Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
JV:o 38. i anledn. af väckt motion om upphörande af kronofisket vid Elfkarleby; N:o 4°- > anledn. af väckt motion om städernas befrielse från inqvartering vid recrutoch remontmöten. Föredrogs ånyo Gecon.-Utskts d. 1 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 3g, i anledn. af väckt fråga om Jemtlands återförläggande under Westernorrlands län. Hr von Törne, Mich.: Det förslag, som Riksd.*sfullm. Rutberg afgifvit att åter förena Jemtland med Westernorrlands län, har Allm. Besvärsoch Oecon.-Utsk. så fullkomligt vederlagt, att föga mera kan behöfva att tilläggas. Den 10 Maj m. 395 Vid i823 års riksdag väcktes samina fråga, men blef af R. St. afslagen. Jag anförde då till R. o. Ad:s protocoll d. 5 Sept. nämnde år de skäl, som, enligt min öfvertygelse, visade otjenligheten af förslaget. Med åberopande deraf får jag nu blott den äran tillägga, att det är med verklig tillfredsställelse jag finner den uppmärksamhet, som Utsk. lemnat de stora, obegagnade tillgångar, Jemtland äger i sina skogar och mineralstreck, hvilkas begagnande på ett ändamålsenligt sätt erbjuder betydlig vinst. Sveriges norra provinser kunna blifva en rik kalla till fäderneslandets,^upphjelpande, om de tillfällen begagnas, som der finnas och ,som jag sökt närmare utreda uti mina anföranden till R. o. Ad:s protocoll af d. 5 Jan. och i5 April år 1818. Sverige har allt hitintills gjort föga mer för att draga fördel af sina malmstreck och skogar, än endast frambringat en god metallisk ämnesvara, tjenande egentligen upplystare och penningerikare folkslag att deraf hemta de rätta och stora fördelarna. Såsom skäl för sin framställning, att Jemtland mätte förenas med Westernorrlands län, har motionären bland annat anfört, att länsstyrelsen skall hafva uppmuntrat invånarne till odlingsföretag, hvilka icke varit afpassade efter landets climat och derföre misslyckats.
Sverige födde Mosaiske trosbekännare att fritt bosätta sig i alla Rikets Städer. Jag anser detta såsom det under närvarande förhållanden riktigaste sättet att lösa frågan, enär derigenom, såväl ett måhända nödvändigt afseende fästes pä den hos allmogen ännu inrotade fördomen mot Judarne samt på de farhågor, som kunna hysas för införande i landet af främmande Judar, om hvilka man ej har någon tryggande erfarenhet, som på samma gång ett sådant medgifvande är förenligt med den högre moraliska synpunkt, ur hvilken saken bör ses och af hvilken den får sin egentliga vigt, nemligen med bemödandet att i möjligaste måtto ur vår lagstiftning borttaga de för Judarne i så hög grad förödmjukande inskränkningar, hvilka genom att i viss mån betrakta dem såsom ett slags skadedjur, som böra hållas instängde på vissa ställen, måste försätta dem uti en mot samhället bitter och fiendtlig sinnesstämning, och att på detta sätt räcka dem handen till en anslutning till det kristliga samhället. Ett sådant mål uppnås icke genom att, efter Utskottets förslag, såsom en barmhertighetsgäfva till namnen på de 3 städer, der de nu få vistas, lägga namnen på ytterligare 6 eller 7 städer. Njuggheten af en sådan gåfva låter allt för mycket framlysa den misstroende sinnesstämning, hvarmed den gifves, för att den icke skulle förfela sin åsyftade verkan, som ej endast bör vara att bereda Judarne en materiel fördel, utan fastmera att försona dem med samhället, som så länge stött dem ifrån sig och derigenom, i öfverensstämmelse med den kristna lärans anda, söka att på öfvertygelsens, rättvis ns och kärlekens väg och ej genom en frånstötande behandling, vinna dem till kristendomen. De betänkligheter, som blifvit yttrade mot Judarnes bosättande i de mindre städerne, synas mig af så ringa vigt i jemförelse med detta högre mål, att jag icke hyser något tvifvel, att ju icke Högv.
Att husbonde? icke obetydligen måste biträda sine underhafvande landtbönder till förekommande af hemmanens ödesmål, känna åtminstone jordbrukande ståndspersoner af egen erfarenhet, äfvensom, att vid nu i flere provincer tilltagande fattigdom, icke någon säkerhet för återbetalning är att påräkna, och kan genom flere verkelige händelser upplysas, att husbondens lidande äfvenså litet kan förutses, sorn före kommas, som synes påkalla den rättelse derk hvilken utan förnärmande af någons rätt, jag anser kunna och böra vidtagas, Det stadgas väl i 5 Cap2 §. UtsökningsBalken, ”att hvad gäldenär minst umbära kan, såsom det hvarmed han sin näring idkar, skall sist utmätas.’5 Men detta stadgande lägger likväl icke hinder i vägen för utmätning af hvad som fordras, till idkande af en näring, då annan tilt. gång saknas, och således kunna äfven kreatur, åkeroch körredskap en bonde afhändas, då detta allt likväl, för hemmansbrukets upprätthållande, är oumbärligt.
Rörande det inflytande, som i8a3 års tullsystem haft på Handel och Näringar, så fortfar Utskottet att anse, ”att våra handelsförhållanden varit och äro för landet i ”hvarje hänseende långt fördelaktigare, än”de förefunnos under tillämpningen af vid”sträcktare införsels-förbud, samt att det sofian - DenaSOctoberf. m. 257 ”dan år 1823 följda friare handelssystem härtill varit i betydlig mån bidragande.” Vill detta ej med korrta ord säga, att en alldeles fri införsel af alla möjliga varor skall för landet vara det förmånligaste? Jag bestrider detta på det allrahögsta; ty följden skall inmanquabelt blifva egna Fabrikers och Näringars ruin. —- Och fastän det synes icke vara möjligt, att kunna bidraga till Fabrikernas, Handelns och Näringarnes uppra ntrande och till vext, så önskar jag ålmin .one att få räknas bland deras antal, son efter förmåga bjudit till att afleda den s? rm, som hotar deras tillvaro, och som, c er en korrt tidrymd, ofelbart skall icke allenast hafva ruinerat hvarje oberoende Svensk fabrikant, utan äfven förvandlat alla de vid fabrikerna använde arbetare till sysslolöse dagdrifvare, hvilka, i stället alt låta begagna sig till andra yrken än dem, hvartill de aro uppfödde och från barndomen inöfvade, skola blifva Corrections-anstallernas inventarier, och för medborgerligt gagn förlorade. — Utskottet förbehåller sig att ”till korrt besvarande få upptaga de tillvitelser, som flere Ledamöter bland Riksstånden, och i synnerhet Herrar Rosengvist, Marks von Wurtenberg och Hiess”leiter framställt emot Utskottet, nemligen ”att de föreslagne åtgärderna skulle åsyfta, ”och liksom gräfva en graf för de Svenska 47 H. 17
Hvad deremot ett vattendrag, nämligen Dalelfven, angår dristar jag mig till att uttala det antagandet att hela inkomsten af fisket der ej kan uppgå per år till mycket öfver 50,000 kronor, och deraf cirka 4 / s för lax på den sista halfva milen af elf-vens lopp. Det har mycket talats om det aftagande fisket i Norrland; för min del tror jag ej derpå; talet härom kommer helt enkelt af den växande och mera välmående befolkningens större behof af födoämnen och deraf, att de förbättrade kommunikationerna hafva förorsakat, att lax, som i början af århundradet knappast var värd 10 öre pr &amp;, numera betalas med 50 öre, och hvilket väl borde mana till att egare af fiskvatten borde anlägga fiskodlingar. Om man nu i Dalelfven årligen skulle utsläppa 1,000,000• obarkade timmerstockar (de senare åren har flottats 1V2 million), vågar jag påstå, att endast med vårfloden efter islossningen skulle någon bark synas här och der efter vattendraget, och på fullt allvar skall ingen med förhållandena bekant kunna påstå, att det skulle skada fisket mera än de obarkade timmermassoraa hafva skadat fisket i de norr om Umeå liggande vattendragen, och hvar-est man hittills ej har barkat timmer. Lika litet har jag hört talas om att barken der har uppgrundat vattendragen. Ett faktum är det i öfrigt att timmer efter ett års flottning ej släpper barken i någon nämnvärd grad, och att cirka 9 / 10 Norrlandstimmer gå ur bifloderna i stora vattendraget och cirka 2 / s af årets drif-ning nå på året till bestämmelseorten; här kan alltså ej blifva tal om någon nämnvärd uppdämning af bark i vattendragen. Naturligtvis kan jag ej gå i god för att det i Dalelfven årligen ej fiskas för öfver 50,000 kronor, men hvad som är säkert är, att
I. 59. — för Holmstedt. II. 611. — för von Cardell och af Schmitt. III. 188. — för Grefve Toll. V. 3. Introductionsafgifternes förhöjning, angående. IV. B. 124. A. 179. Invisningar. Se Assignationer. Jordbruket, angående Bevillningen af. III. 288. P. U. 992. — om några de angelägnaste medel till dess beskydd och förkofran. I. 91. io3. R. 162. 299. II. 102. R. 164. ■— angående lättad utväg till lån för. Se Discont Landtbruks-. -— om de hinder och bördor, som för det äro mest tryckande. V. B. i332. Y. B. i36. A. i54. P. U. 284. Journalen, Allmänna, angående några deruti införda uttryck. I. 214. 335. Iserbjelms, Carl Johan, yttrande. VI. 41* Judar, om förbud för flere än de som redan i Riket finnas, att inkomma. I. 353. II. P. U. 63. R. i74. IV. B. 180. Jungfrustift, Wadstena Adliga, angående contant erläggande af afgilterne till, äfvensom Familjegåfvan, samt återlemnande af Ordenskorsen, då Fröknar ogifta aflida, eller ingå äktenskap. I. B. 167. A. 334. P. U. 379. om rättighet till inskrifning uti, för döttrar af personer som efter d. 6 Junii j8o9 blifvit i Adligt Stånd upphöjde. III. 551. IV. B. i95. A. 365. Jungfru-Stifts-Cassans, Wadstena Adliga, fordringar i Finland, om indrifning r.f. III. B. 185. A. 326. P. U. 449.
N:o 81, ang:de förändring i vissa föreskrifter uti inqvarterings-ordningen för städerna utom Stockholm; N:o 114, i anledn. af erhällne återremisser af Utsk:s betänk. N:o 91, ronde folkundervisningen i riket; N:o 115, i anledn. af väckta motioner, om nästa riksdags hållande i någon annan stad än Stockholm. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 29 Juli 1848. Plenum kl. £ till 6 e. m. Upplästes till justering samt godkändes följande från Exped.- Utsk. inkomne förslag till R, St:s und. skrivelser till K. M.: N:o 149, ang:de ifrågaställde extra statsanslag till föremål, tillhörande Civil-departementets handläggning; Den 29 Juli e. m. N:o 150, ang:de låneunderstöd för iståndsältande af Wisby hamnbyggnad; och N:o 151, ang:de sältet, ordningen oell vilkoren för utbetalning af anslagsoöh lånebidrag till befrämjande af allmänna arbeten. Fortsattes öfverläggningen om StatsUtsk:s utlåt. N:o 262, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de öfverste löjtnanten m. m. Gr. A. E. von Rosens und. ansökning om understöd från Statens sida till anläggning af en jernväg emellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Efter att hafva på f. m. så länge och vidlyfligt upptagit R. o. Ad:s tid, skulle det visserligen vara ganska oparlamentariskt, om jag nu uppträdde, för att i lika mått besvara mina motståndares sednare yttranden.
Län måtte af Riksens Ständer hos Kongl. Maj.'t i underdånighet anmälas till erhållande af en dylik rättighet^ varande åtskilige Leda» mÖters i Utskottet i dessa ämnen yttrade ser; skilta tankar jemväl bifogade. Af den 28 sistledne April: 2:0 I anledning af de innom Presteoch BorgareStånden gjorde Anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående Coraministrars befrielse från Skjutningsskyldighst för sina Boställen under krigstider j deruti Utskottet tillstyrkt, att Riksens Ständer måtte hos Kgl. Maj:t i underdånighet anhålla, att den Cornministrarne, genom Kongl. Kungörelsen den 6 April i8i«,ålagde Skjutsningsskyldäghet kun-’ de, såsom troligen tillkommen af något misstag vid Ständernes då aflåtne underdåniga Skrifvelse och det under den 2 derpå följande Maji utfärdade RiksdagsBeslut, i laga ordning upp.; häfvas och Comministrarne således komma i åt; njutande af den yrkade, samt i Privilegier och billighet grundade befrielsen.
Men när man blott vill se svårigheter och olägenheter, utan att taga i betraktande sakens natur och sakens vigt, för att derigenom framkalla ett resultat, som man önskar, då handlar man som Utsk. gjort vid detta tillfälle och man glömmer då sanningen af de satser man sjelf uttalat alldeles så som händelsen nu är med Coust.Utsk. då det pag. 10 uti sitt Beliink:de yttrar följande till både språk och innehåll märkliga mening: ratt en mindre olägenhet icke bör undanskymma företrädet af en större vinning för det ändamål, som sökes?» Här, om någonsin, har väl ett undanskymmande skett af den större vinningen, som skulle legat uti ett tillstyrkande att antaga ett förslag, hvars vigt för både Sverige och Norge till och med sjelfva Utsk. icke kunnat bestrida. Åtskilliga talare på f. m., hafva inlåtit sig i granskning af 1 § af det ifrågavartde förslaget, och dervid kommit till resultat, som åtminstone för mig äro högst oväntade. Sålunda hafva Hr Dalman och Gr. Ankarsvärd förklarat för alldeles olämpligt hvad denna § innehåller derom, i händelse af hinder för de förenade rikenas Kronprins, regeringen skall föras utaf den bland de till thronföljden berättigade Prinsar, som Konungen dertill förordnar. Betnälde Hrr hafva till och med funnit detta vara stridande mot den monarkiska principen och 11 r Dalman har sagt, att lian anser det vara högst orätt och oformligt att man på detta sätt reglementerar om arfsföljden medan Konungen ännu lefver. Jag hemställer imedlertid till en hvar, som läst ifrågav:de §, om den väl kan sägas innefatta något reglementerande om arfsföljden. Man har vid upställningen af de fall. då den ena eller andra Prinsen skall inträda i utöfning af regentskapet, icke gjort något annat än blott iakttagit hvad Sveriges Sucessionsordning innehåller och del skulle hafva varit ett fel om man handlat annorlunda.
Sedan härefter propos. till antagande af den contrapropos., att teckningssumman borde vara minst 500,000 r:dr b:co, blifvit framställd samt äfvenledes med blandade ja och nej besva - Den 23 April e. m. 85 rad, förnyade H. Ex. sin hemställan om en till minst 750,000 r:dr utsatt leckningssummas intagande i contrapropos. och hlef denna förnyade hemställan besvarad med starka ja, jemte åtskilige nej, hvarpå H. Ex. förklarade, att det sist afgifne svaret utfallit med öfvervägande ja. Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos. Den som bifaller alt, på sätt Bancooch LagUtsk:n föreslagit, för bankbolags stiftande må erfordras en teckningssumma af minst en million r:dr b:co, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad. att teckningssumman vid bankbolags stiftande skall utgöra minst 750,000 r:dr b:co. Vid voteringens slut befunnos, efter den aflagda förseglade sedelns öppnande, rösternc hafva utfallit som följer: Ja — 16. Nej — 17. Då härfter lill afgörande förekom, huru stort det antal delägare borde vara, sora erfordras för bankbolags stiftande, framställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att såsom minsta antalet var föreslaget af Hr von Hohenhausen likasom af Utsk:n 50, af Frih. Palmstjerna 5, af Frih. Raab 20 och af Hr von Hartmansdorff 25 delägare, hvarjemte H. Ex. först hemställde, om R. o. Ad. biföl le, att såsom Utsk:n föreslagit, delägarnes antal bestämdes till minst 50. Ropades starka nej, blandade med ja. Proposition till bifall å Hr von Hartmansdorffs förslag, att delägarnes antal skulle bestämmas till minst 25, hlef härefter framstäld och med blandade ja och nej besvarad.
Att dömma af titlen, har det varit bildadt efter mönstret af Frischlins Virgilianska skoldramer (se ofvan s. 141). År 1648 eller 1649 skref eloq. professoren i Upsala, J. H. Boeclerus, ett latinskt drama under titlen Augurium Pacis sive Drama de restituta Pace Germaniæ ac Europæ, hvilket i Stockholm uppfördes af unga adelsmän452. Först på 1660talet, då Hjärne upprättade sin akademiska teater i Upsala, fick det gamla bruket att uppföra skådespel åter nytt lif. Men då Hjärne uppgifver, att på 30 år inga skådespel blifvit uppförda i Upsala, så kan dermed endast menas svenska skådespel453. Vi skola längre fram återkomma till Hjärneska teatren. I Stockholm var det, såvidt man känner, endast tyska skolans lärjungar, som uppförde skådespel, och dessa förmodligen på latin. Ur de utgifna skolprogrammerna har Klemming hämtat några underrättelser om dessa spel; det är hans uppgifter vi här meddela. De teatraliska öfningarna vid denna skola bestodo emellanåt i uppförandet af ordentliga skådespel, men stundom inskränkte de sig dertill, att den ene lärjungen efter den andre besteg katedren och uppläste en kria öfver någon del af ämnet. Den 13—14 Febr. 1638 uppfördes en af Joh. Ristius från Holstein skrifven tragedi Perseus i 3 akter; stycket gafs i Jacob Grundels hus och blef d. 9 April s. å. på Maria Eleonoras befallning speladt på Stockholms slott, der det emottogs ”summa cum laude et applausu.” Den 4 Maj 1668 kl. 1 uppförde ungdomen inför konungen och rådet en latinsk tragico-comedia i 5 akter, benämnd: De Juliano imperatore Apostata, ecclesiarum et scholarum eversore.
År 1594 köpte hon herregodset Vendeuil; de följande åren Crécy, Monceaux och Joigny; sedermera grefskapet Beaufort i Champagne, länsgodsen Jaucourt och Loizicourt, egendomarna Montretout och Saint-Jean-les-Deux-Jumeaux, hertigdömet d ' Etampes ej inberäknadt, på hvilket Henrik IV plundrade sin lagliga gemål för att dermed styra ut sin mätress. Bouppteckningen öfver hennes lösören, som är förvarad i arkiven, väcker häpnad. Man kunde tro det vara » den gullhåriga prinsessans » lösörebo. Den gamle L / Estoile, så stor rojalist han än är, stöter sig i sin Journal öfver älskarinnans tygellösa lyx: » Lördagen den 12 november (1594) » — skrifver han — » visade man mig en näsduk, som en broderare i Paris nyss gjort fär * Ur en helt nyligen utkommen samling historiska skizzer af P. de Saint-Victor (» Anciens et mödernes », Paris 1886) hemta vi ofvanstående skildring, hvUken eger ett k propos för svenska läsare på grund af hr C. D. af Wirséns mycket omtalade poem om kung Henrik och hans skona älskarinna.dig åt madame de Liancourt, som skulle begagna den dagen derpå på en balett och som gjort upp om priset på den med honom, ett tusen nio hundra écus, hvilka hon skulle betala kontant. &gt; På ett annat ställe visar han henne, då hon jemte konungen gör sitt högtidliga intåg i Paris, med ett följe som en presumptiv drottning: » Klockan var åtta på aftonen, då hans majestät passerade bron Notre-Dame, åtföljd af mycket kavalleri och omgifven af en lysande skara adelmän. Med leende ansigte och förnöjd åt, att hela denna folkmassa så lifligt ropade: lefve konungen! höll han nästan hela tiden hatten i handen, huf-vudsakligen för att helsa på alla fruar och fröknar, som stodo i fönstren.
I Kommitterades betänkande och i orternas verkliga läge har den ingen grund. Den af Kommittéen föreslagna stambanan genomskär väl den bördiga slätten på Mälarens norra sido, men på ett afstånd från sjön af merendels 1, 2 till 3 mil, och den berör Mälaren endast vid tvenne punkter, nemligen vid de djupt ingående vikar, som föra till Westerås och Köping — ett förhållande, hvilket i sig sjelft synes antyda ganska lyckliga, af naturen sjelf anvisade förhållanden för en jernvägsanläggning. Klarast torde påståendet, att en så beskaffad väg löper »utåt Mälarens strand», vederläggas dermed, att, efter en ungefärlig beräkning, icke mindre än tio qvadratmil af det bördiga landet befinnas ligga mellan sjön och jernvägen på de 7% mil, denna sednare upptager mellan Giresta och Köping. Sammanställer man härmed en beräkning af huru mycket land som på den lika långa sträckan mellan t. ex. Stockholm och en punkt fyra mil vester om Södertelje jernvägen lemriar emellan sig och Mälaren, så finnes förhållandet emellan jernvägssträckans längd och den mellan densamma och Mälarevattnet befintliga landrymd der vara vida mindre fördelaktigt. Men äfven de nämnda beröringspunkterna mellan jernvägen och Mälaren, som man kunde hafva skäl att anse såsom högst fördelaktiga för rörelsen, äro i Utskottets tanke egnade att gifva skäl emot jernvägars framdragande i denna riktning. Jernvägs-trängerna skola, heter det, komma att gå tomma, då de passerat dessa städer, emedan passagerare och varor lemna dem för att sjöledes vidare fortskaffas till Stockholm. Detta förutsätter, bland annat, att ångbåtar skola ligga färdiga för hvarje jernvägs-träng som ankomme, således afgå t.
Samlar sig menighet eller annan folkmängd offentligen tillhopa och lägger det uppsåt ådaga att med förenadt våld sätta sig upp emot verkställighet af offentlig myndighets bud, eller att den till någon embetsåtgärd tvinga, eller att derföre hämnas; uppmane då den civila myndigheten å stället menigheten eller folkmängden att åtskiljas, och underrätte densamma om den påföljd, som för upprorsmän, enligt 2, 3 och 4 eger rum: låta de för samlade sig häraf genast skingras och till lydnad bringas; då straffes anförare med arbete å fästning från Sex månader till Två år, men de öfriga varén från straff frie. 2 §. Skingra sig ej upprorsmän, efter sådan uppmaning och varning, som i 1 §. sägs, utan trottsa med oljud, smädeord eller hot; vardén dömde, anförare till fästnings-arbete från Två lill Sex år, och andre deltagare i upproret till sådant arbete från Sex månader till Två år. 3 §. Göra upprorsmän våld å person, bryta eller rifva de hus, eller plundra eller förstöra de annan egendom; då skola de straffas, anförare med arbete å fästning från Sex till Tolf år, och andre deltagare med sådant arbete från Sex månader tili Sex år. 4 §> Varder den dräpen, som vill uppror stilla; då skola dråparen och alla de, sorn burit hugg och slag å den döde, lif mista. För annan gerning, derå serskildt straff i lag utsatt är, skall å den, som gerningen föröfvat, utom det straff, honom för uppror drabba bör, ock det serskildta straffet tillämpas, efter thy derom i lag stadgas. Varder upprorsman dräpen, ligge ogild. 5 §. Hvar, som bjuder, leger, trugar eller eljest förleder menighet att uppror Expedilions-ZJtskoltels Förslag till lind. Skrifvelse, N.o 320. 699 göra, straffes för den anstiftan, om uppror deraf kommer, på sätt, som om anförare i hvarje fall stadgas.
Gyllenhammar, angående pension ■ å allmänna indragningsstaten åt Justitie-Rådet Axel Fredrik 51 4 1 31 — b. 24 Jan. b. 24 Jan. b. 24 Jan. b. 24 Jan. Gymnastikinrättningar i Stockholm, angående anslag till fyra — A. 201 4 1 139 123 Se Åttonde HufvudTiteln. Gymnastiklärare vid allmänna läroverken, om löneförbättring åt, se Lärare. Gymnastiska Centr al-institut et, om Åttonde om anslag till 112 4 1 139 117 Se HufvudTiteln. Gynther, om pension ät enkan efter f. d. Justitie-Statsministern, Justilierådet C. E 1 4 1 153 24 Se Nionde HufvudTiteln. Gårdfarihandel, angående upphö- rande af — Bd. 107, 340 8 — 119 Se Handelsocb Närings rätt. Gästgifveri-Ordningen om upphäfvande af 22 §, angående förbud mot minderåriga personers använfande till skjutsande, samt om meddelande af nödiga föreskrifter i berörda hänseende — A. 23 8 —- 117 — b. 20 Maj b. 16 Maj g. 16 Maj b. 23 Maj cz> c JS N:o I § 21 30 12 46 G. Gästgifverier i Indals tingslag i Medelpad, om ersättning för upprätthållande af nya, se Indals tingslag. Gästgifverirörelse, om rättighet för egare af gästgifverihemman att afsäga sig Göta eif, angående anslag till uppmuddring af norra gren utaf, eller den så kallade Nordre eif, närmast Kongelf, och ombyggnad af dervarande bro. » om statsbidrag för en brobyggnad från un Hisingen till någon punkt i närheten af Göteborg öfver Göteborg, om försäljning af Nya Varfvet invid Göteborgs och Bohus län, angående flyttning af sätet för länsstyrelsen från Göteborg till Uddevalla Göteborgs Museum, om upplåtelse af Kronans andel i f. d. Ostindiska Kompaniets bus åt, se Ostindiska Kompaniet. £L* 2. TI N:o PresteBorgare Ståndet. Ståndet.