Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förty Israels barn äro mine tjenare, de jag utur Egypti land fört hafver. Jag är Herren edar Gud. I skolen icke göra eder några afgudar, eller beläte, icke heller uppresa eder några stodar, icke heller någon vårdsten sätta uti edro lande, till att tillbedja derföre; ty jag är Herren edar Gud. Håller mina Sabbather, och frukter eder för min helgedom. Jag är Herren. Om I vandren i minom stadgom, och hållen min bud, och gören dem; Så skall jag gifva eder regn i sinom tid; landet skall gifva sin växt, och trän på markene bära sina frukt. Och tröskotiden skall räcka intill vinandena, och vinanden skall räcka intill sädestiden. Och I skolen hafva bröd nog, och skolen tryggeliga bo i edro lande. Jag skall gifva frid i edro lande, att I skolen sofva, och ingen förfära eder. Jag skall låta komma de onda djur utur edro lande, och intet svärd skall gå genom edart land. I skolen jaga edra fiendar, och de skola falla för eder genom svärd. Fem af eder skola jaga hundrade, och hundrade af eder skola jaga tiotusende; ty edra fiender skola falla för eder genom svärd. Och jag skall vända mig till eder; jag skall föröka eder, och låta eder växa till, och jag skall göra mitt förbund fast med eder. Och I skolen äta af det gamla, så att I skolen låta det gamla fara för det nya. Jag skall hafva min boning ibland eder, och min själ skall icke förkasta eder. Och jag skall vandra ibland eder, och skall vara edar Gud, så skolen I vara mitt folk. Ty jag är Herren edar Gud, den eder utur Egypti land fört hafver, att I icke skullen vara deras trälar; och hafver sönderbrutit edart ok, och hafver låtit eder gå rätta. Men om I icke hören mig, och icke gören dessa buden all;
Exc. först propos, på bifall till den ifrågav:de §:n oförändrad, dervid svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på bifall till densamma, med utbytande af ordet »annorledes» emot ordet »sålunda», då svaren utföllo med många De ii 12 September f. m. ja tillika med några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. m .. § 17. Bifölls. § 18. Gr. Mörner: Sedan R. o. Ad. beslutat att hypotheksban ken skall understödjas med en grundfond af 8 millioner från Riksg.Kont., torde det väl äfven blifva en följd deraf, att i styrelsen för hypoteksbanken en representant af nämnde kontor äfven skall utses. Men som jag för min del ansett en sådan grundfond öfverflödig och sammanblandningen af statens och hypotbeksbankens angelägenheter möjligen i framtiden vådlig, anser jag mig icke böra underlåta att i protokollet nedlägga min tanke, att Riksg.- Kont. icke bort inblandas i styrelsen af hypotbeksbanken. Enligt min åsigt hade det rätta varit, att derest en grundfond skulle från Riksg.Kont. öfverlemnats till banken, den hade bordt ställas under bankens omedelbara förvaltning, så att Riksg.Kont. blott skulle hafva kommit att utöfva en kontrollerande upsigt öfver bankdirektörens åtgärder. Nu deremot kommer Riksg.Kont. att genom sitt ombud deltaga i bankens förvaltning och att således äfven dela ansvaret för de möjligen misslyckade spekulationer, hvari hypotheksbanken kan komma att inlåta sig, hvaraf åter för Riksg.- Kont. kan följa en både moralisk och juridisk förbindelse att, i händelse af behof, understödja densamma. Denna anordning kan således, efter mitt förmenande, föra Riksg.Kont. in på en ganska vådlig bana, som man icke bordt beträda. Men R. o. Ad. har nu redan sådant beslutat, och mig återstår således intet annat, än att i protokollet nedlägga min från beslutet skiljaktiga mening. Efter härmed slutad öfverläggning, blef propos. på bifall till den ifrågavide §:n framställd och med ja besvarad. § 19- Bifölls. S 20.
Beträffande dernäst RidderskapetS och Adelns somt Presle-Slåndets tankar, att Riksdag borde hållas hvart tredje år, hav Consii - gcm ensam ma -b tutions-Utskottet, sorgfälligt om bevarandet af Grundlagsform enias helgd, ' noga öfverväga!, huruvida berörde sammanstämmande anmärkningar rätteligen nrå innefatta antingen en ny fråga, hvilken, .ej finge in p Ignis väckas eller ock endast en förändring af Utskottets i öfrigt bibehå ihra förslag. Som likväl detta väsendtligen angar stadgandet af bestämd. Riksdagstermin, och anmärkningarne blott synas åsyfta en tillsats, liggande inom förslagets område, har Utskottet trott sig både olörhindradt och pligligt att, vid de af återremisserna påkallade beredningsåtgärder, lemna rum åt nine Riks-Stånds uttryckta mening, och att derjemte anmäla densammas oförenliga skiljaktighet från de Öfriga Ståndens, h vilka bägge gillat eller ej anmärkt principen af Riksdags återkomst hvart femte år. Så framt skiljaktigheten ej skulle afhjelpas genom två Stånds öfvergående på den ena eller andra motsatta tankan, får, till lidens vinnande, Utskottet vördsamligen föreslå nedanstående proposition för omröstning i förstärkt ConstitutionsUlskott: ”Den som bifaller en så lydande redaction i första punkten af 49 §• Ivegerings-Formen 2 §. Riksdags-Ordningen: ””Riksens Ständer skola i kraft af /p°!in,a ^uindlag hvart Femte år”” "^Rikets antagna Regering&Form W ••
Wi efterskrilne Sveriges Rikes Stander, Grefvar, Friherrar, Biskopar, Ridderskap och Adel, Presterskap, Borgerskap och Menige Allmoge, som härstädes å lagtima riksdag äro församlade, gore veterlig) : att, sedan vid anstäldt val i öfverensstämmelse med § 98 Regeringsformen och ,3 63 Riksdags-ordningen, Wäre Elektorer utsett Expeditionschefen i Kongl. Maj:ts Justitie-statsexpedition. Revisions-sekreteraren och Riddaren af Kongl. Maj:ls Nordstjerne-orden in. m. Arendt Dreijer ali, i den ordning berörda Grundlags-paragrafer stadga, Wår Justilie-ombudsman efterträda; så vilje Wi, i kraft häraf, hafva förordnat honom, Arendt Dreijer, ali i sådant läll inträda i ulöfningen af Justitie-ombudsmans-embelet; och hat han under tiden att ställa sig till efterrättelse hvad den (ör Justitie-ombudsmannen den 1 Mars 1830 utfärdade instruktion i § 25 stadgar och förmår. Till yttermera visso håfve Wi detta förordnande underskrifva och med Wära insegel bekräftat; som skedde i Slockholm den 14 Februari 1866. N:o 18 Expedition*-Utskottets Förslag tili undmi. Skrifvelse. Uppiået och godkändt boa Ridd. och Adeln den 3 Febr. 1 866. Preste-Ståndet dell 7 Borgare - Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers Förordnanden för de, utsedda ledamöterna i Tryckfrihets-komitéen. Rikets Ständers Förordnanden för Riks-Aritiqvarien och Kommendören af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-Orden, m. m., Bror Emil Hildebrand; Revisions-Sekreteraren och Riddaren af Kongl. Majrts Nordstjerne-Orden, m. m., Friherre Carl Gustaf Leijonhufvud; Riks-Arkivarien och Kommendören af Kongl.
Huru obeskrifligt gerna ville jag ej in i en sådan krets, jag som ej hade något slags politiska antipatier insupna från ungdomen, ej heller inympade, men huru skulle jag, hvars vingar man oupphörligt sökte klippa, kunna komma dit? Lyckligtvis för stunden, togs mitt samtycke för afgjordt, och visiten blef snart förkortad genom ankomsten af Mellin, som skulle följa mig någonstädes. Det pratades en liten stund om dagens frågor och så var den pröfningen slut. »Frun fick väl tillfälle att låta den der herrn förstå vår öfverenskommelse», frågade Thomson, som nu blef synlig. »Öfverenskommelse!» sade jag, litet harmset. Mellin förklarade nu, att vi icke borde bekymra oss på förhand; kanske någon bjudning aldrig komme i fråga. »Och, i alla händelser, hvad skulle det betyda om för en gång ...» »En gång – så är fältet uppgifvet», menade min förläggare; »och fru Flygare kommer in i en helt och hållet olika sfer med den aktade och pasande, som hon nu beträdt.» En vecka senare kom den på förhand profeterade biljetten, med dagen för middagen utsatt. Nu för första gången ville jag bryta på mina mjuka fjettrar. Jag var visserligen trakterad af operan, af Djurgårdsteatern, konstsamlingar och bjudningar, men detta lif var icke fullt det, jag behöfde – och jag förklarade, att jag icke kunde gifva efter. Men gifva efter måste jag ändå, med de allra bittraste känslor. Jag stod ju alldeles främmande, ensam och temligen medellös med min son i denna nya omgifning. En formlig brytning (och den hängde tydligt öfver mig) hade blifvit följden, det såg jag. Jag kände ett verkligt lidande, då jag skref mitt afslag. En timme senare fick jag en ny biljett, påpekande nödvändigheten att icke uppoffra min frihet och bättre öfvertygelse. I mitt sista svar hänvisade jag blott, så öppet som det passade, till oktober. Men då oktober kom, kom dock icke den gäst, jag helst velat se. Och formligt kunde jag ej bjuda honom, då jag, som enka, icke hade några bjudningar.
Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som särskilde gånger haft tillfälle erfara de fördelar och olägenheter, som vid tillämpningen af de uti Eders Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 17 Juli 1847 meddelade förändrade föreskrifter lill iakttagande vid utarrendering af kungsoch kungsladugårdar samt andre kronolägenheter, hvaraf arrenden till statsverket ingå, har derföre ansett såsom en pligt att för dessa iakttagelser redo att åstadkomma täflan för arrende-anbuden och deras deraf möjligen vållade stegring till öfverdrifven höjd, vunnits, men deremot synes Statens rätt till den högsta inkomst, som af dessa lägenheter i både god och Väl har det i berörde nådiga kungörelse afsedda ändamål, inskränkning uti den dittills medgifna obegränsade 24 ond tid kan erhållas, utan att lägenheternas ändamålsenliga bruk och skötsel äfventvrades, icke vara fullt betryggad. Det tillkommer visserligen Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att efter kronobetjeningens hörande, med ledning af tillgänglige kartor och ägobeskrifningar, för arrendet utsätta ett minsta och ett högsta belopp, som sedermera skall af Kongl. Kammar-Kollegium pröfvas och fastställas, men derest misstag icke skall äga rum, erfordras vid dylika arrendebelopps bestämmande en sakkännedom, som icke skäligen kan förutsättas och endast tillfälligtvis torde förefinnas. I hvad mån arrendesumman kommer att bestämmas i ett rätt förhållande till Statens skäliga anspråk på inkomst, å ena, samt ett billigt afseende å förre innehafvarens fordran att, utan alltför hög afgift, få draga fördel af sine på lägenhetens förbättring möjligen nedlagde kostnader, 5 andra sidan, måste således ofta bero på de uppgifter, hvilka i afseende å alla de på arrendets belopp inverkande omständigheter erhållas från kronobetjeningen, som, om äfven fullkomligt sjelfständig, likväl ofta torde sakna den erfarenhet, som för uppfyllande af ett dylikt, för deras egentliga tjenstebefattning främmande, åliggande erfordras. Det förre lägenhetens innehafvare föreskrifne vilkor att hafva densamma väl brukat synes ej heller motsvara den fördel, som blifvit honom genom optionsrätten tillagd.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. å bifall till Utskits hemställan, men besvarades med nej, och sedermera propos. derå, att It. o. Ad., med afslag å denna hemställan, skulle bevilja den af K. M. äskade tillökning af 10.000 rdr uti FortifikationsAfdelmns anslag till bestridande af underhållet utaf Landtförsvarets hus och byggnader i fästningsoch garnisonsorter, hvilken sednare propos. med ja besvarades. Mom. litt. C. Utsk-.ts hemställan bilölls. Mom. litt. D. Utsk:ts uti förra delen af mom. gjorda hemställan. 10? Den 11 A p r f I e. m. Frih. Åkerhjelm: StatsUtskit har lior föreslagit en underd, skrifvelse till K. M., som efter min »[(fattning är t eiri ligen obehöflig. enär det icke kunnat visas, att de här ifrågavtde författnrr äro behäftade med några större brister. Skulle de emellertid tarfva någon omarbetning, så föreställer jag mig, att K. M. utan någon påstötning från li. St:rs sirla vidtager de i sådant afs:de nödiga åtgärder, hvarföre jag anhåller om alslag på Utsk:ts framställning i denna punkt. Öfverläggningen ansågs fnlliindad och. sedan gjord propos. å bifall til! Utsk:ts hemställan blifvit med flera nej och några ja besvarad, framställdes propos. om afslag derå och besvarades med många ja jemte åtskilliga nej; hvaruppå den sistnämnde proposui förklarades hafva blifvit med öfvervägande ja besvarad. Utskds sednare tillstyrkan. Hr Björnstjerna: Min mening är icke att motsätta mig detta anslags upförande på extra ntgifts-staten i st. f. att det. enl. K. jVf:s önskan, skulle öfverföras på ordinarie, emedan det visserligen kan vara i sig sjelf t likgiltigt hvar penningarna i budgeten återfinnas. Men jag är skyldig tillkännagifva skälet hvarföre K.
D:o Öfver-Räntor för Lagsökte ... h) På de för Discont-Rörelsen anvisade Förlags-Capital och Creditiv: Af Banco-Disconten, dess Räntevinst på 1826 års Rörelse — Götheborgs Låne-Coritoir, D:o D:o .. — Malmö Låne Contoir, D:o D:o ... — Manufactur-Disconten, Ränta å 3 proc. å begagnadt Creditiv, för hela året 1827 — D:o D:o Ränta å 3 proc. å Kongl. Pensioner till afgångne Tjenstemän och Betjente Bankens Omkostnads-Räkning Expenser för Jernbelåningen i Götheborg Summa Contant utgift Tillkommer, såsom en följd af den ännu för året 1827 bibehållne BokföringsMethod, att‘beräkna äfven Räntefordringar och Ränteskulder bland Inkomster och Utgifter, ett Saldo af desse Räkningar Öfverskott eller Vinst för år 1827 .. Disponerad på sätt som följer: Till uppköp af Myntbara Metaller . Litt. B. Sammandrag öfver Bankens Inkomster, Utgifter, och Års-Öfverskott eller Vinst, för året 1828, jemte användandet deraf. Inkomst i Räntor: a) Pä Bankens egen Läne-Rörelse: Jf Länen på kort tid och mot rörlig Pant: Lån på Guld och Silfver mot 3 proc. — på Bankens Obligationer å 4 4 oc^ 3 proc. — på Jern och Vågförda Effecter å 3 proc.: i Stockholm 17,665: i5. 5. i Götheborg i,ori: 4r1 °- —• på Fahlu Bergslags Koppar-Sedlar .. jjf Lånen pä orörlig Pant och pä längre terminer: Lån på Fastigheter mot 4 proc. ... D:o D:o mot 5 procent (efter afdrag af de 2 procent hvarmed Bankens från år i8ot balancerade Förskotts-fordran hos Stals-Verket småningom ersättes) . Odlings-Lån, mot Borgen, å 2 proc. ..
Rikets Ständer, som insågo olägenheterna häraf och behofvet af deras afhjelpandé, hafva derföre hos Kongl. Maj:t anhållit, Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Ulsk. Bet. N.o 8. g att de serskilde, angående EgodelningsYerket gällande Författningar måtte sammandragas; med bifall hvartill Kongl. Maj:t låtit utfärda Dess nu ifrågavarande Nådiga Förordning, den 4 Maji 1827. Derigenom att denna Författning endast godkänner ett Egodelningssätt under benämning af laga Skifte, är, åtminstone för framtiden, säkerheten i egande rätt återförd till hvad den bör vara; och således lärer det icke vara välbetänkt att önska tillbaka det förut varande förhållandet. Då Utskotten derföre, å ena sidan, ansett sig icke böra understödja de af serskilda Landsorters Representanter framställde, här förut anmärkte yrkanden, att, med Skiftes-Stadgans upphäfvande, Storskiftes-Förordningen af den 12 Augusti 1783, och hvad Skåne angår, Enskiftes-Förordningen den 3i Mars i8o3, må förblifva gällande för egodelningars verkställande, har det likväl icke, å andra sidan, kunnat undfalla Utskottens uppmärksamhet, att i ett land, hvars jordmån och öfriga naturförhållanden framte så betydliga olikheter, som de, hvilka ega rum emellan Rikets serskilda provincer, det alltid skall möta de största svårigheter, att stifta en allmän Skiftes-lag, som för dessa serskilda orter kan blifva verkställbar, och medföra det allmänna och enskilda gagn, som dermed åsyftas; men Utskotten hysa i o Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N. o S. likväl den förmodan, att dessa svårigheter icke äro af annan beskaffenhet, än att de kunna undanrödjas. Vid granskningen af de mot Skiftes-Stadgans serskilda föreskrifter framställde anmärkningar, blifva Utskotten i tillfälle, att närmare fästa Rikets Höglofl.
Den är en af de qvickare, och tvifvelsutan skrifven af Kellgren sjelf; men innehåller egentligen blott: hvad skall man göra? sådan är nu engång ”den stora läsande och köpande allmänhetens smak”. En äkta tidningskrifvar-ursäkt! Den urskuldar dessutom icke allt. Det är förmycket synbart, att ett icke ringa mått af egen förlustelse var med i spelet. Visserligen tillkännagaf ett ”Avertissement”, som är tillägg till Prospect-Nummerns yttranden, att man i detta blad, vid sidan af ”mycket odugligt, som man kan hoppa öfver”, också skulle få se ”många starka och nyttiga sanningar”, samt aldrig något, ”som vore tydligt pasquill, eller annars så oanständigt, att bladet derigenom blefve vanhedradt eller ovärdigt hederligt folks läsning” (1778 N:o 9). Men – i denna samma nummer, med ett epigramm kalladt ”den upprigtiga Makan”, börjar den mängd af en viss arts infall och berättelser, än i vers, än i prosa, hvaraf de första årgångarne hvimla, och som länge öfverbjuda hvarandra i en slipprighet, ja ofta fräckhet, för hvilken våra nu gällande begrepp om anständighet häpna. Väl betvifla vi, att man för en af de utlofvade ”starka och nyttiga sanningarne” ansåg t. ex. den kort derefter (N:o 16) meddelade underrättelsen, i hvilken kroppsdel ”fruntimrens själ har sitt säte”, – bekräftad på samma sida, och strax inunder, af en lika uppbygglig anekdot (allt, billigtvis, just i den nummer, som innehåller försvaret för la Pucelle och grafqvädet öfver Voltaire). Men det ena med det andra fick dock passera såsom ett läckert skämt; och ännu mustigare läckerheter följde46.
Ränte-kammarens hufvudbok jemte riks-hufvudboken, hvilken sednare utvisar förhållandet emellan stats-regleringen och det verkliga resultatet af inkomster och utgifter. För det år denna revision omfattar är Kongl. Ränte-kammarens hufvudbok granskad i Kongl. Kammar-rätten, utan att någon anmärkning dervid förekommit. Icke heller från Revisorernes sida har densamma.föranledt till någon erinran; börande Revisorerne tvärtom vitsorda, att såväl nämnda hufvudbok som Kongl. Stats-kontorets öfriga räkenskaper fortfarande äro förda med synnerlig noggrannhet och ordning. § 2. I afseende å fortgången med det utaf Kongl. Maj:t år 1855 nådigst anbefallda arbete med upprättande af formulär för de förvaltande verkens samt alla redovisande embetsoch tjenstemäns räkenskaper, hvarmed, enligt nådigt uppdrag, Kamereraren i Kongl. Stats-kontoret Jonas Theodor Spongberg, under bemälda embetsverks inseende, är sysselsatt, få, med hänvisning till hvad Rikets Ständers Revisorers berättelser för åren 1859 och 1860 i detta ämne innehålla, nu församlade Revisorer anmäla, att, sedan Kongl, Stats-kontoret och Kongl. Kammar-rätten i Augusti månad förlidet år undfått Bil. Litt. A. till 1861 års revisions-berättelse, angående stats-verket, sid. 5. Sammandrag öfver samtlige i 1859 års riks-hufvudbok ingående medel. Debet. Ingående balans: Statsoch Riksgälds-medel. Diverse medel. Kontant behållning Inventariers värden Behållning af spanmål Dito af bergseffekter Utlånta medel Utestående krono-uppbörd: Ofverlevereringar Återstående utgifter. Ingående balans: Ofverlevereringar Återstående utgifter Skulder Statsoch Riksgälds-medel. Enligt riks-staten j 27,583,807 54 » extra stats-regleringen j 10,691,992 2,3 Utom stat ! 2,818,858;45 S:r Levereringar., Utgående balans: Kontant behållning Inventariers värden Behållning af spanmål ..
Majrts Befallningshafvande i länet sammankallade för att höras, huruvida de voro hågade att, under föreskrifna vilkor, för det åsyftade ändamålet begagna sig af ifrågavarande lån, väl enhälligt förklarat sig villige, att icke allenast verkställa det föreslagna sjösänkningsoch båtlednings-arbetet, utan ock uppfylla alla ölriga med länets lyftning förenade vilkor och förbehåll, men derjemte, och enär det skulle medföra icke obetydlig minskning i kostnaderne och äfven för öfrigt bereda ganska stora fördelar för intressenterne i företaget, derest arbetstiden kunde förkortas, hvilket åter i väsendtlig mån berodde deraf, om hela länet finge genast lyftas, hade strandegarne uttryckt den önskan, att på en gång utbekomma lånesumman, helst i motsatt fall, eller om medlen skulle endast successivt erhållas, den olägenhet uppstode, att de årliga inbetalnings-summor, hvilka borde påföras de särskilda hemmansdelar, som af sjösänkningen komme att draga nytta, icke blefve lika för hela återbetalnings-tiden, utan måste rättas efter de tidpunkter, då lånemedlen blifvit i Riksgälds-kontoret lyftade; hvadan således flera sins emellan skiljaktiga inbetalnings-belopp mäste för hvarje hemmansdel i jordcböckerne antecknas. Till förekommande häraf samt undvikande af dessa förmenta olägenheter, och på det, att arbetet mätte kunna skyndsamt bedrifvas, syntes det motionären lämpligast, att länet linge med hela sitt belopp pä en gång utbetalas, hvarigenom någon olägenhet eller förlust för det allmänna, efter hans åsigt, sä mycket mindre kunde förorsakas, som strandegarne vore i tillfälle att för lånesumman ställa tillräcklig säkerhet, samt reda och enkelhet sa väl vid uttaxeringen af den ärliga återbetalnings-summan, som vid bokföringen i Riksgälds-kontoret skulle vinnas. Med Stals-Vtskoltels Utlåtande, A’,'o 303.
Och då den resande hör detta, skall han se ut öfver nejden med gladare blickar än förr. Ty fastän stadsgrunden är förvandlad till fält och äng, och älfven är tom på seglare, är det dock denna mark, som låtit honom se syner ur det försvunna och andas drömmarnas luft. SIGRID STORRÅDA Det var en gång en skön vår. Och det var just den våren, då den svenska drottningen Sigrid Storråda hade stämt möte i Kungahälla med den norske konungen Olaf Tryggvason för att träffa aftal om deras giftermål. Det var ganska underligt, att kung Olaf ville äga drottning Sigrid, ty visserligen var hon rik, skön och storsinnad, men hon var den argaste hedning, medan konung Olaf var kristen och ej tänkte på annat än att bygga kyrkor och tvinga folket att låta döpa sig. Men kanhända tänkte han, att Herren Gud i höjden skulle omvända henne. Men än underligare var det, att då Storråda hade kungjort för kung Olafs sändebud, att hon ville segla till Kungahälla, så snart hafvet var isfritt, började våren genast. All kyla och snö flydde sin kos, just då det eljes brukar vara full vinter. Och då Storråda talade om att hon skulle börja rusta ut sina skepp, försvann isen från fjärdarna, ängsmarken började grönska, och fastän det ännu var långt före vårfrudag, kunde boskapen sändas på bete. Då drottningen rodde mellan Östgötaskären ut i Östersjön, sutto gökar och golo på klipporna, fastän det var så tidigt att man knappast kunnat hoppas att få höra en lärka. Det blef också stor glädje, hvarest Storråda drog fram. Alla de jättar, som hade måst flytta från Norge under kung Olafs regering, därför att de ej tålde ljudet af kyrkklockor, kommo ut på bergklintarna, då de sågo Storråda segla förbi. De ryckte upp unga löfträd med roten och vinkade med dem till drottningen och då de gingo in i sina stenstugor, där hustrun satt i bekymmer och längtan, skrattade de och sade: »Nu kvinna skall du ej vara sorgsen mer. Nu reser Storråda till kung Olaf. Nu få vi snart komma åter till Norge.»