Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som denna korps alltid skulle vara stationerad i Carlskrona, erbjöd sig dervid det bästa tillfälle att hälla densamma i fullgod öfning och disciplin, hvilket i det förra afseendet icke med samma lätthet låter verkställa sig med nuvarande artilleri-båtsmän, som endast hvart tredje år kunna vid uppfordringar erhålla nödig exercis. Som denna alltid skulle blifva gemensam med de värfvade artilleri-båtsmännens, så bildades på detta sätt ett nyttigt samband emellan de båda korpserna, hvarigenom otvifvelaktig! den högre skicklighet, som vore att hos de värfvade artilleri-båtsmannen påräkna, skulle förmånligt inverka på de andras tjenstbarhet, utan att den ovilja, som af en dylik täflan stundom framkallas, borde kunna göra sig gällande här, der håda korpserna voro ställde under befäl af officerare och under-officerare, tillhörande flottans stat, och så ombytliga, att de skiftevis kunde tillhöra den ena eller andra af dessa korpser. Då nu, hvad yttre sjöförsvarets fasta korpser vidkommer, det endast återstår att tillse organisationen af det dit anslagna båtsmanshåll, och denna fråga står i gemenskap med ordnandet af samma stamtrupp vid kustförsvaret, så utbeder jag mig nåden att först fa framställa de förhållanden, som med afseende på antalet och tjenstbarheten af della försvars personal, kunna finnas anmärkningsvärda. Kustförsvaret, eller den så kallade skärgårdsflottan, utgöres af ett stort antal mindre krigsfartyg, fördelade i större eller mindre afdelningar. Det är egentligen till befälhafvare för dessa afdelningar, som officerare och till någon del äfven under-officerare äro beräknade att användas vid tillfälle af krig. Det stora antal fartygschefer, äfvensom uppbördsman, som till en dylik flotta erfordras, kan och bör, till undvikande af en betydlig kostnad i förra afseendet till stor del fyllas af vid krig konstituerade officerare och under-officerare, samt i det sednare utgöras af en personal, mindre dyrbar att underhålla, men dock tillräckligt öfvad för att kunna sköta sina tjensteåligganden under tillsyn och ansvar i båda fallen Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. om Statsverk. 1850. 29 af vederbörande afdelningschefer.
Till sitt förlopp är lungsoten vanligen en kronisk åkomma, ehuru det nog gifves bevis på mer akuta, inom några månader dödligt förlöpande fall (gallopperande lungsot); och många personer, som fått sjukdomen i sin ungdom, hafva det oaktadt uppnått hög ålder. Mångskiftande som den är under sitt förlopp med feberattacker och blödningar, IDUN kan den äfven vid sitt första uppträdande visa sig under växlande symptom. Det finnes en mängd individer i uppväxtåldern, som vid första påseendet ge oss. en instinklikt a n i n g - o m, att de antingen redan bära sjukdoms fröet inom sig eller åtminstone i en framtid komma att falla offer därför. De utmärka sig genom sin gracila kroppsbyggnad, sin platta, insjunkna bröstkorg, sin klara strålande blick och genomskinliga, lätt rodnande ansiktsfärg. Oftast tillhöra de familjer, inom hvilka sjukdomen kan spåras långt tillbaka, äfven om den öfverhoppat ett eller annat släktled. (Forts.) * Från Iduns läsekrets. » Gamla prästgårdar. » Till » Adi »! Med större glädje än jag kan beskrifva läste jag eder beskrifning på » Vår gamla prästgård », en beskrifning, som helt visst finner genklang i mången prästdotters hjärta, åtminstone i mitt. Mitt föräldrahem är liksom edert en oansenlig prästgård, men jag vill försäkra er, att den är lika däjelig som eder under våroch sommardagarna. Äfven här finnas de af eder omtalade lönnarna och de i blomskrud klädda fruktträden; narcisser, syrener, rosor och hvita liljor saknas ej heller! Men mitt hem ligger ej som edert » långt ute på slätten », utan nere i Tjusts härliga och storartade natur. Ni skulle se, hvilken hänförande utsikt det är från mitt hem öfver tvänne sjöar och dess i löfoch barr-skog klädda stränder. Kära » Adi », måtte både ni och jag få upplefva ännu många ljufva och lyckliga stunder i våra gamla prästgårdar. Och nu till sist — mottag ett hjärtligt tack från » Staren. » * E n » kjolmartyr ». Kära Idun! Till dig, vår egen, är det ju man skall anförtro sig i glädje och sorg samt omtala sina små erfarenhetsrön.
Ankom till Exp.-Utsk. <ten 10 Oct. ’ Utlåtande, i anledning af anmärkningar emot Utskottets Betänkande, N:o 5, öfver Biksdagsfullmägtigen Per Isaksson Myrungs motion, om upphofvande af 9 §.2 Cap. Giftermåls-Balken. Omförmälde Betänkande, hvilket Högv. Presle-Ståndet bifallit, är af öfrige Riks-Stånden återremitteradt. I ämnet hafva sig yttrat; hos Högloft. Ridderskapet och Adeln: Herr Friherre Ehrenborgh och Herr von Hohenhausen egentligen i fråga huruvida, efter vunnen upplysning, att miss-skrifning i motionen egt rum, Betänkandet borde återförvisas; hos Vällofl. Borgare-Ståndet: Herr Ekstrand, Herr Holm och Herr Cederborgh med flere, sorn, efter jemväl inhemtad kännedom om det misstag, som i motionen förelupif, dels ansett densamma genom Utskottets förra Utlåtande besvarad, och dels yrkat, att ärendet borde, efter skedd rättelse, ånyo hos Lag-Utskottet till pröfning förekomnsaif 8 T^ag-Ut slottets Betänkande N-O i3j. hos Hedervärda Bonde-Ståndet: Motionäiren Per Isaksson, sorn ej mindre vid föredragning af Betänkandet den 7 sist). April tillkännagifvit, att afsigten med motionen icke varit, att söka bereda ändring endast i 9 §, af 2 Cap. Giftermåls-Balken, utan att ändamålet varit att vinna utsträckning till de i 2 §, af samma Cap. omförinälde slägtskapsgrader af den rättighet Kongl. Maj:t eger, att i vissa fall tillåta ägtenskap, när sådant för skyldskapsjäf efter Lag icke är lofgifvet, än äfven, uti ett den 2 nästl. Junii ingifvet anförande, såsom ytterligare skäl för bifall till motionen åberopat serskilde exempel, der ägtenskap med systers dotter skall hafva blifvit tillåtet.
Jag anser visSerligeh lika fried Friherre Staél von Hollstein, att Grundlagarhe förbjuda de inför Ständerne redovisande Embetstfrän att vara Ledamöter i de Utskott, der deräs åtgärder skola granskas; men om. någonsin afvikelse från Lagarnes tydliga föreskrift, ellet åsidosät* tandet af deras bokstaflig» innehåll skulle kunna ursägtasj tror jag detta hafva inträffat, då inan ville begagna en så nitisk, redlig och insigtsfull Embefsmahs kunskaper, som aflidne presidenten Friherre Lagerheim, åt hvars mihne ^3g för min del anser mig skyldig att inför 48 t)en 29 November. Högloft. Ridderskapet och Adelli hembära Én lika billig sorn offentlig gard af tacksamhet* Då jag för närvarande, i kraft at rmtt Embete* är redovisande inför Ständerne, begagnar jag detta tillfälle att förklara* det jag fullkomligt gillar Friherre Stael von Hollsteins grundsats * att Grundlagarnes tydliga föreskrift, i afseende å de personer, hvilka till Utskorts-Ledamöter kunna väljas, alltid bör noggrannt efterkommas. Grefve V. Schwerin, Fredrit Bogislaus: Jag anser det af Friherre Staél v, Hollstein framstäfde ämne icke kunna under form af någon Proposition upptagas till pröfning och afgörande < utan att samma Motion endast innefattar en önskan, — en önskan blott* hvaruti Ridderskapet och Adeln visserligen lärer instämma. Då Ledamöterne uti Riksens Ständers U-skott först skola utarbeta och pröfva de till deras handläggning öfverlemnade ärender, torde man deraf lätteligen finna, att Riksdagens h pp och slutliga utgång ofta bestämmes ai de personer, hvilka af Electorerne vid Riksdagens början till Ledamöter i Utskott a förordnas,- Constitutions-Utskottet, som ager den dyrbara rättighet att meddela omdöme öfver Rikets allmänna styrelse och administration, skall alltid genom det sätt, hvarpå Urskoftet utöfvar denna rättighet, bereda Nationen ofka följder.
Men hvarföre då icke öppet uttala detta, så att hvar och en må veta hvad det ja eller nej, som han nedlägger i voterings-urnan, i sjelfva verket kan medföra för påföljd. En af de talare, som ifrigast påyrkat bifall till det framställda förslaget, Frih. Duben, har haft ett yttrande, som dock synes gifva stöd för den åsigt, att det icke kan blifva för fäderneslandet tillfyllestgörande och nyttigt, att hafva endast ett medicinskt läroverk inom hela riket. Han har nemi. fästat uppmärksamheten derpå, att folkmängden inom Sverige nu vore flerdubbelt större än på den tiden, då behofvet af 2:ne universiteter inom riket uppstått, hvaraf således följde, att ett 3:dje universitet inom hufvudstaden numera vore behöfligt. Men om nu behofvet al ett 3:dje universitet redan är för handen, så kan det väl icke vara rätt och konseqvent, att just inom det medicinska facket, der lärokursen är mest vidtomfattande, der disciplarnes antal är störst, och der vi redan ega tre undervisnings-anstalter, tillintetgöra de två. Aro åter alla tre de medicinska undervisningsanstalterne, såsom man äfven af Frih. Dubens anförande har anledning sluta, verkligen nödvändiga, så synes det ock vara nödvändigt, att det beslut, vi gå att fatta, blifver sådant, att alla tre dessa undervisnings-anstalter kunna jemte hvarandra ega bestånd. Detta ändamål torde icke kunna vinnas mer än på två sätt. Det ena dymedelst att hela den teoretiska undervisningen lemnäs vid universiteterna och hela den praktiska undervisningen deremot vid Carolinska Institutet, samt att således alla tre de medicinska undervisnings-anstalterne komma att utgöra ett helt, samverkande för ett gemensamt mål. Det andra åter, att hvardera af de tre undervisnings-anstalterne kominer att, oberoende af de andra, utgöra ett helt för sig, så att hela den medicinska kursen kan genomgås vid hvilketdera som helst, eller, med andra ord, att de blifva fullkomligt likställda, hvilket, enligt hvad jag redan visat, icke skulle blifv Den 14 Mara e. m. 155 händelsen, om Utskrts förslag vunne bifall, enär Carolinska Institutet. då skulle, om jag så må uttrycka mig, erhålla öfvertaget.
De härpå först till bifall å Utslcs i denna punkt gjorda hemställan och sedan lill bifall å Hr Arnells yrkande framställda propos:ne, besvarades med starka Nej, blandade med Ja; hvarefter Ilr Gr. o. Landtm, hemställde om 11. o. Ad. behagade, med afslag å Utslcs förev:de hemställan, bifalla hvad Frih. Åkerhjelm i sin Betänk, bifogade reservation tillstyrkt, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. 2:dra punkten, ligare utredning i ämnet. Gr. af Ugglas: Yid denna punkt hafva åtskilliga talare yrkat bifall till Ilr af Edholms reservation. Enl. min åsigt är detta hans förslag ofullständigt. Det lyder sålunda; »det B. St:r må hos K. M. underdånigst anhålla, att en Komité må förordnas att, efter det uplysningar från de olika länens i frågan intresserade medlemmar blifvit infordrade, utreda och föreslå huruvida och på hvad sätt skjutsnings-besväret må kunna från jordbruket skiljas samt denna vigliga angelägenhet för öfrigt i framliden på lämpligaste sätt ordnas.» Denna reservation åsyftar en utredning huruvida en jemn fördelning af skjutsskyldigheten må kunna äga rum eller icke; men det finnes andra omständigheter, som, derest förslaget icke kommer till verkställighet, skulle ligga utom Komiténs befogenhet. Utsk:s förslag är äfven ofullständigt. Det är så lydande: »det R. St:r må hos K. M. underdånigst anhålla att en Komité må förordnas att, efter det uplysningar från vederbörande blifvit infordrade, utreda och föreslå om och i hvad mån en lika 252 Den 14 September. fördelning länsvis eller öfver hela Riket af alla skjutsskyldiga, såväl redan till skjuts indelade som ännu oindelade, hemmans bidrag till uprätthållande af entreprenader må kunna leda till skjutsningsbesvärets slutliga lyftande från jordbruket och ett framtida fullständigt ordnande af en gemensam postoch skjuts-inrättning.
F. och 64 § Riksd.Ordn. eger att döma, huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente, att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem kunna anses böra ifrån utöfningen af Konungens domsrätt skiljas, och befunnos följande Herrar, genom de fleste rösterne hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: 8. Gr. Oxenstjerna, Fullm. Gr. Hamilton, Henning Ludvig Hugo 154 röster. 137. Sköldebrand, August Fredr 119 77 145. Frih. Gr. Hr Uggla, Carl Gustaf . ... n. . 147 77 746. 77 Reiher, Fullm. Frih. Hr von Konow, Fullm. Hr Braunerhjelm, Ferdinand , 113 77 4 Den 15 Februari. Frih. Wrangel von Brehmer, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Claes Magnus 112 röster. Sedan genom serskilda lottningar blifvit bestämdt, dels hvilken af dem, som erhållit 118 röster, borde blifva Suppleant, dels hvilken af dem, som erhållit 113 röster borde blifva andra eller tredje Suppleant. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 8 och 12 dennes på hordet lagda betänk. N:o 6, i anledn. af väckt motion om rätt till jord och lägenhet för anläggande af elektriska Telegrafer. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Jag kan icke finna mig tillfredsställd af det yttrande, som LagUlsk. afgifvet i denna fråga. Väl har Utsk. uttalat den öfvertygelsen, att Telegraf-inrättningar betraktade såsom vigtiga kommunikations-medel äro hänförliga till så beskaffade allmänt nyttiga förslag, hvilka afses i K. Förordn. af d. 20 Nov. 1845 ”och för hvilkas utförande den enskilde således ej kan lägga hinder, såvida de vilkor å andra sidan iakttagas, som berörde författning bestämmer”.
Jag önskar och hoppas derföre, att R. o. Ad., som, om jag icke mjssmirmer mig, utan att någon enda röst höjde sig deremot, biföll det StatsUtskts utlåt., hvaruti berörde åsigter voro uttalade, måtte vara nog consequent för att icke nu ogilla, hvad R. o. Ad. för så kort tid sedan godkände. Jag instämmer visserligen icke i allt, hvad StalsUtskrs nu förevar, utlåt, innehåller i afseende på moliverna för Utsk:s tillstyrkande. Men detta utlåt, är en ny bekräftelse på riktigheten af den anmärkn., jag under riksdagen vid flera tillfällen gjort, att StatsUtsk:s utlåtrn vid denna riksdag i allmänhet äro mera förtjenstfulla i sak än form och framställningssätt. De slutsatser, hvari Utsk. stadnat, hafva nemi. ofta varit mera riktiga och obestridliga än de raisonnementer, hvarigenom Utsk. ledt sig till dessa slntsatser. Man har anfört, att det ifrågavar. lånet vore nödigt för realisationens bestånd, för Bankens consoliderande och för betryggande af privatbankernas säkerhet. För min del skulle jag likväl tro, att de mångfaldiga utvägar, R. St:r redan vidtagit till garanterande af realisationens bestånd och till Bankens consolidering i behofvets stund, fullkomligen skola uppfylla, hvad som i sådant afseende kan komma att erfordras. För öfrigt kan jag icke inse, i hvad hufvudsaklig mån den föreslagna åtgärden skulle leda till det dermed åsyftade resultatet, Bankens consolidering. Om Banken får framgent ostörd fortsätta sina operationer på den bana och inom de gränser, R. St. utstakat, är jag öfvertygad, att, derest icke några sådana förändrade förhållanden, som i alla fall ej kunna förekommas, i framtiden inträffa, Banken oafbrutet skall kunna fullgöra sina förbindelser, utan att några ytterligare beslut och åtgärder af R. St., för att consohdera densamma och betrygga realisationens bestånd, behöfva vidtagas.
Också hade det, börjande i Augusti 1792, redan innan årets slut hunnit så långt i Thomas Paynes fotspår, att det tycktes berättiga till en fiskalisk anklagelse; hvarur det dock, för den gången, redde sig. Vid ”Patriotens” sida trampade, någon tid, helt tappert ”Mennisko-Vännen”; och ett ”Blad för Fruntimmer” åtog sig, att, mellan toilett-nyheter, undervisa om en billig sjelfständighet i qvinnans ställning till mannen. Ho kunde nu neka, att ”Upplysningen” var frigifven? Och genom den skulle genast allting bli godt; solklart var, att ett politiskt Eden skulle oförtöfvadt infinna sig; mellertid förelästes, kring stad och land, utan ända öfver Menniskans Rättigheter. Intet ansågs vissare, än att allmän ”värdighet och foglighet i framställningar” skulle bli en sjelfgifven följd af ”friheten att yttra sig”; det hade blott varit ”tvånget och fruktan för straff, som gjort dem häftiga, upproriska, bittra”; tryckfrihetens möjliga ”olägenheter” skulle blifva ”så hastigt försvinnande, att man ej utan blygsel dervid ville uppehålla sig” (Medborgaren 1792, N:o 12). Ingenting var alltså rättmätigare, än att den höge beviljaren af all denna frihet, Hertigen Regenten, lofsjöngs af samtliga dåvarande tidningsblad i en allmän chorus. En i Stockholms-Posten (1792, N:o 166) införd ode helsade honom med ett beröm, som råkade falla sig något hypothetiskt: Min Prins! Du måtte äga Dygd, När du i Sanning ser din ära. Desto mera kategoriskt qvädde Lidner och Thorild gemensamt, i en skaldehyllning, hvarvid utkastet var den förres och sista handen den sednares: Re’n kring Europa ryktet ljungar, Att Sverige styres af en Gud; Re’n blekna alle svage Kungar Vid glansen af så höga bud.
ISker äxrdring af resan eller faran annorledes förändras eller förökas, sedan försäkringsgifvarens äfventyr börjat, upphör hans ansvar för hvarje efter förändringen - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 164. 65 dringen inträffad olyckshändelse, såvida ej farans förändring eller förökande egt rum utan försäkringstagarens vållande eller begifvande, eller varit utan inflytande på den sednare inträffade olyckshändelsen, eller skett af nödfall, föranledt af en fara, för hvilken försäkringsgifvaren ansvarar. § 220. Ombyte af befälhafvare å fartyg verkar icke till försäkrings återgång; dock bör sådant ombyte, vid det äfventyr § 215 bestämmer, för försäkringsgifvaren kungöras. § 221. Yid första tidning försäkringstagare erhåller om sjöskada eller annan olycka, som träffat försäkradt föremål, kungöre han det försäkringsgifvaren och öfverenskomme med honom om nödiga åtgärder till de försäkrade föremålens bergning, vård eller försäljning; besörje ock sjelf, till dess försäkringsgifvarens svar ankommit, hvad som i dessa hänseenden nödigt vara kan. Underlåter försäkringstagare, utan laga förfall, att oförtöfvadt underrätta försäkringsgifvaren om olyckan och att under tiden bevaka hans rätt, vare förlustig sin rätt till ersättning för hvad som genom hans försumlighet blifvit skadadt eller gått förloradt. § 222, Premien skall, såvida ej annorledes öfverenskommet är, erläggas genast efter aftalets af slutande och emot policens utlemnande. Den, som försäkringen afslutit, är förbunden att premien betala. Är försäkring afsluten för annans räkning, och den, som försäkringen afslöt, råkar på obestånd, då är den, för hvars räkning försäkringen blifvit tagen, förpligtad att premien betala, såvida han ej redan erlagt den till honom, som försäkringen afslöt. Försäkringsgifvarens förbindelser. § 223. Försäkringsgifvaren vare skyldig att, såvidt icke annorledes är aftaladt, vidkännas följden af all den fara, för hvilken fartyg eller last, under det försäkringen räcker, äro utsatta.
I afseende på de hinder som härvid ansetts möta har Utskottet grundat sitt förra yttrande hufvudsakligen derpå, dels att om Riddarhus-Direktionen verkställt en ny inredning af nämnde sal, och en allmän större reparation af Riddarhuset derpå följt, sa hade en stor del af kostnaden i och för inredningen blif - 4 Rid darhus-Utsko ttets Utlåtande N:o 14. vit onyttigt förspild, dels att en beqvämare inredning förutsätter antingen en inskränkning i antal platser eller större utrymme; och som alla de af omkring 6 00 vid hvarje riksdag antecknade ledamöter af Ridd. och Adeln ega lika rätt till sittplatser och Riddarhussalens nuvarande omfång'icke medgifver en utvidgning af hvarje plats för sig, ansåg Utskottet, att Direktionen handlat välbetänkt, som icke före nu pågående riksdag gått i författning om salens förändrade inredning. Med anledning af deremot framställda anmärkningar och förslag af Qrefvarne Oxenstierna, Lagerbjelke, af Ugglas och Björnstierna, Friherrarne Sprengtporten och Posse, samt Herrar Bildt och Printzensköld m. fl., har Ridd. och Adeln till Utskottet återremitterat denna fråga till förnyad behandling. Vid anställd granskning af de afgifne anmärkningarne förekommer hufvudsakligen, att de flesta talare ansett behof och omständigheter fordra en mera ändamålsenlig inredning af Riddarhussalen, i förening med en förbättrad varmapparat och andra sådana förändringar, hvilka afse både prydlighet och varaktighet, hvaremot blott en enda ledamot helt och hållet afstyrkt en förändring af Riddarhussalen. Utskottet, som ingalunda afstyrkt den af Ridd. och Adeln vid förra riksdagen beslutade förändring af Riddarhussalen, utan endast på sätt ofvan är nämndt, ansett
Motioner i Preste-Ståndel 1865. Af Kyrkoherden Rosenius*, Om andag till betäckande af tryckningskostnaden för 4 ä 5,000 exemplar af de nya predikotéxterna på finska språket. Det Sverige tillhörande finska folket, sorn hufvudsakligen bor inom NederTorneå, Carl Gustafs, Öfver-Torneå och Pajala socknar, uppgår i närvarande stund till cirka 17,070 personer; men ännu finnes icke någon så kallad Evangelii-bok pä finska språket med de nya för vårt land fastställda predikotexterna, hvaraf detta folk både vid den husliga andakten och de offentliga gudstjensterna i templen kan begagna sig. Denna brist har redan i några år varit ett ämne till bekymmer och saknad både bland lärare och åhörare inom bemälda församlingar; och under denna saknad har vederbörande kontraktsprost, på inrådan af Hernösands domkapitel, ofta, men städse förgäfves, sökt göra tryckningen af dessa predikotexter till föremål för enskild spekulation. Någon annan och verksammare åtgärd måste således vidtagas, om icke vårt lands ofvan uppgifna, städse tillvexande finska befolkning till icke ringa hinder för dess uppbyggelse skall fortfarande komma att sakna meranämnda predikotexter. Och den verksammaste, att icke säga enda afgörande, åtgärden i denna väg synes ligga deri, att anstalt fogades derom att dessa texter komme att tryckas på Statens bekostnad. För vidtagandet af just den åtgärden finnes ock så mycket större skäl, som en och annan utländning, på grund af den omständigheten, att den finska litteraturen, för finnarnes jemförelsevis ringa antal skull, är mera inskränkt i vårt land, uppdukat den beskyllningen, att Sveriges Regering och Ständer visade för finnarne, lindrigast sagdt, en stor likgiltighet.
Rosen, Grefve Fredrik Carl von, yttranden I. 76. II. 387. V. 34, 96. Rosen, Grefveo Adolf Eugene von, angående pension för. XV. B. 146, 159. Å. 161. U. 198, 203. A. 206. E. 228. Rosen, Grefve Carl Pontus von, yttrande. VII. 54. Rosén, Friherre Eric Gabriel von, yttrande. II. 72. Rosenblad, Bernhard, yttranden. II, 326, 328. X. 294. — angående ett honom såsom Vexel-kontrollör tillfallande arfvodes öfverflyitande på indragnings-staten. Se Stats-Ulskotlels Utlåtande N:o 74. Rosensvärd, Johan Henrik, yttrande. III. 215. Rotering, om befrielse derifrån för Torps Komministers-boställe. Se Torp. — af Köpingen Trelleborgs jord; angående en vid verkställd sådan i samma köpings ordinarie Båtsmanshåll upkommen öfverskjutaude mindre rote-andel. XI. B. 56, 109. A. 120. E. 245. — Båtsmans-, om dess öfvertagande af Slaten samt båtsmansstyrkans nedsättande lill hälften. XI. B. 121. A. 139. Roterings-skyldighet, för Hagshults Stom. Se Hagshult. — i Småland, om lindring uti. Se Småland. Rotevakans-afgiflen af ulsocknefrålset i Halland, angående förändring i utgörande af. II. 236. III. R. 33. V. B. 258, 326, 442. A. 464. VI. E. 11. Rudbeck, Friherre Reinhold Carl Gabriel, yttrande. V. 333. Rudenschinld, Grefve Torsten, om reseunderstöd åt, för alt befordra spridandet af kännedomen om hans folkskoleplan. Se Slats-Utskotlels Utlåtande N:o 160. 3:dje punkten.