Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror visserligen, att Ståndens förening till en Riksnämnd skall hafva stora fördelar med sig; att bönder, militärer, embelsoch tjenstemän skola, om de äro tillsammans på ett rum, tala mindre, med mindre anspråk, och mera mottaglighet för skäl, än annars; men såsom en talare redan tillräckligt framhållit, då de komma hvar till sitt igen, taga de gamla ståndsfördomarna sin rätt ut, och göra om intet hela nyttan af besagde förening. Med dessa, efter min åsigt, väsendtliga brister för ögonen, latjag mig friheten förnya min fråga, om Utskrs majoritet verkligen har kunnat tro och velat, alt förslaget skulle gå igenom, eller om det skall gälla såsom en demonstration å ett par Stånds sida, att liksom man förut från andra håll fått förslager till behand - Den 27 Maj e. m. 247 ling, som man ej kunnat antaga, man ock skulle å sin sida bjuda handen till vilkor, som man vissle vara oantagliga. Hr Bråkenhjelm: Man har företagit sig att bedöma motiverne hos de ledamöter, som talat för eller emot denna vigtiga fråga. Jag skulle hos Hr Frih. o. Landtm, kunna begära att sådane framställningar, som förnärma enskilde riksdagsmäns heder och ära, måtte afhrytas. Jag förbehåller mig för min person, att få behålla mitt samvete i fred och jag tillåter ingen alt bedomina mina motiver. Den som dertill eger rätt, han bor ej här, — han bor ofvan oss! Detta sätt att gå tillväga är alldeles oparlamentarisk!, och jag får säga, att sedan 1823 års riksdag, har jag aldrig på detta rum hört en diskussion sådan som den här forts i afton, då man tagit sig för att påbörda hvarandra bevekelsegrunder, som ligga utom frågan och äro af mindre hufvudsaklig beskaffenhet. Man äger alldeles icke att fråga efter andras motiver, man behöfver ej fråga hvad meningen är, då Svenskan är tydlig och klar, alt förslaget må vid nästa riksdag varda antaget af R. St., och jag vågar än en gång förbehålla mig att min mening må bli oförtydd, och alt inga orsaker och inga biafsigter må tilläggas mig. Sorn det är min rättighet att bär yttra mina tankar, så länge jag ej på något sätt gjort mig ovärdig
Så dömes in - Den 51 December. gen för brott med mindre än han sjelf erkänner eller 2:ne ojäfvige personer kunna intyga hans brottslighet; liksom någon skulle stjäla i 2:ne vittnens närvaro! Ehuru hela verlden ofta vet, att den tilltalade har begått brott kan han likväl icke fällas i följd af detta stadgande; mä vara, kanske rättvist eller hellre försigtigt, ehuru det ärliga samhället, den bestulne, just icke särdeles vinner derpå; ett fel vittnande, kanske bättre än något annat, om nödvändigheten af jurydomstolars införande i vår lagskipning och ransaknings-celler i vår fångvård, nödvändiga hvilken brottmålslag man än mä förkasta eller antaga. I jemnbredd härmed och innan ännu samhällets moralitet blifvit så lyftad, att det fattar nesan och skammen af ett brott på annat sätt, än medelst kroppsligt iidande, bar i fångars behandling och värd inträdt en för tidig mildhet. Icke så betraktad, som vore den från filantropisk synpunkt i och för sig sjelf klandervärd; den är, abstract sedd, fullkonäligt rättvis; men för min del tror jag det vara ett fel, ett ganska stort fel, att, vid behandlingen af denna fråga, icke taga samhällets verkliga tillstånd, med ett ord det praktiska lifvet som utgångspunkt. Ganska mycket kan vara rättvist i och för sig sjelf, hvilket relativt till sak och tidsförhållande blir ganska orättvist. Häraf liemlar jag bland annat anledn. till anmärka, öfver fångars som mig synes alltför goda kosthåll jemförd! med det arbetaren i våra dagar kan bestå sig. Fåfängt må man anföra, att fången icke bör lia mindre, att det är bättre han får sin fullgoda portion, än att leverantören skall derpå mätta sin egennytta; jag svarar.: alt brottslingen dock är samhällets förlorade son, som skall och bör fara sämst, och att dessutom den ärlige arbetaren, Gud nås1! ofta nog tungt arbetar för ett vida knappare underhåll. Så länge detta händer bör icke hyende läggas under lasten. Att leverantören icke behöfver komma i åtnjutande af denna vinst, den staten alltför väl behöfver och helt säkert utan särdeles bryderi kan använda, torde äfven kunna antagas.
Jag hoppas redan hafva uppfyllt mitt ändamål, som var att väcka uppmärksamheten på denna vigtiga sak, och att blott gifva en vink till ytterligare betraktelser deröfver. Den 19 April. 437 Bada dessa Herr Cederschöldr Memorial be-i gärdes på bordet. Herr Printzenschöld, Pehr Adolf, yttrade skriftligen till Protocoilet följande: Flere Ledamöter af Höglofi. Ridderskapet och Adeln hafva med sann fosterlandskänsla afmålat den vanmngt, hvaruti landtbruk och näringar genom oförutsedda händelser råkat, föreslagit medel till dess upp hjelpande och på flerahanda sätt sökt visa nödvändigheten häraf. Ej utan största deltagande har jag härvid fästat uppmärksamhet, och med billig förtröstan på kraftig åtgärd, har mitt hopp lifvats, att framtiden kan och bör visa bättre ntsigter. Åtskillige hafva åsyftat Landtbrukets upphjelpande genom föreslående af Låne inrättningar, Magaziners anläggande, Skjutsskyldighetens afskaffande, m. m.; alla hafva med värdiga och patriotiska tankar framställt sina meningar, enskildte fördelar hafva måst vika för de allmännas, allt synes lofva goda och välgörande verkningar för det tillkommande. Månge hafva trott sig visa orsaken till vår närvarande tryckande ställning, åberopat skäl och orsaker dertill, grundade på erfarenhet af hvad som varit mer eller mindre nyttigt, och tolkat sina meningar med sann känsla för det allmänna bästa. Ännu kunna dock flera orsaker uppgifvas till vår underbalance i handels-väg, och 4 3 S Den 19 April. oberäknad allt hvad till luxe och öfverflöd kan hänföras, tror jag mig skyldig fästa Tit. uppmärksamhet på ett ämne af största vigt, ut. bedjande mig Tit. tålamod och öfverseende, då jag vågar framställa några tankar, kanske i anseende till ämnets betydenhet ofullkomlige, men som dock af tydliga skäl skola åtföljas.
Kammar-kollegium aflemna de öfver de effekter, hvilka anskaffats vid Deras Kongl. Högheter Kronprinsens och Kron - — 113 — prinsessans bosättning och bekostats af den summa, 161,508 Rdr 13 sk. 3 rst, som vid sednaste riksdag beviljats till nämnde bosättning jemte inredningen af D.D. K.K. H.H:s våning i Kongl, slottet samt anskaffande af sådana inventariepersedlar, som blefve i behåll och vore att anse såsom statens tillhörighet. Ansi fiffel till brandväsendet och yttre lyshållninyen i Kongl, slottet. Af räkenskaperna, hvilka för båda åren blifvit granskade i Kongl. Kammarrätten utan anmärkning, inhemtas: IScliet år 1850. år ISSI. Balans från föregående året: Uppbörd: Skuld till H. JM. Konungens enskilda kassa 3,302: _ 3,302: Credit. Balans från föregående året: Skuld 3,302: 3,302. Utgifter: Enligt 1851 års räkenskap, hafva Slottsfogden och Brandmästaren fått, utöfver den lör dem i stat anslagna aflöning, hvardera uppbära ett arfvode af 66 Rdr 32 sk., för tillsyn ä lyshållningen. Då detta åliggande måste anses tillhöra deras befattningar, kunna Revisorerne ej undgå att förhållandet anmäla, helst, efter hvad 1850 års räkenskap utvisar, dylika arfvoden för detta år icke utgått. 15. — 114 — Drottningholms och Svartsjö Kongl, lustslott. Räkenskaperna, som i Kongl. Balans från föregående året: Tillgångar . Uppbörd: Skuld Balans till påföljande året: — 27,954: 23. 4. Credit. Balans från föregående året: Skuld (redovisad i särskild räkning för år 1850) Utgifter: Aflöning och pensioner för tjenstemän och betjening samt gratialer Dito till arbetsfolk oell handtverkare m. m. Balans till påföljande året:
Jag tror att man gjort mycket väl, om man, under S'ändernes sammanvaro 1815, angifvit en oredlig förvaltning, så vida den då verkeligen var bekant; hvilket jag i sanning icke förr än nu hört yttras, hälst jag år 1815 hade ingen del i Riksdagsärcnderne, jag tror deremot, att det låg i sjelfva dessa inrättningars uppställning och verksam, het, att den enås ofärd oemotståndeligen måste draga de öfrige med sigJag tillåter mig att hänvisa Herr Tham till Herr Friherre Cederström, Jacob, för att få svar på den frågan, om Jylalmö Disconts ställning af honom icke yppades, för att indraga de andra båda Fil-iaL Disconterne i dess fall? Jag kände förenämde Disconts sållning mycket senare än Friherre Öderström; men jag delade det oaktadt hans tanka, att förhållandet icke borde yppas, utan i sammanhang med garantier. När, mot Friherre Cederström gjordes anmärkning häröfver, vid sista Riksdag, så var jag den enda af BancoUfskottens Ledamöter, som i ett särskildt yttrande anförde, hvad som verkade på mitt begrepp om grunderr^e för Friherre Cederströms handling, i den stund den ägde ruin; de voro efter min tanka alldeles motsatte afsigten att låta crediten falla: de voro att uppehålla crediten. Jag hade någon erfarenhet i hvilka collisioner man uti administrativa angelägenheter kan införas, emellan föreskrifterna och omständighe. terne; föreskrifters helgd kan man alltid yrka med lugn och mod i förening; en redlig man kan ej gå emot föreskriften, utan att göra uppoffring af sitt lugn. Hafva då hans motiver varit väl öfverlagda, så vinner hans åtgärd bifall af den eqskilta känslan, på samma gång som helgden af Samhällsformerne ville företrädesvis deråt påkalla ansvar; och detta var mitt motiv för en från Utskottet afvikande tanka. Jag får för öfrigt upplysa Herr Tham, att då catastropheo med Disconterne inträffade, vågade jag gifva min tanka tillkänna, att de Min rätt till yttrandet af denna tanka var ingen, ty jag 266
Voteringen har utfallit med 82 ja oell 37 nej; och sorn alltså ja vunnit, hafva Rikets ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja propositionens innehåll. 2:dra Voteringen (enligt 2:dra punkten) Den, som bifaller Utskottets af tre stånd godkända hemställan, att nuvarande föreskrifter om afgifter efter 2:dra artikeln af arbetsfolk må bibehållas oförändrade, löstalja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner’ Nej, skall, enligt Ridderskapet och Adelns beslut, någon bevillning efter 2:dra artikeln icke för arbetsfolk ega rum. Resultatet af omröstningen har varit 108 Ja och 11 Nej; och som alltså ja vunnit, komma nuvarande föreskrifter om afgifter efter 2:dra artikeln af arbetsfolk att bibehållas oförändrade. 3:dje Voteringen (enligt 3:dje punkten.) Den, som, lika med PresteBorgareoch Bonde-stånden, bifaller Utskottets förslrg till lydelse af 35 § i bevillningsförordningen, innefattande den ändring i hvad förut varit stadgadt, att bevillning bör af enskilta banker utgöras med fem procent af den årliga behållning, som icke öfversegelSex för hundradet, men med femton procent af det belopp, hvartill behållningen för året derutöfver uppgår, allt beräknadt efter hvad af teckningssummaii eller grundfonden blifvit kontant tillskjutet, och endast förslagsvis hvad de antagna procent-beloppen angår, röstar Ja;. Stats-Utskottels Memorial, N.-o 233. 7 den, det ej vill, röstar Avvinner
Nu hvilken skenbar motsägelse i föreskrifter, hvilken ökad. svårighet för Krono-betjeningens uppsigt, och hvilket oftast frugtlöst bemödande af Läraståndet att söka till nykterhet och seder tillhålla dem, sorn utan tilltal kunna och fått vanan att sitta större delen af dagen pä Kia - Besv, och Ekon. TJtsk, Eetänkanden, gen. Men här är ej frågan blott om tvångsmedel, Här bör sökas förnämligast att verka på tänkesättet, att i förening med uppfostran och Christelig undervisnings bemödande, genom sjelfva Lagarna gifva skam och vanära åt fylleri-lasten. Men huru skall den obildade menniskan bringas till blygd öfver kroglefvernets, då det synes till någon del af författningar vara tillåtet? Jag tror klemig h ert och eftergifvenhet, lika litet i Lagstiftning sorn i uppfostran, vara godhet. — Förenam derföre på en gång Undervisningens, Lagarnes och Embetsmanna tillsyns allvar; och man har gjort åtmindstone allt hvad man kunnat. Försäljning och missbruk a£ Bränvin i löndom kan ej förekommas,; men skola derföre krogar af Lagen tillåtas, tillstädjas och authoriseras? Huru långt vill man gå i denna slutföljd? Om lättfärdighet tilltager i ett Samhälle, böra genast inrättas allmänna nästen för osedligheten, för att minska den som öfvas enskilt? Om bandet och säl Iheten af huslig förening börjar mindre aktas, om missnöjde Makar här och der finna*, månne man handlar visiigt, att äfven genom Lagarne lätita tillfället och utvägarna till Äktenskaps upplösningar? Man skulle snarare förmoda och dämma, att man kunde och borde i tid sätta dam för den stigande och eljest allt öfverSvämmande floden. Olyckligt visserligen det folk,-sorn kommit derhän, att kunna fördraga hvarken sitt onda eller botemedlen! I närvarande tidepunct skulle det kanske ännu vara möjligt att hejda det onda; Besy, veit Ekon. Utsi;.
Det skulle äfven gagna föga i detta afseende, om Sverige väntade med sitt uppträdande tills någon af Vest-makterna tagit ett initiativ, enär den sjelfständighet och frivillighet, som allena kunna ge Sveriges handlingssätt betydelse, då vore borta. Och lika ogynsamt ansåg han det vara, om Sverige väntade så länge tills Danmark i sin öfvergifvenhet nödgades in på en kongress, der Sveriges ord komme att väga jemförelsevis mindre, men tyskames ockupation af de danska länderna så mycket mera, isynnerhet som de genom kongressen framkallade fredsför * hoppningarna månte slappa det intresse för Danmarks ojemna kamp, hvilket nu hos alla bättre naturer talar till dess förmån. Det gynsamma tillfället att kalla till verklighet ett politiskt Skandinavien, vore då likaledes försummadt. N: o 6. Uppsats af E. v. Qvanten i tidningen » Fsedrelandet » för den 30 mars 1864. I anledning af » Facdrelandets » artikelserie » Sverige-Norge » anhåller en 9vensk, som för närvarande uppehåller sig i Köpenhamn, om plats för efterföljande rader. Det säges, att Fredrik VII: s död och danska kronans öfver-gång till en regent, som antages icke gynna en skandinavisk riktning i Danmarks politik, omöjligt har kunnat draga ett streck öfver alliansen. Danmark är ett konstitutionelt land, och det kan derför vara likgiltigt, hvilka åsigter och sympatier som råda på tronen, enär ju nationen i sin helhet eger utvägar att göra sin uppfattning gällande. Utan att förneka att det kan ligga sanning i detta, ffcsta vi uppmärksamheten på en annan omständighet, som bladet sjelf berör, nämligen den att » några här icke kunna tänka 9ig ett Danmark utan Holstein och Lauenburg ». Icke längre sedan än på studentmötet sommaren 1862 hördeman afgjorda skandinaver uttala stora betänkligheter mot Hol-steins afskiljande från Danmark. Under sådana omständigheter, då nationen icke äi på det klara eller ense med sig sjelf i en för möjligheten af ett skandinaviskt Danmark så vigtig punkt^ kan ett tronskifte, sådant som det nu inträffade, på goda grunder hafva utöfvat ett ganska stort inflytande på Sveriges handlingssätt.
Uti § § 1 och 2 hafva Revisorerne redogjort för f. d. Jemtlands reservmedels-kassans år 1852 verkställda afleverering från Krigs-kollegium till den inom provinsen Jemtland, — 281 — uppå Eders Kongl. Maj:ts nådigste befallning, organiserade roterings-kassa, äfvensom huru det, för samma år, roterings-kassan af Rikets Ständer tillerkända vederlag för till statsverket indragna augmentsoch reservhemmans-räntor kommit berörde kassa tillgodo; men som i denna berättelse icke något förekommer, deröfver förklaring blifvit af Revisorerne äskad, torde densamma här af Kollegium få förbigås. Krigs-kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormägtigste, Allernådig^te Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, I». LEFRÉN. S. C. NISSER. C. L. Forsberg. Direktionens öfver Allmänna Garnisons-sjukhuset underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af 1852 och 1853 års räkenskaper för nämnde Sjukhus. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Genom nådig remiss den 5 af innevarande månad, har Eders Kongl. Majit behagat lemna Direktionen öfver Allmänna Garnisons-sjukhuset del af den berättelse, som af Rikets Ständers Revisorer, efter granskning af Sjukhusets räkenskaper för åren 1852 och 1853, blifvit afgifven; hvarjemte Eders Kongl. Majit täckts anbefalla Direktionen att, i anledning af samma berättelse, med underdånigt utlåtande till Eders Kongl. Majit inkomma.
N:o 5, sid. 105, I sami. lista afd. af Kongl. Skrifvelser och Propos:r. 46 Den 3 December. Uppläsningen af denna motion hade blifvit afbruten genom ankomsten af Stals-Rådet m. m. Hr Frih. Garl Otto Palmstjerna, som på vanligt sätt emottogs samt å K. M:s höga vägnar aflemnade 23 Dess Nådiga proposir och skrifvelser till R. St. Hr Ribbing uppläste vidare följande motion: I sammanhang med min motion om inrättande af en kontrollerande myndighet öfver presterskap och skolor eller ett s. k. Ecklesiastik-colhm får jag väcka en annan motion: K. M. har sedan sista Riksdag behagat hugna den nitiske Folkskoleläraren Gr. Thorsten Rudenschöld med ett årligt statsanslag under 5 år för att sätta honom i tillfälle att med de förbättringar i folkskolan, hvilka han infört i den församling, der han varit lärare, äfven gagna andra. Hans tankar om folkskolan, införda i Svenska Tidningen för sisth Nov. och innevar:de Dec. månader uttrycka alltigenom den mening: att utan andelig uplysning tjenar all annan åtminstone lill intet sannt gagn hvarken för den enskildte eller Staten. Han vill derföre icke upgifva hoppet att presterskapet skall i folkskolan meddela sådan undervisning åt der församlade skolungdom, och yttrar: ”Men hvad kan ”vara naturligare än att anförtro kristendomsundervisningen i ”folkskolan åt dem, sorn af samhället hållits värdiga att beklädas ”med pastorskallet? Afven dessa äro bristfällige menniskor — ”— —; men af en förbättrad såväl kyrkoförfattning sorn all”män samhällsanda böra vi kunna hoppas att ”deras brister ”blif”va allt färre. I alla fall måste de som äfven af embetet upma”nas att göra bibelkunskap till en hufvudsak, samt alt lliligt och ”grundligt studera och begrunda kristendomens både urkund och ”fortgående belysning, häruti helt naturligt städse bibehålla ett ”stort försprång framför flertalet af de dem underlägset bildade ”skollärarne.
Skrifvelse N.o ii3. af dess, på Rikets Ständers underd. skrifvelse och E. K. M:s Befallningshafvandes i Jemtland yttrande, grundade öfvertygelse, att den contanta betalningen af låne-anslagen finge verkställas efter den för Herjeådalen satta markegång; samt alt ortens invånare, genom den nu föreslagna lindrigare 1 iqvidations-grnnden, komme i tillfälle att uthärda de förluster, som den gemensamma borgen skulle medföra, i afseende på fordringar, hvilka, för bristande tillgång, icke kuude gäldas, hvaremot, derest berörde liqvidations-grund icke bifölles, de nödgades återkalla sina ingångne förbindelser;, äfvensom de redan skedde återkallelserne af flere inom orten tilltänkte magasins inrättande, korame alt af andra dylika åtföljas, hvarigenom orten alltså ginge i mistning af nödig spanmålsundsättning, då den deraf vore i behof. Då, såsom E. K. M. i Nåder tillkännagifva, denna fråga egentligen uppkommit genom det tvetydiga uttryck: ortens markegång, som i^de emellan Kronan och Interessenterne afslutade Magasins-conti act blifvit begagnadt, samt, enligt hvad E. K. M:s och Rikets Stats-Coirtor upplyst, skilnaden emellan betalningen för ifrågavarande spanmåls-lån, uträknad efter Jemtlands oeh Herjeådalens serskilda markegångspris, endast utgör 3,363 R;dr 45 sk. 8 r:st., hafva Rikets Ständer, med tillika fästadt afseende å de af sökanderne anförde skäl, velat medgifva, det Herjeådalens invånare må betala ifrågavarande till Distriet-Magasinen förstärkta spanmål, efter det för Herjeådalen bestämda serskilda markegångspris. 4:0 Om liqviderandet af Skaraborgs
Hon handling af Francine, som den hon tillagt vill rycka upp, väcka till eftertanke och ger sig sjelf; ungkarlsvännerna, grefvens far och derför läsaren eller åskådaren intet enda Francines väninna taga hennes försvar, i kryphål undan hennes konseqvenser. Han stället fördömande honom med en hedermåste gå hem med ekot af en skärande dissolighet i åskådningen, som är ganska ickenans ljudande i öronen och med en brodd i fransk. minnet. Åskådaren, som varit vitne till Francines Men Dumas? Han harmas utan medlistigande förtviflan och hört bekännelsen för dande eller skymt af försvar öfver den äkta mannen, såsom jag redan sagt, stämplad af mannens otrohet och hänsynslösa egoism, som den mest lidelsefulla naturlighet, är nästan gör denne stockblind för alla egna snedsprång, öfvertygad, att hon i det öfverretade tillmedan den första lilla misstanke mot den stånd, hvari hon befann sig, verkstält sin under ett helt år af honom glömda och förhämd. summade hustrun lägger ordet » skilsmessa » Det är med en känsla af förloradt fotpå hans läppar. fäste man erfar, att det hela blott är ett väl Men denna vredgade satir, som präglar speladt skämt af Francine, hvarmed hon velat styckets första hälft och kommer oss att se skrämma sin man och väcka hans svartsjuka. 1 hålles ett nummer veckan under hela qvartalet. FÖr hvarje 5-tal abonnenter, som samlas, och för hvilka afgiften insändes till Redaktionen af Konseqvensen är borta, och man har svårare att förstå ett dylikt skämt och ett dylikt spel af en qvinna med Francines naturell och i hennes sinnesförfattning, än man hade att förstå ett steg af vanvett som det andra. Ännu mera bortkommen känner man sig, då mannen — egoisten — utan ett erkännande ord af ånger öfver egna felsteg faller på knä för sin från alla misstankar åter fria hustru och hon räcker honom handen, och ridån går ned med en utsigt till försoning mellan dessa båda, som borde ha lärt, att det ingenting fans att lappa ihop. Men det är så fransmannens sätt att se lifvets allvar, jollra bort det, leka med det, göra en komedi af det och låta folk roa sig.
är, att Vår hug, vårt hjärta, till drifhusplantor om llott vårt blifva, salongens kvafva dem hägn och sol skall ^Du är för god att ^Mig följ luft gifva. tvina i världen där. vida, där för hvad godt och ädelt mig lyster att få strida! * jDu älskade / JHig gafs att hördens glans och aldrig jag skall drien att offra dig i juvelers dig kunna kärlek, kärlek intill dela är ej makt ljuda, prakt skruda, har jag nog, döden åt den, som helt mitt l \ om, förnuft mina hjärta tog. öden! E. N. Söderberg. Efter helgen. Några betraktelser om barnen oeh julklapparne. ) an hör ofta i fråga om barnalitteraturen den maningen gifvas: » endast det bästa åt våra barn! » Den, som från sin egen barndom minnes, hvilken kraft några bokblad, skildrande sällsamma människoöden, kunde hafva att spänna och passionera vår barnasjäl, att från högsta extas af hänryckning få den utom sig af förbittring, den har ock erfarit, huru dessa växlande intryck ristat för lifvet outplånliga spår i den en gäng färdigbildade och fullt stadgade karaktären. En utomordentlig roll spelar ungdomslektyren i vår själsutveckling. Människosjälens ömtåliga element liknar det fina musselskalet, hvarpå man kan räkna märkena efter hvarje böljslag. Barndomen med alla ting och alla tankar kommer upp och upp igen och lyser igenom den fullväxtes personlighet. Som individens barndomslif nästan helt och hållet präglas af föräldrarnes föreskrifter och villkor, utöfvar dessas uppfostringssystem ett stort inflytande på framtida vanor och tänkesätt. Att föräldrarne känna detta och ej invagga sig i säkerhet, utan ha vissa rädselsyner, visa deras skrupler, då fråga blir om inköpet och valet af julböcker åt deras barn. liärarne tagas i samråd, deras omdöme iespekteras, tidningsrecensionerna beaktas, problemet vrides och vändes, och först efter starkt betänkande fattas beslut. Så godt sig göra låter, söker man följa maningen: » endast det bästa! » Man byter icke om och ger icke heller upp sina vanliga uppfostriagsprinciper, man håller på dem och drar snarare till än släpper efter samt låter planmässighet och eftertanke tygla känslorna.