Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
A L L A . Gud bevare oss! A N D R A T J E N A R E N . O ch så när de kommo f ram till Blåkulla, så sken fans palats som rödaste eld och så gick man in och f anken sjelf satt vid bordet och söp och mönstrade dem och skref opp deras namn med deras blod... och s en s å blef der gästabud och hin håle spelade med svansen... Det h ar de lärde herrarne läs t upp fö r kungen på slottet. B Ä C K . Svansen! Det är klockan 5, som det skall ske. Hvad är du för en? Se, så kortklippt han är i håret... Hvem är ni? B Ä C K . Jo, jag är en som har bättre reda på mig än du ... Inte kan han spela med svansen inte, men han tänder eld på oss med den, det gör han. Hur vet du det? B Ä C K . Skall inte jag veta det? Hör ... hör ... han är en af satans följe... Spring efter kapellanen, Beng t. B Ä C K . Hvad ä ni för råa töl par .. hvar är j ag? I vår nådige herr grefves hus, det är hans vapensköld, som sitter öfver dörren. Är du af Gudi eller djefvulen, du rysliga menniska? B Ä C K . Så enfaldiga ni äro ... ni tro väl på trolldom, edra stackare? F Ö R S T A T J E N A R I N N A N . Visserligen, du onde ande, kan du skada menniskors barn, men vår gode kung har låtit befalla att i alla landsens kyrkor skall man anropa Guds bis tånd mot dina illfunder ... du svarte satan. B Ä C K . Det k an du nog vara, det också, och göra skor åt hins beckfötter (de fly rädda i ett hörn). B Ä C K . Äro ni rädda för mig Hade jag min spannrem här, så skulle jag min själ ge er jag (rusar mot dem, de fly alla). Andra Scenen . Bäck, sedan Lichtone och Tjenstefolk . B Ä C K . Sådna nöt... Di ä galnare än Knorren. ...
Vid öfvervägande af de sålunda förekomne anmärkningar, bar Utskottet icke kunnat lemna ulan uppmärksamhet, alt de kostnader, som erfordras för tryckning af de förslag, Lag-Beredningen skulle komma att utarbeta, icke kunna på förband med säkerhet beräknas, och att således desamma lämpligen böra skiljas från utgifterna till arfvoden,och Cancellis aflöning samt expenser; i följd hvaraf, och då Utskottet icke anser sig böra i anledning häraf föreslå någon nedsättning uti det förut tillstyrkte beloppet af 12000 R:dr Banco årligen, hvilket således skulle komma att endast lill sistnämnde föremål användas, Utskottet, under vidblifvande i allt öfrigt af dess förut afgifne Ullålande, får tillstyrka Rikets Ständer att serskildt anvisa å Riksgälds-Con Bih. till R. St. Fröt. 1840 och 1841- 4 Sami. 1 dfd. 3 Bancl. 3g Haft, 2 Stats-Utskottets Utlåtande , N:o 55a. toret ett förslags-anslag för en gång af 3ooo R:dr Banco, lill bestridande af tryckningskostnader för den ifrågavarande nya Lag-Comiteen eller Lag-Beredningen. Stockholm den 27 Maj 184 *• Ank. till Exp. Utsk. ilen 39 Maj 1841, kl. ia midd. Utlåtande, i anledning af er hällne äterremisser å Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 514* (J. A.) Det af Stats-Ulskottet under N:o 514 afgifue Utlåtande, enligt hvilket Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall till den af Bruks-Idkaren A. JU. Gjzanders enka och f öfrige sterbhusdelegare gjorde ansökning om befrielse från ådömd betalningsskyldighet, i följd af ingången borgen för aflidne Kronofogden B.
Om jag fortsätter det åberopade exemplet från Östergöthland, blefve förhållandet, att en collega, med 5o t:r, hälften råg och hälften korn, indelt lön, förlorade lika många r:dr; och då hela lönen är beräknad till 3oo r:dr, vore förlusten alltför känbar. Följden af allt detta blefve, att Rikets tjenstemän, som ej längre linge bibehålla, hvad de rättmätigt ägde med fullmagter bekräftadt, ej kunde hysa förtroende för den aflönande statsmagten, och att det allmännas tjenst blefve af dugliga män mindre eftersträfvad. Jag liar nu sökt visa, att förslaget Ur skadligt; jag skall nu försöka ådagalägga, alt det jemväl är olagligt. Våra skatter äro ursprungligen bestämda i persedlar. Från begynnelsen var det ensamt läutetagarens rätt att väliö H. " '6 Den 23 Januari f. m. ja mellan lösen eller persedel in natura; roen då prejerier deraf följde, gjorde man uppsägningstiden till hvad den sedermera varit, ömsesidig. JVu synes man vilja återgå till den redan afskalfade orättvisan, med den förändring, att det i stället blefve räntetagaren, som alltid skulle förlora. Utsk:s förslag åsyftar således icke ett fullkomligare rättstillstånd, utan endast att ombyta föremål för en orättvisa, som varit afskalfad, men nu skulle återinföras. Till orättvisan emot indelta löntagare kommer äfven förnärmandet af deras rätt, som aga fralseräntor, och som köpt eller ärft dem, under beräkning att åtnjuta hvad de voro värda, enligt då gällande sätt för räntornas utgörande. Jag förstår icke, huru så uppenbara ingrepp i äganderätten kunna af Utsk. föreslås. Vida billigare hafva Utsk. och R. St. förfarit, då de förminskat lönerna för Kammarrätten; ty de hafva förklarat, att ingen rubbning finge äga runi under nuvar. innehafvares lifstid. Men bär har Ulsk. föreslagit, att minskningen genast skall taga sin början utan afseende på innehafvarens rätt.
Under öfverläggningarne inom Riks-Stånden äro äfven frainstälde åtskillige Förslag, dels rörande värdet, hvarefter den förnyade, beläningeri af Fastigheter borde eg a rum och sättet för dess Utrönande f dels om förmåns-rätt för dem, hvilka redan ■DantoUtskottets Detänkanden. redan i Banquen inlemna! fullständige FiånehandJingar; dels äfven om det stadgande, att endast tipp! %-adane Fastigheter, hvilka högst tvänne åt förut varit intecknäde för dubbelt större summa, nya Bancolån måtte erhållas, likväl alltid med behörigen förvarad rättighet till prioritet framför de äldre Jnteckningarne. Utlåtanden, på grund äf de^sa Förslag, anse Utskotten likväl icke annorlunda, än i sam. m anhang med det, om .öfriga R eg lo rn erit a r i s ka föreskrifter > kunna af Banco-Utskottet meddelas, En -annan omständighet, hvarom fråga inom. det Vallöf!. Borgare-Ståndet blifvit Väckt, hafva TJtskotten, ehuru den äfvenledes visserligen hörer till det egentliga Reglementet för Fastighets* lånens ingifvande, likväl ansett vara af den vigt för det med anstalten i allmänhet åsyftade ändamålet, att de funnit sig böra, såsom tillägg tilt1 sitt förra yttrande, derom nu inför Rikets Ständer göra framställning.
Herr DakImÄU, ttars, joban, hade ingifwit et sä lydande victainen: Ändamälet med denna wördsamma anmälan, den medwetandet af min obetydenhet samt bristande erfarenhet och infigter ej kunnat förhindra, är ej annat än det at uti den wigtigaste sak, sorn en medborgares omdöme kan underkastas , för egen tillfredsställelse min öfwertygelse til ittotocoilst. Jag bwarken bör eller wil nu uppehålla med en sadan granskning af det förewarande <-.on8tirution8-xrojectLt, som wid en annan perion jag ansäg mig åligga : Jag ber blott först fä äran förklara, at jag i afseende pä ven Konung, som Swensta Felket nu genast sä enhälligt antager, ej äger en stymt af fruktan eller misttroende; men deremot tror jag, at de grunder til allmänt wäl, hwilka i en sä owanlig cc vjunctur som den närwarande läggas, ej kunna framdeles utan största äfwentpr och swärigheterrubbas, och böra säledes just nu upföras pä endast det ewigt waraktiga sanna, enkla naturliga. Det är endast i sädant afseende och dä, med et förkjust erkännande af hwad Herr Lant^Ii Rädkt och Lommeuäsuren ^älerbstb l dest ypperliga framställning sista ?lenidag utredt, jag beror i blindt förtroende wid upställniugen äf lletLillsrnL i den föreflagne Regeringsformen, öfwertygad at sä uplyste och patriotiste män insett längt bättre än jag hwad tjenligt i detta ögonblick warit, jag, hwad sjelfwa den fasta grundmuren för denna byggnad beträffar, mäste, enligt min sä afgjorda öfwer - Den 8 Junit. 855 tygelse, högtidligen förena mig med Herr Grefwe iviörner8 sistl.
Min häst väntar derute, och när jag nu fått bankdirektörens besked – Nå, som ni vill då Men här är ju kaffet. Seså, bara en liten tår Han drack en kopp kaffe på stående fot. Alice talade om vädret – att de ännu måste elda två gånger om dagen. Ja, men der var dock både snödroppar och crocus i trädgården, hade han sett, och med den starka vestan, som nu blåste, kom der snart regn, skulle fru Lexow se – Hvad var det för en fågel Fenix? frågade hon, då fadren kom in efter att ha följt gästen ut. – Han? – Han är landtbrukselev hos Bièlers på Kallebäck. Han var här ett ärende till mig från baronen Alice stod och serverade kaffet. Men du titulerade ju honom för “godsegare“ tyckte jag? – Ja, det är han också. Föräldrarne äro döda, han är enda barnet och har ärft en egendom det är visst i Bleking, tror jag Nu är han väl här för att lära rationelt landtbruk. Han stod och lade socker och grädde i sitt kaffe, plötsligt lyfte han upp hufvudet, mycket lifligt: Gaf du akt på, hur ovanligt vacker den pojken var? Alice nickade utan att svara. Hon satt just och tänkte på det samma. Han var lång, smidigt och kraftigt bygd, men ännu utan rigtig stadga i figuren – med små händer och fötter och ett litet, något aflångt hufvud, som gerna fördes en smula framåtböjdt. Det var detta hufvuds skönhet, som frapperat Alice. Hans hår, tätt klippt intill hufvudet och litet nedkammadt i pannan, var af en sällsynt ren, mjuksvart färg och öfverensstämde fint med den lätt gulaktiga hyn. Ögonbrynen voro skarpt tecknade i smala, regelbundna bågar, som nästan möttes öfver den raka näsan, med de markerade, rörliga näsborrarne. Ögonen – hvilka lågo djupt inne under de breda, blåaktiga ögonlockshvälfningarne och de långa, uppåtkrökta ögonhåren – liknade klart, mörkt vatten i sydlig middagsskugga.
Jag bade icke ernat blanda mig i denna discussion, som fått en viss anstrykning af ledsamhet; men anser mig böra fästa Grefve Frölichs uppmärksamhet derpå, att här det icke är en Domstol, utan en Comitee, hvars utlåtande kan infordras. Jag instämmer således i Utskottets förslag. Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke: Då nu det ena af Constitutions-Utskottets speciella förslag kommit under öfverläggning, anhåller jag att deröfver få yttra mina tankar. Hans Excellence uppläste derefter följande: Sedan Högloflige Ridd. och Adeln beslutat, att, oagtadt utgången af voteringen öfver tredje punkten af ConstitutionsUtskot - Den 27 Ja nu or ii e. m. tets förslag, dess 2:ne deraf beroende partiella förslag dock böra komma onder öfverläggning, med afseende på möjligheten af det förändrade skick, hufvudfrågan ännu kunde komma alt förete vid sammanjemkningen af RiksStåndens meningar, får jag, lill följe häraf, eventuelt framställa mina tankar. Båda de partiella Förslagen voro ämnade att yttermera stärka Samhällets och yttranderättens garantier i afseende på den föreslagna förändringen i rättegångs-sättet. Jag är långt ifrån att misskänna det ädla i denna afsigt: tvertom, jag är färdig att biträda densamma i alla de delar, som med min samvetsöfvertygelse kunna förenas. Men denna möjlighet inträffar icke i hänseende till det första af dessa Förslag, som innebär skyldighet för ÖfverDomstol, att, innan den afdömmer ett redan till afgörande bered t Tryckfrihetsmål, öfver den åtalade Skriftens brottslighet inhämta TryckfrihetsCommittens utlåtande. Jag hvarken bör eller kan undandölja de högst alfvarsamma betänkligheter, som härvid hos mig uppstått, håde med hänsigt till princip och till form. Hvad först principen beträffar, synes den mig oförenlig med en annan ytterst vigtig samt hittills aldrig bestridd grundsats, den af Domaremagtens oberoende.
Uti detta Utskottets yttrande, som blifvit i sin helhet bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet. beslutat den redaktionsförändring, att orden: »dels ock att vid denna korps ledigblifvande tjenster, tillsvidare och intilldess korpsens organisation blifvit slutligen bestämd, ej måtte återbesättas», skulle utbytas till: »dels att tillsvidare och intilldess korpsens organisation blifvit slutligen bestämd inga nya officerare måtte vid denna korps utnämnas», — varande detta beslut, enligt hvad Utskottet af derom meddelade protokoll*-»utdrng inhemtat, grundadt på den hos Ridderskapet och Adeln yttrade uppfattning af Utskottets hemställan, att de anförda och ändrade orden kunde gifva anledning till en sådan tolkning, att uppfattning från en grad till annan och dermed följande löne tillökning icke skulle kunna ega rum, hvilket syntes högst orättvist och för tjensten ofördelaktigt. I anledning häraf får Utskottet erinra, att det i Utskottets yttrande förekommande uttryck, »att ledigblifvande tjenster ej måtte återbesättas», icke bör i detta fall annorlunda förstås än efter den vanliga tillämpningen vid förändrad organisation af embetsverk eller korpser, nemligen att lediga tjenster under organisationstiden ej må medelst fullmakt tillsättas, hvaremot detta uttryck icke ansetts innefatta något hinder för tjensternas bestridande genom förordnande emot åtnjutande af dermed förenade löneinkomster^ helst göromålen i annat fall, om organisationen pågår en längre tid och flera ledigheter derunder inträffa, svårligen skulle kunna uppehållas. — På grund häraf har Utskottet funnit sig böra vidblifva sitt af tvänne Riks-Stånd godkända yttrande, och får derföre Slats-Ulskoltel» Ullllande N:o 4X9. Ii inbjuda Ridderskapct och Adeln samt Preste-Ståndet att, med frånträdande af sitt förut fattade beslut, godkänna Utskottet» i denna fråga gjorda hemställan.
Upsala Kongl. Un I v e r s 11 e t. i838 års Räkenskaper äro, enligt anteckning å deni, reviderade i Kongl. Kammar-Rätten med anmärkningar;, unn för denna granskning, som slutat redan i Januari månad innevarande år , hafva akterna ej kunnat Revisorerne tillställas „ af orsak att vederbörande Tjensteman, ännu icke i koncept uppsatt sine anmärkningar j hvarför, jemte öfriga försummelser, han jemväl lärer vara ställd under Kongl. Universitetets Räkenskaper för år 1889 äro ännu icke i bemälte Verk reviderade., (\Se bilagda Tabell Litt. 1) ) iso Vestra Uplands Fögderis Räkning balanserade, enligt AkademiKontorets Omslut för år i83S, ett belopp af 546 Rdr 6 sk. 10 rst., och Räkningen för Helsinglands Fögderi, 7.796 Rdr 22 sk., ro rst.; utgörande Kongl. Akademiens fordringar uti Akademi-Fogdarne Forslind* och Langhs konkurser. Å den sistnämde summan har, den 2 Augusti. 1889, af massans Kuratorer blifvit inbetalda 2,789 Rdr i5 sk. 8 rst. 2:0 Af de, uti Östra Uplands Fögderis Räkning för år 1838, balanserade hemmansräntor, 6^2 Rdr 28 sk. 9 rst., utgöra i-83 Rdr 45 sk., rester från äldre tider, som böra till utredning befordras, och, dier all tillgång saknas, i behörig ordning afskiifvas.
Men, invänder man, dea fattige har ej råd att aflöna ombud; hans rätt är emellertid lika helig, som den bemedlades; men honom hindrar dock det långa afståndet alt densamma bevaka, Derföre har likväl lagstiftaren sörjt medelst stadgandet i 9 § af Rättegångs-balkens 15 kapitel: “att den som fått af rätten lof att rättegångssaker drifva, vare skyldig, att utan betalning hjelpa den fattige, då domaren det pålägger. ® Således förfaller det skäl man sökt i ömheten för den fattige. Hans rätt är lika bevarad antingen öfverrätlen finnes på större eller mindre afstånd från hans hemvist. Och häraf följer alt Hof-rättens tillgänglighet ej är beroende på afståndet. Vidare har man åberopat, att den tillsyn öfver lagskipningen, som, inom hvarje ilof-rätts domkrets, åligger Hof-rätten, kunde utöfvas med mera noggrannhet i en inskränktare krets, än i en vidsträckt. Det är äfven sanni, om denna tillsyn skulle beslå i en polisuppsigt, men sådan var ej 1734 års lagstiftares mening, då de bjödo, alt Hof-rätten, sorn är Konungens högsta nämnd, eger uppsigt och vård hafva att i de domstolar, som derunder höra, rätt skipas efter lag och dess rätta förstånd. De ville dermed endast i korthet angifva beskaffenheten af den myndighet, sorn uppdrogs åt denna domstol, och för hvars utöfning de särskildt utstakade reglor. Några forskningar utom Hof-rätten ålades den ej. Enligt ltRde punkten af 1G15 års rättegångsprocess skulle väl ledamöterna i Svea Hof-rält öfverse underdomares domböcker, som årligen borde tili Hof-rätten insändas; men delta åliggande upphörde omsider. Tiden biet' dertill otillräcklig, och man synes äfven insett att granskningen ej erfordrades för uppfyllandet af Hof-rättens bestämmelse, som var att förhjelpa de parter lill sin rätt, som för sådant ändamål vände sig till Hof-rätten med klagan öfver underdomares beslut eiler åtgärder; samt att rätta öfverklagade misstag eller anmärkta missbruk. Finner emellertid
Höghet Kronprinsen har Befälet, han då ägde tillfälle disponera tjenligt arfvode för FältTygmästaren och Götha Regemente, således återfå sin dertill disponerade OfversteLieutenants lön, sorn d| kunde användas till det ändamål* hvartill den på staten är anslagen, och Officerare inom Regementet vinna befordran, som nu på detta sättet icke allenast gå miste om de större lönerne, utan äfven de för gamla Militairer påräknade högre pensioner hvilka ehuru obetydliga doek äro det enda hvarpå de till sitt lifs barg - Den 7 Julli J, m. ning hafva att påräkna , då de för sjuklighet eller ålderdom icke kunna tjena längre. Någon torde kunna invända emot hvad jag här anfort, att då Hans Kongl. Höghet KronPrinsen lämnar Befälet öfver Artilleriet, kan samma utväg tagas som förut skett, att en Regementschef dertil antages, men är det då gifvit, att Konungen dertill har fullt förtroende . för en af då varande Öfverstar, eller är det gifvit att någon af dem dertill är passande , ty mången kan vara utmärkt dugtig Regementschef alan att derföre vara passande hvarken till General eller GeneralFältTygmästare, hvartill fordras högre kunskaper och vidsträcktare insigter än att styra ett Regemente, hvarföre jag således anser nödvändigt för Konungen, att hafva en sådan lön att disponera, att Han från hvilken grad som hälst kan uppflytta en till detta vigtiga Embete passande person, utan att göra afseende på grad eller ändra för-i tjänster äa dem, tom äro nödvändige för denna plats. Herr Franc Sparre, Bengt Erland'. Vid Höglofl. StatsUtskottets Betänkande rörande Tredje HufvudTiteln får jag den äran anmärka: att Ut6kottet ansedt allmänna Arbetskarlarnes, som arbete på Kungsholms Castell, underhåll böra utgå af LandtArméens Statsanslag, hvarvid jag får erindra, att Kongl* Maj:t
Nionde 12 Febr. g. 25 Febr. a. a. 3 Mars b. 25 Febr. b. 28 Jan. b. 27 Jan. 10. Oct. b. 3 Oct. b. 25 April b. 29 Jan. b. 5 Dec. Dagbok, angående föreskrifter om resandes skyldighet att göra anteckningar 8 120 b. 14 Oct. b. 14 Oct. b. 14 Oct. b. 14 Oct. — 13 — 2. M gf S § CO d CT3 cn ' 5" W t» PS > 1 K ö fL2:s« 3 sr ScT Riks-Ståndens Beslut. a t-s Oj » m D. "3 ® O) "Ö « % CD ii. r* r3 qq cp cq ! 5' 1 qq *-S »t C5 P P* ° pfP Q “ §■ 1° ™ crq’ W ra $ BondeN:o N:o | Sid.' Adeln. Ståndet. Ståndet. N:o T Dagsverksskyldighet lill Kungsgårdar, m. m. angående vissa hemmans 4 1 140 — b. 14 Oct. b. 14 Oct. b. 14 Oct. 17 Oct. I anledning af återremiss . 4 1 208 — a. a. 16 Jan. a. a. 15 Jan. a. a. 16 Jan. a. a. 16 Jan. 154 20 Dalarne, _ om väganläggning mellan Oster-, och Vester-, se Öije Kapellag. Dalelfven, om anslag till brobyggnad öfver, se Thorsångs kyrka. Dalman, 0. J., se Ackordsanbud. Deijeforss och Forsshaga, om ytterligare Statsbidrag till kanaloch slussverk vid 19 4 1 158 54 b. 5 Dec. b. 5 Dec. b. 5 Dec. b. 3 Dec. 217 20 Diskontverken, om val af Revisorer för granskning af, se Banko-Diskont-Verket. Dr afven och Bollmen, se Afskrifning.
O, hvilka kvalfulla stunder, ja dagar, som följde efter detta ögonblick. Det dröjde länge, innan jag kunde gråta. Då först, när tårekällan öppnades, kände jag någon lindring. Jag fick ej vara med, då de vigde stoftet efter min egen lilla dyra Johanna åt den eviga hvilan, ty jag låg fortfarande sjuk. Och äfven om jag varit frisk, hade jag väl ändock ej fått komma till hennes begrafning till följe af min ömma moders fruktan för smitta. Mina vackra röda kantäpplen fingo ruttna bort på hyllan. Jag kunde ej smaka dem. De tillhörde min lilla Johanna i lifvet, de skulle tillhöra henne äfven i döden. Så var detta ömma band, som förenade tvenne oskyldiga barnahjertan för lifvet, afskuret af den grymma benrangelsmannens allt förhärjande lie. Min egen sköna Frithiofssaga slutades med första sången. Här vill jag plantera En liten blomma på Johannas graf. O du, min ljufva vän, Mitt rena barndomstycke, Min lefnads skönsta smycke, För mig du lefver än. Från himlen hit du kom Till oss i sorgedalen. Ej skapt för jordekvalen, Ditupp du vände om. Hvar gång på dig jag tänkt I lifvets hårda dagar, Ej längre då jag klagar. Du salig frid mig skänkt. På all min lefnads stig, Tills jag i grafven gömmes, Af mig du aldrig glömmes. Jag längtar blott till dig. Efter den lilla Johannas död hade vintern med dess nöjen intet behag för mig. Min ömma moder lät bysnickaren Johannes Olsson förfärdiga den allra vackraste nya kälke åt mig. Men jag kunde ej åka många gånger på honom, ty jag saknade min lilla väninna på sittbrädan framför mig, och jag tyckte nästan, att det var synd att åka, då hon ej numera kunde få vara med. Den enda tröst, jagfann i min stora sorg, var uti att läsa och skrifva och räkna. Jag satt vid det sköna bordet, som min ömma moder iordningställt åt mig, ifrån morgonen alltintill aftonen och arbetade så flitigt, som om det hade gällt att taga den svåraste examen. Jag längtade nu efter sommaren, då skolan åter skulle taga sin början i Kröplinge södra rote.
Dymedelst funnit räkning wid och ett lyckligt tilsälle, at genom obetydligt öfwerbud ätkomma större förräder, hwarpä de sedermera ansenligen munnit, troligen icke sällan äfwen pä samma personer, hwilka, lgsom bcrördt är, nödgats til »vanpris sälja samma Spanmäl; och den andra af ännu mera beklaganswärd beskaffenhet; at nemligen wid inträffande misiwäpt och Spanmälsbrist, samt genom, af ofwan anförde orsak, bristande tilgäng wid Kronans Magasiner, Kongl. Maj t och Kronan hwarken kunnat förekomma Svanmälsprisernes gränslösa stegring eller undsätta den behöfwan-de med Spanmäl för stälige priser och med, efter omständigheterne lämpade betalningswilkör; och hwilket olyckeliga förhällande förnwdeligen bidragit til den nöd, som, enligt ett för nägra weckor sedan hos Högloft. Ridderstapet och Adeln upläst högst rörande Memorial , försatt flere Jnwänare uti Halland r nödwändighet, at til deras lifs uppehälle anwända djursföda, utaf malde agnar, hackelse vch ollon Härwid mä det dock icke obemält lemnäs, at dä under de sistförfiutne ären Herrar Landshöfdingarne inberättat inträffad Spanmälsbrist r Länen och deraf följande nöd, samt undsättning deremot begärt; sä hafwa wäl betydelige penningesummor af 10 til 12,000 R:d, Banko och nägon gäng deröfwer blifwit hwarthera af Herrar Landshöfdingarne anförtrodde, i ändamäl at dermed för 'de nödstäldes undsättning, Den 26 IIulik. 473 göra crforderlige Spanmals uphandlingar; men om ock et flitt ändamäl nägon gäng kunnat winnås, uti en Sjöstad, genom inrikes eller utrikes tilförsel sjöledes; sä har förhällandet blifwit helt olika, i de Län, som saknat nystberörde tilfälle, der följaktligen Spanmälsbristen icke med penningar warit afhulpen.
Ständers Allmänna Beswärsoch Oecvnomie-Ukskolrs Betänkande, angående odlingar i Pitea Lappmark, sä lydande: "Uti ett till Högloft. Ridderskapet och Adeln ingifwit och derifrån till Utskottet remitterade Memorial har Herr Majoren Ltaol von wolstein anmält, att dä han utr ätta ars lid wiftats uri Piren Lappmark.och haft befat ning med Nasafjells Srlfwerwerk, har han funnit, att, ehuru der icke är brist pä Silfwer och Bly, arbetet derstädes likwäl ej kan bära sig dä sä wäl Matwaror som Arbetare stola hämtas pä ?o mils afstånd; hwarföre han ansett, att Jordbruket först borde upphjelpas genom odlingar, hwarmed Majoren ock, medelst understöd af f. d. Konungens Hand-Casta, gjordt den början att circa iooo:de Tunneland Myror stola till torr Jord wara odlade. Till fullföljande af ett sädant företag, hwars utförande Herr Majoren, genom bifogade förslag och anmärkningar öfwer Pileä Lapp - Den 2z Zebruarii. Lappmark will bewisa möjligt och lönande, anhäller han akt ett ärligt understöd as twa Tusende Ni sdaler Banco i sex är, mätte af Riksens Högloft. Ständer för honom bestämmas, samt att till upplysning om en redelig förwaltning af defte medel, en undersökning af i odling och Jordbruk kunnige Man mä hwarje är anställas; och tilltror sig Herr Majoren, att, efter dofta ärs förlopp kunna hafma 8 a 10 OOO Tunneland Uppodlade och tillräcklig Spannemäl för denna Lappmarks äboer och arbnare.