Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om de fleste, under förutsättning, att det är likgiltigt antingen de svara ja eller nej, röstade ja, så kunde det hända att all öfverläggning om det öfriga i Const.Utsk:s förslag ansåges öfverflödig. På det att slumpen icke må afgöra någon af de vigliga frågor, hvarmed vi 1111 begynna, bar jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att det ej är likgiltigt huru man i saken voterar. Frih. Rantzou, Joli. Albert., instämde med Hr von Hartmansdorff. Hr von Troil; Jag är icke lycklig nog att kunna finna Frih. Boyes förslag så likgiltigt, som andre talare ansett detsamma. Jag finner detta förslag i det närmaste vara detsamma, som Hr Ehrenhoffs, nemi. att tillintetgöra all reform för denna gången. Frih. Boye tyckes väl vilja medgifva de orepresenterades intagande i representationen ; men deremot innefattar Hr Frihms förslag bestridande af fyrkammar-syslemets afskaffande, hvilket likväl, bland alla de nödvandiga förbättringarna, utgör den nödvändigaste, och ritan hvilken de öfriga blifva onyttiga. Jag tillstvrker derföre, att R. o. Ad. måtte svara allmänt nej lill Frih. Boyes proposition. Frih. Boye: Det är nu andra gången, som Hr von Hartmansdorff behagat bortblanda sjelfva frågan. Jag vet ej om afståndet från landlmarskalksstolen till Hr von Hartmansdorff bänk vållar, att han hör så illa i afton. Jag har icke begärt af Ståndet någon önskan, utan att R o Ad. ville besluta, och det ar annat än att önska; men för att borttaga all tvehogsenhet hos Hr von Hartmansdorff, får jag förklara att om R. o. Ad. bifaller mitt förslag, så har R. o. Ad. derigenom icke uttryckt en önskan, utan fattat ett beslut. Ingenting är heligare än att våra rättigheter må vara oförkränkta af alla möjliga tillställningar. Vi kunna icke veta hurudan pluraliteten blir.
Förordningarna om förlag till Bergsmanna rörelsen, 4305. — med ätterremisi ä RiddarHus-Utstottets förflag huru Nidderstapets och Adelns Deputerade wid Markegängs-Taxors utsättande mäge no Register. utse?, 4)05. — om antalet af de Taxeringsman, som för hwart Ständ särskildt till de ärliga Marke» gängs-Taxornas sättande böra utses, 4306. — i anledning af Bondc-Ständets beslut att för Säterier, Rä och Rörs, Insockne, Utsockne, Frälsehemman, rc. ätaga sig Krono-, Hälloch Neserve - skjuts sä i freds som krigstid, 43oä. — rörande Stats-Utskottets utlätande öfwer föreslagen indragning af Presterskapets Wcdcrlage-spannemäl, 4327. — rörande StatsUtstottets Protocolls-Utdrag om förestagen indragning af sadana donationer af Kronans egendomar som pä obestämd tid blifwit frän Kronan abalienerade, 4Z07. — rörande Stats - Utskottets utlätande öfwer förestagen indragning af Presidentsoch Vice - PrefidentsEmbeten, 4508. — om Stats-Utskottets utlätande öfwer föreslagen indragning af den Krono - Tiondespannemäl, som till a köning för Soldaten wid wista Indelte Regementen blifwit anslagen, 4Z28. — om Riksdags - Ordningens företagande till granskning punctcwis rc. 4346. om instämmande uti BondcStändets Beflnt rörande Redowisningen för allmänna medlens förwaltning sedan 1822 ärs
Domstols-instantierne pröfvas; med kännedom hvarom mången fullföljde en orättmätig sak, endast i afsigt att, på vederpartens bekostnad, skörda den vinst, som kunde blifva en följd af ett flerårigt fördröjande med sakens slutliga afgörande. Hvad Högsta Domstolen serskildt beträffa de, så inhemtades af Justitiae-Stats-Ministerns embetsberättelse för år 1887, att de i Nedre Justitiee-Revisionen balancerade mål, som är 1827 utgjorde 519, deremot vid 1887 års slut vuxit till ett antal af 1,4-27, oagtadt föredragningen i Högsta Domstolen fortgått 5 dagar i veckan. Motionären, som ansåg, att någon annan åtgärd, ledande dertill, att denna balance minskades eller försvunne, ej kunde vidtagas, än att Högsta Domstolens arbete fördelades på två divisioner, samt att långsamheten i ärendenas behandling hos Öfveroch Under-Rätter jemväl borde afhjelpas genom ändamålsenlig förändring af desse Domstolars arbetssätt, bar i sådant afseende föreslagit: 1:0 ”att Rikets Ständer mätte anslå eit årligt arfvode åt Hög”sta Domstolens Ledamöter, emot åtagande å deras sida att, åtminstone två ”tredjedelar af året, arbeta på två divisioner, intdldess alla balance-målen, ”med hvilka den ena divisionen skulle uteslutande sysselsätta sig, blifvit ”slutligen handlagde; 2:0 att bestämda tider blifva föreskrifne, såsom de ”längsta, inom hvilka lottning bör ega rum, berättelse utfärdas, samt för’’hör anställas uti de till Justilias-Revisions-Expeditionen, samt Hofoch ’’Rådstufvu-Rätterne inkomne mål; 3:o att likaledes bestämda tider, beräkBih. till R. St.
Att det är er förtjänst väl ingen vågar neka, Och ingen ungkarl nu ett ögonblick må tveka Att välja sig en fru, det fortaste han kan. O! underbara kön! hur blida och hur veka I synens vara än, I stödjen dock en man! Förutan Er, det syns, han är ett rö för vinden, / Därför med starka Långt förr Ty annars band den stackars svage binden, än vara fri, han vare " Eder slaf, hända kan, att förren han det kan tänka, Ifrån det rättas väg i hast han viker af Att uti mörka dåd allt mer och mer sig sänka. När hädanefter jag en gammal ungkarl ser TJtaf det hyggliga och aktningsvärda slaget — Som nog försvinner mer och mer • —, Jag darrar för hans skull, ty kanske att i ' draget Trots gikt och ryggskott han en nattsvart gärning gör, En sak han inte alls rår för, Men af det skälet blott, som statistiken Att ingen maka huld han äger. På risken tanken, män, och giften Er, ber! säger, jag Visst är det hårdt, så kan man tycka, Men att Er ur fördärfvet rycka Väl kvinnan nu som förr får offra sig för Men, Som sorgligt kvinnans nog, jag stolthet Det sägs att på Så lätt hon viker hör det redan går en sägen, bör slå velociped af ifrån Er! ned, den rätta Månn ' bland de hundraåttisju, Som fått för brott mot ordning böta Ibland de cyklande små tärnor söta, Ej funnits en och annan fru, Som fått vid rådsturätten möta. Ifall så är, man nog förstår För kvinnans makt det blir en fara, Om detta tilltar år från år, vägen. I D U N 1898 Och att ibland de fruar rara, Som mannens hjälp och stöd få De fruar knappast räknas med, Som kila på velociped. vara, Dock bör man ej för mycket käxa På denna sport, den upphör snart, Sen det är klart att föttren växa TJppå cyclister underbart. Af fasa reser sig nog håret På hvarje kvinna, då hon vet, Att fötterna med säkerhet Förlängas ett par tum om året. Hvad läkarn s varning ej kan verka, Hvad plikt och böter ej förmå, Det går nog, när hon börjar märka, Att hennes skodon bli för små.
Förordningarne af den 23 November 1^56, som ännu utgör sjelfva grunden för befordringar i civil väg, och hvilken i vissa delar äger ett oskattbart värde, men i många andra åter är den numera mindre lämplig efter tidens kraf; af den 27 Februari 1789; den 8 November 1757; den 10 Januari 1759 och den 3i Mars 1767, angående 56 dagars ansökningsoch besvärstid; angående annoncerande i allmänna Tidningar örn ledige tjenster, m. m. Om Remiss häraf till vederbörligt Utskott, samt communicerande med de öfrige respective MedStånden får jag vördsamligen anhålla. Lades på bordet. 3:o Af Herr Reutersvärd, Pehr Adam: Bland ämnen, sorn företrädesvis fordra Den 17 December f. m. i3 Rikets Höglofl. Ständers uppmärksamhet och behjertande, är visserligen frågan om reglerandet och förbättrandet af de Löneinkomster, hvilka för Statens Embetsoch Tjenstemän äro anslagne. Olämpligheten af den grund, hvarefter dessa Löner beräknas att utgå, är tillräckligen ådagalagd under loppet af de fem sistförflutne åren, då för året 1827 Riksmarkegångspriset å E11 Tunna 'Spannmål uppgått tillpR:dr 18 sk. B:co, eller till mera än 5o procent högre än de tre föregående åren, hvaraf följden varit betydlig brist i Statsanslaget och osäkerhet å Tjenstemannens sida om beloppet af den Lön han bordt kunna, åtminstone för kommande året, påräkna.
Om alltså, genom en ny organisation af Statens embeten och tjenster, vissa embetens och tjensters indragning befinnes nödig och nyttig, samt dessas innehafvare i följd deraf sättas ur tillfälle alt utöfva de befattningar, hvarföre de på grund af fullmaktér äga rätt att lön åtnjuta; så äro icke desse embetsoch tjenstemän derföre skyldige att förlora sina inkomster, alldenstund de äro oskyldige till, att Staten företager sig alt reorganisera embetsverken, utan äro de just i följd deraf skyddade af nämnda grundlags-§§:r. Hvad de nämnde personernes förhållande åter vidkommer, deras ställande under Riksrätt och under 107 §:n, så är det något helt annat, sorn har sin lagliga och gilda gång, utan afseende på den fråga, som nu är före. — Förra gången jag hade ordet, glömde jag alt uttrycka den gärd af erkänsla och aktning jag hyser för Hr Hjerta för det yttrande, han afgaf ronde en af de herror, hvarom nu är fråga. Han har nemi. lemnnt ett erkännande åt denna persons egenskaper både som enskild man och embetsman, som hedrar lika mycket den, som gjort erkännandet, sorn den, hvilken fått emottaga detsamma, — synnerligast då rättvisa fått vederfaras en person, nied hvilken Hr Hjerta står i opposj - 156 Sen 10 Juni f. m. tion i hänseende till olika politiska tänkesätt. Jag anför detta som ett stöd för den gamla satsen, att heder och ära, nit, oväld och trohet gälla i alla händelser. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Dä, enligt hvad Hr Lefren upplyst, föregående Ständer aktat billigt att bevilja t.o. m ledamöterna uti styrelsen af f. d. kronomagazinerna pensioner; anser jag, att nuvar. R. St. icke böra akta för rof, att låta proejudicatet gälla och jemväl bevilja Hrr Grip och von Hartmansdorff pensioner. Remitterades till StatsUtskottet. Ånyo föredrogs till justering och godkändes Exped.Utskls förslag N:o 19 till R.
Hans försök att skrifva en moralens utvecklingshistoria visar emellertid, att han skulle haft åtskilligt att lära af denna vetenskap. Teorien om » öfvermänniskan », det berättigade i att sätta de stora individerna såsom målet för mänsklighetens kamp erinrar rätt mycket om den bland andra af Rénan — för att icke tala om nationalekonomiske författare — framstälda tanken, att den mänskliga rasens enhet kommer att försvinna. De sorgliga fysiska, intellektuella och moraliska förhållanden, under hvilka stora arbetaremassor redan nu lefva och ännu mera komma att lefva med industrialismens stigande utveckling, skulle af dessa massor göra en allt sämre och sämre ras. Efter några generationer skulle de hafva gått så långt tillbaka, medan samtidigt de lyckligare lottade gått så långt framåt, att man måste tala om olika raser: en herreras och en slafras. Hos Nielzsche har visserligen tanken fått ett helt annat uttryck. Han är framför allt individualist. De många, det är för honom pöbeln, som i fall den har något berättigande att vara till, endast har detta såsom trappsteg för en och annan heros, på hvilkens tillkomst hela naturen bör arbeta och som såsom en ensam praktblomma skall stråla i sin egen fägring och vara sitt eget och alla andras mål. Man skall vara tysk och hälst tysk professor för att på allvar få en dylik barock idé. I ofvan nämda Rénanska formulering är tanken åtminstone tänkbar för en normal hjerna och den har en grund att bygga på i bestående förhållanden. I Nietzsches formulering är den ett utslag af en enstörings, af den konkreta verkligheten oberörda och med densamma obekanta fantasteri. En kammardrömmare, som ingenting vet om de tusen svårigheter, bland hvilka kälkborgarne slå sig fram ochbland hvilka icke-kälkborgarne slå sig fram, kan lugnt förakta pöbeln, de osjälfstftndigas stora flock. Men med en dylik uppfattning bör man icke resonera. Placera professorn på en jordbit och låt honom der föda sig med sina händers arbete, det är en radikalkur att rekommendera mot den teorien! Jag medger gärna, att det i teorien ligger någon sanning, eller åtminstone en afglans af sanning, men den är inmängd i så mycket barockhet, att man ovilkorligen känner sig frestad att svara med ett argumentum ad hominem.
I anledning häraf får Stats-Utskottet yttra, att då Kongl. Maj:t uti Dess nådiga proposition, angående Saltpetter Gårdens nedsättning, som utgjorde föremålet 12 Stats-Utskottets Betänkanden. för ofvanåberopade Betänkande, i nåder åskadt, att hela den samlade fonden af Saltpetter medel, måtte till Kongl. Makts nådiga disposition i och för utgifter och kostnader vid Saltpetter näringens upprätthållande öfverlemnas; men Riksens Ständer hade för bestridandet af den summa, som erfordrades till kostnaderne vid Hans Kgl. Höghet Kron-Prinsens Utrikes Resa och förmälning, anvisat 300,000 R:dr, att utgå af nämnde Fond, hvilken derigenom förminskades till 473,102 R:dr 10 sk.; så ansåg Stats-Utskottet sig i följd deraf dess heldre böra antaga, att denne återstående summa skulle genom Kongl. Majas nådiga försorg kunna förräntas till den del deraf som finnes disponibel, utöfver fondens årlige utgifter, som, enligt uppgjord beräkning öfver desse utgifter på det hela, dertill fordras omkring 56,250
JM öl. 37 hemska färgerioch ullspånads-handteringarne, ytterligare nedsättas, samt härigenom otvivelaktigt skulle för olika grenar af viifnadsindustrien beredas väsendtlig lättnad vid tällan med utlandets tillverkningar, anser jag mig, med afseende hära, och med godkännande af hvad Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, i fråga om Kameloch Ullgarn, anfört, böra underdånigst tillstyrka, alt införselstullen bestämmes å färgadi bomullsgarn, alla slag, till 20 öre, samt å Kameloch Ullgar n, alla slag, ofärgadt till i 5 öre och färgadt tiil 20 öre skålpundet. Fullmäktige för Stockholms Handtverksförening hafva i sin omförmälda underGevär. dåniga skrift, hvilken jag anhåller alt nu lå i ett sammanhang föredraga, framställt anmärkningar vid kommilterades förslag lill tullsatser ä artiklarna Gevär, Guld, nrbeladt, kläder. Leksaker Metaller, förgylda, försilfrade eller plätera de, Musikaliska tnslrumenlcr, Paraplyer och Parasoller, Skomakare-, Snörmakareoch Svarfvarearhelen. tågvirke, i agnar och Aldon samt de allmänna rubrikerna Slöjdevaror eller kabriks-, Handtverkerioch Manufaktur-varor, i taxan ej nämnde, och varor, sorn icke kunna hänföras tinder någon af dr. i införsels-larifen upptagna, mer eller minore arbetade; i afseende ä hvilka taxerubriker kommilterades förslag förmenades icke lemna inhemska handteringarne del skydd emot utländsk medtäflan, som vore al behofvet fortfarande påkalladt; men af alla de tullsatser, emot hvilka anmärkning sålunda förekommit, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, i utlåtandet öfver kommilterades förslag, endast gjort erinran vid artikeln Snörmakarearbeten, för hvilken embetsverken, under åberopande af sina här förut anförda allmänna åsigter om den större varsamhet, hvarmed öfvergängen till den friare lagstiftningen ansågs böra utföras, tillstyrkt något högre tullsaiser än kommilterades förslag upptager.
Alt, såsom stöd för sin åsigt om det rätta uti fabrikanternas stora vinst, åberopa de stora stenhus som de bygga, och att denna stora vinst bereder ökad arbetsförtjenst åt handtverkarena; det erinrar nog mycket om Malthus bekanta theori om luxen, att den nemi. skulle vara nyttig derföre att den bereder föda eller ämne till förtjenst ål andra personer. Det är dock klart och säkert att, om dessa samma kapitaler användas till produktiva företag, att de då användas vida bättre, och med större förmån för de fattigare klasserna, än när de blott användas på en onyttig eller s. k. tärande lux. Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Då nu öfverläggningen, rör:de ofärgadt bomullsgarn, förklarades vara fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. biföl le, atl, såsom Utsk. föreslagit, å ofärgadt bomullsgarn, under en rubrik, sattes gemensam införseltull af 5 sk. pr ropades starka ja, jemte några nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han funnit ja härvid hafva varit öfvervägande. Hr von Hartmansdorff: Jag förmodar att den som begärde artikeln ”garns” uppförande på förteckningen å de artiklar, som skola utgöra serskilda föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, dermed egentligen afsåg det slag, hvarmed öfverläggningen nu är slutad. Jag hemställer derföre till H. Ståndet, huruvida ej, i händelse ingen ledamot nu till öfverläggning begär någon serskild artikel af dem, som finnas under rubriken ”garn”, R. o. Ad. skulle vilja för de öfriga antaga 1845 års taxa? Gr. Gyldenstolpe: Jag anhåller alt R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s på K. M:s propos. grundade förslag i denna del. Häruti instämde Frih. Hamilton. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Vid nästan alla artiklar begäres af någon ledamot att 1845 års taxa måtte vidblifvas.
Således tror jag, för min del, icke att någonting skulle vinnas genom biskops-lönernes delning. Saken måste tagas mycket vidsträcktare och grundligare, om något väsendtligt skall uträttas. Under sådana förhållanden anser jag det vara fruktlöst att i detta hänseende göra försök med ett parlielt förslag. Jag bör ock nämna att under den tid jag var Stats-Sekreterare tänkte jag på möjligheten att i löpeväg göra Presterskapet oberoende af sina åhörare, men när jag derom talade med en Biskop som då ansågs för den mägtigaste och som skulle inhemta sina Ståndsbröders mening, så talade jag för döfva öron. Det fordras omständigheter, sorn icke bero pä vårt Stånd allena, för att kunna i detta hänseende något väsändlligt åstadkomma. Jag tror således icke att män skulle genom bifall lill Frih. Raabs förslag kunna uträtta hvad som åsyftas. Sedan härefter uppå förfrågan af Gr. Lagerbjelke, Gusf., lindert. Riddarh.-Sekret, uplyst att ifrågavarule Betänk, enl. ankommet prot.-ntdr. blifvit bifallet af PresteSt., men att underrättelse om de öfrige RiksSl:ns i ämnet fattade beslut ännu icke till R. o. Ad. inkommit, yttrade Gr. Lagerbjelke: Ehuru jag icke i allo instämmer i de af Allmänna Besv. o. Ekon.-Utsk. anförda skäl, så instämmer jag deremot uti det slut hvartill Utsk. kommit. Det är visserligen ganska lätt att äfven på annat sätt än Utsk. gjort motivera såsom jag tror fullkomligen nöjaktigt och öfverbevisande att beslutet är riktigt, men saken är nu genom PresteSt:s beslut afgjord och det torde då vara öfverflödigt att vidare tala i detta ämne. Frih. Raab har i sin reservation föreslagit att R. St:r måtte i st. f. det beslut som Utsk. föreslagit öfverenskomma om att i underd. skrifvelse lill K. M. anhålla, att i mån af Biskopars afgång deras prajbende-pastorat måtte såvidt sig göra låter besättas med ordinarie pastorer.
Bttänkandtn, såsom Hus och Gård i staden, enligt lag ml uppbjudas, i börd lösas, pantförskrifvas och intecknas, anser Utskottet sig ega så mycket mindre anledning att föreslå HemförarebåtGillets upphäfvande inom Götheborgs Stads jurisdiction, som en lämplig inskränkning uti Gillets friheter redan blifvit verkställd genom Kongl. Resolutionen den 8 Juni r8»4»som stadgar, att viddetillfällen, då Gillets bätar ej genast vid påfordran och utsatt tid hållas de handlande till handa, det må vara desse obetaget, att då Utan åtal, ifrån deras egande och befraktande fartyg, med egna båtar Verkställa transporten af egna varor för egen räkning; hvartill kommer, att genom den pröfning och jemkning af Hemförarebåt-Gillets taxa, som för närvarande lärer pågå, all vidare skadlig anledning till klagomål öfver allt för hög ersättning sannolikt kommer att ur vägen rödjas. Dock varder detta till Riksens Högloft. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 3 juni 1823. Rtiv. «eh Ekon. Otsk. Betänkanden. Antom den 16 Juni 1323, 11 biätande, i anledning af gjorde anmärk* ningarvid Utskottets Betänkande, om KrOm noBet]eningens -påskrift å allmogens kungörelser, innan de från Predikstolarnå uppläsas^ leetta Betänkande har till Utskottet bliU vet återremitteradt från 3:ne Stånd, till följe af gjorde anmärkningar: Inom Hogvördige PrcsteStånclet. Af Prof. Herr Doctor Thyselius, Hen? Uoctor Wijkman, Herr Doctor Svedelius, Herr Prosten Lindrot och Herr Professor Fröberg, sorn yrka, dels att Fjerdingsmannen ej måtte åläggas något nytt besvär, utan deremot ifrågavarande befattning snarare uppdragas åt Ordningsmannen, dels ett den öfverklagade föreskriften i 1812 års Nådiga Girculaire
Sedermera har Gödecke, uti en till Utskottet inlemnad ytterligare skrift, tillkännagifvit, hurusom det numera lyckats honom förmå några sina släglingar och vänner, alt, emot det Gödecke till dem afstode halfva arfvodet såsom förvaltare vid Rostocks brunn, hvilket högst kunde beräknas till 300 rxlr banko för året, bispringa honom, så att han nu vore i tillfälle erbjuda betalning af halfva kapitalskulden under 3:ne år, räknadt från September månad år 1852, under vilkor, alt varda befriad från erläggandet af ej mindre kapitalets andra hälft, än äfven den å länet upplupna öfverränta, saint att återfå den utgifna förbindelsen. Efter öfvervägande häraf, och enär förre Handlanden Gödecke sannolikt icke åtnjutit någon andel af ifrågavarande lån, för hvilket han endast af sådan anledning blifvit ansvarig, att han, i anseende till primitiva låntagarens, vice Consul J. Gödeckes frånvaro, vid lånets första omsättning, ikliidt sig ansvarighet för detsainmas återstod, samt det är troligt, att de Gödeckes slägtingar och vänner, hvilkas mellankomst föra nied t den nu erbjudna inbetalningen, undandraga sig en dylik uppoffring, i händelse det dermed af - Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 53. $ seilcla ändamål icke vinnes, eller att Gödecke frän skulden befrias, hemställer Utskottet, att, så vida f. d. Handlanden C. A Gödecke till Diskontverket inbetalar hälften af ofvanberörda låns nuvarande kapital-återstod, med 1266 r:dr 32 sk. banko, på det sätt, att 422 r:dr 10 sk. 8 rst. nämnde mynt årligen, före utgången af September månad, under hvartdera af åren 1852, 1853 och 1854, erlägges, samt för fullgörandet af dessa inbetalningar ställer Banko-diskontdireklionen godkänd säkerhet, återstående kapitalbeloppet, jemte öfverräntan, må få afskrifvas. Stockholm den 20 Juni 1851.
Utlåtande, i anledning af väckt Motion om inskränkning af Ro terings-besväret, till öfverensstämmelse med hvad de derom af slutade Contract bestämma. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet, bar Riksdagstid Imägtigen Johan Christoffersson från Kronobergs Län väckt motion, att, som roterings-besväret inom Kronobergs och Jönköpings Län är i flere afseende» utsträckt, utöfver hvad Kongl. Förordningen den 13 Maj 1685, samt det derpå grundade contractet om knecktebållet i denna ort bestämmer, Roterings-skyldigheterne mätte återföras till öfverensstämmelse med. berörde contract, i hvilket afseende Motionären föreslagi t: l:o att en allmän nedsättning uti roteringen företages och verkställes uti alla de Provineer, som äro roterade utöfver föreskriften i de contract och förordningar, som upprättades och utgingo från den Regent, sorn, i samråd med Nationen, stiftade Indelningen, samt så indelas, att tvänne förmedlade hemman utgöra en rote och denna rote underhåller en Soldat; 2:o att Rothållare må ega rättighet att med sin Soldat uppgöra contract och bestämma löne-vilkoren och alla dermed förenade prestanda, efter som dem godt synes och de sins emellan öfverenskomma, utan att tredje man, eho den vara må, skall ega rätt att det klandra; 3:o att Passevolancen, som nu är förenad med roterings-kostnaderna och pä olaglig grund skall vara Rotehåliarne ålagd, hlifver öfverflyttad på allmän bevillning. Hedervärda Bonde-Ståndet har, enligt Protocolls-Utdrag den 12 dennes, remitterat denna motion till Allmänna Besvärsoch Ekonom i-Utskottet att handläggas, i sammanhang med Fredrik von Zveigbergks i ämnet väckte motion, jemte Sven Heurlins i anledning deraf afgifne yttrande, som förut varit till Utskottet remitterade.