Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Några siffror skola ge er en föreställning därom. Den minsta kitteln rymmer 100, den största 500 liter; på 50 stekpannor tillagas samtidigt 5,000 kotletter; står ordet omelette på matsedeln, sönderkrossas 7,800 ägg; kaffemaskinen producerar dagligen 1,000 liter kaffe, o. s. v. o. s. v. Men hur många kockar tror ni också äro sysselsatta här? 60 stycken jämte ett hundratal assistenter. För en fransk middagsarrangör är ingenting omöjligt. Några tusental gäster mer eller mindre betyda för honom föga, det bevisades senast vid världsutställningen 1889, då man i Industripalatset serverade festmiddag för de franske borgmästarne — sannerligen tror jag inte de voro sina tiotusen! Det har ringt, dinertimman är inne. I » A u Bon Marché » ha damerna och herrarne hvar sin matsal; båda äro enkla, men stora, luftiga och ytterst propra. Medan det är tämligen tyst i herrrarnes sal • — de läsa i allmänhet sin aftontidning — går det desto muntrare till bland damerna. Dessa äro glada, ja bullrande, kunde man säga, och de låta synbarligen maten sig väl smaka. D e små butikfröknarna i Paris äro gourmander, det är en känd sak. Och matsedeln kan ju heller inte kallas dålig. Eller hvad säges om följande — den vanliga middagsmenun —: soppa, kötträtt, legymer, sallad och dessert jämte en butelj vin? Genom en liten agitation ha de på senaste tiden vunnit ett länge omhuldadt önskningsmål: lyckligare än sina manliga kolleger ha de fått ofvanämnda » husmanskost » (enligt franska förhållanden är det husmanskost) tillökad med en entremets sucré, d. v. s. en tårta eller någonting dylikt. Om samtalet stundom tar en mer än vanligt forcerad fart, är j u mindre att undra öfver, då hvar och en af de små fröknarna har rättighet att — på etablissementets bekostnad — till middagen inbjuda någon medlem af sin familj eller till och med en väninna.
Den 12 Fcbruarii f. m. il| t annat brännvin än sådant, som håller minst 5 grader och, måttligt njutet, är för helsan oskadligt, och hvilka äga att, jemte hifogadt betyg om det åklagade brännvinets styrka och natur, hos vederbörlig auctoritet göra anmälan om brott häremot. Jag anhåller således vördsamt, ej mindre att försäljning af sådant brännvin, som befinnes vara af svagare än ofvannämnde gradtal, måtte beläggas med hög plikt, eller minst dubbelt af hvad ÖfverS tåthållare-Embetets Förordning af den 16 Juli 1831 för sådan förbrytelse i hufvudstaden bestämmer, hvilken plikt, då den utgår, bör tillfalla församlingens fattigförsörjning, än ock att en lag stiftas, som bestämmer ett lämpligt urbota straff för bevisliga tillsatser af skadliga ämnen, t. ex. pottaska, lut, m. m. såsom närmast beslägtade med förgifning, jemte ovilkorlig förlust af näringsrättigheten vid första förbrytelsen; och anhåller jag slutligen, att hvar och en måtte stå öppet att om brott häremot hos ofvan föreslagna uppsyningsman göra angifvelse och, då den lagligen blifvit styrkt, derför hvarje gång erhålla en ändamålsenlig contant belöning, att utgå af Statsmedlen. Dessa vidtaganden, i sammanhang utförda, skulle, efter min öfvertygelse, ofelbart hafva till följd moralitetens förbättrande, förminskning af brott och förseelser, med derpå följande ohyggliga och menskligbeten vanhedrande bestraffningar, äfvensom hospitaler och fattigförsörjningar skulle blifva mindre belastade, samt krogarnas antal snart nog måhända af sig sjelf förminskas. Skolor och Nykterhets-föreningar äro obestridligt af stor nytta för den uppväxande ungdomen, men af ringa gagn för dem, som redan börjat supa.
M:s nåd. propos. med förslag till förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, dels ock väckt motion i samma ämne, biföll R. o. Ad. berörde betänk. N:o 56, med den deri uti utlät. N:o 103 föreslagna förändring. Föredrogs och lades till hnudlingarne LagUlsk:s d. 23 dennes e. m. på bordet lagda mern. N:o 104, i anledn. af skedd återremiss utaf Utsk:s betänk. N:o 89, öfver väckt motion, att för reverser och invisningar, ställde till viss man eller ordres, måtte bestämmas enahanda betalningsansvarigbet, som för vexlar m. m. Vid föredragning af StatsUtsk:s d. 25 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 284, i anledn. af väckt motion, ang:de åtskilige rusthållares inom Westmanlands län befrielse från ålagd dagsverksskyldighet, samt åtnjutande af dem anslagen augmentsränta, yttrade sig Hr von Hartmansdorff, Au g.: Detta betänk, är ett af de flere vid denna riksdag, som icke innehålla annat än begäran, alt, om vederbörande befinnas hafva rätt, K. M. ville göra dem rätt. Jag har alltid ansett olämpligt, att R. St. ingå till K. M. med sådane framställningar, som hvarken äro den lagstiftande eller verkställande makten värdiga, och som, på sitt sätt, innebära ett indirect misstroende, att man här i landet icke kan få rätt, med mindre man har en förnäm recommendation. Jag anhåller således, att R. o. Ad. måtte afslå betänk. R. o. Ad. behagade, uppå härefter framställd propos., afslå StatsUtsk:s utlåt. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 25 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 285, i anledn. af väckt fråga om indragning af de i och för Löfås silfververks drifvande upplåtne förläningar och förmåner.
Sedan ej mindre Kollegierna, efter infordrade upplysningar den 28 April 1845 afgifvit underdånigt yttrande i ämnet, och dervid, ibland annat uppgifvit: att, enligt de hos Kollegierne upprättade sammandrag öfver rustningsoch roteringsskyldigheten inom de 19 öfrige rikets län, hvarest ständigt rustoch rotehåll för arméen funnes inrättadt, belöpte: på ett beridet rusthåll något mindre, än 1tt5 mantal, på ett rusthåll, tillhörande afsutet kavalleri, ly/Å mant8!? och på ett rotehåll inom gammalt infanteri något mera, än lf mantal, samt utgjorde årliga kostnaden, likaledes i medeltal, för ett rusthåll vid beridet kavalleri 174 r:dr 4 r:st. och vid afsutet kavalleri 140 r:dr 39 sk. 5 r.st., samt för ett rotehåll af gammalt infanteri 04 r.dr 2 sk. 2 r:st.; men att, om det antoges, att i det öfriga Sverige jorden skulle, i likhet med hvad förhållandet vöre i Jemtland, genom ordinarie räutornes anordning och afkortning, såsom skattfri beräknad, ingå i rotering, så belöpte i medeltal på en soldatrote 4/^ tunnland årligt utsädé och i äng 790T75 lispund höskörd, oberäknad skog och betesmark, än ock Konungens Befallningshafvande i Jemtland med ett memorial angående Jemtlands rotering till Kongl. Maj:t inkommit, har Kongl. Maj:t, under den 22 Maj 1846 i nåder beslutat och förordnat.
Öfver de frågor, som blifvit väckta om åtskilliga Embetsverks förändring och Collegiers indragning, får jag, jemte instämmande i Utskottets allmänna omdöme deröfver, åberopa det yttrande, jag, till fullgörande af den skyldighet för Utskottet, sorn jag anser vara en följd af Remisserna, till Utskottets Protocoll afgifvit, Herr Lagmannen Friherre Leyonhufvud, som likaledes förklarade sig finna Betänkandet i det liufvudsakligaste instämma med hans den 7:de i denna månad till Protocollet aflemnade yttrande, hvilket han således ansåg ej behöfva särskildt utskrifvas förenade sig med hvad Herr Fagman Mannerstam föreslagit i afseende på Nämndens tillsättande och tillförordnande af Edsvurna män, för att biträda Allmogen vid Boupptecknings-och Arfskiftes Förrättningar, Contracters och andra Afhandlingars författande, samt tilläde dessutom, att, på sätt förrberörde yttrande innehåller, Herr Friherren och Lagmannen för sin del ansåg nödigt tillstyrka, att de Embetsoch Tjenstemän, som, vid möjeligen inträffande Förändringar, blifva reducerade, skola för lifstiden bibehålla deras ordkiaira lön efter Stat osli indelning, så vida - 7>>i 2 8 Juni. »la annan émploy, Fullt svarande emot den förlorade, icke kan för deni erhållas, samt att de ej utan eget begifvande och ersättning för fiyttnimBkostnaden måge från en Landsort till en annan transporteras: att i hvarje af de blifvande HofRätterna bör finnas en President: och slutligen att Öfre och Nedre .Borg-Rätterna, Slotts-Rätter, Krigs Domstolar, Consistorium Academicurn Majus och Minus samt Scholae-Rättema matte vid. deras nu ägande skick ogIi befattning bibehållas oförändrade. Lii dessa tvänne sistnämnde omständigheter förenade sig Pjerr Grefven och Ordföranden med Herr Lagmannen Barou Leyonhufvud.
Genom alla Riks-ståndens sammanstämmande beslut hafva alltså presidenten af Billbergh och kansli-rådet Valerius fått sig tillagd rättighet att under sin återstående lifstid åtnjuta de dem tillerkända pensioner. Deremot och då, i fråga om fortfarandet ai den å bemälde ernbetsmäns fasta oell lösa egendom lagda qvarstad, tvenne Riks-stånd stadnat emot två, så lärer, derest icke Ridderskapet oell Adeln samt Preste-ståndet skulle finna för godt att med Borgareoch Bonde-stånden sig förena i godkännandet af Utskottets i detta ämne framställda förslag, förevarande fråga, såsom rörande statsverkets inkomster, böra, jemnlikt stadgandet i 69 § regeringsformen, medelst omröstning i förstärkt Stats-utskolt afgöras; och får Utskottet i sådant afseende föreslå följande voteringsproposition: Den, som, lika med Borgareoch Bonde-stånden, bifaller S(ats-utskottets hemställan, att någon eftergift af den presidenten af Billbergh, kanslirådet Valerius, numera aflidne förre kamerefaren kammar-rättsrådet Winroth oell förre krontrollören Middendorff' ådömda ersättningsskyldighet för den efter tullförvaltaren Finér yppade balans icke måtte beviljas, utan presidenten af Billberyhs och kanslirådet Vallerii med qvarstad belagda så väl fasta som lösa egendom i laga ordning försäljas och de derför inflytande köpeskillingsbeloppen, så långt de förslå, användas till balansens betäckande, votera r Ja: den, det ej vill, voterar Nej; Stati-Ulskottels tillåtande, N:o 3ÖÖ. vinner Nej, kommer ilen till statens säkerhet ä presidenten af Billbergh$ och kanslirådet Valerii fasta och lösa egendom lagda qvarstad att fortfara. Ant. till Exp. Utsk. den 3 Aug., kl. 6 e. lil. t]flätande> angående ansina ttll en ytterligare kanslistlön vid Rikets Ständers J ustitie-ombudsmansexprdition.
Om något Memorial vid ett måls afgörande bör uppläsas, så är det visst StatsStcreteraren Qvidings, Den 27 Maji. 469 då fråga är, att döma honom för det han under sin Embetsmanna befattning skali dömt en annan medborgare ohördan. Jag finnér ansvarigheten efter 107 §. just derföre olämplig, emedan den Embetsman, som är 1 öreni ål för anmäikningen, nästan aldrig äger tillfälle, att inför Riksens Ständer få uppgifva skälen för den åtalade handlingen, utan merendels blott dömes efter anklagelsens stränghet, och det intryck, som densamma nödvändigt mäste göra på Opinionen, då den icke blifvit mildrad genom mofvig<en af de skäl den anklagade till sitt försvar kan anföra. Då Riddcrskapet och Adeln är i begrepp att fatta ett beslut, hvars beskaffenhet skall må hända stämpla denno värdige Embetsman för hela dess lifstid, och då fråga blifvit väckt, att förskona honom från ansvarig påföljd på den för honom föga tillfredsställande grund, att Rikets väl ej kräfver någon vidare åtgärd j så synes mig temmeligen billigt, att, efter händslserne så fogat, att denne Embetsman blifvit Ledamot af detta aktningsvärda Stånd , han åtminstone här måtte höras, och Ridderskapet och Adeln i sådant afseende ägna några minuter» uppmärksamhet till åhörande af det anförande han till sitt försvar har inlemnat. Härefter upplästes StatsSecreleraren Qui* dings Memorial, så lydande: Vördsamt Memorial! Riksens Högloft. Ständers ConstitutioasUtskott har till ansvar efter 107 $>. Regerings - Den 27 Maji, Formen anmärkt det sätt, hvarpå jag behandlat en af KrigsCommitéen i underdånighet framstäid fråga, huruvida de Norrska Discontlepresentauver fingo i uppbörd emottaga*, som biilvit till Commiféen insände af FältCommissarien Sundell, hvilken, i egenskap af Svenska Kronans Ombud. haft det uppdrag att indrifva betalning lör de i Norrige försållde Magazinsbehållningar. Då nu Höglofl.
A andra sidan skulle möjligen ett fullkomligt uphäfvande af besutenhets-principen inverka menligt på hela storskiftesverket, och de betydliga kostnader som derpå blifvit nedlagda skulle blifva utan frukt. Vid sådant förhållande kan det icke nekas, att skäl finnes för den framställning som blifvit gjord af en representant från Dalarne, och jag skulle således icke hafva något egentligt emot om en framställning i detta afseende till K. Af. afgåfves. Det kan likväl icke nekas, att en sådan framställning, som här blifvit föreslagen, med en vilkorlig, önskan från Ständernas sida, att vilkoren för en besutenhet skulle nedsättas till hälften, innefattar ett bedömande af denna fråga som, enl. min tanke, icke bör afgifvas utom af vederbörande myndigheter och af personer på stället, som om dessa förhållanden äga närmare kännedom. Enl. min mening borde R. St:r inskränka sig till, att till K. M. afgifva en framställning, dels i ändamål att något påskynda ärendet, hvilket länge varit under handläggning, dels i ändamål att hemställa, huruvida icke K. AI. täcktes tillse huru de omnämnda olägenheterna skulle kunna Den 5 Augusti. 75 afhjelpas. Men att nu, på sätt Utsk. gjort, rent af förklara, att man bör nedsätta besutenheten till hälften, det anser jag ännu vara för tidigt för representationen att vidtaga. Det är sannt, att, på sätt Utsk. yttrat, Chefen för Landtmäteriet förklarat sig anse att det icke skulle komma att menligt inverka på storskiftet, men jag känner icke huruvida han, hvilken som landtmätare haft sin befattning i södra delen af Riket, om storskiftesverket har nog fullständig kännedom för att att kunna deröfver afgifva ett Utlåt, med den sakkännedom som är erforderlig för att representationen derpå skall kunna grunda sitt omdöme.
Adeln ingå, för närvarande icke tryckas förr än i sammanhang med Ståndets protokoll för de dagar då Memorialen bordläggas, hvilken tryckning alltid fördröjes flera månader efter den tid de ärenden afgöras, hvarom Memorialen handla och ofta icke eger rum förr än efter Riksdagens slut, det torde vara mera både lämpligt och för Ståndets Ledamöter upplysande i afseende på behandlingen af Riddarhusets angelägenheter, bland hvilka jemväl inginge frågor om förändring i Riddarhus-ordningen, att en tidigare tryckning af ofvannämnde Memorial och handlingar kunde anordnas, så att de, i likhet med betänkandena från de öfriga Utskotten, vore tillgängliga att samtidigt med ärendets föredragning inför Ståndet, bland Ridd. o. Adelns Ledamöter utdelas, hvilket troligen skulle medföra den nytta, att dessa angelägenheter följdes med mera intresse och uppmärksamhet, än då de fleste Ledamöterna endast genom Kanslistens uppläsning inför Ridd. o. Adeln erfara innehållet af Utskottets förslag och hemställanden. Utskottet har tagit denna framställning i öfvervägande; och då utan olägenhet eller särskild betydligare kostnad, tryckning af Riddarlius-Utskottets memorial med nödige bilagor, synes Utskottet kunna verkställas samtidigt med inlemnandet till Ståndet, derest nemligen tryckningen sker på det sätt att dessa Memorial m. m. sedermera icke behöfva, såsom nu sker, införas och tryckas i sjelfva protokollet, utan endast deri åberopas, såsom bilagor i den af Utskottet åtecknade nummerföljd, har Utskottet ansett sig böra hemställa om icke Högloft. Ridd. o. Adeln skulle behaga besluta, att Riddarhus Utskottets till Ridd. o. Adeln ingifvande Ri d dar hu s-Utsk o t tet s Utlåtande N:o 3. S Memorial, med dertill hörande handlingar, må genom Utskottets försorg serskildt tryckas med samma stilar och i samma format, som Högloft.
Där hade likväl stannat en liten törntagg kvar af Ebbas retsamma anspelning »leka drottning». Efter middagsmåltiden sade Kristina till sin nya hofjungfru: Hagar, du har gifvit tjugu daler åt den eländige Zierschnabel. Vet du inte, att han blifvit afskedad för fylleri? Den stackars tysken bad så bevekligt. Och fröken är själf så god mot alla olyckliga. Inte mot fyllebultar. Du slösar, Hagar. I går gaf du ett guldmynt åt Freytag för att han ledde din häst öfver vadstället på vägen till Nacka. Förlåt, nådig fröken, jag tänkte ej därpå. Det är så skönt att gifva. Förstår du inte, att jag gifver guld? Min betjening ger silfver. Sparsamhet är en pligt för alla. Är jag inte sparsam? När jag gifver, är det för kronans anseende. Å, de skola få se huru sparsam jag blir, när jag engång får kronans medel till fri disposition. Jag skall efterlämna en fylld skattkammare. Man skall där finna mer, än man fann i Eskils gemak efter salig kung Gösta, min farfarsfar. Nej, Hagar, följ mitt föredöme! Man skall depensera på något stort, som lönar sig. Något för äran, mycket för visheten och allt för sitt folks lycka, men ingenting för sådant tomt skryt, som ditt slöseri med Freytag. Jag skall gifta bort dig med någon gnidare, som lär dig en bättre hushållning. Hvad säger du om Nils Tungel? Är han inte en välbärgad änkling om par och femtio år? Inte vacker, inte from, något illslug, något argsint kanhända, men snål, Hagar, gement snål; han är just den man du behöfver. Han skall lära dig taga hvad man får och hvar man får, men inte lätt gifva ut det igen. Jag har icke lärt hos nådig fröken att blifva Nils Tungels doxa, genmälde Hagar, förvånad öfver dessa förmaningar af en drottning, bland hvars många utmärkta egenskaper sparsamheten intog en mycket anspråkslös plats. Nils Tungel eller en annan. Jag skall söka en snål och dum man åt dig; motsatserna trifvas bäst tillsamman.
Att i så väl Eiksg-.sKont., som LandsKontm, innehafvare af obligationer skola äga att den 2 Jan. hvarje år lyfta don för förflutne året uplupne ränta. 4:o Att, vid betalning af kronoutskylder, obligationsinnehafvarne skulle äga att, såsom liqvid, lemna förfallen räntekupon, hvilken då skulle af Kronoupbördsmannen frånskiljas obligationen och, i sammanhang med den öfriga kronoupbörden, levereras och redovisas i vanlig ordning; samt 5:o Att, efter 10 års förlopp, utlottning af obligationer till inlösen kunde äga rum till ett belopp af minst en procent och derutöfver, i den mån Statens tillgångar sådant medgifva. Såsom ytterligare motiv till detta mitt förslag torde jag, utom den direkta nyttan, som skulle tillskyndas landet derigenom, att räntan för dess statsskuld stadnade inom detsamma, efter en frejdad Svensk författare, få anföra följande fördelar, som utgöra de indirekta följderna af ett inhemskt statsskuldssystem, nemi.: l:o Ett inhemskt fondsystem skapar en ny slags kapitalegendom, d. v. s. vinstgifvande och säljbar egendom. Sådan är hittills i Sverige endast jord, bergverk, fabriker, hus, fartyg. Dertill skulle nu komma statsobligationer. 2:o Ett fondsystem är det enda medel att skapa ett säkert och solidt enskildt banksystem. I stället för att man nu endast kan grunda den enskilta bankrörelsen, antingen på ett liggande, dödt penningekapital, eller ock på intecknade reverser, som ej kunna afyttras, och således i en kris ej kunna hindra Rankens bankrutt, eller på, hvad som värre är, utländska kapitaler, kan den genom ett inhemskt fondsystem grundas på statsobligationer, hvilka, jemte Rankernas ökade vinst, tillika skulle sätta bankrörelsen under en lätt offentlig kontroll. 3:o Endast genom en solid enskild bankrörelse kan ett säkert och välgörande enskildt kreditsystem, med vexelrörelse, kreditrörelse och depositionsrörelse upkomma. 4:o Det inhemska statsskuldssystemet skulle verka såsom en 378 Don 4 December e. ta. Sparbank i stort.
Här ställer sig dock saken något ohyggligare, ty sedan spåmannen blifvit begåfvad med hästar, smycken o. d., nämner han några namn. Försedda med denna angifvelse gå den aflidnes anhöriga till höfdingen " och fordra de förmenta brottslingarnas lif. Något tvifvel på angifvelsehs sanning lägges icke i dagen, men ett slags råd sammankallas af höfdingen, dom fälles, fyra stora bål upptändes (möjligen är i ett symboliskt tal) och under indianfestlighet, med dryckesslag, skratt, skrål och dans, brännas de förmente mördarne. Om då detta folk icke har någon religion, frå gar kanske någon af Iduns läsarinnor. Jo bevars, men i likhet med andra hednareligioner utestänger den ingalunda grymhet och råa seder. Indianerna tro på » Pillan » (skaparen) samt på några underordnade gudar, t. ex. » Eponemon » (krigsguden), » Guecubu » (det ondas gud) och » Moilen » (det godas gud), till hvilka de, i skuggan af kanelträd, offra djur, då något inträffar, hvilket fö- refaller indianen som yttringar af gudarnes vrede och misshumör. Och så lifvet efter detta? Ja, odödlighetstron är stark hos indianen, men den förflyttar dock icke de aflidnas själar från den här planeten, utan till ett mystiskt berg, som de förlägga midt i oceanen. — I hopp om, att lduns läsarinnor icke haft allt för tråkigt vid detta lilla besök hos ett naturfolk, bjuder jag dem samtliga på ett eftermiddagsbad bland vår fina societet samt därefter prof på vår högsommars sköna frukter och blommor, allt på den spiritiska vägen, hvilken är så billig för både de inbjudne och inbjudarinnan. Palma. 205 bara presenter och eleganta adresser. K. H. Höghet! Tjugufem flutit, år hafva i dessa dagar försedan det b a n d knöts, som förenade Eders Kongl. gemål och på H ö g h e t m e d en samma gång samsläktade folk.
— Tyst Malkolm! Säg icke ut, hvad jag aldrig kan höra utan oro för ditt förstånd! — Förstånd? —upprepade Malkolm med ett melankoliskt leende. — Hvad menar du egentligen med detta ord? Jo, allt som öfverensstämmer med den normala uppfattningen af hvad vi se och känna. Man skulle kunna säga, att det är ett begrepp, som afgöres af pluraliteten. Mängden har rätt, fåtalet äro stållar. Är det icke så? Men hvem bevisar mig, hvar förnuftet eller galenskapen egentligen befinner sig. Vi hafva kommit öfverens om vissa uttryck för att förstå hvarandra, men hvem vet, om någon öfverensstämmelse i sjelfva verket existerar? Du kallar denna väst, som jag bär, hvit jag gör detsamma. Men är den verkligen likadan för bådas ögon? För mina är den kanske himmelsblå eller svart; vi begagna samma uttryck, men hafva möjligen en helt olika uppfattning af föremålen. Du tviflar på mitt förstånd, då det icke sammanstämmer med ditt, du kallar den uppfattning oriktig, som du icke kan dela. Men har du väl derför rätt? Ja, vi hafva båda rätt, ty det rätta och det sanna är verkligen individuelt. Vi kunna ju icke tro eller fatta annat än hvad vi fått förmåga till. Ljuset finnes icke till för den blinde, han har full rätt att tvifla derpå, för honom existerar det verkligen icke, men den seende har äfven rätt i tron på och njutningen af sitt företräde. Dåren, som med några halmstrån i håret tror sig bära en krona, förefaller oss beklagansvärd och missledd, men han är intetdera, han har rätt, han bär verkligen en krona, lika verklig och lika afundsvärd kanhända, som den vi se skimra med guld och juveler. Hans tro, hans uppfattning är för honom liksom för oss verkligheten. Hela vår verld, allt hvad vi se och känna är kanske, som Calderon säger, endast en dröm. Detta rum, detta hus, dessa träd och denna himmel, du sjelf, Alf, som jag tror mig se och älska, äro kanske liksom min egen person, endast bilder i denna dröm, denna sväfvande, vexlande och slutligen försvinnande hägring i den oändliga, omätliga tomhetens svalg.