Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 3 och 16 dennes på hordet lagda Betänkande N:o 94, i anledning af väckta motioner om stadgar rörande ar betsfolk, som utgår för vinnande af arbets-förtjenst, blef detta Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallet, med undantag.af den sista sid. 9 förekommande punkten, hvilken afslogs. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 3 och 16 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 95, i anledning af väckta motioner om ändring af stadgan derna i Kongl. Förordningen om sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1845, afslogs den al Utskottet, i fråga om förändring af 2 och 5 momenterna i berörde Förordnings 5 §, gjorde hemställan, och blef förevarande Betänkande i öfriga delar af Ridderskapet och Adeln bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottels den 8 och 16 dennes på bordet lagda 572 Prot.-Utdrag den 17 Juni 1857. Memorial N:o 64, med uppgifter å verkställda utbetalningar utaf de lör upprätthållande af rikets neutralitet och försvars-verkets fullständigare ordnande lyftade kreditiv-medel, fann Ridderskapet och Adeln detta Memorial ej föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stals-Ulskottets nedannämnde den 8 och 16 dennes på hordet lagde Memorial och Utlåtanden:
St:s Pro t. 1850 & 1851, 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 12 Hafi. 4 26 Stats-Utskollets Utlåtande, N-o 163. 36:o. Till Utskottet har frän Bonde-ståndet blifvit remitterad en af Riksdags-fullmäktige Anders Olsson och Nils Larsson från Jemtlands län väckt motion innefattande hemställan, alt Rikets Ständer mätte bevilja 2:nc särskilda statsanslag, hvartdera å 10,000 R:dr h:ko årligen, att, enligt den fördelning, som kunde blifva bestämd, användas såsom bidrag, det ena lill uldikning och uppodling af sanka trakter i Jemtland och Herjeådalen och det andra till anläggande af nya och omläggande af gamla vägar i dessa provinser. För den händelse att, på derom skeende anmälan, Kongl. Maj:t skulle finna ifrågavarande företag inom Jemtland och Herjeådalen kunna verkställas i öfverensstämmelse med de vilkor sorn äro bestämda för begagnandet af till likartade ändamål afsedda medel, så äro tillgångar dertill beredde i fall Rikets Ständer bevilja de summor Utskottet för vägforbättringar och odiingsföretag härofvan tillstyrkt.
Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens ej mindre den 18 sistlidne Mars under N:o 8 afgifne, och den 26 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftesvérket i Riket den 4 Maji 1827; än ock den 25 sistlidne Junii under N:o 41 meddeldte, och den 16 derpåföljde Julii f. m. på bordat lagde, Utlåtande, öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. singående de anmärkningar af allmän beskaffenhet, som i detta ämne blifvit gjorde. Alt Skif tes Stadgan blifvit för tidigt promill ge rad. Grefve Spensj Carl Gustafj uppläste följande: Jag var ej närvarande, när Grefve Horn oell Herr von Hartmansdorff gjorde deras nu ifrågavarande anmärkning, och vet således ej, 0111 de anfört det efter min tanka rätta skälet till deras påstående, som derigenom hade fått en mycket vidsträcktare syftning, än blott det, att SkiftesStadgan 39 H. 7* 100 Den 27 Augusti f. m. Blifvit för tidigt promtilgerad. Om deras tanka endast, varit sådan som Utskotten den framställt, kan jag alldeles ej dela den, ty litet eller intet hade varit efter min åsigt hjelpt med det, att SkiftesStadgan med bibehållen form af ekonomisk förordning blifvit hänskjuten till Ständerna för att enligt 89 §. af denna Riksdags Ständer behandlas, innan den promulgerades. Förhållandet hade i lmfvudsaken blifvit detsamma, som det nu kan blifva.
St:r gillas, emedan det då kunde i framtiden åberopas som prejudikat. Jag anser Hr Akerman hafva Varit särdeles lindrig i sitt omdöme öfver dessa transaktioner, som måste anses stridande mot gällande instruktion, men vill dock förena mig med honom, och anhåller om bifall till hans reservation. Frih. Tersmeden: Det enda försvar, man hår försökt för Fullnäs vexelköp straxt före krisen, har bestått i anförande deraf, att Fullm. ej kunde mera än alla andra förutse den hotande krisen och de dimensioner, den skulle komma att antaga. Jag för min del vill alldeles lemna å sido detta bristande förutseende; anledning att klandra Fullm. finnes nog ändå. § 10 9 i BankoRegbtet är den enda, som berättigar Fullm. att upköpa vexlar, och den föreskrifver tillika, huru dessa Vexlar böra vara beskaffade. Då man nu vet, att efter krisen sådana Vexlar voro protesterade, till ett belopp af icke mindre än 1,479,100 rdr, så kan man redan af detta faktum få någon ledning för sitt omdöme. BankoUtsk:ts ledamöter, som haft tillfälle att taga kännedom om hvilka personer, som dragit dessa vexlar, måste beklaga, att det icke är tillåtet att här nämna dem, ty derigenom skulle ytterligare vinnas styrka för omdömet i denna fråga. Många bland dessa namn torde nemi. återfinnas i RådstufvuRättenS diarium öfver dem, sorn straxt efter ifraH. G 82 De 11 11 Januari 1. m. gavarande tid gjorde cession. Hvad som också tyckes bevisa, att Fullm sjelfva icke hade stort förtroende till dessa personers soli» ditet, är den ovanliga åtgärd de vidtogo, att skaffa sig särskild säkerhet för vexlarne. Härigenom förebyggdes visserl. förlust för Banken, men af denna omständighet, likasom deraf, att någon förstärkning af den metalliska fonden då icke var nödvändig, visar sig, att Fullm. med dessa vexelköp haft något särskildt syftemål.
Bonde-ståndet afslagit, har deremot af öfriga Riks-stånden blifvit till Lag-utskottet återremitteradt. De anmärkningar, som föranledt återremissen, äro riktade dels emot för - Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 54. 9 förslaget i allmänhet och dels emot deri förekommande serskilda bestämmelsei-. Ordningen fordrar, att Utskottet först till besvarande upptager de förra, hvilka hufvudsakligen röra den frågan: huruvida en lagstiftningsåtgärd uti ifrägaställda syftning är af helio fr et påkallad och följaktligen bör vidtagas ? Man h ar nemligen anmärkt: att, om än rättigheten atl gifva förlag för bedrifvande af vissa näringar med åtnjutande af förmånsrätt i förlagstagarens egendom, funnits nödig i fordna tider, då penningetillgången i landet var ringa och näringarnas utveckling måste genom hvarjehanda nndantagsstadganden befordras; så voro likväl förhållanderna härutinnan nu mera helt och hållet förändrade. Tillgången på penningar hade blifvit betydligen ökad genom de liera allmänna och enskilda låneanstalter, som småningom uppkommit och ett tillfälle dermed beredt den ordentlige näringsidkaren, att, utan afseende å ifrägaställda undantagslagar, erhålla det penningeunderstöd han behöfver. Erfarenheten hade ock visat, att dessa lagar, i senare tider, nära nog fallit i glömska. Att åter upplifva desamma kunde lätteligen gifva anledning till enahanda, för allmänna krediten vådliga missbruk, som föranleddes af 1835 års författning angående lösöreköp. Medelst denna författning öppnades i sjelfva verket icke någon ny utväg för mindre samvetsgranna gäldenärer, att, genom diktade köp, undan borgenärer draga sin egendom; men kännedomen om denna utväg blef derigenom allmännare spridd; och verkan deraf uppenbarades snart, efter hvad bekant är, i en mängd bedrägliga afhandlingar till rättmätiga borgenärers förfång. Detta förhållande vore ett varnande exempel emot hvarje lagstiftningsåtgärd i den riktning, som den, hvarom nu är fråga; och derföre syntes en dylik ej heller böra ega rum.
N:o 30, öfver väckte förslag lill ändringar och tillägg uti de om skiftesverket i riket gällande föreskrifter; JVs 38, i anledn. af väckt motion, ang:de upmälning af tomter i Stockholms stad ; JYt 40, med förslag till sammanjemkning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, i anledn. af Betänk. N:o 29, ang:de skogshushållningen i riket; JVs 41, i anledn. af väckte motioner, dels om införande i Sverige af Notarial-embetet, samt dels om utarbetande af stadgar för Notarii publici; Expeditions-Utskottet: Jtä 17, ang:de rättighet för Utsk:s Kansli-personal och vaktbetjening att upbära aflöning någon tid efter Riksdagens slut; samt Den 27 November. 211 J\s 18, ang:de acceptering efter Riksdagens slut af räkningar å tryckning och häftning af Bihanget till RiksStåndens prot. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | 8 e. ni. In fidem protocolli, silbert Munck. Plenum kl. \ 10 f. m. Justerades 3 prot.-utdr. för den 26 dennes, samt pleni-prot. för den 2 sisth Augusti. Föredrogos 2:ne, nu ankomne prot.-ufdr., N:o 605 från Vällofl. BorgareSt. och N:o 527 från flederv. BondeSt., hvartdera innehållande inbjudning till instämmande i bemälde RiksStånds den 25 dennes fattade beslut att godkänna Lagsamt Allm. Besvärso. Ekon.-Utsk:ns Betänk. N:o 33, i anledn. af väckte motioner, ang:de dels uphäfvande af, dels ock ändringar i och tillägg lill gällande föreskrifter i afseende på hemmansklyfning och jordafsöndring. Härvid yttrade Hr Carleson, Ed v. Henr.:
— Jag kan således icke finna något skäl att borttaga en föreskrift, som redan finnes, och på grund hvaraf alla bankbolag begärt ny oktroy. Det är sannt att den proc. jag nämnt låter mycket hög; men för att icke göra något bankbolag orätt, ber jag att få anmärka, att den utdelning, man i allmänhet säger dem hafva, dock endast är på den £ af kapitalet, som blifvit använd; de öfrige järo visserligen icke dragna ur rörelsen, men ligga dock bundna. Enhvar som vet hvad det vill säga att binda ett hypothek, bör äfven taga detta i betraktande. Om vi således hålla oss till ett exempel af 100 Rdr, så göra 17 och 15 i summa 32; detta tal deladt med 4 lemnar således ett resultat af 8 proc. ren vinst pä kapitalet, och när man kan få denna, oaktadt man betalat en högre bevillning än som nu är bestämd, sfi kan jag icke finna något skäl att nedsätta bevillningen. När dertill kominer att den stora mängden härför icke lägger tu strån i kors, eller derför har något bekymmer, och då det Den 28 Mars e. m. 525 dessutom är ett monopol att utgifva sådana sedlar, som ingen gerna kan neka att taga emot, så är det icke för mycket, att den, som skördar denna vinst, mera än andra bidrager till landets behof. R. St:r hafva dessutom nyligen innehållit en stor del af bankovinsten, för att upnnintra filialbanker, som icke få utgifva sedlar och således äro privatbankerne underlägsna; och jag kan icke inse att det då vore konseqvent att skiinka privatbankerna denna inkomst. Jag önskar dem allt godt, och äfven att mina aktier måtte gifva så mycket som möjligt, men jag har trott mig böra uttala hvad jag anser sannt och rätt; och får nu anhålla om bifall till Utsk:s Betänk. Hr Adelborg: De fleste talare som yttrat sig mot Gr. af Ugglas, hafva i allmänhet utgått från den synpunkt, att dessa banker intaga ett egendomligt förhållande, afvikande från alla andra bank-inrättningar; och att de till följd häraf äfven måste taxeras efter andra grunder.
Jag har sett denna bildning bär i landet, men ännu oftare å det ställe, der jag har den äran att vara anställd såsom tjensteman, hvarest personer inom handelsclassen finnas, som genom sina insigler, kunskaper och verldskännedom icke blott kunna anses sorn köpmän af första ordningen, men såsom verkliga statsmän. Jag vill för ingen del yrka något bestämdt förbud för en dylik köpman alt förordnas till en generalconsuls-plats, men tror dock lämpligt vara, att för det fall, alt han derjemte fortsätter sin handelsrörelse, en del af den anslagna lönen, på enahanda sätt som i andra länder är antaget, bör besparas slatscassan, ejler hos oss handelsoch sjöfartsfonden, samt endast ett mindre arfvode honom bestås. Man har anmärkt att generalconsulerne skulle få för stor makt, om dem tillätes att tillsätta och afsätta vieeconsuler. Detta är en rättighet, sorn i alla länder finnes generalconsulerne inrymd, och som vår nu gällande consols-' 53 a Den ig September e. m. stadga jemväl medgifver. Någon ny eller ökad myndighet hillver desse embetsman icke derigenom tilldelad. Då viceconsul tjenstgör på generalconsulns ansvar, vore det en orättvisa att inskränka denna rättighet. Jag skulle åtminstone föi' min egen del icke våga fortfara i ulöfningen af min befattning, om denna rättighet fråntoges mig. Hvem skulle ock hällre kunna utvälja skickliga personer till vieeconsuler, än generalconsuln, som på nära håll är i tillfälle att uppsöka desamma? En anmärkn. emot utländske personers förordnande till generaleonsuler torde det tillåtas 111ig ätt ytterligare få framställa. Om t. ev. eli utländsk man, som innehar uppdraget såsom Svensk och Norrsk generalconsul, såsom det nödvändigt någon gång måste inträffa, nödgas att göra reclamationer hos sin egen Regering till fördel för Svenska eller Norrska handelsintresset, eller enskilda personer, — skulle han väl vinna samina gehör och uppmärksamhet som en nationel Svensk eller Norrsk generalconsul, sorn befunne sig i fullkomligt oberoende af den ifrågavar. Regeringen?
Jag får dock fästa upmärksamheten derpå, att forhållandet i båda frågorna icke är helt och hållet likartadt. I den 3:dje punkten förekommo förslag, hvilka till en del vunnit R. o. Ad:s bifall. I denna punkt åter beröres endast sådana frågor, som redan blifvit af R. o. Ad. medelst afslag afgjorda. Hvarföre skulle vi, under sådana förhållanden, åt denna fråga gifva ett slags undfallande svar, en så till sägandes obestämd utgång? Man upgifver att frågan vore långt ifrån utredd. I detta hänseende kunde visst en mängd mer eller mindre svåra anmärkmr mot förslaget, till dess bättre utredande, göras; men jag skall endast antyda några få, utaf farhåga att eljest alltför mycket uptaga R. o. Ad:s dyrbara tid. Anläggningen är icke af trängande behof påkallad, så länge nya jernvägar tillstöta vid hufvudstaden, kostnaden synes betydlig; men ändamålet, till sin nytta, mycket betvifladt. 224 Den 12 Juni e. m. Frih. Sprengtporten har väl omnämnt några utländska städer, der man varit betänkt på att sammanbinda de olika bangårdarne. Jag skulle kunna citera andra städer, anlagda på en fullkomligt plan yta, der man ändock icke brytt sig om att hafva någon sammanbindningsbana, stationsgårdarne emellan, genom staden. Det torde vara vanskligt för mig att ingå i det tekniska af saken, och derföre vill jag afhålla mig derifrån; men då jag tror, att E. o. Ad:s ledamöter, hafva, med tillhjelp af den uplysande och mångsidiga litteratur, som rörande denna fråga sett dagen, bildat sig ett omdöme deri, helst hvad det statsekonomiska och allmännyttiga beträffar, synes mig ett bifall icke kunna meddelas; och då inser jag icke hvarföre vi skulle, enär vi ej anse oss böra gilla förslaget, vidtaga den i allt fall ovanliga åtgärden, att lägga en punkt, som innehåller ett bestämdt, af K. M. gilladt och till E. St:r framställdt förslag till handlingarne.
Hvad beträffar uppbörden i Städerne, så blifver det, enligt hvad Comiterade här efteråt hemställa, lätt att omedelbart efter nämnde tid afgifva års-redogörelsen och serskilda föreskrifter rörande resternes verificerande således icke erforderlige. Men, då deremot förhållandet blifver olika på Landet, der äfven sednare uppbördsstämman bör vara hållen, inan redogörelsen aflemnas, synes det vara angeläget vidtaga sådan controll, att förr, än sistnämnde stämma företages, höstuppbörden derstädes blifvit behörigen redovisad. Af detta skäl tro derföre Comiterade det vara af nöden, att Kronofogdarne vid slutet af December månad hvarje år upprätta och aflemna förslag, utvisande förhållandet med de afgifter, som å första stämman skolat erläggas, samt till controll derå jemväl ej mindre Uppbördsboken, än förteckning å då varande restantier, verificerad med qvittensblanketterne för de oliqviderade posterne, hvilka, efter skedd jemförelse med förteckningen, uppbördsmannen återstäldes. Vid tiden för den sednare uppbördsstämman skulle derefter Uppbördsboken åter aflemnas till Kronofogden tillika med qvittensblanketterne å de utskylder, som vid denna stämma borde erläggas. 176 I fråga om uppbördsställningens verificerande vid redogörelseterminen förekommer, att, enligt hvad i det föregående blifvit anmärkt, någon verklig och tillfyllestgörande säkerhet icke kan vinnas genom de nu påbjudne restlängderne, enär de måste upprättas och bestyrkas långt före den tid, vid hvilken de skola såsom verification begagnas och då förhållanderne kunna vara betydligt förändrade, hvadan ock erfarenheten bekräftat, att det sålunda lyckats att lagligen bestyrka rester till högre belopp, än i verkligheten förefunnits.
Den vada för eganderätten, som befaras blifva en följd af Utskottets förslag, har Ut-j skottet ej förmått inse. Sjelfva sakens natur; försäkrar derom, att åtkomstliandlingars uppr visande skall förblifva det allmänna sältet för bestyrkande af laga fång; ty så framt dylika’ handlingar finnas och äro tillgänglige, måsta deras anskaffande alltid blifva för lagfartssökanden mindre besvärligt, än anskaffandet af annan bevisning, hvilken derföre endast \ !LägVtskouets BetHnkande Nio 94.’ 19 nödfall, eller da handlingars företeende Sr omöjligt, kommer i fråga. — Att föreskrifva hurudan denna bevisning' x hvarje fall bör vara, tror Utskottet lika litet i detta som i andra ämnen vara möjligt eller behöfligt. —• 'Att den skall vara laglig, eller sadan sorn Lagen i allmänhet godkänner, lärer ej sättas i tvifvel; och att någon annan af Domaren god-^ lyckligt tillåtes eller antages, har man icke större skäl att frukta här, än i andra mål. —• Äfven bevisning genom vittnen synes Utskottet icke böra förkastas; ett bevisningssatt, som anses tillförlitligt 1 frågor om lif och ära, må icke anses osäkert eller förklaras ogiltigt i lagfarts-ärenden. — Hvem bevisnings-skyldigheten åligger, den lagfarts-sökande eller Domaren, derom skall icke en gång advocaturen förmå väcka tvifvelsmål.— Och då Utskottet, i anledning af Herr Crons yrkande, att oftaberörde kungörande i tidning garne må genom
Företog R. o. Ad., val af sex revisorer för att å Ståndets vägnar deltaga uti innevarande års revision af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning; och befunnos, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Gr. Wachtmeister, Hans, Possessionat, Ph. M:r, med 75 röster; » von Rosen, Fredrik Carl, f. d. Löjtnant, med 56 röster; Frih. Leijonhufvud, Broder Abraham, Kapten, med 51 röster; Hr von Kraemer, Anders Robert, Kapten, med 52 röster; » Adlersparre, Axel, Kommendörkapten, R. S. 0., med 51 röster; » Bohnstedt, Theodor Ludvig, Brukspatron, med 84 röster. Vidare företogs val af sex revisorer för att å R. o. Ad:s vägnar deltaga uti 1864 års revision af Stats-, Bankooch Riks - 308 Den 7 Februari. gälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning; och befuntfos, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Gr. Ehrensvärd, Albert Carl August Lars, Possessionat, f. d. Kabinelts-Sekreterare, K. N. O., med 89 röster; Frih. Nordenfalk, Johan, Possessionat, med 90 röster; Hr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold, Ryttmästare, med 89 röster; » Rogemam, Cari Adolf, Kammarherre, med 88 röster; » Odelstjerna, Erik, Kapten-Löjtnant, med 155 röster; » von Francken, Georg Wolfgang, Löjtnant, med 96 röster. Anmältes och inbeledsagades Hr Stats-Rådet och K. af K. M:s S. O., Carl Magnus Thulstrup, hvilken å K. M:s höga vägnar öfverlemnade 9 Nåd. Propos:r och Skrifvelser till R. St:r; hvarefter Hr Stats-Rådet på öfligt sätt utbeledsagades.
Jag instämmer fullkomligen i Herr Grefwe Oe la Larsties yttrande att det wore owärdigt en Riddersman akt ej handla enligt sin öfwertygelse och sin pligt: det är sä rySwärdt, att det knapt af nägon här lärer kunna fattas. Men dä Herr Grefwen sjelf ser omöjligheten att en Riddersman skulle handla annorlunda, ser jag ej samband uti att ej tillika willja ikläda sig answar för sitt förhällandc. Att Herr Grefwen sjelf skulle kunna göra ett ogrundadt tillmäle, förutsätter jag säsom omöjligt. Men det är ej omöjligt, att nägon af felande insigtcr, af hetta , eller dylika orsaker, kunde obehörigt anklaga en annan. Och dä denna möjlighet kan supponeras, inser jag ej hwarföre icke en sädan ställe sjelfmant willja underkasta sig answar. Gref, » Den 19 October. 4417 Grefwe körner: Jag hör mycket talar om Riddersmanna ära, om omöjligheten att RidderSmän skulle kunna förnedra sig till en falsk eller förhastad angifwclse. Jag skulle kunna erindra, att icke Constitutions - Utskottet, att icke Riksens Ständer bestä blott af Riddersmän, att Riksens Ständer utgöra ett antal af nära looo Personer. I sanning skulle jag lyckönska mitt fädernesland, om ibland dctza 1000 Personer ej funnes en enda, som af begär att lysa genom anklagande af en mägtig person, af hat, af mittag, eller genom andras intalan, kunde läta sig förledas till 0- riktiga anklagelser: Och om en sädan Person funnes, om händelsen gjordehonom till Ledamot i Constitukions, Utskottet, hwilka källor till oredor! hwilken osäkerhet! hwilka farhägor skulle icke skilja ifrän Staten duglige Embetsmän, eller inskränka deras werkninaskrets! Är det dä billigt, är det klokt, att göra La gar, som dä passioner behärrska sinnena, kunna bereda frihetens undergäng. Ropades om proposition i anledning af Grefwe Os is 6ar6ies yttrande. Herr käsilmsn: Högloft.
Härmed förenade sig Herrar Prosten Doktor Nordlander, Lektor Sondén och Kontrakts-prosten Emanuelsson. af Herr Prosten Collén. af Herr Prosten Ståhl. af Herr Prosten Millén: “Då Utskottet börjar detta sitt utlåtande med det erkännandet, att det “nogsamt har sig bekant att, på sätt motionären uppgifvit, rikets fornlemningar ej alltid erhålla den vård, som desamma förtjena", skulle man väntat, att det kommit till ett annat resultat, än det här gjorda förslaget, att genom Almanackorna sprida bland allmänheten kännedomen om hithörande författningar, helst det icke bordt undfalla Utskottet, att orsaken till den ödeläggelse, som årligen öfvergår dessa dyrbara fornlemningar, icke så mycket är att söka i okunnigheten om gällande författningar, som fastmera i dessa författningars bristfällighet, för alt icke tala om hvad som kan komma på egennyttans och okynnets räkning. Kongl. Förordningen af den 17 April 18 28 bar onekligen verkat mycket godt derigenom, att den upplifva! och gjort allmännare kändt det gamla stadgandet, att anträffade jordfynd böra Kongl. Majit och Kronan hembjudas, med rättighet för hittaren att i lösen erhålla fulla värdet, jemte Vs derutöfver. De hembjudna jordfyndens antal har också efter denna Nådiga Författnings utfärdande på ett anmärknings - Allm. Bet>v.- och Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 63. 5 värdt sätt år efter år ökats. Deremot har nämnde författning föga uträttat lill bevarande af fornlemningarne på marken, ruiner och andra byggnads-iemningar. Väl föreskrifves, alt dylika minnesmärken icke må utan vederbörligt tillstånd rubbas eller förstöras; men något ansvar, som kan utkräfvas, finnes icke bestämdt, så framt icke en speciel fridlysning med vitesförbud skulle af Konungens Befallningshafvande på Riksantiqvariens anmälan vara för något särskildt monument utfärdad. En hvar kan lätt finna, att denna föreskrift icke är tillräcklig och erfarenheten har på ett beklagligt sätt vittnat derom, då det ena dyrbara minnesmärket efter det andra rubbas eller alldeles förstöres.