Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständerna väcktes derföre fråga om en allmän revision af lagarne; om urskiljande och borttagande ur den allmänna lagen af hvad, som hörde lill den ekonomiska lagstiftningen, deri folket ej egde deltaga; och man erkände äfven behofvet af “lagarnes förenkling i yttre form, för att rätt kunna fattas och tillämpas'1, äfvensom att någon förbättring deri till innehåll tilläfventyrs kunde "efter tidens skick" vara nödig; men man borde dock "ej bygga på annan grund än den varande", och derföre först och främst “sammandraga de spridda lagförklaringar och författningar i den koncisa och rediga ordning, som ämnenas natur och omständigheterna medgåfvo, hvarigenom äfven möjligheten af lagarnes verkliga förbättring, der den tarfvades, skulle befordras." I enlighet med dessa åsigter anhöllo jemväl 1810 års Ständer, att, enär otvifvelaktigt vore, alt rikets lagar dels fordrade förenkling för att af allmänheten och domare kunna rätt fattas och tillämpas, dels ock förbättring till deras innehåll, Kongl. Maj:t ville, för befordran af detta ändamål, utse en kommittée, bestående af kunnige och erfarne män, att, med odelad uppmärksamhet på hela lagverket, i detta afseende utarbeta ett fullständigt förslag, hvilket kunde å nästpåföljande riksdag öfverlemnas till Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers granskning och beslut. Denna underdåniga anhållan var anledningen tili Lag-kommittéen.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 5:te punkten. Hr Wrangel, Erik Fredrik: I egenskap af reservant emot förev:de punkt, har jag trott mig böra anföra skälen dertill. Frågan är visserligen icke af någon stor betydenhet; men då beslutet innebär en viss orättvisa och behandlingen för öfrigt innefattar en af dessa snabba vexlingar, som så ofta inom Utsk:n inträffa, har jag funnit mig böra något redogöra för huru härmed tillgått. Utgiftsafdelningen hade nemligen tillstyrkt 20,000 rdr att utdelas till premier åt officerare och underofficerare vid arméen och flottan. När detta förslag förekom i Utsk:t, yrkade en minoritet att beloppet skulle nedsättas till hälften, men då den föreslagna summan försvarades, anmärktes att man åtminstone borde göra en rättelse så tillvida, att pensioner borde tilldelas icke blott dem, som tagit afsked, utan äfven dem, som qvarstode, vare sig vid arméen eller flottan. Emellertid segrade det högre beloppet, och minoriteten, i förargelse öfver detta nederlag, vände alldeles om och beslöt, i sin ifver att sila mygg och svälja kameler, alldeles motsatsen af hvad den förut yrkat, nemligen att anslaget allenast borde tillgodokomma afskedade militärer. Nu finnes dock ett stort antal officerare, som stå qvar i arméen och flottan, och dessa skulle således gå i mistning af den ifrågaställda förmånen, derest Utsk:ts uttryck bibehållas. Det kan vara af mindre betydenhet, ty dessa personer böra hafva upnått 60 år, men en orättvisa lig - 302 Den 29 Augusti f. m. ger väl uppenbarligen deruti, att derföre att de ännu kunna vara användbara till fäderneslandets försvar, derföre att de ännu med heder bära arméens uniform, de skola sakna kompetens till undfående af pension, eller också nödgas taga afsked, för att komma i åtnjutande deraf.
R:dr 16 sk. har förblifvit oförändrad sedan år 1786, då Cassans tillgångar utgjorde 51,600 R:dr l5 sk. 7 r:st och deremot utgjorde de vid 18:22 års slut 146,873 R.dr 3o sk. 1 r;st. År 181 2 blefvo lönerne för Ombudsmannen och Secreteraren förhöjde med 5o procent och utgöra nu i 00 R;dr för hvardera men 310 Den 20 Augusti e. m. Kamereraren har icke hitintills tillgodonjutit denna förmån. Om densamma nu afven honom beviljas, konnne lönen att nu ökas med: 66 R:dr 52 sk. Banco. •> För redogörelsen af Adeliga CadettSkolaeFonden bestämde Höglofl. Ridderskap et och A - deln vid ;8oo års Riksdag ett arfvode af 35 R;dr 16 sk. Fonden, livaraf någon utbetalning ej ägde ruin, utgjorde då 18,210 R:clr 40 sk, 6 rist., men vid 1822 års slut 67,237 R:dr 45 sk. 9 r;st. Begge dessa Cassör hafva således sedan de derföre stadgade arfvoden bestämdes, uppstigit till omkring tredubbelt belopp, och i samma förhållande hafva äfven göromålen med redovisningen, uppbörden, utebetalningarne och correspondencen blifvit ökade, utan det större ansvar och äfventyr, sorn förvaltningen åtföljer. Öm arfyodet vid Adeliga CadettSkoIaeFonden ökades med S5 R:dr 16 sk. och således utgjorde 66 R:dr 02 sk. kunde visserligen delta icke anses vara någon dryg förvaltningskostnad, för en Fond sorn, snart uppgår till 60,000 R:dr. Skulle likväl Höglofl. Directionen finna betänkeligt att för mig tillstyrka någon tillökning i närvarande löneförmåner, får jag såsom alternativ framställa den ödmjuka anhållan, att blifva entledigad från förvaltningen och redogörelsen för Wadstena Adeliga JungfruStiftsCassan.
Uppslår, vid fråga om jords eller lägenhets begagnande till utläggning af elektriska ledningstrådar, parterne emellan tvist, huruvida derigenom må förorsakas så betydlig skada, att jorden elter lägenheten lösas skall, eller om intrånget är af beskaffenhet, att ersättning derför, enligt de i 2 morn. 1 §. stadgade grunder, utgå bör, prö/ve och afgöre rätten sådant innan nämnden sättes. Anses ersättning för intrång böra ega ruin, bestämme ock rätten, efter thy som intrånget finnes vara öfvergäende elfer fortfarande, huruvida slik ersättning skall utgå på en gång eller i årlig afgift under den tid, intrånget kommer att fortfara. Emot rättens beslut i dessa frågor må talan fullföljas i H of-Rätt genom besvär inom den. tid, i 25 Kap. 5 §. Rättegångs-Balken stadgas. ] Hof-Rättens beslut må ändring sökas likaledes genom besvär, sorn, jemte borgen för kostnad och skada, skola lill Honungen ing ifvås inom den tid, 50 Kap. 1$ §. samma Balk bestämmer. §. 13 Dä jord eller lägenhet afstås skall, uppskatle nämnden i penningar såväl jorden eller lägenheten efter dess rälla värde för egaren, som ock särskildt den skada, annan an egaren, genom jordens eller lägenhetens afstående, lider, allt med afseende på tiden för a (‘trädandet. I del fall, utt endast ersättning för intrång eger rum, uppskatle nämnden i penningar den skada, sorn genom intrånget förorsakas. Ar af rätten stadgadt, alt ersättningen skall utgå i årlig afgift, rätte nämnden uppskattningen derefter; och bör i detta fall ersättning bestämmas särskildt för det intrång, sjelfva anläggningen medför och särskildt för del, som sker genom inrättningens skötsel och drift. Nämnden lillägge alltid uttryckligen den förhöjning, hvarmed, enligt §. 1, ersättningen utgå bör, och om fråga är om flere lägenheter, som tillböra särskilda egare, varde ersättningen bestämd särskildt för hvardera. t) Lag-Utskottets Betänkande, N:o 4 1. §• 14.
De, som önska att bereda ärendena till ett fullständigt resultat, och som å sin sida sökt stride följa grundlagen, hafva i sådant fall ingen annan utväg, än att vädja till framtidens dom. På denna grund skulle jag tro, att det visserligen är öfverflödigt att längre uppehålla discussionen, emedan jag icke hyser något hopp, att R. o. Ad. nu skall frångå den riktning i detta fall, som Ståndet vid föregående tillfällen följt. Jag kan dock icke underlåta att blott i förbigående yttra några ord i anleda, af ett par uttryck, hvilka här blifvit begagnade angtde böjelse för despotism och lillbakagående till partitiderna. Dessa ord äro hårda. Månne man icke skulle kunna, ifall fråga är att uppdraga målningar, äfven hemta ifrån andra sidan anledmratt finna en återgång till partitider? Det har här någon gång handt, sedan en lång öfverläggning blifvit slutad, att de närvarande slåndsledamöterne blifvit så öfvertygade om den ena meningens riktighet, att när ordföranden framställt propos., så har den efter allas tycke besvarats med t. ex. ett nästan enhälligt ja, men när en viss ledamot begärt votering, så har han kunnat vara säker, att det oaktadt få den motsatta propostn segrande. Månne icke partitiderna uti della exempel visa sig återförda, när pluralitelen på delta sätt handlar efter vink och ett tyst commando? Detta hör icke omedelbart till ifrågavarande ämne; men R. o. Ad. torde likväl finna, att det är föranledi af en annan talares föregående yttrande. I anleda, af hvad en värd talare Gr. Horn yttrat, får jag reservationsvis nämna, att jag anser Hr Grefven hafva haft fullkomlig rätt att yttra hvad öfvertygelse han behagat i StatsUtsk., men deremot är det ett maktmissbruk af Hr Grefven, då han sökt förhindra Ulsk. att vidtaga den åtgärd, sorn Utsk. beslutat, emedan ingen utsk.ordförande har någon slags makt öfver sitt Utsk.
Rdr af den nu varande grundräntan, Bil. t. StatsB ev.- Lag-s. Oec.-Utsft. Uti. N:o 129. 27 uträknad efter ett medeltal af hvad densamma utgjort under 10 är, ifrån och med 1819 till och tned 1828, bestämmes Capital-värdet till 1000 Rdr; 3:0 Beredningsoch Taxerings-Cornitéerne må val, då egaren till Såg, Valkeller Stampverk, tror sig ega fog att begära nedsättning uti nu varande grundräntans belopp, elter noga pröfning af skälen dertill, densamma bestämma till lägre, men icke i något fall till högre än den nu varande; 4:0 i afseende på hädanefter tillkommande nya Sågar, Valkoch Stampverk, iakttages, att de uppskattas till ett Capital värde, sorn motsvarar jernngoda dylika inrättningar, hvilkas Capitalvärde blifvit ökadt i och för befrielsen att erlägga serskild grundränta; 5:0 ifrån dessa stadganden om grundräntans upphörande, att såsom Statsmedel utgå, undantagas: a} de Sågqvarnar, hvilkas grundränta är förvandlad till Rusttjenstmarker; b) de Sågqvarnar, som äro indelte och anslagne till Tjenstemän, Stater och Inrättningar, elhr till understöd för Rustning eller Rotering ; c} d<- Sågqvarnar, hvilkas Räntor äro inliegripn uti Hemmans-Skattläggning. STOCKHOLM, J > C A Ii L A B. PlH l., 183o. Statao. LagUtskottens Utlåtande N:o i5o, l N:o 130. Antom till Expcd. Utskottet den 24 Febr, iS3o. Utlåtande, i anledning af Herr Landegrens inom Valloflige Borgare-Ståndet väckta, till Lag-Utskottet remitterade motion om upphörande af det för Banken och Riksgälds-Contoiret nu gällande Domstolsprivilegium.
Inga tankar mer, intet grubbel, intet närvarande, och inga minnen ... Han gitte ej mer; det nyttade till ingenting; och det vore ju ock detsamma, alltsammans ... Truls stirrade resigneradt in i detta formlösa, färglösa, namnlösa Något, som reste sig framför honom: det Oundvikliga ... «God kväll!» Långt inne ifrån i sina tankar hade Truls hört fotsteg; men dessa hade upphört igen, och han hade redan förlorat minnet af dem, när han väcktes upp af rösten. Det var redan mörkt. Borta i häcköppningen intill grannens hustäppa skymtade dunkelt en gestalt. «God kväll!» sade det åter igen. Det var Per Mattsson sjelf. Truls reste sig, gick bort till honom och skakade hand. Han kände sig med ens helt väl till mods; det gjorde honom godt att höra en mensklig stämma och förnimma värmen af en menniskas hand; det var honom, som om han undsluppit ett spöke, hvilket med våta fingrar velat strypa honom. Han skakade af sig kölden, – det hade blifvit helt råkallt till kvällen, och han hade sutit stilla för länge –, och visade sig mot sin vana helt språksam. Fader Per, som annars i sitt oförbränneliga goda och jemna lynne ombesörjde den delen af umgänget, stod helt förvånad och lät den andre hållas; han kunde icke få in mer än ett enstaka ja och nej och hade råkat en smula ur koncepterna. När han såg sin tyste nabo så upplagd, kom han sjelf i helgdagslynne; utsigten till en behaglig afton stämde honom varmt och högtidligt. «Kom in, så ta vi oss en tuting!» Fader Per var ännu icke säker på, huruvida hans unge vän öfverhufvud vore så särdeles betjent med dylika inbjudningar; han hade sänkt rösten, som gälde det en öfvertalning till något hemlighetsfullt. Då Truls tackade och sade ja, svallade det öfver i honom. «Det kan behöfvas få något varmt i kroppen,» förklarade han och gned sina händer mot hvarandra. «Det blir kalla nätter nu.» De begge männen följdes åt ned genom den lilla trädgården. Genom ena fönstret föll ljus ut i dunklet; innanför satt Margret vid bordet öfver en bok. «Hvad
Giltigheten af de skiil, hvarå större delen af nyss anförda, emot nu gällande föreskrifter i förevarande ämne framställda, anmärkningar grundas, kan, enligt Piikets Ständers öfvertygelse, icke bestridas; och att betänkliga olägenheter samt i hög grad invecklade, mången gång till orättvisa ledande, förhållanden måste uppkomma till följd af åtskillnaden emellan vistelseeller mantalsskrifningsort å ena, samt försörjuingsort å andra sidan, torde lätteligen kunna inses. För bedömande af den frågan, hvilket samhälle en person, då behof af Fattigvård, för honom yppas, skall anses tillhöra, torde icke någon egentlig rättsgrund gifvas, då fattigvården sjelf icke stödjer sig på någon sådan, utan endast är en af nödvändigheten, till följd af samfundsförhållandena, påkallad anstalt att förekomma vådor för staten. Pröfningen af denna fråga lärer således endast böra åsyfta att genom bestämda begränsningar fullända den, ge - 428 Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Skrifvelse, N:o t$8. noin fattigvårdens öfverlåtande på socknarne, antagna fördelningen af detta allmänna bestyr, så alt missbruk och förtydningar, ledande till mannamån, förebyggas. Att till hvarje fattigvårds-samhälle höra alla de, som derinom hafva sin bostad, torde väl synas klart; men bostaden är dock ofta diktad eller endast så tillfällig, att någon tillförlitlig rättelse deraf icke kan hemtas. — Det torde således tillika erfordras en offentlig actus, som bekräftar förhållandet och lemnar tillfälle att förekomma missbruken, och denne actus är mantalsskrifningen, hvilken också redan är, såsom sådan, i de flesta rättsfrågor antagen. Hvad åter angår den fria inflyttningsrätt, som genom nu gällande förordning är vorden medgifven, så lärer väl icke kunna förnekas, att de församlingar, hvilka redan träffa t ändamålsenliga anstalter för försörjning af deras fattige, derigenom fått vidkännas ett obilligt intrång. En så obegränsad rättighet står, efter Rikets Ständers omdöme, icke väl tillsammans med den allmänna bestämmelsen om socknarnes skyldighet att hvar för sig besörja vården om deras fattige.
Enligt hvad jag har mig bekant, tillgår vid enskildta Banker så, att Banken håller afskrifningsräkning med de hus, som hafva större affairer, samt tillhandahåller dem penningar å vista, hvaremot andra Låntagare måste utfästa viss uppsägningstid. Jag tror, att Rikets Ständers Bank bör hålla begge vägarne öppna. Lemnäs det BankoStyrelsen öppet, att begagna hvilkeldera sättet den finner tjenligast, blefve det högst tadelvärdt, om den icke begagnade den minst dyra vägen, när den derjemte är säker. Det må äfven erinras, att a:ne perioder för denna operation inträffa, nemligen den ena före och den andra efter utvexlingen. Hvad som vid öfvergången från ett vacklande mynt - Den 2 December f. m. *9 väsende lill elt stabelt kan verka på opinionen, och huru dess nycker kunna inflyta på Bankens ställning, är omöjligt att förutse. BankoStyrelsen bör derföre hafva fria bänder att rätta sig efter conjuncturen. Herr Hjerta har utvecklat skälen, hvarföre man bör hålla Obligations-vägen öppen åt dem, som ej kunna begagna Afskrifnings-räkningen. Jag vill blott tillägga, att Handlande kunna finnas, som icke vilja anförtro åt sina Bokhållare att föra en dylik Afskrifnings-räkning; de böra ej derföre vara utestängda från Obligationssystemet. Jag förenar mig lill alla delar med Herr Hjerta om 4 procents ränta för lånen på viss tid, ocb 2 procents för dem å vista, eller på endast i månads uppsägelse. Friherre Boje'. Må det tillåtas mig än en gång erinra, att då fråga är om J.ne olika belåningssätt, måste äfven 2:ne olika behandlingar dermed äga rum. Jemväl ber jag alt få anmärka, att då aine olika lånesätt anses nödvändiga, måste det linnåsen Autboritet, som äger myndighet att balancera med de begge olika fonderne, så att de icke tillskynda hvarandra någon olägenhet sins emellan, eller hindra rörelsens lif.
RättegangsBalken, N:o 4, öfver RiksdagsFuilmägtigen Nils Strindlunds motion, om ett tillägg till lagen för åhörare vid RiksStåndens sammanträden, N:o 6, öfver RiksdagsFuilmägtigen Erik Nilssons motion, om utfärdande af en Lag till afböjande af uppgifne olägenheter, som för Rustoch Rotehållare skulle uppkomma derigenom, att ryttare och soldater utan tillstånd afveko, och höllö sig borta ifrån deras rätta station, m. m., N:o 7, öfver RiksdagsFuilmägtigen Herr C, TV. Olbers7 motion, angående skärpning i straffet för falskt vittnesmål och för mened, N:o 9, öfver RiksdagsFullmägtige Peter Perssons samt Johan Bengtssons motioner, om upphäfvande af LandsFiscalers rättighet lill kostnadsersättning uti mål, der de å tjenstens vägnar föra talan, N:o 10, öfver RiksdagsFuilmägtigen Herr C, IV. Olbers’ motion, om ändring i bestraffningen för missgerningsmans släppande, N:o ir, öfver RiksdagsFuilmägtigen Peter Perssons motion, om upphörande af UnderDomares åliggande, att till Hofrätter insända renoverade exemplar af Domböcker, utom i vissa mål, N:o 12, i anledning af 2:ne motioner af RiksdagsFuilmägtigen Anders Nilsson} den ena om ett tillägg till 9 Cap. 11 §.
glödande ångpannorna Man medgaf glömt i fick på de höga, väggfasta speglarna mellan fönstren sparbanken i sådan oro, skulle k o m m a n å g o t i v ä g e n m e d som han » Vi vaknade gammaldags Men som löpte och kommo Därinne var smula stormig vinternatt! vid en mörk gränd i det, otrolig energi o c h f ö r m å g a att år, öfvertron, tänkte hela till h o n o m. sådan s o m det d e stora, vetande. o m att där. och hafvet! och vantrifvas. På där s o m alla a n d r a endast det med den i n å g o n förvuxen trädgård, ned att med romantiskt när och sak fönsterrutorna trott, T y c k t e inte i sade tant Malin. » fridsam. Då kommer. » mer. däruppe, vacker färligt, sig fast staden piskade ej icke hus, inredt keriet håller Hade jag in h o n o m. terna, o c h naturligtvis fästmön. minsta gammalt utom o c h s ä g, att frågade han det inte Lagom Du Malin ställde det verkligen var flickungen hade dit. » därinnifrån. s o m fattas h e n n e. hördes det besynnerlig medan lif måste att doktorn. uppför trapporna, tant hon gick och mötte honom. O c h då K a r i n förgäfves unen stund, duglig, Doktorn sprang sig, att för » D e veta inte, h v a d En tänka h a d e n o g inbillat sig, att något. » » Ja, hälsa nästan att förstås, stod på. Han 5 han gjorde ett upptäckte slag kring r u m m e t. På skrifbordet låg IDUNS JULNUMMER ett bläckigt brefpapper. Doktorn kände, hur tanternas blickar följde h o n o m. Underbart hur m å n g a ansikten en människa kan ha! D e hade klädt u p p hela rummet. Och nu däremot. Just h v a d han ej ville. En hysterisk hustru! Ä h, bevare oss, bevare, oss väl! » D e t var skada på hennes vackra, ljusa ögon. H o n satt o c h slog den ena handen i den andra o c h tänkte högt.
Det står nemi. huruledes den, som blir vald till ledamot af Låne-kontors-direktion, skall till fulla beloppet betala sin skuld ”genast den är förfallen.” Någon sådan ordställning känner jag icke till uti Svenska språket, utan den måste uplösas med något annat ord, som åstadkommer mera tydlighet, och jag skulle önska, att det blefve ordet dä, hvarigenom ett svenskt uttryck upkommer. Den 28 Oktober e. ra. 1)1 Jag hemställer alltså alt ordet da måtte inflickas emellan orden genast och den, hvarigenom det följaktligen skulle komma alt heta: ”genast då den är förfallen.” I öfrigt bar jag ingenting att emot mom. erinra. Gr. Gyldenstolpe: Om jag medgifver, att man icke egentligen på annat sätt än genom advokatyr, hvilket Hr Printzensköld ganska väl förstår sig på, kan kalla en suppleant för en vikarierande ledamot, så torde Hr Printzensköld, utan advokatyr, medgifva mig, att med ledamot aldrig kan förstås annat än den person, som förrättar Ijensten, och att således det är öfverflödigt, alt här utsätta ordinarie eller vikarierande jedamot. Således anser jag Utsk:s förslag endast innefatta en förkortning af meningen, samt ett uteslutande af hvad som icke är behöflig!. Hvad angår den prydlighet i Svenska språket, för hvilken Hr Printzensköld är känd och hvarpå haa vid flere tillfällen aflagt lysande prof, får jag fästa den värde ledamotens npmärksamhet deruppå, att det af honora klandrade uttrycket finnes intaget i nu gällande Banko-Reghte, och jag förmodar det stått der under lika lång tid, som Hr Printzensköld befattat sig med Svenska språket. Jag tror att om man, i st. f. orden ”genast den är förfallen”, bade begagnat uttrycket ”så snart den är förfallen”, hade det icke blifvit ett så hardt uttryck, som det förevar:de, ty ordet ”genast” är mera peremtoriskt än så snart.
Nu, enär tre af Riks-Stånden således ansett ordet odlingslån böra förändras till annan lydelse, men deremot om lydelsen varit skiljaktige; alltså och då lämpligast synes vara att utmärka de län, om hvilka fråga är, så som de blifvit betecknade i de uti förslaget åberopade Kongl. Kungörelserne af den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848, får Utskottet hemställa, om icke i stället för ordet »odlingslån», uti ifrågaslällde förslag, må införas tilan utaf allmänna medel för beredande af odlingsförelag medelst utdikningar eller vatten-aftappning arn, hvadan genom ifrågaslällde af Rikets Ständer redan beslutade Författning skulle förklaras: att, då lån utaf allmänna medel för beredande af odlingsföretag medelst utdikningar eller vatten-aftappningar, likmätigt Kongl. Kungörelserne den 13 Juni 4845 och den 3 November 1848, blifvit i Jordebok antecknadt, eger Kronan för de årliga a/betalningsoch ränle-beloppen lika rätt i det hemman, hvilket lånet blifvit påfördi, sorn för annan afgäld eller ränta af fust egendom, efter ihy ili Kap. 6 § Handelsbalken sägs. Slockholm den 27 November 1854. Bih. lill B. STOCKHOLM, t r vek t hos ISAAC MARCUS, 1854. •i Lag-fJtskottets Utlåtande, N:o 66. 1 ■VC'/1 nT)>; I:o 66. sr; t«t« ‘ -• Ank. till Exp.-Utsk. den 28 November 1854, kl. 2 e. iu.
Sfir kännedom derom, huru denna nya författn. blifvit tillämpad, och denna kännedom kunde lätt vinnas genom insamlande af upplysningar från olika delar af landet. Rå blefve det intet tvifvel längre, huru pass taxeringsvärderna stigit, och då kunde man med säkerhet sluta, huruvida någon rubbning skall åstadkommas af det framställda förslaget, eller hvilken proc. som vore den lämpliga. För min del tror jag, att \ proc. skulle någorlunda motsvara det nuv:de förhållandet; att deremot ^ proc. skulle åstadkomma en verklig och ingalunda obetydlig förhöjning. torde väl icke kunna betviflas. Jag anhåller för min del om återremiss, på det att Utsk:t måtte meddela Stånden de värderika upplysningar, som det torde stå i Utsk:ts magt att i detta afseende anskaffa. Frih. Alströmer: Hr von Koch har önskat bifall till Utsk:ts förslag, under förutsättning, att allmänna lagens bestämmelser i afseende å bouppteckning komme att ändras. Ett sådant stadgande, som han afser skulle deruti införas, tror jag dock ej vore lämpligt. Stundom kan det visserligen vara rätt att i en bouppteckning upptaga en fastighets verkliga värde; men ibland måste ett sådant bo mycket hastigt realiseras, och då kan det lätt föranleda orättvisa och för hög beräkning. Jag tror derföre nu gällande föreskrift, att gode män skola åsätta värdet, vara den bästa. Hvad sjelfva beloppet angår, så synes mig uppenbart, att j~:dels proc. är alldeles för lågt, såvida ej en betydlig minskning i statsinkomsterna skall uppstå. Man talar här uteslutande om jordfastighet; men i bouppteckningar ingår också mycket annat såsom kapitaler, varulager, fabriker, skepp, m. m., som hittills erlagt betydliga afgifter, men hädanefter skulle betala blott ^tdels proc. Sätter man nu procm till blott ^ och sedan finnér denna vara för låg, så torde det blifva ganska svårt att framdeles höja densamma, hvaremot, om man nu bestämde \ proc., man ganska lätt kunde vid nästa riksdag nedsätta den, om den befunnes för hög.