protocolls-Utdrag af samma dag, förklarat sig icke kunna taga någon befattning. lät supra bx krotocollo, 6. Lil vers tolpe. Utdrag af prstocollet, hållet hos HZgwZt d. Prest-Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro, den z Julii 1812., S. D. föredrogs a nyo och bifölls Lag-Utskottets f. m. pa Bordet lagde Memorial, anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition, angående answar - Den z Julik. m? sivar för tem, si m, utan Konungens samtycke, söka eller antaga tjenst hos främmande Herrskap, lät supra. Lx krotocollo, jf. lä. ^.Im hurst.
Hvad jag icke kan lemna utan anmärkning , är det loftal , som här blifvit hållet till Jägeribetjeningens förtjenst, medskogarnes vårdande och odjurs fällande, I Skaraborgs Län, hvarest jag är boende, finnes god tillgång på odjur, men icke har jag hört ännu , att något sådant derstädes blifvit skjutet af någon Jägeribetjent. Hvad frågan åter angår derom , att Jägeribetjeningen vårdar skogarne , så tror jag , att de mera vårda sin Uniform , och hellre uttaga sin aflöning , än efterse , huru skogarne vårdas. Herr von HejneGeorg: Jag delar med Herr von Hartmansdorff någon kännedom om de Småländska Skogarne. De äro verkeljgen illa medfarne , men de hafva ej eller något värde annorlunda än för ägaren till husbehof. I Småland är det nästan nödvändigt, att bränna Svedjeland, emedan innevånarne hafva så liten öppen åkerjord , och af sådan orsak äro de tvungne att fälla mycket skog omkring Hemmanen , på det ej skogseld må uppkomma, och förstöra både hus och skog. Jag har verkeligen för flera år sedan köpt bräder i Småland för 32 sk. tolften, och det bevisar, att de hafva godt om skog, samt anse den af intet värde, och anledning dertill äro de stora backarne, som göra transporten omöjlig för afsalu. — Grefve von Rosen, Axel, har framställt 3 bekymrande exempel i afseende på Skogshus - Den 12 December «. m. 6o5 Tiållningen här i Sverige. Jag åter, som har egendom i Stockholms Län, har ett motsatt exempel att meddela. Uti den Socken jag bor fanns en allmänning , som blifvit fördeldt i lotter på hvarje Hemman , men innan dess höll densamma på att blifva uthuggen, och förstördes af Skogseldar hvarje år. Nu sedan församlingen aflönar gemensamt en Skogvaktare, som värdar denna allmänning, under vilkor, att han skall ersätta ali åverkan, sorn derå sker, Samt derförutan mista sin befattning såsom Skogvaktare, har allmänningen blifvit vårdad, och skog derå växt.
De ha i dag öfvat sig i konsten att ljuga med smak. Jag sitter här och ångrar mitt underliga beteende i går. Josef var i staden och naturligtvis här hos mig. Genast som han inträdde, fann jag att han icke var som vanligt, ty efter förlofningen hade sådant än icke händt, som nu var fallet. Josef hade druckit något. Han medgaf sådant och frågade mig, om jag var mycket ond deröfver. Då svarade jag, att jag skulle vara bra pedantisk, om jag fäste mig vid sådant då och då. Ja, jag sade, att vore jag karl, så skulle det väl någongång kunna hända äfven mig. Då menade Josef, att han denna gång druckit, för att förbereda mig på att han icke blefve ett dygdemönster. »Jag har nyss tillade Josef varit i sällskap med en stackare, som nyligen blifvit förlofvad och allsicke törs smaka på någon starkare dryck, emedan han befarar, att han efter något det minsta dåliga rykte kunde förlora sin kredit och få sig korgen. Josef framställde denna pjåkiga man i så löjliga färger, att om dennes käraste skulle hört sådant, så tror jag mest att hon gifvit korgen åt sin vän, blott för att han under förlofningstiden var så pedantisk. Josef kunde väl till en del haft rätt och till en liten del orätt, men han talar så öfvertygande, att jag åtminstone då tyckte honom ha fullkomligen rätt. Visst är det ynkligt att under förlofningstiden ställa sig bättre än man verkligen är. Det är både ynkligt och bedrägligt. Jag tror att sådana lismande varelser bli verkliga hustyranner, sedan de väl fått tömmarna i sina händer. Det är dock egenteligen icke om sådant jag bör skrifva, utan om någonting annat, om mitt underliga beteende. Josef talade efter middagsmåltiden mycket med min principale, och hon syntes mycket belåten. Jag vet icke huru det kom sig att Celia icke rätt tyckte om sådant. Var det blott en flyktig föreställning, att det kunde finnas qvinnor, hvilka komme Josef att glömma mig (hofrättsrådinnan borde jag väl ej frukta), eller var det verkligen svartsjuka? Medan jag läste med flickorna, grubblade jag öfver denna punkt. Jag sökte utforska mina känslor, och kom slutligen till det resultat, att det icke var svartsjuka, men väl en liten mån afund.