Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eller om j a g vore Liten fågel, fri och glad, Vidt kring rymden fore Och min visa k v a d: Hur jag lifvet skulle njuta Och min fröjd i toner gjuta, Hvarje vår ett näste bygga, Där vi kunde sitta trygga Sommarnatt o c h s o m m a r d a g Med vår lycka, han o c h j a g! Då jag finge njuta A f min korta lefnad nog, L u g n mitt öga sluta, När min timme s l o g: Lycklig, att min lilla tunga Fått o m allt det sköna sjunga, Om det låga, o m det höga, Som sig tedde för mitt ö g a! Lefva, älska, sjunga, dö Bättre är än b l o m m o r strö! Mänskoöden falla, Sköljas bort i tidens haf, H u r de skifta, alla Sluta med en graf: Sorgebarnet här på jorden Människan dock främst är vorden, Blindt emot sitt öde går hon, Synd o c h död till syskon får hon, Om sitt lif allenast vet, Att det är förgänglighet! » I DU N 404 » Föga lär det båta, Människa, att grubbla så! A l d r i g lifvets gåta Löser du ändå: Men se upp! Det finns en himmel Högre upp ån världens v i m m e l, Högre upp än stjärnors lågor, Som har svar på alla frågor! Mer än blomstra, b l o m m o r strö, Mer än älska, sjunga, d ö Lifvet är för den, som v e t: Döden är odödlighet! » &lt;f2p s a n n s a g a - I nnan jag börjar min berättelse, ber jag att få föreställa mig själf, det vill säga omtala, hvem jag är, och i hvilka förhållanden jag lefver. Tyvärr kommer jag ej härigenom att uppväcka något slags intresse; jag har nämligen intet märkvärdigare och roligare att säga om mig själf, än att jag är ett gammalt ensamt fruntimmer, som lefver i ytterst • små omständigheter. Och j a g vet, att människor i allmänhet tycka, att dylika personer äro af föga intresse, — en åsikt, som jag för öfrigt själf helt och hållet delar.
Lägger man härtill införseln af sådana varor, hvars tillverkning af moraliska skäl är inora landet inskränkt, såsom brännvin, eller hvars försäljning lill vårdande af menniskolif är underkastad stränga inskränkningar, såsom gifter och sammansatta medicinalier, eller hvars försäljning, utan mehn för något vigligt medborgerligt intresse, blifvit underkastad controller, oförenliga med tillåten införsel, såsom spelkort, så är hela min p ro h i bi ti v a ordbok slut. Vidaie afviker jag fiån comiterade deri, att jag anser det bättre, när man vill resultatet af ett förbud, att uttala ordet, än att stadga en så hög tull, att den kunde anses motsvara ett förbud. Orsaken är dubbel; först är det renare språk, alt öppet utsäga hvad man åsyftar, och sedermera huru svår controllen mot insmuglingen af en förbjuden vara än är, är dock alltid controllen inot tullförsnillningen i afseende på en tillåten ännu svårare. Meri ehuru jag i afseende på slutliga resultatet hufvudsakligen intiiininer med comiterade, kan jag dock i.eke instämma med dem i sättet att bereda vårt gemensam - Den g Januari f. m. ma mål. De medborgerliga intressen, sora härigenom skulle förlora ett förment skydd, äga visserligen inga juridiska anspråk på fortfarandet af detta skydd, de hafva väl redan för 17 år sedan blifvit förekomna, att detsamma skulle komma att upphöra, och de hafva icke saknat bevis, alt detta skydd föga uppfyllt sitt ändamål; men intressena äro i allmänhet rädda, de hafva vid delta tillfälle blifvit särskildt uppskrämda, och i den tidpunkt, i hvilken vi nu lefva, är det för hvarje rättsinnad medborgare en pligt, icke att söndra sinnena, utan att förena dem kring vår gemensamma föreningspunkt, vår Konung och våra nationella institutioner; comiterade, öfvertygade om det ringa skydd, förhuden lemnat våra näringar, der den lockande vinsten af deras öfverträdelse varit gynnad af loenia och naturliga förhållanden, hafva trott en billig skyddstull fullt ersätta förlusten af förbuden.
Majrts den 24 sisth Februarii f. m., på bordet lagde Nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående Krono-Skogarne i Riket, jemte de af Herr von Hartmansdorff, August, och Herr von Schinckel, Joli. Fredr., i anledning deraf denna dag afgifne yttranden. 3:o Herr Protocolls-Ut dt -ag. 12 1 5 3:o Herr Cederschöld^, P. G., den 24 sistl. Febr. f. m., på hordet lagde Memorial, 0111 indragning af de Stipendier, hvilka blifvit anslagne till understöd för Prester, sorn studera Medicinen och dessa Stipendii-medels användande till de nya behof för MedicinalVerket, sorn vid denna Riksdag kunna pröfvas vara angelägna; jemte Herr Trafvenfelts, Carl, i samma ämne denna dag afgifne yttranden. 4:o Friherre Tolls, Gust. Phil., den 24 sistl. Febr. f. 111., på bordet lagde Memorial, om anslående af medel, i anledning af H. K. H. Kron-Prinsens förestående Förmälning. 5:o Grefve von Plåtens, Balzar Bogislaus, den 24 sistl. Febr. f. m., på bordet lagde Memorial, om. anslag af nödige medel tili bestridande af de kostnader, hvilka i och för H. K. H. Kron-Prinsens Förmälning, dels redan inträffat, dels ännu måtte uppkomma ; jemte de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämne, denna dag afgifne yttranden. Stats-Utskottet: Herr Lagerhjelms, Pehr, den 24 sistl. Febr. f. ju., på bordet lagde Memorial, angående stiftandet af en Lag, som på alla för varutransport nödige vägar lämpar Allmänna Lagens Stadgande i 25 Gap. 1 §.
Jemshögs och Näshums församlingars förslag till fattigvårds-reglemente, deröfver K. M. täckts infordra KammarCollegii und. utlåtande, är i flera afseenden utmärkt af klok omtanka för de fattigas vård och underhåll samt innefattar åtskilliga högst nyttiga stadganden. Förslaget i sin helhet kan likväl icke anmälas till fastställelse, emedan deruti influtit åtskilliga stadganden, som stå i strid med bestående ordning i andra rättsförhållanden; men då det ostridigt vittnar om församlingsboernas allvarliga önskan och derpå grundade välvilliga och förtjenstfulla bemödanden att i ett föremål af så stort interesse för det allmänna, som fattigvården , införa bestämd ordning, och hvarje försök i detta hänseende är förtjent af Styrelsens särskilda uppmärksamhet, anser jag det vara af vigt att utreda, genom hvilka jemnkningar och modificationer förslaget bringas i den form, att det kan vinna fastställelse och möjligen tjena till eftersyn för dylika författningar. Ändamålsenliga stadganden äro:
Jag har vunnit den högsta plats en embetsman kan erhålla, jag har således gjort hvad man kallar lycka och min carriére har varit följande: sedan jag gjort dyrbara stu - 326 Dea 23 September f. m. dier uptogs min tid af mödosam och besvärlig tjenstgöring, del» såsom underdomare, dels såsom föredragande af brottmålsärenden i Hofrätten; jag ti|lbragte på detta sätt 12 år under trägna göromål, men utan att erhålla en skilling af staten, om jag undantager 10 Rdr om året i ljuspenningar, min första lön var 400 Rdr och den fick jag efter 12 års arbete; nu på högsta punkten af embetsmannabanan, sedan jag nått ålderdomen, är jag föreslagen till en lön af — 8,000 Rdr. Såsom ett motstycke vill jag nämna hvad som för några dagar sedan passerade vid en bolagsstämma, der jag var närv:de, emedan jag hade en aktie i bolaget. En ung man af , några och trettio års ålder föreslogs till disponent, bans studier voro gjorda på ett handelskontor, han hade haft lön från sitt första inträde i tjenst, och nu föreslog man för honom en aflöning af 9,000 Rdr, och jag är förvissad att ingen af aktieegarne ansågo det vara för mycket. Jämförelsen gör sig sjelf. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad och Hr Akerman aflägnat sig, blef propos. till bifall å Utsk. förevarande hemställan framstäld, men bosvarad med Nej; hvarefter R. o. Ad, biföll att aflöningen för Kommers-Kollegii President skulle i öfverensstämmelse med K. M:ts Nåd. Propos. bestämmas till 9,000 Rdr Rmt. Vidare förekom och bifölls Utslcs i mom. b. afgifna förslag angtde aflöningen för Kansiisterne i Bergs-Ko 1 legii kansli och Advokatfiskalskontor. Då härefter förekom Utsk:s i mom. C. gjorda hemställan ang:de arfvoden för Stipendiater eller extra Grufveingeniörer, yttrade Hr Akerman:
Art. s. 55) att ”endast Församlingen” (således hvarken Ofverheten eller Presterne) har rätt att efter denna pröfvostenen Guds ord utöfva domsrälten öfver sann eller falsk lära, samt fördömer med allvar allt Påfveligt tyranni att försvara sina meningar med våld och mord”. Det vérldsliga regementet i Sverige begår således våld på kyrkans egna bekännelseskrifter i sin förföljelse emot olika tänkande individer eller församlingar hvilka, i enlighet med den Heliga Skrift och just dessa kyrkans bekännelseskrifter, vilja' sålunda utöfva sin fria domsrätt öfver lärarne och läran, och hvilken domsrätt omöjligen kan yttra sig på annat sätt, än genom ”separerande” från dem, som icke hafva läran ren, för att införlifva sig med dem som, enl. deras upfattning hafva den ren. Denna församlingens, såsom uteslutande egendom tillhöriga frihet, står i fullkomlig öfverensstämmelse äfven med Augsburgiska bekännelsen, och borde rättvisligen ock göra det med afseende på det verldsliga regementet, ty det heter i denna bekännelse om det fria predikö-embetet: ”Medan prediko-embetets kraft meddelar oss eviga håfvor och varder allenast genom ordets tjenst brukadt och öfvadt, förhindrar Hiet intet Hiet verldsliga regementet, likasom konsten lill att sjunga icke eller hindrar thet verldsliga regementet. För ty thet verldsliga regementet umgår med andra saker än det helga Evangelium. Verldslig öfverhet skyddar icke våra själar, utan våra kroppar och andra lekamliga ting emotutvärtes våld och uppenbar orätt, och straffar menniskorna med svärd och lekamligt straff, pä thet lion må behålla verldslig rättfärdighet och frid. Tlierföre skall thessa tu regementen, thet andeliga och thet verldsliga icke sammanmängias”. På ett annat ställe heter det (s. 49) ”Någre hafva oskickeliga sammanblandat thet andeliga regementet med thef verldsliga regementet. Thenna för - Den 3 December. 57 mängelse häfver varit en stor orsak till många häftiga krig, förderfveliga upror och tvedrägt”.
Af Förste Ombudsmannen vid BancoDiscont-Verket har blifvit upplyst, att Majoren Friherre Gripenstjerna häftar: 1:0 såsom Låntagare för ett den 1 October 1813 förfallet Discont-Lån, stort 640 Rdr, med borgen af sedermera aflidna Enkefru Msria 'Ntråbergj född Schagerström„ och 2:0 såsom Löftesman för tvänne af bemälda Enkefru upptagna Lån, hvaraf det ena på 8 10 Rdr, förfallet den 13 I' ovember, och det andra på 250 Rdr, förfallet den 19 i samma månad är 1819; att, genom tid efter Banco-Vtslcs Memorial, N:o 1164 annan influtna utdelningar i så väl Enke» fru Nordbergs sorn Friherre Gripens;jernäs Concurser, omförmälde trenne Låne-Capital intill den 2 April 1823, hvarefter all inbetalning upphört, blifvit förminskade till det nu återstående belopp af 134 Rdr 32 sk. Banco, samt slutligen, att den å Lånen upplupna räntan, beräknad från de serskilda förfallodagarne, dels med 8 och dels med 12 proc., koinme den 1 instundande Mars att uppgå till 556 Rdr 41 sk. 6 rst. Banco.
Tingshusbyggnads-skyldigheten måtte efter förmedlade Hemmantalet få utgöras; så finnes, Utskottet vetterligen, icke något stadgande, hvarigenom en sådan förmån redan är förmedlade Hemman tillagd. 5a §, af Kongl. Resolutionen på Allmogens Besvär den 17 December 1734 stadgar väl, att de afgiftcr, som sked t efter Hemmantalen och derefter blifvit jernkade skola utgå efter förmedlingen, utom knecktehållet och vägdelningar, som förblifva efter gamla oförmedlade Hemmantalet; men då med de afgifter, som sålunda omnämnas, endast kan afses Hemmans allmänna utskylder och besvär, hvarunder hvarje Hemmans enskilda skyldighet, att bvggå Tingshus, icke lärer kunna inbegripas, torde ofvanåberopade Kongl. Resolution icke kunna tolkas derhän , att Tingshusbyggnads-skyldigheten bör efter förmedlade Hemmantalet utgöras; hvarföre och då Kyrkosamt Prestgårdsbyggnad utan afseende på förmedlingen, utgöras efter 0- förmedlade Hemmantalet, och något skäl så mycket mindre finnes hvarföre Tingsluisbyggnads-skvldigheten skulle efter andre grunder utgå, som sådant icke kunde ske utan att en del Hemmansegare skulle genom förmedlingen hafva blifvit tillskyndade av förmån på andre Jordegares bekostnad ; så anser Utskottet sig ej eller å 60 LagUtskottets Betänkanden. Motionen i denna del böra tillstyrka bifall; hvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsammeligen hemställes. Stockholm den 26 No v. 1823. Ankom d. 3o Nov. i8a3. Utlåtande, i anledning af Riksens Stånders skiljaktiga beslnt i frågan om behörigheten att deltaga i Nävmdernansval och att kunna till Nåmnde?nän väljas, I enlighet med det af LagTJtskottet afgifne tillstyrkande uti Betänkandet N:o 77 och uti dess Utlåtande N:o 157, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, hafva samtlige RiksStånden antagit Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående förändring i 1 Gap. 1 §.
Tyst är dess gång, men uti fjäten Välsignelsen går fram så skön; Men, öfver flärdens spotska anor Och plundrarns gull och krigarns fanor, Den har sin ära och sin lön. I menskovärdet, menskorätten, Känn kraften af en ädel man! Ljus, tålsamhet i tänkesätten Se der de segrar, dem han vann! Se der de segrar, dem Du vunnit, Den enda lön ditt hjerta sökt! Din ära, i den höjd Du hunnit, Är dyr och stor, men ej förökt. Hell Dig! från himlars Gud till jorden Förstnämnde Härold uti Norden! Säll var din dag, för bröder säll; Förgäfves skred den emot vester, Ditt hjerta nyttans timmar fäster Och nekar hvilan åt din qväll. Förgäfves Hesperus sig sänker, Att berga himlens sköna bloss: Det står, som Gibeons förr, och blänker I all sin middagsglans för oss. Beträd din höjd, Du Herrans Smorda! Från den skall strömma ljus och väl. Gack att det stora värf fullborda, Som re’n står färdigt i din själ! Träd upp i strålande tiaren Och tyd de höga gudasvaren, Som, ämnade till menskans tröst, Bevisa, öfver all förvandling, Dess tro med helgden af dess handling, Dess hopp med friden i dess bröst. Den läran är ej kall och dyster, Ej vacklande som vågens flarn, Ty visheten är hennes syster Och brödrakärleken dess barn. Ja! visheten och himlaläran, De äro syskon af en Far; De följas åt, de dela äran Att lysa, trösta våra dar. Den enas var den andras vilja: Ho djerfdes att de såta skilja, Der de framgingo hand i hand? Hvem var den ande, som förmätet, Med brott mot mensko-majestätet, Slet deras kyska slägtskapsband? Despotens, fanatismens yra Böd menskan tro, förrän hon tänkt Att sjelf beplundra eller styra En verld, i midnattsmörker sänkt. Med sveda från hvarann de rycktes; Hvar gick sin bana, enslig, tung. Tungt öfver menskors fortgång trycktes Inseglet utaf nattens Kung.
A. omförmälda förän - 12 Stats-Ulslioltets Utlåtande, M 167. dring träder i verkställighet, inskränkas endast till spanmål och till de år, då markegången är lägre än det lill grund för persedelskatternas lösande bestämda medelpriset, med skyldighet likväl för räntegifvarne, att vid spanmålsleverering in natura, erlägga skillnaden emellan spanmålens värde efter årets markegång och det högre medelpriset; d) att i de fall, då, i afseende å den kronan icke behållna spanmål räntegifvare åstunda begagna sig af förenämnde uppsägningsrättighet, men räntetagaren icke vill spanmålen emottaga, densamma, jemte hvad som enligt förestående moment bör i kontant erläggas, må, lika med kronans behållna spanmål, efter behörig uppsägning, få aflemnas till kronans uppbördsman, för alt till statsverket ingå, emot det att lösen för spanmålen, efter medelpriset, af statsverket till vederbörande räntetagare utbetalas; börande den räntegifvarne tillhörande forslingsskyidighet af tiondespanmål jemväl i afseende å afradseller räntespanmål dem åligga. Enär den, i händelse af Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t sålunda föreslagit, statsverket för forsellönens godtgörande åliggande årliga utgift, som enligt den af kommilterade uppgjorda beräkning skulle utgöra omkring 60,000 Rdr, under de första åren efter förändringens vidtagande och innan alla löntagare på densamma ingått, på långt nar icke kan komma att uppgå till berörde förslagsvis beräknade summa, har Kongl. Maj:t ansett något serskildt anslag å stat nu icke behöfva anvisas, utan föreslagit, att Fullmäktige i Riksgäldskontoret må erhålla föreskrift, att vid de årliga liqviderna emellan Statsoch Riksgäldsverken godtgöra Statskontoret det belopp, som, enligt den afslulade rikshufvudboken, blifvit af sistnämnde verk i ersättning för ifrågavarande forsellön förskottsvis utgifvet. Angående grunderna för marke g äng sprisens bestämmande.
Att bevilja rättigheter ulan alla vilkor och inskränkningar, skulle svårligen låta sig förena äfven med mycket måttliga anspråk på statsklokheten af en lagstiftningsåtgärd. Med all den hugnad man erfar af de goda vittnesbörd här i landet bosatta Judar sig förvärfvat, kan man dock icke för sig dölja orimligheten af det antagande, att icke äfven ibland denna nation skulle befinna sig en mängd af djupt förderfvade varelser. Det gifves länder, hvilkas erfarenhet och historia i detta hänseende föranleder till ganska sorgliga misstankar, och man är fullkomligen oberättigad alt af Judarne fordra en frihet ifrån brott, hvilken den öfriga verlden icke företer. Men vore äfven i detta afseende förhållandet ovänligen lyckligt, så qvarstår dock den sanningen, att det gifves stora hopar af i yttersta fattigdom och elände nedsjunkna Judar, sammanförda inom trånga områden, och dessa Judproietärer kunde icke här inlåtas utan att begå en orättvisa mot de här bosatte Judar, som det ålåge att föda dem, och mot landets öfrige invånare, som, då nöd vore å färde, säkerligen måste i denna omvårdnad deltaga. Alltså återstode endast möjligheten att under vissa vilkor bevilja hvarje individ det sökta inträdet. Men äfven genom denna £ih. till R. St. Fröt. 1840 och 1841. 7 Sand. 2 Afd. 13 Haft. 2 i o Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande_, N:o 54- inskränkning upphör icke saken att vara invecklad. Såsom ett sådant vilkor var i Jude-Reglementet af år 1782 bestämdt ett visst kapitals egande. Härvid förekommer först svårigheten alt kontrollera, huruvida en främling verkligen eger ett uppgifvet kapital eller icke. Dernäst, om detta kapital bestämmes lågt, vinnes ganska ofullständigt det dermed åsyftade ändamåiet, att det skall garantera emot behofvet af understöd; bestämmes åter kapitalet till ett högt belopp, eller föreskrifves en mängd omständigheter för att förvissa sig om dess tillvaro, så erhålla dylika åtgärder alltför lätt utseendet af ett köpslagande med borgerliga rättigheter, hvilket näppeligen lärer under alla omständigheter kunna med begreppet om Statens värdighet förenas.
För min del tror jag icke att mästareprofvet härtill serdeles bidrager, och jag har förut förklarat af huru ringa värde jag anser dessa prof vara. Hos allmänheten sjelf ligger nemi. efter min åsigt korrektivet mot händelsen att bekomma dåligt arbete, då jag är förvissad derom alt den, som engäng råkat ut för obehaget att få för sina penningar en dålig vara, han går aldrig mer tillbaka för att köpa något af den vårdslöse Den 18 Juni e. m. 121 handtverkaren — och häri säger jag, ligger det bästa korrektivet deremot. Hr von Hartmansdorff har vidare yttrat, att den grundsats icke vore riktig, som jag framställt, att, som BorgareSt. begärt ifrågavar. författning sä borde den blifva beståndande, på det att det Wällofl. Ståndet äfven mätte röna följderna af densamma: jag fortfar emedlertid att tro min förberörde framställning hafva varit ganska riktig, ty det skadar icke att man får se och känna följden af hvad man begärt, liebst Regeringen icke erhöll just så serdeles få påstötningar om utfärdandet, och jag, för min del åtminstone, vill hafva något bevis att BorgareSt. har den godheten att äfven gå andras önskningar till mötes, innan jag kastar mig på den bogen att göra något nämnde Stånd till viljes. Jag uprepar alt jag anser mästareprofven vara onödiga, der de icke äro föreslagne och alt ingenting till författningens förbättrande vinnes genom dessas åläggande; det vore, som sagdt är, ingenting annat än ett lappverk, och jag måste fortfarande yrka propos. på afslag å denna punkt. Hr Bråkenhjelm: I anledn. af hvad här blifvit yttradt till försvar för den åsigt, som Ulsk. uttryckt, bör jag tillkännagifva, att, efter min åsigt var afskaffandet af Skrå-författningen icke någon egentlig olycka, och jag gillar för min del de åsigter, som uttala sig derutinnan, att denna författning i sjelfva verket öfverlefvat sig sjelf.
Öfverväga felen, såsom, i närvarande fråga, hos mig (genom upphäfvandet af det antagna i Smak och Lagar): så gif en sträng granskning, och en uppmuntran (om man behagar) till ett snille, hvars namn ännu ej kan uthärda glansen af en egentlig belöning! Öfverväga skönheterna, – och dessa finnas ej oblandade i de första mästarstycken, – så se och hedra endast dem! Ej af svaghet, men af storhet; ty den, som kröner, bör synas kröna en fullkomlighet. Äran skulle annars blifva en kall act af höghet; och man hedras ej af en skugga. Man har medgifvit mig ”skönheter af första rangen”. Ja. Men detta förekommer mig, som om någon ville i ett stort sällskap presentera en flicka, och säga: Se här en verklig skönhet – men hon har fula fötter! Borde hon inte känna en liten harm? Borde hon inte säga: Det är väl, att ni fann mina fötter fula; men hvem bad er på detta villkor presentera mig? – Lägg till, att man hade dömt dem efter en blott localsmak75, och att många de yppersta skönheter i verlden hade äfven sådana: hurudant borde hon finna hans galanteri? Det är förtjusande, att hafva ”hunnit målet närmast”; och denna termen skulle säkert hafva tillfredsställt min äregirighet. Men Anmärkaren glömmer, att jag ändock – misslyckats; eller, att jag felat mot den allmänt godkända Smaken; att jag försökt något Onödigt och Vådeligt; och att dessa orden, som likväl icke hafva någon rätthet, skulle inför mängdens omdöme förstöra ett arbete, som jag skapat efter Naturens och de högsta Snillens reglor af skönhet och styrka. Detta är simpla tillståndet af frågan. Jag ber för nu och alltid, att man behagar förstå mig på det naturligaste och enklaste. Man var fri att gifva; och jag likaså fri att taga. Man har gifvit med inskränkning; och jag emottar med undantag. Jag svarade, mot rättvisan, i vördnad; mot godheten, i erkänsla. Man gaf mig ett bifall; jag hedrar mig deraf som uppmuntran, men förnekar det som belöning.
Maj fö rmiddagen på bordet lagde Betänkande, i ättledning af väckt motion om Götha-Canal-arbetets inskränkning tilis vidare inom linien emellan Venern och Vettern, fann Ridderskap*» och Adeln, att sedan Statsoch Banko Utskottens Utlåtande, angående Göta-Canal-arbetets fortgång och befrämjande blifvit denna dag afgjordt, Ekonomi-Utskottets ofvannämd® Betänkande borde förfalla samt läggas till handlingarne, S, D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 4 sist!. Mars afgifne samt den 4 derpåföljde April på, bordet lagde Betänkande, afgående vackt fråga om fortfarande af det mot Utländska öfverflödsvaror utfärdade förbud och den till verkställighet deraf förordnade kustbevakning. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-och BankoUtskottens den 23 Vlstl. Maj afgifne samt den 27 i samma månad förmiddagen på bordet lagde Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens den 3 sisth April meddelte Betänkande, angående ^Götha Canal-ar betets fortgång och be - C50 Pral. Utdr. d. 16 Junii 1818- främjande, stannade Ridderskapet och Adeln i följande Beslut: 1. Att det vid 18'5 ars Riksdag bevilijade Byggnads-Lånebiträde ina jemlikt Riksens Stan* ders da fattade Beslut fortfara att från Ranken utgå med 300^100 R:d årligen ifrån och med in* nevarande år 1818 till och med år 1820, elle? om Riksdag då ej inträffar, till och med det år då nästa Riksdag infaller. 2. Att någon annan inskränkning uti arbets» planen icke må äga rum, än den Kongl. Maj:t i Nåder kan godtfinna, att efter Canal-Direktionens hörande stadga, och som af förändrade för» hållandet med tlllgångarne blir en följd. 3. Att Canal Arbets-Kassans skuld till