Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Montgommerie, Gujiaf, anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o i.) Herr Blomjiedt, Hans, uppläste följande: (Se Bilagan Nto 2.) Herr Rosenblad, Bernhard: Jag öfveren Btämmer nied Utskotten i den tanka , afl en allmän dykeri-inrättning är nödig; jag öfverensstämmer också deri med Utskotten, att 60 §. RegeringsForinen icke är hit lämpelig, då frågan hvarken rör Ordinarie Statseller Bevillningsmedel, utan ett industrielt företag* att minska de af Skeppsbrott och dylika . olyckor härflytande olägenheter, men jag kan ej med Utskotten instämma i deras tillstyrkan, att denna nyttiga inrättning efter upphörandet af närvarande BolagsOctroj ånyo må ofverlemnas åt enskildte. Tvärtom tror jag, att den bör af Staten öfvertagas , och Utbeder mig att nu få framställa de skäl, som grunda denna min öfvertygelse. Det är visserligen en af håde theori och erfarenhet vitsordad sanning, att näringsföretag med mindre kostnader och större vinst, samt således med vida större förmån, kunna tinder vanliga omjländigheter drifvas af enskilte, än af det allmänna, men då orsaken hanni jgS Dtn SI Oetober g. m. igenfinnes så väl i den af enskildta intresse!, för de enskildta speculationer, man sjelf ombesörjer, underhållna omtankan, som i den enskilta Entreprenörens Förmåga och rätt, att efter omständigheterne välja målet för och vidden af sin verksamhet; så försvinnar detta företräde, under sådane förhållanden, der vilkoren äro alldeles lika, om företaget drifves för enskildt eller allmän räkning. Således har man, sedan orsakerne förderas uppkomst upphört , sett alla såkallade HandelsCompagnier gå under, så snart de ej af Monopolier varit understödde. Detta af mig nämnde förhållande äger rum med Dykerilnrättningen.
Riksgälds-kontorets fordringar för de låneunderstöd till strömrensningar, vattena/tappningar och odlings/'öretag, som utaf dertill vid 1840 och 1841 års riksdag anslagna medel blifvit beviljade och utbetalda, höra — så vida icke Kongl. Maj:t, i afseende på dessa lån, tillämpat och till efterrättelse fastställt de för enahanda understöd vid 1844 och 1845 års riksdag stadgade betalningsvilkor — liqvideras på det sätt, att, efter Fem års förlopp sedan medlen blifvit af Riksgälds-kontoret utbetalda, erläggas årligen till detta verk Fem procent å det ursprungliga lånekapitalet, hvaraf först beräknas Tre procent årlig ränta för det vid hvarje liqvid återstående kapital-beloppet, samt det öfriga utgör afbetalning, intilldess hela kapitalet med ränta sålunda blifvit till fullo betaldt. För liqviderande af ej mindre de, enligt Rikets vid 1844 och 1845 års riksdag församlade Ständers beslut, till sagde föremål beviljade och från Riksgälds-kontoret utbekomna lån, än äfven dylika, töre samma riksdag, anvisade låneunderstöd, vid hvilkas återbetalning de vid nyssnämnde riksdag meddelade föreskrifter skola tjena till efterrättelse, böra, efter Fem års förlopp från slutet af det år, hvarunder medlen blifvit af Riksgälds-kontoret utanordnade, eller, då lånet successift utgått, Fem år från slutet af det år, derunder första hälften af lånet lyftats, årligen, intilldess detsamma är till fullo återbctaldt, erläggas Åtta procent å hola den beviljade lånesumman, hvarigenom Två procent ränta godtgöres för lånets vid hvarje liqvid återstående belopp, samt detta minskas med öfverskottet såsom kapitalafbetalning; skolande, derest inbetalningen icke å bestämd tid verkställes, dessutom å det till liqvid förfallna beloppet erläggas Fem procent årlig ränta, intilldess betalning sker; hvilken ränta dock ej kommer att beräknas och påföras för sådana lån, som, på stadgadt sätt, böra i sammanhang med allmänna utskylderna återbetalas.
VIII. U. 37S. A. 462. X. E. 231. Iliindsmide, 0111 befrielse från bevillning i och för ulöfvande och försäljning af. Se Bevillning. Harmens, Henrik Ollo af, yltianden. Hartmansdorff, f. d. Slulssecreleraren A. von, om uppfö - ( >36 ) rande u indragningsstat af löneersältning åt. Se Löneersultningar. Hedenberg, Carl August von, yttrande. XXII. 57g. Hederstjerna, Erland, yttranden. Heijne, Georg von, yttranden. Heilborn, om pension för. III. 102. IV. R. 53. Se vidare Hufvudtillarne, Indragningsslaten. Heland, Isaac Fredrik von, yttranden. Hel fr i li e Isbref, om afskalFande af, och förändring af Kongl. Förordningen den 22 April 1829, angående passhandlingar för fartyg, hvilka segla till utrikes ort. XI. B. 18g. XII. 144. Helge å, om medel alt göra den flottbar för timmer. III. 284. HelgonskyIdskorn i Skåne, angående dess användande till folkskolorna. XVII. B. 3go. XVIII. A. 138. Hellberg, Kronofogden A , angående eftergift för. Se Eftergift. Helsingius, G. M., aflidne Bankoseci eleraren, om preglandet af en medalj öfver honom. IX. B. 387. X. A. 82. Helsingland, om upphörande af den rotering, hvarmed uppodlade hemman derstädes blifvit belagda. Se Rotering. Hemförare-båtgillet i Götheborg, om upphörande af. VII. B. i37. VIII. Hemliga utgifter, om anslag till. Se Anslag. Hemligt Utskott, om val af. XI. g4, 189. E. 288. XXI. E. 65. — om aflöning för dess betjening. Se Aflöning.
Riksdag beviljade Lån-biträden till Canal och andra Byggnader, och hvartill erforderlige medel skolat genom upplåning anskaffas, redan utgått och blifvit bestridde; samt någon så beskaffad upplåning för desse ändamål icke vidare kan komma i fråga, så får Utskottet, som, vid detta förhållande, anser den serskilde bokföringen häröfver böra med år 1829 upphöra, vördsamt tillstyrka: a) att RiksgäldsContoirets enskilda Fordran för insättningar uti 3 procents-lånet, hvilken vid 1828 urs slut, besteg sig i Capital till R:dr 1,646,000, men hvilket, efter erhållen upplysning, blifvit, under loppet af år 182g, förminskadt till R:dr 1,466,000, må, tillika med all beräknad ränta, uti Riksgälds - 356 Stats-U tskotte t s Contoirets vanliga Hufvudbok, som för år 1829 vai* der upprättad, afskrifvas. b) Att likaledes uti serskilda Hufvudboken för år 1829 må afskrifvas på Skulderne d. 3t December samma år, RiksgäldsGontoirets nyss berörde fordran; och c) Att den uti serskilda Hufvudboken upptagne öfriga skulden, jemte tillgångarne, sådane, som de samma befinnas den 3i December 1829, må inbalanceras uti R:g:sContoirets vanliga Hufvudbok, som för år i83o skall upprättas; då, i följd häraf, dea serskilda bokföringen öfver låne-biträdena och anslagen till Canaloch andra byggnader samt upplåningen mot 3-procents ränta, kommer att med år 1829 alldeles upphöra.
Första Classen B:co R:dr 100: Andra d:o . „ 66: 32. — Tredje d:o „ 50: Fjerde d:o „ 33: 16. — Femte d.-o „ 16: 32. — Sjette d:o „ 10: Skeppsbyggerier, som icke ega 200 R:drs inkomst, äro frie från Bevillning. Förslag till Bevillnings-Sladga. 19 Stensamt Lerkärils-Fabriker, i Tre Glassér: Första Glassen B:co R.dr 10: — Andra d:o „ 5: Tredje d.o 3: — Dä något Verk, Inrättning eller rörelse, för hvilka per-mille-afgift icke är stadgad, befinnes afkasta större jnkomst, än sorn' motsvarar här ofvan stadgade högsta Classer, bör afgiften för hela inkomsten bestämmas till Fem för hundradet. §. 26. l:o. För rättigheten till skogsfång på Kronans, emot recognition, till Bruk, Hyttor eller Grufvor upplåtna, allmänningar erlägges för hvarje stafrum eller motsvarande 18 tunnor Kol B:co — 6. — 2:o. Afgiften beräknas efter det belopp ved eller kol, för hvilket recognitionsafgiften, enligt Privilegier eller Taxerings-resolutioner, utgår, antingen skogsfånget årligen begagnas eller icke. 3:o. För kolningsfriheten på Häradseller Socken-allmänningar, när till Häradet eller Socknen icke erlägges en betalning, svarande emot den, som för Recognilionsskogars eller Krono-allmänningars begagnande, efter Rikets Ständers Författning år 1752, jemte Bevillningen, utgöres, skall afgiften så böjas, att beloppet blifver enahanda med hvad för nyttjande-rätt af Krono-skogarne erlägges. §. 27. l:o. För följande på landet boende personer skall afgiften, så vida den till fem procent af inkomsten beräknade Bevillningen icke uppgår till högre belopp, bestämmas sålunda: AHistT °Ch Sak,SrttTe]s lika med dem i städerne, § 10.
De uti nästföregående punkt omförmälde skuldebref komma att förblifva under Comiterades vård och redovisning, intilldess ett beviljadt lån till fulla beloppet är utgifvet, men i den mon detta eger rum, och byggnader blifvit brandförsäkrade, inskickas skuldebrefven till RiksgäldsContoret, uti hvars Räkenskaper hvarje låntagare då får sitt serskilda Conto. 7:0 Skulle, af förekomne skäl och anledningar, Comiterade vid något tillfälle finna sig föranlåtne att inskränka den först beviljade lånsumman, och det intecknade skuldebrefvet, i följd häraf, komma att innehålla ett större, än det verkliga lånbeloppet, skall skillnaden afskrifvas på skuldebrefvet, innan detsamma till Riksgälds-Contoret inskickas. 8:0 Senast efter fem års förlopp, räknadt från den 1 Julii i835, skall den byggnad, till hvars uppförande lån erhållits, vara uti så fullbordadt skick, att försäkring derå uti Städernes allmänna Brandstods-Bolag, enligt de för denna Inrättning gällande Författningar, må kunna vinnas, vid äfventyr, att lånet i annat fall varder genast efter nämnde tids utgång infordradt. gro Så fort försäkring å en byggnad kan erhållas, bör den, genom låntagarens försorg och på dess bekostnad, anskaffas för minst tre år samt till Comiterade aflemnas Brandförsäkrings-brefvet, jemte ett af Brandstods-Bolagets Direction utfärdadt bevis derom, att låntagaren afsagt sig rättigheten att Brandstods-Bolaget frånträda, så länge någon del al lånet Bih. till R. St. Prot. l834 och i835. 4 Sami. 1 AJd. 4 Band. 3 is:te HäjteU Bit tät Stats-UtsRottets Memorial N.o 479- är obetald? hvilka handlingar derefter, jemte låntagarens skuldebref å fån1- sunaman, till Riksgälds-Contoret insändas. 10:0
Men när qvällen kom, att hon lade sig att sofva, hoppade hunden upp vid hennes sida, och kunde hon väl förstå, att det nu icke längre var en hund utan en menniska. Likväl sade hon ingenting, ty hon kom ihåg sitt löfte, och ville icke göra sin man emot. Det led så en tid bortåt. Prinsessan bodde i det fagra slottet, och allt hvad hon någonsin kunde önska sig, det fick hon. Men hvar dag lopp hunden bort ifrån henne, och syntes icke igen förr än det blifvit serla, och sol runnit ned. Då kom han åter hem, och var alltid så innerligt huld och god, så det vore väl om andra männer vore hälften så goda. Prinsessan fick nu en stor kärlek till honom, och glömde alldeles bort att han icke var annat än en halter hund; såsom talet går, att »kärt Öga icke ser någon brist». Likväl gjordes henne tiden lång i ensamheten, och det lekte ofta för hennes hug, att hon ville helsa på sina systrar, och veta huru de hade det. Härom rådgjorde hon med sin man, och begärde hans samtycke att få fara. Ja, hunden hade icke så snart erfarit hennes önskan, som han straxt gaf sitt bifall, och följde sjelf med ett långt stycke, för att visa väg öfver skogen. När konunga-döttrarne nu åter råkades, skall man tro det blef en stor glädje och många spörsmål om både nytt och gammalt. Talet föll så äfven på deras giftermål. Då sade den äldsta: »litet visste jag, när jag önskade mig en man med gull-hår och gull-skägg; ty han är som det värsta troll, så jag har inte haft en glad dag sedan vi kommo samman.» Den andra fortfor: »ja, inte bättre har det gått för mig; ty fastän jag har en man med silfver-hår och silfver-skägg, är han dock så hjertans elak, att han inte unnar mig en glad stund.» Systrarne vände sig nu till den yngsta prinsessan, och begynte fråga huru hon hade det. ’Jo,’ gaf hon till svar, ’jag kan visst icke klaga; ty änskönt jag icke fick annat än en halter hund, är han så innerligt god emot mig, att bättre man aldrig kan finnas.’
Hon hade lust att stiga upp, men blef liggande för att icke låta tjänarne märka, att någonting förefallit. Klockan åtta kom pigan för att tända brasan i kakelugnen. Maria låtsade som om hon sof. Tant Sofie brukade sällan visa sig i ungherrskapets våning före frukosttimmen; hon hade alltid fullt upp att bestyra dessförinnan. Men i dag gjorde hon sig ett ärende ditupp redan vid niotiden. Hon sysslade en stund i matsalen, gick sedan genom kabinettet och knackade på dörren till sängkammaren: »Sjusofverska!» »Ja, kom in tant.» Tant Sofie trädde in, klädd i hvit mössa och med en knippa af blanka nycklar skramlande vid bältet. Hon mönstrade Marias ansikte, och hennes ögon hade ett försiktigt, forskande uttryck. »Har du sofvit godt i natt?» frågade hon. »Åja.» »Hörde du när Casimir kom hem?» Maria tvekade; men då tant Sofie upprepade frågan, svarade hon: »Nej.» Hon trodde nästan själf, att hon talade sanning; hon hade redan börjat intala sig själf, att hela det nattliga uppträdet endast varit en dröm. »Jo, han kom hem i natt,» sade tant Sofie. »Det brukar han ju alltid, men när han inte vill väcka mig, lägger han sig därnere.» Tant Sofie såg besynnerlig ut i ögonen. »Ja, visst, jag vet nog det.» »Det har händt rätt ofta han är ju alltid så finkänslig och god.» Casimir visade sig icke till frukost. Framåt förmiddagen steg han upp och tog sig en dusch. Det var en gammal vana sedan smekmånadstiden, och han höll i därmed. Han hade ännu samma behof som då af kroppslig renhet, hvar gång han skulle närma sig den kvinna, han älskade. När han kom upp för att hälsa på henne, var hans ansikte blekt med ett lidande uttryck, och Maria greps af den häftigaste medkänsla. »Hur är det med min pudel?» sade hon i det hon gick emot honom. »Åjo. Inte värst bra.» Hon höjde sig upp på tå och tog hans hufvud emellan sina händer, allt medan hon oroligt och ömt granskade det däfna uttrycket i hans bruna ögon, hvilka dock snart slöto sig instinktlikt.
Då nu Riksg.cont. icke för närvarande har något lius, så skulle, i fall öfverflyttningen skedde under tiden, vederbörande nödgas låna hus hos Banken. Skillnaden blefve då endast, att förrättningarne sköttes af andra Fullmäktige, ty tjenstemännen måste väl blifva desamma, om ej göromålen skulle falla i ovana händer, och Banken onödigtvis betungas med en onödig pensionsstat. Härtill kommer en annan omständighet, hvaråt någon uppmärksamhet torde böra egnas. Om Bankens lånerörelse till större eller mindre del öfverflyttas till Riksg.cont., hvilket IJtsk. skulle under riksdagarne behandla de vidsträckta revisioner och andra ärenden, som dit höra? BancoUtsk. kunde val icke längre göra det? Förmodligen blefve det StalsUlsk.; men detta har redan mera att göra, än del medhinner. Ar det då skäl alt ytterligare belasta det med onödiga göromål? StatsOtsk. skulle dock fä blott en del af lånerörelsen, BancoUtsk. en annan. Huru skulle sådant rimma sig samman, om dessa båda myndigheter handlade efter olika grundsatser? Och om de trädde tillhopa, huru lidspillande och besvärlig skulle icke den vidlyftiga öfverläggningen blifva? Vill man deremot öfverlemna lånerörelsens reglerande åt StatsUtsk. allena, så komme detta Ulsk., som nu reglerar Statens ställning genom hufvudlitlarnes uppgörande, att jemväl reglera enskildas penningestållning genom läneoperalionernas bestämmande. Man har redan talat om StatsUtsk:s allt för stora makt. Huru mycket större skulle den icke blifva, om Utsk. på detta sätt finge både Statens och enskildas välfärd i sina händer? Viljen J, mine Hrr, öfverlemna en så stor makt åt några få personer? Viljen J hafva Secretalllsk. tillbaka? 12 punkten innehåller: ”att Riksbanken utlånar penningar och meddelar creditiver, på sätt här nedan säges, men Bancostyrelsen kan, då den finner sådant med Bankens fördel och säkerhet öfverensstämmande, vägra nya lån och creditiver, äfven när intet är att anmärka emot säkerheten.”
Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers. — N:o 1. angående riksdags-koslnadernas bestridande genom riksgälds-kontoret. III. 59. — N:o 2. angående medels anvisande till Topografiska Corpsens arbeten innevarande år. III. 59. N:o 3. i fråga om åtgärder för uppförande af en byggnad emellan Carl XIII:s lorg och Operahuset i Stockholm. III. 59, 61, 94. ( 40 ) Expeditioner till Kongl. Majit, Rikets SläQders. — N:o 4. angående medels anvisande till fortsättning af Fäslniugs-byggnaden vid Carlsborg innevarande år. lil. 61. — Nio 5. angående föreslaget utbyte af en del utaf den för Götha Artilleri-regementes äldre stallbyggnad i Götheborg upplåtna tomtplats emot en annan nämnde stad tillhörig lägenhet. III. 197. — N:o 6. angående eftergift af ett Kronan tillfallet Dana-arf efter aflidne Postmästaren Wallich. III. 197. — N:o 7. angående eftergift af ett Kronan tillfallet Dana-arf efter enkan Helena Maria Hansdotter. III. 197. — N:o 8. angående eftergift af ett Kronan tillfallet Dana-arf efter husmannen Nils Hansson Modig. III. — N:o 9. angående sammandrag af författningar, i afseende på kringvandrande Gesäller och andra icke bofaste personer, m. m. III. 392. — N:o 10. med anhållan att Kongl. Hamn-Ordningen af den 24 Januari 1771 måtte öfverses och förbättras. III. 392. — N:o 11. angående förändring i sättet att tillhandahålla afskedade krigsmän m. fl. pensioner och nådegåfvor. III. 392. — N:o 12. angående åtgärders vidtagande för ali till Rot elial
Ständer tiilärir nya Riksgäldösedlars utfärdande tiil utbyte och omrväxlmg emot dylika utelöpande gamle och förstime fmasedkar, Banguens Sredil ipke skulle äiwcnryras, om Bans guen ärog sig realiserandet af den utelöpande Rr!'sgäldssedelmasian, utgörande likom de 20 834: 2: z. i s)^ksgäldösedlar, som Banquen efter siik förra ätgr gonde skall realisera, cn Summa af 6,26 , 587: 28-6, i Riksgäldsfedlar eller 4,174,891. Z5 h. Banco, men hwilka nri c.stcnlen endast inom linien blifwit Upkagne, eniLdan de icke fordra någon sarstild ränta, snar; pä det fält förswinna i sr än Rikeffulden efter hand, att, efter hwatz ostvan hnuMdr ar Banquen dcsamma realiserar, eintzt sä manga ars förlängu ng af den wid 1802 ars Riksdag ull och medför gr >8>Z bewstjade ZOv,ooo R:dxs ärliga amortisscmenksfond, som Riksens Ständer mid nästa Riks. yag kunrra finna för godt att fastställa, lä har vä sid ur grund och med sädqnc wilker Stars - Uiffottet förcsiagit ifragawarantze Summa tilli afskrifning, Den af Riksgälds Eontoiret upgisne brist i dest ersättning för det SkatS-Werket lämnade för? s?o.l a 4808 ars Krigsgärd, ät,vensom tze as Riks? MldL-tzontoiretS medel j LantzdRänlerierne, som blif» wik Dcn 24 November. r52l wik kill knack medtagne, utgörande detzc sme poster tillhopa 396,890 R.-r-.
Naturvetenskapernas terminologi, hvilken ju utgör ett nödvändigt vilkor för dess studerande, kan väl svårligen inom de båda linierna lika behandlas: en ordförklaring, som för den ene är helt naturlig, är för den andre ofattlig. Mathematiken, nekar jag ej, skulle kunna utan synnerlig skada utgöra ett gemensamt undervisningsämne, om detta skulle å båda linierna med samma kraft framdrifvas; men då nu mathematiken tvärtom är det ämne, i hvilket framåtskridandet inom de båda linierna är som mest olika, så uppkommer ej heller härigenom någon instans mot den af mig uttalade satsen, att undervisningen bör för båda linierna vara fullständigi - Den 17 Mars e. m. 449 ständigt åtskiljd. Utom det nu af mig anförda skäl till en sådan anordning, tar jag mig friheten påpeka ännu ett annat. Om än förståndsodling och kunskapsförvärf håda äro uppgifter för så väl den klassiska, som reala lärdomslinien, och om än det ena alltid i viss mån måste medföra det andra, så kan det väl icke nekas, att de, som söka den klassiska linien, i allmänhet mer åsyfta förståndets uppodlande, de deremot, som välja den realistiska, företrädesvis ernåendet af de för ett blifvande praktiskt värf erforderliga insigter. Orri så verkligen är, föreställer jag mig, att en något friare undervisningsmethod skulle vara för realskolan mer passande, då den bundna deremot verkligen är och förblir den tjenligaste vid en läroanstalt, der förstå ndsodlingen göres till hufvudsak. Till dessa nu framställda skäl för de båda liniernas totala åtskiljande skulle kunna läggas ännu många andra, t. ex. svårigheten att. såsom det nu är stäldt, uppgöra en för båda linierna lämplig arbetsordning, m. m.; men jag inskränker mig till det sagda, i förhoppning, att detta skall vara tillräckligt för att fästa uppmärksamheten på det för undervisningen högst oförmånliga i de båda liniernas delvisa samarbete.
Grane försökte se ut, som om han begrep. Det omnämda ämnet föreföll honom djupsinnigt. – Jag kunde ha fått behandla det från Spinozas synpunkt också, fortfor Hultin, om jag hade velat. Men det ville jag inte. – Åh, sade Grane och rafsade i hjärnan ihop, hvad han visste om Spinoza. I detsamma flög något af det humoristiska löjet öfver Hultins anletsdrag. – Där kommer Lars Johan, sade han och visade på en fräknig, tjock ung man med rödt helskägg, som kom långsamt vaggande fram utefter trottoaren. Se på hans bakdel bara. Det är det mest substantiela, som fins i verlden. Se hvilket olympiskt lugn, som tronar på hans panna. Jag sa’ åt honom det där härom da’n nere på nation. Och då blef han arg och sa’: »Angår det dig, det», sa’ han. Lars Johan är inte styf i argumenterna, som du vet. – God dag Lars Johan, sade Hultin till den omtalade, som nu var midt framför dem. – God dag, sade denne, med säflig och grötig stämma. Är ni ute och går? – Du ska gratulera Hultin, sade Grane. Han har skrifvit filosofi i dag. – Har du skrifvit filosofi? Är du galen? Hultin skrattade sitt hårda skrockande skratt: – Ja, inte är det långt ifrån. Lars Johan eller Lehman, som han egentligen hette, stod en lång stund och vägde på benen, innan han svarade. Till sist frågade han: – Tänker du ta examen nu i jul då? – Ja visst, efter jag går upp i skrifningarna. – Det var fan i helvete. De andra skrattade. Och Lars Johan teg en stund igen. – Hvart ska ni gå nu? – Vi ska gå och äta middag på gästis. – Det var djäfveln så gentilt. – Ah, du kan gärna gå med. – Jag har så jäkla ondt om pengar. Kan man äta där för krischan? – Jo, det kan du visst det. Kom nu bara. Alla tre följdes åt in på gästis och satte sig vid ett bord, som stod litet för sig i ett hörn. – Hvad har du skrifvit om? sade Lars Johan, sedan de satt sig ner och fått in soppan.
Den 11 %r meddelade artikeln iir ett utdrag af det föredrag, hvari friherrinnan Thorborg Rappe, damkomiténs ombud vid viirldsutstiillniugeii, för en talrik inbjuden hhörarekrets, samlad i Liikaresiillskapets lokal den 13 sistlidne oktober, framlade beïiittelsen öfver s h resa till Chicago. Vi utesluta hiir den del af det i hög grad sakrika och intressanta föredraget, hvilken berörde sjiilfva kvinnoutstiillningen och dess orduaude, d5 de viktigaste fakta rörande desanuna inuehiillits i de bref frHii frih. Rappe vi i föregfiende hiften af Dagny haft nöjet meddela. " Denna sträfvan för allnian rösträtt ar Gock: &amp; agt ifrku pop~~] ar bland de bildade amerikanska kvinnorna, hvilket iir naturligt då man kanner till det iipplösningstillståud som Zöljer med valtiderna, synnerligast i de större amerikanska staderna, ii&amp; den politiska Bosrnptionen når sin Iiöjd under dessa tider, ja, det kan t. o. m. hiinda. och har liandt, att förbrytare slappas ur fiingelserna för att rösta och att maskerade personer med laddade revolvrar drifm sitt ofog vid valurnorna. A t t kvinnor u r ' de högre klasserna skulle kunna, deltaga i dylika valförriittiiingar, niöter naturligen stora srarigheter, och detta, tillika med htskilligt annat som Iisr vore ditför ridljftigt att anföra, ar orszken till den jiimförelsevis ringa anslutning arbetet fös allmiiu. rösträtt röner. Detta sade mig flere frmnstitende bkde miin och kvinnor, och bland dessa senare,. livars omdöme jag anses viiderikt, var. med. dokt. Sarah Hackett-Stevenson samt mrs Sullivan, Xetv Tork Hwalds Det vas hou som ilvarje dag gaf sin tidning pii andra sidan Atlanten spaltlånga telegraEska meddelauden om hvad soni passerade i fransmannens hufrudstad.