Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu Utskottet för sin del erkänner vigten af, att en NationalThe&ler ailt framgent finnes, såsom en i sin nion mäglig häfstång till natioiialbildningens utveckling, och möjligheten för denna Theater alt bestå och till någorlunda billiga vilkor kunna förskaffa sig biträde af utmärkte konstnärer, i första rummet beror på säkerheten för dessa ali vid en högre ålder kunna påräkna ett nödigt understöd för deras återstående dagar, samt denna säkerhet ej kan påräknas, med mindre antingen att Kongl. TReaterns Pensions-Cassa allt framgent får bibehålla de inkomster, den sedan mera än ett halft århundrade uppburit, eller ock att Kongl. Majit skulle i och derför få vidkännas ytterligare utgifter från Dess enskilda Gassa, så anser Utskottet sig ej kunna för närvarande tillstyrka, att, enligt motionärens förslag, de afgifter må upphöra, som enskilde Theatrar sedan år 1789 erlagt. Utskottet erkänner visserligen, att dessa afgifter, ehuru ej serdeles betydande, kunna vara för de enskilde Thealrarne betungande, men dådet äfven för dessa måste vara af verklig vigt, att en cenlral-anslalt finnes inom Riket, vid hvilken de kunna inhemta en fullständig kännedom i sin konst och i hvilken de må ega en värdig föresyn, och det å andra sidan slår för hvarje utmärktare konstnär vid de enskilda Theatrarne öppet, att å den Kongl. Theatern söka inträde, samt dymedelst blifva delagtige uti dess Pensions-Cassa, tror Utskottet det ej eller sakna allt skäl, att de med någon ringa afgift bidraga till denna Pensions-cassas förkofran och bestånd, hvilken är bestämd till ett så godt ändamål, som att bereda en tarflig bergning under ålderns dagar åt konstnärer, hvilka under en lång lefnad Ijenat till föresyn åt samtlige den dramatiska konstens idkare inom Riket. På dessa samfälda skäl anser Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att of vanberörde af Herr Thorn väckta motion icke för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
På det beslut, vi gå att fatta, kan landets framtid till stor del komma att bero, då det gäller antingen att förorda ett handelssystem, hvars första och enda grundsats är denna: »hjelp dig sjelf, och himlen skall hjelpa dig», eller att antaga en frisinnad, men likväl afvägd handelspolitik till vårt ögonmärke. Mina åsigter äro redan kända. Jag har för öfrigt varit i tillfälle erfara, att frihandelstheorierna af deras anhängare betraktas nästan som trosläror, öfver hvilkas absoluta riktighet knappast något tvifvelsmål medgifves. Det är föga sannolikt, att jag med mina ord lyckas omvända många af mina motståndare. Några af de satser, uppå hvilka man stödjer sitt försvar för vårt nu gällande handelssystem, äro likväl af den beskaffenhet, att de icke kunna lemnäs alldeles obesvarade. Så - Den 30 Maj. 651 lunda, då man säger att hvarje skyddstull är en prissättning till fördel för en viss klass producenter, synes man hafva glömt att skyddstull ofta är ett vilkor för produktionen, att produktion är rikedom, att näringarnes blomstring utgör statens styrka, att fördelen häraf återfaller på hela samhället, och följaktligen i sin mån på konsumenten, och att solidaritet finnes emellan alla medlemmarne af en stat; men att en sådan solidaritet icke eger rum emellan skilda stater, som icke sällan stå med stridiga intressen mot hvarandra. Man säger sig icke vilja vidkännas några konstlade åtgärder för att väcka näringarne till lif och verksamhet; meri är icke staten i och för sig sjelf en konstbyggnad, eller tror man sig i ett samhälle kunna undvara finanslagar? lagar för beskattningen, för penningen, för handeln? Frihandelns vänner medgifva ju sjelfva behofvet af s. k. finanstullar. Men om dessa lagar icke kunna undgå att utöfva det största inflytande på näringarne, hvar finnes då den så mycket prisade friheten? Det gifves förhållanden, då en skyddstull ovilkorligen måste medgifvas. Sådant inträffar t. ex. då andra stater, för att gynna sina producenter, beviljar dem exportpremier, eller om staten sjelf lägger så stora skatter på en näringsgren, att den icke kan bestå, med mindre än att den skyddas.
Herr Commerce-Rådet Santesson anmärkte, att vid detta tillfälle förekomme 3 hufvudpunkter till afgörande: l:o om Stats-Ministrar böra finnas; 2:o huru många de då skola vara; och 3:o huru göromålen imellan dem böra fördelas; och förklarade Herr Commerce-Rådet i anledning af sista frågan, att han ej ansåge Constitutionen hinderlig för Konungen att inom Stats-Rådet för det närvarande göra den fördelning af göromålen, hvilken Han hälst behagar. Efter hemställan af Herr Borgmästaren Ullberg, ansåg Utskottet nyttigt att i den föreslagna 5 § tillägga slutmeningen i samma § af Regerings-Formen: Ej må Fader och Son etc. Likaledes trodde Utskottet, att sista meningen i 35 § Regerings-Formen: Konungen kungöre dock etc., ej borde uteslutas ur det nya förslaget till förändrad ordalydelse af denna §. Bilaga D till Mern. N:o 14. 515 Bilaga D till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 11 Augusti 1812 kl. 5 e. m. Fortsattes den på f. m. började öfverläggning. Vid 39 § anmärktes, att orden: in Pleno efter »StatsRådet» borde bibehållas i det nya förslaget. Ändringen af 40 § ansåg Utskottet antaglig, allenast att orden »vårda kan» rättades till: vår dar, såsom ordalydelsen hittills varit. I redactionen af 41 § skulle efter orden »andre Personer» införas: af inf ödde Svenske män, samt orden »sammankomma och» förändras till: vid deras nästa sammankomst. Den föreslagne 42 § skulle, efter ordet »sammankomma» i slutmeningen, få följande ändrade tillägg: ett nytt Konunga-hus utkora och den nye Konungen Regeringen tillträdt. I förslaget till 91 § skulle efter orden »icke till Riket» införas: inom En månad efter Riksdagens öpp nande; och efter orden »tillträde Thronföljaren» skulle sättas: såsom Konung. Öfverläggningen om de återstående af Kongl.
Commerce-Collegii tillgångar: i fordringar hos säkra låntatagare 74,533:27.11. i osäkra fordringar 60:18. 3. i fordran för ull på Ull-Contoret i Norrköping, som kommer att likvideras af Gamla Ull-Discontfonden och Kongl. Secret. Kongl. Commerce-Collegii skuld till Rikets Ständers Riksgälds-Contor för af Creditivet begagnadt Capital 36,500: Carl G. Kasel. - 36 — Capital-SIut öfver Nya XJ1I - Debet. Balance från år 1837: Skulder: l:o Till Rikets Ständers Riksgälds-Contor för af Gr.editivet (200,000 R:dr) begagnadt Capital 36,500: — Utgifter år 1838: Interesse till Rikets Ständers Riksgälds-Contor för år 1838 begagnade medel Balance till år 1839: Tillgångar: l:o Säkra: Behållning i Rikets Ständers Bank 79:31.11. \ Credit. ■ Balance från år 1837: Tillgångar: l:o Sahra'. Skulder: l:o Till Rikets Ständers Riksgälds-Contor: för af Creditivet begagnadt Capital 38,560: Carl G. Kusel, — 38 — Utdrag af 183T och 1838 års Räkenskaper för Manufactur-, Debet. Behållningar och Fordringar: Afgår skuld Återstå tillgångar Inkomster: 2. Summa B:co It:dr | V - 12,804 41 a 42,778 si 7 55,583|2s| 3 — 39 — Extra Licent-, Confiscationsoch Eskilstuna Fristads-mcdel. Credit. Utgifter: Ar 1837, af Manufactur-medlen 10,461:16. 1. „ , „ Confiscationsd:o 1,026:35. 4. „ „ „ Extra Licentd:o 73:16. 1. 1t ^Utn g
Bevårinfpsskyldigheten äfven till de förra utsferäcktes , otvifvelaktig! skulle utfalla till mehn för desamme. Når man betracktar de stora distanserne i Lappmarkerne och svårigheten , som der, på en sträcka af 20 mil, möler att sand* de Bevåringsskyldige, och att behandla dem efler samma reglor, som åro gällande för den öfriga delens af Riket; så kan jag ej annat finna, ån att, om ock, enligt hvad Friherre Cederströmfyttrat, rättvisan förpligtar Lapparne att deltaga i National Beväringen, anledningar åro för handen att derifrån göra ett undautag, Jag instämmer således i Hans Excellence Herr Grefve Mörners anhållan, om Herr Grefven och LandiMarskalkens proposition till afslag på Betänkandet. Herr af Schmidt: I anledning af hvad Friherre Cederström anfört om några RiksdagsFullmågtiges bland BondeStåndet berättelse, att allmogen i de Norra Provinserne skall sända sina söner till Lapparne för att dymedelst undandraga dem Beväringsskyldigheten ; får jag förklara, att vål ett och annat, men icke många exempel deipå finnas. Detta upptäckes lått vid de årliga Be väringsmönstringarne, då KyrkoBÖcker och rullor utvisa hvilka personer, sorn saknas, men de åro alltid högst få, och utgöra aldrig något år öfver två till tre personer, men oftast år man icke i saknad af någon. Dessutom år Lappmarks allmogens befrielse från Beväringsskyldighet-n i öfverensstämmelse med öfrige angående dem gåliande författningar, medelst hvilka de undantagande Grundskatten för Den 7 Maji c. m. sina Hemman’, åro fritagne från utgörande af alla Kronoutskylder. Det synes således äfven billigt att de befrias från ifrågavarande onus, i synnerhet då rnan genom ett sådant lättande af deras bördor för närvarande, kan befordra Landets uppodling och deraf hårflytande vinst för Staten i en framtid. Herr Ehrenborg, Casper:
Denna stora uppgift bör ej helt och hållet öfverlåtas i t lakarne och sjukhiisdirektionen, ty om dessa an obestridligen maste bestäinma öfver arbetsordningen på sjukliiisen, är det dock sköterskorna, livilka äro inne i det dagliga arbetet, som böra komma inecl f örslagen. Lakarnes tid och krafter äro alltför in ycket upptagna: af de sjukes beliandling och därmed förbundna ansvar och ointanke, för att de därjämte skulle kunna skänka tillräclrlig uppmärksamhet i t praktiska detaljer. Ganska många och allvarsamnia missförhållanden sk ?ille kunna p %visas, fortfar fru Norlie, men skulden till att dessa kvarst % faller på dein som 7cänna livar skon klämmer, och dock livarkeo personligen eller genoni sin öfversköterska ined all skyldig vördnad pfivisa felen och sattet att afhjälpa dessa. Men hva~för finna sig sköterskorna i en del stora olägeiil~etei.? frågar fru Norrie vidare. Förnämligast enledan de äro kvinnor, och kvinnan är genom niånga ticisåldrar uppfostrad till att finna sig i det oiindvikliga och titt så- som sådant betrakta allt, som ej viker för det första svaga angreppet. Hvad nu sjuksköterskorna anghhafva de äfven ~ n &amp; a orsaker att ej alltför energiskt kampa emot ridande ordning. För det första Beliöfves till en energisk kamp goda krafter, och öfver sådana fiirfoga sällan. sköterskorna, därtill är deras. arbete alltför its1ita; de; de äro efter fiillbordadt dagsarbete sh trotta, att de pk sin liöjd orka ined ett litet stillsamt sainspråk, men allvarligt tankearbete - hvilken sköterska vill viii gripa sig an därmed nar fritiniinen slår? En annan griiiid för sköterskornas brist på energi ar den, att de ej viga lita. satta sig för möjligheteii, a t t blifva afskedade olii de protestera mot ett eller annat. Såsom det verksammaste medlet a t t höja saväl sjukviirden som sjuksköterskornas ställning förordar frii Sorrie sjuksköterskeskolors anordnande vid de stora sjukhusen och framlägger en plan för kurserna vid en dylik skola.
I afseende å nu ifrågaställda åtgärd företer sig dessutom det serskilda förhållande, att Rikets Ständer, vid förutgångna Riksdagen, under Statsregleringens uppgörande, pröfvat behofvet af föreslagen aflöning för ett nytt StatsKommissarieembete, men icke bifallit en sådan aflöning; hvadan och då, icke destomindre, tillgång dertill, på sätt som skett, är vorden beredd genom den till Sekreteraretjensten rätteligen hörande lön, denna sednare i dubbelt hänseende måtte finnas använd annorlunda än fastställdt blifvit. Detta, efter hvad synas vill, obestridliga förhållande lärer ingalunda förändras derigenom, att ”förstärkningen i antalet af StatsKontorets Ledamöter tillvägabragtes först utan någon utgift för Staten och sedermera endast med en tillökning af 400 R:dr årligen,” såsom arfvode åt tjenstförrättande Sekreteraren; helst sålunda ändock, i följd af Sekreterarelönens disposition, en utgift, som eljest icke kommit i fråga, snart funnits nödvändig och derefter fortfarande fallit Statsverket till last. Hvarföre StatsSekreterarens för Kammarärendena deltagande uti ett den 10 Mars 1837, rörande nyssberörde arfvode, fattadt beslut äfven är i förklaringen omtaladt, kan deremot svårligen inses, enär rådslaget, som föregått detta beslut, icke utgör föremål för någon anmärkning och för öfrigt, såsom icke en orsak till, utan en följd af beslutet om Sekreterarelönens disposition, ej heller å detta beslut kunnat hafva inflytande. Anmärkningen varder alltså förnyad. Hvad dernäst angår den serskildt emot StatsSekreteraren, Herr Presidenten Skogman riktade anmärkning, för det han, som, jemte StatsRådets öfriga Herrar Ledamöter, den 7
St:rs Bank må efter behof och enligt Fullmäktiges bepröfvande genast utgifva ett deremot svarande belopp i sedlar; hvarefter genom indragning af lånet eller kreditivet, på sätt Fullmäktige finna lämpligt, den metalliska kassan skall beredas» etc. Som Hrrtne behaga finna, står denna Fullmäktiges rätt, hvilken tillhör administrationen af lånet, att utgifva sedlar på denna valuta äfven innan den inkommit i landet i ganska nära förhållande till Bankens styrelse i öfrigt. Det går påtagligen icke an, att Fullmäktige vidtaga denna sedelutsläppning utan att ega fullkomlig reda på Bankens metalliska kassa, och att känna de affärsförhållanden, som på densamma hafva inflytande. Jag tror, att R. St:rs beslut är riktigt, men att det måste tillämpas med noga afs:de på Bankens ställning i allmänhet. Det vore således ganska farligt, om icke samma Styrelse, sora administrerar Banken i öfrigt, icke skulle få administrera sjelfva lånet, utan detta bestyr öfverlemnas åt andra. Följaktligen kan Regeringens deltagande i administrationen af lånet icke utan äfventyr utsträckas utöfver hvad Pir Man - 110 Den 20 Januari. nerskantz föreslagit och li vilket jag på det högsta förordar. Emellan detta förslag eller tillägg och det af en annan talare här afgifna förefinnes obetydlig skillnad, och det synes mig icke lämpligt, att man för denna obetydliga skillnad blottställer sig för den olägenheten, att derigenom om möjligen ett annat Stånd kan dela R. o. Ad:s åsigt, besluten blifva olika. Jag anhåller således om bifall till Hr Mannerskantz’s förslag. Slutligen hafva 2:ne talare mycket skarpt angripit den sista punkten i Utsk:s förslag, så lydande: »att af det lån eller kreditiv, hvarom aftal på säker hand blifvit träffadt, må såsom metallisk kassa genast få beräknas så stor del, som motsvarar de före lånets eller kreditivets indragning från Statslånefonden efter hand utgifna försträckningar » Detta stadgande är en nödvändig följd af det utaf R. St:r bifallna Utsk:s Mern. Jag har nyss upläst det sista mom. i detta Mern.
I följd af allt detta har Utskottet, med frångående af sin i a:dra punkten af det förra Betänkandet gjorde tillstyrkan, till alla andra delar afstyrkt de gjorda Motionerne, än den, som angår 3:dje punkten af samma Betänkande, i anledning af hvilken Utskottet tillstyrker, att Rikets Höglofl. Ständer ville framföra den underdåniga önskan i fråga om vadmals an - Besv. och Oecon. Vtsk. Utl.dc N.o 91, 92. i5 vändande till beklädnad, att Kong!. Mnj:t i Nåder täcktes den, genom Nådigt bref af i5 November 1806 och den i5 Januari; 1811, Rusthållarne vid Skånska Hussaroch Dragon-regementena, samt vid Bohus Läns Regementes Södra Bataillon, i detta hänseende medgifna rättighet jemväl till Rusthållarne vid samtlige Indelta Cavalleri-Regementen utsträcka. Stockholm den 2 Maji 182g. Antona till Exped. Utskottet d. 5 Maji i8ag. Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 5a, i anledning af väckt fråga om skyldighet för ordinarie Domare att af egna medel ersätta alla de Resekostnader, hans Vicarius, i och för sitt förordnande, får vidkännas utom Domsagans gränsor. Tili Utskottets förnyade handläggning har förenämnde fråga blifvit, genom åter-remisser, öfverlemnad, på grund af följande, l6 Desv. och Oecon. Utsk. inom nedan upptagne Riksstånd, gjorda anmärkningar: Höglofl. Rldderskapet och Adeln: Af Herr Tham, Wollrath: att det af Utskottet föreslagna stadgande, att Ordinarie Domare bör, när lian sökt och erhållit tjenstledighet, godtgöra sin Vicarius alla skjutsoch tractaments-kostnader, som, i anseende till afståndet från förrättningsstället, öfverstiga den ordinarie Domarens egen rätt till Rese-kostnads ersättning, vore stridande mot rättvisa och billighet, emedan, i händelse en ordinarie
Deremot är det lätt förklarligt och ursäktligt, om en ofullständighet i protokollet af denna beskaffenhet blifvit vid justeringen förbisedd, enär protokollen äro så uppställde, att i dé regleringsfrågor, hvilkas afgörande föregått utnämningarne, föredragandens underdåniga yttranden voro upptagna, hvadan det vid uppläsning af besluten angående utnämningarne lätteligen kunde förgätas, att föredragandens tillstyrkande i dessa delar ej vore, jemte hans öfriga yttranden i ärendet, införda. Det anmärkta förhållandet synes således icke ega den vigt, att detsamma bordt göras till föremål för Rikets Sländers uppmärksamhet.” Vid 2:dra punkten: Af Herr Doktor kV allin: / ‘ . < ' "Om man, å ena sidan, med sträng hänsyn till ordalagen, kan tyda den åberopade 4- § i Presterskapets privilegier så, att inga utbyten eller i allmänhet ingen rubbning får ske i ecklesiastik och skolstaternas aflöningsförmåner sådane de befunnos år 1723, då privilegierna utfärdades, anser jag ock, å andra sidan, det ega skäl för sig att förstå nämnde § på det sätt, alt hvad i allmänhet till kyrkan och undervisningsverken är anslaget, icke må derifrån ryckas. Att äfven denna sednare tolkning ansetts riglig, beslyrkes af mångfaldiga exempel, deribland må anföras: skedda föreningar af prestgäll eller territorial-förändringar dem emellan, klyfning af större pastoraler, afskiljande af kyrkoherde-emolumenter till aflöning af nya kapellans-befattningar, tid efter annan skedda omflyttningar af prasbenden från en lill en annan lärare-befattning vid universiteter och gymnasier m. m. Att den af Utskottet klandrade åtgärden skulle vara stridande emot 30 § Regeringsformen, kan jag icke eller medgifva. Denna §., som innehåller, att "Konungen eger att, på det sätt förr öfligt varit, tillsätta kyrkoherde-beställningar i regala pastorater”, afser att förbehålla Konungen sin Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6.
Den bristande öfningen för manskapet måste för samma orsaks skull, äfven isin nion sträcka sig till befälet, och örlogsflottan följaktligen vara mindre tjenstbar, då hennes användande fordras. Deremot lärer mindre sjö— vandt och öfvadt manskap, bunna, såsom erfarenheten äfven visat, begagnas på en Skärgårdsflotta. Grefve Cronstedt'. För att Öfvertyga Herr Lagerhjelm, att jag icke .sagt, det han med lättsinnighet yttrat sig, torde det tillåtas mig att åter Uppläsa mitt yttrande. Det lyder sålunda på det citerade stället: ”Herr Lagerhjelm ur”sägtar att jag får applicera i motsatt förhållande dess egna yttranden om ytlighet m. m. ”på den person som gifvit Herr Lagerhjelm ”dessa uppgifter, oell kan ej annat än pa det ”högsta billiga Herr Lagerhjelm» nit för saken ”och dess ändamålsenliga proposition om en ”Krigs-Cassas samlande.” Mitt anförande har varit sådant, att för den som deruppå gifvit akt, skall det vara tydligt, att jag ej sagt, det Herr Lagerhjelm med lättsinnighet yttrat sig. Ben 6 Martil, Hvad åler angår Herr Lagerhjelm* uttryck, att jag skall saknat anledning till den förmodan, att en Canonslup kunde förfärdigas för 1000 R:dr; så får jag namna, att jag dividerat summan 4oo,ooo R;dr, hvilken åtgår till ett 80 C anon,skepp, med 4oo, hyilkrn summa utgör antalet af de canoner, som Herr Lagerhjelm förmodar kunna för samma summa bringas i elden om de användas på Canonslupar och dollar, då qvotén blifver 1000 R:dr; ty en Canonslup förer blott en Canon, Smärre nickor,' sorn finnas sä väl på de smärre fartygen sora. ■* skeppen, kunna ej tagas i beräkning.
I anledning häraf hade Departements-chefen befarat, att intetdera af de 2:ne förslag, som sålunda varit föremål för kassa-delegarnes yttrande, skulle hos Rikets Ständer vinna afseende, men icke heller ansett lämpligt att låta utarbeta något nytt förslag till förändrade pensionerings-grunder af sådan beskaffenhet, alt det kunde anses inverka på kassa-delegarnes rätt och att desse borde deröfver höras, enär ingen säkerhet förefunnes, att ett sådant förslag skulle, mera än de redan uppgjorde, af delegarne anses antagligt. Då emellertid, derest den vid sista riksdagen provisoriskt beslutade lönereglering af Flottans stater och korpser blefve, utan väsendtliga förändringar af Rikets Ständer slutligen fastställd, det måste blifva destomera oundgängligt, att grunderna för nämnda staters och korpsers pensionerande ändrades och jemkades efter något i allmänhet lika procent-förhållande till de nija lönerna, som lätteligen kunde förutses, att i annat fall ringa afgång bland de öfveråriga vore att påräkna, hvarigenom Flottans tjenstbarhet måste lida betydligt mehn, och dessutom Amiralitets-krigsmans-kassans tillgångar redan visat sig otillräckliga för den pensionering, hvilken derifrån, enligt grunderna för den vid 1858 års nådiga reglemente för kassans styrelse och förvaltning lögade pensions-stat, nu efter gamla lönerna eger rum, men icke förväntas kunde, att Rikets Ständer skulle åt kassans fond bevilja så betydlig förstärkning, som fordrades för att pä de nya lönerna kunna tillämpa nyssberörda pensions-stat, hade Departements-chefen — enär, under för handen varande omständigheter, annan utväg för ändamålets vinnande ej syntes återstå, än att, jemte det kassans delegare i allo bibehölles orubbade vid den pensionsrätt med afgifter efter gamla lönerna, som med 1838 års pensionsreglemente öfverensstämde, fyllnadspensioner Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 85.
Bonde-Ständet har öfwerklagat den ojemnhet i bördor som wid olika hemmans natur finnas. Utskottet, som nogsamt kanner detta, har likwal ej trott nägon ändring kunna komma i fräga, förrän en allman refning och gradering föregått, dä Utskottet ägt kunskap om den nästan 0- troliga skilnad, som sa wal till rymd som jordbördighet, hwilken pä de fleste stallen gifwe-f emellan hemman, till mantals beräkning lika, har det ej trott sig kunna tillstyrka en likhet i afgifter utan en likhet i förmäner, det har trott, art ett motsatt förhällande hade warit en orättwisa, och följagteligen om det deruti ingätt, förtjena den mäst rattwisa förebräelse, der har trott, att dä Kronans ännu öfriga egendom kronohemman och recognitionsflogar dageligen genom skatteköp, främjande till betyvelig del, det nyttiga ändamäl som 1723,1754, 1789 och 179Z ärs Kongl. Stadgar, Bref och Författningar äsyfta, det wore af den aldra, 'största wigt att ett hinder sattes emot skatteköp, särdeles da (som orden uti ett af Kongl. Majrts Bref lyda): KonglMast funnit, att ehuru genom skatteköps förordningar, Kongl. Bref' rvet af den 18 Jun-1754 wore päbudit.att warderingarne vorde sä werkställaö, att Kronan för lägenheterne erhölle fulla wardet, hade doE erfarenheten rvisat, att Mant al' drig 724 ' Dm l2 Ättgusil.' drig stedtDä nu statteköp werkställas efter 6 högst ro ars ränta, allt efter kronowärdie berak» nadt, erhäller Riksgäldswerket, hwartill statteköpssummorne arv anslagne, kanste ej ?^:del af hwad, enligt rätt och billighet, derföre erhällas borde.