Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H u d e n är nämligen under normala förhållanden ogenomtränglig för alla dylika invandringar, liksom man ej numera vill antaga, att vätskor kunna genomtränga densamma, m e n väl gasartade flyktiga ämnen, hvilka på så vis kunna upptagas i b l o d o m l o p p e t. O m vår hud undergår sjukliga förändringar eller o m den är betäckt med smuts, förlorar den snart förmågan att normalt funktionera. Dess förmåga att reglera värmeförlusterna domnar o c h förslöas, den kan ej lika snabbt som förut bemanna sig m o t växlingarna i atmosfärens temperatur, o c h därför är o c k den person, som ej förstår att härda sig o c h som försummar skötseln af sin hud, faktiskt mera utsatt för s. k. förkylningar. H u r u uppkommer en sådan förkylning o c h huru skall man kunna förklara dess inverkan på k r o p p e n? Man kan utsätta sin hud, den må vara än så varm o c h svettig, för inverkan af nästan iskallt vatten och man ådrager sig likväl ingen förkylning därigenom, såvida man genom gnidningar återbringar huden till rodnad d. v. s. åstadkommer att de g e n o m kölden sammandragna kärlen ånyo vidgas. Hvar och en, han m å vara än så härdad, ådrager sig ganska lätt en förkylning, o m han uti ett varmt rum lutar sin skuldra m o t en fuktig, kall vägg eller o m han under svettning träffas af en kall luftström. Förkylningsåkomman ger sig vanligen tillkänna ej långt ifrån den del af huden, som träffats af det kalla ingreppet, blottas t. e x. skuldran, så får man reumatism i dess muskler, blir halsen förkyld, uppträder heshet, blir magen kall, får man tarmkatarr o. s. v. M e n ibland går den längre vägar, som t. ex. då man blifvit kall eller våt om fötterna o c h får snufva eller tandvärk. K a n ej huden svara med en kraftig reaktion, så inträder vanligen en förkylning, o c h förefinnes på något ställe inom organismen en svagpunkt, kan - man vara öfvertygad o m, att just den punkten blifver angripen.
På sednare tider har också, bland andra af dessa vattendrag, Vibysjön blifvit sänkt. Derigenom har dock uppkommit den stora olägenhet, att Vibysjöns öfverloppsvatten hastigare än förr nedrinner i Skarbysjön, hvars aflopp genom Via-ån är alldeles otillräckligt och derjemte mycket uppgrundadt, till följd hvaraf de kring Skarbysjön och utmed Via-ån inom Viby, Hackvads, Hardemo och Edsbergs socknar belägna vidsträckta egor lida af så svåra öfversvämningar, att ängarne ganska ofta måste lemnäs obergade och flera åkrar till och med bela år stå under vatten. Skarbysjöns sänkning och dess aflopps förstorande hafva derföre länge varit af största behof påkallade, och äro det så mycket mer, som en xjtterligare sänkning af den ofvanför liggande Vibysjön lärer skola ske, dess öfverloppsvatten således ännu hastigare än hittills kommer att nedrinna till Skarbysjön, och egorna vid denna och Via-ån således ytterligare komma att vattendränkas. För undanrödjande af dessa öfversvämnings-olägenheter har ett större antal af ofvannämnda socknars hemmansegare bildat bolag för Skarbysjöns och Via-åns sänkning, och på anmodan har Kapitenen vid Kongl. Vägoch Vattenbyggnads-korpsen Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 176. 453 M. A. Grill upprättat en på anställda undersökningar grundad arbetsplan med tillhö rande plan-, profiloch detaljritningar samt kostnadsförslag för detta stora vattenaftappningsföretag.
Med hänsigt till beskaffenheten af de till allmänna verk och inrättningar m. fl. stiftelser indelda anslag, hafva kommitterade ansett indelningarnes indragning i allmänhet böra verkställas, så snart beslut derom blifvit faltadt; men härvid förekomme likväl den omständighet, att vissa af hemmansräntorna och tionden äro af de stiftelser, hvilka deröfver erhållit dispositionsrätt, anvisade till löner alt af vederbörande löntagare sjelfva uppbäras, hvilket hufvudsakligen inträffade med akademiernas anslag, hvadan och då dessa löntagare borde åtnjuta enahanda optionsrätt, som statens tjenstemän, eller att, derest de det åstunda, varda under sin tjenstetid bibehållna vid indelda löningsförmånerna, ansågo kommitterade sig tillika böra tillstyrka, att vid be - Slats-Ulskottels Utlåtande, A':o 242. 35 stämmandet af tidpunkten, då indragning af nu ifrågavarande anslag i allmänhet borde försiggå, stadgades, att i de fall, då någon del deraf såsom lön innehades af ordinarie tjensteman, som ville deraf blifva i åtnjutande, indragningen af sådan andel icke verkställdes förr, än i den mån dessa tjenstemäns rätt till uppbärande deraf upphörde. Hvad kommitlerade sålunda föreslagit rörande grunderna och vilkoren för indragningen af de till åtskilliga allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser indelda anslag, har Kongl. Maj:t, enligt den nådiga propositionens innehåll, bifallit och till Rikets Ständers godkännande öfverlemnat, med den skiljaktighet likväl, att, i hvad anginge sådana allmänna verk och inrättningar, hvilka icke endast af statsmedel underhållas, ersättningen för dem tillslagne hemmansräntor måtte beräknas efter den af Kongl. Maj:t här ofvan i nåder föreslagna, men af Utskottet icke biträdda, grund för hemmansräntornas förvandling, i enlighet med kommitterades derom afgifna sednare alternativ.
N:o 22, ang:de återlemnande af riksdagsfullmäktigen Tobias Linds motion Den 21 Juni f. m. 197 om verkställighet af 1810 års riksdagsbeslut, i afseende på krigsgärds utgörande af pastorer, blef härefter föredraget, men ånyo bordlagdt, pä begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, Frih. von Stedingk, Styrbjörn, m. fl. ledamöter. Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exp.- Utsk. inkomne förslag till R. St:s underd. skrifvelser till K. M., nemligen: N:o 117, ang:de de staden Amål beviljade förlagsoch hyggnadslån; N:o 118, ang:de ifrågastäldt låneunderstöd åt Wexiö domkyrka samt institutum clinicum och länslazarettet i Lund; N:o 119, ang:de föreslagne jemkningar uti det antagna myntsystemet ; N:o 120, om ändring i sättet för kungörelsers publicerande i kyrkorne; N:o 121, i anledn. af väckt fråga om ändring i nu gällande stadgande, rör:de liden då dammlucka skall vara öppnad; samt N:o 122, i fråga om privatbankernes framtida upphörande. Frih. von Paykull, Joh. Gust.: Som jag är förhindrad att annorlunda än med afbrott deltaga i riksdagsförhaudlingarne, anhåller jag att med bibehållande af min riksdagsmannarätt få afsäga mig min plats såsom suppleant i Const.Utsk. samt öfrige mig uppdragne befattningar. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer, att utse en ledamot att från och med nästa Fredag lill d. 9 Juli, i st. f. Frih. Paykull inträda i Const.Utsk., under den ledighet, som blifvit beviljad Gr. Lewenhaupt, Axel.
Men då det likväl med det tacksammaste erkännande af det myckna som redan är gjordt, icke vid ett närmare skärskådande af förhållandena låter sig förnekas, att Elementarläraren, oaktadt de stora fordringar, som göras både på hans studier och hans arbete, icke kan vid slutet af sin mödosamma bana emotse sådana bergningsvilkor, sorn med de rådande tidsförhållanden och lefnadskostnader tillförsäkra honom en från näringsbekymmer fri ålderdom, har jag icke dragit i betänkande att genom en framställning göra Lärareklassens önskningar för Ständerna bekanta. Motioner i Preste-Ståndet 1862. Vid en jemförelse mellan det högsta lönebelopp, hvartill Adjunkt eller Kollega efter 15 års trägen tjenst kan uppstiga och de löner sorn på andra embetsbanor i vanligaste fall utan synnerliga anspråk på omfattande studier, särdeles framstående kapacitet eller särdeles träget arbete kunna ernås, finner man, att då Läroverks-adjunkten är dömd att för all tid stanna vid 2,500 R:dr R:mt, Landtstats-tjenstemännen t. ex. äro tillförsäkrade högre förmåner, oaktadt de icke behöft, att såsom den hvilken vid universitetet bereder sig för inträde vid läroverket, i och för en längre studiikurs antingen uppoffra någon del af möjligen egande arf, eller, hvad värre är och oftare händer, råka i skuld. Tager man härjemte äfven i betraktande vigten af det arbete, som den ene eller andre i samhällets tjenst nedlägger, så torde visserligen ingen linnas böjd att skatta Elementarlärarens lägre än någon annans — åt honom är i vård lemnadt det dyrbaraste fosterlandet eger — dess barn. Doras undervisning och första offentliga uppfostran — kommande generationers första bildning, bero på honom i icke ringa del. Det kan icke annat än vara både rätt och rådligt att samhället, så vidt på det ankommer, tillser att denne dess tjenare må göra sitt kall med fröjd och icke med suckan.
Sådant ämnar jag föreslå, då vi komma till nästa punkt, och det är ganska gifvet, alt om Staten bör ega och administrera banan, så kan det likväl alltför gerna tillåtas den enskilde, att, af nit för saken och äfven, jag må tillägga det, för sitt eget intresse, tillsläppa medel till jernvägarne; och att den enskilde, genom att bidraga till banornas byggande, genom att göra dem i orten så väl bemötta som möjligt och på dem framkalla den största möjliga trafik, med ett ord bringar banan i hvad på den enskildte omlankan beror, så mycket som möjligt, framåt, della låter 150 Den 22 September f. m. alltför vål förena sig dermed, att Staten har den hufvudsakliga ledningen vid hanornas byggande och administrationen af desamma, ty lika väl kan den enskille få tillsläppa medel till en bana, som administreras af Staten, sorn det låter tänka sig, att vid ett allmänt företag, som ntföres af enskilt man, andra enskilta understödja honom med medel, hvilka af denne sedermera återfås, och hvarå under tiden ränta erlägges, eller precist på samma säll, som Slaten skulle komma att göra, efter afdelningens i Hr Bildts reservation intagna förslag. Någon stridighet emellan lista och 2:dra punkten finnes icke. Hvad jag sagt om nödvändigheten för Staten att administrera banorna, gäller naturligtvis endast, såsom StalsUtsk. förutsatt, om stambanorna. Bibanorna äro af belt annan beskaffenhet. Der sammanträffar den fördel, som ett bolag kan hafva af banan, med ortens intressen i vida närmare mån, så att der förekommer icke delta hinder för enskiltes öfvertagande af utförandet, men denna fråga hör icke heller till denna punkt, utan lill en kommande; här är endast fråga om stambanorna och der tror jag mig hafva visat, att det är lämpligt alt Staten både eger och 'utför dem, äfvensom att detta Utsk:s förslag låter förena sig med nästa punkt, der vi komma till frågan om huruvida enskildte kunna få bidraga till banorne. Jag anhåller derföre vördsamt om Hr Gr. o. Landtmms propos. på bi fall till denna punkt. Gr. von Rosen, Adolf Eugene: Det hade icke varit min mening att yttra mig om första punkten.
Då lösens påskrifvande å JustitieRevisionens Expeditioner dels »tyrkås, dels controlleras af de qvittencer, sorn alltid åtfölja expeditionerna, så skulle jag tro, det all säkerhet är ombesörjd; och jag inser då icke någon betänklighet vid att tillstyrka bifall å Utskottets Betänkande. Herr Landt Mar skalken proponerade bifall till Utskottets Betänkande Ropades gfa och Nej. Friherre Cederström: En Part kan blifva narrad af sitt ombud; och jag finnér intet som hindrar, att alla afgifter på domen blifva antecknade. Grefve vm Lantingshausen, Albrecht: Jag har från Högsta Domstolen erhållit åtskilliga Domar, och på dem hafva alltid afgifterne varit påskrifne. Friherre Cederström: Jag förnyar ännu hvad jag förut sagt, att jag ej särdeles förstår Lagformer; men mig förefaller det helt en - Den 3 Juni. e. m. 73 keit, att å Domen påskrift göres, rörande alla omgälderna. Friherre Boye: Att fordra, det alla slags utgifter, som förefalla uti rättegången hos Kongl. Maj:t, skulle å utgående expeditioner qvitteras, vore att fordra mer, än sam alltid kan verkställas, emedan de icke kunna alltid bestämdt sammanräknas, då de icke af samma personer uppbäras. ProtoNotarie» emottager jnsinuations-penningarna ; den till kallelsers meddelande i ordning varande Vaktmästaren uppbär förhörskallelse-penningar; Vaktmästaren i Högsta Domstolen åter uppbär andra kallelse-penningar till Doms emottagande; och åndtligen emottages den egentliga lösen af helt annan person, hvilken så mycket mindre kan känna hvad de andra emottagit, som sådant vanligen erlägges efter eget godtfinnande, utan att någon viss taxa derför äger rum.
Om sager jag, til undwikandc af widloftighet, desta och flera eftcrtäukeliga hushällsaktiZheter icke förglömdes saftm falu-wilker; Skulle wiflerligen war kinsnce derutaf härflyta en owedersagelig fördel. Dcstutom skulle en lange befarad ffogsbrist också genom uträknad hushållning förckommas, ty erfarenheten öfwertpgar alla Granskare, at enskillda skogar warit k alla tider bättre fredade ifrån wald, an de allmänna, ehuru til Jägeri-Statens ledsnad ftin aldrig kan blifwa efter behof nog fulltalig. ^85 Äfwcn stulle Odjurens ödande utan allt twifwelsMål tviiinus, salom en ostilljaktigher ifrån Rybnggarens wallard, tt) huru ofta händer icke, ut Wargarne ifrån bebyggda srler, intaga sin fristad, det menas Allmänninge», dit Bonden icke med bostan pä armen wägar framtränga, ar fruktan at nasta Ting blifiva plikifälld» Huru oska niora icke mennistor dylika odjur/ mea de strina uti Förbudet ut bara geivar stn räddnings Dä ställe ester ali sannolikhet de ödeläggande oest grusa,eliga stogseldärna blifva sallsamMaro. Da stulie idogheten och jordbrukslusten Nplifwas, när ben arbetande medborgerliga Gasten stnnet et nytt tilfalle kil åtkomst af jord, wida i dyrhet ojämnföllig med nu afrösade Hemmans andelar. Dä ställe den fattiga och systlolösa arbetaren, som, twingad af sjukdom, ej kan likt en legd dagskarl arbeta, men ända mäste och förmur förförja hustru och barn, fa et nyck tilsälle, at wälstgna cn Regering som lemnat sadan slägt et tilfredsställande omsorgfullt »vedermäle. Da stulle stutcligen deste, som kunna benämnas
De, som till en och samma Bänk höra, träde inom skranket, när deras Bänknummer uppropas, oell hvar och en framlägge, vid upprop af dess namn, sin valeller voteringssedel på det pappersark, som hålles af en Ledamot vid bordet. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Jag hemställer, huruvida man icke borde tillägga, att den, som andra gången icke infinner sig, häfver sin rätt förlorat. Herr Bråkenhjelm: Detta tillägg anser jag icke öfverflödigt; ty man finner ofta, att det händer, att andra Ledamöter, ände uppropade, efteråt inkomma, och vilja lemna sin sedel, ehuru den icke, enligt nu gällande Riddarhusordning, kan emottagas. Om nu något förbud härutinnan icke skulle äga rum, kunde uraktlåtenheten blifva ännu större. Herr Riben: Jag afstyrker det föreslagna tillägget, såsom i min tanka icke uppfyllande det ändamål, man med detsamma åsyftat. Hans Excellence Herr Grefven och RandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg, att det af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie föreslagna tillägg borde uti Nej-propositionen intagas. Ropades Nej. 43 Den io Augusti f. na. Hvarefter Hans Excellence förnyade den af honom nyss framstälde voteringsproposition, hvilken af Ridderskapet och Adelil godkändes, samt derefter anslogs. Sedan 41 > 43> 4^ och 44 §§• i Rid darhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan half till 12 förmiddagen; och befunnos, efter voteringens slut, klockan tre qvart till 1 eftermiddagen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 56. Nej — 137.
Fabriksoch HandtverksOrdnin d. 22 Dec. 1846, röstar 25* 388 Den 27 September e. ra. Ja; den det. ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder Utslits berörde hemställan af R. o. Ad. aifslagen. Vid voteringens sint befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja - 8. Nej — 25. Härefter förekom och bifölls ölskts yttrande, ang.-de mom. b. af §:n 3. Beträffande sedermera Ulskts yttrande, angtde väckt fråga om i allmän tjenst med lön anställde personers uteslutande från rättigheten alt hålla handtvcrks-verkslad, yttrade Hr von Hartmansdorff: I alla andra hänseenden plägar matt yrka, att de, sorn arbetar för Statens räkning, skola vara lika knnnige om icke kunnigare, än andra. Men bär har man omvändt grundsatsen och förklarat, alt de, som arbeta för Staten, icke behöfva något veta. Om detta är rätt, öfverlemna!1 jag åt R. o. Ad. att afgöra. llr Flach, Johan: Det är icke derföre alt de, sorn arbeta för Slaten, icke behöfva något veta, sorn Utsk. afgifvit nu ifrägavar:de yttrande, utan det är derföre, alt man måste ovilkorligen förutsätta, att den, som arbetar för Statens räkning, mäste hafva den skicklighet, alt han kan vara befriad från mästerprofs afläggande. lag yrkar bifall till denna punkt. Propos. till bifall å Utsk:s förevar:de yttrande bief härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå llr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. § 5- Gr. Lagerbjelke:
Maj:ts för Arméen år 1819 utfärdade Tjenstgörings-Pieglemente, ”Aderlåtningsmöten,” såsom de der benämnas, skola hållas två gånger om året, nemligen våren och hösten; att dessa möten endast afse besigtning af hästarnes beskaffenhet till hull och ryckt, och att 17 §. af samma Kongl. Reglemente, i öfverensstämmelse med Kongl. Förordningen den 15 October 1723, innehåller, att i slutet af Februari och November månader skall af Corporaler verkställas årlig visitation å munderingen, som, enligt 16 §. i oftanämnde Kongl. Reglemente, hör förvaras vid hvarje rusthåll; och alldenstund något stadgande icke förefinnes, hvarigenom är bestämdt, att visitationer å munderings-persedlarne skola ske oftare än å de tider, som i åberopade lagbud omnämnas, samt dessa visitationer icke, såsom uti motionen blifvit antydt, böra medföra för rusthållarne något besvär och ej eller någon kostnad, enär de icke äro skyldige, hvarken att gifva den visiterande underhåll eller betjena honom med skjuts, hvartill kommer, att rusthållarne hafva sig öppet att, i händelse den visiterande skulle sådant fordra, hvilket är honom vid ansvar förbjudet, derom i vederbörlig ordning göra anmälan för vinnande af rättelse; fördenskull får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Jonas Johannessons förslag om inställande af de tvänne visitationerne å munderingen ej bör till någon Rikets Höglofl. Ständers åtgärd föranleda.
Directionen i sådan afsigt fur vårt tiUhandagående utsett och förordnat. Slutligen och da vt under denna öfversigt af förvaltningen funnit, att Kongl. Diiectioneri i det afseende uppfyllt det med denna Inrättning åsyftade ändamål, att de i behof af undsättning varande provinser erhållit ett erforderligt och hegardt understöd, och de från Arméen samt Flottorna inkomna Reqvisitioner blifvit vederbörligen expedierade, så återstår för oss endast den önskan, att Kongl. Pirectiotien matte blifva satt i tillfälle att afven kunna uppfylla den af allmänna rösten yttrade förhoppning , det spannmålsprisen i landet, under ymnigare skördar, ej matte för mycket nedfalla, till den fattigare Jordbruka>eng kanbara lidande ocn dess försättande i den belägen* - Den 8 Mars. 341 genhet, att ej hunna uppfylla sina förbindelser emot Staten och det allmänna, hvilket, efter var tanka, endast kan forekommas genom upphandling af spannmål för Kongl, Majus och Kronans räkning i goda år, härigenom oskäligt stegrade pris, un. der missväxt.år, äfven böra förekomma» och Kronans behof med lindrigare kostnad och föxlager erhållas. Stochholm den 14 December 18x3. P| Högloft, Kläderska pets och Adeina vägnar: Joh. flenning Gyllenborg. Carl de Geer. P. Ad. Fock, F, G. Gyllenkrok. Elias v, Echstedt, E-. v. Stockenström* På HögvörcUga Pres.t-Ståndets Vagnar: Jacob Ax. Lindblom, J, ATingstadius. P. Ruus. M. Stenhammar. M. Hasselrot, Js, Mellgren. På Vällofligä Bargare.Ståndets vägnar: Joh. Pet, Sandberg, Jan Larnberg. Joh, Georg Rager, J. G. de Maré. E. G, Nolleroth, J, II. Ekstrand.. På Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar: Järt Jonsson. Per Jonssoh, Anders Nilsson. Bengt Svensson. St 'en Palsson. Jonas Nilsson. Lud. Neijber.
Hand i hand sprang de igen, genom stora aspskogar, vars grenar slog dem i ansiktet, över brinnande risland där svarta karlar sprang och flåsade med granruskor i händerna, över hällar så heta att deras fötter brändes, genom byar, över åsar, kärr och tjärnar, genom städer där mörkhyade soldater postade i gathörnen och skott smällde. Husen ramlade, taken rämnade och vräkte sig ut över gatorna, granater fräste på torgen, vidare, vidare, fortare, fortare! skrek Ziri. Tao har vaknat, Tao kommer och dödar vår kärlek! På alla sidor om vägen rann blod, jorden skalv och dånade, mitt i larmet kom ett expresståg körande, det stannade, de steg in i vagnen, det satte sig i gång, de var räddade, de sjönk ned på en soffa och höll flämtande varandras händer, hårt, hårt, aldrig skulle de skiljas mer. Tåget bestod av en enda vagn, så lång, att dess bortre del försvann i fjärran, och där långt ifrån i dunklet kom konduktören. Han var liten som en dvärg, han växte när han kom närmare, det var hans barndomsvän som skjutit sig, han kom ännu närmare och drog sin kniv Juskus-Lars. Sakta som en spindel kröp han inpå dem. Det är Tao, skrek Ziri. Orgeln brusade igen, tåget stannade och de steg ur. På plattformen möttes de av hurrande människor som viftade med stora kvastar av astrar och azaleor. Ett svart tempel reste sig bland palmer i fjärran, en skara präster i gula mantlar bildade häck kring Tao och Ziri, som skulle vigas i Mahamkaras tempel. David gick ifrån dem och stannade i lumpboden på etthundratjugonde gatan. Han steg in i rummet, det var tomt, men på en hylla låg Tao, den lille trämannen, och sov. Han var klädd som en finne, hade hornknappar i bältet och sov med öppna ögon. Kniven låg bredvid. Han tog kniven, satte den mot Taos hals och förde den sågande fram och tillbaka. Den gnisslade mot trähalsen Förnuft! skrek han, Tao, vad är du mot kärleken!
Må en Regering aldrig glömma, att, till högre Militairvärdigheter, icke befordra andra än förtjenstfulla och skickliga militairer; ty, Mine Herrar, om ett land äger Härar af millioner och fästning vid fästning, men saknar bepröfvade anförare för båda delarne, skola arméerna springa och fästningarna kapitulera; ett sådant land skulle således se sina oerhörda ansträngningar icke tjena till dess fiendes motande, i brist på skickliga anförare. Det är derföre af högsta vigt att göra allt för att äga sådana. Endast i dem finnes en säker borgen för landets försvar; ty hopar ensamt uträtta intet. Låtom oss derföre ihågkomma att, bland våra samtida och efterkommande, genom exempel, tagna af våra fordna stora Konungar och våra förfäder, sprida den hjelteanda, som fordom utgjort denna nations helgedom, och hvilken var fröet till de bragder våra förfäder ådagalade vid Leipzig, under Gustaf II Adolf, vid Narva, under Carl Xllrte; och till sjös under en Horn, en Wrangel, med flere. Ja, Mine Herrar, tappre och väl disciplinerade arméer, med goda anförare, utgöra det säkraste försvaret. Då fästningar kunna intagas, då allt materielt, hvad konsten lemnar åt krigsyrket, kan tillintetgöras, då, i fall den finnes, står likväl, såsom ett sä - 74 Den 2 Mars f. m. kert räddningsmedel, en tapper ai mee med ett utmärkt befäl. Grefve Brahe} Magnus: Herr Montgommeries yttranden rörande försvarsverket hafva visserligen föranledt åtskilliga anmärkningar å min sida; men som jag insåg att endast tidsförlust skulle blifva en följd af, dylike discussioner för det närvarande, liar jag trott mig böra upskjuta dermed, tills denna fråga uti ett helt återkommer ifrån vederbörande Utskott, då roan får se, hvad afseende detsamma fästat så väl dervid, som vid allt öfrigt, som uti delta vigtiga ämne blifvit yttradt. Jag anhåller att då äfven få framställa några anmärkningar, föranledde af den försvarsplan Herr von Vegesack nu framlemnat åt Ridderskapet och Adeln.