Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Strömings-tionde till pastor i Hollnäs församling, angående ersättning till åtskillige personer inom nämnde församling för oriktigt erlagd —: B. IV. 6, A. 38. Strömings-tionden, angående utfärdande af ny förordning rörande — : B. III. 662; A. IV. 13. Strömsholms Nya Kanal-Bolag, angående öfverlåtande åt detsamma af egande-rätten till en jordrymd från Strömsholms Kungsladugård och Stuteri: I. 115, R. 120; B. III. 13, A. 48, E. 119. 264 — S — Strömsholms nya kanaloch sluss-verk, angående en inbjudning till Ridderskapet och Adeln att genom ombud öfvervara öppnandet deraf: VII. 302; — val af ifrågavarande ombud, angående : VII. 302. Stubb-ören, angående anslående deraf till fattigvård och odlingshjelp m. m.: B. IV. 6. A. 39. Stålhammar, J. H., Kapiten-Löjtnant, sinnessvag, angående rått till pension å Allmänna Indragnings-Staten för honora vid afskeds erhållande: IV. 516; R. V. 10. (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel). Stålhammar, Hjalmar, dess yttrande: I. 220. Stångjernsbruken, angående upphörande för framtiden af den nämnde bruk åliggande skyldighet att deltaga i kyrkooch prestgårds-byggnad: B. VII. 272. 357, A. 357. Ståthållare-Embet.ets upphäfvande, angående en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, det Kongl. Maj:t måtte i nåder lemna Rikets Ständer tillfälle att yttra sig i anledning af Norska Stor-Thingets beslut om —; motion af Herr Wilhelm Fredrik Dalman: se Motioner.
Lördagen -en 5 Junii. kl-num klockan 8 förmiddagen. Företogs til justering et Utdrag af kroto. collet för förlidne gärdag, rörande witzö af Ridderffapet och Adeln föreflagne eftergifter af krl° vilegier, hwilket efter nägon stunds öfwerläggning och granskning jemnkades och godkändes r följande ordalag: Utdrag af ?rotocoilet hället i Ridderffapets och Adelns kienum den Lidra Junit 1809. S. D. I betraktande af den billighet och tvälwilja som böra ligga til grund för delningen af skyldigheter och formäner medborgare emellan, och dä personliga uteslutande fördelar, oaktadt all den helgd de af alder och stadgar wunnit, likwäl kunna anses innebära mindre en nytta för Den 3 Iunik. 45g sina innehafware än en anledning til obehagliga intryck hos de ei-rsser af Nationen, som deraf äro i saknad, beslöt Riddcrffapet och Adeln gä de öfrige medborgare af et gemensamt
Lartlielemv pä längt när ej är sä ömunds eller tor mensklig!» känslan upprörande, som de lorliatliga llenäinningai ne "slaf' oell "slalveii" tor Iluropeiska oion antvrla. Oeitill komma de I>etänkligl>eter, soin länge uppeliällit försöken med en uräldrig slalpopulations lnistiga irigifvande, utan föregäende moralisk oell ekonomisk ldrllättring, oell llvilka betänkligIleters rätta värde endast af noggrann loeal-kännedom kunna fullständigt uppfattas oell liär ej utan alltför stor vidlyltigliet skulle kunna äskädliggöras, äfvensom llvarje opai tiskt ögonvittnes liestämda erfarenliet af de stora olägenlieter oell skador, Isugelska slaf-emaneipationen, ätiliinstone för en längre ti>l, medfört, sä val för egaren, som den frigjorde slafveri. l^Ian kan vidare lläraf sluta, att en särlan förändring slä 8t, Hartlielem^ skulle djupt ingripa i öns Iläde inre oell vttre lif samt äfventyra mänga !if de gi under, llvarsiä dess af älder sladgrule bestäm! Ilvilar. Alen det äteistäilikväl alltid tilli äckligen mänga anledningar för menniskovännen att för ändamalet väga det vttersta, soin är förenligt med rättvisa oell billigbet. 8lafven är, genom sriknadeil al rättiglleten att fl itt rälla öfver sig sjelf oell sina anlag, nedsatt till sitt menskliga värde, för alltid
Jag anser derföre det vara i strid emot en sund hushållsprincip, och mot den, som jag tyckt mig finna, hos Rikets Ständer etablerade princip att befrämja Skiftesverkets framgång, om man nu ville upphäfva de bruklige och föreslagne understöden, i synnerhet då de utgå, såsom gåfva, och icke såsom lån. Jag anhåller alltså om bifall till Utlåtandet, och tror, att då anslaget endast kan användas till utflyttningshjelp, det icke kan föranleda någon skuldsättning. Om än förhållandet i Skåne varit, att en del skiftesta - Den 29 Maji. gare der råkat i skuld, tror jag dock, att på sätt i öfriga orter utflyttningarne underhjelpas af byamännen, genom dagsverken ocb materialier m. m. samt medelst små, men väl använda, understöd af dylika anslag, ingen ny skuldsättning skall ifrågakomma. Herr Ribbing: Ehuru jag nu har i mili hand den Författning jag sist åberopade, anser jag öfverflödigt citera den, sedan Grefve Posse medgifvit hvad ock allmänt är kändt, att de Norra Provincerne icke varit inbegripne i någon EnskiftesStadga, förrän den nu gällande allmänna SkiftesStadgan underkastade dem de för de förra enskiftena i allmänhet gällande Lagar. Man har sagt, att det för de Norra Orterne blott fordrades anslag tillÅfvittringsverket; men denna uppgift är, efter hvad jag tror, äfven oriktig, ty det är ju klart, att skifte kan komma i fråga på många ställen, der afvittring förut för sig gått. Derpå äro exempeln ingalunda sällsamma. Anslag eger således der rum först för afvittring, och sedan för skifte, allt för den allmänna landets odling, under det alt de enskildte, som uppbära gåfvorne, sucka under bördan af denna slags välvilja, och det allmänna under öfverproduetion af landtmannavaror. Herr Munck af Rosensköld: Jag har redan förklarat, alt, om min anmärkning I a32 Ben 2g Maji. om nyttan af Enskiftes-lånefond skall anses för en ny Motion, är jag benägen att framställa en sådan, sedan jag dock först fått se, huru Odlings-lånefonden kommer alt blifva bestämd.
Då hvarje lag, hvarje institution, hvilka icke af sederna upbäras, eller uti dem snart förmå intränga, af mig anses icke blott ändamålslösa utan ock ändamålsvidriga, får jag, för den händelse min nu yttrade betänklighet icke anses sakna grund, vördsamt hemställa, det en anhållan måtte hos Konungen göras att, derest omnämnde län sådant åstunda, med nu föreslagna institutions tillämpande inom dem tillsvidare måtte få anstå. Begärdes på bordet. Gr. af Ugglas uphiste vidare följande motion: K. M:s Nådiga Éörordn. ang:de Fattigvården uti riket af d. 13 Juli 1853, uti dess 6 §:s 2 morn., stadgar: »Barn, som tillhöra fattigvården, skola icke allenast förses med uppehälle, utan äfven kristligen upfostras och undervisas. De må icke försörjas genom s. k. kringgång utan skall stadig bostad dem anvisas, der upsigten å deras upfostran kan behörigen handhafvas.» 4 mom. af samma § lyder: »Om föräldrar, som icke åtnjuta fattigunderstöd, åsido sätta vården om sina barn, skall Fattigvårds-Styrelsen göra sig noggrannt underrättad, huruvida detta härleder sig ifrån oförmåga att upfostra dem, och i sådant läll vidtaga de anstalter, som af omständigheterna kunna påkallas.» Huru dessa stadganden efterlefvas, derom erhålles ett sorgligt vitnesmål af de barn man, uti åtskilliga landsorter åtminstone, tätt och ofta ser tiggande kringvandra. Och dock fordra icke allenast menniskokärlek, icke allenast kristligt nit, Utan äfven Statens eget interesse, att dessa stadganden varda sanning. Ty, uti de aldra flesta fall, hvad blifver väl af dessa barn? Många duka under, ej genom svält — ty på landet är man gifmild, och äfven uti den fattigaste hydda nekas svårligen en bit bröd åt den, som derutaf är i behof — men genom köld, vanvård och deraf sig härledande sjukdomar.
Län, om ändring i Instruktionen för Fjerdingsman; 10:o Tobias Lind från Götheborgs och Bohus Län, angående ändring i 2 § 1 mom. af Kongl. Stadgan för folkundervisningen af den 18 Juni 1842; ll:o Nils Andersson från Christianstads Län, om afskafTande at en olaga praxis vid klockarelägenheters tillsättning inom Lunds Stift; 12:o. A. W. Uhr från Örebro Län, med förslag, att förändringarne inom ekono miska lagstiftningen ej må ega retroaktiv verkan: 84 Prot.-Utdrag den 30 December 1860- 13:o Pehr Bengtsson från Kalmar Län, om förenklad! befordringssätt till regala pastorater; 14:o Peter Petersson från Jönköpings Län, rörande skyldighet för hemman af hvilken natur som helst att i kommunal-bestyr deltaga; 15:o Peter Gabrielsson från Kronobergs Län, angående upprättande af kontrakter emellan rotehållare och soldat; 16:o Densamme, angående förbud emot kringgående å landsbygden med vissa handelsvaror; 17:o Jonas Christoffersson från Wermlands Län, om ändring af 0 § 4 mom. och 25 § i Kongl. llandels-ordningen den 22 December 1846; J.S:o Pehr Byström från Jemtlands Län, om ändring i 1827 års Skiftes-stadga, i hvad den rörer delning af inoch afrösningsjord i Herjeådalen; 19:o Erik Eriksson från Gefleborgs Län, om ändring i Kongl. Förordningen den 19 December 1827 rörande jordafsöndring; 20:o Magnus Månsson från Östergöthlands Län, om ändring i Kongl. Brefvet den 30 Maj 1826, angående reglering af hjelprotar för stamrotar; 21:o Johannes Johansson från Jönköpings
O m hösten 1558 skrifver Gustaf V a s a till sin son M a g n u s: » V å r kära husfru K a - tarina sänder dig f e m skjortor, som du må k o m m a ihåg att akta; äfven att hålla ditt hufvud rent o c h ej ränna för m y c k e t på Öland. » Något senare skrifver han till drottningen: » Hjärtans kära Katarina, vi hafva b e k o m m i t tidender som mera liknelse hafva till krig o c h örlig än till bröllop — synes oss därför icke vara behof, att du ilar eller hastar m y c k e t med bakning eller annat, som till högtiden beställas skall. » Bröllopet, som omtalas, var Gustaf V a s a s äldsta dotters, Katarinas, som gifte sig med grefvo Edzard af Ostfrisland. H ä r beröra vi den svåraste plikten för den unga drottningen: de många styfbarnen, fyra söner o c h f e m döttrar. K o n u n g e n hade varit mån o m att de skulle få all lärdom, men hans tid o c h hans gemålers krafter hade under de senare åren ej räckt till att gifva d e m den allvarliga tuktan, s o m hade varit af nöden. Flere af d e m hade m e d sin fina renässansuppfostran o c k insupit denna tidsriktnings själfsvåld o c h njutningslystnad. Detta tärde på den gamle allvarlige faderns krafter o c h bragtc h o n o m inom kort i grafven. * ©ef; från f / rnta fuööar tala blefa läppar öå så: " fjerre, låt ej blicfen tåras — pisst går ZTTargareta bort, lycfan är s o m Iifpet fort sfyööe, " Kär sfyööc — (2&gt;uö öe p a r a s! öig UTargareta par, o m fjon något brutit fjar fyennes bjärta ej öet Detta gafs — pelat.
För att deremot söka förekomma den möjliga olägenheten att, genom bestämmande af ett för lågt maximum, egare til! större egendom kornme alt göras beroende af kommunens öfriga röstegande medlemmar, har Utskottet ansett det vid sistlidne riksdag föreslagna maximibelopp af Vso-del böra fördubblas och således bestämmas till 7io:del af kommunens röstetal, hvarigenom och då, enligt den föreslagna bestämmelsen i 58 §, fyrkens värde kommer att betydligt höjas, farhågor äfven i nu anförda hänseende torde kunna i de aldra flesta fall vara undanröjda. Med anledning af hvad sålunda blifvit aufördt, hemställer Utskottet alt § 12 måtte erhålla följande lydelse: Röstvärdet skall beräknas efter del en hvar röstegande åsätta fyrktal. Dock må ej någon utöfva rösträtt för större antal röster, än som svarar em t en tiondedel af kommunens hela röstetal efter röstlängden. En i den ordning § 59 stadgar, af Kommunal-nämnden upprättad och i kommunalstämman granskad röstlängd skall alltid vara tillgänglig i det rum, der stämman hålles. I följd af de sålunda föreslagna förändringarne torde de vid författningen fogade formulär till fy r k talsm. 11. längder samt till debetsedel böra ändras, på sätt bilagorna Litt. A, R och C utvisar. Alt i dessa formulärer skiljes emellan »i mantal satt jorda och »annan jordbruksfastighet», så att hvardera får sin särskilda ko lumn, är nödvändigt, dels emedan en del kommunalutskylder drabba den förra men icke den sednare, dels emedan med ulöfvandet af rösträtt i vissa fall förhåller sig på enahanda sätt, dels ock emedan — till följd af bestämmelsen i § 9 att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskottels Betänkande M 116. 11 rösträtt för i mantal satt jord icke är beroende af det i samma § fastställda minimum af fyrktal — fyrktalslängden, den der tillika är röstlängd, bör tydligt utvisa, om och i hvad mån berörda § är på någon skattskyldig tillämplig.
CommereeCollegii CirculairBref d. 28 December 1818, påbjudne förhöjning i dessa afgifter, hvilka nu utgå med 5 sk. för qvintinet af *4 2io S t a t s - U t s k o 11 e t s Guld, i sk 4 r:stför hvarje lod arbetadt Silfver samt i sk. af skålp. utaf Tenn-arbeten. Och emedan denna tillökning, ehuru icke till beloppet närmare af R. St.‘r föreslagen, likväl tillkommit på grund af deras derom gjorda underd. hemställan, samt i öfrigt funnits erforderlig att, enligt hvad från början varit påräknadt, utgöra fond för de med ControllVerket förenade utgifter, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka den föreslagna nedsättningen i ControllStämpeiAfgiften, helst denna afgift utan tvifvel, på sätt författningarne härom förutsätta, egentligen träifa köparne af ifrågasatte metall-arbeten. Bil. E. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om Nu mmerLotteriets och GeneralAssistaneeConlorets indragning. Uti K. M:ts Nådiga Proposition angående StatsVerkets tillstånd och behof, har väl den såsom NummerLotteriMedel hittills påräknade Summa förslagsvis blifvit bibehållen, men som StatsVerket deraf äger påräkna endast 60,000 R:dr, för hvilkas erhållande, en vida större Summa måste af folket utgifvas, så har K. M:t, med fästadt afseende för öfrigt å beskaffenheten af denna inkomst, föreslagit, att R. St:r nu ville förklara, det NummerLotteriTnrättningen skall efter en viss tids förlopp upphöra. Och har Utskottet derjem - Betänkande n. ari te erhållit Remiss, till utlåtandes afgifvande, å de hos Högh R. o. A. samt Hederv. BondeStåndet väckta motioner om indragning af éj mindre NumerLotterilnrättningen än GeneralAssislanceContoret.
I 56 §. hafva Utskotten, såsom jag redan yttrat, föreslagit, att hvarken Fiscaler eller Kronobetjente få vara närvarande vid Prestval. Jag kan ej annat än hoppas och tro, att de tider äro förbi, då en embetsmans närvaro bland en menighet skulle verka till skada. Jag tror, att våra menigheter hunnit till den upplysning, att de ej behöfva genom sådant förmynderskap befrias från inflytelser. Jag tror, att Utskotten i alla fall lösligen behandlat den saken, ty då valet sker öppet, Den i5 Junii f. m. är det, som mig synes, en fördom att Embetsmäns närvaro kunde skada; emedan, om närvaron af en sådan tjensteman kunde göra inverkan på någon enskild Bonde, tjenstemannen i alla fall kan veta, huru Bonden röstat, när sådant sker öppet. Jag anhåller, att detta stadgande, som står qvar sedan en tid, då misstroende ägde rum emellan menigheten och embetsmän, mätte utgå. Jag her äfven, att Utskotten måtte utur lagen bortskaffa den skillnad emellan verldslig och andlig domstol, som Utskotten bibehållit. Jag skulle tro, att med andlig domstol menas något annat, än att man med skäl skulle kunna kalla våra Consistorier för andliga domstolar. När man har ordet Consistorium, bör det utsättas; eller ock laga domstol. Derigenom slippa vi de ord, hvilka kunde komma Högvördige Presterskapet att glömma, att vi alla äro menniskor. Utskotten föreslå endast 14 dagar för lottning, då fråga är om att två personer hafva lika röster. Först ber jag Utskotten betänka, att i4 dagar äro för kort tid i våra glest bebodda orter, där vederbörande ej hinna hvarken att blifva underrättade, eller att komma fram i rättan tid. Om således detta stadgande skall qvarblifva, bör tiden åtminstone nödvändigt förlängas. Jag skulle likväl tro en oriktighet vara i detta stadgande. Lagen borde säga, att lottning skall ske inora Församlingarne, och ej annorstädes. Jag anser den 1 22 Den i5 Junii f. m. alltid böra ske i Kyrkan, och inför Församlingen. Jag anhåller, att dessa anmärkningar måtte få åtfölja återremissen.
Det finnes ingen nutida svensk skald mer än Rydberg som Iran uppbära den tragisk&amp; trimeterns cesariska diadem och majestätiska gnantelveck. Samma trinad efter en världsförlossning från kva.1 och brott har skapat dikten &gt; Jungfru Maria i roseiyg&amp;rd » med dess verkningsfulla motsats, och &gt;I natten » där skalden ser tillvaron inslumrad som en genie, ett barn p&amp; allfaders arm. - medaii tiden står stilla. » Vkrdträdet D. tillhör kretsen af Viktor Rydbergs fornnordiska studier. M m mGrke den storslagna, delvis ' starkt personligs skildringen af de minnen, som den p m l e vikingen uppkallar inför det fallna triidet, och man ser sammanhanget med författarens barndomsiniaiien fråm » Vapensmeden 8. Nordens soinmar~lms liggar öfver vikingens tnflor, öf ver det i gränslösa, himmelsspeglande hefvet B, dit gossen langt.fi * t frtia trädets topp, och öfver hemmet, som den &amp; tervändande unge vikingen skådar. med nordbons betagna öga. Sliieude %r att Viktor Rydbergs känslodjup med dess mniiliga kynne just liar påminner om Geijer, men under det anden hos den senare nästan viildsamt tvinga,r språket att gifva vika, täcka Ilvarandra hos Rydberg innehå,ll och form afveii i dess+ lrnappa f oriinordiska vrirser lika f ullstandigt, lika lugnt beh6rskadt. som dlticl. Jag öfvergkr till de iizïiehållsrika dikter, som siirskildt, direkt eller satiriskt, %ro uttryck för det käinpnnde, det individuellt och verkligt moderna i Rydbergs världsåskiclniug. Psyke » kuiide reat af vara hans progranldilct. I en lika samniantriingd och enlr el som djupsin nig utliiggiiing af den gczinla myten förtälja och förlclma dessa ädelt stora strofer människoandens ' eviga Fanstsaga.
Om man sjelf framställer sin tanka, lärer den otvifvelaktig! blifva bestämdare, än om en annan anmodas att välja en tredje för att tolka densamma. Då likväl det skulle föranleda till alltför mycken vidlyftighet, om hvarje ledamot sjelf valde sina committerade i Utskotten, så torde det rådande fullmägtigskapet af Electorer vara nödvändigt; men deremot blir bruket af Bänkman en omväg, på hvilken Rid. derskapets och Adelns vilja svagare uttryckes , under det hvarje enskilds närmare och lagliga inflytande förmindskas. Då bruket af Bänkman å nyo vid 1809 års Riksdag uppkom, sedan det förut varit afskafFadt, torde sådant mindre hafva härledr sig från minnet af det kanske ensidiga gagn detsamma vid Riksdagarne under de så kallade 224 Den 7 Augusti. Partitiderna, än af särskilda vid denna Rikstlag sig företeende omständigheter. En Revolution var da för handen, och Riddarhuset säg inom sig, af denna anledning, en talrikare samling Ledamöter, än vanligt. Den längre mellantid som ägt rum , sedan Ridderskapet och Adeln rådpläga! tillsammans, gjorde denna samling mera främmande för sig sjelf, och omdömet af ömsesidiga förmågor och tänkesätt, såsom Lagstiftare, mera obestämdt. Det fordrades likväl att kraft och styrka snart yttrades i Rådslagen , och art, sä till sägandes, blott en enda rådde. Att uppleta densamma stod snarare i femtio personers förmåga, än i åttahunclrades; och endast ur detta skäl kan jag förklara att man då fann för nyttigt att å nyo införa bruket af Bankman. Då den fördel i göromålens mindre uppehåll, som valet af Electorer genom Bänkman medförer, kan ersättas derigenom, att ett tillräckligt antal Suppleanter väljes jemte Electorerna, så anser jag mig finna skäl att, för min del, afslå Utskottets Betänkande, och vördsammast anhålla hos Högvälborne Herr Grefven och Landt Marskalk*n om Bifalls proposition' å Herr Munck af Rnsenskölds ifrågavarande motion. Friherre Roye, Luduig:
Det är icke jag, utan edra egna känslor, som kunna rädda er. Ångern är det enda, som kan frälsa er ifrån de qval, hvilka nu förfölja er. Ha, du vill undandraga dig offret? Lucy, jag ber, jag besvär dig, mitt barn, skänk mig det lif, som jag först skänkt åt dig! I din mors namn, i namnet af den kärlek du måste hysa för din fader, i namnet af Gud, som jag ej vågar se eller känna innan mitt brott är försonadt, ber jag dig att bönhöra mig! Hör du, fortfor han derefter hviskande, jag skall döda mig, om du ej samtycker, det svär jag heligt! och han framdrog härvid en knif ur en bordslåda invid sängen. Det är just denna knif ... detta stål skall ännu engång dricka blod om du icke lofvar! Han höjde med detsamma handen liksom för att stöta knifven i sitt hjerta. Lucy uppgaf ett skri och fattande sin faders hand, kastade hon mordvapnet till rummets andra ända, i det hon utropade: Jag lofvar! jag lofvar! Vid dessa ord sågs lorden en stund återhålla sin andedrägt; derpå sammanknöt han sina händer med krampaktig häftighet och utbröt i ett vansinnigt skratt, under hvilket man blott otydligt hörde orden: Hon lofvar! hon lofvar! Detta fasansfulla uppträde varade några sekunder. Med ens grep han sin dotters båda händer och höljde dem med tårar och kyssar. Lucy åter tycktes ej rätt kunna fatta hvad som händt; de sista ord hon yttrat ljödo hemskt i hennes öron; men de voro utsagda och det återstod henne intet annat, än att böja sig under omständigheterna. Hennes faders tacksamhet lemnade hennes hjerta fullkomligt kallt. Hon kände ej annat, än att hon fallit i en mörk afgrund. Hon slet sig derefter lös ifrån fadrens tacksamhetsyttringar och anhöll om en timmas ostörd ensamhet, innan hon i hans närvaro skulle meddela baron Glithingham sitt samtycke. XIX DEN FÖRSTA KYSSEN Lorden kände sin dotter; han visste, att han kunde vara trygg, sedan hon gifvit sitt löfte.
Kommo vi så till Pijala, der nu Pecka och Elli köpt sig hemman, och stod Elli på trappan oss till mötes sägande: „åh hå, vacker reskamrat har Serjeanten fått i sin fula släda. Hvar har Serjeanten nu varit på parti, som fått så rart byte?“ Sade jag: „ja, ser ni, mor Elli, visst är bytet fagert, men så skall ni ock vårda det derefter. Tag nu på det bästa emot den här unga fröken; Ryssarne ha i dag brännt hennes hem.“ Sade hon: „stackars unga fröken, vill hon vara nöjd i vår stuga, visst skall jag bjuda till att ställa så godt jag kan för henne.“ Medan Elli nu på allt sätt försökte att denna rara gästen uppvärma och välfägna, afskickade jag ett bad till Hattanpää, och lyckades det sent omsider Elli att få Margaretha att bege sig till ro i ena kammaren. När hon nu följande morgon uppsteg och icke gaf sig fred, innan hon skulle få bege sig hem, då måste jag henne säga, att hon intet hem hade, utan vore bäst att hon ville dröja här, der hon vore väl skyddad, emedan värdsfolket hade skyddsbref af Zaren, seendes hon dervid ut, som om hon just ej på det bästa ville tro dem, som hade bref och papper af Zaren. Sade jag henne då, att vår värdinna vore en sådan bjesse, den der tagit löst två fångar ur sjelfva storryssens händer, och på köpet fått säkerhetspass af honom; men tycktes Margaretha just ej särdeles derefter lyssna, utan frågade hon allt mera efter de sina, så att hon slutligen måste få veta, att hennes mor och syster blifvit bortsläpade; och var det bedröfveligt att se, huru hon denna olyckan hårdt på hjertat lade. Bjöd jag till att, så godt jag kunde, trösta henne och henne föreställa, att Furst Galitzin som en hederlig herre omtalades, så att hon väl snart skulle få de sina igen. Slutligen måste hon dock finna att hon ingen annan utväg hade, än att, så som jag bad, stanna qvar här, hvilket ock Pekka och Elli gerna tillstadde.