Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om en betydligare prisstegring å denna nödvändighetsvara i. vårt land inträffade, kunde Regeringen, såsom vi i föregången tid erfarit, begagna sin rätt att, till skyddande mot dyr tid, tillfälligt inhibera tullafgiften, derest en sådan vore i tariffen bestämd, — Alltså är, i förra fallet, en tull, äfven från skvddsprincipen» synpunkt, obehöflig ; i det senare skulle den stå på papperet, utan ali effekt. Hvad som deremot icke är obehöfligt eller likgiltigt för vårt jordbruk, är en reglerad spanmålshandel. En sådan var under det förra osäkerhetstillståndet, såsom erfarenheten lart oss, ieke möjlig att åstadkomma; men sedan K. St:r förra riksdagen fattat beslut rörande spaninålstuHen, äro synnerligast å rikets södra och vestra kustorter anstalter för spanmäls-exporthandeln bragta till stånd, hvilka lofva framgång åt afsättningen af den Svenska jordens alster.. Genom rubbning af stadgan i tull-lagstiftningen kunde denna för? 42 Den 2 Juni e. m. jordbrukets förkofran så utomordentligt vigtiga fördel lätteligen åter sättas på spel. Mångå ledamöter yttrade härtill bifall. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Då jag nu går, att med mip röst söka bidraga till rättande af det felsteg, som enl. min öfvertygelse vid sista riksdagen begicks genom spanmåls tullarnes borttagande, ber jag att, likasom Hr Lagerbjelke i föreg:de plenum, få något utförligare yttra mig icke blott rör:de de ämnen, som nu äro under öfverläggning, utan jemväl om den lämpligaste tull-lagstiftning i allmänhet, äfvensom jag ber att få framställa några antmr mot åtskilliga talares yttranden samt slutligen uttala mitt omdöme om landets financiella ställning i allmänhet. Det är samma ordning, som en talare i ett föreg:de plenum iakttagit.
Förde Tolf Deputerade, ”pne af hvarje Riks-1 Stand, som skola afresa till Trondhjem i Norrige, för att.å Svea Rikes Ständers vägnar dersta* des bivista Eder Kongl. Maj:ls Höga Kröning, hafva Riksens Ständer bestämt ersättning till hvardera för skjuts efter 4 hästar samt Tio Riksdaler Banko om dagen i Traktaments-penningar, skjutskostnaden att beräknas, vid bor tresan , ifrån Stockholm, och, vid återresan, till hvarje Deputerads hemort, samt Traktamentet att uppbäras från dea dag Eder Kongl. Majit i Nåder täckes utsätta till deras afresa och vid hemfärden för den dertill åtgående tid , beräknad enligt Författningarne sålunda, att 8 mil om dagen kunna tillrygga läggas. Hos Eder Kongl. Majit få Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att desse utgifter måga utbetalas af de till Riksdags.kostnadernes bestridande anslagna medel, samt att lämpliga förskott måga meddelas Deputerade till redovisning vid Slutliqvidem Riksens Ständer framhärda SCc. Uppl. och gödk. Lös Samtliga RiksStånden d. 11 Juni i$l8. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Underdånigt. Slrifvehtr. Kongl. Maj:t, angående Skogshushållningen i allmänhet uti Riket. I anledning af flere vid denne Riksdag hos Riksens Ständer förekomna förslag tillförändringar i Författningarne om Skogshushållningen i allmänhet uti Riket samt i följd af Riksens Ständers vid 1809 års Riksdag i detta ämne gjorda och af Eder Kongl, Majit i Nåder bifallna samt vid 1815 års Riksdag å nyo yrkade underdåniga hemställan om befallning till Ed. Kongl. Maj:t$ samtlige Befallningshafvande att genom
Regeringsformen ”afstyrkt bifall” lill Herr Möllerhjelms motion, synes det mig hafva uttryckt, att Rikets Ständer borde neka Stockholm, att frivilligt åtaga sig personella afgifter utöfver 5 sk. för veneriska smittans hämmande, hvadan jag, som hyser den öfvertygelse, alt nämnde Grund lags-paragraf icke omfattar frivilliga communal-afgifter, alt den icke lemnar Rikets Ständer magt att hindra dylika frivilliga beskattningar, och alt den, om så vore, tvertom snarare tillåter än förbjuder, i fall eljest skäl dertill förefunnes, medgifvande al den beskaffenhet, som Utskottet, men icke jag anser Herr Möllerhjelm hafva begärt, mäste mig reservera, i anseende till Betänkandets tvetydighet, eller, så vidt detsamma kan tydas, på sätt jag ofvan anfört; hvaremot jag i allo biträder den motsatta meningen, som ock rätteligen lärer vara Utskottets, men synes mig ligga i Betänkandet så dold, att den svårligen kan upptäckas, hvarföre jag önskat detsamma så redigeradt, alt det klart uttalat, hvad jag tror Herr Möllerhjelms motion åsyfta, nemligen: att, enär Utskottet funne ostridigt, att 57 §. Regerings-Formen icke betager Stockholm eller någon annan commun rättigheten, att frivilligt och utan serskild auctorisalion (eller med andia ord, ulan det medgifvande, som Utskottet, efter min tanka, origtigt förmenar Herr Möllerhjelm hafva begärt och nu af Utskottet är afstyi kdt), äfven för omförmälde ändamål efter godtfinnande åtaga sig personella utgifter utöfver de 5 sk., som Rikets Ständer lemnat Pröfnings-Comiteén rätt att tvångsvis ålägga, så ansåge Utskottet Herr Möllerhjelms motion icke föranleda någon åtgärd af Rikets Ständer.” Stockholm den 3o April 1840. Bevillnings-Utskottets Betänkande, IV:o lii 9 Form u laire till Räkning öfver Curhusmedlen uti N* iV. Lån för år 18 * • Bih. till R. St.
Prot. 1850—51. 8 Sami. 23 Haft. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106. eller annan anledning blifvit från sin mästare skild och saknade arbete inom samma siad, icke skulle få längre än högst fyra dagar derstädes qvarstanna, med mindre polismyndigheten på stället finner arbetarens försörjningsutvägar eller andra förhållanden sådant medgifva. Å ena sidan är det af vigt, att vederbörande auktoritet får sig bekant hvilka personer, som i hvarje samhälle inkomma, äfvensom att tillräckligt band finnes för upprätthållande af ordningen, men å den andra sidan är det i allmänhet en hvar obetaget att välja den vistelseort, som han för sin utkomst sjelf kan bestämma, utan att vederbörande myndigheter deremot ega lägga några hinder. Med afseende härå samt då särskilda föreskrifter äro gifna om försvarslösa personers behandling, finner Utskottet icke skäl att åt hvad motionären, på sätt nyss är nämndt, föreslagit, tillstyrka bifall. 44 §. Jemte uttalande af den mening, att Landsoch Stads-fiskaier äfvensom Krono-betjente i allmänhet ej skulle, enligt denna §, hafva ett bestämdt åliggande utan blott rättighet alt åtala öfverträdelse!- af de i Handtverksoch Fabriks-ordningen gifna föreskrifter, har Hr Hesselgren föreslagit, att §:en måtte i så måtto ändras, att densamma komme att innefatta ett bestämdt åläggande för sådane tjenstemän att beifra öfverträdelser af författningen; men då det ostridigt tillkommer allmän åklagare,' att med de undantag, som serskildt äro stadgade, beifra alla förbrytelser mot gällande lagar och författningar, derest de äro af honom kända eller eljest behörigen anmälas, och underlåtenhet deraf måste anses såsom tjenstefel, hvarå laga ansvar följer, anser Utskottet nämnde förslag böra förfalla. Stockholm den 20 Maj 1851. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106. 11 Emot Utlåtandet reserverade sig
Det är således för våra landtman likgiltigt, hvilken tullsats derå bestämmes, såvida icke under namn af denne slags ost, annan skulle införas, men sådant behöfver man icke befara, då tnllsatsen är så hög. Beträffande deremot sötmjölksost, så infördes detta bättre slag under benämning af surmjölksost. Denna försnillning ville man förekomma, och bestämde 1841 tullen å all slags ost till 2 Ridr LU. Följden häraf blef, att, då införseln år 1841 upgått till 15,400 LU, sjönk hon år 1842, då den nya tulltaxan trädde i verkställighet, till 4,200 LU. Den höga tullen fick icke länge qvarstå, ty år 1848 nedsattes han till hälften eller 1 Ridr. Verkan häraf blef, att, då införseln år 1848 utgjorde 3,900 LU eller ungefär samma belopp som 1842, så steg hon år 1849 till 16,900 LU, eller mera än hon utgjorde 1841, är 1850 till 16,010 LU, år 1851 hade hon ytterligare ökats till 20,300 LU. Vid sistnämnde års Riksdag förhöjdes tullen till hvad hon nu är eller 1 Ridr 12 sk. Hvad verkan detta medfört känner man ännu icke, men som flere landtman finnas inom detta Stånd, så skulle 108 Den 11 Januari. det vara uplysande att af dem få erfara dea verkan dessa olika tullsatser haft på deras tillverkning. Emedlertid anser jag mig böra nämna, att då jag, efter tullbestämningen 1841, besökte en slägtinge i Småland, som ty värr är en stor bränvinsbrännare, bade ban dock gjort någon jemkning i denna näring i så måtto, alt han anlagt ett osltrvckeri, hvilket visades mig. Då jag efter tullnedsättningen besökte honom ånyo och begärde att fä se osttryckeriet, svarade ban, att det blifvit nedlagt just i följd af samma nedsättning.
Med gillande till en del , af hvad en värd Ledamot af Vällofl. Borgare-Ståndet framställ, såsom öfvferensstämmandé med ordning och billighet j, nemi. att Mästare eller -Åhlörman , sorn utgifvit försvarssedel , åt särskildt med Hustru och Barn Mantalsskrifven Gesäll, bör ovilkorligen åläggas, att inbetala dennes Krono-Utskylder, med rättighet, att genom afdrag å arbetsförtjénstén, derföre göra sig betald, får Utskottet nu föreslå, ått början af detta Moment, må blifva sålunda: ”Husbonde häfte för Tjenstehjons, och jllderfnan eller Mästare ansvare för hos honörn' Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL !ÅHHPM<EUB IMlKSaOTÅNIDIEHS VID Lagtima Riksdagen i Stockholm År 1840. FJERDE SÄMLIMGEjftT. 1 Stats—U t skottets Memorial, Utlåtanden och Bellin• handen. »*> BORSTA. SålBSf, Ståts-Utskottets Memorialj N.o 1. 1 N:o i. Antom till Exp. Utsk. den 12 Febr. kl. 11 f, m. Memorial om tillökad betjening vid Utskottet.
Menför detta Utsk. syntes det icke klart, hvad BorgareSt. menat med dess beslut. Då återstod för Bevilln.‘sUtsk. ingen annan grundlagsenlig åtgärd, än att genom correspondance med RiksSt. anhålla örn förklaring af BorgareSt;s beslut. Så snart denna förklaring vinnes, skola handlingarna oförtöfvadt öfversändas till Constit.-Utsk., så att den sista acten af farcen niå blifva bragt till ända. Frih. Palmstjernas förslag alt inbjuda PresteSt. till förening Den 7 Juli e. ra. i det beslut, II. o. Ad. fattat, tror jag icke tjenar till någon ting; ty enligt hvad jag enskildt liar mig bekant, har PresteSt. redan beslutat, att frågan är af oeconomisk natur. Jag anser det dessutom vara oriktigt, om R. o. Ad. nu yttrar sig i formfrågan, ty Ståndet har deri redan fattat beslut; hvadan nu icke lärer vara annat att åtgöra, än att Jägga memor. till handlingarna. Hvad Hr Thains erinran beträlfar, torde anledningen dertill vara, alt Hr Tham inkom i Utsk., sedan beslut i frågan redan blifvit fattadt, och Hr Tham troligen icke känner förhållandet med saken från början. Frih. Ehrenborgh: Jag är visst icke envis, men jag hemställer till Frih. Cederström, som oftast tyder grundlagarna bättre än mången annan, om icke meningen varit, att änmälanden af ifrågavar. beskaffenhet böra inkomma till Constit.-Utsk. från öfriga vederbörande Utsk., likväl sedan Stånden först bestämdt yttrat sig i frågan. Jag skulle väl tro, att man kunde tillvägagå på annat sätt, nemi. sålunda, att samtliga Ståndens beslut remitteras till Constit.-Utsk. Men det vore möjligt, att det ena Ståndets beslut icke vore det andra bekant och att remissen således lomme att ske onödigtvis.
– «Tvertom har Albert mången gång för mig yttrat, att han ingenting högre skulle önska, än att jag vore alldeles obemedlad, emedan jag då så mycket lättare skulle kunna bli hans.» – «Och det tror du?» – «Ja, jag tror det, och önskar detsamma, ty Alberts önskan är min.» – «Obetänksamma! och om jag nu sade, att du verkligen ej har efter oss att vänta det ringaste, än hvad vi af godhet vilja skänka dig, om jag sade –» – «Hvad!?» – «Att du ej är vår dotter –» – «Ack!» – «Du tvingar mig, men skyll dig sjelf för följderna. Vet då, att du ej är vår dotter – du är blott af oss på nåder upptagen som fosterbarn.» – «Nå, Gud ske lof!» ropade Celestine, och knäppte tacksamt ihop sina händer. Öfverstinnan satt som fallen från skyarne. Hon hade naturligtvis väntat sig den yttersta bestörtning hos Celestine, och deremot syntes nu ingen underrättelse kunnat vara mera välkommen. – «Jag finner att jag fostrat en orm i min egen barm,» sade öfverstinnan mycket pathetiskt. – «Nej!» ropade Celestine, störtade sig ned och omfattade fostermoderns knän: «nu först känner jag, att jag kan vara en verkligt god dotter, ty den sanning, som jag så länge anat, står nu klar för mig. Och har inte all den gränslösa godhet, min älskade fostermor visat mig, ett så mycket högre värde – ger den ej så mycket mera helgd åt mina pligter, då den ej var en följd af de förbindelser naturen ålagt, utan blott af det goda hjertats ingifvelse?» – «Stig upp, mitt barn! tro inte att jag vill förskjuta dig, fastän du verkligen djupt förolämpat mig. Men om det är allvar i hvad du nyss sade, så har du tillfälle att försona ditt fel – det är ju blott ett enda offer jag begär.» – «Jag kan ej bevilja det. Bättre hade varit mig, att jag i mina späda år förgåtts af elände, än att jag nu skulle förråda den heligaste af mina känslor, den heligaste af mina pligter. Jag hoppas att min fostermor ej fordrar, att jag skall betala min uppfostran med ett – brott.»
Enligt de meddelade formulärens lydelse bör nu kunna antagas, att folkmängdsuppgifterna ur båda de ifrågavarande källorna afse samma år, ehuru med en tidsskilnad dem emellan af omkring 6 veckor i medeltal. Då nu rikets folkmängd den 31 December 1860 enligt den nominativa folkräkning, som ägt rum dels medelst utdrag ur husförhörslängderna, jemlikt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 4 November 1859, dels medelst särskild i nåder anbefalld census i Stockholm, uppgått till 3,859,728, men enligt mantalslängderne samma år skulle hafva utgjort endast 3,769,809, så visar sig alltså mellan dessa båda källor för folk mängdsberäkningen en bruttoskilnad af icke mindre än 89,919 personer. Att mantalslängdernes folkmängd understiger husförhörslängdernes är en gammal erfarenhet, och jemförelse!' anställda i fordna tider hafva visat för året 1805 ett minus af 360,262, för 1810 af 405,486. En jemförelse af 1850 års folkmängd eldigt husförhörslängderne med den inom uppbördsverket sä kallade 1851 års folkmängd företer ännu ett minus för denna senare af 55,356. Under förutsättning att uti femårsberättelserne nu upptagits den folkmängd, som gifvits af mantalsuppgifterna samma år, som uppgiften ur husförhörslängderna afser, är den ofvan anförda bruttoskilnaden visserligen betydlig, men då härifrån afräknas 28,057 innevånare i Lappmarker m. fl. inom Norrbottens, Westerbottens och Jemtlands län, hvilka icke mantalsskrifvas, så minskas bruttoskilnaden till 61,862. Tager man nu jemväl i öfvervägande tidsskilnad en mellan mantalsskrifningarne och årets slut, omkring 6 6 Skilnad i folkmängdsberäkningen efter de olika längderna. Folkmängdstillväxt. veckor, och det nativitets-öfverskott, som husförhörslängderna för denna tid bordt innehålla, uppgående till omkring 6,780, så blir netto-skilnaden blott omkring 55,082.
Enär den vidlyftighet, hvaraf discussionerne öfver detta ämne, serdeles inom Högloflige Ridder skåpet och Adeln, sig utmärka, nekar Utskotten tillfälle att upprepa hvad af hvarje Stånds Ledamot serskildt yttradt blifvit, samt de gjorda anrnärkningarne eller framlagda nya förslagen för ärendets behandling med hvarannan i åtskilliga delar öfverensstämma, hafva Utskotten ansett med den möjligaste enkelhet och tydlighet i uppställningen blifva förenligt, att hvad i hvarje omständighet erinradt och föreslaget blifvit här nedan i ett sammanhang upptaga och besvara. Vidkommande således först Herr Grefve Gyllenborgs anmärkning emot fullständigheten af Utskottens Betänkande, enär Herr Grefven deruti trott sig sakna för ärendets pröfning angelägna upplysningar, ej mindre om namnen å de extra Rotehållare, hvilka vid de, år 1813, ä Lands-Cancellierne i Malmö och Christian - Statssamt Oec.-TJtsti. Uti.
Lär ar e vid Gymnasium, hade tid att densamma bestrida. Elte-r nämde Professois, vid sagde tid, timade död, uppdrogs för valtningen åt Domkyi ko-Sysslomannen Dahlgren, hvilken för denna ansvarsfulla och besvär liga befattning, med Konsistorii goda minne, beräknat sig till godo 6 procent af de inflytande intressemedlen. Af Notarien uppbäras och redovisas dessutom följande medel: 4:o Kollektmeclelj hvilka han, enligt Kongl. Biefvtl den 17 Mars 1768, upptaget i den Samling af För fattningar , hvilka andia eller förklara — 35+ — Kyrkolagen, som, på Ejers Koigl. M ij:ts Nådiga befallning, 1813 utgafs, innehåller 6 procent. 5:o Lasarettsmedelj af hvilka han, enligt Kongl. Författning af den rj Juli iy55, åtnjuter 3 procent. G.o De medel, sorn inflyta för nu mera indragna j:de Lektionen, af hvilka af Notarien tillgodoräknas 6 procent; hvarvid dock mäste anmärkas, att största delen af dessa medel b står i kronotionde, hvilken utfaller på en så aflägsen ort, att, för dess uppbärande, kommissionär måste begagnas, hvilken sig till godo afräknar 3 af ofvannärr.de procent. Utom dessa kassor och medel, förvalta, under Konsistorii tillsyn, Läroverkens Ilektorer, utan allt arfvode, livar sitt Läroverks enskilta Kassa, samt Premieoch Fattigkassa.
Författningar är vorden föreskrifven den som adlad eller upphöjd blifvit, att begära Introduction, synes, oagtadt en nu föreslagen förändring, lämpelig att bibehålla enär det ej bör alldeles ankomma på den sölade eller upphöjde, att efter godtfinnande fördröja fullgörandet af de vilkor som erfordras, innan de förmoner hvilka den förundte värdigheten åtfölja j få tiligoJonjutas; anser Utskottet sig icke hafva skäl att tillstyrka nåändring uti hvad Författningarne i denna del innehålla. Hvilket dock allt till Höglofl. Ridderskspet och Adelns vidare pröfning vördssint öfverlemnas. Stockholm elen 9 Julii 1823. På RiddarhusUtskottets vägnar Eric Sparre. N. Snoilsky. Hcrsamste Memorial! Sedan Högloft. Riddersk*pet och Adeln vid sist,a Riksdag funnit för godt förordna, att det af RiddarhusUtskottet uppgjorde
Räntekammarens, Landtstaternes, Indeklta Regementernes, Tull, Post, Charla Sigillata och Kontrollverkens m. 0., blifvit i Riks-Hufvudboken intagne, med afförande å behöriga Riksstats-Titlar af de summor, som de, med Kronoupbörden ej någon befattning egande, förvaltande Verken tillkomma och af K. Statskont. blifvit anordnade till utbetalning; men enl. 1, 2, och 3 §§, i 1830 års Instruktion, måste äfven dessa förvaltande Verks, såsom Krigscolhii och Förvaltningens af Sjöärenderna med deras Underafdelmr, Krigs-Akademiens m. fl, från och med för år 1829. intagas i Riks-Hufvudboken, hvilken derigenom 2 H. 3 34 Den 22 D ecember e. m. blifvit, åtminstone en tredjedel, vidlyftigare än förut, och hvarigenom förorsakats en tillökning i arbete, i början så ansträngande, att en mycket skicklig men lungsiktig Boksluts-Kamererare derigenom förkortade sina dagar, och derefter så vidlyftigt, att det af de Ordinarie Tjenslemännen i 15iksboksluts-kont. ej kunnat medhinnas, utan måst verkställas med biträde af Extraordinarie!’, till hvilkas aflönande K. M. årligen i Nåder anvisat, a behörig Hufvudtitels Besparingar, 1,200 15:dr b:ko. Riks-Hufvudboken är visserligen, i följd så väl af detta Tillägg, som af skyldigheten att redovisa resultalerne af Statsregleringens mångå och minutiösa detaljer, ganska vidlyftig. Men att den såsom 1843 års Stats-Revisorer yttrat, är invecklad och mörk, hvilket lärer vilja säga detsamma, som att den saknar enkelhet och tydlighet, kan jag ej medgifva.
Sedan denna mätning var färdig, inbjödos alla de nationer, som icke voro i krig med Frankrike, att sända vetenskapsmän för att gemensamt öfverlägga om slutbestämmelserne; äfven en Dansk deputerad, Astronomen Bugge, befanns deribland. Men Sverige sände ingen. Denna uppfattning af frågan — och ett sådant utförande deraf bar haft till följd, att alla nationers vetenskapsmän numera ingalunda begagna sina egna länders tillfälliga mått, mål och vigtenheter och indelningar, äfven om man skulle gifva dem decimal-indelningen, utan den Fransyska, icke såsom Fransysk, utan tillika Svensk, Rysk, Tysk, Engelsk etc. Hvar och en annan nation, som sedermera förändrat sitt system för mått, mål och vigt, hafva antagit denna kosmopolitiska ide, t. ex. Holland, Nassau, Belgien etc. Skulle de öfriga nationerna småningom antaga samma system, så skulle den omätligen vigtiga förändringen för handeln uppstå, att hela verlden räknade i samma mått, mål, vigt och mynt. Men man kan förutse, att sådant en gång måste ske, ty vetenskapen har en sådan makt, att till slut tvingas menniskorna att följa den och, hvad nu vetenskapsmännen göra, communicera sig med hvarandra genom samma mått, mål och vigt öfver hela verlden, det skall en gång handeln göra. Nyligen är i Tyskland en post-förening stiftad för alla Tyska stater, sorn antager såsom princip likheten i mått, mål, mynt och vigt att begagnas ifrån den 7 Feb. 1848. Sverige har nu den vackra tanken att göra sina räkneBih. till B. St. Men till hvilken litenhet, till hvilken obetydlighet nedsjunker ej denna förändring, då den inskränkes till en blott decimalindelning? Huru aflägsnar den icke Sverige från att bidraga till denna stora och vigtiga lättnad för kommunikationen emellan nationerne. Jag förblifver således vid min tanka, att mynt-systemet bör sättas i ett vetenskapligt sammanhang med mått, mål och vigt-systemet, samt göras sådant, att det tillika närmar verldshandeln det stora målet, att en gång erhålla ett och samma system öfver hela jorden, liksom man slutligen fått en och samma tideräkning öfver hela den bildade verlden, — utom i Ryssland.
Företogs till pröfning Baneolltskottets dea go sistledne Junii afgifne, samt den 4 dennes på bordet lagde Betänkande, i anledning aE den uti Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om allmänna Penningerörelsen Och Myntvärdets upprätthållande väckte fråga, angående nedsättning af öfverräntan uti Banco-Discont-! Verket. Herr af Malmborg, Abraham, uppläste föl-1 jatide; Ilrån lång tid tillbakars har jag ansett Creditsysteffiet vara tillskapadt af omedborgerligheten, och begagnadt af obetänksamheten; och Discontsystemet, som åt sig utprassat årliga vinster af 2o till 30 procent, samt beredtroot«j svarande förluster för näringarne och jordbruket,' har verkat, att, snart sagdt, hvarje medborga» Ridd, 0, Ad, Fröt. VIII. B, 13 J94 Den 7 Juliu te blifvit förstörare och förstörd. För att und-ä vika bägge delarne har jag aldrig anlitat och skall aldrig anlita någon Discont, ehvad behofver ock kunna trycka mig. Efter denna upprigtiga och högtideliga förklaring hoppas jag icke blifva ansedd för speculant på lånebiträde utur någon Discont, hvarifrån jag tyckt mig finna de betydligaste Bankerutter hafva härledt, och sannolikt vidare skola härleda deras upprinnelse. Jag må då fritt yttra min* på fullkomlig öfvertygelse grundade tanka, angående ifrågavarande så kallade straffränta till den blifvande Allmänna Disconten, som jag tycker rätten ligen borde få namn af privilegierad ockrare , om den genom ett stadgande skall förklaras berättigad till 12 procents ränta för det en Gäldenär, som obetänksamheten kastat i dess hårda händer, icke förmår på förfallodagen betala ett där erhållit lån. Ett sådant stadgande står i uppenbar strid emot allmänna lagens hälsosamma Bud, i 9 Cap., 6 §. HandelsBalken, der det heter: Ingen tage, eller låte förskrifva sig större ränta än Sex för hundradet om åretj hvar som det gör, eller tager ränta på ränta, håfve förbrutit hela räntan, och tiondedelen af hufvudstolen till de fattiga.