Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å förev:de Betänk., framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades starka nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med starka ja tillika med ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit Öfvervägande. Hr Ribbing begärde votering, men, innan voterings-propos:n blifvit uppsatt, anmälte sig och yttrade Hr Ribbing: Flere af mina vänner hafva anhållit att jag skulle afstå från mitt yrkande på votering, hvarföre jag. ehuru jag önskat se huru många lika med mig önskat se grundlagen oförkränkt, då tiden kanske icke för en sådan enskild önskan bör upptagas, afstår från detta mitt yrkande. Hr Dalman: Jag vill till protokollet nedlägga min reservation mot R. o. Ad:s nu fattade beslut. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 4 och II dennes bordlagde Betänk. N:o 94, i ani. af väckta motioner om ändring i sednast utfärdade stadgar för Carolinska MedicoKirurgiska Institutet. Frih. Stjernstedt, Joli. Wilh.: Ekon.-Utsk:ts förev:de Betänk, berör en fråga af största vigt. Det gäller nemi. läkarebildningen i Sverige och den dermed sammanhängande helsooch sundhetsvården. Med skäl säger man att läkarebildningen i Sverige står på en hög ståndpunkt. Hvad är det som bringat den till sådan höjd? Helt säkert de förhållanden, som af regeringen under en längre följd af år blifvit bestämda för undervisningens meddelande. Och nu, när man erkänner att det närvarande tillståndet är godt, vili man vidtaga förändringar, utan att ega någon borgen för att något bättre kommer att sättas i stället. Om man vill vänta aktning för representationen, såväl i landet som af den andra statsmagten, är det en grundsats, att man icke bör förkasta hvad redan är godt, eller företaga ändringar i förordningar, hvars verkningar man ännu icke sett.
Jag nämnde blott, att då i BondeStåndet väcktes motion om, att prenumeranterne inom Ståndet måtte få för nedsatt pris lösa Ståndets Protocoll för denna Riksdag, hade Motionairen tillika begärt, att exemplaren måtte blifva Ledamöterne tillsände i landsorterne. Det var denna del af motionen, som äfven blef Ståndsbeslut och remitterades till StatsUtskottet, men som blifvit bortglömd antingen vid remissens expedierande från BondeStåndet, eller ock vid Utlåtandets uppsättning i StatsUtskottet. Derföre är det af vigt, att få Utlåtandet återremitteradt, till vinnande af rättelse härutinnan. Jag förenar mig föröfrigt belt och hållit i den åsigt Friherre Anckarswärd yttrat i denna sak. Det är oformligt, att BondeStåndet, ensamt af alla RiksStånden, skall betala sine tryckta Protocoll. Jag tror att Ståndets öfverenskommelse härom var ett ögonblicks beslut af god afsigt; men hvilket kan tåla ändring af de andre Stånden. Följaktligen anhåller )aS Den 3 Februari! e. m. jag om ålerremiss, äfven för att få i denna omständighet ett nytt Utlåtande, i enlighet med de af Friherre Anckarswärd och mig nu yttrade grunder. Herr Lefrén: Om det är mig tillåtet nämna min enskilda känsla, när detta mål i Utskottet föredrogs, så var den, att jag ansåg BondeStåndet hafva genom prenumeration å sine Protocoll åtagit sig en utgift, som det ej behöft vidkännas; men af ömtålighet att ej såra genom förslag lill upprifvande af Ståndets beslut, ville jag, äfvensom flere af Utskottets Ledamöter, icke sätta detta i fråga. Jag är således visserligen i det hela af saken utaf samma tanka, som Friherre Anckarsvärd; men jag vet ej om det ens är möjligt eller lämpligt för Utskottet, att inkomma med något förslag till upprifvande af ett beslut, som BondeStåndet redan fattat och ej underställt MedStåndens pröfning, utan blott tillkännagifva. Friherre Palmstjerna:
Ått tidens anda och allmänna öfvertygelse» ej nu skulle gynna framgången af en sådan Författning, har Utskottet svårt att finna, då öfverflödets hämmande länge varit ett hufvudsakligt föremål för Kongl. Maj:ts Nådiga omsorgerj då Riksens Ständer för 5ne år sedan tillstyrkt en verklig Öfverflödsförordning; då äfven under nu påstående Riksdag kraftiga medel blifvit offenteligen yrkade af dem, sorn tolkat Ständernas tänkesätt 5 och då sluteligen motioner härom blifvit hos snes. respectiva RiksStånd väckte och remitterade. Om ej allt detta vittnar, att nationens tänkesätt och tidens anda synas gynna kraftiga åtgärder' till öfverflödets hämmande; så vet Utskottet ej, på hvilka tecken en sådan tidsanda skall igpnkännas. Att efterkomma dessa allmänna och offentligt yttrade tänkesätt, var äfven ett af hufvudmotiverna för Utskottets tillstyrkande, hvarvid det likväl sökt iakttataga aila försigtighetsmått, att den sanna medborgerliga friheten på minsta sätt måtta förnärmas. Genom hvad nu blifvit anfördt, tror Utskottet sig äfven hafva besvarat de anmärkningar, som några Ledamöter inom Högvördiga PrestStåndet i detta hänseende meddelat. Med anledning af hvad som blifvit anmäikt deremot, att Utskottet ej uppgjort Hesv. och Ekon. Utsk. Betänkanclen. 359 Förslag till en detaillerad ÖfveiflidsFörordnir. g, får Utskottet förklara, att det endast åligger Utskottet, enligt grundlagens föreskrifter, uppgifva grunderna för Ekonomiska Författningar, men ej att ingå i specialiteter, som erfordra vidlyftiga undersökningar och en fullständig kännedom af serskildta förhållanden och omständigheter, hvilkas närmare utredande ej ligger inom gränsoraa för Utskottets befattning. Hvad angår de gjorda anmärkningarne emot det af Utskottet föreslagna Cafleförbu* det; så, enär Utskottet inhämtat, att Högiofl.
Samt att för Konungens Rådgifvare i Kommando mål för Flottorne, med undantag af ofvannämnda mål, en lika frikallelse eger rum. Bland ämnen , som stått i gemenskap med Stats Råds-Protokollens granskning, hafva förekommit de under loppet af arne år och sist den 27 September 1817 vidtagne anstalter för Malmö Diskont-Verks understödjande och räddning. Rådslagen om dessa mått och steg har Vårt Constitutions-Utskott funnit styrda och utmärkta af en tidig och fortfarande omsorg att afböja de o edor och åtminstone mildra den förlägenhet, som -vackt Nationens lifliga bekymmer och påskyndat dess Representanters sammankomst. Någon anmärkning från Constitutions-Utskottet i och för detta steg har således icke egt rum. Men Vi håfve trott Oss häraf ega anledning till den underdåniga Önskans framförande, hvarom Vår Skrifvelse till Kongl. Maj:t den 29 sistlidne Juni för. maler, att, vid möjligen i framtiden skeende inrättningar af ?äfUna enskilda Penningeverk, sorn RiJisdags-Beshitet’ tunna hafva inflytelse på allmänna förtroendet och penninge-rörebeu , de grundsatser och den sammansättning matte följas , hvarigenom på en gång Nationen befrias från deltagande i dessa \erks stånd , samt Konungens Rådgifvare från det svåra val , att nödgas tillstyrka dylika Verks öfverlemnande åt ödet oell tillfälligheten eller ock deras upprätthållande med Lån-biträden af allmanna medel. §• 41* Den Nämnd, som Vi enligt 103 §:n Regerings-Formen och 64 §:n Riksdags-Ordningen utvalt , har genom omröstning förklarat Högste Domstolens samtlige Ledamöter förtjente att i si* na vigtiga kall bibehållas. §. 42. På sätt 96, 97 och g8:de §. §> Regerings^ Formen samt 63 §:n Riksdags-Ordningen stadga och förmå, bafve Vi utsett och förordnat Vår Jusiitie-Ombudsman, samt den Man, som bör honom i Embetet efterträda i fall han innan nästkommande Riksdag skulle genom döden afgå. Likaledes bafve
Helpensionärernas antal uppgår till 30, hvarförutom vanligen finnas omkring 40 halfpensionärer; i Westervik: a) en småbarnsskola, inrättad och underhållen af enskilde personer, med något bidrag af kommunen; och b) en söndagsskola för handtverkslärlingar, bildad och bekostad af stadens handtverk,sförening; samt i Oscarshamn: en genom sammanskott af enskilde personer bildad och underhållen flickskola, der unga medellösa flickor erhålla undervisning i hvarjehanda qvinnoslöjder. Härjemte finnas i städerna flera privata skol-inrättningar, hufvudsakligen afseende den första barnundervisningen. Bland privata läroanstalter på landet märkes isynnerhet den, som af Majoren C. A. Liljenstolpe på hans egendom Hasselås i Tunaläns härad blifvit inrättad för bildande af linieofficerare, och hvarifrån flera elever årligen utexamineras. Tab. Litt. k.o. l. B) Bättsväsende och fångvård. Angående lagskipningens organisation har jag redan i berättelsens första afdelning uppgifvit, huru landet är indeladt i domsagor och hvilka städer hafva egen jurisdiktion. Då för öfrigt en fullständig lagskipningsstatistik på annan väg årligen upprättas, torde här icke böra vidröras andra dit hörande omständigheter, än sådana, som företrädesvis bidraga till upplysning om den allmänna ställningen i länet. Under denna förutsättning anser jag det vara vigtigast att undersöka antalet af personer, som varit häktade, och anledningarne till deras inmanande i häkte. Förhållandet härmed inhemtas af följande tabb. Litt. K och L. Häraf visar sig, att fångarnes årliga medeltal från nästföregående till detta qvinqvennium minskats från 862 till 610 eller med omkring 29 procent. Den ansenligaste förminskningen har ägt rum i de fångars antal, som varit häktade för brott emot äganderätten, gröfre slagsmål och lösdrifveri. Endast ett slag af fångar, nemligen de som häktats för mord, dråp eller rån, har något, ehuru obetydligt, ökats.
i högsta välmening ppgjprd, nied rådfrågande af andra landers erfarenhet, ej i allo var tillämplig på Syenska förhål landen, .må ej heller störa fröjden ,öfver de,t rask,t uttagna steget. Alltnog, — inom ep för Sverige hedrande kort ,tid var folkupdervisningsverket öfver allt i full gång så pass, i enlighet med dep nyp författn., ,som inskränkande och .ogupsfiga lokalförhållanden möjligpn medgåfvp. Vi hafya nu JjO å 12 års erfarenhet tijl bedömande af folkskolans verksamhet. Vi hafva äfvep några å,rs erfarenhet till b.e" dömapde af dess frukter och verkningar ibland vårt folk; ty de första ,å,rens skolbarn är9 r.edpn såsom m.epniskor utgångna i lifvetr Har folkskolan motsvarat sjn idde? Hafva i .allmänhet d.e, Sorn derutur Utgått, dop iphemtat något hö$re ljus öfver sin tillvaro, derifrån pjedbaft någon gåfva, hvarlgen°m de blifvit ädlare, nyttigape medlemmar af .det samhälle, .sotp sålunda ombesörjt deras fle?ta delar af landet besvaras med ett lika bestämdt och sorgligt nej, ,s°m det jag, stödd på erfarenhet ifrån min egen hemort, måste uttala, ^tt åtskilliga glädjande undantag sfi vjäl pf ufyjaSr^a skollärare, ddref ja§ flar.a> isom 0CJf elever, derpå jag äfven sett exempel, skulle k uppå framletas, till bevis af t denna 120 Den 3 December e. m. dom vore alltför bård, det gör ingen iRskränkning i dess egenskap af sträng rättvisa; ty alltid såg man en och annan, som för^ delaktigt utmärkte sig bland mängden, äfven innan den nya folkskolan var kommen i gäng, och alltid upstod bär och der en förträfflig barnalärare äfvenledes innan folkskolelärare-seminarierna funnos; befintligheten af sådane undanlag lärer sålunda ej kunna tillskrifvas folskolan, efter hvars inrättning de ingalunda till samhällets båtnad torde hafva upslått talrikare än förut.
Jag vill för min del vördsamt hemställa, att R. o. Ad. ville i delta fall låta 1845 års taxa gälla för de obetydligare slagen, nemi. för de 2 första, capillärsirap samt mullbärsrosen och violsirap, men att hvad den bruna eller hvila sockersirapen beträffar, R. o. Ad. ville bibehålla tullvärdet 8 sk., men medgifva att införsel får ega rum, och alt tullen sättes till 3 sk., såsom K. M. och Utsk. föreslagit. Hr Aminoff, Joh. Fredr.: Sedan den sista värde talaren instämt i Utsk:s förslag alt borttaga förbudet mot införsel af topp-, kandioch kaksocker, hvarigenom ett betydligt steg på förbäilringarnes väg år vunnen; oell då intet hopp lärer vara, att den af K. M. föreslagna nedsättning å tullen på krossadt, lump, havana, terres, samt andra till sockerhalten lika slag, står 392 Den 5 Juni f. rn. att erhållas, ehuru, så väl på detta rum, som inom BorgareSt. tydligen och klart blifvit ådagalagdt att en nedsättning i tullen borde tillvägabringas, utan skada för producenten som ändå hade sin tillbörliga vinst; så får jag på de af Utsk. anförde skäl förena mig i det förslag Utsk. tillstyrkt, nemi. att de uppräknade olika slag af socker må sammanföras under en rubrik, samt äsättas 5 sk. införseltull pr få. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt han, då i afseende på denna artikel icke blifvit framstäldt, något annat yrkande, än att för capillairmullbärsrosenoch violsirap 1845 års tullbestämmelser måtte bibehållas samt att sockersirap, brun eller hvit, måtte åsättas 8 sk. tullvärde och 3 sk. införseltull pr få, finge hem ställa om R. o. Ad. bifölle delta yrkande. Ropades ja. Hr Aminoff: Jag förmodar att Hr Gr. o.
M. varit betänkt på sättet att återföra ortens Indelningsverk och Båtsmants-Contract till deras hufvudgrunder och rätta tillämpning, för hvilket ändamål, och för att i nämnde indelning således återföra en jemnhet, derförutan stamhemmanen skulle råka i fullkomlig vanmagt under det tillskottgifvande, eller de, som erlade reserveller öfverskotts-räntor, njöto en, hvarken genom privilegier, contract eller sakens beskaffenhet, föranledd lindring, E. K. M. funnit lämpligast att, med iakttagande deraf, att Indelnings-Yerkets hufvudgrunder icke rubbades, utan antalet af båtsmän, sorn provincen egde att utgöra, blefve ofÖrändradt, likasom Kronans dertill öfverlålne räntebelopp och hvad af Rusthållarne till båtsmännen utgöras borde, en indelningsjemkning i Blekinge förättades, hvarigenom sammansatte rote-delars bidrag sins emellan kunde närmare och rättvisare fastställas. Sedermera liar blifvit vid 1818 års Riksdag af E. K. M. och Rikets Ständer beslutadt, att en ny indelningsjemkning i Blekinge skulle verkställas, i enlighet med fastställde grunder, innefattande hufvudsakligen, att de hemman och lägenheter, hvilkas räntor varit från indelningens början deruti inbegripne och icke frångått denna bestämmelse, skulle blifva till indelningen återförde och igenlagde, samt åsyftande i öfrigt en jemnare fördelning af rustningen; dock förbehöll Sig E. K. M. att i den Instruction, sora för Comiterade till jemkningens förrättande utfärdades, utstaka närmare föreskrifter i tillämpningen af den beslutade jemkningen, äfvensom att afgöra alla de frågor, sora under eller efter förrättningen kunde i anledning af densamma väckas. 444 Expeclitions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelse If.o i5i.
Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo utdrag, M 341, af Borgare-Ståndets protokoll den 4 dennes, med inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i Borgare-Stån dets, vid pröfning af Bevillnings-Utskottets Utlåtande JVs 11, fattade beslut, hvarigenom, med afslag å Utskottets förslag till förändrad lydelse af det mofnent utaf 6 § i författningen angående stämpelpappersafgiften, som angår stämpel å bouppteck ningar, samma moment blifvit antaget med följande lydelse: »Bouppteckningar, som utvisa behållning af minst 1,000 R:dr, förses med stämpel till ^U:dels procent af behållningen i boet, i jemna hundratal af Riksdaler, dock att befrielse från stämpel eger rum för efterlefvande makas giftorätt, hvilken, ehvad den utgör mer eller mindre, beräknas till hälften af behållningen.» Med afslag å inbjudningen förklarade Preste-Stånöet sig vidhålla Sitt i frågan fattade beslut och lade förberörda protokolls-utdrag till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets nedannämnda Utlåtanden: M 38, i anledning af väckta motioner om ändring af 12 Kap. 2 § Rättegångsbalken ; Prot.-Uld.rag 451 JM 39, i anledning af väckt motion om ändring af 12 Kap. 3 § Rättegångsbalken ; JM 40, i anledning af framställda förslag angående bestämmande af viss tid för doms alkunnande i Rådstufvurätt; och JM 41, i anledning af väckt motion om skyldighet för Häradshöfding att inom viss tid meddela utslag och utlemna expeditioner. S. P. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets nedan omförmälda Memorial och Utlåtande: JM 37, i anledning af återremiss af Utlåtandet, JM 25, i fråga om förändrad grund för utmyntningen af Svenska silfvermyntet. Bifölls. JM 38, i anledning af återremiss af Betänkandet JM 32. Lades till handlingarne.
Da Allmogens tankar härom blifwit inhämtade, borda Hr rar Landshöfdingar vcksä med deras yttrande inkomma, och dä först trodde Hmäsr, I^r,lon och Lric kelrrrlon tiden wara inne at i berörda ämne påtänka någon reZlerinZ, lämpad efter hwarje orts loc-cka beskaffenhet. Emedlertid och som Kongl. Majrts Nädiga kroxolltion syntes äfysta »vidtagandet af skyndsamma utwägar, ledande til mildring och lättelse utt Allmogens tryckande skjutsning sdefwär; sä förmodade desse Fullmägtige, at UlskottsAfdelningen nu genast borde wara betänkt pä medel ech utwägar at beftämja detta nyttiga ändamål, såsom -fwerensstämmande dels med Kongl. MajrtS Nädiga afsigter och dels med Folkets eget wäl.
Man medgifver väl, att någonting obehörigt ligger i denna plägsed; men den är redan så gammal och man förmenar, att allt det anstötliga deri, genom flerårig vana, småningom försvunnit, och att den således nu mera ingen förargelse åstadkommer. Men hvad är denna vana, der den finnes? Med ett annat namn kunde man kalla den likgiltighet för allt heligt och Gudomligt, och det är icke bland tidens gladaste tecken, om man icke mera finner det anstötljgt, som i sin natur, verkligen måste vara det. En oordning bör väl icke för - jo4 Lag-Utskottets Btlänkandtn. svaras och bibehållas för det att den är gaminål. Man har myclcet orätt, då man påstår, att våra förfäder ansågo författningars uppläsning under Gudstjensten icke hafva någon ofördelaktig värkan pa det religiösa sinnet. Allt sedan Kyrkolagen stiftades hafva klagomål i detta ämnet blifvit gjorda. Dessa klagomål ärö således icke nya. Vid ganska många Riksdagar i äldre tider, har denna sak varit under öfverläggning, och nyttan af en förändring 5, detta bruk, såsom för andakten störande, af de flästa erkänd, ehuru detta sätt att publicera författningar af vare vise förfäder nyttjades med mera sparsamhet och större urskillning än nu. Frågan har åter blifvit väckt vid de sistförflutne Riksmöten och vid det närvarande har det Högvördiga Preste-Ståndet, hvars pligt det är att vårda Religionens angelägenheter, enhälligt tillstyrkt den förändring som af detta Högled. Utskott, på goda grunder, och med liberal åsigt af saken , blifvit föreslagen. Den väck a Motionen åsyftar icke någon ny beqvämlighet för Presterskapet, och jag har svårt att finna hvari den skulle bestå, då det ålägges samma Prest, som predikat, att, efter Guclst jenstens slut, uppläsa kungörelserna från Predikstolen. P’rån en högre synpunct, är saken betraktad, hvilket hvar och en, sorn utan fördom, genom» läst projectet, måste utan svårighet finna.
Discussionen förliden Fredags e. m. ang:de det förslag lill ändring i grundlagen, sorn då var föredraget, hade fort farit sä länge, och tiden var sä långt framliden pä aftonen, dä Hr von Troil, Emil, uppträdde, för att bemöta eli yttrande, sorn jag i samma fråga afgifvit, att jag, af aktning för IL o. Ad. och af fruktan alf måhända en eller annan limma uppehålla ärendets slutliga handläggning, ansåg mig icke böra begära ordet, för att göra anmärkmr vid hvad Hr von Troil behagade anföra. Dessa omständigheter åro nu icke för handen, och jag begagnar derföre tillfället att anföra hvad jag för min personlighets skull anser mig böra, i anledn. af Hr von Troils omförmälde yttrande, hos H. o. Ad. andraga. Ståndet behagade erinra sig, huruledes jag uti mitt anförande vågade draga några conelnsioncr af det yttrande, som llr von Troil hade afgifvit, | anledn. deraf uppträdde min motståndare på bänken och förklarade, det hans ord voro af mig alldeles oriktigt uppfattade, samt 240 Den 7 September. tillät sig ali, under hotande åtbörder och med en hotfull stämma, förkunna, att han varnade den värde ledamoten (liksom jag tror orden föllo) alt'framdeles tillåta sig sä beskaffade tydningar, som i mitt yttrande förekommit. Utom det, att det tillhör hvarje person, som sjelf vill göra anspråk pä aktning af andra, att äfven visa dem sadan tillbaka, föreskrifver 50 § Riksd.Ordn. uttryckligen, att hvar och en väl äger rätt att i pleno, stående och ifrån sin plats till prot. fritt tala och utlåta sig i alla frågor, men tillägger lika uttryckligen, att ingen må tillåta sig personligen förolämpande uttryck. Huruvida jag i delta fall brutit mot Riksd.- Ordms föreskrift, det öfverlemnar jag till eder, mine Hrr, att bedomina.
R:drs lön, hvaraf innehafvaren icke upbär mer än 900, nödgas han likväl enligt den gällande förordningen för det förstnämnda beloppet erlägga i bevillning 27 r:dr under det den, som endast har sig tillförsäkrad 900 r:dr lön och den till fullo upbär, skattar endast 21 r:dr. Hvarföre skall då den ena, som får precist lika myckel som den andra, skatta 6 r:dr mera, då den förre lönen icke fallit ut? Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Hr Printzensköld, Carl: Statens tjenstemän äro i allmänhet för deras löneinkomster så hårdt beskattade, att hvarje åtgärd, som kan leda till någon lindring eller minskning deri, är icke allenast billig, utan äfven af högsta behofvet påkallad, och jag håller således Bevilln.Ulsk. räkning för den grundsats del hyllat, vid framställningen af ifrågavarande förslag. De svårigheter man framställt, hvilka för vederbönde Häradsskrifvare och Embetsmyndigheter skulle upsla för att kunna uträkna den minskning, som bör ega rum i bevillningen för upburen inkomst är af ingen betydenhet; tvertom blir det en lättnad för denna uträkning om minskningen i lönen kommer att ske till det belopp, att tariffen som finnes i lista mom. vinner tillämpning. Den 14 Maj f. m. Gör den icke det, utan qvarstår till det belopp, att 3 proc. skall beräknas för denna återstod, så blir förhållandet sådant det varit förut. Om en lön t. ex. af 1,200 r:dr icke utgår mer än till halfva beloppet, så måste det vara lika lätt för vederbörande embelsmyndigheler, som skola afkorta skillnaden, att se på tariffen och tillämpa densamma i hvad lönebeloppet bestiger sig till 600 r:dr, då derför kommer att betalas 7 r:dr i bevillning, eller att afdraga 3 proc. på halfva lönebeloppet, d. v. s. 16 r:dr. Jag tror således, att det i alla händelser är riktigt att bifalla IJevilln.Utsk:s ifrågavande förslag, hvilket jag tillstyrker. Hr von Hartmansdorff:
I anledning af Stats-Utskottets till Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag afgifna Berättelse, angående verkställd granskning af 1825 och 1826 årens räkenskaper öfver Hospitalsoch Barnhusfonden samt af Lazaretts och Curhus-räkenskaperna för 1826, hafva Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 19 April i83o, anmärkt, hurusom, alltsedan år 1804, va - Kongl. Majit Nådiga Proposition Nio 10. 21 rit bland berörde fonds skulder år fiån år, under rubrik: Konungens ensaks bötesmedelj balanceradt ett capital af r 1,533 R:dr 16 sk., för hvilket blifvit hvarje år påförda 692 R.dr såsom ränta, hvadan till år 1827 utbalancerats Capital r i,533 R:dr 16 sk. och såsom ranta ic;,5i5 R:dr 36 sk. n r:st., eller tillhopa en skuld af R:dr 31,049: 4: 11.,'hvaremot, å andra sidan i samma räkning upptagits, såsom fondens fordran, R:dr 5oq: 27: 3., hvilka äfven ar från år lupit oförändrade. Någon fullständig upplysning om förhållandet härmed hade väl icke vunnits; men då det syntes vara utan ändamål alt låta i räkenskaperna år från år balancera skulder och fordringar af sådan beskaffenhet, som de ifrågavarande; så anhöllo Rikets Ständer, det Kongl. Maj:t täcktes låta till påföljande Riksdag fullständigt utreda förhållandet, på det att då mätte under pröfning och afgörande komma, antingen någon fordran skulle, efter skeende liquid, godtgöras Statsverket, eller ock afskrifning anbefallas; hvilken framställning Rikets Ständers sedermera församlade Revisorer förnyat år i83o, då berörde skuld stigit tili R:dr 31,741: {'■ n, samt år i832, då de uti samma tillstyrkan instämt.