Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af hänsyn till den legitima familjen kunde han icke skänka honom några rikedomar, – för att låta honom stjäla dem fans det inga hinder. — (Och så fortsätter novellisten:) Förvaltaren blir en rik man, håller sig med dyra vanor och uppfostrar sina barn i öfverflöd; han har ju en outtömlig grufva att ösa ur. Men så dör godsherren. Sonen skiljer sig af med förvaltaren. Denne är icke ledsen för det, utan skaffar sig sjelf en egendom. Men inkomsterna vilja ej här förslå till de stora vanorna. Det går baklänges med stora steg. Barnens moral är rutten, och fadrens är inte bättre. Sönerna rusta. Stjäla i sin tur från fadren. Hela familjen är undergräfd och förstörd genom denna ”godhet”, som inledt dem alla i frestelser och gjort allt för att ställa dem vapenlösa gent emot dem. Jönsson. Jag hade väntat att finna honom tyst och något tvär. Var fast besluten att ”ta” honom i alla fall. Vi skulle äta middag på stora svalen. När jag kom ut från mitt rum, stodo Jönsson och Anna Erika strax bredvid i en fönsterfördjupning och pratade. Min första blick gälde naturligtvis den blifvande modellen. Det första var att jag grundligt misstagit mig om hans utseende. Jag mindes honom som en mongoltyp, men han hade rak, spetsig näsa och röd kopparlik hy. De stördes icke af mitt inträdande. Han yttrade sin slutreplik till Anna Erika så lätt att jag icke kunde uppfatta den, men blicken, som beledsagade den väckte min förundran. Den var pigg, intelligent. Den var mer än det: de brungrå ögonen hade en varm glans, en öppenhjertig beundran med en stark tillsats af skälmaktighet. Han såg ned på henne som man ser på något som visserligen är en underlägset men på samma gång så obeskrifligt täckt, att man kan bli rakt förälskad. Det var mera mjukhet och ungdom i hennes utseende än vanligt. I nästa ögonblick gick han mig till mötes och helsade. Alldeles utan stelhet. Vi voro ögonblickligen bekanta. Jag behöfde icke göra någon ting för att ”ta” honom; det märktes att han gladt sig åt att få träffa mig. Efter middagen gingo vi ned i salongen. På ett bord stod en hög, palmliknande växt i en kruka.
Cederström lemnat, visserligen kunde anses vara af beskaffenhet att påkalla en förklaring af H. Ex., men att, då R. o. Ad. hade sig nogsamt bekant, att hvad Frih. Cederström nu anfört, endast vöre ett förnyande af hvad han vid denna och föregående riksdagar många gånger framställt, och således så väl 11. Ex. som dess företrädare i Landtmishefattningen flere gånger haft tillfälle att tillkännagifva sina tankar öfver Frih:s åsigt, H. Ex. trodde sig denna gång böra inskränka sig till ett enkelt förklarande, att han icke ansåg sig berättigad att vägra proposition å Hr Lagerhjelms förslag. Gr. Frölich: Efter den förklaring Hr Gr. o. Landtm, nyss behagat gifva, är det öfverflödigt att nu yttra sig specielt om Frih. Cederströms utlåt. I ett fall måste jag dock medgifva, att han har fullkomligt rätt, nemi. deruti, att frågan verkligen är i det skick, att hvad vi här yttrat, knappast hinner att blifva utskrifvet och till Const.Utsk. aflemnadt, förr än riksdagstrumpcten skallar, och alt det således är ändamålslöst alt i och för uppfyllande af grundlagens bud yttra sig vidare, utan man kan nu begagna den tid, som af denna discussion återstår, Den 9 Maj. 453 att deklamera och reklamera, allt efter som man har fog till. Jag hegärde egentligen ordet, för att få bemöta Hr von Hartmansdorffs verkligen fiffiga sätt att komma ifrån den här saken, då han nemi. ingenting högre önskar, än att fä en återremiss, väl vetande, att då det är omöjligt för Utsk. att förena oförenliga skiljaktigheter, så skulle ingenting på detta sältet blifva utaf, men han likväl, genom en förening med de Hrr, som yrka återremiss, kunde få en liten rättighet att anses uppriktigt älska en förändring i representationssättet. Detta tillstår jag är verkligen ett ganska fiffigt sätt att blifva delaktig af ett sådant omdöme, ty det är alldeles uppenbart, att han, med synbar eftergift för sina motståndare, ändock vinner sitt ändamål, att icke få något hvilande förslag, som till nästa riksdag kan hli beståndande.
Domaremagtcn nu mera icke utöfva» af Konungen personligen i dess Råd, utan är sniörtrodd åt en särskild corps af Domare, kan jag likväl icke annat finna, än att upphäfvandet af den åsyftade inskränkningen skulle bidraga till högsta Domaremagtens ytterligare fördelning och den deraf härflytande skadliga påföljd. Det är sagdt, att vilkoret af Revisionssktllings nedsättande, ehuru för den mera förmögne Parten lättare att uppfylla , likväl för dea mindre bemedlade blifver betungande, i den mort, det i högsta måtto försvåras och såmedelst äfven kan afskära möjligheten för honom, att af Besvärsrättigheten sig begagna. Häremot invändes, att om den mindre bemedlade kan utan olägenhet fullgöra sammanstäm, mande Domar, erlägga lösen förhandlingarna och anskaffa borgen för kostnad och skada, så lärer han ock kunna anskaffa 66j R:dr, till Revisionsskilling, så vida hans sak är rättvis* Är åter en part så fattig, att han icke mägtar någotdera, har han rättighet till talans fullföljande utan penningar. Om likväl den fattige skulle, genom stadgandet om Revi - Den 15 Md] i r, m, sionsskillings erläggande, någon gång verkligen hindras att fullfölja talan emot en orättvis Dom, så torde också någon gång den mera bemedlade, genom samma stadgande, afhållas ifrån att fullfölja talan emot en rättvis dom, till uppehåll i den fattiges rätt. Jag anser derföre stadgandet om Revisionsskillings nedsättande böra bibehållas, men tror deremot den ändring vara lämpelig, att den i 6 §• af 5o Capitlet utsatte eumina af 500 Daler eller 166^ R:dr ökades till tre eller fyra gånger detta belopp, då förhållandet blifver billigare. Hvad angår tiden för missnöjes anmälande emot HofRätts
Att så verkligen sker, derest rättvisa skall hafva framgång, torde väl af ingen lagkunnig förnekas; och en lag, som hindrade detta, vöre icke egnad till rättvisans befrämjande. Att något sådant hinder i svensk lag icke finnes, torde följa af hvad här i korthet är anfördt. Huruvida förut i någon sak handt, hvad sorn nu i den förevarande (ländt, kail jag visst icke veta; jag måste blott såsom otvifvelaktigt antaga, att enahanda förhållande ej sällan förut förekommit. En förklaring är nödig, till afvärjande af ett inkast. Låt vara, säger man, att den som triider i död mans rätt, också är bunden af hans skyldigheter, såsom vilkor för qvarlåtenskapens åtnjutande. Men åtminstone skall han veta, hvilka dessa skyldigheter äro, innan lian för deni häftar. Det kan vara honom obekant, att kraf emot den aflidne är anhängig!; och han får ju, i sådant fall, icke dömas ohörd. Nej, han måste hafva del af ansökningen; men detta är helt annat, än att en ny ansökning, ställd mot, honom sjelf, skulle behöfva göras, eller alt mot honom den ansökning icke skulle gälla, sorn emot den aflidna är gjord. Härom är frågan; och en sådan ansöknings gällande kraft mot sterbhusdelägare är det, sorn i det nådiga Utslaget förkastas. Skulle man göra mig ännu det inkastet, att icke utredt är, huruvida Kronofogden i lifstiden fått del af ansökningen, och att den, i annat fall, ännu icke var gällande mot honom sjelf, än mindre mot hans rättsinnehafvaro; så ville jag fråga tillbaka, 0111 icke, i fall saken funnits härpå bero, detta skäl skulle vara i det nådiga Utslaget användt. När så ej skett, vill ju delia säga, att Utslaget blifvit detsamma, ehvad ansökningen varit Kronofogden i lifstiden tillställd eller ej. Men om nu så varit, att han i lifstiden ingen del af ansökningen erhållit; skulle väl deraf någon verkan i saken uppkommit?
Då anmärkningarne, på grund hvaraf det återremitterats, äro af enahanda syfte och hufvudsakliga innehåll, som de, hvilka blifvit framställde emot Utlåtandet N:o 160, angående den nya ordinarie Soldat-roteringen, så få Utskotten, med hänvisande till, samt åberopande af hvad i svaret uppå återremisserne af berörde Utlåtande blifvit anfördt, föreslaget och liemställdt, nu, i afseende å den nya ordinarie båtsmans-roteringen, vidhålla sina i berörde svar, Utlåtandet N:o 204, yttrade åsigter i frågorna dels rörande lagenligheten af beslutet om den nya roteringen samt dels angående rote-vacance-afgifts erläggande, istället för rotefrihetsbeviilning, samt hemställa, att Rikets Ständer ville, för Statssamt Allni, Besv,- och Ekon-TJt skottens Utlåtande, N\o 206, 9 för deras del, besluta nedsättning uti rote-vacance-afgiften för den lill ny ordinarie båtsmans-rotering indeldta jorden, i förhållande till den nedsättning deraf, som är föreslagen för soldat-rotarne, så att den kommer att motsvara det belopp, hvarmed samma afgift före ur 1835 utgått, och för öfrigt gilla, äfven i afseende på den nya båtsmans-roteringen, hvad som i Utlåtandet N:o 2Ö4 blifvit hemställdt derom, att role-vacance-afgift, ehuru till mindre belopp än hittills, dock bör utgå från Rikets samtlige Län, äfvensom Utskottens tillstyrkande, att fastställelse å de till Rikets Ständer nu öfverlemnade roterings-längder icke må meddelas förr, än de nya roterings-längderne blifvit för bela Riket lullbordade. I afseende å frågan om den nya roteringens ingående till förstärkning af den gamla, få Utskotten äfvenledes åberopa, hvad härom anförts i Utlåtandet N:o 204, och sålunda hemställa, att den der tillstyrkta underdåniga skrifyelsen må jemväl omfatta båtsmans-roteringen. Stockholm den 7 Juni 1841.
Då hos Riksens Ständer åtskilliga förslag; med hänsigt till den tilltagande mängden och grof heten af brott, särdeles emot egande-rätten, blifvit framställde, till förändring af nu gällande Brottmåls-Lagar, i hvad de röra, så väl straffbestämmelserne, som rättegångs-sättet och former-1 ne för bevisningen, hafva Riksens Ständer, i hvilkas tanka detta öfverklagade onda bör härledas, dels från senare tiders Oeconomiska förhål-! landen och beskaffenheten af LandetsPolice-Lagar, dels från bristen på tjenliga uppfostringsanstalten för den lägre och fattigare folkclassen,’ dels ock från Strafflagens egen natur och fängelsernes felagtiga inrättning, väl funnit, att den förändring i dessa hänseenden, hvars vigt och nödvändighet Riksens Ständer insett, bör sträcka sig till det hela af Brottmåls-Lagen och icke blott till vissa afskilda delar deraf; men Riksens Ständer hafva tillika öfvervägat, att öfvergången till ett annat Systéme för bestraffningen, hvilket, då Underdåniga Skrifvelser.
Gr. Sparre; I likhet med Gr. Björnstjerna, antager äfven jag, att Hr Gr. o. Landtm, icke lärer underlåta att bevaka grundlagens rätta tydning och förstånd, samt att man således icke vidare behöfver uppehålla sig vid formfrågan. Jag vill derföre nu endast yttra mig om sjelfva hufvudämnet. Hvad är hegardt genom det föreliggande förslaget? Jo, att det skall vara oss tillåtet att begagna utmärkta Danska läkare, fältskärer, etc. Kan väl häri ligga något ondt! Böra vi icke besinna, att Skåne, Småland, Vestergötland o. s. v. hafva lättare kommunikation till Köpenhamn än till Stockholm! Jag bor i Wenersborg och kommer derifrån beqvämligen på 20 timmar till Danmarks hufvudstad, men behöfver längre tid och möda för att komma till vår egen. Det är kändt, att, till följd af arbetets fördelning, de olika brancherna af medicinska yrket mera florera på ena än på andra stället samt att Danmark i 50i Den 21 Mars. vissa medicinska grenar räknar utmärkte läkare. Om då en person behöfver läkarevård oell anlitar en läkare från Danmark, skulle denne icke bär kunna gagna med sina insigter utan att äfventyra att blifva tilltalad för qvacksalveri! Vid universitetet i Köpenhamn kan särskildt i en viss medicinsk branche undervisningen slå särdeles högt. Orri då en Svensk finner lämpligt att studera medicin i Köpenhamn, skulle de insigter, han der förvärfvat, icke berättiga honom lill att här i landet vinna anställning! Tillgången på läkarekrafter här i landet är icke särdeles stor och det må derföre icke vara något ondt, om grannlandet bispringer oss, lika litet som det för Danmark kan vara skadligt, om en Svensk läkare, fältskär etc. der vinner anställning. Man har sagt, att farmakopéen och medicinalvigten i de håda länderna är olika, men icke kan det vara ett skäl emot Utsk:ts förslag, då säkerligen den läkare, som från det andra landet rådfrågas, icke lärer underlåta att lämpa ordinationen efter förhållandena i det land, der ordination skall verkställas. Det heter: vi vilja lemna Norska läkare rättighet att här praktisera, men vi vilja icke gifva denna rättighet åt Danska.
Denna reform lyckades partiet genomföra med de s. k. liberales tillhjelp, och till nu förestående landtdag hafva de flesta städer valt efter begränsad röstskala. Men då den väntade segern icke dess mindre uteblef, framträdde omedelbart nva vrkanden T v i om röstskalans begränsning i den fennomanska pressen. De moderatare fordra nu, att röstmaximum skall utgöra 10 röster, medan de radikale taga steget fullt ut samt yrka på, att ingen skall få afgifva mer än en röst. Såsom motiv anföres helt rätt och slätt, att fennomanin i sådant fall skulle vinna pluralitet i borgareståndet, och utan tvifvel har man kalkylerat riktigt i detta afseende. Utgången af valstriden mellan de två hufvudpartierna var, såsom jag nämde, på förhand beräknad. Man visste, att fennomanin genom den obegränsade röstskalans inskränkning skulle vinna några nya platser i ståndet, men att pluraliteten liksom förut skulle blifva antifennomansk. Det var hufvudsakligen i fabrikstaden Tammerfors, der fennomanin med tillhjelp af en talrik finsk arbetarebefolkning lyckades vinna seger, men icke en gång den fullständig, alldenstund motpartiet fick en af sina tre kandidater igenom. Tammerfors tillkommer emellertid äran att hafva valt en af de rödaste studentpolitikerne, numera juriskandidat Lauri Kivekäs, som förut hetat Lars Stenbäck och hör till skaldens med detta namn kända slägt. Tammerforssegern är nära nog den enda, och den är dock ingen att rosa marknaden öfver. För öfrigt hafva fennomaneme haft otur på de flesta håll, der de uppstält sina kandidater. Om resultatet af valkampanjen i detta fall redan var på förhand gifvet, så är det också klart, att striden ej hemtat sitt hufvudsakliga intresse från detta håll. Det är också en helt annan omständighet, som denna gång gifvit valen till borgarståndet deras säregna märke. Saken är nemligen den,att motpartiet gick till striden, söndradt i tvenne fraktioner, som hade uppstält särskilda kandidater i de olika städerna, de der täflade med hvarandra om segern.
Betänkande, N:o 38. 9 skrifter synas väl vara inskränkta genom 3:dje §:s 2:dra morn., som innehåller: ”att, ehuru kommitterade tillika böra hafva till ögonmärke, att i det måsta, som (jörlujit är, och så vidt den svenska gamle version icke går från sensu litterali i texten, densamma behålla, m. m.” —; men Utskottet lar härvid fästa uppmärksamheten derpå, att detta tillägg till de förrberörda allmänna föreskrifterna hvarken den tiden, då kommissionen nedsattes, och då, efter hvad såsom säkert kan antagas, äfven rätta meningen med instruktionen förstods och tillämpades, ansågs innebära ett inskränkande af kommitterades arbete till en blott revision, hvilket tydligt skönjes deraf, att en ny öfversättning af bibeln, såsom frukt af detsamma aflemnades redan år 1788, och ej heller sedermera utaf de serskilda uppsättningar af kommitterade, hvilka efterträdt den första, så förklarades, enär de i allmänhet följt samma väg som denna. Kommissionen bör ock derföre, i Utskottets tanka, enligt den för densamma utfärdade och ännu gällande instruktion, vara en öfversättnings-kommitté. Den nuvarande, af nya ledamöter år 1842 bildade, kommissionen, lärer dock ej så hafva uppfattat sina åligganden, enär, enligt hvad herr erkebiskopen, i sitt förberörde anförande, i Presteståndet behagat upplysa, ”dess föresatts är en revision mera än ”en ny öfversättning af bibeln”. Utskottet har, vid bedömandet af frågan, huruvida en ny öfversättning af bibeln eller en revision af den gamla vore mera lämplig, hufvudsakligen utgått från den åsigt, att hvarje åtgärd till förändrande af bibel-öfversättningen i dess nuvarande gestalt, som stödjes af häfden, måste i sina följder mestadels verka antingen mer eller mindre till den religiösa öfvertygelsens rubbning eller vacklande, och som härvid icke ifrågakomma en eller några enskilde, utan hela folket, så bör äfven hvarje sådan förändring företagas med yttersta varsamhet.
De 3 följande åren minskas avgiften med ¼ % och de återstående åren minskas med hälften. § 4 Försäkringsavgifterna i städerna erläggs i 16 år efter fallande skala. Avgiften är även där beroende på husets byggnadsmaterial och inredning och husets användning. § 5 Så snart direktionen fastställt avgiften meddelar kamrerarkontoret försäkringstagaren. § 6 Försäkringstagaren insätter i banken för Allmänna Brandförsäkrings Verkets räkning mot attest. § 7 Då första premien är betald får försäkringstagaren ett försäkringsbrev, där avgiften är kvitterad. § 8 Försäkringstagaren löser brevet med 2 riksdaler 12 skilling och betalar därjämte stämplat papper. Han erhåller ett exemplar av detta reglemente och om han så önskar ett försäkringsmärke av målat järnbleck, att sätta på huset. Vill han ha ett prydligare märke betalar han efter inköpspriset. § 9 Inbetalning av avgiften sker alltid i förväg. § 10 Vill försäkringstagare betala hela försäkringen på en gång, avkortas avgiften med 24 % på 16 år och 18 % för 12 år § 12 Rivs huset innan försäkringstiden gått ut, betalas avgifterna ändå för att användas för ett nytt hus på samma ställe. Om efter värdering av det nya huset det visar sig att värdet är större betalas tillägg av avgifterna. Är det nya huset mindre värt än det rivna återbetalas inte avgiften. § 13 Hus som är brandförsäkrat får inte flyttas till annan tomt eller gård med bibehållandet av försäkringsrätten. § 14 Uppstår brist i verkets fonder meddelas allmänheten om hur bristen skall fyllas, nämligen genom tillskott av en årspremie av alla som är delägare i fonden. Räcker det inte ökas premien med ytterligare en årsavgift. Artikel V Hur brandförsäkringsrätt förloras § 1 Inbetalas inte avgifterna inom rätt tid och huset brinner, är skadan ägarens. Betalas inte premierna på ett år och uppmaning inte hjälper förloras försäkringsrätten. § 2 Anmäls inte förbättring som görs på huset och det sedan brinner förloras försäkringsrätten. § 3 Har försäkrat hus brunnit och annat byggts istället och de nya brinner innan värderingen är ingiven och styrkt, gäller inte försäkringsrätten till den nya huset. Försäkringsrätten bibehålls. § 4 Har någon försäkrat sitt hus i annat försäkringsverk i Sverige eller utomlands och fått ersättning, men ändå begär ersättning här, förloras försäkringsrätten. Upptäcks det först sedan ersättning utbetalas skall försäkringssumman återbetalas.
Den 4 Maji t e. nti förändring , så kunde hvarje sådan Riksdags® man icke afstå någon annans rätt än sin ei gen: Och ett bevis att executiva Magten sjelf så betraktat frågan, ligger just deri, att de extra Roterandes speciella yttrande blifvit, genom Landshöfdingen kungörelse, infordradt; hvilket ju icke hvarken kunnat eller behöft ske, ©m förändringen varit ansedd, såsom af Riksdagsmännen, å samtelige de Roterandes vägnar, samt med deras egen magt, begärd. Det är så mycket angelägnare att nyssnämnde huf. vudsakliga frågor behörigen utredas, som dervid skall visa sig, om icke Beskattningsfriheten , hvilken är i RegeringsFormen försäkrad Svenska Folket, att alltid förblifva ovilkorlig, och sorn endast utöfvas genom positift activa Beslut, här blifvit förvandlad till vilkorlig, derJ igenom att den blifvit försatt i beroende af en passiv underlåtenhet, ofta så lätt möjlig, utan allt eget förvållande. Grefve Hamilton, Axel Raul, uppläste följande: Respective Utskottet har således medgifvit , att vår anförda klagan icke är ogrundad ; och i anledning deraf tillstyrkt en ny undersökning, hvarföre jag får å hemmavarandes vägnar tacksamligen yttra min erkänsla; men då man , såsom Lagstiftare, irser felen och missbruken , hvarföre bör man icke då tillåta helt och hållit rättelse? Hvarföre har Utskottet således icke uti dess aflåtna Betänkande bestämdt yrkat , att, efter inkallande Den 4 Maji} e. m. US af alla Roteringe-skyldige, hvilka vid ofvannämnda Möten varit frånvarande, å nyo håra dem, huruvida de vilja förblifva vid extra Mot er ingen, eller uti den permanenta inga?
När jag kom hit, fick jag höra, att du tagit men fick brefvet tillbaka, med ett par påtecknade adresser. Du hade rest utrikes. Jag skref ånyo men ja, nu skola vi inte tala om pengar på att ta' slut. Jag hade ju lemnat nä- det der vidare. Efter en tid började mina stan allt jag egde hos mina hjelplösa kära. Hem ville, kunde jag inte fara. Jag skref ju dagligen glada bref till mamma det var det allra svåraste men så hade jag tur. Guver nanten här i huset sjuknade; man annonserade efter någon, villig att fylla hennes plats. Lyck ligtvis hade jag mina betyg med mig; en skol kamrat, med hvilken jag händelsevis sammanOch nu, nu är all sorg öfver! träffade, rekommenderade mig. Jag hlef antagen. BJÖRNKLO (nästan sorgset). VALBORG (springer upp). BJÖRNKLO. Vet ni inte, att sorgen är oändlig? Ni! Hvad menar du? skulle skänka bort ena hälfvan af sitt lif för gjordt är. Att det fins tillfällen, när en man villigt att kunna återköpa den andra. Men gjordt som VALBORG. Felet är inte mitt; det är verldens. Felet! fordrar för mycket af dem, andra derför, att af dem fordras ingenting alls. Jag hör till dessa sednare. VALBORG. BJÖRNKLO (lidelsefullt). Somliga menniskor gå under för att man BJÖRNKLO. Sixten! penningtillbedjande verld! Ah! hvad jag föraktar denna rangafgudande, Nästan lika mycket som jag föraktar mig sjelf, och det vill inte säga så litet. VALBORG. Du skrämmer mig! af dåligt humör öfver min oduglighet. Men medge, att det är bra litet att inte ens duga till skurk. vara så långa. Hör således Lyckligtvis bruka smärtsamma operationer inte _________ Åh, blif inte rädd! Det var bara ett anfall BJÖRNKLO (lugnare). Nionde scenen. DE FÖRRA. HILMA. men felet var tjenstflickans, som glömt anmäla er. Nej, felet var mitt eget. Men det var mig BJÖRNKLO. Förlåt, bästa kapten, att jag låtit er vänta,
Utsk:n göra således rotevacance-afgiften beroende af roteringslängderna, och enär dessa längder upptaga utsockne-frälsehemman i Halland såsom underkastade ordin, rotering, så följer deraf, att om detta betänk, bi fa 11 es, så skulle dessa hemman, oaktadt roteringslängderna icke voro pröfvade och fastställda, vara underkastade ordin, rotering och följaktligen skyldige att erlägga vacance-afgift. Hr Rosenblad, Bernh.: Det är visserligen sannt, att de ord, sorn Hr Dalman anfört, finnas i Utsk:n tillstyrkande; men der finnas också några andra ord litet ofvanföre, dem som Hr Dalman citerat, och hvilka torde borttaga ali tvetydighet och visa att hvad Gr. von Platen nyss anförde är Utsk:ns tanke. Der står, sedan Utsk:n tillstyrkt att R. St. för deras del malte gilla och fastställa den efter uppgjorda roleringslängder verkställda roteindelningen inom Stockholms, Gottlands, Södermanlands, Upsala, Östergöthlands och Elfsborgs län, (här nämnes icke Halland) ”det R. St. anse, att för sådan jord må, der för densamma icke utgöres verklig rotering, i öfverensstämmelse med K. M:s den 18 Januari 1834- afgifna, samt af R. St. den 10 November samma år bifallna propos. derom, erläggas rotevacance-afgift på enahanda sätt och efter samma grunder, som från och med år 1835 ägt rum och således äfven för rotar eller rotedelar, hvarmed den ordin, roteringen blifvit tillökad eller ytterligare kommer att tillökas inom Blekinge, Calmar, Hallands, Götheborgs och Bohus, Gefleborgs och Wester Norr - 3 Don ir> April c. m. *7 Norrlands län.” Här slär uttryckligen, att det är ordin, rotering hvarom ar fråga.