Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ar öfvertygad att samtliga Stånden då pä ett helt annat sätt hade omfattat denna fråga, sedan genom de tneddelta upplysningarna det dunkla moln blifvit sk ingra dt , uti hvilket denna fråga alltför lange varit dold uti ett till hälften kändt och till hälften okändt förhållande. Jag förenar mig till alla delar uti den af Hr Ihre framställda anhållan till StatsUtsk., att, derest de nu meddelta upplysningarna icke aio för Utsk. till fy lleslgörande, Utsk. behagade infordra alla de uppgifter, sorn Utsk. kan anse behöfliga för att försätta saken uti ett fullständigt klart och utredl skick, och att StatsUtsk. sedermera behagade föreslå Ständerna ett ändamålsenligt och lämpligt sätt lill skuldens betalande; hvarvid jag likväl för min del önskade att StatsUtsk. mätte föreslå Ständerna att, såvida de öfvertaga denna skuld, med bestämda ordalag ut - De ii 28 November f. m. 445 trycka deri tanke, att sådant icke må anses gälla såsom ett proejudicat för framtiden. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag har icke kunnat låta tillfallet gå mig ur händerna att göra några anmärkn:r vid det välklingande försegel nit på lanen utdela vissa summor till partiel t eller individuell nvltiga företag. Det ar från en högre synpunkt man hör betrakta ett Rikes behof. Den goda andan församlar och den onda förskingrar. Vill man väcka intresse blott för länen inom sig, i stället för alt Svensken borde hafva intresse för Sveriges Rike, så handlar man rätt. Månne man vill göra oss till ett nytt Amerika? Eftersom man försökt alt i Sverige (å en communal-styreise (hvilken jag dock i många fall skulle önska), och vill hafva landtråd för landshöfdingarna, så supponerar jag, alt man önskar förvandla länen i Sverige till särskilda stater, och således kommer man att åtskilja i stallet lör att sammanföra intresset för ett gemensamt fädernesland. Delta är hvad jag har att anföra i afseende pä sjelfva förslaget.
Ängaende Riksgälds-Lontoiretg skulder och sär» skilde Förbindelser, och hwad derwrd iakttagas bör. 1 §- Med den sa kallade gamla Riksgälden, be« stående uti Mynt-teckens och InrLre58eFörsäkringsSedlar samt andre liyviclenlst? och redan til betalning fastställde Kronofordringar, kommer at förhallas pä sätt det härom den 19 September 1766 Utfärdade ke^lememe och dä widtagne Författningar Utstaka. 2 H. De aldre ännu outredde Kronofordringar och ?r?temioner, hwilka, efter förra llsAlementen och Författningar, äligga Riksgälds, at beta la, böra äfwen af Riksgälds-Lomoiret godkännas, sä framt dylike fordringar i laglig ordning och inom svreffrifweu tid äro bewakade och pä sadan - Den 29 Mars. e. m. 1521 dan grund pröfwas laglige, samt efter det Fullmägrige blifwit hörde, i Nader warda faststälde; men betalningen aga Fullmägtige at utställa pä lermilier, lämpade efter Lcwtoirets rilgängar, samt ä hwarje post Utfärda Obligationer med ranta, hwilken dock icke får öfwerstiga fyra xroLem om äret. Z §> Riksgälds-Oontoirets utgifne Obligationer uti Jnlandfft mynt böra a förfallodagen wid deras upwisande owägerligen inlösas. — Räntan a dessa Obligationer bör likaledesä bestämd tid ligviöoras, när Innehafware» af Obligationer»? sig härom anmäler. 4 § De ännu utelöpande Lreäit-Sedlar, hwilka genom Län icke kunna indragas, böra, da betalning för dem fordras, med banco-mynt efter bealbation8-Grund inlösas.
Kan något starkare bevis gifvas att frågors nedläggande i sådant fall hos Constitutions Utskottet ej öfverensstämmer, hvarken med Grundlagens esprit, eller med 1809 års Lagstiftande Ständers vilja, eller med förra Constitutions Utskottets omdöme, än den, sedan förra Riksdag, enligt samma Ständers beslut väckte, men ännu hvilande, tillstyrkta motion, att voteringar i Utskotten böra per capita, i likhet med andra voteringar, förrättas, och således väckta frågor, äfven hos detta Utskott, uti intet fall böra, utan bestämdt afstyrkande, nedläggas eller förfalla. Herr Grefven och Ordföranden: Då efter fåfängt bemödande att förena de skiljagtiga meningarne eller att åstadkomma ett resultat, det nu ieke återstår mig annat, än att göra en ny Proposition för att bestämma påföljden af den nyss anstälda voteringen, utbeder jag mig att i förhand få till Protocollet reservera mig att detta sätt att tillväga gå, icke är enligt hvarken med min öfvertygelse eller med mitt begrepp om Grundlagens föreskrifter, och de genom Analogie, deraf hämtade grunder för Utskottets förhållande. I anseende till det första får jag likväl förklara, att hvad jag der innefattar under ordet öfvertygelse icke har afseende på hufvud frågan, endast på nu varande form vid beslutningssättet. Jag har derföre i anseende till sjelfva ämnet icke yttrat mig att jag ansåg Pluralitetens mening i detta fall blifva ett tillräckligt rättesnöre för min. Jag finner hufvud frågan af en aldeles conventionel beskaffenhet omöjlig att efter blotta rätts grunder bestämma och ärnad att utaf hvarje Samhälles seder, tänkesätt och deraf upstående behof blifva beroende. Möjligtvis torde derföre den mening som har mästa analogien med våra fordna seder, under denna synpunkt förtjena lika mycket företräde som den hvilken för en åsyftad politisk nytta infört en förändring. Om denna icke ägt rum skulle jag aldrig föreslagit den, men sedan Lagen nu en gång blifvit sådan, finner jag också betänkligheter vid att utan stadgad opinion förändra den.
Dessa nyttiga hvilostånd skulle onekligen bringa de tvistande att betänka hvad deras frid tillhörde; Rättegångar skulle märkbart aftaga, och Hof-Räiterne skulle på sidstöne blifva nästan umbärlige, så att åtmindstcne halfva antalet af tjenstemän derstädes kunde då indragas, till märklig lisa för StatsCassan. Det egnar Medborgligheten att framställa sanningen enkel och oförklädd, att se* icke å enskildta fördelar, eller under patriotismens larf strida för egna afsigter. Det Allmänna Bästa hör vara målet för hvarje enskildts bemödande; det har verit mitt ögonmärke. Jag bör likväl ej vänta, att mina enfaldiga tankar skola allmänt godkännas; men en och annan vältänkande skall säkerligen finna, att hvad jag sagt och föreslagit är användbart, och kan, med det Allmännas stora bestånd, realiseras, utan kostnad för Staten, eller mindsta olägenhet för Embetsmännen. Detta mitt Ödmjuka anförande anhåller jag mätte få till Lagutskottet åtfölja Friherre Strokirchs och Herr Reenstjernas Memorialér. Begärdes på Bordet. 25en il Maj t. rrtl $79 Herr Printzensköld, Pehr Adolphanförde skriftligen: Vördsamt Memorial! I en tid, då vårt kära Fädernesland påkallar allas bemödanden, att med kraft bidraga till dess välfärd; då landtbruk och näringar aftyna, betungande bidrag till Stal tens upprätthållande nedtrycka och utsuga medborgare; då är det tid att borttaga den slöja, som höljer de brott och bedräge^ lier, hvilka vållat det onda. Ätt framdraga de verkliga orsakerna, som motarbeta bemödandet för allmänt väl och uppsöka verksamma medel till deras undanrödjande, är hvarje rättskaffens medborgares, i syn. nerhet hvarje Riksdagsmans pligt. Aldrig hafva Fäderneslandets behof kraftigare än nu påkallat Rikets Ständers åtgärd i detta afseende.
Att derför, det allmänna bör till deras förmån mellankomma, torde vara en både rättvisans och billighetens fordran, men huru sådan bör ske på ändamålsenligaste sätt, är Utskottet icke i tillfälle att bedöma. Att föreslå serskildta medels anvisande till deras fattigvård, anser dock Ut skottet mindre lämpligt, dels emedan någon allmän sådan icke lärer kunna bland lapparne inrättas, dels ock emedan å riksstaten finnes ett för fattigvården i allmänhet redan uppfördt förslagsanslag å 10,000 R:dr. 36 Slals-Utsknltels Ullålande, M 89. Utskottet lär derföre hemställa, att Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att af nyssnämnde förslagsanslag något understöd må, efter Kongl. Maj:ts bepröfvande, kunna blifva till utfattige lappars försörjning ändamålsenligt användt. Enlig resolution af den 15 Mars 1770, egde frimurare-barnhuset i Stockholm att årligen uppbära 166 R:dr 52 sk. b:ko af de så kallade raspoch spinnhusmedlen, hvilka, jemlikt Kongl. Brefvet den 15 Aug. 1845, numera ingår till Slats-kontoret i stället för fångstyrelsen, dit de först inflöto: och hade frimurarebarnhusets andel deraf blifvit anordnad, antingen å sjelfva inkomsttiteln eller å öfverskotten på statsverkets inkomster; men då, dels detta vore mindre formligt och dels Kongl. Majit uti serskild proposition föreslagit, alt ifrågavarande serskilda afgift mätte upphöra, har Kongl. Majit nu behagat göra den framställning, att frimurarebarnhuset måtte på ordinarie stat erhålla ett, förenämnde belopp motsvarande, anslag, samt således det anslag, berörde inrättning redan å denna hufvudtitel åtnjöte af 666 Ridr 52 sk., tillökas med berörde 166 Ridr 52 sk.
Dea i ; November f. ra. fordrar Drickespenniogar, eller med oveti bemöter resande; i anledning af föreslagna stadganden i afseende på Testamentens bevittnande och bevakning ; »ngående åtskillige af Grefve J. H. Gyllenborg föreslagne Lagförändringar ; om Löfiesmans rättighet att uppsäga borge» ; rörande förrymd Matas rätt, att träda i annat gifte; om yrkad skyldighet för Konungens .befallningshafvande, att genom Promotorial befordra enskildes Lagsöknings-ärenden , då Gäldenärerne vistas i andra Län; samt angående föreslagen ändring i 5 §. af 4o Cap Missgernings-f Lälken. Allmänna Besvärs-och Oeconomi eUtskottets: Öfver gjerde anmärkningar vid Utskottets Betänkanden, rörande sättet att reglera Marknadstiderne; om skyldighet för Lappske Nybj-ggares Söner, att ingå i allmänna Beväringen; angående tillstånd för Kyrko-hemmans åboers efterlemnade Enkor och Barn , att företrädesvis till sådane hemman erhålla åborätt; om Tiondes utgörande och ständige Tiondesältningar ; och rörande väckt fråga om förändring i skyldigheten att utgöra Afrädsoch Krono-Tionde Spannemål, samt andre på hemmanen indeldte Räntor ; om inköp för Statens räkning af ett utaf Canzli-Rådet Schoerbing utgifvet arbete angående Skogshushållning DenigNovembwf. tn, gen , samt i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande rörande väckt fråga om rättighet för Extra Roterings-skyldige , att anställa legning inom Bevärings-åldern. Alla dessa Protocolls - Utdrag lades lill Handlingarne. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 3 eftermiddagen. In Fidem Protoeolli O. J. Lager heinr, Onsdagen den 19 November. Plenum klockan 5 eftermiddagen, Öppnades Herrar Electorers Lista till val af en Ledamot i Expediiions-Utskottet, efter Herr Stjernstam, Ludvig ; och hefanus dertill hafva blifvit utsedd: X) e n i $ K:o 3013 B.
Bonde-Ståndet har bestämt stämpelbeloppet för sådana Doktorsbref, som utan föregånget prof utfärdas, antingen af Kongl. Maj:t (§ 3, sid. 4) eller offentlig myndighet (§ 4, sid 8), till 80 R:dr. Då Utskottets förslag, enligt hvilket dylika Doktorsbref skola förses med stämpel till belopp af 40 R:dr, blifvit af de öfriga Riks-Stånden godkändt, hemställer Utskottet, att Bonde-Ståndet måtte, med frånträdande af sitt skiljaktiga beslut, jemväl antaga Utskottets förslag. Hvad Utskottet föreslagit rörande stämpel dels å fullmagt, öppet Bref eller Resolution å titel eller namn, heder och värdighet, af embete eller tjenst, dels å afsked, då den afskedstagande hugnas med förhöjning ä karakter, har blifvit af Borgare-Ståndet återremitteradt, hufvudsakligen pä enahanda skäl, som här ofvan i afseende på stämpel å karakters-fullmagter, hvilka af Kongl. Maj:t utfärdas, finnas anförda. Som Utskottets förslag i dessa delar blifvit af de öfriga Riks-Stånden godkändt, får Utskottet, med vidblifvande af sitt förslag, hemställa, att detsamma måtte af Borgare-Ståndet godkännas. Bonde-Ståndet har beslutat, att fullmagt för Kyrkoherde att vara Prost öfver egen församling skall förses med stämpel till belopp af 15 R:dr; men då Utskottets förslag, att dylika fullmagter endast skola förses med stämpel till belopp af 6 R:dr, blifvit af de öfriga Riks-Stånden godkändt, får Utskottet inbjuda Bonde-Ståndet att frånträda sitt skiljaktiga beslut och förena sig med de öfriga Riks-Stånden uti antagande af Utskottets förslag. 8 5.
och För Idun af Birger SchöIdström. Thorilds " föremål ". (Forts. o. slut.) _ I ag såg henne, då redan gift, och besökte ofta hennes föräldrars förtjusande hemvist, hvarvid minnet af Thorild upplifvades och förtjusningen för honom ökades ». I en annan skrifvelse från samme Heurlin heter det: » Äldsta dottern i Dittmerska huset var Thorilds Eos. Hon är änka, lefver ännu (1819) och skulle visst förekomma Thorild själf, om han n u finge se henne, högst prosaisk och oförmögen att någonsin hafva kunnat uppväcka någon liflig känsla. » Af den fagra morgonrodnadens poesi hade således blifvit middagens och aftonens rama prosa. Sådant inträffar i denna skiftande värld. : i: * Den unge tjänsteman i Stockholm, hofkanslisten Arvid Hindström, m e d hvilken Thorild i början af 1780-talet delade bostad, hade en vacker, älskvärd och begåfvad syster: Magdalena * Gustava Hindström, född 1758 och dotter till hofsekreteraren Jöns Hindström och Maria Ahlström, född Höckert. Hon blef snart föremål för Thorilds svärmeri, och det är hon, hvilken under namnet Nina är af honom besjungen: Hvar är du, Nina! Nina! Dig irrande jag söker i dessa tysta näjder Skogens grottor sucka dig, Nina! Vindarnes hvispel frågar: hvar är du rörande, ljufva? — Änn ' jag vandrar, Nina, Nina, för dig kärlekens irriga stigar, branta, skarpa, evigt strödda med blomster och tårar, evigt följda af suckar och hopp Nina! Nina! Kom i skogen! Kom i Fröjas suckande skuggor i de hvisplande löfvens skydd. O, du kommer e j! Ned i mörka dystra dalen, Nina! sväfva din herdes blickar, retas ej mera af skymmande granar i tårars moln. 1897 vis upptäckt i Vexiötidningen för sagda år, i en redogörelse för hjälp åt en nödställd familj. * Som ofvan sades, var det en tolfårig flicka, som i det lättrörliga skaldehjärtat för någon tid intog Ninas plats.
Han steg upp och begaf sig mycket hastigt in bland de höga, t3ta stiinglarne, soin i toppen pryddes af röda blommor i alla fargskiftningar. Knapt hade han tagit några steg, förrän blåmesen höjde sig från marken, flaxade till och försvann. Han hade troligtvis funnit sitt byte bland vallinorna och förde det nu hem till sitt bo i hasselbusken. Men derom visste pilten ingenting. Han hade lust att få fatt i den eller %tminstone att återse den, och han fortfor att g8 framåt, allt iiiider det han bröt ned vallniostanglarne rundt omkring sig; men der var ingen, som hvarken såg eller hörde honom. Han var så liten och gjorde föga mer buller än blåmesen. Likväl blef hans fard allt svårare och svårare. Nere vid de tjocka stjelkarne var fullt af ogräs, som snärjde hans sini fötter. Han föll omkull, men utan att skrika, till och med utan att ge ett ljud i f r h sig, en sådan åtrå hade han att finna p&amp; blimeseii, en sådan fruktan att skrämma bort honom. Som han icke langre kunde ga för det tjocka gräsets skull, började han helt tyst krypa $i fyra fl&amp;, med ögonen uppsparrade och med sidana rörelser pa hufyudet, att han kom att likna en katt, soni spejar efter en ratta eller en fagel. Stundom lossnade vallmoblomniorna friii sina stiiiiglar och öfversrillade hans hufvud och skuldror med sina fina, gliiiisaiide blomblad. Han stadilade då på kn5, och med händerna stödda mot niarken tittade han uppit med öppen mun. Han s ?ig icke b l h e s e n, men en iniingci skiira och röda punkter, som svafvade öfver hans hufviid mot bakgrunden af en himmel, lika blå som hans uppitrigtade ögon. 1 % en ging blef hans mödosamma vandring afbruten. Ilen höga xiiuren af st3ngl: tr öppnade sig framför honom och leiiinadc utsigt at en vidstrackt, fri yta.
Den 17 Maj. 75 och adress, pantens beskaffenhet, liden då räntan skall erläggas samt dagen, hvarförinnan Inteckningen bör förnyas, äfvensom när ränte-betalningen eller inteckningsförnyelsen skett. § 53. (Ifver de Riddarhuset tillhörige lösören bör Kamereraren uprätta och, för granskning i sammanhang med Riddarhusets Hufvudbok för hvarje år, i densamma införa ett ordentligt inventarium, med hvarje persedel af Direkt, åsatt lämpligt värde. Riddarhus-Fiskalen. § 54. Ridd.Fiskalen åligger att vara närvarande vid de, enl. 10 och 11 §§ Ridd.Ordn., skeende anteckningar, och dervid anmäla de hinder, som, enl. till Ridd.Direkt, inkomne underrättelser, kunna betaga serskilde personer af R. o. Ad. deras säte och stämma, på det ej Polletter må utdelas till andra, ån dem, som enl. Ridd.- Ordn. dertill äro berättigade. Bänkarne i Plenirummet böra af Ridd.Fiskalen, enl. 9 § Ridd.Ordn., indelas, hvarefter en Bänklista upslås vid hvarje Bänk, derå äfven de Riksdagsmän upföras, som sedermera erhålla Polletter. Och bör Ridd.Fiskalen, under R. o. Ad:s plena, noga tillse, att ingen obehörig dervid erhåller tillträde. § 55. I alla frågor, som härmed ega gemenskap, är Ridd.Fiskalen Actor, och bör han derföre vid Ridd.Utsk:s sammanträden vara närvarande. Honom åligger derjemte att uprätta Upropslislan, jemte de, enl. § 9, dertill hörande bilagor, att förrätta upropen vid förefallande val och voteringar, samt tillse, att den faststälde ordningen inom Riddarhuset varder iakttagen, äfvensom att öflige ceremonier följas, samt anteckna och upropa deputationer, som från R. o. Ad. skola afgå. § 56.
Der stodo de grannaste vexter i de mest underbara och vexlande former, och stjelkar och blad och blommor sågo ut, som om de varit af det finaste silfver och öfverströdda med glimmande ädelstenar. Gumman sjelf var af is på ett yttre fönster, och hennes trädgård af isrosor på fönsterrutan. I rummet inom fönstret bodde, långt förr än lilla isgumman kom dit, en liten flicka. Om sommarn var fönstret också hennes verld. Der utanför såg hon floden med sina många fartyg och de många arbetande och rörliga menniskorna der, och på långt afstånd syntes till och med några stora vackra träd, som stodo qvar af den rad, hvilken fordom varit planterad utefter floden. Under dem spatserade långs stengatan stadens granna fruar och herrar och tyckte, att det var så skönt att vara ute i det gröna. Allt så mycket vackert såg den unga flickan från sitt fönster, men hon trånade ändå och längtade att få komma dit ut på ängen under björkarna, dit hon hvar sommar en gång, ja ibland till och med två gånger, fick fara med far och mor och stora syskonen, med kaffeköket i båten, för att roa sig på landet. Men hvad hjelpte det att längta! Nog slapp hon ut på den stenlagda gården att leka, men den var endast fyra famnar i fyrkant, och dit hittade aldrig en solstråle oftare, än när den kom som återsken från handkammarfönstret, ty gården omgafs på alla fyra sidor af höga stenhus och magasiner, mest utan fönster. Men en dag upptäckte Ina, att just vid sidan af den trappa, som ledde ned till gården, ett par stenar af stenläggningen sjunkit ned några tum lägre än de andra, och derpå hade samlat sig litet jord. "Trädgård, trädgård", ropade Ina triumferande, och från alla springor och hörn mellan stenarne på gården skrapades nu med stickor all mull, som kunde fås lös, och bars i trädgården; och slutligen stod den färdig med tre sängar, nästan en half aln långa och ett halft qvarter breda, och i hvarje säng nedsattes tre ärter.
Det är tydligt, att när tillverkningskostnaderna utgå genom bidrag från alla skattdragande medborgare, men Bergshandteringen förbrukar mest, skall en ytterligare nedsättning i priset blifva en skänk åt denna handtering, hvaraf orimligheten synes så mycket klarare, om man erindrar sig det förhållande, som hitlils existerat, att saltpelergärden utgjorts ensamt af jordbruks-näringen, som consumerar ganska litet krut, och att jordbruket sålunda fått skatta 111,000 R:dr, såsom förhållandet varit från 1824 till 1826, för att förskaffa Bruksägarne det pris på krut, som nu gäller. Bergslagerna hafva dessutom genom gamla Contracter och Kongl. Bref redan större förmåner, i afseende på kruthandeln, än billigheten fordrar; ty de flesta hafva rättighet att erhålla 6 månaders credit, och åtskillige få krutet kostnadsfritt transporte4o H. 12 iy8 Den 7 September f. ra. rädt och upplagdt i det för hvarje sådant Bergslag inrättade Magazinet. Slutligen förekommer 5:o det aritmetiska skäl, att krutpriset i Sverige, oaktadt den monopoliserade tillverkningen , ingalunda uppgår till krutets verkliga värde, då det för närvarande säljes för nästan samma pris som den i krutet ingående saltpetern skulle ensam kosta , orri den vore till införsel mot måttlig Tull tillåten; men att deremot detta pris med öfver j5 procent understiger hvad krutet verkligen kostar Staten, samt att således en ytterligare nedsättning ej är för de consumerande af billighet påkallad, utan skulle blott ytterligare öka de förluster, som redan vid denna handel drabba Staten. Till hvarje Centner krut åtgår 5 L:pd oluttrad saltpeter, hvilket med nuvarande pris hos oss eller 7-J R:dr visar, att saltpelern ensam till en Centner krut kostar 37 R:dr 24 sk. Då nu Centnern säljes för 26 å 28 R:dr, så har ju köparn fått krutet för 5o procent mindre, än den ena ingredientien ensam kostat, och har i sådant afseende ej skälig anledning att klaga. Man kan väl invända, att detta höga pris på saltpeter hos oss kommer af förhudet mot införsel af utländsk, hvilken är betydligt mindre dyr.
Om man ifrån det vid 1812 års Riksdag tillsatta Stats-Utskotts, ofver Kongl. Maj:ts Högstberorde rådiga Proposition, afgifna Betänkande får hämta grunder till Riksens Ständers då fattade fcirenämde beslut, så finner man, att skälet dertill egenteligen va"it: att redan vid lgogårs Riksdag förhållandet med Allestad skulle blifvit upplyst samt att Riksens Ständers da, utan att fatta nåtfot särskildt beslut, i anseende till frågan örn skatteköp å Allestad, uti 1810 års Riksdagsbeslut upptagit denna lägenhet bland de Kungsgårdar som blifvit förldnta genom Konungens enskildta förordnande eller tillkomna Nddebevisningar medelst prolongation af arrendet, utom auction , och för hvilka den fastställda arrende - summan skulle för dea återstående cootracts-tiden erläggas, reducerad till Spannmål efter det årets Markegång, då perininge-rentan bestämdes eller arrenderättigheten beviljades, och således utan afseende på de åtgärder som till denna egendoms försäljande till Skatte blifvit vidtagna, förklarat densamma böra lika med öfriga uppräknade Kronogods behandlas. I anledning häraf har jag sökt utforska'egenskapen af den upplysning, som 1809 års Ständer kunnat äga otn förhållandet med Allestad, och jag har icke kunnat finna att den varit annan eller vidsträcktare än hvad de förteckningar inne» höllö, som frih Kammar-Collegium blifvit infordrade, tj.de N:o 155, 156. 12 34 Den 2 '2 Juni. rade, öfver de befinleliga Kungsgårds lägenheterna. Det af dessa Förteckningar, hvarå Allestad jemväl blifvit uppfördt, under Litt. C. hilagde, Utdrag, utvisar val att uppgift lem näts på en del af de Kongl.