Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nåd Prop. M 4, om Statsverket HISÖ. 39 Stalla, att i detta afseende måtte, i sammanhang med den blifvande nya lön-regleringen, så vidt den kommer i verkställighet, i Nåder stadgas och förordnas: det tjensteman, som utöfver en tid af tre månader, semestern oberäknad, njuter tjenstledighet eller, till följd af kommendering, hvarmed är förenadt arfvode, motsvarande minst dagtraktamente, efter innehafvande grad enligt Rese-reglementet, utöfver samma tid hindras att sin tjenst vid Regemente eller Korps bestrida, eller ock öfver 1 år för sjukdom afhålles från tjenstgöring, skall derefter fortfarande under frånvaron afstå af sin lön derstädes fjerdedelen, som kommer statsverket till godo, derest icke Eders Kongl. Maj:t, uppå derom skeende behörig anmälan, skulle finna skäligt tilldela större eller mindre belopp deraf åt person inom regementet eller korpsen, hvilken fått vidkännas ny och ökad tjenstgöring. I händelse förenämnde arfvode är mindre än belöpande dagtraktamente enligt Rese-Reglementet, borde likväl endast afstås hälften af hvad ofvanföre blifvit föreslaget; hvarjemte för dem, som anställas vid den nya General-staben, på sätt jag här-nedanföre skall i underdånighet framställa, skulle gälla de särskilta föreskrifter, hvilka dervid skola föreslås.
Utsk. måtte åsidosätta alla mindre betänkligheter för att komma Nationens önskningar till mötes och omsider hinna ett slut på de oredor, som olika interessen förorsaka i våra myntförhållanden; och hinna vi icke detta slut genom realisationens verkställande d. 1 Juli, så tror jag, att vi förgäfves skola bemöda oss att hinna målet under denna riksdag. Frih. Cederström, Jac.: Det förundrar mig, att i en så vigtig fråga som den, när Bankens tjugoåriga moratorium skall upphöra, man föreställer sig, att BancoUtsk. redankan vara i tillfälle att yttra sig om det förhållande, hvari Bankens rörelse står, och den tillgång, som reella fonden, relativt till sedelmassan, lemnar för utvexlingen; att man icke vill lemna Utsk. tid att noga betänka dessa ämnen, utan deremot fordrar, att Utsk. genast skall bestämma dagen, då utvexlingen skall börja. I fall en närmare utredning icke vore nödig, behöfde Utsk. icke utlåta sig, utan Ständerna endast decretera denna dag; men då Utsk. skall utlåta sig, äro R. St. berättigade att af Utsk. fordra upplysning om Bankens ställning, om de författningar, som för dess lånerörelse äro vidtagna och möjligen behöfva förändras, samt om lagstiftningen för hela dess rörelse. I annan händelse kan icke någon förutse utvexlingens följder; den skulle troligen icke blifva långvarig och ett ytterligare moratorium 334 D e » 17 Mart e. m. blifva nödvändigt, hvilket dock ingen rättskaffens man kan önska. Jag skulle derföre tro, att sedan R. St. fastställt siffran för utvexlingen, och någon fråga om ändring deruti icke blifvit vackt, bör ett uppskof icke väcka farhågor, utan tvärtom ingifva större förtroende för beståndet af den ordning, sorn skall inträda; ty liden, när detta skall ske, bör vara grundad på öfverläggning, när det kan ske, utan att förrycka våra samhällsförhållanden.
701 del verk öfver Forn-Egyptiska byggnadskonsten, Kapiten Baltzar Cronstrand anmält sig förbereda lill digifvande, frän Riksgäldskontoret utgå, hvarvid fastades det vilkor, att lian borde inför Vitterhets-, Historieoch Anliqvitets-Akademien årligen redogöra för arbetets fortgång, och Cronstrand, efter härom erhållen kännedom, afgifvit sin försäkran att med yttersta ansträngning söka uppfylla de af Rikets Ständer för anslaget (Öreskrifna vilkor, förordnade E. K. M. genom nådigt Bref den B Juni 1845, att anslagssumman för första året borde genast till honom utbetalas, samt att de följande årens anslag borde utgå, så snart bemälde Akademis föreskrifne årliga berättelse om arbetets fullföljd blifvit bos E. E. M:t anmäld och ieke något i anledning deraf varit alt anmärka. Som emedlertid några bestämda uppgifter, huruvida arbetet i väsendtligare mån fortgått eller någon redovisning derför sedermera af Cronstrand icke blifvit lemnade, bade ej heller sedan denna lid någon vidare utbetalning af anslags-summan ifrågakomma. Uti en, den 31 December nästlidne år till Akademien ingifven skrift, hade Kapiten Cronstrand dock anmält, att hans samlingar från Egypten, bestående af teckningar öfver Rharaonernas arkitektur, voro ordnade samt beredda för gravören och trycket. Härefter och enär Akademien, för afgifvande af den i nåder föreskrifna berättelsen om arbetets fortgång, anmodat Kapiten Cronstrand att aflemna arbetet, så att det kunde Akademien förevisas, vägrade Cronstrand alt lemna ifrån sig ifrågavarande arbete och anförde såsom skäl för denna vägran, hurusom ett dylikt förevisande ej skulle kunna ega något inflytande på hans rätt att utbekomma ifrågavarande understöd, enär hvarken E. K.
Herr Lagerhjelm: Jag har sökt att framlägga sådane facta, på grund af hvilka det 372 Den 12 Januari i. Iiiåtte vara lutt för hyar och en alt finna, huruvida motionen är verkställbar eller ej. Jag hemställer till hvar och en, hvartill det skulle tjena, att meddela en befallning, sorn innehåller overkställbarhet af hvad söm begiires. Till styrka för motionen har jag hort en talare uppdraga en mörk tafla, föreställande följderna deraf, att Kongl. Maj:t åtskiljde Rikets Ständer den i5 nästkommande Mars, utan att Statsregleringen vore fullbordad. Jag skulle förena mig i denna åsigt, om allt det han anfört, skulle blifva en följd, i fall motionen ej antoges. Jag föreställer mig att det är StatsUtskottets skyldighet, att fullgöra det uppdrag, som Grundlagarne lemna det, i afseende på Stats-regleringen; jag hemställer då örn en motion kan upptagas här, som innehåller, att Utskottet skulle upprätta den på annat sätt, än som står i öfverensstämmelse med 5t) §. RegeringsFormen. Det är i följd af StatsVerkets behof, som Statsregleringen skall vara inrättad, och det är en sådan Stats-reglering, som jag ådagalagdt icke kunna innan den föreskrifne tiden vara verkställbar. Jag anser det vara en särskildt sak, att föreskrifva handlingssätt för Utskottet, och en särskilt, om RikeLs Ständer genom StatsUtskottets antagne arbetsmethod skulle blifva satte i den beklagliga belägenhet, att, vid den tid, då Riksdagen borde vara slutad, ej hafva afgjort det väsendtligaste. Jag betraktar det Den ii Januari!; sednare ur samma synpunkter, som talaren, men skiljer mig ifrån haus öfvertygelse sa lill vida, att jag ej tror Herr Hjertås motion bidraga det ringaste till afböjande af en sådan händelse, ty dess ena punkt innebär en stridighet emot Grundlagen, och den andra, overkställbarbet i afseende på tiden. Jag anser det derföre vara af ingen vigt, om motionen blir remitterad eller ej, varandes Utskottet likväl alltid skyldigt, att med tacksamhet mottaga all undervisning, som meddelas det.
Hos Kongl. Maj:t har direktionen i det bolag, som blifvit biidadt för att tillvägabringa en hamnbyggnad invid staden Wadstena, underdånigst begärt, att til! utrymme härför få begagna, jemte grafvarne omkring Wadstena slott, äfven någon del af Kongl. Maj:t och kronans härintill belägna mark, hvarefter direktionen, uti ingifven serskild underdånig skrift, med afseende å bestämmandet af vidden och beskaffenheten af ifrågavarande mark, åberopat ett utaf aflidne öfversten Gustaf Lagerheim år 1838 i ämnet uppgjordt förslag, enligt hvilket ofvanberörde mark innefattade på södra sidan 100 alnars, samt på östra och vestra sidorna 70 alnars, bredd eller tillsammans omkring 5* tunnland och utgjordes af dels gräsvall, hörande till fordna så kallade slottsträdgården, nu lydande under Starby kungsladugård, och dels den i vester och norr utmed slottsgrafven ledande väg; varande tillika af direktionen i underdånighet uppgifvet, att ändamålet med tillvinnandet af detta -utrymme vore att erhålla ej mindre på södra sidan direkt kommunikation med staden Wadstena, i stället för nyss omnämnde väg, hvilken komme att af inloppskanalen från sjön Wetteru i slottsgrafven afskäras. än äfven nödig lastlageplats, hvarå närmast invid hamnen på södra sidan borde uppföras magasiner, då sådane af benofvet påkallades, efter den plan och under de vilkor, som kunde af hamnbyggnads-direktionen bestämmas i enlighet med hamnbolagets blifvande beslut och Wadstena stads byggnads-orduing. Kongl. Muj.ls Kail. Proposition, A’: o 34. 11 Jemtö häröfver, enligt nådig remiss, afgifvit utlåtande, har Kongl. Maj:t och Rikets Kammar-kollegium den 3 i denna månad en till Kongl. Majit öfverlemnat
Nu rister linden på sig, farfar, och ändock blåser ingen vind! PRÄSTEN. Det blåser nog där uppe i dess krona, fast ej vi känna det här nere, ängeln min. FÄSTMANNEN (till fästmön). Det kanske är af smärta linden rister, då vi i morse skurit våra namn i barken. SONDOTTERN. Jag såg han grät af smärta, hvarför skulle han icke kunna lida, när vi njuta, då all vår fröjd är byggd på andras smärta. 77 PRÄSTENS HUSTRU. I år den blomstrat rikt, den gamla linden, och då blir mycket honing i vår kupa. SONHUSTRUN. Du tänker alltid på ditt hushåll, gamla moder. PRÄSTENS HUSTRU. Hvem skulle annars, tror du, tänka på't? Man skär ej sina namn i lindebarken, när man är sjuttio år och mer; då plockar hellre gumman blommen och torkar för att ha till te, när hostan hyflar på ens kista! BARNET. Kom, farfar, låt oss gå förrn mörkret faller, jag blir så rädd, när soln gått ner. PRÄSTEN. Så gärna! Gå vi då som sagdt till kyrkan, där jag har litet att beställa uti sakristian för morgondagens gudstjänst! Kom! (Prästen och hustrun gå till höger.) SONHUSTRUN (till Sonen). Hur ljuft när fränder sämjas; aldrig jag såg ett släktskapsband i kärlek så! Välsignad skattar jag den dag, då hit jag kom och genom dig blef länkad in i denna kedja! SONEN. Den första kvinna du, som ej fann kedjan tung! 78 SONHUSTRUN. Du skämtare! Gif mig en kyss, på allvar. FÄSTMANNEN. Så kom min unga tro dock ej på skam att lyckan icke bor i höga salen. För varg jag föredrar att vara lamm och söker oskuld neri lugna dalen. UGGLAN (skriker). FÄSTMÖN. Åh, den rysliga ugglan! (De gå.) (De gå.) Sjette scenen. HOBERGSGUBBEN. DON QUIXOTE utan häst. DON QUIXOTE (tar af sig kasken ock torkar pannan).
Ståthållaren utfer, Solf råretfe' ibfanbe borgare, nemligen Sre af ©rogtjanbeld., Sre af Sftimttf;anbeld., Små af gabriFd. ecb ipra af £anbtmerF&€lagerne, famt gpra Stånby pergone*. £rf. hi. §. & 141* 142. 75 Sttet) malet of befje fenare, få mål forn 9CiFs.©fånbenS Sebantofer’, fbtbålleS på bet fått, att Sa£eringS»<£ommitteen i befi splenum blanb (ine Sebamoter utfer @ey perfoner, nemligen <£n af 9tibber(Fop 0$ Slbel, éti 5>reft, Sre töorgare od; (£n ©fånbSperfon; ^rDarwit) iafttoges, att en af befa utfeö ifrån broarje af Sa£cringS.@ommitteenS Stfbelningar; odj afgifme SayeringS^ommitteen om betta utnåmnanbe ferjTilbt g^roto* collS.utbrag till bmarbera af be måljante ©lånben, famt till 5ttagi|ira» len för ©tånbSperfonerne; bmarefter meb malet af öfrige Sebambter i gJrbfningS.Committeen forbålleS på fått om mai af Sebamofer till Sojre» tingé. <Jommiftee i ©loholm reban pabgabt år; bocF må till Sebambter i gJrbfningS.eommitfeen icfe flere ån bår ofman nåmnbt år, inmåljaS af tern, forn i årets SayeringS-fbrråttning beltagifc §. 141.
Om det ock, å em sidan, ej må nekasj att mången yngling vid tjuguett års ålder kan hafva hunnit ej blott att inhemta de theoretiska kunskaper, som erfordras, för att nöjaktigt aflägga de prof, hvilka äro föreskrifne för dem, Sorn söka inträde i Rikets Rättegång;, verk, utan ock att förvärfva kännedom om det allmännaste af den practiska lagfarenheten; så lärer det dock, å andra sidan, böra medgifva», att högst sällan någon yngling vid denna ålder har den menniskokännedom, den erfarenhet af allmänna lefvernet, den bekantskap med vedertagne förmer och bruk, den färdighet och säkerhet i omdömet, den fasthet i viljan och det alfvar i lynnet, hvarpå samhället eger obestridliga anspråk hos innehafvarne af den vådliga magten att döma öfver Medborgares lif, ära och gods. Fastän nu Lagstiftaren antagit tjuguett 5r, såsom den ålder, vid hvilken manspersoner i allmänhet kunna anses skicklige att sig och sin egendom sjelfva förestå ; så må han likväl destomindre anses hafva derigenom tiller känt nämnde ålder förmåga att förestå Domare-Embete, som han förordnat , att ej någon må vara förmyndare, innan han fylle »jugufem år; hvaraf syne* följa, att ej elle» v LagUtskotUts Betänkande. N:o 24. 5 någon bör kunna föra sistnämnde ålder utöfva den öfverförmyndare-vård, hvilken med de fleste Domare-tjenster är förenad. Onekligt är det, att en rätt utöfning af Riksdagsmanna-kallet förutsätter en icke ringa grad af stadga och erfarenhet; men betviflas kan det ej eller, att ju Domare-Embetet kräfver dessa egenskaper i icke mindra grad — och likväl bjuder Riksdagsordningen, (§. 18^) att ”till Riksdagsman ej må i något Stånd godkännas en person , som icke upphunnit 35 års ålder,” under det att på samma tid en allmän författning gäller, som berättigar att till
Vidkommande slutligen Hr Cederschiölds anmärkning, att Utsk:t icke fäst någon upmärksamhet vid den önskan, att Utsk:t måtte förklara, hvilka stadganden i lag och författningar, i följd af förslaget, böra uphäfvas, så har anledningen härtill varit att Utsk:t, på sätt Betänktt utvisar, bibehållit giftomannarätten som regel för alla qvinnor, hvilka icke äro öfver 25 ar, och förklarat sig ämna myndigheten sjelf utöfva. Med hänsigt härtill har lagens stadgande uti förevide fall måst qvststå. Med stöd af hvad nu aufördt blif - Den 6 Juni l. m. 123 vit oell ehuru icke bifall till Betiinkit af någon föreg:de talare blifvit påyrkadt, tillåter jag mig dock hos H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, anhålla offi propos. derå; och hoppas, på satt jag förut nämnt. med hänsigt till de mot förslaget framlagde, hvarandra bekämpande, skid, mig kunna motse framgång åt frågan. Hr Lagercrantz, Adolf Jakob: Då jag valt lagskip ningen till mitt vitas genus, torde det icke förtyckas att jag här vågat upträda för att yttra några ord i en fråga rörande lagstiftningen. Jag skulle likväl icke hafva begärt ordet, om den åsigt, jag i förevtde ämne hyser, icke i allo öfverensstämde med en vid Betänk:t fogad reservation, som jag för min del ämnar förorda. Jag anhåller emellertid om B. o. Ad:s benägna öfverseende för den stora bristfällighet, som utan tvifvel kommer att vidlåda mitt forsta anförande på detta rum. Frågan huruvida giftomannarätten bör oförändrad bibehållas i vår lag eller icke, har utfallit så, att de fleste ansett den böra qvarstå, men att likväl någon förändring i densamma vore nödig. Jag sluter mig utan tvekan till dessas antal; men skall någon förändring ega rum, bör den ske på sådant sätt, att den medför nytta och icke leder till inkonseqvens i lagstiftningen, hvilket, såsom Hr Gr. Sparre i sin reservation tydligen ådagalagt, skulle blifva en följd, om Utsk:ts förslag blefve antaget.
Strömmar af blod hafva flutit, hvälfningar hafva skakat rikets inre frid. Med frihetens namn på sina läppar har den enskilda ärelystnaden undergräft friheten. Då lagen var tydlig, har bokstafven blifvit vrängd; då den uppenbart stridt mot afsigten ... har den blifvit bruten. De rådande partierne hafva ställt sig öfver all lag, och lagarne blott haft ett rättesnöre ... deras opinioner, inför hvilkas magtbud hvarje god medborgare darrat. Och detta hafven J kallat ... frihet. Flertalets tanka har fört sin spira öfver landet, styrt i rådet, beslutat vid riksmötena. Nationens herrskande viljor ... utgöra rikets vilja. Sverige vill hafva en stark Konung, och ett fritt, till sina lagliga rättigheter vårdadt och skyddadt folk; men deremellan hvarken hattar eller mössor, hvarken små eller stora tyranner. (Höppener har under detta dragit sig till bordet, der det underskrifna papperet ligger. Han får se HÖPPENER. LILJEBORG. A. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. LILJEBORG. HÖPPENER. A. LÖFVENSTRÅLE. Ah, ... J hafven i dag undgått Riksrådet! J viljen nu ej mottaga den hand, han räcker er genom mig? Mig skolen J icke undgå. (Han griper papperet med högra handen och höjer det öfver sitt hufvud.) Här har jag den fana, som skall tillintetgöra er. Vid himmelens åska, gripen honom! (De närvarande draga sina värjor, i afsigt att kasta sig öfver honom. Höppener drager med venstra handen en pistol ur bröstfickan.) Tillbaka! Tron icke att jag kommit hit obeväpnad? Du eller vi! Ned med dig! LILJEBORG. HÖPPENER. A. LÖFVENSTRÅLE. Gif dig! A.
Som fö'jaktligen ja vunnet, komma nu gällande införsels-afgifter å hudar och skinn^ oberedda, som ej inbegripas under pelsverk, att utan förändring bibehållas. 4~:de voteringen: (85:o) Den, som bifaller Utskottets förslag att bestämma införsels-afgiften å ohäckladt lin till 40 sk., och å det häcklade till 1 r:dr 32 sk. lispundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar . Nej; Vinner nejj antages Bonde-ståndets beslut, att införsels-afgiften å ohäckladt lin skall förblifva 1 r:dr 8 sk. och å häckUdt lin till 2 r:dr lispundet. Resultatet af omröstningen har varit 46 ja och 73 nej; och som följ aktligen nej vunnit, komma införsels-afgifterna å lin} häckladt och ohäckladt j att utgå till de uti nu gällande taxa stadgade belopp. Förstärka Slais-Uiskoltets Memorial, N-o 278. 1 i8:de voteringen: (89:o) Den, som bifaller Utskottets förslag att bibehålla gällande indelning af ull samt å grof jutsk &c. bestämma 2 sk. och å all annan 6 sk. införsels-tull per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej ; Vinner nej, antages Borgare-ståndets beslut att å ull, okammad och kammad, under en rubrik, bestämma 2 sk. införsels-afgift per skålpund. Voteringen bar utfallit med 86 ja och 33 nej; och som alltså ja vinn» net, har Bevillnings-utskottels i ja-propositionen intagne förslag blifvit af Rikets Ständer antaget. ig:de voteringen: (90:o) Den, som bifaller Utskottets förslag att å bleckslagare-arbeten nedsätta gällande införsels-afgifter, å olackerade från 12 till 8 sk. och å lackerade från 16 till 10 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, förblifva gällande införsels-afgifter oförändrade.
Allt detta harfofta blifvit anmärkt, men mindre ofta har man fästat sig vid, att en verklig orättvisa är i denna §. gjotd till lag. Vitet för bevilljandet af partiell lossning utan sednare gäldenärers bifall, är nemligen alldeles obilligt för stort, då det heter, att beviljarens fordran derigenom förlorar hela sin prioritet, och kommer efter sista intekningshafvarens. Helt billigt syneg det vara att den senare intekningshafvaren, oaktadt den åtgärd, som utan hans bifall är vidtagen, med hans pant, af Lagen sättes i lamma ställning som förut, men icke fins det något skäl, hvarföre han bör komma i bättre. Om första intekningshafvaren ej hade beviljat det partiella lossandet, hade vid pantens försäljning en del af hans fordran blifvit” betäckt af den lossade delen, denna del utgör således det belopp, som mer än förut skulle utgå ur återstoden , om tvärt emot hvad närvarande $. stadgar, intekningsrätten lörblefve deri oiubbad. Det synes således att första intekningshafvarens prioritet bör minskas endast i afseende på det belopp, hvarföre den gäller och att denna minskning bör stå i förhållande till den lossade pantens värde i jemförelse med det hela, men att hvad derutöfver förloras är ett orättvist, om ock af Staten authoriseradt lidande för en oskyldig. Ty icke kan åtgärden att lossa panter hänföras till den chss, som man genom ålagda vitén vill för - 19° Den ii Juni i f. m. hindra. Alltså redan betraktandet af denna §. visar af hvad gagn det vore att ha en stadgad fördelnings-grund för den samfälta äldre inteckningen på de serskilta delarne af pantén, och att der som en sådan funnes, kunde nämnde intekningsinnehafvare med allt skäl berättigas, att bevilja lossandet af en pant-andel, älven utan senare pantägares hörande, endast han , då tillika genast förlorade sin prioritet för den del af hans fordran, hvaremot den lossade pantdelen svarade. Hela transactionen vore då lätt, ty den samfälta intekningshafvaren visste då huru stor afbetalning han behöfde göra till vilkor för lossandet.
Den 14 December f. m. 359 Otvifvelaktig! blifva de fall högst sällsynta näv ifrägavar. pensionering kan ifrågakomma, emedan de aldra flesta consisloriinolarier, för sin bättre utkomst, naturligtvis skola redan vid yngre år söka bättre lönade beställningar, och någon känbar statsutgift kan icke vållas deraf, om R. St. tilldela en eller annan, väl meriterad ålderstigen consislorii-notarie en förmån, som hans vederlikar åtnjuta, men hvarifrån han ensam är utesluten. En afskrift af Högloft. Alim. Besv.- o. Ekon.Utsk:s omförmälda utlåt, får jag här nedan äran intaga: ”Utsk., som tagit denna motion i öfvervägande, delar fullkomligt motionärens öfvertygelse om nyttan och nödvändigheten deraf, att consistorii-notarier, genom åt dem beredd ersättning för innehafvande löneförmåner, må kunna afträda från sina tjenstebefattningar, då ålderdom och bräcklighet göra dem oförmögne att desamma med tillbörlig drift bestrida. Deremot kan Utsk. icke instämma i motionärens förslag, att denna ersättning borde utgå från elementar-läroverkens emeriticassor, enär delta vore ett förnärmande af skollärares rätt — för dem så mycket mera känbart, som, enligt hvad sist församlade Skolrevision i afgifvit und. betänk, upplyst, dessa cassör på de ställen, der de hunnit bildas, äro alltför otillräckliga för det behof, hvars afhjelpande genom dem blifvit afsedt, och således icke skäligen kunna besväras med för dem främmande utgifter. Af sådan anledn. anser sig Utsk. böra afstyrka bifall lill ifrägavar. motion”. Om remiss af detta mern. till Fl. StatsUtsk. får jag vördsamt anhålla. Remitterades till StatsUtsk. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman, hade inlemnat en så lydande motion: Enär StatsUtsk., uti sitt betänk.
Proposition, N:o 66. 39 pröfvas: börande lämplig åtgärd vidtagas för att befordra de ifrågavarande nträkningarne och granskningen deraf till skyndsam verkställighet. Statsrådet Friherre Staél von Holstein var, i fråga om de indelda räntornas indragning och om kronohemmanens upplåtande under skattemannarätt, af lika mening med sistomförmälde Statsråds-ledamöter; men skiljde sig äfven i så målto från föredragande Deparlements-chefens tillstyrkande, ali, då alla räntepeisedlarnes förvandling antingen till penningar, eller till spanmål och smör, kunde ock sannolikt komma att i framtiden leda till utskyldernas förminskning eller förhöjning, men intetdera deraf vore afsigten med förvandlingen, trodde Friherre Staél von Holstein, att af de i räntan ingående persedlar borde tre bland de hufvudsakligaste, jemte spanmålen, fortfarande förblifva oförändrade, och de öfrige räntepersedlarne förvandlas antingen lill spanmål, till smör eller till begge deiarne; i hvilket, afseende på deputerade, utsedde på det sätt, som är eller varder föreskrifvet för utseende af deputerade till markegångssättning, kunde få ankomma att en gång för alla bestämma, hvilka tre bland räntepersedlarne för hvarje län eller serskilda distrikter deraf skulle anses såsom de väsendtiigaste och således jemte spanmålsräntan fortfarande bibehållas, samt om öfrige räntepersedlarne borde förvandlas till spanmål eller till smör, eller Lill begge deiarne, hälften hvardera, eller efter annan proportion. Statsrådet Faxe instämde i fråga om kronohemmans upplåtande under skattemannarält äfven uti sist anförda mening; och jemte det bemälde Statsråd förklarade sig dela föredragande