Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Onskligt hade varit att fru Edling utfört också denna aria, som ej nu kom till sin rätt trots sångerskans präktiga materiel. Qvartetterna äro .mer intressanta som exponenter på den tidens sätt att Jtombinera stämmor i ensemblestycken än som specifikt musikaliska njutbara verk. De äro emellertid affattade med mycken såväl kraft som lärdom och fugamotiven ega all den innebörd och tänjbarhet, som var Händels starka sida. Denna kontrapunktiska lärdom, jemte stor förmåga att skrifva för olika slags röster innebära kla ven till det intryck en Händelsk kör gör. Melodien kan stundom vara vanlig nog, harmonierna särdeles vid nutida jemförelse enkla och ändå — det helas gruppering, kraften och storheten i anläggningen, till och med det helas enkelhet och brist på effektsökeri lockar och drager med naturens egen outgrundliga men Qettrande poesi. De mer framstående körerna ega alla sköna karaktärsfulla melodier, flera såsom » Som räddafar » verklig dramatisk flygt, andra en ojemförlig ren och stark djuphet, parad med klarhet lysande som en kristallprisma. De finare dragen som man beundrar i vissa arior återfinnas ock i några körer framförallt i den 8. k. Långfredagskören, en kristlig elegi, urbilden for alla dylika i innerlighet, ljufhet och djupt rörande vemod. Glådje och idel glädje strålar deremot i tusen fargbrytningar genom det af trosvisshet och troshänryckning genomglödgade » Halleluja », en musik som englame i himlen kunna afandas jordens barn. Som redan antydt är, lände det stora och invecklade verkets utförande Musikföreningen till heder, föreningen denna gång tagen i sin vidsträcktaste bemärkelse, innefattande både hofkapell och operakör. Visserligen må det beklagas att ej flera kombinerade köroch orkester-repetitioner kunnat anordnas, särdeles då konserterna skulle hållas i ett så otacksamt musikrum som Sanct Nikolaus, der hvarje liten misshällighet mellan kör och orkester eller i kören inbördes så oförblommeradt framträder och blottar sig inför åhörarne. Af solisterna tog nu som alltid fru Edling första priset.
Staissamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 8. 5 af en viss penningeränta eller vakansafgift» ; samt af Nils Pettersson från Calmar län (N:o 126): »att, så fort båtsman ur tjensten afgår, ställes numret på vakans, och derföre båtsmansrusthållet eller roten till Staten erlägger en skälig vakansafgift, som, i mån af behof, användes till anställande af en värfvad trupp för sjöförsvaret.» Deremot har blifvit yrkadt af Jöns Pehrsson, Häkan Pellersson, Nils Svensson och Ola Olsson, samtlige från Blekinge län (N:o 181): »att af de indelade båtsmännen uti Blekinge, åtminstone en tredjedel, eller femhundra, tillsvidare få indragas och ersättning af rusthållarne utgå medelst vakansafgifter» ; »att vakansafgiftcn bestämmes efter någon billig och lämplig grund»; »att de rusthållare, hvilka, inom viss förelagd tid, anmäla sig, få, i stället för att hålla båtsmän, erlägga vakansafgifter» ; »att, derest flere anmäla sig än som kunna beviljas sådan fördel, rusthållarne inom hvarje socken berättigas, att få erlägga vakansafgift för en tredjedel af det antal båtsmän, som af dem hållas» ; samt »att sedermera företrädet till vakansafgifts erläggande afgöres genom lottning eller efter annan af Kongl. Maj:t bestämd grund» ; — och af Olof Lagergren från Gotlands län (N:o 326): »att de inom Gotland för närvarande indelta två båtsmanskompanier indragas, emot det att rotehållarne derstädes till Staten årligen erlägga en vakansafgift, motsvarande det skäliga belopp, i ett för allt, hvartill underhållet af nämnde två kompanier uppgår, samt fördelad på samtlige roterings-skyldige, i den mån bidrag på enhvar ankommer.»
Jag kan nu en gång icke sortera menniskor ifrån hvarandra i två olika högar: goda och onda, som man kan skilja starkpeppar från kryddnejlikor, ty för mig ställer sig detder menniskosorterandet så otroligt inveckladt; »jag finner så mycket dåligt hos de goda och så mycket godt hos de dåliga, hur man nu vill uttrycka det. » För att än yttermera klargöra sin uppfattning af hithörande ämnen sysslade Ernst Ahlgren under sista tiden med en artikelserie – Literära funderingar – hvaraf det dock endast fins en del lösa anteckningar. Så här lyder inledningen: Har ni lust att komma och sitta vid en gammal skrifhästs bord ibland, inrätta er beqvämt i hans lilla vrå och lyssna till hvad det kan falla honom in att säga, medan han hvilar sig med armbågarne på pulpet-almanackan? Då är ni välkommen till mig. Ni känner mig icke ännu, men om ni icke är intagen emot mig på förhand, kunna vi kanske bli vänner. Och den första af de planlagda artiklarne bär just titeln: Tendens och kritik. Författaren utkastar till en början den frågan; Är en literatur utan någon tendens i och för sig berättigad? Och svaret blir naturligtvis: ja! »Man invänder kanske, att en tendenslös literatur icke är till någon nytta, att konsten för konstens skull är en utdömd maxim. Jag tror icke att man har rätt häruti.» Och förf. anför sina skäl: tendenslös konst skänker hvila och förströelse åt ett nedtyngdt sinne och den utvidgar läsarens synkrets, genom att sätta honom i beröring med lefvande menniskor, skildrade med en skarpsynt iakttagares blick. Det alltför ensidiga ropet på tendens hade kanske gagnat »frågorna», men det hade gjort vår literatur obotlig skada, derigenom, att det allmänt menskliga i de tendentiösa skildringarne icke kommit till sin rätt. Det värsta var emellertid, att detta rop på tendens så småningom fört hela vår svenska kritik på afvägar – och allmänheten hade följt med kritiken. Nu klagades det öfver allmänhetens brist på läslust. Ernst Ahlgren trodde icke att felet låg hos allmänheten: Sverige är ett vidsträckt land, det lefver derute, på landsbygd och i småstäder, tusentals menniskor, som törsta efter böcker att glädja sig åt och hålla af.
Ridderskapets och Adelns tålamod, hvarföre jag till alla delar förenar mig med hvad Herr Mannerstam och Grefve Spens öfver ämnet, i min tanke, så rigtigt yttrat. J>g anhåller blott att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet å de omständigheter, sorn i vederlåggningsvåg icke synas inig varit vidrörde. Jag har som ett hufvudsakligt skål eniok Den 27 Januarii. Friherre Åkerhjelm* motion hört anföras, det inflytande sorn en främmande publik kunde komma att medföra på talarens blygsamhet, och att mången derutaf skulle komma att afhållas att inom vårt Stånd afgifva sina tankar. Denna mening torde lättast vederläggas genom en blick på den samling, Iivari vi redan befinna oss. Svårligen lärer nnn i vårt land kunna sammanföra någon mera bildad, någon mera upplyst, någon mera kunskapsrik; oell hvad år det som kan i högre grad fjettra blygsamheten, ån just den upplysta samt ling, som redan här utgör våra talaies publik. _ Ett ö gonka*t på Läktaren utvisar tillräckligt det högst inskränkta rum, sorn genom den åt främmande åhörare kan lemnäs. Jemförelse!! ef deras ringa antal med vår egen talrikhet, synes mig vara ett tillräckligt bevis, emot den hår yttrade Lrhågan för ett möjligt, men i mia tanka alldeles otroligt våldsförsök från åhörarnes sida. — Efter det förslag Friherre Åkerhjelm uppgjort till billeternes utdelning, år det mig icke möjligt, att fatta, huru någon fruktan ens kunnat yttras, att den publik, åt hvilken tillträde, att afhöra våra rådplägningar lemnades, kunde komma att utgöras af en så obildad clase, sorn den man synes frukta; att straff å ett oordentligt uppförande af en främmande publik äfven redan finnes stadgat, har Grefve Spens ådagalagt. Den anförda vådan att, våra ännu ojusterade Protocoller, genom deri ifrågavarande motionens framgång, kunde komma att för tidigt genom tryckning se dagsljuset, år i min tanka Den 27 Januari 1 • redan för handén, så snart det skulle behaga någon af våra Boo medlemmar att genom snällskrifning åstadkomma samma verkan.
Enär föröfrigt med skäl torde kunna fordras, att Commissarierne, hvilka hädanefter, enligt Utskottets hemställan, komma att erhålla en jemförelsevis icke obetydlig löneinkomst, skola .uteslutande egna sig åt sina tjenstebefattningar, förmodar, under sådan förut - Siats-Utskottets Utlåtande , N;0 449‘ 15* sättning, Utskottet, alt de jemväl skola medhinna det för dem nu ifrågaslällde' åliggande. Att den härmed för framtiden afsedda minskning i aflöningen för Commissariatets Canzli-Expedition är obillig och olämplig, kan Utskottet så mycket mindre medgifva, sorn ungefärligen enahanda minskning i aflönings-summan för Fullmägtiges Ganzli , enligt Rikets sist församlade Ständers beslut, skall beredas genom den dervarande Canzlist-tjenstens indragning vid inträffande ledighet. Med afseende å nu’ anförda förhållanden och då Utskottet föreställer sig, att andre tjenstemän, lika val sorn* Referendarien, kunna förordnas att, då sådant erfordras, under någon tid förrätta Commissarietjenst, får Utskottet, såsom en med löneregleringen för Riksgälds-Contoiret sammanhang egande fråga, hemställa, att uppsättningen af de från Gom missariatet utaf Fullmägtige infordrade yttranden, äfvensom Commissariatets berättelser till Rikets Ständer och deras Revisorer, jemte andra mera vidlyftiga och magtpåliggande expeditioner, må förklaras hädanefter vara ett Gommissariernes eget tjensteåliggande, samt att, i följd deraf, Referendarietjensten må, vid nuvarande innehafvare? afgång, indragas, och i dess ställe en Notarie då hos Commissariatet anställas, med åtnjutande af den för Notarie-sysslor inom Banken fastställda lön af 7oo R:ffr.
Att en del heväringsskyldige dock alltid komme att friköpa sig från exercis, tager jag för afgjordt, likasom jag är af den öfvertygelse!!, att dessa afgifter mycket säkrare skulle befrämja bevärings-inrättningens ytterligare utbildande, om de användes till skarpskytte-föreningarnas understöd, med förutsättning af skarpskyttarnes utbildning och användande på ofvannämnde sätt, än genom belöningar åt, till befäl mindre lämplige, bevärings-eliter. Hvar och en torde redan hafva insett hvilka fördelar för armén, för skarpskytte-föreningarna, för hela landet, detta sätt, att visa skarpskytte-föreningarna förtroende af regering och folk, eger framför befrielsen från beväringsexercis, men, innan jag slutar detta mitt anförande, vill jag i några ord sammanfatta dessa fördelar. Armén vinner trefald!: l:o erhåller den genom skarpskyttarne en behöflig tillökning i instruktörer lör den allmänna beväringen; 2:o kan, vid ett utbrytande krig, då arméns befäl är otillräckligt, en förstärkning deruti vinnas genom utväljande af de bäste bland de heväringsskyldige skarpskyttarne, och jag tvekar ej ett ögonblick att uttala den öfvertygelsen, att man bland dem skall finna män, fullt lämp'ige att genast, såsom officerare, vid armén anställas; 3:o måste beväringen komma att intaga ett mera aktningsbjudande rum bland landets försvarskrafter, än nu är fallet, emedan den i massa skulle blifva bättre öfvad och erhålla en högre uppfattning af sin bestämmelse och sitt värde, och genom enskilde skicklige individer, som funnes bland dem, skulle tillföra armén ej allenast kraftiga armar och god vilja, utan äfven intelligens och förmåga att verksamt bidraga till landets försvar. Emellan alla skarpskytteföreningar skulle en ädel täflan uppstå. Hvar och en skulle söka gifva sina medlemmar en sådan vapenöfning att de heväringsskyldige från den föreningen vore de bästa. Skarpskytteföreningarna skulle derigenom vinna i aktning hos sig sjelfva, hos armén och hos hela folket. Om deras leder ej öfverfylldes af alla med egennyttiga små beräkningar, så skulle de fyllas med män, som af kärlek till fosterlandet och till hedern sällade sig till skarpskytteforeningarnes banér.
Ehuru uti detta amnet redan ar sä mycket äispurerackr, at någon widare uplysning uti saken näppeligen kan förwantas, anser jag likwal min skyldighet wara, i anseende til skiljaktigheten uti tänkesätten, afwen min mening härutinnan meddela. Uti det af Herr lVlajor Ickolst inlemnade Memorial innefattas twanne frågor, ben ena rörande kaninen den andra rörande Riksgälds-Lonrorsr, huruwida deras werkeliga tilstand bör för Allmänheten kundbart wara eller ock hemligt hallas. Hwad först angar Lan^usn, anser jag för tidigt deröfwer utlaka mig, da man annu ej kan weka, huruwida Langsuen i större eller mindre man bör biträda uti den efterlängtade realilarion af Riksgäldskontoret Lreclit-Sedlar, och således förenar mig med de Herrar, som förut warit af den tankan, at detta ärende bör remitteras til Lanea-Utskottet och dest utlåtande häröfwer infordras. Hwad ater Riksgälds-Lonrnrer beträffar, anser jag dermed wara et helt olika förhållande. Riksens Ständer äro här nu församlade egen» teligast uti den akt och mening, at gifwa Riksgäldösedelstocken en förbättrad Lreäir och wärde. Upgiften af dest numerair ar således det första, som bör komma til Ständers kundskap, innan nägra säkra mätt och steg til dest realisation kunna widtagas. Naturen af saken bewisar at all hemlighet uti Riksgalds-eontoret, nu warande skick, är Lonrorer mera skadelig än gagnelig. Zlt denna fragas vsnrilering inom Riddarhuset är stridande emot 47. §. uti 1772 ars Regerings-form, kan jag för min del ingalunda finna; ty Riksgäldskontoret är inrattadt 1789 och Regerings-formen ar stadgad och besvuren 1772.
En sadan anmälan tyckes jemwäl blif ws - 792 Den 26 Juni!. wa utan ändamål, om t. ex. en handlande i klädständ skulle hos Hof-Cantzleren anmäla, att han riägon qammal bok till salu häller. Uti 4 Z 4 mom. äro 4 och 9 mom. af i § orätt citerade, i stället för Z och ;o mom. Dä Hof.Canrzleren uti detta moment sätt sig tillagd rättighet till böters aläggande, borde man äfwen hafwa föreffrifmit, art Hof - §anrz!ercn skall, efter den tilltalades hörande, i laglig wäg meddela ticstag och lemna hänwiöning till beswärs anförande. Dä Uti 5 mom. 4 § af Utskottets förslag order: endast laknäs, som i tryckfrihetslagen finnes, borde Utskottet tillika hafwa borttagit he ka denna mening, ty en förolämoad medborgares rätt art tilltala dem, som honom förolämpat, är salom oskiljaktig fran begrepet om samhälle, genom gnindlagen och mär allmänna lag rillräckeligen bestämd, utan att behöfwa genom nya författningar stadgas. 4 Z 8 m.-»m. Dä Urstoktek wclat tillerkänna Hal Camzleren rättighet akt indraga dagblad och Penodilka skrifter, har Urskorlet selat emot grund» prmcioen för medborgerliga rättigheter, enär dek genom ett sädgnt indragande fiankännt författare» frihet till dy!>ka skritters uigiswanoe i framtiden» De rättigheter samhällsfördraget tillägger medborgaren kunna icke honom fränkännas förr än de blifwit mitzbrukade, men detta mihbruk bör i laglig wäg bewisas och icke hgyH pa godtycko» Genom dek föreflagna stadgandet har man således ej allenast beröfwak en person rättigheten arr endast Den s6 Imri. 793 efter last kunna döm..s, utan ock förenat i en hand hä-e domare och »verkställande magterne 5 § 8 mom.
Då nu både landtbruksskolorna och stam-holländerierna äro förlagde på enskilda personers egendomar, syntes, för åstadkommande derstädes af dylika byggnader och anstalter, räntefria låne-understöd, som, efter viss tid, t. ex. 10 år, skulle återbetalas,■ böra beviljas nyssnämnde egendomars egare. Motionären har derföre föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvida en summa af 66,666 R:dr 32 sk. banko, att, efter förefallande behof, såsom räntefria lån disponeras för uppbyggandet och inrättandet af mejerier vid de landtbruksskolor och stam-holländerier, som sakna sådana inrättningar; hvarjemte motionären hemställt, att hvarje landtbruksskola och stam-holländeri måtte förklaras, skyldigt, till vidare utbildning i mejeri-handteringen, emottaga ett visst antal manliga eller qvinliga fri-elever, som skulle uteslutande undervisas i denna del af landthushållningen. I öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, hafva Rikets nu församlade Ständer redan genom bifallandet af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 110, för uppförande af ladugårdsoch mejeri-byggnader vid Ultuna 1 andt bru k s-institut beviljat ett särskildt statsanslag af 25,000 R:dr. Medelst detta anslag bör således ett fullständigt mejeri kunna åstadkommas vid nyssnämnde institut och tillfälle der beredas till erhållande af den utaf motionären förordade undervisning i och kännedom om ladugårdsskötselns bedrifvande saintdess produkters beredande på ett fullt ändamålsenligt sätt. Men innan resultaterna af denna undervisnings-anstalt och det föredöme, densamma sannolikt kommer att lemna, visat sig, anser Utskottet något ytterligare Statsbidrag för dylika inrättningars åstadkommande icke böra beviljas.
St. med större undseende än som här är i fråga, i hvilket afseende jag vill erinra om landshöfdingen i Wermland vid 1820 års riksdag, behandlat sådana förtjente män, så får jag anhålla om R. o. Adis bifall till det förslag, som Hr Sandströmer framställt. Hr Printzensköld, Carl: Jag uppträder ingalunda i ändamål hvarken att förorda bifall eller afslag å betänk, och således icke heller för att yttra mig öfver det ämne, som utgör föremål för K. M:s nåd. propos., men då Hr Sandströmer, för det tillstyrkande han gjort, anfört skäl som innefatta misstag om verkliga förhållandet, anser jag mig desto heldre böra rälta dessa misstag, som jag varit aklor i målet och således torde ega den närmaste kännedom om alla i detsamma förelupna omständigheter tillåter. Hr Sandströmer har nemi. yttrat att det hade varit omöjligt för de tjenstemän, för hvilka eftergifter nu blifvit föreslagna, att kunna upptäcka de balanser, som de blifvit dömda att ersätta. Detta eger i viss mån sin riktighet för så vidt det afser den del af balansen som härrör från den s. k. tulluppbörden; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå att balansen består af två slag, nemi. de jag nu nyss nämnde och en annan, som härflyter från den s. k. kassörsmedlen. Den har tillkommit icke genom svek å de underordnade tjenstemännens sida, utan på det sättet att vederbörande har hos öfverstyrelsen för tullverket reqvirerat förskotter för nödiga utgifters bestridande, utan att öfverstyrelsen, jemlikt föreskriften i 150 § af tjenstgöringsreglementet för tullverket, infordrat kassa-förslag, som visat huruvida de äskade förskotterna voro af behofvet påkallade. Det är denna försummelse hos generaltullstyrelsen, som gjorde det möjligt för uppbördsman - 206 Den 25 Juli. nen, att åtkomma medel utaf tullverkets kassa långt utöfver hvad som erfordrades och som derigenom föranledt kassabalansen; så att man ingalunda der kan lill dessa tjenstemäns försvar anföra hvad som i fråga om uppbördsbalansen verkligen var händelsen. Hr Sandströmer:
Närvarande: Justitie-Råden Quensel Södergren Friherre Leuhusen Berg Adlercreutz Bolin Sedan granskningen af förslag till ny strafflag den 15 i denna månad afslöts, hade Högste Domstolens nu närvarande Ledamöter skriftligen ordnat sina yttranden och deraf lemnat del åt Justitierådet Gyllenhammar, som, i anseende till iråkad sjukdom, måst afbryta deltagandet i förenämnde granskning, hvaruppå Justitierådet Gyllenhammar uppsändt en så lydande skrift: »Af fortfarande sjukdom är jag urståndsatt att infinna mig i Högste Domstolen vid den slutliga handläggningen af det till dess utlåtande remitterade förslaget till strafflag. Jag har under tiden inhemtat kännedom af ej mindre de sista Kapitlen, i hvilkas granskning, efter skedd föredragning af dem, jag utaf mitt insjuknande blef hindrad att deltaga, än äfven Högste Domstolens öfrige Ledamöters nu mera skriftligen sammanfattade åsigter i ämnet; Och får jag härmed till Protokollet afgifva det förklarande, att jag, rörande de serskilde paragrafer, i afseende å hvilka fråga om anmärkning uppstått, instämmer uti de utlåtanden, hvarom Högste Domstolens fleste Ledamöter sig förenat. Axél Gyllenhammar.a 1 2 Och sora, efter hvad kändt vore, Justitie-Rådet Gyllenhammar sjukdom är af sådan beskaffenhet, att, äfven med snart inträdande förbättring, nödig försigtighet fordrar en längre tids hvila från tjenstgöromålen, än lämpligen borde med afslutande af detta ärende fördröjas, företog Högste Domstolen detsamma till slutlig behandling. Ifrågavarande förslag, sora finnes detta Protokoll bilagdt, ansågs föranleda följande anmärkningar, nemligen vid 2 Kap, 5 §.
Och de hörde Herrans Guds röst gångandes i lustgårdenom, då dagen svalkades; och Adam undstack sig, med sine hustru, för Herrans Guds ansigte, ibland trän i lustgårdenom. Och Herren Gud kallade Adam, och sade till honom: Hvar äst du? Och han sade: Jag hörde dina röst i lustgårdenom, och fruktade mig, ty jag är naken, derföre undstack jag mig. Han sade: Ho hafver låtit dig förstå, att du äst naken? Hafver du icke ätit af det trä, om hvilket jag dig budit hafver, att du deraf icke äta skulle? Då sade Adam: Qvinnan, som du till mig gifvit hafver, gaf mig af trät, så att jag åt. Då sade Herren Gud till qvinnona: Hvi hafver du det gjort? Qvinnan sade: Ormen besvek mig, så att jag åt. Och Herren Gud sade till ormen: Efter du detta gjort hafver, förbannad vare du öfver allt det som lif hafver, och öfver all djur på markene; du skall gå på din buk, och äta jord i alla dina lifsdagar. Och jag skall sätta fiendskap emellan dig och qvinnona, och emellan dina säd och hennes säd. Den samme skall söndertrampa ditt hufvud, och du skall stinga honom i hans häl. Och till qvinnona sade han: Jag skall få dig mycken vedermödo, då du aflat hafver. Du skall föda din barn med sveda, och din vilje skall dinom manne undergifven vara, och han skall vara din herre. Och till Adam sade han: Efter du lydde dine hustrus röst, och åt af trät, om hvilket jag dig böd och sade: Du skall icke äta deraf; förbannad vare marken för dina skull, med bekymmer skall du nära dig på henne i alla dina lifsdagar. Törne och tistlar skall hon bära dig, och du skall äta örter på markene. Du skall äta ditt bröd i dins anletes svett, till dess du varder åter till jord igen, der du af tagen äst; ty du äst jord, och till jord skall du varda. Och Adam kallade sine hustrus namn Heva, derföre att hon en moder är åt allom lefvandom.
Prof, 1840 cc/i 1841. 0 Seoul. 2 Afd, 2 Häftet, iS Bancooch Lag-Utskottens, Utlåtande, N:o 5. i i §, Vid utlåning eger Banken y då ränta ej är ut fäst högre, än efter jern för hundrade■ om året och utlåning ej ställd pä längre lid, än 6 månader, att afdraga räntan för heda lånetiden, och vare jemväl, derest låntagaren ej betalar å förfallodagenberättigad att från nämnde dag, såsom straffränta, under högst sejc månader sig till godoberäkna Bidels procent i månaden, eller tillhopa -J:dels procents ränta för månad; dock att Banken, såvida den af sistberörde förmon sig begagna vill, är skyldig att genast, efter det en månad ifrån forfallntiäen förflutit, föranstalta, det lagsökning till lånets indrifvande var der anställd och, i allt hvad på Banken kan ankomma, skyndsamligen utförd. Vid fordringars ind rifvande , njiite enskild Bank samma handräckning, sorn för Rikets. Ständers. Diseont-verk nu eller framdeles varder beviljade 1 2 § '• Adier eller lott-bref må icke belånas t den Bank, der de äro ut gifne, Då varor i Banken belånas och icke inlösas vid förf aflöt iden , kunna de genast derefter, utan föregånget uppbud eller hembjudning, för yttras genom offentlig auction, hvarvid förhålles i enlighet med. Författningar om försäljning af utmätt lös egendom.. i,3 § . Banken ege• ej att drifva handel med annat än guld och silfver; men vare oförhindrad att inropa pantsatt eller utmätt egendom, sorn på auction utbjudes., dervid Bankens rätt och säkerhet kan vara i fråga ; dock med iakttagande• det af, a: t sådan egendom äter varder försåld , så snart det utan förlust för Banken ske kan.