Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Själf hade han på denna månad blifvit alldeles hvit i hufvudet, men eljes höll han sig käckt; han hade sitt hjälpmedel: arbete. Detta kunde han icke ordinera för Maria; hon var för svag; men det fanns ett annat, som för hennes räkning strax föll honom in: förströelse, någonting som upptog sinnet så helt som möjligt och lämnade sorgen så ringa utrymme som möjligt. — Hon skulle resa. Också för Casimir skulle det vara nyttigt att komma bort; han hade på sista tiden börjat fara in till staden långt oftare än nödigt var. Alfred Johnson framställde sina skäl för tant Sofie, som fick i uppdrag att hänleda Casimirs uppmärksamhet på Marias hälsotillstånd. Han såg på henne, högst förbluffad, då hon började tala därom. Själf hade han ingenting märkt. Var Maria icke frisk? Hade doktorn verkligen sagt ...? — Han hyste den största respekt för »doktorn» — som han alltid kallade sin svärfar, när han talade om honom — och han började plötsligt bli orolig. Kunde det vara fara för handen? Han beslöt att rida öfver till Granudden en eftermiddag. Han gjorde så och han fick besked. Luftombyte var nödvändigt. Och så blef det slutligen bestämdt, att Casimir och Maria skulle tillbringa den återstående delen af vintern i Stockholm. Alfred Johnson skref till Eric Lindenow och bad honom ombesörja en bostad åt dem. Maria ville helst hyra en privat våning. Eric Lindenow bodde nu åter i Stockholm. De första två åren efter den sommar, han tillbringat på Aspinge, hade han tjänstgjort dels vid K. Maj:ts beskickning i London, dels i Constantinopel som t. f. chargé d’affaires. Hemkallad och befordrad till byråchef i utrikesdepartementet, tycktes han för allvar ha slagit sig till ro i hufvudstaden, och hans vägar hade sedan aldrig burit ned åt Småland. Notifikationen om Alfhild Johnsons död var den första underrättelse, han sedan länge mottagit från sina släktingar därinne bland furuskogarne — från den lilla värld, hvari han hållit på att trassla in sig en gång. Men detta dödsbud hade framkallat minnet af en älsklig och sympatisk kvinna, som varit honom mycket kär för länge, länge sedan.
Frågan om Statens bidrag till den Kongl. Theatern bar utgjort föremål för serskildt behandling af Stats-Ulskottet, hvilket också tillstyrkt fortfarande af detta anslag, och Utskottet kan således icke, af hvad i detta afseende är anmärkt, hemta någon anledning alt förändra det afgifne Betänkandet; äfvensom anmärkningarne flir öfrigt endast antyda åsigter, som äro ski 1 jukt ige från dem, hvilka i Betänkandet äro framställde, utan att några förhållanden äro anförde, som icke förut blifvit af Utskottet tagne i bftragtande. I anledning häraf och då Utskottet, för sin del, icke kan finna, att de skäl, som af Utskottet blifvit åberopade, äro i någon mon vederlagde eller påkalla närmare utveckling, samt Betänkandet dessutom blifvit i sin helhet af tvänne Stånd bifallet och i sina serskilda delar af ytterligare ett Riks-Stånd lemnadt utan anmärkning, emedan hvad deremot är inom hvarje af de 2.‘ne Stånden erinradt, har afseende på olika förslag och alldeles motsatta syftemål, anser Utskottet sig böra vidblifva sina förut i della ämne afgifna yttranden och förslag. Stockholm den ta November 18.jo. IV: 0 126. Ank. tilt Eip. Utsk. (ten m November, kl. S e. m. Utlåtande, i anledning af väclct motion om upphörand* af böter för uragtlåten leverering till Stora Kopparbergs Bergslag af ränteoch mantals kolen. Riksdags-fullmägtigen Johan Ericsson från Slöra Kopparbergs
Häraf är klart att Juden mäste förneka oell förkasta såväl andra som tredje artiklarne af vår troslära, hvilka dock utgöra hufvudsumman och kärnan af Kristendomen, och genom hvilkas förkastande äfven den forsta artikeln förlorar sin Kristliga sanning. Utskottet tror derföre att. såvida Kristendom och Kristligt lif böra bibehållas orubbade i sin enhet inom Svenska nationen, man framför allt mäste akta sig att ät elementor, sorn äro mot Kristendomen stridande, inrymma ett förderfligt inflytande. Detta skäl vore flir Utskottet ensamt tillräckligt, att afstyrka motionärerncs begäran om de här ofvan nämnda vidsträcktare förmåner för Judarne; men dertill kommer vidare ett statsekonomiskt skäl. Juden, såvida han är sin ensidigt gammal-testamentliga ståndpunkt trogen, måste nemligen alltid i mer eller mindre grad betrakta sig såsom 4 Allm. Besv.- och Ekon.-U(sköttel» Betänkande, N:o 37. fremling i det land, i hvilket han vistas, emedan hans blick ständigt star riktad på det jordiska landet, der den väntade Messias skall uppträda. Om han ock derför i flera hänseenden kan befordra det landets väl, i hvilket lian befinner sig, så kan han dock ej betrakta detta land, såsom sitt egentliga fädernesland, och han kan derföre icke i den fulla mening blifva medborgare i ett samhälle, som en icke-Jude kan blifva det. Häraf har den benägenhet uppkommit hos Judarne att, under den tid de vistas i fremlings-landet, genom handel, hvilken näring mest är öfverensstämmande med deras främlingsskap, förskaffa sig så mycket som möjligt af de fremmandes jordiska gods, bland hvilka de vista*. Erfarenheten har ock nogsamt bestyrkt detta förhållande; och det skulle derföre vara för landsbygden ganska skadligt äfven i ekonomiskt hänseende, om Judarne finge fritt och obehindradt derstädes bosätta sig. Opinionen hos vår Svenska allmoge har ock allt hittills mägtigt uttalat sig emot ett sådant deras bosättande.
Detta bekräftas af erfarenheten, som jemväl visar, alt endast jemförelsevis mindre betydliga qvantileter uppsägas att levereras in natura och att räutelagarne således i allmänhet föga begagna den å deras vägnar så ifrigt förfäktade optionsrätten. Upphöraudet af denna lätt missbrukade optionsrätt utgör, eid. min öfvertygelse, ett oeftergiflig! vilkor för hvarje reglering af skatteförhållanderne. Vidkommande äter enahanda räntegifvarne af ålder tillerkända uppsägningsoch levereringsrätt, hvars framtida försvinnande i måugfalldiga hänseenden vore af vigt för det allmänna, så kan man icke billiglvis begära att räntegifvarne å deras sida skola medgifva optionsrättens upphörande, örn alla de å andra varor och effekter utsatta räntor och prestationer, som nu finnas skatteoch kronojorden ålagda, varda förvandlade i en enda räntepersedel, eller spanmål, emedan den gifna följden deraf skulle uppstå, alt jemväl en mindre förhöjning i markegängspriserne på denna vara komme alt ganska kännbart inverka på beloppet af skattebidragen. Dä jag, vid det noggrannaste bedömande af ämnet, icke kunnat utfinna något annat medel att med behörigt vårdande af allmän och enskild rätt, till ömsesidig belåtenhet, slita det gamla tvisteämnet augrde grundskatternas utgörande, än genom stadgandet af en för all framtid oföränderlig penningeskatt, vill jag så mycket heldre äfven nu med min röst understödja förslaget härom, sora både K. M. och R. St. samt vederbörtde embetsmyndigheter vid flerfalldiga tillfällen erkänt, att denna utväg vore den fiästa och mest ändamålsenliga, ehuru förhållanden, hvilka nu lyckligtvis äro undanröjde, hittills hindrat dess begagnande, Jag Den 7 September f. m. 41 förnyar derföre min anhållan, att R. o. Ad. ville antaga hvad Utsk. i nu förevartde punkt föreslagit. Hr R osen bl ad: Då jag haft äran vara ledamot i StatsUtsk. och afgifvit en reservation till detta Utsk:s senare beiänk., anser jag mig skyldig att redovisa för mitt sätt att behandla denna fråga.
Till entreprenören för allmänna renhållningen för uppköp af inventarier, mot 5 proc. ränta försträckte 9,960 81,953 40 19 2 Till Pantlåne-inrättningens bedrifvande, mot 4 proc. ränta försträckte 200,000 R:dr och mot 6 proc. 28,647 R:dr 32 sk 228,647 32 Af Hamnoch Brobyggnadsfonden med proc. ränta 286,866 32 — 607,428 27 2 hvarefter återstodo räntebärande skulder R:dr 310,153 3 2 1 I 53 hvartill komma tjenstemännens innestående begrafningshjelpsinedel, som viel 1850 års slut utgjorde 42,485 R:dr 2 sk. och hvarå ränta numera erlägges ä 5 proc., och vid anställd jemförelse befinnes alltså, att den räntelöpande skulden blifvit under dessa tre år minskad med 74,407 R:dr 4 sk. 11 rst. Enligt 1850 års bokslut ägde stadens Drätselverk fastigheter till ett brandförsäkringsvärde af 480,000 R:dr samt dessutom åtskilliga icke brandförsäkrade lägenheter och tomter, uppskattade till 165,871 R:dr 46 sk. 6 rst., eller ett sammanräkna dt värde af 645,871 R:dr 46 sk. 6 rst., hvaraf, efter afdrag af den uppgifna skuldsumman, 272,526 Rd:r 2 sk. 2 rst., en behållning af 373,345 R:dr 44 sk. 4 rst. uppkommer till stadskassans fördel. Genom realisering af Stadens fastighelstillgångar kan dock ej skulden först blifva betald och derefter ett öfverskott uppstå, Staden eller dess Drätselverk tillgodo, emedan af Stadens fastigheter och tomter omkring |:delar äro oumbärliga för allmänna eller municipala behof, så att endast ^:del är att anse såsom en kapitaltillgång, användbar till gäldande af stadskassans skulder.
Domares bevis, att egendomen är oförändrad, sådan den var, då Banken deruti erhållit inteckning, samt prestbevis, att låntagande mannen och hustrun lefva, utan hvilka bevis lånet ej utiemnades, helst BancoStyrelsen skulle hafva beslutat att ej utgifva penningar på död mans revers, förklarat, att, enär under den långa tid, som ofta förflyter från ett Bancolåns beviljande till dess det utfaller, ej sällan inträffade, att, ibland en så stor mängd lån-sökande, någon med döden afginge och att den aflidnes arfvingar, på grund af omförmäldte stadgande, ej erhölle det beviljade lånet, hvartill fullständiga handlingar med ganska dryga kostnader blifvit anskaffade, samt det dessutom vore egendomen och ej personen, som garanterade lånesumman, motionären ansåge både med billighet och rättvisa förenadt att det en gång beviljade lånet skulle i hvad händelse som helst utbetalas, eller ock Banken åtminstone tillförbindas att ersätta alla de kostnader, Baneo-Utskottels Utlåtande, ZV.-o 11. 5 nader, som uppkommit i och för så beskaffade lånehandlingars anskaffande, äfvensom att vid vederbörlig Domstol låta döda den tagna inteckningen.
Jag förer Utsk. till last såsom en uppenbar inconseq vens, en verklig orättvisa, att det ena embetsverket icke fått tillgodonjuta samma välvilja, samma fördelar, samma skydd, som det andra. Denna orättvisa blir ännu mera evident och obestridlig, då man förer sig lill minnes Utsk:s uttryckliga medgifvande: "att an led n. kunnat finnas till begä”ran af förhöjning uti embetsverkens staler." Innan jag slutar anmärkntna i första punkten emot StatsUtsk:s allmänna motiv, kan jag ej undgå att bibringa StatsUtsk:s ledamöter en, som mig synes, högst nödig kännedom örn, huruledes R. St. i fordna tider betraktat och behandlat frågor af denna beskaffenhet. Detta sker lättast och bästgenom uppläsande af K. M:s nåd. bref till Götha Hofrätt d. 21 Juli 1752. Jag önskar och beder, att dess innehåll måtte uppmärksamt afhöras, samt derefter samvetsgrann! behjertas. Det lyder sålunda: Afskrift. ADOLPH FREDRICH med Guds nåde, Sveriges, Göthes och Wendes Konung etc. etc. etc. Arfvinge till Norrige och Hertig till Schleswig Holstein etc. etc. Wår. ynnest och nådiga benägenhet med Gud allsmäktig, troman och tjenare, Friherre, President och Commendeur af Wår Nordstjerne-orden, så ock vice President, Hof - 24 Den 2 Maj f. m. rätts-råder och Assessorer!
Inträffade händelser sam polak att störa Rikets lugn, hafwa stundom fordrat sarssilte penningtillgän> gar, och äfwen af sadan orsak warit bckymmerfulle; men Kongl. Maj:t har funrit utwäg att afhjelpa § förlägenheten, utan att öka Statens skuld. En icke obetydelig del af den till förswars werket äskade och nödig pröfwade summan har dock uteblifwit, samt åtskilliga utgifter öfwerstigit, hwad i Riksstaten till dem pä försiag är uppfördt. Derom, sa wäl som hwad Statswerket i öf ngt widkommer, arnar Kongl. Majit meddela Rik-' sens Ständers Stats-Utffott, Dest nådiga Proposition. Krigsskulderne aro genom det dertill af Riksens Stander bewiljade län af Banqven, i den ordning Riksens Ständer föreskrifwit, afbördade, oä)Bangven har pä Veste län, af bewillningen erhällit afdetalningar pä sätt Riksens Ständer förordnad Pä de förskott» som Niksgälds-Contoiret, efter Riksens Ständers bcstut wid Urtima Riksdagen, meddelt Statswerket till 1810 ärs hamnstängning, m. m., har Riksgälds-Contoirct ätersätt mer an hälften af de tillgängar, som Riksens Ständer till godtgörande deraf utsett. Af de serskilta skrifwclser och Propositioner Kongl. Majit ämnar till Riksens Ständer och deras Stats-Utffott i Näder afläta, komma Riksens Stander för öfrigt att erfara i hwad mon den oförmodade bristen i faststälde Bewillningssumman, samt De betänkligheter, som wid werkställandet af Författningen om Branwinsoränningen förekommit, fordra sn skyndsam ätgäxd och rättelse, samt således utgjort bland Den so April. sr öland ^ wkgtigaste af de anledningar, som föranlä" Kongl. Majit till Riksens Ständers samman^llande.
I likhet med hvad i revisionsberättelserna för de föregående åren skett, hafva Revisorerne ansett sig böra meddela en ur nu granskade räkenskaper hemtad uppgift å de belopp, hvartill aflöningar och öfriga förvaltningskostnader vid Riksgälds-kontoret samt derifrån utbetalda pensioner under sednast förflutna år uppgått: Herrar Fullmäktiges arvoden samt aflöning till Riksgälds-kontorets tjenstemän och vaktbetjening Resekostnadsersättning till de utom Stockholm bosatte Fullmäktige » 312: 29. Gratifikationer och begrafningshjelp » 1,725: — Pensioner och understöd till Riksgälds-kontorets enkeoch pupillkassa » 3,532: 33. Redovisade kontorsoch rättegångs-expenser » 7,232; 30. Postporto och arvoden » 601: 29. Summa R:dr 86,782: 37. Tinjckta utdrag af Riksgäldskontorets räkenskaper. Lig g arne öfver städernas byggnadslån samt statsbidragen till vägförbättringar och vattenaftappningar. Anteckningsboken öfver alla Riksgäldskontoret ålagde utgifter, Riksgäldskontorets förvaltningskostnader. Kostnader för 1862-1863 års riksdag. Utredning af allmänna bevillningens årliga belopp. De till bestridande af kostnaderna för 1862—1863 års riksdag, i egenskap af förskott, anordnade summor hafva uti sistlidet års hufvudbok blifvit redovisade uti en serskild och i Riksgälds-kontorets Revisions-kontor utan anmärkning granskad redogörelse; och hafva de sålunda redovisade utbetalningarnes sammanräknade belopp, R:dr 643,764: 62, blifvit uti sistlidet års räkenskaper afförde. Revisorerne, som granskat denna redogörelse med dertill hörande verifikationer, hafva dervid icke funnit något att erinra, hvarken i afseende på utbetalningarnes behörighet eller sättet för deras verificerande.
Under åberopande af det den Nådiga propositionen bilagda protokoll öfver Civil-iirenden af den 14 Oktober nästlidet år, har Kongl. Maj:t gifvit Rikets Ständer tillkänna, att en förändrad organisation af Bergslags-staterna i landsorterna, och således jemväl hvad styrelsen öfver Fahlu grufva och Bcrgslags-styrelsen för Sala silfververk anginge, blifvit samma dag af Kongl. Maj:t beslutad, hvilken reglering, i följd hvaraf, jemlikt Rikets Ständers framställda önskan, Bergs-fogde-tjensterne koinme att indragas, skulle träda i verkställighet vid 1855 års ingång. I sammanhang härmed voro nya, i nämnda protokoll intagna, allönings-statcr för Bergs-kollegium , och Bergslags-staterna af Kongl. Maj:t fastställda, uppgående till ett totalbelopp af 28,400 r:dr, hvadan, vid jemförelse med nu gällande stater, denna nya reglering lemnade ett öfverskott af 13 r:dr 43 sk. 4 r:st, utom det att ljuspcnninge-anslaget för Bergs-kollegium besparades. Den nya regleringen af kollegii stat koinme dock endast att successivt bringas till verkställighet, i den mån de tjenstemän afgingo, hvilkas befattningar voro ämnade att indragas; och då i öfrigt en eller annan genom verklig utnämning tillsatt Bergslags-tjensteman, hvars syssla komrae att indragas, ännu efter 1854 års utgång kunde finnas berättigad att framgent bibehålla sin ordinarie lön, hvilket likväl blott kunde ifrågakomma i afseende på 3:ne Bergsfogdar samt några få lägre Bcrgs-betjente, äskade Kongl. Majit, på det sådant icke skulle föranleda, till indragnings-statens särskilda betungande, Rikets Ständers bemyndigande, att från 1855 års ingång låta en dylik löne-ersättning, så länge rättigheten dertill, efter vanliga grunder, fortfore, till ett belopp af högst 800 r:dr årligen utbetalas af sjette
Men om det äfven skulle komma så långt, att en sådan anmälan komme från Const.Utsk., så, om också till och med R. och Ad. och PresteSt., likasom de öfriga två Stånden, ginge in derpå, äger dock Regenten att på en dylik anmälan göra det afseende han för godt finner. Det är tydligt, att under sådana förhållanden, som vi nu äga, då vi hafva en Regent, som är utrustad med förstånd och rättsinnighet, skulle han sannolikt göra afseende på en sådan anmälan, om den gjordes från alla fyra Stånden, i fall detta någon gång inträffade, men en grundlag skapas icke blott för den tid, hvari vi lefva, utan för alla tider. Det kunde komma en Regent, som icke gjorde afseende på hvad R. St:r sålunda önskat; det finnes i vår tid exempel på så beskaffade Regenter, och derföre måste vi betrakta förhållandena sådana de erbjuda sig för oss i juridiskt hänseende inför lagen, och då måste jag säga, att Regeringen hos oss äger så mycken makt och så liten motvigt af garantier i statsförfattn:n, att det för samhällets trygghet måste finnas något annat, utgående ifrån och boende hos sjelfva folket, som kan utgöra on motvigt mot denna makt, och detta är tryckfriheten. Det är rättigheten Den 13 December f. m. att kunna fritt få yttra sig, att kunna få taga del af alla offentliga handlingar och på detta sätt allmängöra hvad Regeringen företager sig. Men det är ock tydligt, mine Hrr, att en Regering, som äger en så stor makt, icke kan älska tryckfriheten, utan i sin ställning alltid skall finna sig besvärad deraf; om hon vill företaga en handling, som är egenmäktig och hon finner sig af alla andra band oförhindrad dertill, så måste hon ock finna sig serdeles generad och för sig obehagligt, att en liten tidning skall kunna så att säga lägga stenar i vägen för hennes framfart. Då är ju tydligt att om tryckfrihetens särskilda bestämmelser blefve borttagna från grundlagen och införda i en civil-lag, så är det första man kunde vänta att en maktlysten rådgifvare-personal skulle bjuda till att få förändringar i tryckfriheten genom införande af inskränkande bestämmelser i den civila lagen.
I anledning af hvad motionären anfört om de permitterade marin-soldaternas uppförande under permissionstiden, hvilket synes hafva gifvit närmaste anledningen till ifrågavarande motion, anser Utskottet sig böra erinra derom, att försigtighetsmått redan äro vidtagna för att öfver permitterade soldaters uppförande må sorgfälligt vakas och derom säker kännedom af befälet vinnas samt snar rättelse af förseelser, som kunna begås, blifva möjlig. Det är nemligen föreskrifvet uti Soldat-undervisningen den 22 Mars 1830, 30 och 31 §§, att, ”då en soldat erhåller permission utom regementets stånd, skall han vara försedd med regements-chefens pass och med prestbetyg.” Vid framkomsten till permissionsorten skall han låta påteckna passet af närmaste kronobetjent och prestbetyget af presterskapet i församlingen. Då han återvänder, skall han af samma personer begära påskrift, som utvisar hans uppförande. Förlorar han pass eller prestbevis, skall han af förenämnde personer i alla fall begära betyg öfver sitt uppförande och förpassning till regementet; — vid hemkomsten atlemnas pass och prestbetyg till kompani-befälet”; ”Permitterad soldat får ej begifva sig till annan ort, än dit han är permitterad. *’Om han under vägen till eller ifrån permissionsorten af sjukdom blir hindrad, skall Bih. till R. St. S Sami. 3 Haft. I 2 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, och om man läser den Propos., som här är i fråga, så är det ganska tydligt för den, som äfven har läst K. M:s Nåd. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof att de tillsammans utgöra ett oskiljaktigt helt; ehuru K. M., beträffande de anslag, som uti den nu under öfverläggning varande Propos:n innehållas, begärt att desamma först måtte företagas till pröfning med afseende på de politiska omständigheter, som nu äro för handen. Det är också detta StatsUtsk. har gjort, och derigenom har således ingen grundlagsvidrighet af StatsUtsk. blifvit begången. Alla de uti förevar:de Utlåt, uptagna anslag, med undantag af ett pä 12,000 b:ko förekomma nemi. redan i K. M:s Nåd. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof och detta anslag af 12,000 b:ko står i omedelbart sammanhang med den större skyndsamhet, hvarmed K. M. ansett de med dessa anslag afsedda arbeten böra bedrifvas. Det är just för denna nödvändiga skyndsamhets skull, som den K. Propos:n blifvit framställd och då den, enl. min och Utsk:s upfattning, har tillkommit på grundlagsenlig^ sätt, så tror jag att Hr Stjernsvärds anmärkn. är obefogad. Jag vill i R. o. Adis minne återkalla att den tolkning, som Hr Stjernsvärd här har gjort af K. M:s Nåd. Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof likväl ej hitintills haft så trånga gränsö!1, som den värde talaren har velat deråt gifva, ty vid 1848 års Riksdag remitterades till StatsUtsk. omedelbart en K. Propos. om ett anslag af 2,000,000 R:dr för ordnandet af Danska tvistefrågan. Detta var då en fråga som af samma anledn. Hr Stjernsvärd nu upgifvit hade bordt passera RiksStin, innan den kom till StatsUtsk. Den gjorde likvisst icke det och detta af det skäl att den rörde Statsverkets tillstånd och behof.
Den, som, i likhet med Stals-Utskottels yttrande, anser någon ersättning af Stats-medel icke böra meddelas för de 79,899 R:dr 3 sk. 8 r:st., sorn af de för Götheborgs Hamnbyggnad afsedde Riviersoch Tolags-medel blifvit använde tili dragvägars anläggning vid Götha Elf m. m., voterar Ja ; elen, del ej vill, voterar Nej; vinner Nej, komma berörde 79,8gg R:dr 3 sk. 8 r:st. att Götheborgs Hamn-Cassa af Stats-medel ersättas, med vilkor, att de användas till Hamnbyggnaden. Resultatet af denna omröstning har utvisat 71 Ja och 48 Nej. Enär således Ja vunnit, har den ifrågaställde ersättningen icke blifvit beviljad. n:te voteringen: (enl. 17 punkten.) Den, som bifaller Stals-Utskottets tillstyrkan: att lill hamnbyggnaden i Wadstena må beviljas en summa af 3o,ooo R:dr; att tili arbetet må få användas sten från valiarne till Wadstena Slott, samt att Slottsgården må få begagnas lill lastageplats, tornen upplåtas till Spanmåis-Magazin, emot viss årlig byra, hvars bestämmande till Kongl. Majlis Nådiga pröfning 16 Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, N\o 506, öfverlemnas, och Kronans mark omkring Slottet användas till upplag af varor, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, varder anslag för berörde ändamål icke beviljadt. Voteringen har utfallit med 47 Ja och 72 Nej; och då Nej således vunnit, är anslag för Wadstena hamnbyggnad icke beviljadt. 12:te voteringen: (enl. 18 punkten.) Den, som bifaller Stats-Utskotlet* tillstyrkan, att, till anläggning af en vågbrytare vid Svinebodan, anvisas ett anslag af 76,000 R:dr, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer något anslag för berörde arbete icke att beviljas. Voteringen har utvisat 42 Ja och 76