Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
ska språket, hvilket med det hos Holberg föreEtt brokigt vimmel hör en karneval till; men kommande rättframma språket är vida svårare att om det nu ock skulle vara någon af Eder, unga gå i land med, än då rollen återgifves på danska. läsarinnor, som redan i fjol hedrade Publicisternas Hr Holmquist firade emellertid en i alla afseenkarneval och då tyckte, att detta vimmel ibland var någon smula FÖR kompakt, kunna vi berätta, den fullständig framgång. Särskildt lyckades den framstående skådespelaren att åt andra och tredje att genom nya arrangement utrymmet i år är vid aktens dråpliga scener förläna den rätta måttan pass DUBBELT SÅ STORT som i fjol såväl å dansbanan Också hälsades han af som i buffeterna I Och dock säljas icke flere biloch den rätta färgen. jetter nu än dä. Så att godt svängrum blir det, den nästan fullsatta salongen både med högtider af skratt och det lifligaste bifall. — Medspelarne utan att man precis behöfver känna det ensligt, i stycket äro visserligen hufvudsakligen ej till för och det är en utmärkt sak på en karneval. annat än att ge Jäppe hans repliker; men något För damernas toalettoch afklädningsrum komma bättre utförande af deras roller, än hvad här åti år de bästa och bekvämaste anordningar att vidminstone första aftonen (i lördags) företedde, bortagas. Med ett o r d: vill Ni njuta ett ovanligt och de man haft rätt att vänta. Särskildt hade det gladt nöje — tag då er snälla man eller bror elvarit önskligt, att Nilla, Jäppes hustru, fått en ler fästman eller pappa och mamma med Eder, köp SNARAST biljetter hos fröken Nordqvist i tidbättre representant. ningskontoret vid Gustaf Adolfs torg och uppkalla Som fyllnadsstycke i programmet gafs fröken V i tro, att okunnighet om lifränteanstalterer bepröfvade fyndighet för nägot riktigt » stiligt » Helene Munktells operacomique » I Firenze », som nas gagnande verksamhet är den förnämsta i toalettväg. Vi äro i alla fall vissa om, att JUST dock gick ovanligt klent. Mellan de båda stycNI kommer att bli den allra mest förtjusande.
Jag anser således, att den eller de, som, i följd af motiverna till ifrågavarande förslag, funnit sig föranlåtna att fästa uppmärksamheten på någon embetsmans obehöriga sätt att utöfva sitt embete, hade bort framställa sina anmärkningar på sätt och i den ordning, nyssnämnde grundlagsstadgande bestämmer; och jag får derföre, för min enskilda del, reservera mig emot, att discussion i detta afseende kunnat få äga rum, samt begär att i protocollet få denna min åsigt intagen. Jag var icke obekant med motiverna till lagförslaget, då jag begärde propos. om remiss; men i anledning af den åberopade §. ansåg jag någon discussion öfver motiverna icke böra och kunna äga rum, utan förslaget, som ovilkorligen borde remitteras, uti Utsktn, oansedt de åtföljande motiverna, få den behandling, som är öfverensstämmande med våra grundlagar. Här är sagdt, att föredragandens genom motiverna Den ii Mars e. m. framställda felaktighet icke kunde blifva föremål för Constit.- Utsk:s pröfning, emedan de StatsRåds-protocoll, som till Utsk:s granskning blifvit öfverlemnade, icke omfatta detta ärende; men jag hemställer, om icke hvar och en representant har öppen rättighet till anmärkning, enär förslaget blifvit i officiel väg öfverlemnadt, tryckt utdeladt och sålunda ej bör vara för någon obekant. Sådana äro de grunder, hvarpå jag stödjer mitt omdöme; och jag vågar ytterligare tillägga, att jag ej kan föreställa mig annat, än att de Utsk., till hvilkas behandling frågan öfverlemnas, skola noggrannt undersöka, hvad som står i strid med grundlagen eller icke. Åtminstone skall i det Utsk., hvarest jag har äran vara ledamot, grundlagen ej åsidosättas af mig, lika litet som jag förmodar af de andra ledamöterna; och då jag icke inser, med hvad rätt och på hvad grund man i nu ifrågavarande fall skulle hysa misstroende till de Utsk., som med denna fråga få befattning, styrkes jag så mycket mer uti återförnyandet af min förut gjorda begäran om remiss till Bancooch LagUtskm.
Emb.-Eer. den 14 Jan. ig'40. StalsMinislerns omförmälda Berällelser samt för öfrigt med ledning af serskildt anskaffade upplysningar, en sammanfattning af Domstolarnes och Konungens Befallningshafvandes göromål ifrån och med år i83o till och med år i83y, jemte redovisning för utgången af de vigtigaste, influtit i mina förstnämnda Berättelser, nemligen i den för åren 1834 oc^ *835, pag. 70 och följande, samt i den för åren 1836 och i83y, pag. 101 och följande; till hvilkas innehåll jag alltså får vördsamligen hänvisa. Dessa sammanfattade uppgifter om mängden och beskaffenheten af de mål och ärenden, som under förrBerörde tid tillhört Lagskipande maktens handläggning, lemnar en allmän öfversigt af detta ämne i hela dess vidd, tillräcklig för att ådagalägga vederbörandes Embets-verksamhel. Om dermed åter jemföras de anmärkningar; hvilka, såsom äfven är dels specielt och dels i sammandrag visadt, under nämnde tid, emot vissa vederbörande förekommit, synes en sådan jemförelse, ehvad antalet eller beskaffenheten af de förekomne anmärkningarne betraktas, gifva sLöd åt det omdöme, att de Lagskipande i allmänhet, genom upplysning, rättrådighet och drift, motsvarat sin vigliga bestämmelse i samhället, och följaktligen mätte äga grundade anspråk på aktning och förtroende. Enligt 17 §. af JuslitieOmbudsmannens Instruktion, är han äfven skyldig, att ”inhämta fullständig kunskap om anledningarne till åklagade personers häktande och om tiden af deras hållande i fängsligt förvar.” Alt denna skyldighet icke blifvit af mig åsidosatt, torde, efter hvad jag förmodar, nogsamt bevittnas dels af den nu fulländade redogörelsen för Embetets förvaltning, dels ock af de öfriga Embetet tillhörande handlingar, hvilka lill Rikets Höglofl. Ständers LagUtskotts granskning varda aflemnade.
Stockholm den t April i83£> N:o 16. Ankom till Exp.-bitsk. den »April kl. S «. 'm* Utlåtande, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen Anders Nilssons' frän Malmöhus Län motion, om ändring i de nu gällande straffbestämmelser för missgerningsman släppande. Sedan Utskottet i afgifvet Betänkande, N;o 10, af den 2r sistlidne Mars, yttrat sig öfver Riksdags-Fullmägtigen Herr Carl W. Olbers’ motion, öm ändring 1 bestraffningen för missgerningsmans släppande, så har till Utskottet ankommit ett ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet, under den l3 Mars, hit remitteradt memorial af Riksdags-Fullmägtigen Anders Nilsson från Malmöhus Län, hvaruti Motionairen hemställt, om icke, såsom orden C Lng-Vtskottets Mern. Nzo 17. lyda, ”Kongl. Förordningen den 11 Julii 1792* rörande allmogen, mA antagas såsom gällande äfven för Vaktmästare , Fånggevaldiger m. fl., och Kongl. Brefvet den 2 November 1786 deremot till sin verkan upphöra, eller ock att 19 Cap. 3 $. Missgernings-Balken oförändrad blefve gällande — och som Utskottet, i nämnde Betänkande, tillstyrkt utfärdande af en Kungörelse, hvarigenom förklarades, att Kongl. Brefvet till Hotoch ÖfverRätter af den 2 November 1786, angående ändring i allmänna lagens stadganden om straff för Vaktkarl, som af försummelse eller vangömmo släpper fånge lös, upphört alt vara gällande, samt detta just är hvad Anders Nilsson genom sin motion åsyftat, lärer något ridare svar å Anders Nils:- sons berörde förslag icke erfordras, ulan får Utskottet allenast samma Betänkande vördsamt åberopa. Ankom tili Exp.-Utsk. den a April kl. 5 «. w.
I Danmark äro håda principerne i senare tider försökte. För det fall, då någon var pligtig att taga del med en annan i mellanhägnad, föreskref Christian den 5:tes lag i 3 Boken i3 Cap. 36 Art., att de skulle uppsätta hvar sin hälft. Dermed instämde Kongl. Förordningen af den 28 Julii 1769, men genom en författning af den l3 Maj 177Ö påböds, att hvar oc en skulle hägna i förhållande till sitt hart korn, (svarande mot våra beräkningar efter jordtaxering af skattlägguingsgrund) ”emedan Go Bil., t. K. M, NrUigä Trepsr, N:s 43, det vöre," sorn orden lyda, ' naturligt och billigt, samt de flestas önskan, att enhvar hägnade allt efter som han hade hartkorn till i marken." Denna författning tillämpades likväl ej längre än till d*n ^3 April 1781, innan en ny förordning utkom, af innehåll, att, som erfarenheten hade lärt, att hägnadslördelning efterlottegarmthart* horn, änskönt denna delningsgrund i goda lränsigter genom förra författningen varit anbefalld, dock medförde många vanskligheter och myehen tunga, förnämligast? för stora byar, hvilka dessutom, i afseende till deras: egors aflägsenhet voro belastade med andre betydliga svårigheter, och samma delningsgrund tillika gaf anledning till oafhrutna tvister och oordningar; sä befalldes det, som regel för framtiden, atff hvar och en skulle taga halfhägnad med den andre.” Detta är genom Kongl, förordningen den 39 October 1794» hvilken för närvarande gäller såsom allmän stängsellag, ytterligare stadgadt. Efter ett sådant prof från ett närbeläget land, bor man ej kunna tvifla, att ja stängselgrunden efter mantal eller egorymd verkligen är behäftad med rätt stora olägenheter. Ått den i ganska många fall för - Bil: t. K. M. Nidigm Propås.
Beträffande inoch utvexling i Banken af kopparmynt, stadgar gällande banko-reglemente i lii §, att det från statsverket eller Kongl, myntverket inlösta, Banken tillhöriga kopparskiljemynt ulgifves och emottages i Banken för silfver eller sedlar: och 130 § af samma reglemente innehåller, att Banken skall, utan deltagande i vinst eller förlust å sjelfva präglingen vid skeende lefveranser godtgöra statsverket kopparmyntets åsätta värde.
St:s vid förra riksdagen fattade beslut, rör:de nya pässevolancen. I detta fall linner jag, att R. St:s skrifvelse i anledn. af K. M:s nåd. propos. i detta ämne uti 8:de punkten innehåller, att de inflytande passevolancemedJen skola på föreskrifvet sätt ärligen, redogöras. Det var sår ledes icke de medel, som under de föregående i5 åren influtit, utan de, som derefter inflöto, för hvilka redogörelse borde upprättas. Vidare heter det uti påföljde g:de punkt, att R, St. oell deras revisorer ma äga rätt, att dessa årliga redogörelser, med alla dertill hörande verificationer, granska samt medlens råtta användande dervid tillse. Häraf synes det för mig påtagligt, att skrifvelsen icke angick den gamla passevolancefonden, utan blott de sedermera inflytande medlen. I afseende på det förslag, som blifvit framstäldt, att mr:n skulle anvisa den gamla fonden för extra anslag, tror j;g, att R. St. derigenom skulle begå en inconseqvens, enär R. St. uti förenämnde g:de punkt ganska riktigt uttryckt den opinion, att de inflytande passevolancemedlen endast må till sina bestämda ändamål användas, nemi. för indelta ai tne'ens behof. När jag uttryckt denna, efter min åsigt, riktiga opinion om den nya passevolancen, skulle jag ej handla rätt conseqvent, om jag ville understödja ett beslut att använda gamla fonden på ett motsatt sätt. Örn jag tror, att den gamla passevolancefonden blifvit oriktigt använd, skulle jag genom ett sådant beslut hafva autoriserat användancet, och jag kan således icke ingå påförslaget, utan yrkar b.fall till Utsk:s beslut i denna punkt. Frih. Franc Sparre: Tvenne talare hafva tagit upp mina ord och bes v. at dem. Jag anhåller få förklara, att jag icke sagt eller menat, att passevolancefonden icke utgjorde allmänna medel; tvärtom tror jag mig hafva sagt, att de äro allmänna medel, fastan icke af den natur, som enligt vår grundlag kallas statsmedel.
I sakens då varande skick väcktes vid sistförflutne riksdag åtskillige motioner om landsfiskals-tjensternes indragning,' som remitterades till allmänna Be - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 11. 3 svärsoch Ekonomi-Utskottet, hvilket i härofvan omförmäldte betänkande tillstyrkte, att samma motioner icke måtte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd, under åberopande såsom skäl dertill, att det vore af yttersta vigt, att Justitise-kansleren, Rikets Ständers Justitie-ombudsman och Kongl. Maj:ts befallningshafvande icke saknade utvägar att, för bevakande och utförande af Kongl. Maj:ts och Kronans talan eller enskildes rätt, vid Under-domstolarne inom rikets län, anlita landsfiskalcrnes biträde, intilldess den af Justitie-kansleren föreslagna och af Kongl. Maj:t ändamålsenlig ansedda åtgärd med tillförordnandet af ombudsmän kunde i verket sättas 5 — och ldef detta utlåtande af samtlige Riks-stånden bifallet. Sedermera har Justitie-kansleren ånyo fästat Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på denna fråga, uti underdånigt memorial den 15 Maj 1849, hvaruti blifvit anfördt, det han kommit till öfvertygelse derom, att
Borgerskaps riksdagsmannaval bereda närmare öfverensstämmelse med hvad angående representationen för Rikets öfrige städer är i nämnde Grandlag stadgadt. I)e skiljaktigheter, som enligt 14 § Riksdagsordningen förelinnas mellan föreskrifterna om riksdagsmannaval i Stockholm och dem för öfriga städer, bestå hufvudsakligen dels deri alt, af det antal Riksdagsmän hufvudstaden eger välja, tre ovilkorligen måste utses bland Magistratsperson er samt de återstående sju inom serskilda classer af Borgerskapet, nemligen 2 Grosshandlare, 1 Fabrikör, 1 Minuthandlare och 3 af Embeten och Handtverkerier, hvaremot Rikets öfrige städer är öppet iemnadt att välja det för dem bestämda antal Fullmägtige bland ''Borgare eller Magistratsperson er”,-—dels deri att för valbarheten till ”Elector af Borgerskapet eller Riksdagsman för Stockholm’’ det särskilda vilkor eger rum, ’’att en Grosshandlare betalar minst 20 R:dr, en Fabrikör eller Minuthandlare 10 R:dr och en Handtverkare 5 R:dr till staden i årliga utskylder,” — då deremot någon sådan census icke är för de öfriga städerna bestämd. Efter hvad motionären under öfverläggningen rörande detta ämne i Utskottet anfört, har erfarenheten ådagalagt, hurusom svårigheter kunna vid riksdagsmannavalen i Stockholm uppstå för att, inom en eller annan af ofvannämnde fördelningar eller classer, tinna, till föreskrifvet antal, personer, som på en gång ega alla erforderliga egenskaper för riksdagsmannabefattningen och tillika äro villiga att densamma emottaga. Påtagligt är, att all olägenhet i detta hänseende skulle undanrödjas, om Stockholms Borgerskap finge, utan att vara bundet af class-skilnader. bland stadens Borgare eller Magistratspersoner välja sina 10 Riksdagsmän, på sätt Riksdagsfullmägtige inom öfriga stäBih. lill R. St.
Antogs med den förändring att lydelsen i stället för de 2:ne sista raderne blifver denna: ”å stadens börs eller, om sådan der ej finnes, å Stockholms börs sednast noterade kurs för vexlar på 90 dagars betalningstid, med tillägg af ränta efter fem för hundradet årligen å det mynt, som i vexeln utsatt finnes.” 40 §. Antogs med det tillägg, näst efter ordet skada: ”och skall vid betalningen den kurs beräknas, som å förfallodagen gällde, om kursen derefter fallit, har den deremot stigit, då räknas den kurs, som gäller den tid betalning sker:” (hvarefter vidtager sista momentet, som begynner med ordet: Erbjuder.) 5 § ordet jemväl å fjerde raden borde försvinna. 51 §. Ansågs böra begynna sålunda: ”Vexelinnehafvare, som återgångstalan väcker, ege i det fall, som i 32 § sägs, rätt att etc.” äfvensom början 710 Prot-utdrag den 48 September 4848. af 2:dra momentet borde undfå denna redaktion: ”Är betalningstiden redan inne, eller är vexel återkommen för uteblifven accept eller bristande betalning, då skall etc,” 58 §. Denna lydelse antogs: ”Protest skall i närvaro af minst ett vittne verkställas genom notarius publicus, eller den i hans ställe satt är. Å landet må protest och kunna ske genom kronofogde”. Med iakttagande af dessa förändringar blef Lag-utskottets ifrågavarande förslag Lill vexel-lag, jemte yttrandet pag. 4 i betänkandet, godkändt. S. D. Föredrogs ånyo Lag-utskottets memorial JNvo 69, med förslag till sammanjemkning af de inom Riks-slånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets betänkande N:o 53, öfver väckte motioner om stiftande af en lag mot uppror och olofliga folksamlingar. Som härvid, upplystes, att Ridderskapet och Adeln antagit Utskottets i detta memorial framställda inbjudning, att instämma i Presteoch Borgare-ståndens i ämnet fattade beslut, så ansågs någon annan åtgärd med detta memorial icke erforderlig, än att lägga detsamma till handlingarna.
Sålunda antog man till haf v ad-enhet en tiomilliondel af en Ijerdedels jordmeridian, hvilken hufvud-euhet blef den så kallade metren och på grund af redan gjorda vetenskapliga observationer bestämdes, alt precist motsvara i det gamla måttet 3 pieds 11 lignes 44 centiémes. På denna basis uppfördes det mycket berömda metriska decimal-systemet, som sanclionerades genom lagarne af den 1 Augusti 1798 och den 18 Germinal år lil. Detta blef nu den forsta och sjelfva liufvud-reforrnen. Men sedan jord meridianens längd, genom nya vetenskapliga undersökningar, blifvit med ytterligare noggranhet bestämd, föranledde resultatet af dessa undersökningar en correction i hela métre-syslemet, emedan man nu funnit, att den rä;ta metre-längden motsvarade i det gamla måttet 3 pieds 11 lignes 296 milliemes. Så hade man redan den andra reformenj som bekräftades genom lagen af den 18 Frimaire år VIII. Detta ombyte medförde likväl icke några synnerliga olägenheter för den allmänna rörelsen, emedan skillnaden emellan den gamla och nya metren var alltför obetydlig, för att hafva någon märkbar inverkan på de deruti förekommande calculerna. Så var nu melre-syslemet infördt och stränga straffbestämmelser utsatta både för tillverkningen och anväudandet af de gamla måtten. Mtn det oagladt och ehuru detta system syntes hafva den största Lagsamt Allm. Bcsu.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 78. 5 theoretiska fullkomlighet, förmådde det dock icke att uttränga de gamla vanorna och i allmänna rörelsen göra sig ensamt gällande. Orsaken lill denna inom den nyhetsälskande republiken ovanliga motsträfvighet å allmänhetens sida, trodde man sig finna i de främmande, från Grekiskan lånade benämningarna på de nj^a måtten.
Den 16 O c t o b e r e. m. absolut följd af detta beslut, äfven med de förnämsta och förträffligast uttänkta precautioner mot vådorna deraf; och att så väl samtid som efterkommande må välsigna den myntbestämning, hvaremot jag af sann öfvertygelse nu mäste reservera mig. Uppå derefter af Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, biföll Ridderskapet och Adeln 6:te punkten. y:de Punkten. Att Banken, efter ofvanupptagna bet stämnings grunder af 128 sk. i Bancosedlar för 1 R:dr i Silfver efter 1664 års mjntt fot, skall silfver mot sedlar invexla. Herr von Hartmansdorff: Efter det tillägg, som gjordes vid första punkten, hemställer jag, alt orden efter 1664 å/;s myntfot må utgå, enär detta redan i första punkten är stadgadt. Ordalydelsen skulle då blifva följande: Att Banken, efter ofvanupptagna bestämningsgrunder af 128 sk. i Bancosedlar för 1 Rdr i Silfver, skall Silfver emot Sedlar invexla. Herr Hjerta'. Jag är tvungen att bestrida den af Herr von Hartmansdorff föreslagne förändring, oaktadt jag hatar 1664 års myntfot, emedan jag hade önskat, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t begärt hela denna myntförändring uttryckt i vigt, Den 16 O c tobe r e. m. 4i3 häldre än att begagna den gamla myntfoten, som nu mera alla glömt; men det är nödvändigt alt behålla något. Då Rikets Ständer i i2:te punkten begärt en ny myntfot, och man här tar bort 1664 års myntfot, skulle efter 128 sk. för 1 R:dr, som efter i2:te punkten blott är 18 sk. i silfver, en myntförsämring uppkomma. Jag reserverar mig, att närmare få bestämma förhållandet, då i2:le punkten förekommer, och anser, att nied 1 R:dr i silfver bör förstås tolf 4-skillingsstycken, eller sex 8-skillingsstycken efter 1776 års utmyutningsmethod.
Och manligt mod behåll en återställd Nation. Astréa! kom, och sätt dig neder Vid Furstens sida, delande Hans thron Och Tibuller och Maroner! Sångens länge tysta Svanor! Vaknen till Augusti dar; Stämmen edra silfvertoner; Styren edra azurbanor Kring den höga Clarierns char. När Han, purpurklädd, i öster Tågar fram, att börja dagen, I Olympiskt majestät: Både Honom edra röster, Skingre Snillet och Behagen Alla töcknar för Hans fjät! När, på fästet, Delos-Kungen Ljungar mellan dagens stunder I sin högsta middagsprakt; Täljen Hans triumfer, sjungen, Hur de fly, de ilskna under, För Hans gyllne strålars makt. När Han, mild i aftonglansen, Sänker ljusa spannet neder Mot en strand, som Han gjort säll: Blyga Sångmör! leken, dansen Kring den Gud, som trifs bland Eder, Liksom förr i Greklands tjäll. VID KRONPRINSEN CARL AUGUSTS DÖD. (6 Boken af Eneiden, v. 853 — 885.) Den Gamle fortfor: Se! i ljusa segrars fjät, Går Carl-Augustus fram i stilla majestät, Och höjer, lagerhöljd, sin hjessa öfver alla: Han! som, i stormens tid, på stormen skall befalla, Och, Fader för sitt folk, beskruda, full af mod, Med trefaldig trofé Qvirini-Wasas Stod! Eneas såg — och såg ännu, vid Hjeltens sida, En Yngling, manligt skön, i kämparustning skrida, Men pannan strödd af moln, men blicken sänkt och tung: ”Hvem är den följes-vän, så trogen och så ung, Som stöder Gubben, tyngd af lagrarna och åren? En Son? En Ättelägg, af ädla Söner boren? Hvad trängsel på hans väg! Hvad uttryck, hvad behag I hvarje rörelse, i hvarje anletsdrag! Men natten, skräckfull, svart, omkring hans hufvud sväfvar”. Den Gamle ger till svar (en tår i ögat bäfvar): Hvad spörjer du, min Son?
Lag samma vare om någon, hvilken af föräldrar eller målsman fått sig anförtrodt att uppfostra eller undervisa barn, som tillhör Svenska kyrkan, söker under utöfningen af sådant uppdrag bibringa barnet annan tro, än den, som med den rena evangeliska läran öfverensstämmer. § 3- Har den, som ej är Svensk medborgare, blifvit för brott, som i 1 eller 2 § sägs, till ansvar fälld; vare honom ej tillåtet att, efter undergånget straff, i riket vistas. § 4. Hvar som till deltagande i främmande trosbekännares andakts-öfning nödgar eller lockar den, som minderårig är, eller under hans lydnad står, och till Svenska kyrkan hörer, bote från och med tjugufem till och med tvåhundra Riksdaler. § s Röterna beräknas i Riksmynt och fördelas till hälften emellan åklagaren och de fattige. Saknar den bötfällde tillgång till böterna, skola de förvandlas till fängelse efter de grunder, som för förvandling af böter enligt Utsöknings-Ralken stadgade äro. § 6- Mål angående öfverträdelse af denna Förordning skola upptagas och afdömas af allmän Under-Rätt, hvars Utslag, der den för brott mot 1 eller 2 § tilltalade varder åt saken fälld, underställes Hof-Rätts pröfning. § 7- För villfarande lärosatsers utspridande, efter ty i 1 § sägs, må ej åtal ega Bih. till R. St. Proposition N:o 38. rum, med mindre Dom-kapitlet, efter erhållen underrättelse om saken och dess sammanhang, förklarat skäl till åtalets anställande vara för handen. Utdrag af Protokollet ö/vev Justitie-Ärenden, hållet i Kongl. May.ts Högsta Domstol Onsdagen den SS Juni 1859. Närvarande: Justitie-råden: Engelhart, Alexanderson, Hoffstedt, Gyllenhammar, Iggeström, Södergren, Tillförordnade Revisions-sekreteraren, Hofrätts-Assessoren Carleson, föredrog Kongl. Maj:ts genom Justitie-departementet aflåtne nådiga remiss af den 10 innevarande månad, hvarigenom Kongl. Majit infordrat Högsta