Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och du skall fästa dem uppå axlarna på lifkjortelen, att de äro åminnelsestenar för Israels barn, att Aaron drager deras namn på båda sina axlar, till åminnelse för Herranom. Och du skall göra gyldene spänne; Och två kedjor af klart guld, som uppåt gå skola, dem skall du fästa uti spännen. Ämbetsskölden skall du göra efter konst, såsom lifkjortelen, af guld, gult silke, skarlakan, rosenrödt, och tvinnadt hvitt silke. Fyrahörnad skall han vara, och tvefald; en hand bredt skall vara hans längd, och en hand bredt hans bredd. Och du skall uppfyllat med fyra rader af stenar. Den första raden skall vara en sardius, topaz, smaragd; Den andra en rubin, saphir, diamant; Den tredje en lyncurer, achat, amethist; Den fjerde en turkos, onich, jaspis. Uti guld skola de satte varda på alla rader; Och skola stå efter de tolf Israels söners namn, utgrafne af stensnidare, hvardera med sitt namn, efter de tolf slägten. Och du skall göra kedjor till skölden, som nederåt gå, af klart guld; Och två gyldene ringar, så att du fäster de två ringar vid de tu hörnen af skölden. Och låt komma de två gyldene kedjorna in uti de två ringarna; Men de två ändarna af de två kedjor skall du låta komma in uti de tu spännen, och fästa dem på axlarna af lifkjortelen emot hvarannat. Och du skall göra två andra gyldene ringar, och fästa dem vid de andra tu hörnen af skölden, nämliga till sina brädd, der de utanpå lifkjortelen med hänga; Och skall åter göra två gyldene ringar, och fästa dem emot hvarannan utantill, nedre på de tu hörnen af lifkjortelen, der som lifkjortelen kommer tillhopa. Och man skall tillhopaknäppa skölden med sina ringar med ett gult snöre intill lifkjortelens ringar, så att han ligger hardt inpå lifkjortelen, och skölden icke lossnar ifrå lifkjortelen.
Majtts Nådiga Utslag af den 2 October 1777) sorn pä sädant sätt förklarade Lagens mening i slik fråga, blifvit genom Tryck kungjord i Ugglas Samling psg, 107, men samma vilkor icke efter förevarande Lag borde gälla, utan skyldigheten till Urarfvagörelse vara ovillkorlig för alla arfvingar, fann Herr Assessoren för sin del det vara högst nödigt, att göra stadgandet härom sä tydligt sorn möjligt vöre, och tillstyrkte derföre, att i Momentet i denna 1 §. skulle få en sådan ordalydelse.' villja arfvingar sig urarfva ”göra för tttt vinna befrielse fran gäld, då skola de, ,%ehvad de i Boet suttit, dermed befattning tagit el”ler icke, anmäla skriftligen såsom om Boskillnad, "i 7 Capitlet sägs, att de den dödes Egendom af• Tträda dre.’* Herr Lagmannen Palmborg instämde i detj« Sta del med Herr Assessoren Danckvardt. Och skulle dessa skiljaktiga yttranden genom Protocolls-Utdrag, som kommer att Betänkandet åtfölja, hos Riksens Höglofl. Ständ?* Vördsamt anmälas. Ut supra. N:r 94, Riksens Höglofl. Ständers Lag-Utskotts Be* tankande angåendet det af Riksdags< 444 Lag-Utskottets Betänkanderi. Fullmäktigen för Götheborgs Stad Herr Eric M. Leffler gjorde Förslag till ändring af nu gällande Formulair till Borgenärs Ed. Cjenora ett, till Vällofl. Borgare - Ståndet inlämnadt och derifrån tili Lag-Utskottet remitteradt Memorial, har Riksdags - Fullmäktigen för Götheborgs Stad Herr Eric M.
För min del hemställer jag derföre: att Ridderskapet och Adeln, på Re i StatsUtskottets af samtlige RiksStånden redan bifallne Betänkande N:o 387 stadgade grunder, hvilka jemväl i afseende pä ifrågavarande åt Försvarsverkets Materiel af öfver skotten årligen anvisade y 0,000 R.dr B:co böra tillämpas, må ogilla Utskottets uti dess nu afgifne Memorial N:o f/6 gjorde hemställan; och anhåller jag om proposition på hvad jag sålunda föreslagit. Grefve Brahe, Magnus: Jag har intet att tillägga hvad Herr Crusenstolpe yttrat i afseende på de 70,000 R:dr till materielcn, utan får blott förklara, att jag förenar mig aldeles med honom och anhåller om proposition på hans förslag. Friherre Cederström, Jacob: För min del har jag intet emot Herr Crusenstolpes förslag'; men om jag ej misstager mig, har PresteStåndet redan fattat sitt beslut i äret - i6 Den 8 Mars f. m. net; jag anhåller derföre, att Herr RidclarliusSecreteraren ville underrätta oss, huruvida något ProtocollsUtdrag härom från PresteStåndet ankommit, och i sådan händelse uppläsa detsamma. Det är angeläget att RiksSlånden vid besluten om denna fråga förena sig uti samma termer, på det icke några skiljaktigheter må uppkomma och något jämnkningsförslag hehöfvas, hvarigenom tidsutdrägt skulle uppstå. I anledning häraf upplästes Högvördige PresteStåndets ProtocollsUtdrag af den 3 dennes af innehåll att Ståndet, i anledning af StatsUtskottets Memorial N:o4i6> förklarat det med Ståndets mening och afsigt vara öfverensstämmande, att det belopp, hvarmed öfverskolten det ena året möjligen understiga de 70,000 R:dr, får af de påföljande, innan nästa SlatsReglering, förflytande årens öfverskott ersättas, derest desamma dertill lemna tillgång. Herr Crusenstolpe:
Såsom tillägg lill hvad Hr Westerstrand yttrat, för all bevisa Regeringens osparda nit för sa11— pelernäringens fullkomnande, får jag anföra, att styresmannen för denna näring i Westmanland Hr Capitaine Edman på Staby ärligen hos mig anhåller om kungörelser, som tillkännagifva, alt provinsens drängar och barn, som vilja lära tillverkning af saltpeter, äga att kostnadsfritt hos honom inhemta kännedom om allt hvad som till denna del af landthushållningen hörer. Hvad sjelfva fabricationen angar och nedsällningen af det qvantum saltpeter, som under de sednare åren till Kronan erbjudits, så kommer denna minskning sig af nedsällningen i prisen för samma vara. Delta pris, som förr varit 7: 24 per L0f och som sedermera gått ner till 5 rrdr, har nu i år blifvit ökadt till 5 r:dr 32 sk. per IM', men enligt uppgjord calcul kan icke, åtminstone i Westmanland och den del af Sverige, der veden är något dyr, någon fahricalion af saltpeter ske med vinst för 5 r:dr per Lif. Att under sådant förhållande skillnaden emellan det qvantum saltpeter, som ärligen till Kronans förråder inflyter och del, som derifrån mäste utgå, i sednare åren varit högst betydlig, är gifvet, och det vore derföre högst nödvändigt alt, pä ett eller annat säll, underlätta denna näring, hvilken många redan nedlagt, för att i stället såsom gödningsämne utföra saltpeterjorden pä hveteåkrarne. Jag anser sålunda det vara ganska svårt alt under närvar, förhållanden bringa denna industrigren till något vidare stigande, åtminstone i det medlersta Sverige, och hvad angar förhållandena i Småland, så mätte Hr af Harmens bättre än jag känna desamma. Jag skulle dock tycka, alt den föreslagna und. skrifvelsen för närvarande vore mindre på sitt ställe, hvarför jag äfven skulle tro, att afslag å denna § af StalsUlsk:s betänk, vore att tillråda. Hr Westerstrand:
— Det kan nog hända, men han gör det bestämdt inte, svarade Eleonore med sin vanliga säkerhet, inför hvilken det ej gafs någon appell. En dag, då Kurt åter spisade middag hos sin kompanjon, frågade Säfve honom rent ut, hvarförhan inte gifte sig. Fru Säfve hade som vanligt tur, han svarade nästan med hennes egna ord. — Därför att jag har det så bra som jag har det. Också fick Säfve en blick, som betydde: »Hvad var det jag sade? Du ser, jag har alltid rätt!» — Men hvad är det egentligen för ett lif att gå och bli en gammal ungkarl. Du skulle just passa att vara en uppmärksam och artig man för en liten, vacker hustru. — Käre bror, du har lätt att tala. Hvem vet, — om det fanns en annan fru Säfve! Men så länge det inte finns, och det gör det inte. Fru Säfve svarade på den obligatoriska artigheten, »att det kunde man ju aldrig veta. Att hon emellertid inte trodde på möjligheten däraf, var inte svårt att förstå. Och hvad hon hjälpte honom med, inte var det att söka upp denna lilla vackra hustru! Hos Säfves umgingos påfallande få unga flickor. Nästa sommar, Säfves hade då varit gifta ungefär tio år, hade Kurt, som vanligtvis lät sin kompanjon ha fritt under sommaren, tagit sig ett par månaders ledighet och farit till Marstrand. När han kom tillbaka, ville fru Eleonore höra litet om hans sejour där, hvad han företagit sig, hvem han varit mest tillsammans med o. s. v. Han rodnade så våldsamt, innan han kom sig för att svara, att hon blef intresserad. — Ett par mycket trefliga Stockholmsfamiljer. — Hvilka då? Han räknade upp några namn, slutande med målaren Lindaus. — Jag trodde, han var bosatt i Paris. — Det är han också, de äro bara hemma öfver sommaren. — Inga unga flickor? frågade Säfve försåtligt. — Jo, Lindau hade en ung syster med. Säfve lättade sitt hjärta med ett meningsfullt hm. Fru Säfve bytte genast om samtalsämne, hon hade takt. I början af November gjorde Kurt en affärsresa till Stockholm.
Skulle åter dé kommande årenspt i-s blifva högre än förra årens, , så tillskyndas de räntetagare, som ingått på penninge-anslag, i stället för natura-persediar och spanmål, en motsvarande förlust. 3:o Förslaget, sorn väl medgifver, alt räntetagare, hvilkas indeidta räntor och på. lön anslagna kronotionde kommer att ingå till Stals-Verket, skola i så måtto erhålla ersättning för den dem tillkommande forlön å. spanmålen, att denna forlön skall vid bestämmandet af deraspenninge-löner tilläggas,. innehåller ingen ersättning för foriönen å Rusthållares augments-ränte-spanmål, å, kyrkornas vinsäd, å den ränteoch kronotiondespanmål, , som, utan att vara lönings-spanmål, är anslagen till Academier, skol-inrättningar och allé slags fromma stiftelser, då meningen ej är, alt äfven denna spanmål skall med alldeles enahanda villkor af Stats-Verket ersättas, eller penninge-anslag tilldelas vederbörande, irnen lösen likväl ske efter medel-markegång. Man bör dock ihågkomma, att såväl Rusthållarne, som de fromma stiftelserna hafva laglig, . dels på conlract,. dels på privilegier grundad rätt att erhålla full ersättning äfven , för spanmålens forsling. Enligt förslaget skola dock räntegjfvarne ingen ersättning lemna. Stats-Verket för forsel-lönen, och alltså får Stats-Verket vidkännas hela den, betydliga förlusten för denna ersättning till lönlagarne.
Då äfven jag således icke kan finna, hvari det olämpliga att anvisa behöflig» medel på en bestämd fond skulle ligga, förenar jag mig uti Hr Lilliehööks yrkande på bitall till Utsk:ts hemställan. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Som kapitationsfonden, hvilken nu är föreslagen att tillitas för förfärdigandet af denna bild, är en fond, hvilken hittills och särdeles under de sista åren användts till reparationer å Riddarhuset, kan jag icke finna något skäl, hvarföre icke medel, hvilka just vid denna tid uptagas af R. o. Ad. för att disponeras för Riddarhusets reparation och försköning, icke äfven »kulle få användas till bekostande af ifrågav:de bröstbild, hvilken just. i främsta rummet af allt, skall komma att pryda Riddarhuset. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte bifalla Utskits förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och del» alslag å Utskits ifrågavide hemställan, framställde H. Exc. propos. på bifall, till deusamma, och, då dervid svarades flere ja jemte ett eiler auuat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Föredrogos och biföllos RiddarhusUtsk:ts nedannämnde, den lö:de dennes bordiagde Utiåt:n, nemi.: N:o 17, i ani. af Gr. Lägerbjelke», Gustaf, motion angids ordnande af Riddarhusets gårdsplan; N:o 18, i ani. af väckt förslag om tryckning af minnestalet öfver Kouung Gustaf I; samt N:o 19, ang:de en af Fröken A, C. Bethun under RiddarhusDirektioneus v rd stalld testamentsfond. H. XI. 958 Den 16 Oktober.
Beflnnes någon som icke har sin försörjningsort inom det fattigvårds-samhälle, der han sig uppehåller i behof af understöd, lemnäs detta afFattigvårds-styrelsen efter samma grunder, som äro antagna för underhållet af dess egna fattiga», samt på ett annat ställe: »För tjenstehjons och statfolks samt fabrikshandtverksbruksoch grufve-arbetares jemte deras hustrurs och hemmavar:de barns försörjning ansvare husbonde under den tid arbetsaftalet eller kontraktet gäller.» Således ega äfven de ifrågavar:de fattiga eller lösa personerne att åtnjuta fattigunderstöd hvartill måste höra kyrkans förmåner och andlig vård. För öfrigt innehåller samma Förordn. att »barn som tillhöra fattigvården skola kristligen upfostras äfvensom stadig bostad bör dem beredas.» Nu tillhöra väl nämnde arbetares barn egentligen icke fattigvården i den trakt der arbetaren för tillfället sig uppehåller, men en följande punkt i Förordn. föreskvifver, såsom förut är nämndt. att om också icke barnen tillhöra kommunen, dock sådan vård skall dem lemnäs, der de sig uppehålla, Jag anser derföre att, utom de författmr som nu finnas, några nya förfaltmr uti ifrågavar:de riktning icke äro af behofvet påkallade. Hvad den särskilda (örfallning beträffar, hvilken den högv. motionären påyrkar, så anser jag att den svårligen skulle kunna tillämpas eller leda till något gagn, ty om icke Presterskapet i 352 Den 11 Februari. orten åt ifrågavar:de arbetspersonal kan lemna nödig vård, är det icke sannolikt att Consistorierne under nuvande förhållanden kunna föranstalta om någon annan. Hvad nu den hederv. motionärens i BondeSt. anförande angår, så har jag varit i tillfälle att ännu närmare lära känna det förhållande lian påpekat. Han yttrar: natt de i hans ort för sådane arbeten använde personer till största delen kunna hänföras till den lägsta moraliska ståndpunkt och äro samlade från alla möjliga landsorter.n Detta är alldeles icke sannt. De arbetare, hvilka vid jernvägen blifvit använde, hafva till största delen utgjorts af ortens befolkning, och sådan denna är, sådana hafva äfven arbetarne varit.
Hon stod och betraktade deras upphängda klädningar med mycket intresse. Hvarifrån ha ni fått så vackra spetsar? sade hon och petade om ryscherna kring hals och ärmar. Från Helsingfors, derifrån vi äro hemma, svarade Bella. Jaså. När jag kommer i tjenst till Helsingfors, skall jag också köpa mig lika vackra spetsar, sade flickan med ett längtansfullt tonfall i rösten, i det hon gick att hemta kaffet. Seså, nu ha vi gjort flickan fåfäng, sade Lilli, i det hon eftertänksamt drog strumporna på sig. Jag skall gifva henne en af mina ryscher till tack för nattqvarteret. Upp med dig, Bertha! klockan är strax half nio! Bella ruskade duktigt om Bertha, som var en af de värsta sjusofverskor under solen. Mmmmm lät det motsträfvigt ur dynan. Bella ruskade än en gång, men utan framgång; Bertha var absolut okänslig för uppmuntringar och stickord, hotelser och tvångsåtgärder. Slutligen tog Bella vatten i en tekopp och hälde några droppar iskallt brunnsvatten i nacken på den sofvande Bertha. Hon lät höra ett ogillande knorr och gnuggade sig i ögonen. Bella skyndade att ställa det ångande kaffet rakt invid hennes näsa och i ett nu var Bertha vaken. Hon klädde sig på två minuter, det var aldrig så noga med tvättning och sådant, och var färdig före de andra. Derefter snördes renslarne, betalades nattqvarteret och klockan half 10 först var man på väg igen. Dagen blef het som i går; dammet rykte vid hvarje steg och öfverallt der det fans en brunn, sköljdes halsar och ansigten, med öfverlägset förakt för solbränna och fräknar. Dekoration Dekoration Hannas enformiga sommarlif afbröts då och då af ett besök i prestgården, hvilket hon var tvungen att göra, då prosten var hennes förmyndare. En viss tung stämning bemäktigade sig henne hvarje gång hon satte foten innanför prestgårdens lilla hvita staket. Det var, som hade verlden med ens smultit ihop och blifvit så qvaf och trång, att hon ej kunde andas. Hvarför var det så?
Häraf synes mig den slutsatsen kunna dragas, att allt beifrande af NationalRepresentanterne mot oordning, laglöshet och våld,öker lagarnes anseende, ökar helgden af verkställande och lagskipande magtens oafbrutna åtgärder i detta afseende, och stärker garantien för allmänna säkerheten. När sjelfva organerne af Folkets tänkesätt, yrka laglighet och ordning» när de 788 Den 17 Martil'. i dessa grundsatser högtidligen förena sig med Regeringen, så tillväxa derigenom, i hvarje välsinnad medborgares sinne, af hvad dass eller bildning han nu må vara, begreppen om nyttan af lagars åtlydnad och ordningens bibehållande i samhället, och hos den mindre välsinnade tilltager derigenom fruktan för följderna af lagstridiga handlingar. Hvem minnes ej 1810 års uppträden inom vårt land? och månne man ej torde böra erkänna att det var Nationens Representanters sammankallande föränledt af andra orsaker; att det var deras förening med Styrelsen i tänkesätt och grundsatser, som beredde den frälsning från söndringens och förvillelsens började påföljder, hvilken sedan erhöll garanti för framtiden genom en af de märkvärdigare händelser, häfderna uppvisa. Emot fruktan att Demagoger skulle väcka oordningar inom öfverläggningarne, om sådane der voro närvarande, har Utstkottet framställt vederläggande raisonnementer. Mig synes demagogers verkande, synbara och strafflösa magt, blott tillhöra revolutionsepoker, måhända till en del beredde af deras förut obemärkta inflytelse. En fruktan för dessa folkpredikanters inkräktning på Statens säkerhet och lugn, synes mig således ej billig, så länge känslan för Konungs och Fäderneslands bevarande, är högsta driffjädern för medborgerliga ord och gerningar; och hvar finnes ett nyligare och starkaie bevis, att detta förhållande är vårt, än den indignation öfver mot-5 Ben 17 Marlit, 78* satta tänkesätt, som så högtidligen och enhälligt skallat inom våra murar.
Då vi slutat pröfningen af betänk., skall jag gerna instämma och sjelf yrka det ifrågaställa stadgandet, så vidt det icke strider emot fattade beslut. Likväl tror jag, att det vore rättare att deraf formera en särskild punkt framför den i8:de, än att uttrycka det i form af rubrik. Hr Lefre'n: Man håller på att rycka oss in i en discussion, som icke hör lill ämnet, och detta är ej ovanligt. Men jag hemställer till min värde värde vän, Frih. Palmstjerna, om han icke skulle vilja uppskjuta frågan om det föreslagna tillägget, tilldess samtliga punkterna i betänk, blifvit afgjorda, hvarefter intet hinder möler emot dess införande på detta ställe. Till lugnande af de farhågor, Gr. Cronhjelm vttrat, får jag endast erinra, att i betänk, står, att om icke creditiven begagnas, skola medlen utgå i discontlåneväg. Frih. Ehrenborgh: Jag får blott erinra om slutmeningen i 2o:de punkten. Der står: ”att i händelse de omförmälda medlen från hancodiscontens låneförlag ej skulle kunna till cassaereditiv åt hypotheksföreningar användas, samma medel skola i discontväg, hädanefter som hittills, utlånas.” Frih. palmstjerna: Såvida det medgifves mig att framdeles få den mening, jag nu föreslagit, under öfverläggning, till införande på nu ifrågasatta ställe, så, och under förlitande derpå, afstår jag för det närvarande. Gr. Cronhjelm: I anledn. af den lemnade hänvisningen får ja? endast upplysa, att stadgande't var mig nogsamt kändt, men att jag likväl anser det vara klart, att den tid, som fordras för att stadga omdömet, om medlen böra för creditiven reserveras, äro penningarna otillgängliga för utlåning i discontväg. H. ExHr Gr. o. Landtm, hemställde, om icke II. o. Ad. tillät, att i8:de punkten nu finge föredragas. Frih. Palmstjerna:
Hapan — » » Jag har hört allt; det är så man kan skratta ihjäl sig, » skrek Agnes Stolpe och trummade uppsluppet med fötterna under skrifbordet. » P-språket! » strängt. förehöll henne Kerstin » Stapackapars dupu! » fnittrade Agnes. » Jag skulle inte för allt » smöpör » i Små- land vilja vara i dina kläder. » » Du har det på det » toporropa », du med din öfversättning, » yttrade Kerstin i modfälld ton. » » Jag tror vi dröjer! » » Aber, frögen Scherstin, aber — » blandade sig Rummel med förebrående ton i samtalet och kastade en menande blick på sin klocka. » Tid är penninger in Sverige ogg, nicht wahr? 1 und 25 — » Det klack till i Kerstin. Ingeniören hade rätt: det var hans tid, som gick. Men han generade sig också inte. Till och med priset påminte han henne om. » Entschuldigen Sie! » bad hon med en vältalig blick. » Nu ska vi ta itu med det på allvar. » » På allvar — was ist denn — » » Sehen Sie, Herr Rummel, » afklippte honom Kerstin beslutsamt, visade i boken med sitt lilla pekfinger, » det där ordet heter inte oti, utan uti. Sägen Sie es: uti. » » Yti. » Rummel sköt ut läpparna som brämet på en gullvifva. » Nej, nej, n e j! Uti, uti, uti! Noch einmal! » » Sjyti, sjyti, sjyti! » Rummel snörpte hop mumien som en arbetspåse. Kerstin tog sig åt hufvudet. Det gick omkring i hennes nittonåriga hjärna. 1 detta kritiska moment kom Agnes som en hälsosam affedare med förtroendet, att Rummel skref » ypynklipigapa » kråkfötter. » Was sagt frögen Aggnes? » frågade Rummel, misstänksamt spetsande öronen. » Nichts, » svarade Kerstin, med en infö- dings hela öfversitteri gent emot en barbarisk utländing.
Em”betsmans handläggning ■—■ så vidt hans tid ”och hans upplysning skulle kunna medgifva — utan såsom ett af de allrafrämsta, ”för en person, icke af mångfalldigare ären. ”der öfverhopad, naturligtvis utsedd på ”grund af de särskildta kunskaper, som den» ”na dyrbara befattning äskar, och hvilken ”person skulle af sådana skäl icke blott lå. Den 8 Maj, *03 ”ta sig af sin rättskaffenhet dragas, att ge. ”nom botande af en och annan brist i de* ”larna, jemnt mota förfallet af det hela, utan ”med ali den värma och verksamhet, som ”åtfölja ett eget yrke och mera omfattande ”öfversigter, äfven öfverlåta sig åt den vig. ”tigare omtankan att förbättra, att utvidga, ”att föra närmare till den fullkomlighet, hvar”je tidhvarf särskildt anvisar och krafvel. — ”Efter ett sådant stadgande *— heter det — ”af en upplyst Konung godkändt, då Han ”med Rikets styrelse mottog den fastställda ”Grundlagen, och i denna Lag så försäkradt, ”att det icke ens emot ett enda RiksStånds , ”röst för dess bibehållande kan undergå ”rubbning, blef det uppmuntrande och för”hoppningsfullt, att vända omtankan på det ”uppväxande och de kommande slägtens odeling, genom de utvägar allmänna Uppfösa ”ringen skulle kunna bibringa.” —- Således först år I8O9 el ter Christi börd, åtta Sekler efter Christendomens allmänna utbredande i Sverige, trentie Sekler efter den af Gustaf Wasa verkställda Reformation, blef det uppmuntrande och förhoppningsfullt att förnimma Christendomens kraf, och vända omtankan på uppväxande ocb kommande sfägtens^odling? Jag fruktar, Mine Herrar! att dylika offentliga yttranden, med de reflexioner som de framkalla, mera verka till mehn för nationalcaracteren, än en hel le. gion af Piedagoger förmår godtgöra. Eller är meningen, att utbedja sig denna Den 8 Maj, sanction för Comitéens framtida arbeten? Då mäste jag tor min dei kraftigt afstyrka dess beviljande.
VII. 20g. — N:o 16. angående anslag af statsmedlen till en vid Stora Råby i Skåne inrättad räddningsanstalt för moraliskt vårdslösade barn. — N:o 17. angående upphäfvande af Rikets Ständers garanti för vissa hypotheks-föreningars skuldförbindelser. VIII. 4. — N:o 18. i anledning af Landträntmästaren J. E. Bloms, m. fl. ansökning om eftergift af 3:ne års ogulden ränta för Örebro qvarn. VIII. 4- — N:o 19. angående upphäfvande af den Hofrätterna lemnade tillåtelse att, under särskild omständighet, i dråpmål dömma till lottkastning emellan flera anklagade. VIII. 4. A i58. — JÖo 20. angående ändring i Kongl, förordningen den 16 ( 9' ) Juli 1776, i fråga om straff för enskilda tjenare, 111. fl., som försåtligt våldföra husbondefolket. Vilh (4- Expeditioner till Eqogki Majct, Rikets Ständers: — N:o 21. angående afskafifande af extra-länsmän utan lön. VIII. 229. — N:o 22. i anledning af gjord ansökning om nedsättning i arrendet af hemmanet NederJerfva N:o 2, VIII. 335. — N:o 23. angående f. d. Arrendatorn af Rinkeby hemman i Stockholms Län, Kamereraren H. H. Krutmeyers ansökning om befrielse från skyldighet att ersätta den genom hemmanens sednare utarrendering Kronan tillskyndade förlust. VIII. 335. — N:o 24. angående tillåtelse för Sällskapet till vexelundervisningens befrämjande, att bibehålla den åt normalskolan upplåta Mariae f. d. bränneribyggnad.