Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter Nådig pröfning af Commerce-Collegii förrberörde hemställan och förslag, samt i öfverensstämmelse dermed, utfärdades af Kongl. Majit under den xi Februarii i83a, Dess Nådiga förordning i ämnet, hvilken uti 1 §. tilldelar hvarje på landet bosatt person rättighet, icke allenast att för ti’ansport inrikes orter emellan af egne och andra tillhöriga landtmanna-varor och tillverkningar, begagna däckade eller odäckade fai’tyg och båtar af hvad lästetal som helst, samt att med samma fartyg idka fragtfart på alla orter i Riket, utan ock att till Norrige, Finland och Danska Staterna i egna däckade eller odäckade fartyg och båtar, af hvad lästetal sorn helst, utföra Rikets till utförsel lofgifna producter och tillverkningar, samt derifrån hemta samma länders till införsel tillåtna producter och tillverkningar, äfvensom att emot Allni. Besvärsoch Oecononile-Utshotlels Betänkande JV:o 86. 3i fragt åtaga sig för Handlandes räkning i Stapelstäderna transport till och ifrån nämnde länder af till utoch införsel lofgifna varor, utan afseende derå, hvarest varorna blifvit producerade eller tillverkade; allt under iakttagande af hvad rörande tuU-umgälder och tull-control i allmänhet finnes stadgadt. Hvad sålunda förekommit har Utskottet noga öfvervägat, och då Utskottet icke kan annat än erkänna vigten af det åindamul, som med ifrågavarande författning åsyftats, samt härtill kommer, att samma förordning blifvit så nyligen utfärdad, att, enligt Utskottets tanka, verkningarne af densamma icke ännu kunna med tillförlitlig säkerhet bedömas, anser Utskottet det icke vara lämpligt, att deruti söka tillvägabringa någon ändring, och får derföre vördsamt tillstyrka, att motionerne icke må till någon Rikets Högloft. Ständers åtgärd föranleda. Dock varder detta, jemte Herr Lejfi ers , af flere Ledamöter af Vällofl. Borgare-Ståndet biträdda, serskilda mening, Rikets Höglofl.
Hv ad k an det vara f ör pack man har råk at ut för. Man måste opp för den här trappan (går upp men stannar i trappan, fonddörrarne öppnas och Lic htone, i lysande hofskrud, inträder. Alla rusar till sina platser). Här i mitt hus ... det är omöjligt. Vi sågo honom allihopa. Jag darrar i alla leder ... han var alldeles hisklig. L I C H T O N E . Här inne i rummet ... Jag ville väl se honom. Ack, ers höggrefliga nåde, der hjelper det föga att som ni vara ansedd för den starkaste i v år s tore konungs armé... Hin håle snärjer alla i sina garn. A L L A . Ja, eders höga nåde. L I C H T O N E . Hu r mycket det smärtar mig, j ag måste dock inberätta s aken... Här skall strängeliga undersökas . A L L A . Gud nåde oss ... då bli vi brända allihopa. L I C H T O N E . De med djefvulen besatte skola utstryk as u r de l efvandes antal . B Ä C K (nedkommer). Ä' ni rakt galna? A L L A . Der är han der är h an ... hjelp hjelp! B Ä C K . Seså v ar lugna... Jag är skomakare har jag sag t ... jag g år och går och vill ut ur detta dårhuset. A L L A . Skomakare! Ack, det är den olycklige Jerusalems skomakare... Gud nåde oss, nu är det väl slut med verlden. B Ä C K . Ja, klockan fem i dag är det slut. A L L A . Hv ad s äger h an? Tredje Scenen . De förra. Kapellanen (med messbok). L I C H T O N E . Mitt hus är en jemrens boning... Läs pres t! K A P E L L A N E N (ställer sig bland de an dra). J mörksens makter alla, Jag himlen vill åkalla Mot sv artan afgrundsmakt. Min själ jag icke säljer Om djefvulen mig qväl jer Och knyta vill sitt pact.
I sammanhang med allt detta, musteman afven anmärka, att Gränse-Tullarne emot Norrige, snart höra emotse sin förvandling , då utgift terne dervid mångdubbelt öfverstigit inkomsterne, af hvilket missförhållande, om det icke med första rättas, Stats-Verket skall försättas uti en ännu obehagligare ställning, än den närvarande, med anledning, hvaraf jag får tillkännagifva, att Uppbörden för år 18a i utgjorde vid Gränse-Tullarne i "Wermeland 1,943 R:d. 3a sk. 2 r:st., i Kopparbergs Län 291 R:d. 18 sk. och i Jemtland i,38o R:d. 39 sk. 6 r:st. ; hvaremot utgifterne för nämnde år, bestego sig i Wermeland till i4>668 R:d. ?.5 sk. 6 r., i Kopparbergs Län till 3,292 R:d. 10 sk. och i Jemtland till 4>242 R;ck 35 sk. 1 r:st.” Och skulle detta anförande, uppå derom gjord anhållan, medfölja LTtskottens gemensamma Betänkande till Respective Riks-Stånden. Stockholm som ofvan. Ex Protocollo IVKarström. Belänkanden. 93 Utdrag af Protocollet, hållet i Rikets Höglofl. Ständers Bevillnings-Utskott följande dagar år 1823. Den 3o Junii. S. D. Rikstfn gs-Fullmägtigen Eric Svensson från Bohus Län , uppläste följande anförande Till Protocollet: ”Enrot Utskottets fattade Beslut, att med anledning af de endast oell allenast till Bcvillnings-Utskottet remitterade Memorialer af Herr Prosten Stenhammar och Riksdagsmannen Eric Broberg, angående upphörande af Landt-Tull-Bevakningen, samt Herr Bagge , rörande Tull-Bevakningen mot Norrige, till desse måls afgörande, begära ett gemensamt sammanträde med Höglofl. Stats-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, begagnar jag detta tillfälle, att deremot på det kraftigaste reservera mig.
(R:gs-A.) JTill Utskottet har ankommit följande Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskotl, angående hyresfritt begagnande af GeneralAssistauceContoireis Betänk anden, N:o 376. 545 hus för en blifvande Lombard-Låne-rörelse i Hufvudstaden; Gifven Stockholms Slott den 5 December 182g. Sedan Rikets Ständer ej mindre vid 1823 års Riksdag, än under nuvarande Riksmöte beslutat, det AssistanccContoiret bör upphöra att vara en Statens Inrättning och att den låne-rörelse, som af nämnde Contoir bedrifvits, skall år i832 inställas, men Rikets nu församlade Ständer, delande med 1823 års Ständer öfvertygelsen att Pant-låne-anstalter, hvarest den fattigare folkelassen må kunna betjenas med mindre Lånesummor äro lika oumbärliga uti Stockholm soin i andra Stora och folkrika Städer, ansett denna anstalt, som i Sextio års tid ägt rum, icke böra alldeles eller på en gång upphöra, utan GeneralAssistanceGontoirets Lånerörelse af Stadens Styrelse eller enskilde personer öfvertagas och fortsättas, samt till befordrande deraf, i underdånighet anmält sig hafva bcslutit, att, emot säkerhet, som af Fullmägtige i RiksgäldsContoiret godkännes, och vissa uppgifne vilkor en summa af 100,000 R:dr att räntefritt begagnas i Tio år från den 1 Junii i832 må uti RiksgäldsContoiret hållas Styrelsen öfver Stockholms Stad tillhanda; så har Stadens DrätselCommission., efter erhållen kännedom 0111 detta Rikets Ständers beslut, uti Skrifvelse af den 22 sisth October, med förklarande, att den af General AssistanceContoiret bedrifne
Det fans, enligt deras begrepp, inga förbrytare, endast » guds folk », som, Bonderock.förföljda af ödet, ofta. digna under det tunga, deras krafter öfverstigande korset. Mycket af detta erforo vi först efteråt, men ett tillfälligt och dock temligen riktigt och noga begrepp om allt gaf oss dock vår aktade, till åren komne, i erfarenhet be-pröfvade, pensionerade domare, Podjupkin, som sjelf en gång förr tagit del i en liknande upptäckt. — J-jaa, mine herrar, slutade han, i det han tog fram sin snusdosa och trummade på dess lock med fingrarne, j-jaa, mine herrar, de äro rigtiga vildar säger jag Er! — Ah, kors! Det är ju en sannskyldig » status in sta-tu *, utropade fiskalen, som alltid tyckte om att föra sina latinska uttryck till torgs. — De äro helt enkelt efter vår mening nedriga rac-kare, inföll isprawniken kort och lugnt och med imponerande värdighet. Han tyckte icke om några parvenyer med latinska fraser. — Och roten till det onda, hvar är roten? sade Are-fin vekt, i det han andäktigt böjde hufvudet. Hvar ligger roten, Sidor Karpitsch? O tvif velakt igt i genstörtigheten! Han suckade som alltid förkrossad, — och en stunds tystnad uppstod. Vi samlade oss, Maria Iwanowna anrättade smörgåsar. Hon hade dragit upp ärmarne öfver armba-garne. Jag såg tydligt, huru fiskalen med ögonen slukade dessa mjuka, fylliga, underbara händer och de rosenfar-gade små armbågsgroparne ... Plötsligt vände hon sitt ansigte med de öppna små läpparne mot oss och ropade: — Ah, kanske mina skedar finnas hos dem? Stackars liten! hon kunde aldrig glömma förlusten af sina silfverskedar eller uppgifva hoppet att finna tjufvarne. Ofverallt såg hon tjufvar och tjufgömmare. Poklewskij, som alltid lik en djefvul trippade hit och dit och förekom oss, förekom oss äfven nu. — Jag svär, att jag skall finna dem!
Missgernings-Balken i sammanhang dermed jemväl förändrades, vill jag endast fästa uppmärksamheten derpå, att, dåden, som af okynne med hand eller käpp inslog en fenslerruta, enligt Utskottets förslag, komme att böta 10 daler silfvermynt, så skulle deremot den, sorn derefter igenom det sönderslagna fenstret i uppsåt att skada göra, uti rummet* inkastade en sten, jemlikt 6 §. uti förut nämnde Cap., endast böta hälften, eller 5 daler silfvermynt.” Af Friherre Cederström, Anders: ”Då i lagen ej finnes föreskrifven någon påföljd för det nu för tiden ej sällan förekommande okynnet alt slå ut fensterrutor, så skulle jag för min del ej hafva något emot, att en lämplig straff-bestämmelse derföre utsattes, så framt densamma fastställes relativt till förseelsens beskaffenhet, och i conseqvens med lagens stadganden i allmänhet, för med delta okynne likartade förbrytelser; men då Utskottets pluralitet beslutat, att fensterrutors inslagning skall, utom skade-ersättning, beläggas med böter från 10 till 40 daler, så nödgas jag emot en sådan straffbestämmelse mig reservera af följande skäl: 20 Cap. 6 §. Missgernings-Balken lyder: ”Kastar någor in i annor mans ”lius, gård eller farkost sten, stång eller annat, att dermed skada göra, bote ”5 daler: kommer sår deraf, bote dubbelt &c. &c.” 5 Cap. 8 §. Byggninga Balken stadgar, ”att den, som af ondsko och öfverdåd hugger sönder, rifver ”neder, eller förderf var grind eller gärdesgård, gälde skadan och bote 10 ”daler. Lag-Utskottets Betänkandej IV.-o 47- ”daler. Bryter eller lifver han annorledes, höte 3 daler. —- *— Vare ock allt i tveböte den tid, om åker och äng täppt vara hör.” Jemför man dessa lagrum med Utskottets förslag, så linner man lätt olämpligheten af detta senare.
293, der den frejdade författaren uptager dessa skatter till 12,838,000 rdr bko eller nära 2l/2 mill. rdr rmt högre än jag. — Samme snillrike författare tillägger äfven pag. 298: »så länge vi kunna glädja oss öfver höga spanmålspriser, blir denna fråga af mindre vigt; men skulle det hända, som man med visshet kan förutse måste hända inom några år, att spanmålspriserna utomlands blifva permanent låga, och att Svenska spanmålen, på grund af sitt högre produktionspris, icke i pris kan tafla med spanmålen från Östersjö kusterne, Svarta hafvet och NordAmerika, så skall detina fråga om minskning i åkerbrukets skatter i Sverige åter framtränga.» Det vore efter min tanke af allra största vigt att få reda på spanmålens produktiotis-pris, för livart och ett af våra 24 Län särskildt. Detta pris är naturligtvis högst olika, allt efter jordmånens lättare eller svårare beskaffenhet, sorn gör användande af flera eller färre dragare nödvändiga, efter jordens grundvärde och efter arbetskostnaden, som älven variera för olika trakter. Så beräknas också detta för andra länder: i Frankrike t. ex. vet man, att produktionen af en tunna säd kostar 2 francs mera i de norra provinserna, än i de södra. Det vore af så mycket större vigt att få en tillförlitlig upgift i detta afseende, som vi räkna på vår spanm&lsexport för att betala räntor och amortissemeuter på våra utländska lån, och för att betacka vår ofantliga import. Hr StatsRådet Gripenstedt har äfven beriktigat min upgift om de lån, som under tori idet år genom hypolhekskassorua uptogos i utlandet, till ett belopp af 30 millioner mark Harab. bko, eller 40 millioner rmt, och sagt. att dessa ännu äro blott til ett mindre belopp iudragna, hvadan jag beräknat för mycket. Detta vill jag icke bestrida, men det stora belopp, som återstår, ligger då naturligtvis och tynger på Börsen i Hamburg.
Likaså liar ett annat förslag om uppställande af vissa särskilda grunder till ledning för kommunaltaxeringen, såsom t. ex. medelbeloppet af fastigheters inköpspris på orten under en viss följd af år, uppskattningsvärdet derå för vissa andra ändamål, och en derefter beräknad proportion emellan de olika föremålen för kommunalbevillning, m. m., förevarit lill diskussion, men icke heller ansetts kunna upptagas till utveckling, emedan skattebidragen, så vidt möjligt, måste bestämmas efter inkomsten, men icke efter priset på källan, hvarifrån den härflyler, och dessutom de högre pris, som i vissa fall erbjudas, visserligen icke alltid få anses vara ett utrryck af föremålets verkliga värde i allmänhet, om än möjligen den tillfälliga köparen af helt andra skäl godkänner det. Då nu för öfrigt en särskild Comité för utarbetande af förslag till nya grunder för den allmänna bevillningen är nedsatt, skulle det mer än eljest vara mindre välbetänkt, alt äfven här försöka sig derpå. Committerade hafva alltså, efter flersidig pröfning, bibehållit de redan i lag för kommunalutskylders uttaxering inom soknarne upptagna två hufvudgrunder, nemligen, mantal och statsbevillning, förenade till en effekt, på sätt de utförliga be 4 - XXVI stämmelserna härom under 38, 39 och 60 §§ utvisa. På ena sidan den i mantal satta jorden; all annan skattlagd eller till bevillning taxerad jord eller fastighet samt öfriga i 38 § uppställda föremål för kommunalbeskattning på den andra. Hvarje sådant föremål påföres ett visst antal skatteören. Medelbeloppet af ali den statsbevillning för året, som är påförd den i mantal satta jorden, bestämmer den summa, hvarefter kommunalutskylder för ett helt, förmedladt, inantal skola uttaxeras, och denna samma antages motsvara 100 skatteören.
Jag tror att denna omständigheten icke har med ordförandeskapet något att skaffa, och att det för öfrigt, om man vill åberopa utländska förhållanden, i den Franska kammaren icke år den till åren äldste, utan den som deltagit i flesta riksförsamlingar, som är ordförande. Frih. Raab: Den anmårkn. jag gjorde emot orden ”vid riksdagens början”, som förekomma först i denna §, syftade icke derpå att orden icke stodo med kursiv stil; jag ville blott anmärka att oaktadt orden icke här stodo med kursiv stil, så voro de likväl ditsatta men öfverflödiga. Min anmärkn. gick således ut på alt få bort de orden såsom öfverflödiga. I afseende på ordet ”äldste” instämmer jag med Gr. Mörner och som jag i öfrigt framställt förslag till gemensam tanke på det hela afvikande ifrån Utsk:s förslag, så vågar jag nu endast anhålla om propos. på gemensam tanke, till ändring af de ord, jag i mitt förra yttrande nämnde. Frih. Cederström: Hvad angår de i första raden af §:n ifrågakommande ordalag ”vid riksdagens början”, så kan Frih. Raaab hafva rätt deruti, att de orden hade kunnat vara uteslutne, men de utgöra dock ett förtydligande, som icke gör något annat mehn, än att det uptager tre ords utrymme. Att på sätt Gr. Lagerbjelke förmält, dessa ords utsättande med vanlig och icke med kursiv stil är en felaktig kansli-åtgärd, torde vara en riktig benämning derå. Jag reserverar mig likväl helt och hållet emot att möjliga klandret för denna kansli-åtgärd må drabba det Utsk. som jag har äran tillhöra. Det har mycket noga rättat sig efter de undertryckningar, Const.Utsk. behagat göra, likasom Const.Utsk. sjelft begärt och haft tillfälle att genomse 270 Den 28 Maj f. m. ett af correcturen. — Jag öfvergår härefter till den i min tanke vida vigtigare anmärkn., som blifvit gjord i afseende på ordet ”äldste.” Jag har visserligen den tanken att det icke skadade, om, på sätt Gr.
Att på nära håll se armodets barn växa upp i nöd och fattigdom gaf henne tidigt en allvarlig blick pä lifvet och väckte ett varmt deltagande för de många olyckliga varelser, som, andligen och lekamligen vanlottade, aldrig få njuta den härligaste af alla lifvets gåfvor, en sund själ i en sund kropp, ett deltagande, som med åren utvecklade sig allt mer och mer samt framdeles, då tillfälle därtill erbjöds, gaf sig luft i en välsignelsebringande verksamhet för det uppväxande släktet. Tiden gick emellertid, Martina växte upp till ung kvinna och njöt i fulla drag af ett lyckligt familjelif på landet i den naturskönaste trakt i Småland, där fadern vid Möckeln köpt en vacker landtegendom. Hon hade dock ej fyllt tjugu år, då en plötslig omstörtning i faderns affärer gjorde slut på detta sorgfria lif och oförmodadt lade i dagen de sällsynt praktiska anlag, som hos den unga flickan hittills legat slumrande. Den sträfsamme mannens med arbete och sparsamhet samlade förmögenhet hade, ej genom eget, utan andras förvållande, hastigt smält samman, och ruin stod för dörren. Under så hopplösa förhållanden fann Martina det vara sin oeftergifliga plikt att själf förtjäna sitt uppehälle och äfven söka hjälpa sina systrar fram i världen. Att kasta sig in på lärariunebanan syntes henne vara ett första steg till oberoende, men därtill fordrades större kunskaper, än Martina då hade, isynnerhet i franska språket, hvarför en föregående pensionskurs i Schweiz var nödvändig. Att at fadern få medel därtill skulle blott varit att påskynda hans ruin. Den unga flickan beslöt då att på egen hand låna den erforderliga summan, hvilket ock lyckades henne genom en välvillig släktings löfte att gå i borgen därför. Med svårighet fick hon sedan föräldrarnes tillåtelse att sätta sin plan i verket. Det var för dem en tung plikt att nödgas låta dottern, öfver öronen skuldsatt, börja den hårda kampen för lefvebröd. Martina lemnade hemmet med friskt mod och stora förhoppningar på framtiden. Efter ett års vistelse i Schweiz erhöll hon plats i Skåne som lärarinna, hvilken hon samvetsgrannt skötte i två år, hvarpå hon begaf sig till hufvudstaden för att söka vinna en för framtiden säkrare utkomst.
Den, som äger någon behållning, kan ju insätta henne i banken och utfärda assignationer på det låga beloppet af 20 r:dr, och således på mindre summor än de 100 r:dr, hvarunder ifrågavar. invisningar icke finge utgifvas. Man vet att fördelen af denna assigneringsrätt på banken består deri, att man uthändigar flera assignationer i rörelsen, än för hvilka man har valuta i banken, emedan man beräknar att de utgifna sedlarna icke skola så snart uppvisas till inlösen, och emedlertid får man räntefritt begagna eli capital, som man icke äger. När lagstiftningen blundar för ett sådant förhållande, så borde vederbör, dermed vara nöjde. Dessutom har privat ba n kern e i sednare tider tillkommit, till lättnad för rörelsen i landsorterna. Man har således icke heller i detta hänseende något skäl till klagan. Hvad som kunnat hända med småsedlar, som utgifvas af enskilda personer, hafva vi haft tillfälle att se både här och annorstädes. — Hr Rosenblad har åberopat exempel inom Sverige. Det torde tillåtas mig alt få åberopa ett från Norrige. Under mitt vistande derstädes — jag minnes icke hvilket år — inträffade att ett käpmanshus i Christiania betalt timmer och andra allmogens varor roed s. k. timmersedlar eller små obligationer, 3o4 Den 14 O c t o b e r f. ra» ställde alt inlösas vid Christiania vintermarknad uti Februari månad. Men då allmogen kom dit med sedlarna, för hvilka de ämnade inköpa sina förnödenheter eller få penningar, så hade handelshuset gjort concurs och sedlarne kunde icke inlösas. Allmogen i den trakten, hvarest sedelutgifningen skett, det var Österdalen , befann sig således utan medel både till lifsförnödenheter och kronoutskylder. Norrska Regeringen nödgades derföre träda emellan och afhjelpa nöden för ögonblicket. Huruvida någon ersättning derför sedermera erhölls känner jag icke; men sådan oreda åstadkommo emedlertid dessa enskilda småassignalioner. Det står icke i allmogens förmåga att bedomina sådana assignationers tillförlitlighet, och man skall således icke utsätta honom för frestelsen alt mottaga dem.
De innehållningar, dem de fleste erabetsoch tjenstemän, så vali militaire, som civile, jemlikt äldre och nyare författningar, måste vidkännas vid tillträden af ordinarie beställningar å rikets stat, hafva, såsom varande af en för löntagarne oftast betungande egenskap, vid mångfalldiga tillfällen påkallat Kongl. Majits uppmärksamhet och behjertande; äfvensom detta ämne rörande frågor vid åtskilliga riksmöten tillförene utgjort föremål för Rikets Ständers behandling. Dessa innehållningar bestå dels uti såkalläd begrafningshjelp eller nåd-årsbesparing, för hvars iakttagande den, sora till en syssla vunnit be»- 11 Kongl. Maj:ts Aädiga Proposition N.o 7. fordran, måste under sex månader, räknadt från och med månaden efter den, hvari utnämningen skett, tjena antingen utan lön, om han förut icke innehaft ordinarie tjenst, eller, i fall han egt sådan tjenst, med den lön, som åtföljt den frånträdda befattningen; dels ock uti en för uppkomne ledigheter bestämd s. k. vacaneeoch förslags-liggetid, utgörande för sådane civile tjenster, hvartill underdåniga förslag uprättas, tre månader, för de civile embeten och tjenster, hvilka af Kongl. Maj:t omedelbart bortgifvas, två månader, samt för alla militäre embeten och tjenster fyra månader, allt med beräkning från och med månaden efter den, hvari ledigheten inträffat, och under hvilken liggetid lönerne icke få tillträdas af dem, som till de deremot svarande embeten och tjenster befordrats.
Och nästa fråga blir då naturligtvis huruvida det är skäl att längre fortfara med vår icke mindre patetiska tystnad. Ja hvad säger du? Sjung ut! Jag var sjuk och nedstämd, och jag trifs i mitt kära Hörby som hin håle i guds hus, derför fick du ett bref som var ännu dummare än mängden af dem jag uppvaktat dig med, och det vill ej säga litet. Jag erkänner och betygar att det brefvet var en bétise. Hvad vill du mer ha? När jag varit ett fä, så inser jag icke hvarför jag skall neka till det, bara för nöjet att få vara det fortfarande, – i synnerhet som nöjet härvidlag varit skäligen klent. Visserligen hade jag i storslagen sjelfkänsla beslutat mig för att genom en imponerande tystnad visa dig hur förnärmad jag blifvit af vissa mindre smickrande tillmålen i ditt bref. Den första tiden var det också det naturligaste för mig att tiga, derför att jag var både för sjuk och för – ja med ett ord: jag kände att jag icke skulle kunna slå an en menskligare ton. Och att du skulle skrifva till mig af bara medlidande, derför att jag var sjuk och eländig nej fy! En sådan andlig tiggare var jag ändå inte. Hade du deremot skrifvit till mig derför att du kunde ha lust att göra det, och icke som allmosa, det hade varit en annan sak. Efter hand som kroppskrafterna började komma igen blef jag allt mindre ledsen och i stället förtretad. I går kunde jag för första gången på denna långa tid hugga i med arbetet, ja, och det gör att jag nu ser lugnare på sakerna. Jag tycker att det hela varit så hjertans dumt och onödigt. Vi ha invecklat det som var så enkelt; först jag, och sen du. Ja, och nu längtar jag efter bref: jag menar efter fakta. Jag vet ju inte ett andans ord om dig, och du kan ju då väl förstå att En sak hade du fått alldeles rasande om bakfoten, men med ditt bref gjorde du det omöjligt att ingå i en förklaring. Och icke heller bryr jag mig om att säga något om det. Det blefve bara galenskaper igen. Jag skall tala om det en gång när vi träffas.