Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
• Angående Riksgålds-hontorets skulder. %. 2. De af Riksgäl'cls-kontoret för upptagna lån, med undantag af den fordna utländska statsskulden, utfärdade och förut icke inlösta, eller eljest, jemlikt Rikets Ständers beslut, ur räkenskaperna afförda obligationer, äfvensom de obligationer, hvilka hädanefter varda af delta verk utgifna, böra, så till kapital som upplupna räntor, enligt desammas ordalydelse, infrias. §. 3. Jemlikt Rikets Ständers, vid 1815 års riksdag, fattade beslut och Riksgälds-kontorsts, till följd deraf, under den 9 November samina år utfärdade förbindelse, utbetalas en summa af Tvåhundratusen R:dr årligen till Hans Maj.-t Konungen eller Dess Arfvingar efter Successions-ordningen af den 26 September 1810. Bil. till Stats-Utskottets Memorial, 18 Si, N:o 317. För det, enligt 1779 års riksdags-beslut, såsom hemgift åt dåvarande Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, anslagna kapital af Etthundratusen Riksdaler, erlägges af Riksgäids-kontoret Fem procent årlig ränta, hvilken, efter Hans Maj:t Konungens anvisning, qvartalsvis utbetalas. §. 5. Utaf de, jemlikt Rikets Ständers beslut, af Riksgäids-kontoret, under den 30 September 1841, utfärdade 968 st. Fyra-procent -obligationer, å 4,000 R:dr hvardera, för Svenska statsverkets då återstående skuld till Rikets Ständers Rank, i anledning af Bankens förskott till 1808 och 1809 års krigskostnader, infrias årligen Tjugetvå stycken, ä ett sammanräknadt kapitalbelopp af Åttioåttatusen Riksdaler; hvarförutom Riksgäldskontoret, vid hvarje års slut, skall inlösa samma års ränte-kuponer för dessförinnan icke infriade obligationer.
a. de allra flesta af dikterna, » Undersökningar i germanisk mytologi » och » Fädernas gudasaga », » Vapensmeden » oeli » Varia », samt påminna därom att han under nästan hela denna tid höll offentliga föreläsningar (de flesta outgifna), som togo den ojämförligen största delen af hans tid i anspråk. * Inför en sorg sådan som fru Susen Rydbergs står trösten stum. Men upplyftande och stärkande måste dock för henne det minnet vara att under en lång följd af år hafva utöfvat inflytande på och stått närmast en man, till hvilken just de goda och ädla i vårt folk blickade upp såsom en af de bästa och ädlaste och såsom den ypperste tolken af deras djupaste känslor. Vetenskapen och konsten ägna ett innerligt tack åt den blida kvinna, som nu sitter i sina minnen och sin sorg på det stilla Bkeliden. bästa familjer. Hennes fader var grosshandlaren i Göteborg Frits Victor Hasselblad (död för ett par år sedan). Modern är dennes efterlefvande maka, Sanna Kjellberg. Af och genom dem fick denna dotter, liksom hennes syskon, en synnerligen omsorgsfull uppfostran. Sina skolstudier gjorde hon i den berömda helpension, som grundlades och i många år leddes af fröknarna Hilma och Emelie Zander och som under sin början var förlagd till den Ehrenborgska egendomen Bårarp, i Halland. När denna pension flyttades till Partilled, nära Göteborg, medföljde Susen Rydberg dit och åtnjöt där ett par års ytterligare undervisning. Nils Linder. Det å första sidan meddelade porträttet är utfördt efter en fotografi från fru Rydbergs förlofningstid. Något senare har ej kunnat erhållas. Tin professorskan r Susen ^ 3 i 5 | Ä s s i skymmande} äi^J budet kom ifrån sorgebudet, höstetiden Ekeliden, som har i vemod vida, vida kring landet Fager ^ycföerg. gått. villa står tyst och öde, allting sörjer den store döde, han, den väldige harpolekar n, han, den hårlige Aldrig sångardrott! mer öfoer fält ljuden gå från och ångar de gyllne strängar, aldrig mera han sjunger för oss hvad han djupast hat Itänt och bäst I D U 1895 så vi hviska!
religionen förklarar den fria viljan för något helt annat, förnuftet gör det äfven; sålunda måste skälet till bristen af lyckliga äktenskap, icke ligga i den bindande ceremonien utan i något helt annat, som jag ville kalla brist på religiosite hos endera af makarne eller hos båda. Men skall denna brist någonsin upphöra? svårligen, om icke något nytt paradisiskt tillstånd återvänder till jorden. Likvist måste väl äktenskap fortgå att existera, för samhälls-ordningens skull – om icke för någon annan ännu högre idée. Fjerde Delen. Azura Lazuli Tintomara är en berättelse, som i mitt tycke har likhet med Notre Dame, af Victor Hugo, i sin hufvudidée: den hedniska oskulden förföljd af christna hedningar. Lättsinnigheten under Gustaf den 3:djes regering var väl så stor, att en döpelse-act kunde blifva utesluten i anledning af ett så kallad godt skämt. För öfrigt är författarns egen förklaring, i slutet af 6:te boken, öfver Tintomaras bild, så älskvärd, att man för den måste älska båda. Femte Delen. Don Ramido – dramatiserade scener förflyttade på spansk jord – äro förtjusande, skönt klingande; man tror sig höra en på en gång älskvärd och stolt nation ... Så långt hade jag hunnit i min hemliga conversation då ”Den äkta Törnrosens Bok,” en critik öfver den förra, utkom. Det var väl att någon ville omsider företaga sig, att litet analysera författarns framkastade tankar och åsigter, i moraliskt afseende, ty ett snille, som är erkändt för sådant, kan ofta under denna egide, anfalla mensklighetens ömtåligaste punkter, af en nyck eller af egenkärlek eller falsk öfvertygelse, men ofta till allmän skada så länge egiden anses göra honom infaillible. Critiken är på sina ställen partisk och på andra något hätsk; men del smickrar mig ändock, att mitt omdöme i mycket öfverensstämde med hans, t. ex. han säger om Don Ramido och Signora Luna; ”att der finnes denna musik, detta främmande sydliga doft och en underbar ton, som tjusar och förtrollar” – detta är hvad jag skulle velat säga; om jag icke saknat ord derför.
Han tillämpade dagens text på Esaias' ord och Marias lofsång: »Alla dalar skola upphöjas och alla kullar förnedrade varda. De mäktige hafver han satt af sätet och uppsatt de ringa.» Detta är upphöjelsen efter Guds rikes lagar. Människorna söka höghet och ära med minsta möjliga själfförsakelse. De klifva helst på hvarandras axlar, trampande under sig de ringa och svaga. Men Gud upphöjer ingen, som han ej förut nederslagit. De stora höjderna stiga endast ur stora djup. Aldrig hade David uppnått en så hög ära, om ej bedröfvelsen gått som vattufloder öfver hans själ, om han ej ätit aska för bröd och blandat sin dryck med tårar. Kristus vid sin himmelsfärd var densamme Kristus, som dött för oss i smälek på korset. Hvilken dristade mäta sig med hans apostlar? Och dock voro de på jorden de ringaste och mest föraktade, liksom sin mästare. »Du elända, öfver hvilken alla väder gå, och du tröstlösa, si, jag vill lägga dina stenar i blyglans och lägga din grundval med safirer och vill göra dina tinnar af rubin och dina portar af gnistrande ädelstenar. Ty bergen skola vika och högarna falla, men min nåd skall icke vika från dig, och mitt fridsförbund skall icke förfalla, säger Herren, din förbarmare.» (Es. 54: 10-12.) Predikanten slutade med några få ord till afsked och tack. Den så ofta undfallande läraren var såsom förvandlad. Han kände sig stå till räkenskap inför sin Gud. Hvad frågade han efter jordens väldige? Han erfor något inom sig af Esaias' ande och kraft: denne det gamla testamentets evangelist kunde nederslå högarna, såsom han upprättade dalarna. Och det adelsstolta Stockholm, det högmodiga tidehvarfvet, som så obevekligt förtrampade allt det ringa, det svaga, det vanbördiga under sin fot, behöfde, efter så många milda maningar, en varning till afsked, lika godt hvem den träffade. Herrarne i riksstyrelsen och deras vederlikar tyckte icke om Johannes Matthiæ predikan; det var väl, att han bortskickats till Strengnäs. Fröken Kerstin satt stum och tankfull.
Och der var en stor sten; och de höggo sönder trät af vagnenom, och offrade de kor Herranom till bränneoffer. Och Leviterna lyfte Herrans ark neder, och det skrinet, som der bredovid låg, der de gyldene klenodier uti voro, och satte på den stora stenen. Och det folket i BethSemes offrade på den dagen Herranom bränneoffer och annor offer. När nu de fem Philisteers Förstar hade detta sett, foro de tillbaka igen på samma dagen till Ekron. Och detta äro de gyldene ardsar, som de Philisteer offrade Herranom till skuldoffer: Asdod en, Gasa en, Askelon en, Gath en, och Ekron en; Och gyldene möss efter talet af alla de Philisteers städer, under de fem Förstar, både murade städer och byar; och intill det stora sorgerummet, der de läto Herrans ark uppå, intill denna dag, på Josua den BethSemitens åker. Och somlige af de BethSemiter vordo slagne, derföre att de hade sett Herrans ark; och han slog af folket femtiotusend och sjutio män. Då jämrade sig folket, att Herren hade med så stor plågo slagit folket. Och det folket i BethSemes sade: Ho kan blifva ståndandes för Herranom, en sådana helig Gud? Och till hvem skall han fara ifrån oss? Och de sände bådskap till de borgare af KiriathJearim, och läto säga dem: De Philisteer hafva fört igen Herrans ark; kommer hitneder, och hemter honom upp till eder. Så kommo det folket af KiriathJearim, och hemtade Herrans ark ditupp, och förde honom i AbiNadabs hus i Gibea; och hans son Eleazar vigde de, att han skulle taga vara på Herrans ark. Och ifrå den dagen, då [Herrans] ark kom till KiriathJearim, fördröjde sig tiden, tilldess tjugu år voro förlupne; och allt Israels hus greto för Herranom.
Ett samhälle med D<n 29 December c. m, 197 sådana medborgare är lika lyckligt i fredens lugn, som oöfvervinneligt i krigets faror: i förra fallet tallar den allmänna fliten om ett inre oberoende > i det sednare fallet täflar den allmänna fosterlandskänslan och modet om ett yttre oberoende. Ett sådant samhälle kan således icke annat än 'vara och förblifva sjelfständigt både uti sina inre och yttre förhållanden, och till detta stora, önskansvärda resultat, leder endast och allenast en allmän ändamålsenlig uppfostran. Att jag derföre, efter min förmåga, ifrat och ifrar för densamma, hoppas jag icke skall förefalla någon oväntadt, mindre såra någons skråsinne, ulan tvärtom upplifva alla sanna vänner af ett kärt fosterland, att för samma lofliga ändamål räcka samma välvilliga, om ock, så mycket bättre rikare skärf, än jag deråt kunnat lemna. Jag tviflar sålunda icke, att Rikets nu församlade Ständer ägna åt detta vigtiga ämne all den uppmärksamhet jag tror det förtjena. Jag har väl med sorgfällighet under denna Riksdag sökt undvika att framställa något project, som haft ökade Statsanslag till syfte; och jag har äfven i denna vördsamma motion iagtlagit samma heliga grundsalts. Och ehuru jag anser bibehållandet af en Krigs Akademi j såsom en blott högre mililär-applications-skola, til - ig8 Den 39 December e. m. lika både nyttig och i många fall nödvändig, så hoppas jag att det kan ske utan särskilta Statsanslag. Man kunde i detta afseende förena Marieberg och Carlberg till en gemensam Krigs Akademi j der de ynglingar ägde att fullkomna sig, som ifrån Universiteterna i Upsala och Lund hade bestämt sig till Krigs Ståndet, i synnerhet och ovillkorligen de, hvilka ämnade sig till Artilleriet eller Ingeniör-Corpserna, eller eljest ville inhämta de högre Militärvetenskaperna. Hvad kostnaderna vidkommer; så tror jag att de blifva högst ringa; och i alla fall fordras härtill icke särskilta anslag, om Carlberg, såsom jag föreslagit, upphör att vara en elementär läro-anstalt, och de hittils utgående
Bikupor, tomina eller med Bi Bröd, färskt eller torrt Fyrverkeri-pjeser Grifflar Hagel Linfrökakor Dito gröfre Mjöl, alla slag 3 » Sirap 4 » 3 » Skiffer 5 » 4 » Slöjde, gröfre, såsom brandstegar, takrännor, 3 » kälkar, marknadsstånd m. m Stickade varor 4 » 2 » 3 » 3 » Stenarbeten, polerade 4 » 1 » Svafvelstickor 3 » 4 » Svartsmide 4 » 4 » Sågspån 4 » 4 » Säckar, tomma, återsända 4 » 4 » Taflor och andra konstsaker 1 » 2 » Tobak, rök1 » 4 y> Dito tugg2 » 4 » Våta varor på glaskärl 3 » 5 » Väfstolar 3 » 4 » Ångpannor öfver 40 Sk® kunna icke å banan transportera*. Krut, tändstickor eller andra lätt antändbara och eldfarliga ämnen få icke till transport å banan aflemnas, utan att förut vara till Stationstjenstemännen uppgifvet. Götheborg den 25 April 1858. N. Ericson. — m — Det å banan. teansporte&ade gods utgjordes hufvudsakligen af följande slag; från Götheborg: socker circa 2,050 Sk®", silf och annan frsk 41,200 Sk®5, sält4-OSO Sk», spanmål, mjöl och gryn 2,300 Sk», bomull 2,300 Sk», stenkol 7,380 Sk», stångoch tackjern 3,033 Sk®", spirituosa 530 Sk®, plank och bräder 1,900 Sk®, maltdrycker 1,100 Sk®, lin och hampa 1,272 Sk®, och till Götheborg; spanmal circa 25,320 Sk®, bränvin 3,300 Sk®, ved 7,800 Sk®, plank och timmer 1,070 Sk®, gjutgods och smide 720 Sk®, segelduk 730 Sk®, bomullsgarn 1,210
Man måste naturligtvis lämpa sig derefter, men vid ungdomens kassakista står icke visheten posterad, lika litet som det cement, hvarmed dess luftslott sammanfogas, motstår verklighetens påstötningar — alltnog, han hade för att kunna hålla * sig uppe med vinden nödgats göra utgifter, som öfverstego tillgångarna. En intrasslad affärsställning blef häraf följden, som icke kunde ordnas på annat sätt än genom afskedstagande från tjensten och en resa öfver gränsen, hvilket också inträffade 1825. Med denna sin första motgång. till grundplåt för en lång serie af samma slag, måste han nu i främmande land uppsöka utkomst och Jen trög lycka. Men om denna falska guddom var honom mindre bevågen att börja med, blef denna, snart sagdt oafbrutna kedja af ett kringirrande lif, till stor nytta för erfarenheten, kunskapsförrådet och inhöstandet af rika minnen. Ung och ärelysten, med krossade illusioner, men med hjertat svällande af förhoppningar om utmärkelse på ett eller annat sätt för att sålunda göra sig förtjent af det älskade fosterland han genom ett ungdomsfel nödgades kanske för alltid lemna, beträdde han den klassiska jorden, hvars sjelfbestånd hotades genom turkarnes invasion. Oaktadt starkt afrådande från flera håll, framhärdade han i sin föresats att med värjan bistå Greklands söner, och lät in-skrifva sig i ledet under general Fabviers befäl. Ett utdrag ur ett bref, dateradt lägret vid Methena 11 juli 1826, till hans i Sverige varande anförvandter torde derför icke vara utan intresse. “ Det är nu en månad sedan jag vistas i detta vilda land, som är försänkt i det djupaste barbari, utan ringaste tecken till civilisation. Den 10 juni ankom jag till Napoli di Roma, den så kallade hufvudstaden — Grenna är ett paradis jemförelsevis. Jag uppehöll mig der i 4 dagar, hvarefter jag for hit och träffade öfverste Fabvier. Hitkommen bad jag honom employera mig, men han bad mig betrakta tillståndet rundt omkring, sade uppriktigt, att detta olyckligtvis ej gjorde det till någon möjlighet för honom att använda mig för det närvarande.
Län, hvilken yrkat, alt skälig betalning för den mat, sorn en Soldal vid inqvartering bor erhålla, måtte vid hvarje års markegångssättning bestämmas» StatsUtskottet, som funnit dettas mål tillhöra äfven Allmänna Besvärsoch O economie-Ut skottets befattning, bär detsamma, med sistnämnde Utskott gemensamt, i öfvervägande tagit; och Utskotten, hvilka i anseende lill varuprisens ombytlighet, samt deras olikhet i serskilda orter, icke kunnat gilla Nils Perssons förslag om bestämmande af Sex: skillin gar Banko för en måltid mat åt hvarje inqvarterad; få, under åberopande af de skäl Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet anfört uti dess, i ett mål af enahanda beskaffenhet med förevarande, afgifne Betänkande N:o 36, samt i likhet med hvad deruti blifvit tillstyrkt, vördsamt föreslå det Rikets Ständerhos Kongl. Majit i underhånighet anhålla: att högstberörde Kungörelse af den 27 Augusti 1S16, så vidt den angår bestämmandet af omförmälte ersättning, mattesålunda ändras, att Rikets Ständers Deputerade, vid de årliga MarkegångsTaxornes upprättande, må å Taxan uppföra värdet i rund summa af såväl dagportiqnen, inberäknadt brödet, som ratio - s Slatssamt Allni. Desv. och Oecon. Utsli.
Banko, borde verkställas till 1856 års slut, dels ock, såsom bidrag till kostnaden för dessa byggnaders uppförande och inredning, af besparingarne å Riks-Statens Sjunde Hufvudlitel till OfverInlendenls-Embetets disposition, i män af behof, i nåder anvisat en summa af Tjugu Bih. till R. St. Pröp. N:o 9. Tusen Riksdaler Banko, med föreskrift alt det härutöfver erforderliga kosfnads-beloppet borde af statsanslaget pä Sjunde Hufvudliteln till byggnader och reparationer i landsorterne utgå; har det. såsom hostad för Landshöfdingen, utdömda residenshuset i Piteå, blifvit år 1851 försåldt, till bortrödjande från platsen, för en summa af 206 R;dr 19 sk. 6 rst. banko, som influtit tili nyssnämnda anslag, och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län, uti underdånig skrifvelse den 29 November 1855, hemställt, att då, med afseende å de nya Läns-residens-byggnadernes i Luleå nära förestående fullbordan, flyttningen af Länsstyrelsen till nämnda stad kunde med full visshet antagas ega rum under Juni månad innevarande år, de återstående byggnaderna vid Piteå residens, såsom, efter Länsstyrelsens förflyttning, icke vidare för Kongl. Maj:t och Kronan behöfliga, måtte tillika med dertill hörande tomter N:o 61, 62 och 63 i qvarteret Stadsvapnet, hvilka med åbyggnader blifvit inköpta åren 1842 och 1843 dels för ett af Rikets Ständer särskildt anvisadt belopp af 6,000 R:dr, dels för en af Allmänna Byggnadsanslaget för landsorterna bekostad summa af 158 R:dr 22 sk. 4 rst. banko, få, genom Kongl. Maj:ts BefäliningshalVandes försorg, å behörigen kungjord offentlig auktion till den högstbjudande försäljas. Med anledning häraf och etter inhemlande af Kongl.
Gripenstedts anföranden bredvid hvarandra, tryckta på half spalt, och jag skulle då tryggt öfverlemna åt publicum att bestämma, hvem som har rätt och framlagt de bästa bevisen för sina åsigter. Jag yrkar afslag å Utsk:ts hemställan och fortfarande tullfrihet å spanmål, Frih. Alströmer, Oscar: Jag har begärt ordet endast för att erinra om ett faktum, hvilket torde kunna hafva något inflytande på denna fråga. Man har här talat om vårt lands för jordbruket så ogynnsamma klimatiska förhållanden, och man har genom exempel från sydligare, mera lyckligt lottade länder sökt visa, att vi böra åsätta tull å spanmål. Vi hafva dock ett exempel att söka på vida närmare håll, nemligen i Finland. Detta land, hvars jordbruk väl icke i något afseende kan anses bättre lottadt än vårt, har eftersträfvadt och till allmän belåtenhet förlidet år vunnit 15 års tullfrihet för spanmål. Då den s. k. statsekonom, som i ett nyligen utgifvet arbete låtit sig angeläget vara att redogöra lör de Japanska och Chinesiska tulltaxorna, underlåtit att omnämna detta vigtiga förhållande, har jag 470 Den 23 April e. m. anselt mig böra derpå fästa R. o. Adms uppmärksamhet, helst man icke bör förbise hvad som ligger närmast till hands. Jag yrkar afslag å Bevilln.-Utsk:ts förslag och bibehållande af tullfrihet för apanmål. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan, dels ock afslag derå samt bibehållande af den för ifrågavarande sädesslag nu stadgade tullfrihet, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades talrika och starka nej, blandade med många ja, samt sedermera propos. på afslag å samma hemställan och bibehållande af tullfrihet för de ifrågavarande sädesslagen, då svaren utföllo med talrika och starka ja, blandade med ganska många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Liljencrants begärde votering.
Domstolen sålunda tolkat den, och hvad jag afser är att Lagstiftande makten icke skall uplräda emot denna lagskipning, hvilken jag ännu en gäng påstår af billighet och rättvisa föreskrifves. Jag hoppas att R. o. Ad. åtminstone icke vägrar en återremiss så att Ulsk. må taga frågan i förnyad pröfning. Hr Carleson: Då jag begärde ordet skedde det i anledn. af Gr. Sparres yttrande, att det vore djerft af mig, att finna författningen i nu omtvistade hänseende tydlig och klar, då Högsta Domstolen funnit den oklar. Jag vill i anledn. deraf erinra Gr:n att uti de af Högsta Domstolen medcfeldta utslag hvarå här syftas Högsta Domstolen bedömt endast underdomarnes skyldighet att tillse, huruvida köpebref blifvit af lagfartssökanden behörigen karterade, men icke vä vidt jag funnit, dömt öfver köpares skyldighet att med karta förse de olika öfverlåtelserna. Emellertid ■— Gr:n må länka om min djerfhet hvad han behagar, så finner jag mig likväl icke föranlåten alt frångå milt yttrande, att författningen bör hafva den lydelse, som nu blifvit föreslagen, och att den f. 11. innefattar detsamma, som Bevilln.Ulsk:s förslag åsyftar att uttrycka. Hr von Hartmansdorff: Den nu gällande författningen lyder sålunda: ”Köpe-, Bytesoch Gåfvobref på fast egendom å landet och i släderne, Bruk och Manufakturverk, Smiden och Smidesrättigheler samt Hammarskatter, Frälseräntor, Fabrikseller andra inrättningar, med hvad mera, sorn under egande rätt föryttras och vid Domstolarne upbjudes eller inlecknas, förses med stämpladt papper etc.” Alldeles detsammma har Ulsk. bibehållit i början af morn., men i strid emot detta stadgande har Ulsk. infört det nya förslaget, hvari det heter: ”Varder Köpe-, Byteseller Gåfvobref förr än upbud eller inteckning skett, å annor man transporleradt eller öfverlåtet, belägges handlingen med ny karta efter nyssberörde grund för hvarje transport eller öfverlåtelse.”
Sedan Borgare St. antagit Coust.Utsk:s inbjudning, torde i frågan ej vara Deli 12 Sept em ber f m. något vidare att tillgöra. Jag vill derföre blott besvara Frill. Cederströins anmärkt!., sorn är så till vida riktig, att Stånden ej äga rättighet att väcka några nya motioner 0111 grundlagsförändringar; men bär bade Utsk. föreslagit en förändring af liden mellan riksdagarna. Det var således framstäldt till R. St:s öfverläggning, att bestämma hvilken tid de ansågo lämpligast. På sådan grund anser jag den af BorgareSt. till Const.Utsk. aflåtna gemensamma tanke icke innefatta någon ny motion, och att Utsk. således varit p I i g - tigt att densamma upptaga. Hr Lefren, Joli. Pehr: Jag ber att få instämma uli den siste värde talarens yttrande; ty jag finnér den stränghet, som en annan talare här ådagalagt, vara oförenlig med 56 $:n Reg.Fm. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag anhåller att Ridd Secretm mätte upplysa, om icke K. M:s nådiga propos. i samma ämne, som detta betänk, angår, har blifvit lagd på hordet till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, och alt jag sedan mätte få yttra mig. Undert. Ridd. Secre t.: Vid föredragning af Coust.- Utsk:s mein. N:o 27, med utlåt, öfver K. Rits nåd. propos. till R. St., ang:de lagtima riksdagars återkomst hvart 3:dje år, saint örn föremålet för urtima riksdagar, beslöt R. o. Ad., alt den nåd. proposln komme att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Hos Presteoch BorgareStm har Gunst.Ulsk.‘s mern. ]M:o 27 blifvit godkäpdt och af BondeSt. bifallet. Hr von Hartmansdorff:
Ridr; men att reparationer under samma tid å byggnaderna vid Näsgård, hvilka samtlige voro af hög ålder, kunde beräknas till samma belopp, som under de sistförllutna tio åren egt rum; alt Chefsembetet, dels, på grund of hvad svnerättsprotokollet sålunda gifver vid handen, uppställt en beräkning öfver reparationskostnaden under sednast förflutna och näst derefter följande tio år, enligt hvilken densamma i medeltal årligen uppgick till 582 Ridr 41 öre, dels ock, med antagande, alt en del byggnader, efter deras uppförande ånyo, skulle ega bestånd under en tid af 200 år, men en annan del åter kortare tid, kommit till det resultat, att årliga nybyggnadskostnaden skulle belöpa sig lill 150 Ridr, hvadan sammanlagda årliga Stals-Utskottels Utlåtande M 59. 3 reparationsoch nybyggnadskostnaden utgjorde 732 R:dr 41 öre; att de nuvarande särskilda arrendatorerna af dels Näs kungsgård, dels Mölnarbo tullqvarn, hvar för sig åtagit sig att under återstående arrendetiden, hvilken tilländagår för Näs midfastan 1878 och för Mölnarbo samma tid 1875, besörja husbyggnaderna vid förra stället mot 500 R:dr och dammarne vid det sednare mot 75 R:dr i årlig ersättning, eiler tillsammans 575 R:dr och således 7 R:dr 41 öre mindre, än hvartill densamma af Synerätten uppskattats.