Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu likväl hvarken Utsk. eller Hr Aminoff förmått uppgifva något enda skäl till stöd för den föreslagna tullnedsättningen, hvilken jag för min del alldeles icke anser vara behöflig, och då hvar och en känner, att just till följd af en större konsumtion af kreatur, så väl allmogen som posessionater i allmänhet äro stadde i ifrigt bemödande att uppbringa sina ladugårdar, hvarigenom det icke lider något tvifvel att den inhemska kreatursafveln snart skall blifva fullt tillräcklig för landets behof, så inser jag ej hvarföre man nu skulle borttaga det skydd, som 1845 års Bevilln.Utsk. med R. St:s tillhjelp lyckades förskaffa åt landtmannen. Frih. Toll, Gustaf: Jag anhåller att blifva upplyst om tullbestämmelserna i 1845 års taxa, emedan jag icke riktigt har mig bekant hvad tullen är för hästar. Hr Gr. o. Landtm, upplyste i anleda, deraf, att nu gällande införseltull för hästar utgjorde 16 r:dr. Frih. Toll: I fråga om den nedsättning Utsk. här nu föreslagit, anser jag att man förfar rättast om man stadgar att de från norr, d. v. s. från Finland och Ryssland, kommande hästar böra beläggas med en lägre tull, emedan dessa häslracer kunna vara för landet lämpliga. Deremot anser jag att Sverige lidit en betydlig förlust genom uppblandning af dess arbetshäst-race med de s. k. racehäslarne ifrån Tyskland och Danmark, hvadan jag håller före att införseln af dessa sistnämnde hästracer snarare borde förhindras, äu uppmuntras, och att således en högre lull derå borde läggas. Hr Aminoff: Jag tror mig hafva ganska tydligt yttrat min åsigt, att vårt land är i behof af förädlande kreatursracer och att U(sk:s förslag till nedsättning åsyftade, att underlätta införseln deraf. Såsom bekant är, beviljade R. St. vid förra riksdagen anslag till inrättande af stamholländerier. Sjelfva beslutet utvisar att meningen var, det stamdjuren skulle utifrån förskaffas.
Kosacken sprang fram, så fort den andre lemnat platsen, talande en ström af ord, som ingen förstod, gestikulerande och skrattande. Han drog upp ur fickan en rödbrokig bomullsnäsduk med S:t Alexander Newski i gult på rödt fält, bredde ut den på berget och stälde sig derpå. Så spottade han i händerna, jemkade mössan, så den satt riktigt bra, och började sin dans. Alltid på samma fläck. Först försigtigt, sirligt, långsamt, nästan högtidligt. Sedan flyttade han fötterna fortare. Så allt mer snabbt. Han skrek till ibland, ett högt »huj», då han tog ett hopp, böjde sig så alltmer och blef slutligen så flink i benen, att ögat ej mer kunde följa dem. Det var egentligen på smidighet, knästyrka och böjlighet han lade an. Han tycktes sitta på marken, med än det ena, än det andra benet långt ifrån sig, pilsnabbt flyttade, och så upp igen och ned, ständigt om och om. Armarne i sidan. Han stod alltjemt på näsduken, då han slutat var den lika slät som i början. Konststycket var ypperligt utfördt. Alla herrskapen der uppe på balkongen klappade i händerna. Men folket rynkade på näsan. De hyste agg till ryssen, »fienden» som han kallades. Och de tunga, bränvinsdåsiga bruksarbetarne af landsens egna barn menade trumpet, att »man nog minsann förut visste af, att ryssarne voro flinka i benen. De skulle aldrig kommit i landet, om de inte med sina penningar köpt de svenska förrädare, som då styrde landet. Nej.» Och trumpna och missnöjda vände de ryggen till den grupp, der kosacken, omgifven af qvinnorna, skämtade, skrattade, sladdrade eller sjöng, accompagnerad af sitt dragspel. Han kurtiserade dem alla, kysste både unga och gamla, svängde om med både gummor och flickor, drog »fingerkrok» med pojkarne och lyfte barnen högt i vädret, för att låta dem se »kejsarens gyllne slott». Kajsa, som var barnsköterska hos kaptenens, gick tidigt hem. Sergej följde efter. Pratande och skämtande. Han smekte henne, tog hennes arm, kysste den varm och strök hennes händer.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att då Banken efter myntbeslämningslagen icke kan vägra alt hålla mig silfver tillhanda för mina bancosedlar, sä finner jag icke något skäl, hvarför Banken ej skulle gifva sina vexlar för samma pris eller 128 sk., det må vara på hvilken lid på året som helst, eller måste Banken förlora all credit; och dertill torde privatbanks-intresseua syfta. Hr Nordenanckar: Så vidt jag uppfattat Hr von Hartmansdorffs förslag, skilde det sig från; Utsk:s endast deruti att i st. f. bestämda månader föreslog Hr von Hartmansdorff att vexlar skulle fä säljas till bättre pris under det att ångbåtsfarlen vore öppen, och för min del biträder jag gerna denna lilla ändring. — Samma talare har äfven yrkat, att vexlar skulle försäljas till det af Utsk. bestämda pris, dragna på 90 dagar i st. f. på 67. Jag skulle icke eller hafva någonting emot denna förändring såvida jag vore öfvertygad, att priset vore så lagom träffadt, alt icke silfver skulle företrädesvis exporteras. Utsk. har i sin prisbestämmelse sökt att utfinna en siffra, jemnt så låg, att silfver icke skulle exporteras, men Banken ändå få det mesta möjliga för sina vexlar. Skulle genom Hr von Hartraansdorffs förslag samma ändamål vinnas, nemi. att det kunde blifva köpmannens intresse att hellre köpa vexlar på 90 dagar än uttaga silfver, så biträder jag gerna denna förändring, och dä Hr von Hartmansdorff, såsom sjelf Bancofullra., måste känna under hvilka cursförhållanden silfverexport äger rum, så vill jag på denna auetoritet bifalla hans förslag. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Ehuru jag i allmänhet bekänner mig vara föga nöjd med denna lag, emedan den allt för mycket hinder händerna pä Bancofullra., sä erkänner jag likväl, att så länge Bancostyrelsen är så sammansatt, som den för närvarande är, later det väl knappast göra sig, att afstå från detta ändamålsvidriga reglementerande. Likväl kan jag icke inse utsigten med hela denna åtgärd, såvida icke Banken äfven skulle 150
Uppä gjord proposition af Herr ULron och Landtmarstalken blef det af Grefwe körner» L2 " L»r1 Den LZ MaH. Larl gabriel. tillagde förbehäll af Ridderffapek och Adeln bifallit. Anmältes och infördes en Deputation ifrån Let Wällofl. Borgare-Ständet, anförd af Riksdagsmannen ifrän Wisby, Borgmästaren och Riddaren af Kongl. Wasa-OrNen (Urevesmubl, som tilkännagaf, at Borgare-Ständet bifallit Hans Kongl. Högbets RiksföreständarenS yttrade Åstundan, om förordnande af et Stats-Utffott, jhwartil Borgare-Ständet bestulit wäija ek antal, swarande mot hälften af Ledamöterne för Ridderstapet och Adeln. DexutLtionen afträdde. Sedan den af Hans Lxceiisnce Herr Grefwe ^Vachtmeister, Claes, wäckta fräga VM garantis för de redan gjorda försträckningar til Kronan äter blifwit, med begifvande af Herr <-rixenvvalc!t, ^acod Lric, som begärt densamma pä bordet, uptagen, och tydligen bestämdt, pt dermed ej j?ulle förstas annat än contant» försträckmngar, och icke förffott i waror, blef, iUppä gjord proposition af Herr Laron och Landtmarssalken det af Hans Lxcellence Herr Grefwe VVschtmeister föreslagne tillägg bifallit. Derefter upropades och afgeck under ansökande af Friherre Rosenhane, LcherinZ, en De. xutation för at underrätta de andre respectivs G Länden om de i dag, i anledning och följd af Fri - Den 13 Maj. L7I Friherre Lilkvei8cböl<ls Oictamsn fattade be» slut.
StatsUtskotfet har haft anledning att undersöka detta ämne, genom den Mo ion, som i PresteStånlet blifvit väckt och till Utskottet remitterad; en Motion, som, om den än skulle bevittna den värda Ledamots nit, som hen. ne gjort, likväl lika mycket bevittnar, huru ringa kännedom han halt af saken* Hvad som egenteligen förmår mjg att nu vid detta Betänkande göra anmärkning, är den fotm, hvari den t 11 Ständer är framställd, den nemi. att det föreslås, att Riksén^ Ständer skulle besluta, att om, vid anställande undersökning, någon brist skulle finnas i vederhöiligt antal exemplar af Bihanget till sistl. Riksdag, den , som deraf besörjt tryckningen , skulle åligga att deras värde återbära. Riksens Ständer kunna ej Den 19 Martil. 237 utöfva en särlan Domäremagt. Den allmänna Lagen har sörjt för de åtgärder’, sorn i dylika fäll kunna vidtagas, och i den del redogörelsen här drabbar mig, har jag intet skäl att undandraga mig elier frukta för dess föreskrifter. Statsutskottet har likväl, i en meddelad uppgift pa räkenskaper och befintlige exemplar af Bihanget, framställt det resultat, att någon brist skulle finnas. Då denna allmän gjorda åtgärd kunde föranleda till en allmän mening, att så verke,ligen förhölie sig, tror jag mig äfven berättigad, att lika allmänt anmäla hvad jag Vid denna uppgift har att anmärka. Den stödjer sig på en inventering, gjord ett helt år efter sedan exemplaren aflemnades, af en Bokbindare, utan någon controli hvarken af redovisande eller redofordrande. För öfrigt saknas i uppgiften afdrag för de exemplar , sorn till HolCancellcren och publique Verk alltid aflemnas, och hvad som är betydligare, för de exemplar, som ännu äro oredovisade och finnas i Boklådorna. I allmänhet räkna alla för-? läggare på en vanlig upplaga 30 å 40 exem-f plars defecter. Mig förefaller det undransvärdt , att icke ens detta ringa antal defecter här uppstår. Att så få exemplar nu kunna erhållas completla, härrörer deraf, att af första
Till förnyad behandling företogos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens på bordet liv ilande utlåtanden: Prot-Utdrag, dm 16 Aj ril iS45- 827 N;o 98, angående väckt fråga om utsträckt porto-frihet för Contracls-prostarnes och pastorernes skrifvelser i embetsväg; N:o 99, angående väckt fråga om indragning af Kongl hof-jagtvarfvet, försäljning af dess inventarier och localens utarrenderande för statens räkning; N:o 100, angående föreslagen åtgärd till lindring i tiondeoch räntegifvares skyldigheter; N:o 101, i anledning af väckt fråga örn förändringar i Kongl. In quarlerings-Ordningen för städerna utom Stockholm af den 22 Februari 1841: ofvannämnde fyra utlåtanden biföllos; N:o 102, i anledning af väckt fråga, att från saltsjön inkommande och inrikes orter emellan gående fartyg må i visst fall befrias från erläggande af bakafgifter 1 Ståndet lät vid Utskottets yttrande bero; N:o 103, angående föreslagen åtgärd till beredande af en allmän reglering af landlstats-ljenstemännens löner: bifölls; N:o 104, i anledning af återremiss å Utskottets betänkande, N:o 40, angående väckta förslag till ändring i Kongl. Stadgan om folkundervisningen i Riket den 18 Juni 1842: godkändes; N:o 105, angående väckt fråga om förbättrade lönevilkor för C011- Iracls-prostarne i Bohus Län: bifölls. S D. I ett sammanhang föredrogos och återremitterades Stats-Utskottets på bordet hvilande utlåtanden, N:o 116, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer, angående afskalfande af slafveriet på S:t Barthelemy, och N:o 258, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående nämnde colonis återställande under Sveriges allmänna drätsel och förvaltning. Från Höglofl.
Herr von HartmansdorffHär hafva tvenne discurser på en gång blifvit förda: den ena, om Allmänna Beredningens upphörande , såsom Constitutions-Utskottet föreslagit; den andra om uteslutande mot Constitutions-Utskottets förslag, af Stats-Råds-beredniogens omtalande i Grundlagen. Hvad den förra frågan angår , så hafva de Ledamöter, som talat mot min mening, icke upptagit de vigtigaste af mine skäl, uran användt all sin kraft pä de svagare. De förra har fderr jMannerstam nyss gjort gällande, hvarföre jag ej bör trötta Rjdderskapet och Adeln med deras upprepande. Men hvad StatsRåds-beredningen vidkommer, får jag tillägga , att då Grundlagen undantagit Stats-Rådets Protocoll från de Handlingar, hvilka fritt få tryckas, så måtte meningen vara, att hindra, det saker, sorn för det allmännas bästa böta hem - jDen 3 December e. m. 207 liga hållas, ej må komma till allmän kännedom. Skulle man nu fä trycka Stats-Råds-beredningens Frotocoll, så vore denna Författning illuderad , emedan man derigenom linge tillfälle att kungöra halfva Stats-Rådets tankar, eljer så många Ledamöters, som i Beredningen deltagit. Då fattades blott de öfrigas tillstyrkanden och Kounugens beslut. Om det vore grundadt på skäl, som i Beredningen icke förekommit, och följakteligen ej heller blifvit genom trycket allmängjorda : så skulle en besynnerlig motsägelse uppkomma emellan sakens framställning i Beredningen och hennes utgång hos Kongl. Maj:t. Detta är en vigtig omständighet, i händelse någon skulle vilja genom framläggande af Beredningens utlåtande fråga allmänna omdömet öfver någon sak , innan den blifvit Konungen föredragen, och således söka genom en möjligtvis ensidig framställning verka på Konungens beslut, till åsidosättande af de bättre skäl, han, vid målets slutliga utredning, kunde finna, att vidtaga någon annan, ehuru mot det missledda vailmänna omdömet stridande, åtgärd. Sådane händelser bör man söka förekomma.
Jag tror äfven med dessa talare, att uti sådana frågor, som den förevar., bör man ej hafva afseende på några enskilda personers eller corporationers fördelar, utan endast på det allmännas väl. (norn mitt bröst talar lifligt och starkt den vackra tanke, som It. o. Ad. gjort till sitt valspråk: ’’Salus publica suprema lex estö.” Det är fosterlandets väl man skall hafva till ögonmärke. Om således några enskilde medborgares fördel kunde be främjas, ifall den fria införseln blefve tillåten, så måste likväl denna fördel stå tillbaka för folkets väl; ty det är det allmännas väl, som representanten hufvudsakligast bör afse. Jag har i afseende på införseln af bomullsväfnader tagit mig friheten att fästa R. o. Adis uppmärksamhet på det förhållande, som existerar i Westergöthland. Uti Marks, större delen af Kinds, Wedens och Bollebygds härader utgör tillverkningen af bomullsväfnader icke allenast en Binäring, utan äfven hufvudnäringen. Vi veta att befolkningen i dessa trakter betydligen stigit under de sednare åren. Enda orsaken dertill är denna bfliga industri, som nu derstästädes äger rum, men som man nu vill förqväfva. Man ser der ofta på kala klippor otaliga stugor, utanför hvilka det knappt finnes ett potatesland, men innanför äro 10 å 12 personer, hvilka föda sig väl genom väfstolar, som stän digt äro i gång. Om man nu gåfve tillåtelse att fritt införa sådana varor, som der tillverkas, nemi. gröfre bomullslärft eller callicot, blefve en folkmängd mellan 25 å 3o,ooo menniskor utan förtjenst, och, då orten icke kan lemna dem tillfälle till annan sysselsättning, äfven utan bröd; hvadan jag anser, att deraf ej allenast stora olyckor skulle förorsakas för denna del af landet, utan äfven vådliga följder för samhällets lugn uppkomma.
Som affärerna nu stodo, vid den exalterade sinnesstämning, som nu beherrskade Fredrik, var det väl möjligt, isynnerhet då Lina sedan någon tid varit vacklande till helsan. Dock, sådana halftbarnsliga extravaganser skäms en man att omtala, och ingen kan derföre bestämdt hafva reda på affären. Men det kan också vara likgiltigt, om det var han eller någon annan; effekten blir likväl densamma. Fredrik dröjde långt inpå qvällen från hemmet. Men hon, hans vackra fru, tröttnade icke att vänta honom, ömsom uppgörande planer för hans omvändelse, ömsom marterad af skiftande föreställningar om vidden af hans otrohet. Knappt hade han inkommit i sin kammare, förrän hon skyndade dit med ljuset i handen. Blek, förgråten, de rika lockarne oredigt spridda öfver kinder och hals, stadnade hon ett ögonblick vid den öppna dörren och rigtade på honom anklagande blickar. Sedan vacklade hon fram till bordet, ställde ljuset ifrån sig och nedsjönk utmattad på en stol. Han såg, att åter en storm förestod, men frågade lugn och allvarsam: «Hvad gör du så länge uppe?» Hvad jag gör uppe! Och detta kan du fråga! Hvarföre en bedragen, försmådd, föraktad hustru icke hvilar lugn, under det hennes man glömmer sin pligt, sin egen och sin familjs heder Men hon fick ej fullfölja; ty mannen sade strängt: «Det är nog. Mera i morgon.» gick till henne, fattade något omildt hennes arm, förde henne till dörren, sköt henne sakta ut och tillade med upprörd stämma: «Bed Gud om glömska och hvila!» Dörren slöts till och rigeln slamrade. I hans sätt låg något så allvarligt och hotande, något, som hon aldrig förut sett hos honom, och som gjorde henne ängslig. Fredrik, Fredrik! bad hon derute i mörkret och lutade den brännande pannan mot dörren. «Jag vill hafva fred!» – svarade han med en röst, som väl hördes genom alla husets våningar. «Jag har den dock icke,» tillade han sakta. Förskräckt smög hon sig till sitt rum och gret sig till en orolig slummer, bredvid det lugnt sofvande barnet.
Landtm, framställde, att Frih. Raabs förslag då blefve sålydande: ”att der skog, äfven på enskildt område, afverkas, utan alt marken till åker eller äng användes, skogsplantering tili återväxt vid ansvar påbjudes.” Frih. Raab: Mellanmeningen ”så vida utan serdeles upoffring kan ske” anser jag böra stå qvar. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Frih. Raabs förslag således blefve oförändradt, med undantag deraf, att orden ”å större areal” uteslötos, samt att Hr von Hartmansdorffs förslag dermed vore likalydande, 390 Den 11 November e. m. utom att han yrlut uteslutande af orden ”såvida den utan särdeles npoffring kan ske.” Hr von Hartmansdorff: Jag afstår från min skiljaktiga mening, på det att vi icke mä allt för länge tvista om denna fråga. De härefter först till bifall å Utskms förslag och sedan till antagande af Frih. Raabs förslag framställda proposme besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskms förslag, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande'. 4:de punkten, ang:de ifrägastäldt förbud emot nyligen inköpt skogsmarks begagnande annorlunda än till husbehof. Frih. Alströmer: Enligt min tanke skulle närmaste följden af detta stadgande blifva, alt säljaren afverkade skogen i st. f. köparen. Detta har värjt den egentliga anledningen hvarföre jag icke bilrädt Utskms förslag. Det synes mig nemi. vara tydligt och klart, att om skogen ej får disponeras förr än några år efter egendomsköpet, så skall egendomens värde derigenom förminskas. Den som säljer en egendom, vill naturligtvis hafva mycket betaldt derför, och då han icke kan få det på annat sätt, säljer lian först skogen och derefter jorden.
Q) Daniel Danielsson har jemväl erinrat om obilligheten i den ringa aflöning adjunkterne nu åtnjuta, hvilken felaktighet motionären ansett medföra bland andra olägenheter äfven den, att adjunkten, skuldsatt och med otillräcklig lön, måste för sin utkomst och bergning, som till det mesta vore beroende på det offrande lian kunde skaffa sig, icke blott lägga an på den mindre upplysta allmogens gifmildhet, utan äfven, för att vinna sina åhörares uppmärksamhet och inverka på de svagare, begagna sig af en öfverdrift i ordets förkunnande, som lätt alstrade villfarelser och grubblerier hos de uti religionens höga sanningar mindre kunnige, deraf uppstode svärmeri och falska åsigler. Motionären föreslog derföre att adjunktslönerne borde bestämmas till 200 R:dr Banko, jemte fritt vivre och skjuts i embetsresor, samt att alla extra uppbörder i eller utom kyrka förbjödos, på det ett mera ädelt förhållande måtte mellan prest och församling uppkomma. Uti denna motion har J. Holm från Jönköpings län instämt. It) Herr Friherre Alströmer har framställt den fråga, huruvida vårt presterskap uppfyller de fordringar, som man, enligt Guds Ord, måste hafva på detsamma, samt, sedan motionären antydt att så ej vore förhållandet, ytterligare frågat, hvaruti felet ligger och hvaruti botemedlet består.
Att den adla doktorinnan Katharina hvart ar och hvar dag räddade huset från ruin genom sin utomordentliga driftighet, sina arrenden och finansiela, mångförslagna utvägar; att hon var lik fraintidsqvinnan i Salomos ordsprak, som besåg åkern, sjalfstandigt uttänkte köpet och afven sja1.f genomförde det; att hon utan tvekan öfvertog på sig ensam sin inom idéverlden kampande och obegransadt gästfrie makes glömda omsorger för wdei verldsligav, efter som hon dugde till det bättre an han, - all denna realism gifver blott hennes historia en ny strilglans. Men den gör henne icke mycket lik qvinnoidealet i Schillers namda follilifsbild. Och 722t kan man förtröstansfullt saga om henne: hon skjender ej Trxthed .. Men dia, nar hon lefde i detta strafsamma, tilltagsna, orofylda ehuru visserligen sköna lif, då kände hon sig allt emellanat dödstrött. Hade hon ' hört till de passiva, dådlösa, val konserverade: refbensnaturerna) ?. så hade doktorinnan möjligen undgatt tröttheten af stötarne ute på verldens salutorg. Men. då hade » Fader Luther » måst bli tiggarmunk; och det skulle ej varit gynsamt för protestantismen. Eller hvad tror pastorn? Senaste årtiondes dikter har förfm i grund missförståttu). Det ' visar hans bannlysningsbulla öfver Ibsens, Et Dukkehjem,. Sarskildt ar det Noras svar på Helmers förklaring, att hon ar först och främst hustru och mor: » Det tror jag icke längre på. Jag tror att jag först och främst ar människa », som utgör grunden till pastor Fzerdens förkastelsedomar. Han motiverar dessa mer okonstladt an jag hört något af de många öfriga anfallen på » Et Dukkehjem » motiveras:. a Savnhaldets sedlzga auktoritet o ch sedlzga Zmtitzltionen äro detsamma som » Gztd~, förklarar han uttryckligen midt p5 sid. 33, och utgöra %det enda som har någon sannolikhet i sig att kunna hålla samman niakar,.
Den 11 Juli e. m. 65 Gr. Sparre: Det är temligen ydligt, att denna g gäller såväl tvångssorn frivillig konkurs. Lika tydligt är äfven, att konkurs skall anses börjad den dag, då ansökning derom ingifven är, såvida konkurs på ansökningen följer. Hr Dalman: Efter Gr. Sparres uttydning af §:n och dess tillämpning jemväl på tvångskonkurs, skulle följa, att om någon yrkade konkurs på en person oell konkursen ansågs begynt den dag ansökningen derom ingafs, alla de afhandlingar, som på god tro blifvit ingångne under tiden mellan det att ansökningen ingafs och beslut om konkurs meddeltes, skulle vara ogiltiga. Det synes dock temligen hård t, att om, innan det för någondera af kontrahenterna är kändt att konkurs å en af dem är sökt, en dem emellan på god tro slutad afhandling skulle vara ogiltig. Gr. Sparre: Jag ber blott att i korthet få upplysa derom, att i lagen icke finnes något sådant stadgande, som det af Hr Dalman omnämnda. Är en afhandling på god tro ingången, så står den fast. Hr Dalman: Till svar på Gr. Sparres sednaste yttrande, får jag uplysa att i lagen är stadgadt, att de afhandlingar, som göras efter det konkurs inträdt, icke anses vara gjorde på god tro eller icke äro giltiga, så vidt de nemi. inverka på konkursmassans eller öfrige borgenärers rätt. Efter härmed slutad öfverläggning och uptagande af yrkanderne å dels bifall till dels återremiss af ifrågav:de §, framställdes propus, å bifall till densamma samt besvarades med flere ja jemte några nej; och förklarades ja haft öfvervigten. § 13. Hr Dalman: I denna g synes mig icke vara tillräckligt skiljdt mellan de olika stadier, i hvilka utsökningsmål sig befinna; om t. ex. målen redan äro afdömda af exsecutor och fullföljda i andra eller tredje instansen. I sådant fall kan väl icke konkursdomen tillintetgöra verkan af det beslut, högre rätt -må komma att i målet fatta. Gr. Sparre: