Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han yttrade i början af sitt anförande, att den princip, som nu är gällande i lagskipningen, icke skulle återfinnas i 1734 års lag, utan först sedermera insmugit sig, och att således antagandet af den nu förev-.de B5:te §:n af Utsk:ts förslag innebure endast ett återgrde till det gamla. Hr Gr:u har, för att bevisa detta, citerat § 3 i kap. 16 Handelsbalken, men dervid förbigått den nästföregide §:n, der det är tydligen angifvet hvad lagstiftaren menat med tillgång i konkursbo, nemi. den egendom, gäldenären vid konkursens början till sina borgenärers förnöjande alträder. Denna princip har äfven ingått i de efterföljande konkurslagarne af 1 7 93 och 17 98, samt äfven i den af 1818. Det är sål. icke genom någon oriktighet, eller af misstag, utan til! följe af lagens föreskrift, som denna grundsats blifvit tillämpad. — Vidare har Hr Gr:n framställt den frågan, om vi här i Sverige böra stå ensamme qvar med vår gamla praxis, eller om vi icke borde antaga den princip, som nu är i förslaget framställd, och hvilken skulle vara gällande i hela den vesterlandska handelsrätten. Innan rann besvarar denna fråga, måste man påminna sig, att den nämnda vesterlandska handelsrätten afser egentligen och uteslutande köpmaus-konkurser Den Fransyska Droit du Commerce talar icke om några andra eessionanter än köpmän, icke heller de handelslager, sorn äro bildade efter denna som mönster. Om nu på R. Stms bord h vi lade förslaget till en konkurslag, som åsyftade endast köpmanskonkurser, då kunde det vara skäl att taga denna princip i betraktande; men då det nu förevarande förslaget afser konkurser af hvilken person som helst inom samhället, så upstår ett helt annat förh:de. De ex., Gr:n framdragit, äfvensom yttrandet, att utländningen icke skulle våga inlåta sig Den 13Jnl(. Sii sig i affärer med oss, tyckas också visa, att Hr Grin egentligen afsett köpmanskonkurser.
Fyra år vid landsortsteatern väckte en förarglig uppmärksamhet och sedan i Sändebref till teaterdirektören Stedingk framkallade en mera skämtsam än allvarlig uppmaning att förestå teaterns elevskola, räddade sig från total solnedgång genom Bröllopet på Ulfåsa, som blef populärt och öfverglänste Vermländingarne och Engelbrekt. Bröllopet är dödt, men Södermans marsch lefver. Stycket hade för öfrigt ingen betydelse i Johans eller någon samtidas utveckling. Det var ett skuggspel, ihåligt som en operatext, och bars upp af damerna, som der fingo ett rökoffer i stor medeltidsstil. Den underkufvade mannen knotade visserligen och ville icke känna igen sig i Bengt Lagman, men det var inte så noga. Af större vigt blef införandet af Offenbachs operett på kungliga teatern. Sedan författaren till Sköna Helena fått inträde i franska akademien är det väl icke mera lifsfarligt att vara rättvis mot honom. Halèvy och Offenbach voro israeliter och parisare under andra kejsar-dömet. Som israeliter hade de ingen pietet för den europeiska kulturens anor, greker och romare, hvilkas bildning de såsom orientaler aldrig behöft passera. Som israeliter voro de skeptiska gentemot vesterländsk civilisation, och mest mot vesterländsk kristen moral. De sågo ett kristet samhälle bekänna den strängaste askesmoral och lefva som hedningar. De upptäckte motsägelsen i lära och lefverne, en motsägelse som endast kunde lösas genom att ändra den föråldrade läran, ty lefvernet stod icke att ändra utan genom kloster eller kastrering. Menskorna voro trötta på att hyckla och de gladdes åt att få en ny moral, hvilken stod i full öfverenstämmelse med den menskliga naturens beskaffenhet och vedertaget bruk. Offenbach slog an derför att sinnena voro förberedda och ledsnaden på den obeqväma munkkåpan var allmän. Hellre då spritt naken. Offenbachs operett tog djupa tag, ty den beskrattade hela den vesterländska föråldrade kulturen, prestadömet, konungadömet, matinrättningen, äktenskapet, de civiliserade krigen, och hvad man skrattar åt är icke längre vördadt.
Betänkande om nedsättning i fle nu stadgade böter för försummelse att anmäla sig vid Mantalsskrifning, har i 3:dje puncten af detta Morn det stadgande inflytit ’’att i de kungörelser, som af Konungens Befallningshafvande komma att tidigt utfärdas, rörande Mäntalsskrifningarne, bör å Landet utsättas i hvilken ordning desamma hvarje dag på föreller efternaiddagarne fortgå, samt att den sorn ej inom tredje timman då förrättningen, enligt kungörelsen är bestämd att börjas, sig inställer, är förfallen till böter, livilke blifvit i det påföljande 5 Morn, af enahanda grund nedsatte till En R:dr Banco, äfvensom dersammastädes finnes jemlikt Högloft, XagUtskottets godkände förslag meddelad en för de fall, då någon efter denna författning dömes till böter, allmänt gällande Besvärs hänvisning. Ibland anmärkningarne mot grunderne för den blifvande Bevil In ingen har inom Välloll. BorgareStåndet Herr Lindqvist framställt, att i 7 Morn, af denna §. borde, med hemtade skäl af den allmänna skyldigheten att till fattigförsörjningen bidraga, stadgas, det skola Arn betsoch Tjenstemän med deras familjer ovilkorligen mantals eller skattskrifväs i den ort, der de sitt ämbete eller sina tjenster innehafva och utöfva samt Ion' uppbära; rnen då 181a års mantalsförfatt"nihg samt den nu gällande BevillningsEörordningen tydligen bestämma , att Embetsoch Tjenstemän skola skattskrif vas, der de hafv'a tjenst och lön , sfi vida de ej å annor ort 3ro beständigt bosatte, anser Utskottet något ytterligare förtyd» Ugande icke vara af nöden, 6j§ iBcvillnirigs.Utskottets Bttankanchnl 2- I ändamål att. förekomma irringar och misstag vid den nedsättning i. Minimi-summan af Hemmansvärdet å Landet, som Riksens Höglofl.
Deputerades Berättelse; tärande si val 1808 och 1809 som 1810 och sednare ärens Krigs-Redo^ö. reise och RevisionsVerk; intagen under N;r 9 1 Bihangee till RiksStåndens Prat. 1817 181S.. 2idra Samlingen och slutande sid. 192,} Lit. C. TABELL öfver Dispositionen af Krigs-Fonden, samt Redovisningen tor densamma. Dispositionen. Friherre Lagerheims Räkenskap upptager: 1813: Af Subsidier 1,200,000 F. Sterl., men som derutaf 084,333 I'- 6 sk. 8 p. St. blifvit af Herr S.atsSecreteraren m. m. Baron Wirsén disponerade och serskildt redoviste, så utfores endast återstående 551,666 I*. 13 skill. 4 p. Sterling eller i Svenskt Banko: 3,769,722. 10 8 3,769,722. 10. 8- 47,580. 17. 2. med Interessen derå m. m. 47,580. 17 2. 2,000,000. Fond till Rikets Försvar 2,000,000. Herr Statssekreterare» och Commendeuren Friherre Wirsén: 1813- Af ofvanberörde Subsidier 648,333 Sterling, eller i Svenskt Banko: - * 4,430,277- 37- 4 med Intressen 1,920. 6. Contributioner af Holstein 30,000. _ 1812 års Subsidier 500,000 L. Fond till Rikets Fö. svar 1,000,000 500.000. _ Mindre Creditivet 500,000.
Herr Grefven och LandtMarfkalken yt» trade, att den af honom i Plenum den 25 denne» framställde samt af Ridderskapet oell Adeln bifallne proposition, innefattade hemställan om Remiss till Lagoell Oeconomie-Utskoffen af Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Skrifvelse med anmodan till Lagutskottet att uppgöra ett fullständigt förslag, så vål till en lag för ordningens bibehållande bland dc främmande åhörare, hvilka kunde komma att Öfverlåggningarne bevista , som till bestämmande af det ansvar, hvarmed öfvertrådr Iser deraf borde beläggas , samt till OeconomieUtskottet, att författa de reglernentariska föreskrifter, sorn för offentlighetens verkståtlighet blifva nödige; och som ej mindre med lagstiftningen i allmänhet, ån hvarje medborgares rätt böra vara öfverensstämmande • och hemställde Herr Grefven och Landt Marskalken, om icke alldeles enahanda ordalag kunde i ProtocollsUtdraget inflyta, hvarigenom äfven de befattningar, som blifvit Utskotten uppdragne, särskildt för hvardera Utskottet komma att utmärkas. Grefve von Schverin: Jag får blott fråga, om då, efter hvad jag vill minnas, tvenne särskildte propositioner blilvit gjmde, det icke äfven bör vara tvenne serskilte remisser, och underställer detta blott Herr Grefven» och LandtÄlarskalken» ompröfvande. Ven 8 7 Maji f. ne. 547 Friherre Ceder fl rom, Jacob: Då ämnet, som af OeconomieUtskottet och Lagutskottet skall behandlas, nödvändigt måste communiceras med båda Utskotten, emedan annars det reglementariska kunde komma att strida emot lagförslaget, måste vål Utskotten sammanträda. Deraf år dock icke någon följd att Oeconomie-' Utskottet skall befatta sig med Lag förslaget, utan blott att saken mellan Utskotten cornmuniceras. Herr Montgcmmerie, Gvftaf:
Den, som bifaller att anslaget till Electriska Cur-anstalten i Stockholm, 600 R:dr om året, må fortfara till slutet af år 1837, voterar Ja; Den det ej vill, Nej; Vinner Nej, kommer berörde anslag att vid den nya Stats-reglenngens början upphöra. 7:0 Samtlige Riks-Stånden hafva i hufvudsaken bifallit Utskottets i Betänkandet N:o 214* n:e punkten gifne tillstyrkanden, angående anslaget till farsoters och smittosamma sjukdomars botande samt medicolega/a oesigtningar; men, beträffande förslaget om afgifvande af en underdånig skrifvelse, med anhållan, att föreskrifterna rörande medicolegala besigtningar ma varda öfversedde, så att sådana besigtningar icke, utan att vara af verkliga behofvet påkallade, må verkställas; — så har berörde tillstyrkande, godkändt af Borgareoch Bonde-Stånden, åter blifvit afslaget utaf * Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet. Då afgifvandet af en så beskaffad underdånig skrifvelse har för ändamål att, om möjligt, bereda inskränkning 8 Slals-Utslottets Memorial N-.o o5o. i utgifterna för medicolegala hesigtningar-, och således inverkar på anslagets mer eller mindre tillräcklighet, anser Utskottet, för sin del, frågan icke kunna förfalla, utan får inbjuda Ridd. och Adeln eller Preste-Ståndet, att förena sig med de andra arne Riks-Stånden uti gillandet af Utskottets förslag, samt , om denna inbjudning icke antages, föreslå följande voterings-proposition: Den, som vill att Rikets Ständer hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att föreskrifterna rörande medicolegala hesigtningar varda öfversedda, så att sådana hesigtningar icke, utan att vara af verkliga behofvet påkallade, må verkställas, voterar Ja; Den det ej vill, Nej; Vinner Nej, anses någon skrifvelse i berörde ämne icke böra afgifvas.
Enahanda skyldighet åligger äfwen Förmyndare, i afseende pä deras Myndlingar och desies Egend m, samt Förwaltare af outredde Sterbhus eller annat Bo, i afseende pa den Egendom, som de om händer hafwa eller wäkda. Allmogen och mindre ssrifkunnige Jnwanare i Städerne äga att till Mantalsskrifning de här vfwan stadgade uppgifter munteligen meddela. Den som underlåter att, utan anmäldt laga förfall, sjelf eller genom Ombud wid Mantalsssrifningen sig infinna, eller uppgiflerne meddela, böce Twä Riksdaler. Bit samma ware för den Jordägare, som underlåter att wid Mantalsskrifningen anmäla de pa atzorna inhyses boende personer, om de än döra f an all afgift befrias; Af hwilka böter, ena hälften tillfälle Mantalsssriswaren, och den andra Socknens fattiga. Öfwer säoane börer författas, innan Mantals, ssrifningens stut, pa hwarje ställe, en Förteckning eller Längd, hwilken, sedan den genom påskrift af närwarande Krono, Betjening och twenne Socknemän till riktigheten blifwit bestyrkt, tillställes Mantalsssrifwaren, pa hwars anmälan Konungens Befallningshaswande later böterne hos den försumlige uttaga. Mantalsssriswaren ware pliktig att, nar någon för uteblifwande är till böter fälld, honom bewisiigen underrätta, sa wäl derom, som att honom wid bok af Fora Riksdaler aligger, sist inom fjorton dagar derefter, meddela ManralSssrifwaren de saknade uppgifter. Skulle desia uppgifter, ester en sadan ytterligare förelagd tid, icke desimindre uteblifwa, anmäle Mantalsssriswaren förhållandet hos Konungens Befallningshafwande, da med sistnämnde böters uttagande och fördelning förfareS pä lika sätt som, i afseende pä de första gängen alagde böter, stadgadt är.
Till ytterligare ledning vid Utsk:s blifvande öfverläggningar i ämnet, anhåller jag få hänvisa lill en handling, som på ett efter min tanka serdeles uplysande sätt utreder och ådagalägger företrädet af ett medelporto af 4 sk:r framför så väl det af General-Poststyrelsen föreslagna af 5 sk:r, som det af K. M. föreslagna rayonsporto. Denna handling, som beklagligen icke lärer medföljt vid ärendets öfverlemnande från vederbörande till K. M., och således icke heller befinnes bland de till Bevilln.Ulsk. öfverlemnade akter rörande detta mål, är General-Poststyrelsens Kammarkont:s utlät., hvilket kontor haft sig updraget, att i första rummet utarbeta ärendet och på hvars upgifter så väl General-Poststyrelsens underd. yttrande som den Kongl. Proposm grundar sig i hvad som angår premisserna, men med den skiljaktighet i beslutet, som här förut blifvit antydd. Jag anhåller vördsamt, att Utsk. täcktes infordra jemväl delta Utlåt, och förmodar att Ulsk. skall finna det väl löna mödan att deraf taga kännedom. Skulle slutligen oansedt allt hvad som talar för ettdera af de här ofvan framställda allernativerna, Utsk. ändock icke (inna skäl att föreslå R. St. antagande af ett raedelporto ens af 4 sk:r, utan 2* 20 Dea 5 Apvii. stanna vid samma system af rayonsporto som i den Kongl. Propos:n blifvit föreslaget, sä vågar jag hemställa, alt Disk. i sådant fall ålminsloue måtte föreslå den jemkning deri, all den lägre ibland de båda afgifterna för bref som befordras mellan de serskilda postkontoren, eller fyra sk:r, malte få gälla för afstånd af till och med 30 mil, och det högre portot af 6 sk. först vidtaga för längre afstånd, emedan då åtminstone någon verklig lältnad för en större del af korrespondenterna vore vunnen, hvilket knappt kan sägas äga mm om det lägre portot inskränkes inom ett afstånd af 20 mil.
Föredrogs ånyo Stats-Utskottets , Utlåtande, N:o 201, dels i anledning af Rikets Ständers år 1853 församlade Revisorers berättelse, angående Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, .styrelse och förvaltning under åren 1850 och 1851, dels ock rörande åtskilliga vid behandlingen af 1851 års Revisorers afgifna enahanda berättelse för åren 1848 och 1849, jemlikt Siats-Utskottels Utlåtande, N:o 21, uppskjutna frågor; A A 346 Prot.-Utdrag den 9 Augusti 1854. Vid Utskottets yttranden i dessa 88 lät Borgare-Ståndet bero. 8 16. o Återremitterades. Yttrandena i alla öfriga 88 af detta Utlåtande. Biföllos. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Utlåtande och Memorial, nemligen: N:o 204, i anledning af väckt motion om tryckning af några, Stats-Utskottets Betänkande N:o 71 följaktiga, skriftliga bilagor, i fråga om Landt-statens löne-reglering. Af slogs. N:o 205, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 112. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde Memorialer och Utlåtande, nemligen: N:o 112, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 105. Lades till handlingarne. N:o 113, i anledning af återremiss utaf väckt ^motion om underdånig skrifvelse» aflåtande till Kongl. Maj:t, med anhållan om nådig förklaring af Kongl. Brefvet den 1 sistlidne Juni,' i hvad detsamma angår ansvarspåföljden för den, som å Söndag verkställer bränvins-bränning. Lades till handlingarne. och N:o 114, i anledning af erhållen återremiss af 2:a punkten uti Betänkandet N:o 67.
Utskottets Utlåtande, N:o 208, angående Allmänna Magazins-Inrättningens förvaltning} samt fortgången af detta Verks utredning. S. D. Till slutlig handläggning företogs nu Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconorme-Utskottens på bordet hvilande Utlåtande, N:o 47, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o i3 , rörande väckt fråga om ändring i Kongl, Förordningen den ig December 1827, angående grunderne och vilkoren för Hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman. Härvid fann Ståndet för godt att bifalla Betänkandet N:o 13, med de i Utlåtandet N:o 47 gjorda tillägg, utom i hvad xörer 13 §. af 2 Cap., uti hvilken omständighet Ståndet fattade det beslut, att samma §. icke må ega retroactiv verkan eller kunna lämpas till de före utfärdandet af 1827 års Förordning ingångne afhandlingar om afsöndringar af jord , utan samma afhandlingar bedömas efter de vid afslutandet gällande Författningar 't äfvensom i afseende på föreskrif terne Proi. Utdrag den 17 Augusti iSag.' 69 i i och 5 af samma Capitel, sa vidt da angå rättigheten till jordafsöndring på vis* tid, i hvilka föreskrifter Ståndet gjorde den förändring, att det må vara jordegare, sorn innehar hemmansdel, på hvilken han är besuten, tillåtet att derifrån, pä lifstid eller viss bestämd tid , högst 5o år , till en eller flere personer afsöndra till och med en tiondedel af hemmanets hela egorymd och det utan afseende på hvilket Tunnlands-tal, som denna tiondedel kan innehålla , sam* om den afsöndrade jorden är belägen nära intill, eller längre ifrån stad, hvilken rättighet jemväl får sträcka sig till odalegor, sorn. äro belägna inom andra byars områden; och ansåg Ståndet för alla så beskaffade jordafsöndringar, eller dem, som ske på lifstid eller viss utsatt tid , de i 4 och 5 §§. af 2 Cap. stadgade vilkor och föreskrifter icke böra ega rum.
Redan vid sistlidne riksdag yrkade jag inom Utsk., att Utsk. borde tillstyrka Ständerna att hos Konungen i lind. undanbedja sig dessa för landet så skadliga brännvinsförbud; jag stannade då i en högst fåtalig minoritet; men nu deremot har icke någon röst inom Utsk. höjt sig, åtminstone ganska få, för bibehållande af dessa förbud, hvadan jag tror, att man kan med full tillförsigt, antaga, alt, äfven efter en blifvande återremiss, en sådan tillstyrkan af Utsk. framställes, hvarå jag jemväl tillförselmig Ständernes bifall. Med Frih. Hamilton instämmer jag deruti, att en drawbaek mätte bestämmas för att från oss kunna lättare afleda det brännvin, som kan fabriceras utöfver landels behof; men, i motsats mot honom, anser jag det vara olämpligt och skadligt att nedsätta tullen å vin, för alt blifva ett surrogat för brännvin. Om något vin skulle kunna lemnäs till 12 eller 16 sk. b:co buteljen; så, ehuru det skal! helas vara s. k. lätt vin, är jng dock säker på, att det kornme att undergå en sådan uppblandning med brännvin, alt det blefve lika rusgifvande som detta sednare, och således 43S Den i-j Juni f. m. bl rive lika skadligt, hvarförutan man dä äfven galt miste både 0111 tullintraden och penningarna för sjelfva vinet, utan alt hafva åstadkommit det goda man åsyftat. Jag slutar nu, linder åbeiopande af den reservation jag i ämnet afgifvit, och som finnes betänk, vidfogad, anhållande likaledes om återremiss. Gr. Anckarsvärd: Mot en värd talares, Gr. Horns, yttrande, rör.'de den af honom förstådda huskehofsbrännvinsbränning, anhåller jag att få göra några anmärknlr.
Låntagare återfått deras annars förlorade rättighet, att omsätta sina DiscontLån, innom ännu en månad efter derom erhållen underrätt dse, så kan jag för min del icke finna annat, än att Betänkandet bör antagas. I anledning af hvad Friherre Boyenyss anfört, rörande skillnad emellan DiscontVerkets Gäldenärer i Stockholm och Gäldenärer‘i Landsorterne, torde jag få erinra, att de båda äga lika förmån, enär det ytterligare fö» reslagna anstånd för båda täknas från derom af DiscontVerket bekommen underrättelse. Jag tillstyrker således , lika med Herr Påhlman , bilall af Betänkandet. Den 24 Martil, /. nu 333 Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Ändamålet med ifrågavarande Motion var icke att förbättra Discont Verkets Låntagares ställning i det hela, utan endast att skaffa dem ett rådrum i afseende å deras Låns omsättning, hvilket kunde svara emot den tid, som åtgeck innan Myntvärdets reglering fastställdes. Då nu Riksdagen blifvit förlängd, och denna reglering ännu längre uppskjuten, torde det äfven vara billigt, att i samma förhållande utsträcka anståndet för Lane omsättningarne. Ingen förlust uppkommer derigenom iör Banquen, hvilken snaiare vinner genom tolf Procents ränta, men de Låntagare, hvilka för närvarande sakna utvägar till omsättning, kunna undgå att bii!va ruinera,de, hvilket annars skulle hända, i tall hela lånet i närvarande ö-1 gonblick indrefs, i synnerhet i de Provincer, där de nu ur rörelsen satte Discont.sedlar utgjort en så b tydlig dt 1 af RörelseCapitalet. Hvad angår den af en värd Ledamot anmärkta obillighet, att Banquen icke bör eftergifva mera än enskildte Fordringsägare, får jag anmärka, att Banquen är ställd under Riksens Ständers styrelse och således måste rätta sig efter Ständernas beslut. Det oagtadt förfares, sedan Malmö och Gö,ha CanalDisconter kommit på obestånd, långt strängare med de Gäldskyl-i dige, som hafva Lån i Disconten, än med dem, sorn hafva Lån af Enskildta.
Jag känner en som han skulle förakta i sitt sinne som en ”bracka”, men som aldrig skulle sagt de orden med den der tonen till mig eller någon som han höll kär. Jag känner en som aldrig sårar om han icke såras. En som icke föraktar de obildade. En som behandlar tjenare med aktning. En som gläds öfver framgången men icke yfs öfver dem som haft mindre tur. Hur månget slag som riktats åt andra har ej träffat mig! Jag har förödmjukelser att minnas – måtte jag aldrig glömma det! Gud gifve mig kraft af sin nåd, att gå framåt, men med framgången ödmjukhet! Hedrad och ansedd ville jag gå fram till dem som förhäft sig öfver min ringhet, och ödmjukare kanske än förr – vekare, hjertligare – ville jag räcka dem min hand och säga: ”Jag led, derför har jag höjt mig; I ansågen mig er icke värdig, derför tillkämpade jag mig andras erkännande; jag vågade då intet begära, derför skänker jag nu.” Jag undrar om många qvinnor känna detta behof af vänskap och lugn tillgifvenhet som ouppfylld alltid varit mitt lifs plåga, och uppfylld skulle kunna vara dess högsta lycka? En qvinnas tillgifvenhet för en qvinna är platt, en mans tillgifvenhet vågar man icke eftersträfva, ty ”det passar sig icke” och derför skulle man missförstås både af honom och andra. Det är skada ty jag skulle kunna bli en ovärderlig bundsförvandt för en intelligent man om han visste hvad han sträfvade för, och kunde göra det klart för mig. Min outtröttliga ihärdighet, min fyndighet och djerfhet skulle i hans tjenst, under hans inflytande kunna uträtta underverk, men ensam förmår jag ingenting ty –jag är en qvinna. Jag behöver stödet af en kraftigare vilja än min egen, ljuset från en klarare blick. Om jag hade en son som älskade mig och som jag älskade! Han borde vara 12 år nu, eller kanske fjorton. Om jag hade en son i hvars lycka och existens jag kunde gå upp! Om jag kunde för en annan få glömma mig sjelf! – Men han skulle icke slå mig till jorden med hån eller trampa på mig med sin öfverlägsenhet derför att jag är så ringa, och derför att jag icke är en man.
Den tilltager derjemte genom nyodlingar och nybyggen af inflyttande uti de trakter af Länet der ägovidderne äro stora och mera oländige, uti södra och norra skogsbygden^, hvarest utrymme finnes, och byggnadssamt stängsel-virke är att tillgå för godt pris, samt vedbrand för en ringa penning eller ringa möda. Derigenom förvandlas småningom all till odling tjenlig mark till fruktbärande och summan af produkterne i Länet ökas. Dock ökas äfvenväl summan af produkternas förbrukning, och samhällets gagn af tilltagande hemmansklyfning beror hufvudsakligast deraf, huruvida förbrukningen fullt motsvaras af ökade produktionen. Inom detta Län kan med trygghet uppgifvas att förhållandet hittills varit fördelaktigt, och svårligen lärer någon annan lagstiftning - 33 ning än den af omsländighelerne härrörande nödvändigheten, kunna sälta den lämpliga och riktiga gränsen för heinmansklyfningen, hvilken förekommer under så oberäkneligt växlande förhållanden, att hvad som på elt ställe är giltig regel, blir på ett annat oförstånd och orimlighet. Skiftesverket fortgår mera och mera, visserligen med ansenlig kostnad för närvarande generation, men lill allmänt erkänd båtnad för de framlida. Allmänningsmarker, byalag och stadsjord har skiftats, under senast förflutna fem åren, lill betydliga vidder, och årligen fordrade laga skiften öfverstiga hvad inom Länet befintlige Landtmätare hinna alt fullgöra.