Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa försök att höja den inhemska industrien borde, enligt Kongl. Majrts åsigt, icke blifva utan framgång, då hufvudelementerna för all industri lyckligtvis funnes i temligen rikt mått inom fäderneslandet och hvarken materialier eller krafter till deras förädling saknades, enär landet omfattar stora odlingsbara trakter, rika berg, vidsträckta skogar och talrika vattenfall samt Sveriges invånare i hög grad ega naturligt förstånd och fallenhet för mekaniska yrken. Efter den organisation teknologiska institutet i Stockholm nyligen un dergått, .hade undervisningen vid detta högre läroverk fortgått på ett tillfredsställande sätt och institutet visat sig till fullo motsvara de fordringar, som, i förhållande till det för samma läroverk förut beviljade årliga anslag, billiglvis kunde derå framställas. Om emedlertid denna högskola för den tekniska bildningen skulle kulma medföra ali dermed åsyftad nytta och icke längre nödgas bibehålla sin nuvarande isolerade ställning, fordrades i främsta rummet, att för de ynglingar, hvilka egnade sig ät fabriksoch handtverksyrkena, tillfälle måtte beredas att vid serskilda inom landet spridda, men efter en gemensam plan organiserade lägre tekniska undervisningsverk inhemta de för inträde i teknologiska institutet föreskrifna kunskaper, för hvilket ändamåls vinnande de nu befintlige lägre tekniska läroanstalterna, nemligen Chalmerska slöjdskolan i Götheborg och Svenska slöjdföreningens skola i Stockholm, fastän båda af obestridlig nytta, icke gjorde tillfyllest. De försök sorn, ehuru utan framgång, blifvit å flere andra ställen gjorda för inrättande af tekniska undervisningsverk, ådagalade emedlertid, att intresse inom landet icke saknades för sådana företag, som åsyfta, att för den talrika klass, hvilken antingen skall ingå eller redan ingått i näringarne, tillvägabringa en rikhaltigare och ändamålsenligare undervisning, än den som hittills blifvit dem meddelad vid Stals-Ut skottets Utlåtande, JV? 87, 17 vid de allmänna liigre läroverken; och åtskilliga andra företeelser antydde derjemte, att de arbetande klasserna, som hittills i allmänhet varit i saknad af en ordentlig undervisning, insett bebofvel deraf och sökt, så godt de kunnat, förskaffa sig insigter och bildning.
Och då föreskrift härom , tili samtlige vederbörandes efterrättelse, synes icke böra saknas uti sjelfva Instructionen för Revisorerne, så hemställer Utskottet, att uti en mot slutet tillagd §. denna föreskrift meddelas;’ och hvilken §. skulle kemraa att lyda, sora föijer i 1354 Stats-ZJtskottets Betankanden. §• 13- 'Jemte det Revisorerne bestå* skjuts efter fyra Hästar till och från Stockholm, komma samtlige Revisorerne att uppbära Tractatnente af Tre (3) R:dr Banco om dagen, hvilket T ractamen te utgår, så val under den för Revisions-förrättningen bestämde tid, som under resan till och från Stockholm, då Åtta (8j mil beräknas för dagen; Börandes desse Revisiong-kostnader efter hvad förut varit vanligt^ till ena hälften godtgöras af Banken och till andra hälften af Riksgälds-Contoiret.” Det ena och andra underställes vördsamligen Rikets Höglofl. Ständers granskning och oir pröfvande. En Ledamots serskild te tanka bifogas. Stockholm den 13 Maj 1818. Utdrag af Riksens Höglofl. Ständers Statsutskotts Protocoll, hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den i3 Maji 1818. C U?» D. Då Stats-Utskottets Utlåtande öfver Herr JV. Settervall motion, om en annan fördelning af Revisions-arbetet, emellan Riksens Ständers Revisorer, an som hittills ofligt varit, samt om tryckning genast efter hvarje Revisions-förrättnings slut af de deröfver afgifvande Berättelser, blifvit till justering uppläst, anförde Herr Landshöfdingen m. m. Friherre Cederström; ”Sedan Höglofl.
Stats-utskottet, som äfven fått emottaga de till detta ärende hörande handlingar jemte ritningar, har tagit detsamma, tillika med de hos hedervärda Bondeståndet vid den nådiga Propositionens föredragning derstädes i ämnet afgifna yttranden, i noggrannt öfvervägande, hvarvid Utskottet icke lemnat utan uppmärksamhet den prydnad, som den till uppförande i nåder föreslagna byggnad skulle för hufvudstaden medföra; men då Utskottet icke kunnat förbise, dels att, om äfven Rikets Ständer medgåfve försäljningen af de dertill föreslagne Kronans hus samt den derför förväntade köpeskilling komme att till det fulla påräknade beloppet erläggas, en betydlig brist i de för denna nybyggnad afsedda tillgångar likväl skulle uppstå, hvilken af andra Statsverkets medel behöfde fyllas; dels att Kongl. General-landtmäterikontorets hus, hvars försäljning i nåder föreslagits, eger, såsom fristående vid en öppen plats, ett för sitt ändamål högst fördelaktigt läge, och således, i Utskottets tanke, icke kan utan mehn afyttras; dels att de tillgångar, som påräknats af köpeskillingen för försålde f. d. Hofbageri-egendomen samt af besparingar på Sjunde Hufvudtiteln, äro alltför ringa, för att Staten i beräkning derpå skulle begynna en så betydlig byggnad, som den ifrågavarande, samt slutligen att Staten redan inlåtit sig i stora och kostsamma byggnadsföretag, hvilka medtagit dryga anslagssummor samt erfordra till deras fortsättning och fullbordan ytterligare för Statsverket betungande anslag, hvilka ock af Kongl. Majit blifvit utaf Rikets nu församlade Ständer äskade, anser på dessa skäl Utskottet sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att bifalla Kongl. Majits i högslberörda Proposition gjorda nådiga framställning. Stockholms den 19 December 1850. Stats-Utsh. Ank. till Exp.-Utsk. d. 20 Dec. 1850, kl. 2 c. m. Utlåtande, angående medels anvisande till fortsättning af fästningsbyggnaden vid Carlsborg under nästkommande år.
Med hänsigt til! den förlust i utbyte, som föranledes genom beskattning af panneryrnden, får hänvisas till hvad förut är sagdt, nemligen ätt det är en bekant sak, att med apparater af samma konstruktion, som de, med hvilka nu af en tunna ordinär potates med malt utbringas 22 potter bränvin, förut erhöilos ända till 25 potter, nemligen den tid skatten utgjorde endast en ringa del af hvad den för närvarande är, och då det således icke fanns någon så stor anledning som nu att påskynda averkningen. Enär det vid lika hög skatt är samma anledning att försöka inbespara i mäskrum, och dervid lika mycket går förloradt, som vid pannbeskattningen, kan man antaga den förlust i nationalförmögenheten, som vid mäskebeskattningen uppkommer, vara lika stor med den, som nu äger rum, när pannan beskattas. För öfrigt torde här få upprepas, hvad ofvan är sagdt, att så stort utbyte, som en tunna potates efter den anförda tbeoretiska beräkningen skulle gifva, eller det som i Preussen erhålles, icke är att vänta hos oss, ‘enär vår potates i allmänhet icke uppnår en så stor rikedom på mjölämne, som den Preussiska, eller som den, hvilken är lagd till grund för beräkningen. Mel lertid antar kommissionen, att när mäskningsoch afverknings-processerna blifva fria, och man således får friare händer att anställa försök, för att finna det ändamålsenligaste sättet att drifva rörelsen, d. v. s. det sora ger det största utbytet, det bör kunna erhållas mera än de ofvannämnde 25 potterna. Men om man till och med ej skulle kunna vinna mer, så utvunne man ändock 14 procent. Då bränvinsbränningen hufvudsakligen eller uteslutande sker med potates, komma följaktligen, när pannan beskattas, och den årliga produktionen antages endast till -12 millioner potter, att dertill användas omkring 515,000 tunnor potates och omkring 28 Norska Kommiss. Betänk, äng. Bränmnsbränningen.
Banco-Utffottets pluralitet hade ingätt i det beslut som til Riksens Ständers pröfning genom nu i fräga warande Protocolls - Utdrag blifwit hänffjutit. Sä wäl Herr Silverstolpe, som flere andre Banco-Utsiottcts Ledamöter, hade warit af en annan mening, men funnit sig fullkomligen tryggade, sedan sakens yttersta afgörande blifwit samtelige Riksens Ständer understäld. Hwad den första punkten rörande prolongation pä redan gjorda Iernlän genom omsättning anginge, wore för densamma Åtskilliga talande ffäl. Om den utelöpande sedelstocken, när denna prolongation tillätes, ej förminskades, blefwe den ätmindstone icke ökad. Brukspatronernes nöd, at om de ej kunde betjena sig af denna utwag, möjeligcn blifwa twungne at sälja stt jern til underpris, eller läta det af Banquen ä öppen auction försäljas, wore et wigtigt bewekande ffäl til bifall. Banco-Utffottet hade äfwen för Banquens säkerhet förestagit, at det mätte stä Banco-Fullmägtige öppet, at wid omsättningen och när räntan inbetaldes, afgöra, huruwida den qwarstäende panten kunde wid samma beläningswär de - Den 15 Julik. 8vr de per skeppund bibehällas, eller detta wärde borde nedsättas, och skillnaden emellan det förra och det nya beläningswärdet inbetalas, eller icke. Pä detta sätt kunde Banquen i detta afseende tryggas. Men en del af Utskottets Ledamöter haoe dessutom haft den enskilta mening, at euär en omsättning begärdes, borde läntagare» presentera et betyg ifrän den wäg, hwarest panten warit nedsatt, at den, enligt förut utgiftven attest bslänta panten, ännu funnes qwar orubbad pä wägen. Banquens wana wid förluster pä förskingrade panter hade öfwertygat dessa Utskottets Ledamöter, at för mänga försigtighetsmätt i sädana fall ej kunna tagas.
Skön är denna kvinna, så att de blir betagen och detta af sina bästa känsman den egentliga badsäsongen (15 juli — .1 sept). fyren på Nakkehoved. De blinkade så vänligt Hornbæk är således ryckt ur sin lugna tillvaro, båda fredliga stjärnorna, de togo godnatt af de lor. Man ser, att man har en stor mästare men kommer man som vi i början af juni, märtrötta vandrarne, som ändtligen måste begifva framför sig, en af idealets banerförare. Han ker man ej mycket däraf. Strömmen har ej sig till sitt härberge för att sofva ut och hämta är representerad af endast denna tafla, men ännu infunnit sig och befolkningen är sig lik. krafter till en ny dag med nya intryck. det är också en äkta pärla. Strandbon här har samma sega hållande på —: * gamla sedvänjor och bruk som slättbon i Skåne, En annan framstående fransk målare är och det bekommer honom intet att se hela denna Puvis de Chavannes, hvilken hemma åtnjuter skara eleganta hufvudstadsbor — han tar intet intryck däraf. Sommargästerna, de lefva sitt lif, stort anseende. Det är » Den förlorade sonen » och befolkningen lefver sitt på alldeles.samma han här hitsändt, och det är ett ämne som X. ' • • sätt, som de gjorde det för 50 år tillbaka. icke behöfver vidare utläggning. Taflan är reaI konsthallen. listisk, men af gripande verkan, enkel, men På Kroen äter man alldeles förträffligt vid (Forts.) talar sanningens osminkade språk och manar en utmärkt table d ' hote. Här åto vi middag. Ännu stod det stora hästskobordet ganska tomt, till eftertanke. veriges hufvudstad har visserligen någon där voro endast några få, som redan haft tid Jjeon Bonnat är en af samtidens störste gång förr haft exposition af utländska att draga sig från hufvudstadsbullret. Utanför var en trädgård — • af sand! Några buskar och mästares arbeten, men aldrig i sådan omfattkonstnärer.
Med erinran derom, att slapphet i Utmätnings-Iagarne, deras tillämpning och verkställighet, vore ett säkert medel att förstöra allt förtroende och på en gång bereda fordringsegares och gäldenärers skada, i det de förra intagas af misstroende samt uppsäga och indrifva sine capital, och de senare härigenom betagas möjligheten att upprätthålla och förbättra deras credit, hvarförutan det vore dem omöjligt att lyfta sig ur den förlägenhet, som blefve en följd af nödvändigheten att med lånta penningar bedrifva jordbruk eller annan rörelse, och att, ehuru Konungens Befallningshafvande i flere Län, genom instruetioner för under.executorer, tid efter annan, sökt till sammanhang hopföra och med tillägg, på grund af mer eller mindre aflägsna slutföljder, förbättra stadgarne om utmätningsväsendet, detta bemödande likväl föranledt ej obetydliga olikheter inom berörde gren af Lagstiftningen, har Rikdagsfullmägtigen Lars Larsson från Skaraborgs Län framställt följande förslag till förändringar - tillägg eller förklaringar i detta ämne, nemi.: 1:0 att Kronofogdar eller Magistrater, vid bestämdt bötes-ansvar, förpligtas öfver emottagffndet. af executorial till fordringsegaren mot någon ringa lösen aflemna bevis. Stadgandet härom i 12 §. af Kongl. Förordningen den 03 Junii 1798 hade dels blifvit så förklaradt, att bevis endast på uttrycklig begäran borde meddelas, dels ock vore påföljden af 5>hårdt tilltal” för vägran af bevis, en af dessa ofullkomliga föreskrifter, som ej innebära någon visshet för fullgörandet. Införandet af lösen för beviset, gjorde
Ett privilegium skall vara bestämdt bindande, eljest är det alldeles icke bindande. Reservanten, Prosten Astrand, har ock sjelf medgifvit, att frågan så må ses. k den andra sidan har Hr af Billbergh åberopat en författning, hvilken han tydt tvärtemot dess innehåll. Han har nemi. sagt, att äganderätten till frälseräntor icke innefattar någon vidsträcktare rätt, än Kronan äger. Detta är riktigt; men det är sophistiskt att säga, det den förra skall rätta sig efter den sednare, då denna förändras. Fä frågor anslå mera rättskänslan än denna. Alt statsmagterna fatta beslut, som lända till Den 32 Januari f. m. till rubbning i rättsförhållanden emellan enskilda, kan icke försvaras. Frågan är enkelt denna. Det måste erkännas, att det pris, som sättes om bosten, varit, är oell måste blifva chimerikt, emedan det äl1 för tidigt. Följden blifver, att inarkegången bestämmes antingen för låg elier för hög. Man har derföre gifvit åt båda sidorna ett correctiv i uppsägningsrätten. Nå väl! Utsk. tager bort den från den ena sidan och lemnar qvar den på den andra. Behöfves väl mer för att anslå rättskänslan emot förslaget? Det är gifvet, att det ena interesset skall nedtvinga det andra, som står blott och bart. Jag .begär afslag å betänk. Hr von Hartmansdorff: Jag ber att få fästa Ståndets uppmärksamhet å ett yttrande af Hr af Billbergh, det nemly att ägare till frälseräntor icke hafva bättre rätt än Kronan, och att om hon efterskänker något, skall frälserättsinnehafvaren .jemväl göra enahanda eftergift. Men författningarna äro of annan^mening. K; förorda, d. 22 Juli i8o3, angfde afradsoch kr önoliondespann målens utgörande, forslande eller fösande, säger, att frälset ej begripes derunder, eftersom frälseman otfh ägaren af räntan ej nugot kan för esk r i f v a s, hvarmedelst honom betages att njuta och disponera räntan, såsom sin tillhöriga egend.om.
Ständers förordnande vissa årliga anslag till serskildta allmänna företag ej varit tillräck’ ig, att med återstoden understödja samtel ige Länens. Hushålls Sällskap eller andre hy.t* tige Inrättningar med G,åfvor, utan återbetyäljjiOgs - skyldighet, hade Kongl. Maj;f mäst in* skränka en del af det bidrag, sorn kunnat lemnäs, till Lån, emot lindrig Ränta och. v.iss fastställd betalningstid, på det härigenom matte kunna beredas en framtida utväg till understöd för de öfrige Ränen, samt sådanp förek,emtman-» de Inrättningar och företag, hvilka, med det, af Riksens Ständer för denna Hufvud - Tirni bestämde föremål hafva gemenskap, hvarjemte Kongl. Stats - Cnntoiret, enär dpi ej kunde instämma med afsigten vid formerandet af denna Fond, att de inflytande Ränteoch Capital-*- afbetalningarne skulle ingå, sorn. öfverskott på 162* Scats-TJtskottets Betdnkanden, Stats-Verkets Intrader, trott att anslaget borde till de bestämde ändamålen, utan afseende på .viss eller föreskrifven tid användas, hälst er* farenheten under de föregående åren visat, att, om under det ena året anslaget icke tili fullo utgåd t, hafva deremot ett annat år åter före», fallit sådane behof, att de, utan besparing från de föregående, icke kunnat bestridas. Men en pärmare reglering af denne Hufvud-Thul, ge» jiorn åtskillige anslags inflytande från Ättond© Hqfvud-Tituln, på det Statens bidrag till sådaue alhnänne Inrättningar, som härmed hafva gemenskap, måtte på ett ställe blifva uppförde, funné Kongl, Stats * finntoiret, likmätigt hvad dess underdåniga berättelse, angående Stats* Verkets Förvaltning innehåller, böra ske, un-* der förmodan för öfrigt, att denne Titul ända* måls enligt använd, snart hembär
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts förev:de hemställan och förslag, blef propos. å bifall dertill framstäld och med ja besvarad. Utsk:ts hemställan om uteslutande af det i § 7 förekommande stadgande, att näringsidkare, som drabbats af förluster, likväl skall utgöra bevillning efter beräkning af en inkomst, mot - Den 6 Juni f. m. 71 svarande hvad en sådan rörelse, sorn den han drifver, i medeltal kan anses afkasta. Gr. Mörner: Angående detta stadgande vill jag erinra mig att det streds ganska lifligt vid föregående riksdagen. Man invände likväl då, som mig synes, med mycket skäl deremot, att när man icke hade någon annan grund, än näringsidkarens egen uppgift, efter hvilken man kunde bedöma, huruvida han haft förluster eller icke, skulle man ganska ofta få höra anspråk på nedsättningar för diktade förluster. Icke heller torde man kunna anse näringsidkaren berättigad till större förmåner i detta afseende än lastighetsegaren, som icke får någon eftergift, då han drabbats af missväxt eller annan oförvållad olycka, utan måste det oaktadt betala lika stor bevillning. Under det näringsidkaren får nedsättning för de förluster han under föregående året lidit, kan han likväl under loppet af sjelfva det år, hvarom det är fråga, hafva haft en ganska stor inkomst. Jag får således anhålla om afslag på Utskds förslag i den nu föredragna punkten. Gr. Ehrensvärd: Då Usta mom.t 6:te §:n af Bevilln.-förordmn innehåller »för all inkomst, vare sig af kapital eller arbete, erlägges bevillning med en procent, beräknad å behållna inkomstbeloppet», bar man inom Utsk:t trott, att detta stadgande skulle stå i strid med det morn., som Utsk:t här föreslagit måtte utgå, då deruti säges »att näringsidkares inkomst för löpande året får dock icke, äfven om han under nästföregångna året gjort förluster, beräknas till lägre belopp än hvad en sådan rörelse, som den han drifver, i medeltal anses afkasta».
Mörner yttrade ang:de den Engelska krigsförvaltningen, vill jag fästa uppmärksamheten på att densamma ingalunda erbjuder något så efterföljansvärdt exempel, då den är behäftad med felet af en stor långsamhet i verkställandet af sina åligganden, såsom fälttåget på Krim nogsamt visade. Hvad sedermera beträffar det af Frih. af Ugglas framställda förslag, enligt hvilket en gräns mellan den militära och civila intendents-afdelningen måste uppdragas, då för den militäriska skulle fordras militär-tekniska insigter, får jag nämna att, enligt min tanke, detta förslag är ett bland de mest olämpliga, om icke alldeles overkställbar. Hvar finnes en sådan gräns, och på hvad sätt skulle den val kunna uppdragas? Och månne ej ofta skulle inträffa, att just det ärende, hvars handläggning erfordrade största kraft och skyndsamhet, måste afgöras på den icke militär-tekniska afdelningen. Jag vill i detta afseende anföra ett exempel: Om en sjukdom utbryter på ett rekrytmöte, och vid regementets mötesplats ej finnes några baracker, så måste från detsamma skrifvelse ingå till Krigs-Coll. med anhållan om tillåtelse att få begagna kronans byggnader. Denna fråga tillhör icke de tekniska, men fordrar ett hastigt afgörande. Då den, såsom nu vore förhållandet, i stället skulle höra under civil - 112 Den 24 Oktober f. m. afdelningen inom Krigs-Coll., der formen alltid noga iakttages, blir densamma derstädes hänskjuten till andra afdelningar eller myndigheter, hvarest målet kanhända får hvila till dess mötet är slutadt. Såsom ännu ett bevis på vådan af långsamhet vid ärendens afgörande, vill jag anföra ett. Det förekommer t. ex., att en reparation skall göras på ett nyss tillträdt boställe. Om boställsinnehafvaren måste inflytta till hösten, är det klart att största skyndsamhet är af nöden. Då emellertid flere auktoriteter, såsom Öfverintendents-embetet, i detta mål skola höras, hvarigenom frågan blir remitterad och återremitterad, drages den ut på tiden, så att den mången gång obetydliga reparationen ej blir färdig förr än långt fram på vintern. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk. Gr.
Departementen naturligtvis kan högst betydligt omvexla, anser Utskottet någon tillförlitlig ledning för ett omdöme i nyssbemälde hänseende icke kunna hämtas deraf, att dessa anslag blefve emellan de olika Departementen fördeide, samt att för öfrigt tillförlitlig upplysning i ämnet vinnes derigenom, att utgifterne för hvarje år, enligt Special-Stater, på sätt redan sker, bokföras under ds serskilde Hufvud-Tilfar, dit de kunna hänföras; och torde således denna anmärkning blifva lemnad utan afseende* 7:0. Emot Utskottets uti andra punkten Litt. Å. af dess förra Memorial gjorda förslag Lill fördelning af det å nuvarande aldra Hufvudtiteln Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 48.7.. uppförde anslag till Reseoch Tractaments-penningar för civile embetsoch tjenstemän, har af en ledamot hos Ridderskapet och Adeln blifvit erinradt, att någon andel deraf bordt för Ecclesiastik-Departementet å 8:de Hnfvud-Titeln uppföras, helst Utskottet icke upplyst, hvilka de serskilda anslag äro, som, enligt Utskottets uppgift, lemna tillgång till de resekostnader, hvilka i och för detta Departements behof kunna ifrågakomma, I anledning häraf får Utskottet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att de egentliga resekostnader, som i och för de detta
Då må R. o. Ad. benäget ursäkta, att jag icke inser möjligheten för en sådan kompromiss att fullgöra sitt åliggande att utreda saken, ehuru den hade varit R. o, Äd. värdigast. Jag betviflar icke att många olägenheter kunna upstå genom denna publika behandling af saken och att många skulle finnas, som skulle upgöra historier om delta upträdande inför rätta, men Ridd.Utsk. har icke kunnat annat än bevaka R. o. Ad:s rätt och bästa och begär äfven afseende på Karnererarens rätt och bästa. Dessa äro de hufvudsaldiga motiver, som inverka på mig vid öfverlemnande! af Ridd.Ulsk:s hemställan. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Det år ett ganska ömtåligt ämne, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, och derföre torde det vara angeläget att något närmare efterse om det verkligen varit Kamrerarens fel eller icke. Man talar om hvad som är klart eller icke klart i denna fråga. Mig synes att det finnes åtskilliga saker, som äro klara, nemi. att penningarne äro borta, att rummet är af den beskaffenhet att det kan öpnas af hvem som behagar, bara man temmeligen starkt sparkar på dörren, och slutligen alt frågan skulle vara om, för att afgöra denna sak, man skulle nedsätta en kompromiss, eller gå den lagliga vägen. Många röster hafva höjt sig för alt icke gå den lagliga vägen. Jag hade önskat att Kamereraren hade haft sina nycklar hos sig, då hade han sannerligen varit fri från allt ansvar; hans hufvudsakliga fel ligger således deruti att han icke så gjort. Men hvems är felet att penningarna förvaras i ett så dåligt rum; hvems är felet att 20,000 r:dr kunna lemnäs till Kamererare!), hvilken icke har borgen för mer än 10,000 r:dr. Mig Den 22 Mars. 147 förekommer det oförklarligt. Det borde väl egenteligen så tillgå, att kuponerna afklipptes, och öfveilemnades Kamereraren till inkassering, och sjelfva obligalionerne förvarades fortfarande i kassahvalfvet.