Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således igenfinna vi ett annat tidehvarf, då de olyckliga frukterna af det förutnämnde styrelsesättet missledt Rikets Lagstiftare att söka korrectif i motsatta ytterligheter; då Ständerne utan band af 'något ansvar eller några former tillägnat sig eller rättare sitt af 50 Adelsmän, 25 Präster och 25 Borgare bestående secreta Utskott oinskränkt lagstiftande , verkställande och lagskipande makt; då Konungen , med skyldighet att låta sätta sitt namn under Ständernes beslut, ty ännu ville Folket ej känna annan Öfverhet än sin Konung var förvandlad till en ärftlig President i ett RiksRåds Collegium, hvars öfrige Ledamöter tilloch afsattes af Ständerne. Det är från detta tidehvarf, som vi äga så många sorgliga minnen af förtjente medborgares uppoffrande för partisgget, af Fäderneslandets stora intressens åsidosättande för de små enskildta. Det är i denna tids historia vi finna upptecknadt, huru samma rådslag, som vid en Riksdag tvungit en Rådsherre att nedlägga sitt Embete, vid en annan förskaffat honom äran af en högtidlig Ständernes Deputation och af en på deras befallning öfver honom slagen medalj; det är der, vi se samma maktägande Ständer vid en Riksdag, under uttryck af den högsta aktning och förtroende till sina RådsEmbeten återkalla samma personer, sorn de föregående Pviksdag förklarat för Den 10 Julii f. m. 171 btgångnt feljleg förlustige det förtroende Rikfens Råd, böra äga. (Se RiksdagsTidningarne för 1769 1770 pag. Följden af ett sådant Ständernes deltagande i verkställande makten blef 1772 års Regementsförändring, påkallad och gillad af allmänna rösten. En annan tid inträffade, då händelser, jag ej äger behof återkalla i minnet, fordrade nya former för tryggandet af vår samhällsbyggnad.
Enskilde, som vilja ingå bolag i ändamål att genom en vald styrelse drifva bankrörelse med rätt att utgifva egna banksedlar, skola hos Kongl. Majit om nådig tillåtelse dertill sig anmäla och dervid inlemna de af bolaget antagna bolagsreglor. Befinnas dessa öfverensstämma med denna lag samt lag och förordningar i öfrigt, och finner Kongl. Majit den bankinrättning vara för landet nyttig, meddelas tillåtelse till bankrörelsens drifvande under en tid af högst tio år, räknade från bankens öppnande. Önskar bankbolag förlängning af oktrojen erhålla, gore i den ordning, som nu är sagd, ansökan derom aderton månader innan den löpande oktrojen tilländagår. § 2. Delegarne i sådant bankbolag böra vara Svenske medborgare, till antalet minst tretio, och svare de, en för alla och alla för en, för uppfyllandet af alla bankbolagets förbindelser. De kallas solidariske bolagsmän. § 3- De solidariske bolagsmännen stånde öppet att, till förstärkande af bankens grundfond, med sig förena lottegare, hvilkas ansvarighet för bolagets förbindelser begränsas af deras lotters fulla belopp. De kallas kommundit-delegare; och må sådane icke i bolaget inrymmas för mer än högst hälften af det belopp, de solidariske bolagsmännen uti grundfonden insatt. § 4. Kommandit-delegare må ej tillerkännas rättighet att deltaga i andra beslut å bolagsstämma, än val af revisorer, till hvilket uppdrag jemväl de må kunna utses. § S. Mom. 1. Solidarisk bolagsman, dess arfvinge eller sterbhusdelegare vare ej berättigad att under oktrojtiden ifrån bolaget afgå, eller någon af sina lotter å annan person öfverlåta, med mindre bolaget dertill samtyckt. Begäran derom anmäles skrift - 14 Sammansatta Sankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 1. ligen hos styrelsen och pröfva* å den ordinarie bolagsstämma, som hålles under nästföljande räkenskapsår. Kommandit-delegare må sina lotter till annan person öfverlåta, efter anmälan hos bolagets styrelse och under iakttagande i öfrigt af de föreskrifter, bolaget i sådant afseende bestämt. § 6.
RiksDiscontVerkets utredning och Räkenskaper för år 1822. Från Allmänna Befvärsoch OeconomieUtjkottet: Af den 19 dennes: N:o 168. I anledning af gjorde anmårknin - T)en 25 Augusti c, m, 13? gar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande; angående förslag till upphäfvande eller ändring af visse stadganden i Kongl. Maj:ts förnyada ScholasOrdning af den 16 December 1820. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut afgifne Betänkande om Directioners inrättande till Cavalleriets beklädnad m. m. Upplästes följande från RiddarhusUtskottet inkomne Memorial: (Se Bilagan N:o 3.) Lades på bordet. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högh Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 20 Augusti 1825. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag - Utskottets den 21 sistlidne Julii under Njo 106 afgifne, saint den 5 dennes eftermiddagen] på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte frågor om förändringar i BrottmålsLagstiftningen; blef samma Betänkande, på grund af flere Ben 25 Augusti e, m. Ledamöters dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Ut supra. Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den s5 Augusti 1820. S. D. Remitterades till StatsUtskottet: Herr Hjärnes, Carl Jacob, den 11 dennes förmiddagen på bordet lagde, Memorial, angåen«i de pension för Riksens Ständers f. d. JustitiaeOmbudsman, Herr Friherre L. A. Mannerheim, jemte de af åtskilige Ledamöter i anledning deraf denne dag afgifne yttranden. Ut supra. S. D.
De komma att underkastas en vida noggrannare pröfning, än om valet sker endast inom orten, emedan man kunner, att det ofta hander alt inom ett bestämdt dislrict icke linnes mer un en eller ett pär personer, som äga förmåga alt uppfylla representantkallet jemte fallenhet att niaga sig detsamma. Hvad talaren anfört om nödvändigheten att för bedömmande af en persons politiska karakter älven taga lians enskilda ställning i anspråk, så instämmer jag deruti bell och hållet, och detta nr den enda punkt, som till någon del kari tjena till stöd för lians åsigt; men om förtroendet att blifva representant i framtiden mera än för det närvar, kommer att anses såsom något, som är valdt att eftersträfva, så tror jag att ufven kännedomen om de personer, som komma i fråga, blir för hvarje tillfälle sä någorlunda fullständig, att man icke beliöfver göra synnerligt afseende på den farhågan. Hvad åter angar det förmodade inflytandet på valen utaf de personer, sora hafva valmännens affärer i sina händer, så hemställer jag till talaren, 0111 icke det inflytandet måste blifva större, då valen inskränkas inom districlen. Jag har redan j fråga om privatbankerna yttrat den farhåga, att oin icke någon controll deremot uppstår, så skola direelionerua för dessa banker i framtiden uppväxa lill en makt, sorn kanske äfven i politiskt afseende kan blifva fruktansvärd. Dessa directioner finnas i provinserna, och i samma mån som valen inskränkes inom dislrict, i samma mån kunna äfven directionerna för sådana bankinrättningar mera tyranniskt svänga sin spira öfver dem, som till dessa inrättningar slå uti ett mer eller mindre beroende förhållande. — Beträffande särskildt ordet partier, som man här munga gånger upprepat, så vfigur jag tro, att man icke alltid och kanhända icke heller nu för tillfället gjort sig tillräckligt reda för. hvad man egentligen bör mena med detta ord.
R:dr 11,555: 16.—- hvarå vid 1800 års slut var upplupen ränta R:gds 2,285 R:dr 51 sk. 5 r:st., svarande mot Banco 1,525: 56.11, och då härtill lägges årlig ränta å 6 procent 692 R:dr för 26 år Den häremot balancerade Allmänna Hospitals-Fondens Fordran har uppkommit derigenom, att år 1786 den ll Mars med berörde Fonds Medel inlöstes, för Ensaksoch Vitesbötes-Cassans räkning en RiksgäldsContorets Obligation å 500 R:dr med derå upplupen ränta 12 R:dr 16 sk. 5 r:st. eller tillsammans R:dr 512: 16. 5. hvilken summa år 1788 med en difference i ränteberäkning — 27. —- Ökades till R:dr 512: 45. 3. men år 1795, genom insättning på oriktig Bancoräkning af 5: 16. — åter minskades till R:dr 509: 27. 3. och utgör det belopp, som i Banco räknadt Allmänna Hospitalsoch BarnhusFonden till godo, ännu oförändradt, balanceras. 2 ( 10 ) Genom Kongl. Brefvet af elen 28 November 1797 blef i Nåder förordnadt, ätt årliga uppbörden af Ensaksoch Vites Bötesmedlen skulle ingå till StatsVerket, hvarifrån de derå anviste utgifter äfven sedermera utgått; men angående dispositionen af den bos Seraphimer-Ordens-Gillet innestående behållningen af samma Medel, hvilken slutligen utgjorde den af Allmänna Hospitalsoell BarnlmsFondcn lånte summa 11,853 R:dr 16 sk., bar något förordnande ej blifvit i Nåder meddeladt; och har skulden, till hvars betalande Allmänna Hospitalsoch BarnbusFonden ej kunnat sammanspara någon tillgång, blifvit i Räkenskaperne balancerad med årlig ränteberäkning derå, i eldighet med Kongl.
Sedan Stats-Contoret, under den 23 i denna månad, afgifvit underdånigt utlåtande öfver Rikets Ständers senast församlade Revisorers Berättelse, angående verkställd granskning af StatsVerkets Räkenskaper åren 1827 och 1828, får StatsContoret, i afseende på hvad i samma Berättelse förekommer om Magazins-Fondens Räkenskaper och förvaltning för nyssnämnde år, underdånigst andraga följande: Rikets Ständers Revisorer tillkännagifva, att Magazins-Fondens Räkenskaper för år 1827 undergått Revision i KammarRätten, men då 1828 års Hufvudbok först under den afslutade Allmänna Revision af Statsverket hunnits färdig, hade någon granskning deraf af KammarRätten ej kunnat äga rum: äfvensom att Räkenskaperne för Länen finnas uppgjorda i olika form på olika ställen; hvarigenom tidsutdrägt vid granskningen och vidlyftigt arbete med omslut i Allmänna MagazinsContoret förorsakats. Inom den för afslutningen af Magazins-Fondens Hufvudböcker i Nåder bestämda tid, eller ett år och åtta månader efter räkenskapsårets utgång, var 1828 års Hufvudbok i concept färdig. EfLer verkställd renskrifning, verificationernes inbindning, folier ing och chartering, aflemnades Hufvudboken i derpåföljde September månad, och hade således ej kunnat undergå granskning i KammarRätten, före Rikets Ständers Revisorers sammanträde, helst tiden, hvarinom Hufvudboken bordt vara afslutad, först tilländagick korrt före den i5:de i sistnämnde månad, då sagde sammanträde tog sin början. Den befunne olikheten emot Länens Räkenskaper, rörer egenteligen Räkningarne för undsätlningarne efter 1826 års missväxt.
Men redan har detta mit ödmjuka ^lemona! blifwit för widlöftigt, och jag wagar derföre icke widröra flera ämnen, utan fär de anförda til Höglofl. Ridderstapet ost) Adelns uplysta pröfning ödmjukast hemställa. js. l)Iannerstam. komittLrsäes til Bewillnings Utstottet. Herr Loop, Lustaf, hade inlemnat följande victamen til t'rot0L0ltst, hwilket uplästes: Sedan Riksens Höglofl. Ständers Utskott genom Herrar idectorornes oförtrutna omsorg, nu spnas hafwa wunnit en god och fast organisation, och tiden för deras särskilta arbetens företagande tyckes wara för hand, wagar jag Högloft. Ridderstapet och Adeln wördsamligen underställa: r.'o Om behofwet af Magafiners inrättande icke pä förr öfligt sätt, da det för ^rmöons karf handlat om at först r nödens tid proviäera emot Den 19 Junit. emot de öfwerdrifnaste priser, och at medelst gärder och destas forslande, ädrciga Landets Inncwanare den drpgaste känning, utan fadana at Landets säkerhet och Oeconom-e dermed stä i närmaste förening; och hwarföre det torde förtjena öfwersigt huruwida det more möjligit at, i allmänhet öfwer hela Riket, dels kring grän forna, dels ä de större strakwägarne der Trouppers tagande föresätter deras behof, söka at göra Inrättningen sä i krigssom freds-tider, lämplig. 2:0 Om krigsfolkets durchfarter, af hwilka olägenheterna, med förbigående af deras upräknande, såsom öfwerflödigt kända, huruwida dosta i allmänhet skulle kunna uphöra, sedan anledningen bertil, den Stats nmximen at spara pä förplägnings kostnaden, genom tillämpningen af en Magazins - Inrättning, hunnit förswinna. 5:o
3411 unberftöb åt ben af jeannette söergliitb i IntO wubftaben inrättabc unberwisningö Sill betåcfanbe af en uti ©wenffa ©petébergö* erpebitioneuö råfeitffaper befintlig brift 17,356: jemte 5 procent ranta bera från ben 1 Januari 1862 till utbetalningöbagen 1,591: Mx fortsättning af grabmätuiugö*refognofceringen på ©petébergen 10,000: » beftribanbe af foftnaben för ©weriges betta» ganbe t en meberieuropeif! grabtnåtning 25,000: » fortfatt utgifwanbe af plancbewert öfwer ©wenffa ftgiller från mebeltiben fantt öfwer antiquariffa o di Ijiftoriffa mårfwårbigbeter i •piftoriffa fftiföntufeum 6,000: » inlöfen af 50 eretnplar utaf ett af fProfefjo» ren 05. Stephens till fubffripticn anmålbt arbete: "The old-northern runic inscriptions of Scaudinavia and England" 2,000 » ittföp af en bel utaf ben .Harnutarborren ut. m. ©. T). IforidfS i lifetiben tillhöriga mmtri ecb mebaljpf ämling 17,832 » utgifwanbc af ett baitblwf i ©wenffa fPomo» logien 4,000 » 9cationaUmufei Huber ^ipitbe 4&ufnmfc3ttteln» Sill yenfioner åt »ifla, titt framtibna .£). 951. @ttfe» ^Drottning SDefiberia?
"Sedan Ridderskapet och Adeln an”sett RiddarhusOrdningen af den 16 Julii "i 818 böra i åtskilliga delar ändras och ”förbättrassamt derföre, i den ordning ”52 §. af samma Riddarhusordning före"skrifver, för sin del antagit den förändra"de redaction af berörde författning, som "härjemte underdånigst bifogas; får bos "Eders Kongl. Maj:t Ridderskapet och Adeln "i underdånighet anhålla, det Eder Kongl. "Maj:t i Nåder täcktes derå meddela dess "Nådiga stadfästelse, så att samma författning må,.i händelse af Eder Kongl. Majrts "Nådiga bifall, blifva till efterlefnad gäldande, från den tid då detta Riksmöte slu"tas. — Ridderskapet och Adeln framhär"dar &c. &c." *) Marken väl, mine Herrar, i åtskilliga delar ändras och förbättras, således icke hel och hållen. Den 6 Februari i f. m. '97 Grefve Frölich påstår att Ridderskapet och Adeln ägde före en bestämd Grundlags-existence häfdvunnen rätt, att sjelf stifta sin StåndsOrdning. Skada, att Grefven ej uppgifver, hvarpå han grundar denna uppgift, samt redovisar för möjligheten af en sådan Ridderskapets och Adelns StåndsOrdnings tillvaro. Intilldess sådant skett, betviflar jag Herr Grefvens uppgift. Friherre Anckarswärd påstår ytterligare, att det helas bifallande framställts såsom vilkor för sjelfva önskan af Lagen. Att äfven denna uppgift är origtig, ian inhämtas så väl af Ridderskapets och Adelns underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse uppå vissa delar af förslaget till ändring i RiddarliusOrdningen, som ock deraf, att ändring af endast vissa delar i RiddarliusOrdningen af Ridderskapet och Adeln blifvit nödig befunnen. (Se ofvan intagne Ridderskapets och Adelns underdåniga skrifvelse.)
In fidem prolocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den G Augusti 1834. Plenum kl. 9 f. m. Underteckn. Rid d. Secre t.: Innan jag till justering uppläser det prot.utdr. för sista plenum, som angur silfverutvexlingsdagens bestämmande till d. i nästk. Oct., anser jag mig skyldig fästa H. R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att icke blott PresteSt:s, utan jemväl BondeStts beslut i denna fråga innehålla, att utvexlingsdagen skall inträffa senast d. i nästk. Oct. R. o. Ad. tycktes vid frågans afgörande tro, att endast PresteSt. fattat ett sådant beslut, och jag får derföre hemställa, huruvida icke äfven i R. o. Ad:s prot.utdr. skall införas, att utvexlingen skall [börjas senast d. i nästk. Oct., eller om R. o. Ad. behagar förblifva vid sitt redan fattade beslut. Jag utber mig att få uppläsa prot.utdraget. D i; n fi Augusti f. m. Derefter upplästes till justering prot.utdraget för d. 4 dennes f. m., innefattande R. o. Ad:s beslut, rör:de BondeSt:s inbjudning att instämma i dess beslut i anledn. af BancoTJtsk:s utlåt. Gr. Frölich, David: Jag får för min del vördsamt tillstyrka att, på sätt E-idd.secret. föreslagit, ordet senast tillägges i R. o. Ads beslut, hvilket bar den fördel, att ej allenast 3:ne Stånds beslut blifva öfverensstämmande, utan jemväl R o. Ad:s först fattade beslut undergår en mindre förändring. Effecten torde i alla fall blifva densamma. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Äfven jag tager mig friheten vördsamt tillstyrka, att R. o.
Du minns väl, hur förvånad Herlin blef, då Zam förklarade sig ej vilja rita af gumman Minerva af gips, utan påstod det vore lämpligare, åtminstone hvad honom beträffade, att kläda ut en lefvande flicka till Minerva för att tjänstgöra som modell. Eller när han ritade af gubben vid sin pulpet, så likt och likväl så slarfvigt, eller då han i Mentzers kartbok eller på svarta taflan gjorde de bizarraste utkast och glömde stryka ut dem. » i L. tystnade ett ögonblick, tände sin cigarett och fortsatte sedan i förändrad ton: » Du vet, han slutade i fyran och började i slöjdskolan för att se ' n komma in på akademin. Ty nu skulle han utbildas till artist. Men där var han ej länge. » Den där smörjan kan jag ju », brukade hansäga, » och för resten — anser jag det inte lämpligt. » — Det var då nu hans mani förstås att aldrig anse något » lämpligt ». Så målade han ett tag för Grabow, Gud vet om han ej tog ett par lektioner af Wallander också. Men det var inte heller lämpligt. Utan se ' n började han måla på egen hand. Och ser du, nu först började han sin bana, åtminstone sade han så. Det var för resten en alldeles märkvärdig talang till pojke. Men det var som jag säger medfödt. Han behöfde aldrig mer än ta i en pensel och göra en sju åtta drag, så var ett konstverk färdigt. Och aldrig något fusk, aldrig något underhaltigt. Det var en riktig öfverdängare, var det! Och realist ända ut i fingerspetsarne. Och parisare och något mer ändå, något obegripligt, som jag inte vet, hvad jag skall kalla det för. Det var en elegans och en nonchalans — - ja du, som inte ä ' artist, kan inte fatta det där! Men ser du, den där van Beer t. ex. ä ' också elegant, men det är något så petigt och tillgiordt, och det var det aldrig hos Zam. — Och allting målade han: landskap, genrer, stilleben, porträtter. Och figurmålare se ' n! Men landskap va ' han allt styfvast i ändå. Och så ' na snobbiga motiver! Och hvilken uppfattning se ' n!
Majit ville detta ärende i Nåder till Rikets Ständers pröfning öfverlemna och föreslå, att ofvannämnde under Eskilstuna kungs-ladugård hörande jordrymd af tillsammans 3 tunnland 11 kappland måtto från midfast&n år 1862, då det nu gällande arrende-kontraktet tilländaginge, blifva emot årlig afgäld till Kronan, enligt grunderna i Kongl, förordningen den 19 December 1827, åt Klosters församling för olvanberörda indarnål upplåten. Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande och får, på de af Kongl. Majit Nådigst anförde1 skäl, tillstyrka Rikets Ständer, att bifalla hvad Kongl. Majit uti ifrågavarande Nådiga Proposition behagat föreslå. Stockholm dea 14 Juli 1854 STOCKHOLM, L d. Ank. till Eip.-Utsk. d. 21 Juli 1834, kl. 6 e. m. Utlåtandei anledning af erhållna återremisser å Betänkandet M 92, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling. (I. A.) Förenämnde Betänkande är bifallet af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, med undantag af dels 18 punkten uti de af Utskottet i och för verkställigheten af ränteförenklingen föreslagne allmänna föreskrifter, hvilken punkt, innehållande hemställan, att den hafra, som kunde komma att ingå i den nya spanmålsräntan, icke måtte få af räntegifvarne till leverering in natura uppsägas, blifvit af nämnde två Riks-Stånd afslagen, dels ock af 2:a momentet af de särskildt för Stora Kopparbergs Län föreslagna bestämmelser, hvilket moment är af Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitteradt.
1 mom. förekommande orden: vederbörligen godkänd lärare, skulle utbytas mot följande period: ”en eller flere lärare, af hvilka en ovillkorligen skall hafva uppfyllt de för lärare vid Folkskola bär nedan stadgade fordringar, men de öfriga kunna antagas, ulan att de uppfyllt dessa fordringar, endast de af Skol-Styrelsen anses till uppförande och sedlighet godkände, samt pröfvas ega förmåga att meddela undervisning uti det i 7 §. stadgade minimum af kunskaper;” alt tiden för lärarnes anskaffande och de fasta skolornas inrättande, hvilken, enligt 1 §. 3 morn., tilländagår den 18 Juni 1847» måtte förlängas med ett år, eller till den 18 Juni 1848; och att, uti det i 4 §• 4 *noir»- gifne stadgande: ”För att bereda tillgång till lä”rarnes sålunda bestämda aflöning, bör, der ej andra medel härtill finnas, ”dels ett årligt bidrag af minst två och högst sex skillingar banco af hvarje ”skattskyldig person i församlingen utgöras,” mellan orden skattskyldig och person tillägges: samt inom mantalsskattskr/'fnings-åren varande. Vid jemförelse af de delar utaf Betänkandet, som utgöra föremål för Borgare-Ståndets ålerremiss, med dem, hvilka innefatta föreslagna ändringar i Folkundervisnings-Stadgan, och under hänsigt tillika till det här ofvananförde förhållande, att Betänkandet är bifallet af Presteoch Bonde-Stånden i sin helhet, af Ridderskapet och Adeln i allt, hvarutinnan någon ändring i mernnämnde Kongl. Stadga dermed icke åsyftas, och af Borgare-Ståndet i al
Han lyckades slita en flik af hvad han kallar världstrasan att därmed förbinda sina sår. Denna flik är den omedelbara andakten. Genom den räddar han åt sig »ett lif öfver frågornas lifv». Detta lif är ren kärlek. »Den frågar icke, den är». Men striden, som för honom länge borttog solens glans och sommarens grönska, hade väckt hans fasa för mörka, okända djup i hans eget väsen, på samma gång som den gjort honom medveten om, att inspirationen och brottet i naturens dunkla urgrund sammanslingrat sina rötter; att i snillets spår går dess »hemskt liknande spöke, den hvitklädde nattvandraren, galenskapen». Det är styrkan i detta medvetande, som ger den moderna prägeln och den vilda kraften åt den ungdomsbok, hvilken alltid förblef hans käraste verk, Amorina. Denna bok är på en gång hans Werther, i hvilken han likt Göthe diktar slut på ett genomgånget utvecklingsskede, och ett kaos, som innehåller mycket af det stoff, han sedan dikteriskt utformar. Hvad han först och främst genom Amorina vill uttala, det är den iakttagelse, som nu är en allmän sanning, att brott ofta äro ärfda eller genom fysiska rubbningar ådragna själiska sjukdomar. Amorina är så föga det planlösa vanvett, som samtiden tog den för, att Almqvist redan tidigare skrifvit en afhandling om, att fängelserna borde betraktas som sjukhus för själen, där man med idel milda medel borde sträfva att återställa de brottsliges andliga hälsa. I Amorina har Almqvist skildrat en öfvermänniska, men med mordmani, som af fader och moder är skapad till en efter blod »evigt törstande källa». Almqvist gör här ett medvetet angrepp på viljans frihet, ställer enligt sina egna ord »en hvass värjudd på mänsklighetens ömtåligaste nerv – samma nerv, som i honom själf ännu skalf af smärta. Så långt före sitt tidsmedvetande var Almqvist, att Amorina (hvars första upplaga hans farbror biskopen låtit makulera) 1839 väckte ringa uppmärksamhet, medan man kastade sig öfver Det går an, som, jämförd med Amorina, är en barnleksak.