Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rosenbergs funderingar afbrötos här af styrmannen, som anmälde: ”Allt klart, kapten.” ”Godt!” ”Observationssignal igen, kapten!” ”Ja, min själ har du rätt! Tänd ljuset igen, så få vi se hvad gamle-far har att säga.” ”Ljusen i triangel, kapten!” ”Skönt, snokarne ha då rest.” ”Fyra ljus tätt tillsamman!” ”Klara då der för-ut, fira packorna ned i båten! Vänta nu, få vi se hvart vi ska styra hän. Se opp nu, styrman!” ”Tre ljus i södra hörnet, kapten!” ”Således vid bergshålan på södra ändan af ön. Flinkt nu, gossar, hala båten upp! Petter, langa ned min sjöbjörn och två buteljer xeresvin, i fall vi få ta koj i båten eller i en bergklyfta i natt. Styrman, se väl efter skutan! Jag tycker han tar på sig grårocken vesterut. Om jag ej misstar mig, ha vi en körare före dagvakten. Om så blir, så hala pliktankaret rätt upp och ned och låt gå styrbordsankaret. Gif god bugt, så rider hon bättre upp.” ”Aj, aj, kapten!” Kaptenen fattade fallrepet; och innan han utdelat den sista befallningen, satt han akterut i slupen, nickade vänligt åt styrmannen och kommenderade: ”Sätt af!” Med långa taktmessiga årtag flög den lätta båten ut i den nu fullkomligt mörka natten; men med säker ledning af stället, der det sista ljuset försvunnit, styrde den unge kaptenen emot kusten. Sedan våra sjömän en stund fortsatt rodden, yttrade Rosenberg sakta till den gamle matrosen: ”Lutter, tycker du icke vi skulle höra lommen snart, eller menar du jag styr för högt?” ”Nej, kapten, håll rätt som det går; när vi komma öfver udden, låter han nog höra sig.” Petter Lindgren, ledsen vid tystnaden och uppmuntrad af kaptenens exempel, hviskade nu sin andre kamrat i örat: ”Tycker inte fader Lutter att vi hålla för långt ut? Vi ha land straxt i lä.” ”Håll käften, din kyckling!” blef gubbens lakoniska svar, hvarvid
Ständerna icke borde sjelfva förutsätta, att de skulle brista i sina förbindelser, gjorde att Utsk. fann det vid J834 års riksdag uppgjorda förslaget olämpligt. Jag vidblifver mitt yrkande om bifall till den första delen af Usk:s förslag. Den 2S Januari. 565 Hr von Hohenhausen: Jag hoppas alt icke upplefva (len dag, då R. St. sjelfvilligt skulle draga olyckan öfver landet genom att tillåta Banken inställa sin silfverutvexling; men om en sådan olycka inträffar, så skulle det nu ifrågavar. stadgandet endast föranleda ytterligare en olycka, nemi. alt stalsmakterne äfven hröto grundlagen. Vida hällre än alt dölorat skulle slås till, anser jag dä att man inskränker sig till den föreskriften, att Banken icke vidare får utgifva nya sedlar. Bankens fordringar och öfverskott utgöra alltid ett stort värde, äfven om dess metalliska cassa skulle blifva uttömd, så att, derest inga andra olyckor tillstöta, så kunna dessa sedlar, såsom creditpapper dock icke särdeles falla, då icke några flere sedlar få utgifvas, och man finge dä åter fundera på att utgifva någon sorts riksgäldssedlar, som finge sättas på egen inlösen. Dessutom böra vi komma ihåg, att begreppen om myntförhållanden nu äro mera allmänt spridda än fordom, så att man icke så lätt kan göra bedrägerier, och hvad enskilda fordringar beträffar, så kunna de lika väl som alla cassör precavera sig från förluster, dä deras förbindelser kunna ställas på riksdaler i silfver. På dessa skäl, jemte dem, som af andra talare blifvit anförda, finner jag intet hinder att bifalla Ulsk:s förslag. Gr. Posse, Erik Arvidsson: Det vid 1834 års riksdag uppgjorda förslaget innehåller den ansvarsbestämmelse, att Banken förlorar sin rättighet alt utgifva sedlar, så Hinge den icke inlöser dem med silfver efter deras lydelse. Skulle deremot det första mom. af Utsk:s förslag ensamt antagas, så innefattar det alldeles icke någon ansvarsbestämmelse.
I likhet med hvad som ägt rum i afseende å slagtade foglar, torde rubriken gäss, insyltade och rökta, kunna ur taxan utgå och hänvisas till lika tullbehandling med artikeln kött. Införselstullen å hagel, nu utgörande 35 V3 procent å det antagna tullvärdet, eller 3 sk. skålpundet, föreslås till 2 sk., hvilket ändock med mer än 100 proc. öfverstiger den derå i Norrige gällande tullafgift. Sedan för ohäcklad hampa tullfrihet vid införsel blifvit, i anseende dertill, att produktionen inom landet icke, hvarken till mängd eller godhet, motsvarar behofvet, föreslagen, äfvensom vid utförsel af både ohäcklad och häcklad hampa, men nuvarande införselstull å den häcklade bibehållits, skulle redaktionen komma, att i införselstarifen lyda: »hampa, häcklad». Genom särskilt af Kongl. Maj:t fattadt beslut äro finare skinn för tillverkning af handskar medgifna till införsel, mot en till 40 procent af värdet nedsatt tull. Vid sådant förhållande och då denna varuartikel företrädesvis lämpar sig till tullförsnillning, samt i öfrigt värdet, nu upptaget till 18 r:dr skålpundet, enligt anstälda profvägningar, befunnits vara vida lägre, eller 12 och 14 r:dr, hemställes i underdånighet, att införselsafgiften derå må nedsättas från 3 till 2 r:dr skålpundet, hvilket ungefärligen motsvarar tullsatserna i danska och norska tariferna, under det likväl tyska tullföreningstarifen å denna vara icke bestämmer högre tull än omkring 4 8 sk. skålpundet. Hallar. Horn. Hadar och skinn ; Läder, mer eller mindre hcrcdl; Pelsverk eller pelterier. Kongl. Maj:ts Nåd.
Björnstjerna nu är frånvarande, och således ej sjelf kan försvara sin slägts rättigheter, anser jag mig skyldig uppträda, helst min slagt äfven befinner sig i samma cathegori. Att Ridd.Utsk. ej på eget hevåg kunnat handla på annat sätt, än sorn nu skett, medelst vägrande af pollett åt Frih. Björnstjerna, finner jag nogsamt, enär nämnde Friherre, jemte friherrliga ätterna von Engeström, Puke, Sandels, Adlersparre, Skjöldebrand och Wirsen samt 5 adliga ätter blefvo vid sista riksdag afförda från genealogierna i följd af den vid r83o års riksdag gjorda förändring af 37 §:n Reg.Fm. Men det är just i afseende på riktigheten af den åtgärd att vilja på ofvannämnda 1 t ätter relroactivt tillämpa nämnda §, sedan den blifvit förändrad, sorn jag vågar alt på en kort stund anhålla om H. Ståndets uppmärksamhet, samt att det må tillåtas mig trppläsa en del af Gr. Björnst jernäs vid slutet af sista riksdag gjorda reservation i ämnet, troligen okänd för större delen af R. o. Ad.; hvarefter jag hoppas, att alla tvifvelsmål om rättvisan af den sak, jag här vill försvara, skola vara på det mest klara och obestridliga sätt hafna, och således detta upplysta Stånd ej göra sig saker att vilja, på grund af en sednare tillkommen grundlagsförändring, beröfva några medlemmar af Ståndet en rättighet, som Konung och Ständer under nära 20 års tid dem tillerkänt och den de hittills ej förverkat. Gr.
Prof1&47 oc^ 1$4$i 4 Sami. 1 Afd. a Band. 55 Haft. 3 18 Stals-Utskottets Memorial, N;o 3o5, bundrafyratioen riksdaler 16 sk., att, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj;ts nådiga löreskrift, af Riksgälds-kontoret utbetalas. § 96. För inköp af boställe åt predikanten i Lekvattnets kapellförsamling inom nordöstra delen at Fryksände socken i Wermland, hafva Rikets Ständer beviljat ett anslag af ettusen riksdaler samt för bebyggandet af nämnde boställe, äfvensom ett prest-boställe inom Bogens kapellförsamling i Gunnarskogs socken af samma provins, anslagit ett belopp at femtusen sexhundra riksdaler, vid hvilket sednare anslag dock fästats det förbehåll, att boställenas åbyggnad af församlingarna under all framtid behörigen underhålles; börande dessa tvänne anslagssummor af Riksgälds-kontoret, enligt Kongl. Majlis nådiga disposition och förordnande, utbetalas. § 97. För att befrämja goda läseböckers författande och utgifning för allmogen, synnerligen i de ämnen, deruti förberedande undervisning vid folkskolorna meddelas, hafva Rikets Ständer till Kongl. Majlis nådiga disposition anvisat ett serskildt anslag af ett tusen riksdaler, hvilket belopp bör för sådant ändamål Kongl. Majit af Riksgälds-kontoret tillhandahållas. § 98. Till understöd för den fattigvård, som, enligt Kongl, förordningen den 25 Maj 1847, bör af staten bekostas, hafva Rikets Ständer för innevarande år 1848 å Riksgälds-kontoret anvisat en anslagssumma af tiotusen riksdaler, hvilken summa alltså bör, i öfverensstämmelse med Kongl. Majlis nådiga föreskrift, af detta verk utbetalas. § 99. Med afseende å den minskade inkomst, Stockholms stad under sednare åren erhållit genom tolag å finska varor, hafva Rikets
Ständer, som anse alla hinder böra undanrödjas, hvilka kunna motverka den in hemska konstflitens uppkomst, och funnit det i E. K. M:ts och Rikets Gotnmerce-Gollegii Kungörelse den 51 Mars T819 innehållna stadgande om stämpling af husväfnader , som till salu utbjudas, ofta och i det hela icke vara verkställ bart, men alltid medföra olägenheter eller menliga följder, hafva väl inhemtat, hurusom, i motsats emot berörde stadgande, E* K. M:ts förnyade Nådiga Förordning till förekommande af Luiemhejeri och Tullförsnillning den ia. Art. innehåller, att st kallade husväfnader, sorp å Landet eller ifitädejr - Underdåniga Skrifvelser. ne tillverkas , ej skola underkastas stämpling; men då detta stadgande icke bestämdt hänvisar till upphäfvandeaf CoHimerce-Collegii ofvanberörde Kungörelse, hvaraf kunde blifva en följd; att, i händelse E. K. M:ts Nådiga Förordning, till förekommande af Xurendrejeri och Tullförsnillning, återkallades , meranämnde CommerceCollegii Kungörelse kunde anses till gällande kraft återupplifvad, få alltså hos E. K. M. Riksens Ständer i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M. i Nåder förklara all verkan af samma Kungörelse nu och för framtiden uppliäfven. Riksens Ständer framhärda etc.
Gripenstedt nyss afgifna yrkande. Frih. Gripenstedt: Efter den af Hr Gr. o. Landtm, afgifna förklaring, anhåller jag att få återtaga det af mig framställda förslag. Jag vill likväl nämna att Utlåtits uppställning icke har formen af en inbjudning till R. o. Ad, eller något annat visst Stånd, utan att Utsk:t endast »hemställer, att § 1 må bibehållas oförändrad, sådan densamma i Beta'nk:t N:o 2 är föreslagen. » Jag trodde derföre att frågan var öppen, men anser mig likväl böra rätta mig efter Hr Gr:s o. Landtmts förklaring, och yrkar vid sådant förhållande att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt fattade beslut. Gr. Sparre: 1 öfverensstämmelse med min reservation, anhåller äfven jag att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. derå, att R. o. Ad. skulle frånträda sitt förut i frågan fattade beslut och antaga Utsk:ts inbjudning, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på vidblilvande af det förra beslutet och afslag å inbjudningen, hvilken propos. med ja besvarades. Gr. Sparre: Jag hemställer, huruvida icke R. o. Ad. skulle vilja inbjuda de öfriga Stånden att biträda det nu fattade beslutet. Gr. Björnstjerna' begärde detta förslag på bordet. Hr von Koch: Då Hr Gr. o. Landtm, icke lär vilja framställa propos. på det af en reservant framställda förslag, enligt hvilket grundfondens belopp för bankbolag med begränsad 74 Ben 20 Oktober. ansvarighet icke linge understiga 1 million rdr, och man således icke har att välja mpllan andra alternativer, än att antingen vidblifva det förut fattade beslutet eller ock antaga Utsk:ts inbjudnieg, anhåller jag att K. o. Ad , med afslag å inbjudningen, ville vidblifva sitt i ämnet fattade beslut.
Yid Utskottets förslag att 16 sk.-secleln skall tryckas längs efter papperet, men 12- och 8 sk.-sedlarne öfver Sedelformatets bredd, har den värde talaren gjort den anmärkning, att 12 sk.-sedeln, till vinnande af mera olikhet med 8 sk.-sedeln, måtte tryckas på snedden af papperet. I anledning häraf får jag endast upplysa, att hvad Utskottet i denna omständighet föreslagit grundar sig på Herrar Fullmägtiges lemnade tillstyrkande, hvilket åter varit föranledt af det hopp de ägt, att ett metalliskt skiljemynt snart skulle inträda i rörelsen, då säkerligen lämpligast vore att först aflysa 8 sk.-sedlarne, hvarigenom tvenne slag af skillingssedlar återstode, och dessa vore till utseendet helt olika, så att några misstag ej borde kunna äga rum. Sedermera bar Utskottet föreslagit, att de större Sedlarne af nya slaget, hvaribland Utskottet räknar dem på från och med 20 till och med 5oo R:dr, skola i bokföring inom VäxelBankcn upptagas efter stycketal med nummer och datum, och att de, som i Cassorne inkomma . och icke finnas förnötte, få åter till utväxling begagnas. En sådan åtgärd påkallas af nödvändigheten att äga controller för desse sedlar, och den har den värde talaren icke heller bestridt. Deremot har Utskottet föreslagit att de smärre sedlarne, från och med 1 till och med 10 R:dr, skola behandlas på samma sätt som hittills med Den i F e b r u a r i i f. ni. 5y mindre Sedlnr i Cassorne tillgått, och har Utskottet således icke sträckt sitt tillstyrkande så långt, som den värde talaren, hvilken i sitt anförande yrkat, att sedlarne på a5 R:dr äfven kunde hänföras till smärre sedlar, och såsom sådane behandlas.
»Tack för allt hvad ni sagt!» svarar han. »Jag tänker som ni.» Det är en lång dag Klercken tillbringar ensam med ekot af sina många intryck och tankar på morgonen. Han har en känsla af något ödesdigert, som rufvar öfver honom, han vet icke hvad det är, men han känner dess inflytande som en förlamning, hvilken hindrar honom att göra några ansträngningar alls, vare sig fysiska eller moraliska. Han går omkring som i en dimma, och om han förut sett framtiden i svart, kan han numera icke se den alls. Han känner igen samma tillstånd från sina tidigare perioder af trötthet, hvilka infunnit sig efter öfverspänningen, men nu är han mera än någonsin fången och öfvermannad. Han längtar efter att få se en skymt af fru d’Ottange, det skulle bestämdt hjälpa honom. Men fru d’Ottange förblir osynlig. Hans synkrets, såväl den yttre som inre, är insvept i det ogenomträngliga töcknet, han kan knappast tänka sig ett i morgon bakom det, och hela hans lif tycks honom bestå endast i detta dunkla, dådlösa, kraftlösa, vindstilla nu. Fram på eftermiddagen blir honom hans tillstånd odrägligt, han måste företaga sig något som väcker honom och sliter sönder töckenslöjan. En kopp starkt kaffe, som han beställer och dricker ur i korta, törstiga drag, har ingen annan påföljd än en ökad hjärtverksamhet och ökadt missnöje – hans inre kraft dåsar allt fortfarande, sträcker lättjefullt och domnande på sig, men vaknar ej till lif och verksamhet. Då beställer han en half flaska starkt, svafvelgult Vesuvius-vin för att väcka sig – tvärt emot läkarnas föreskrifter och sitt eget hygieniska bättre vetande. Han får den serverad nere i bambuskogen; på solsidan af den finns en soffa och ett bord, och där slår han sig ned med den vulkaniska drufvan, nyfiken på drycken och med klappande hjärta, likt ett barn som begår en oloflighet. Han har icke hunnit dricka ur det första glaset innan det sjuder af lif inom honom. Det första hans vaknande lifsandar göra är en kritisk repetition af morgonpromenaden och samtalet han haft med fru d’Ottange, och han blir förskräckt öfver det tydliga och starka inflytande hon har på hela hans person.
Till följd af denna föreskrift, hafva de förut i den särskilda redogörelsen upptagna fordringarne för lånen till Gefle-Dala, Norbergs samt Wessman-Barkens jernvägsbolagen blifvit öfverförda till Riksgälds-kontorets för år 1858 upprättade hufvudbok, samt alla, efter åberopade reglementes utfärdande, verkställda utbetalningar utaf de för enskilda jernvägs-anläggningar beviljade och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade statsbidrag bokförda och redovisade på samma sätt som detta verks öfriga utgifter; varande likaledes till Riksgälds-kontorets hufvudbok öfverflyttad redovisningen i afseende på ränteoch kapital-skulden för de före sednaste riksdag, emot fonderade stats-obligationer, till jernvägs-anläggningar upplånta medel, hvilken redovisning för de förflutna åren — 49 — äfven varit intagen i meranämnde särskilda redogörelse; och har alltså denna räkenskap med sistlidet år helt och hållet upphört att vidare föras.
I händelse Höga näs Stenkolsverk upphör, är det klart, att då Kongl. Maj:t äger rätt att nedsätta tullen efter behofvet, förefaller just detta behof vid ett sådant tillfälle. Herr Hjerta : Jag får anhålla om propo position på 15 procent. Herr Grefven och LandtLAar skerike nz frågade, om Ridderskapst och Adeln önskade, att In - 8 Ja Den 20 Augusti f. m. kommande Tallen S Stenkol borde från 25 till I5 procent nedsättas. Ropades Ja och Nej. Friherre Toll, Gustaf: I anledning deraf, att Skånska Stenkolen skola med ovanlig stor kostnad upptagas, och de Engelska deremot upptagas med lätthet; hvaraf följer att dessa ännukunna i pris undergå det Skånska, faller det klart för ögonen , huru de skånska kolen måste blifva dyrare. Derföre hemställer jag, om icke, då ännu detta Verk beror af Statens understöd och då Kongl. Maj:t äger rätt att nedsätta tullen, det kunde blifva vid hvad Utskottet föreslagit. Herr Hjerta: Jag hemställer, huruvida det är rätt, att för ett enda verk, som icke bär sig, och ej kan fournera hela kolbehofvet , kasta en sådan börda på alla inrättningar och alla näringar , sorn behöfva stenkol. Om Verket framdeles kan frambringa erforderligt behof, lära väl Ständerne derefter lämpa tullen, men då hittills varit fråga om en införsel af 30 a 40,000 tunnor , ehuru Höganäs stenkolsverk varit drifvit, så visar det sig tydligen, att det vore för stor uppoffring för andra verk, att sätta så hög tull; att nu vänta sig hastiga resultater af Stenkolsverket är icke möjligt; åtminstone icke förr än till nästa Riksdag. Jag anhåller således om proposition på tullens bestämmande till 15 procent, Friherre Sen 20 Augusti J. m. Friherre CederftrSm: Visserligen har jag ifrån början ansett tullförhöjningen för stenkohlen hafva ett stort inflytande på öfriga näringar. Första förhöjningen var från i sk. till i-4 sk., hvaraf ti skillingar gingo till prmmier för Stenkolsverket.
Jag hemställer, huruvida det är skäligt att, när ett sådant motiv är littaladt, tillåta en ålerremiss till StatsUtsk., endast på uppgift af en ledamot att en skrifvelse i ämnet ifrån Konungen vore att förvänta. Det synes mig nu för bemälde ordföraude, Gr. Horn, vara tillfälle att säga, huruvida han anser att den frågan verkar till hinder för riksdagens afslutande eller icke. För min del kan jag ej annat finna, än alt en ålerremiss häraf till StatsUtsk. skulle betydligt öka svårigheten att så hastigt sorn man önskar afsluta riksdagen, hvarföre jag, i öfrigt lemnande all trovärdighet åt Hr von Har tmansdorffs uppgift, icke tror, att det skäl han anfört utgör en tillräcklig anledning för att bevilja ålerremiss af detta betänkande. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: I a fseende å hvad Gr. Frölich nämnt rör:de riksdagens nära slut och en föregående, nyss väckt motion, den man ej eris vill remittera til! Ulsk.; så får jag säga, alt jag ej anser det vara värdt att tänka på den saken, med hänsigt till fördröjande af riksdagens afslutande. Hvad denna fråga särskildt beträffar, sorn nu ventileras, så, ehuru jag icke har någon visshet om hvilken propos., som kan komma eller icke komma, tror jag att detta betänk, redan blifvit ifrån ett annat Stånd återremitterad). För att göra det för StatsUtsk. äfvensom för Ständerna möjligt att befrämja den inrättning, som är i fråga, och hvartill hus förskaffats, och då nödigt är alt erhålla tillräcklig aflöning åt en personal, som kan vårda de dyrbara samlingarna, bör en ålerremiss af betänk, i min tanke äga rum, emedan det är möjligt alt dermed ändamålet kan vinnas. Kan åter detta icke ske, så inträffar icke heller genom återremissen någon skada, ty dä kommer saken alt stå på samma punkt som förut. Hr Rosenblad, Bernh.:
Hade den gossen fått studera, så hade det blifvit ett klart ljus, ty ljusare förstånd och klarare begrepp såg jag sällan hos någon så alldeles obildad, och jag tänkte alltid när jag såg honom, att vore han ej så lycklig i sin okunnighet, så kunde man sannerligen gräma sig öfver att vetenskaperne gått miste om ett sådant hufvud. Men nu såg han ju så genom-olycklig ut, och en flygtig tanka rann upp hos mig, att om han valt en annan bana, så hade han åtminstone kanske undgått denna sorgekalken, ty det svider i mitt hjerta att tänka, huru han blott af pligtkänsla skall förmå sig att förena sitt öde med den der Lena, som jag – Gud förlåte mig derför – aldrig rätt kunnat med, allt sedan hon för några år tillbaka flyttade in i denna församlingen, ehuru jag måste tillstå att jag vet ingenting ondt om henne. – Ack då tycker herr kyrkoherden alldeles som jag – inföll mamsell Sara. – Hon är en rask och dugtig arbetsmenniska, det medgifver jag gerna, men hon har för mig en så vidrig uppsyn, att jag aldrig kan vänja mig vid det skarpa ansigtet, utan alltid, likasom skyggar undan för detsamma. – Ack! sådana inbillningar! – sade patronen och steg upp, och gick otåligt fram och åter på golfvet. – Men det är så likt eder, j gamla ogifta möjungfrur. Ni kunna aldrig tåla vackra pigor, äfven om de skulle vara de allrabästa i sin sort. – Ack! min värdaste herr kyrkoherde – sade mamsell Sara leende, och vändande sig till sin gäst – huru kan det komma till att vi, arma gamla flickor på öfverblefna kartan, alltid skola beskyllas att inom oss hysa den lede fienden: afund, helst på andra yngre och dejligare qvinnor? Troligen är det emedan vi sjelfva väcka så liten afund, utan fastmer en evinnerlig medömkan, blandad med en god portion förakt.
Såsom läkare har d:r L i e d h o l m intagit en bemärkt ställning. Under en m e r än 40-årig verksamhet så- som öfverläkare v i d V e x i ö hospital har han blifvit i bästa m e n i n g välkänd för de många i mellersta FRÅN h e m m e t har sålunda under en lång följd af år varit en tillflykt för omkring ett tjugutal af dessa arma, som n u m e d djup saknad tänka på h v a d de förlorat i den hulda, människoälskande husmodern i detta hem. Då en utförligare minnesteckning af den aflidna o c h hennes verksamhet redan varit inen i Idun, hänvisa vi till denna i n:r 9 för 1895. Det är den nu aflidnas oförtröttade energi o c h varmhjärtade intresse, som till hufvudsaklig del utvecklat o c h uppehållit detta h e m, åt hvilket h o n, ända tills sjukdomen blef henne öfvermäktig, ägnat sina krafter. H o n har dock äfven på flere andra områden, t. ex. så- som m e d l e m af Sofiahemmets styrelse, varit verksam för det allmänna bästa, ehuru hon på de senare åren varit hemsökt af ett svårt hjärtGENERAL B U L L E R. 5 KRIGET I TRANSVAAL: NÄR BOERNA Den förre, s o m är den transvaalska republikens vice president o c h president K r o g e r s personlige vän, härstammar från en ifrån Oap invandrad hugenottfamilj. Han gäller för att vara en synnerligen duktig taktiker, s o m väl förstår sig på det » lilla kriget&gt;, hvilket han visat både i kriget 1880 — 81 o c h vid dr Jamesons beryktade infall år 1895. General Buller är född 1839 och har tillbragt sin längsta tjänstetid i Afrika, där han erhöll ViktoD O K T O R J. F. L I E D H O L M. riakorset för sin hållning i krigft m o t zuluerna 1878 — 79.
Käng värds-anslaget inverdade ^ä 8tats-Il6gl6ring6n i sin lrelllet, il vildén vid snart instundande llidsklag Oorde företagas, ansett sig öfver förslaget om ölverll^ttilingen döra sersdildt underdänigt yttrande afgifva, i livildet afseende 8t^l elsen, dä den föreslagne ätgärden äs^ftade ordning i 8tats verdet oell redogörelsen, linge dertill i underdänigiiet lillslvrda difall, i Iländelse irvaraf der lill; Ilo lvud-litelns anslag minsdades med 350 Kali', jemte dernnder derä Ii lill de 30 tunnor s^anmäl. lin motsvarande förllöjning I »ollie väl äfven iagttagas L fäng värdsanslaget; men dä detta anslag dlott förslagsvis derädnades, oell detta till ett temligen Ilögt delo^, syntes genom nämnde öfverdvtlning någon förändring iede del»öfva göras i det alternativa delopp af 745,000 lii lisda ler, eller 613,000 Itali, övar till tOvrelsen förut i underdänigllet föreslagit sistllämilde anslags urtagande i 1lids-8taten. Hans loxeellenee Herr 1 iistitile-8tals-Alinistinir u^jllvste i underdänigdet, att frägan om antagande af tvänne Kängdnedtar vid Amiralitetsoell Känsllädtena i Larlsdrona, i stället för de tvänne sä dallade Il^lläsare,som 8jö-^.rtilleri-Il6g6M6Nt6t dagligen lemnat, säsom liandräedning ät Kängvadtmästaren, numera domme att förfalla, sedan Kongl.