Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag såg hur glädjen och ångsten ömsom lyste i det stackars barnets ögon, och hon såg på mig med så innerligt bedjande blickar, att jag icke var menniska att säga nej, utan antog löftet för både dem och mig sjelf. Åh, herre min gud, sådan lust jag har haft af de fruntimren både före, under och efter den dagen! Syster min, kollran, var ackurat som en snurra, och Blenda gick icke på jorden, utan i luften. Jag trodde att barnungen skulle svimma, när hon fick se kungen, de utnämda herrarne och hela herrligheten, och jag måste riktigt nypa henne lite i armen, medan kammarjunkaren drog proppen ur en eau-de-colognes-flaska, allt för att få henne till lifs. ”Den der lilla”, hörde jag då en herre hviska helt högt i örat på kammarjunkaren, ”ser ju riktigt ut som Rafaels madonna” – jag för min del har visst icke sett hans madonna, men nog såg flickungen hygglig ut alltid, och det tyckte annat folk också, ty det vet jag att de fleste karlarne sågo lika mycket på henne som på kungen och dubbningen. Hvad beträffar syster min, så var hon mest förtjust i klädkammaren: jag trodde att hon nära nog vuxit fast framför glasskåpet, der drottningens brudklädning hänger, och hon skrek, så att jag skämdes, öfver en konglig barnkolt, icke mins jag hvems. Sedan dess ha vi icke sett till kammarjunkaren, men jag märker att han slår sina krokar förbi fönstren, och derföre låter jag Debora sitta der. Men om vi ej sett kammarjunkaren, som blef narrad på sin förhoppning att i går åter träffa oss ute hos Patriks, så ha vi i stället sett Henriette, och när hon kom hit dagen efter riddardubbningen, trodde jag att hon hade fått min gamla kramp, då hon fick veta hvar vi hade varit och hvem som fört oss dit. Till en början lisade hon sitt sinne genom att försmädligt fara ut mot ”små intriganta koketter, som icke vore så bortkomna som de ville synas.” Men se då – efter barnet icke var inne – fann jag för godt att tysta munnen på nådig frun genom att låta henne förstå att det såg misstänkt ut att hon så mycket intresserade sig för kammarjunkaren.
Åter föredrogos de ifrån Vällofl. Ror.’ gare-Ståndet till Utskostet remitterade Memori-* aler af Herr A. L. Schwan och Herr Lindström, angående inskränkning uti private personers rätt, att utgifva invisningar; tillika med de, af lie-* ie Ledamöter inom Ståndet gjorde, i dess protocoll for den g nästlidne Januari införde anmärkningar rörande detta ämne. Herr Borgmästaren Alin var likväl i så måtto af skiljaktig mening: Att, i händelse det af Utskottet tillstyrkta förbud emot handskrifne, till innehafvaren eller vissman och ordres ställde, Assignationers utgifvande på mindre Summa än roo Rd, skulle vinna bifall, vöre* enligt Herr Borgmästarens omdöme, öfverträdélsen af ett sådant förbud, både till dess natur och till dess verkan på Allmänna säkerheten, fullkomligen lika med utgifvandet af tryckta och graverade Assignationer; hvarföre äfven ansvaret i bägge dessa fall borde blifva enahanda; Och då Herr Borgmästaren, lika med ¥t»k«ttetg fleste Ledamöter, fann att nu för^g, Lag-Utskottets Betänkandenl 209 varande remisser icke lemnade Utskottet tillfälle att pröfva, huruvida det i Kongl. Kungörelsen den <2 Augusti 179* och Förklaringen deröfver den 27 Martii 1817, för tryckta och graverade Assignationers utgifvande, bestämda straff borde och kunde förändras, ansåg Herr Borgmästaren sig böra tillstyrka, att berörde straff måtte stadgas för utgifvandet af sådane handskrifne invisnirtgar, hvilka, efter Utskottets Förslag, skulle komma att förbjudas. Herr Assessoren Dankwardt åter yttrader Under de öfverläggningar, som föregått det af Höglofl. Utskottet stadgade beslut, angående de i Allmänhet tillåtne handskrifne invisningar enskilte personer emellan, har jag funnit, det Höglofl.
M:s höga vägnar aflemnade en Dess nåd. Fropos. till R. S(:r, och sedermera på vänligt sätt utbeledsagades. Hr Adelborg, Anders Otto: Då ett folk går att ombilda sin representation bör det ske med det djupa allvar, och den mogna eftertanke, som ett så vigtigt ämne kräfver. Det bör då ej förhastadt bortkasta hvad det redan eger, innan något verkligt bättre är att sätta i stället. Det må väl besinna, att gamla lagar och författningar, ehuru ofta tunga och efter nyare tiders fordringar bristXällige, dock genom vanans makt under tidernas längd, smugit sig lätt intill Statskroppens former och kunna ej utan smärta slitas derifrån, samt äro, för sin urgamla helgd, kära för folket, hvarigenom mången brist hos dem lättare förlätes än hos det, som nytt är. Öfvergången till ett annat statsskick är således ieke någon lätt sak, som man barnsligt och obetänkt kan framkasta; det är den djupaste tanke, som långa tiders erfarenhet och stora nationella he•roers verksamhet kan alstra. Lyckliga de länder uti hvilket dylika förändringar, utan allt för stora skakningar, kunna försiggå, men fä äro dessa. Man har trott att genom det förslag, som nu discuteras, en fridfull öfvergång skulle vinnas. Jag tror det ej. Efter min tanke innehåller det vådor, hvilka snart nog framkallande anarki och uplösning, skulle visa sig vara för samhället af bedröfligare art, än de fel, vår gamla statsform eger. En representation bör framgå, så att säga, utaf sig sjelf ur nationens gemensamma kraft, såsom ett uttryck utaf hvad densamma i alla sina mångfaldiga skiftningar har att erbjuda och behöfver, icke genom partistriders småsinnade resultater eller korporationsintressens egoistiska ensidighet. De grundelementer, hvilka under samhällets fortgång utvecklat sig inom detsamma böra, icke allenast i sina materiella, utan i sina mest vackra intellektuella former der (å plats såsom verkande för det heias bästa; och ju mera concentrerad och uphöjd Statskroppens bild återspeglar sig i representationen, ju jemnare och helsosammare verkar densamma.
Pä sådan grund anhåller jag, alt R. o. Ad., som, vid de föreg:de punkterne, icke velat antaga nya förslag innan vederböndes tankar blifvit inhemtade, äfven mätte afslå det förevarande. Hr Printzensköld: Då man närmare granskar de premisser, Utsk. här lagt till grund för sitt tillstyrkande af komiterades förslag, att de under ifrågavande littera upptagna räntor skola för framtiden ur räkenskaperne uteslutas och endast föras inom kolumn i jordeböckerne, måste man i sanning förundra sig öfver detta tillstyrkande. Utsk. har till en början hemställt till bifall komiterades förslå»-, alt äfven de ränteoch tionde-anslag, sorn af enskilde per9 H. 17 258 Den 11 September f. m. söner och inrättningar innehafvas, måtte, efter med vederbönde träffad öfverenskommelse, till statsverket indragas, och från denna premiss kommer Utsk. till den slutsats, att de böra ur räkenskaperne uteslutas. Huru man så kan räsonnera, går sannerligen öfver min fattningsgåfva. När Utsk. tillstyrkt, att sådana öfverenskommelse!' skola träffas eller åtminstone icke afstyrkt en dylik åtgärds vidtagande, hade Utsk. i likhet med komiterade bort tillstyrka, att dessa räntor fortfarande böra qvarstå i räkenskaperne. För öfrigt har Utsk. i betänk. N:o 312, såsom skäl för sitt vidblifvande af dess förra framställning, anfört ett så märkvärdigt skäl, att jag anser mig böra fästa uppmärksamheten derpå. Sedan nemi.
Och har, i anledning häraf, Kongl. Majit under den 3o Julii 1831 i Nåder funnit godt tillåta, att samma egendom må för Kongl. Majits och Kronans räkning, emot den fordrade köpeskillingen, io,5oo Rdr, på erbjudet sätt, varda inlöst, för att åt Lif-Gardet till Häst till begagnande upplåtas, emot åliggande för Regementet, att, medelst afkastningen af de egendomen tillhörande jordoch andie lägenheter, sorn lämpligen kunde lill enskilde utarrenderas, besörja egendomens iståndsättande, äfvensom de derå årligen erforderlig© reparationer, så långt afkastningen dertill kan förslå, hvarom redogörelse för hvarje år borde lill Kongl. 'Krigs-Collegium afgifvas, samt derefter till Kongl. Kammar-Rätten insändas; hvarjemte, hvad liqviden af köpeskillingen anginge, Kongl. Majit ansett lämpligast, att densamma af Kongl. Collegium utaf under händer hafvande medel förskottsvis ulbetaldes, emot successiv ersättning på det sätt, att i iS32 års Slatsreqvisitions-förslag dertill uppfördes r,5oo Rdr, samt derefter i de påföljande årens 1,000 Rdr eller mera, så framt tillgångarne det medgåfvo. ♦ Utskottet, som funnit sig böra förhållandet med ifrågavarande egendomshandel hos Rikets Ständer anmäla, anser likväl detta ämne icke föranledatill någon’ Rikets Ständers åtgärd.. m Stnls-Ulskoltels Berättelse N:o 3aS. Andra Departementets UnderhållsAfdelning. Räkenskaperne för de under detta Departements förvaltning stående fonder upptåg?*. För Bevärings-manskapets Underhålls-medel. Debet: Balance från ur i83a: Contant behållning . sx 3g. 7. Anmärkningsmedel . , . 027:23. 3. Oredo viste förskott . 4»0,18: x. 2. __ Ordinarie Uppbörd: Anordnadt af Kongl. Stals-Contoret Go,ooo*. Extra Ordinarie Uppbörd:
Enär, medi ett enda, i 1843 års^ Re visions-berättelse, sid. 38, uppgifvet undanlag, alla Fullmägtiges af Revisorerne granskade tillgöranden härutinnan blifvit utaf dem godkända, torde Fulimägtige icke behöfva alt nu ingå i en ytterligare redovisning för desamma, helst sådant skulle öfver höfvan öka denna Berättelses vidlyftighet. Deremot och som i6 9taU-Utskotlets Memorial, N.o 3. Rikets Höglofl. Ständer förmodligen önska erhålla upplysning, huruvida och tili hvad belopp de beviljade anslagsoch lånesutnmorne för de afsedde föremålen redan utgått, anse Fullmägtige sig böra här nedan fortsätta den i ofta åberopade Revisions-berättelse, sid. 30—38, förekommande förteckning å de anslag och lån, som, till följd af Rikets sednast församlade Slätlders vidtagna extra Statsreglering, blifvit från Riksgälds-Contoret utbetalde. Enligt nyssnämnde Berättelse, utgjorde de, före den 11 September liästlidet år, utbekomna anslagsoch lånesummor ett sammanräknadt belopp af • »•••••••••••••• R.dr 1,616,826: 1» 1, Efter denna tid hafva, på grund af vederbörliga reqvisitioner och i den mån de af Rikets Ständer i sådant afseende föreskrifna vilkor blifvit iagttagne, följande utbetalningar från detta Verk skett, nemi.: enligt Reglementets 41 §, för Länshäktenas ombyggnad och förseende med celler .. 135,440: 4. 4.
Kardor och kardläder. Kläder, gång-, linncock säng-, ej specificerade. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. 43 väl dessa å smidt eller valsadt jern föreslagna införselsafgifter 23 procent å varuvärdena; att för smältstycken nuvarande utförselstull, 12 sk., må nedsättas till likhet med den för stångjern, eller 4 sk. skeppundet; att, i enlighet med hvad ofvanföre blifvit i afseende å guldoch silfvertråd samt bomullsoch linnetråd föreslaget, här må införas en ny rubrik för jerntråd, dervid införselstullen, nu utgörande 6 sk. skålpundet stapelstadsvigt, eller 33 Vedels procent å varans tullvärde, lärer böra nedsättas till 23 procent eller 4 sk. 6 rist.; samt att slutligen, jemte nedsättning af införselstullen å »spik af 2 tums längd och deröfver» från 10 r:dr till 7 r:dr 24 sk. skeppundet, hvilket, nu antaget i värde till 40 r:dr, icke kan anses äga högre medelvärde än 30 r:dr, rubriken »all annan spik, samt allt manufakturoch handtverkssmide ej specificeradt», må delas i opeleradt med 12 sk, och poleradt med 18 sk. införselstull per skålpund, såsom utgörande 23 procent af värdena, i stället för den gemensamma tull af 36 sk. skålpundet, som nu är derå gällande, men hvilken synes stå i ett alltför öfverdrifvet förhållande till verkliga varuvärdet. Då mot det å jernskrot nu antagna värde, 8 r:dr skeppundet stapelstadsvigt, något icke synes vara att erinra, lära inoch utförselsafgifterna å denna artikel böra bestämmas till 2 r:dr skeppundet, i stället för de nu gällande af 2 r:dr 24 sk.
Men så en dag kommer snön, i stora uddiga lätta flingor, som falla så oupphörligt och sakta som från molnen nedskakade fjädrar. Då rusar man ut, jublar, ropar och tackar Gud, inte för snön, men därför att den är vit. Och det vita faller och faller! Man rycker av sig mössan för att få känna de mjuka budskapen på sin hjärna, för att låta levande begrava sig i dem. Ja, då händer det, att örnen lyfter och flyr över bergen, som blivit milda, runda och ljusa i det vita. Dalen höjer sig ur dunklet, allt höjer sig, sinne, luft, och då ser man att himlen finns kvar, det man inte trott förut. Och sedan — mot natten kommer klarheten. Himlen glänser stålblå med inlagda silverstjärnor. Den globen över det omätliga, gnistrande, oskärade vita! Ja, det är nog ett av de största Guds undren häruppe ... Men det vita kan också vara farligt, må du tro. Ett år, jag hade häst då, ett stackars ungt kräk, som jag räddat från timmerkörningens råa fasor. Kampen hade också lidit av mörkret, krubban var sönderbiten, huvudet hängde och fodret var varmt av håglöst flåsande. Du skulle ha sett hans glädje över att få sträcka ut i det vita! Han gnäggade, frustade och vidrörde flingorna så lätt, som om han smekt dem med hovarna. Varken han eller jag brydde oss om vart det bar nu. Sedan skulle vi till byn, där människor talade — och där hästar vrenskades. Skogen stod redan under spetstak; mellan träden hängde tunga girlander av snö; tallarna hade svept in sina krokiga grenar i fantastiska draperier, och enarna liknade jättesnöbollar. Forsen var hes, så mycket snö malde den in i sin svarta vintersång. Och det vita föll och föll. Brand, kampen, sträckte ut allt mer och mer, och så gjorde jag — andligen! Så kom en susning — skogen darrade till — spetstaket störtade samman; tallarna tittade onda fram ... Så kom en vindil till: den kände jag igen. Snabbt vände jag på huvudet. Mörkret följde oss, följde oss i det vita! »Fram, min häst, fram, min häst! Snöstormen är över oss!» ropade jag.
För all annan fastighet med fem öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af samma värde, har blifvit gilladt af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden; hvaremot Borgare-Ståndet, med vidblifvande af sitt förut fattade beslut angående lika bevillning för all fastighet, bestämt bevillningen derför till fyra öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af uppskattningsvärdet; och får Utskottet, i anledning häraf, föreslå följande omröstning: 1:0. Den som, pä sätt tre Ständ beslutat, anser att bevillning för fast egendom skall utgår l:o. För jordbruksfastighet med tre öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af uppskattningsvärdet; och 2:0. För all annan fastighet med feni öre för hvarje fuiia Etthundra Riksdaler af samma värde, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Borgare-Ståndets beslut, bevillningen för ali fastighet att utgå med fyra öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af uppskattningsvärdet. Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden hafva gillat Utskottets i § 2 framställda förslag att frälseränta skall räknas till sådan fastighet, som upptages i mom. 2:0 af denna §; hvaremot Borgare-Siåndet ansett sista meningen i § 2 böra erhålla följande förändrade lydelse: Frälseränta räknas såsom fast egendom. Då denna redaktions-förändring helt och hållet grundar sig på sistnämnda Stånds beslut derom, att bevillningen för ali fastighet skall utgå med fyra procent, i hvilket fall stadgandet om frälseränta onekligen bör erhålla den lydelse, Borgare-Ståndet beslutat, får Utskottet hemställa, det Rikets Ständer måtte besluta, att i den händelse bevillningen för alf fastighet bestämmes till fyra öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af uppskattningsvärdet, Bevillnings-Utsholtets Memorial N:o 39. 3 stadgandet om frälseränta i § 2 skall erhälla följande lydelse: »iFrälseränta räknas såsom fast egendom;» men att, i motsatt fall, Utskottets förslag i denna del anses vara af Rikets Ständer godkändt § 3.
Den andra är Friherre likaöls.att med olika namn döpa särskilda artiklar as Bewill-gugen. HansExcellcnce Herr Grefwe kluurft har uplrft anledningärne till Friherre 8rssts förslag, j följe hwaraf den nn till bewiljande krigsgärden ffulle tvid nästa Riksdag komma arr nphöra. Detta ffulle pä wchk fäkt wara, akt förefkrifwa regler för yäsikommande Ständer. För öfrigt synes mig >'.n detze bägge stä t or beqwä-nligen kunna ätffiljas, hwarföre jag af Herr Grefwe» och bandtMarsikalken i ödmjukhet anh iller om Proposition till bifall pä Friherre Nannsr^«ims motion, men atl den af Friherre 8r.Ei wäckt» sräga mätte fä hwila pa bordet tills i morgon. HerrGrefwen och La 1, dk, Mari k aIken. Här ärv tydligen 2:ne frågor under öfwerlaggning. Den ena, huruwida Bcwillningen bör beräk»as fran igro ärs början, tror jag akt Ridderflkaper 06) Adeln kunna afgöra genast. Den andra eller Herr Baro» 8r->sl« n otion, kan efter min öfwrrtygclfe swärligen i Plenum afzoras utan föregången Remisi till Stats ^ Ut - 1226 Den 2o Dec ruber. skottek, il) dess är denna fräga nu aldeles NN, dels kai, ingen mom Stats Ulstotkek känna lil! hwad kelop» Bewillningrn under särstilde arriklar kan fördelas. I anledning härof får j^g kill Höglofl. Niddcrffavet och Adeln framställa proposition till bifall ä Friherre dckannerbeims mvlion. Rope.deS och Nej och förmärktes mycken oro. Herr Greswen och Landt-Marskalke >, gjorde föreställning om iakttagande af ordning och stillhet.
Beträffande 2 §.; så liar Ridderskapet och Adeln beslutit, att ordet ”Stats-Råds-Ledamot” på första raden bör utbytas emot Stats-Rädet; och får Utskottet, i anledning häraf, tillkännagifva, att det förra ordet, genom miss-skrifning, kommit att, i stället för det senarej i förslaget inflyta, hvilket förhållande, ehuru af de öfrige Riks-Stånden lemnadt utan anmärkning, dock lärer vid expedierandet af underdånig skrifvelse i ämnet, böra rättas, så att ordet Stats-Rädet på nämnde ställe införes i stället för Stats-Råds-Ledamot. Utskottets förslag till 3 §:n är godkändt af tre Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, vid hvilket förhållande Bonde-Ståndets beslut om utlemnande af meningen från och med orden: ”dock härunder icke begripne” till och med ”dylik beskaffenhetej lärer till ändring af försiaget föranleda. Det af Utskottet tili 4 §■ i nu gällande Ansvarighets-Lag tillstyrkta tillägg af orden: ”och varde ej vidare i Rikets tjenst nyttjad” har blifvit antaget af Borgareoch Bonde-Stånden, men uteslutet af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet. Som i följd häraf, frågan om berörde tillägg, enligt 87 §. Regerings-Formen och 75 §. Riksdags-Ordningen, förJBi/i. till Ii. St. 2 LagUtskoltets Memorial, JV:o 18 4. fallit; lärer samma tillägg komma att från det i öfrigt af Riks-Slånden godkända förslaget till 4 §• utgå.
Anslagen å 2:dra HufvudTiteln upgå årligen till sammanräknadt 2,300,000 lfdr och å tredje HufvudTiteln till 480,000. Sammanlagde förhöjningen å anslagen under dessa 3 titlar upgår således, för år räknadt, till icke mindre än 813,125 Edr. — Då jag icke tilltrott mig att kunna bära ansvaret derföre att med min röst hafva bidragit till de beslut, hvarigenom dessa högst betydliga förhöjningar tillkommit, så får jag nu för framtida händelser deremot nedlägga min reservation. Genom besluten rörande både l:sta och 3:dje HufvudTiteln äro de årliga anslagen härunder långt högre i förhållande till vårt lands folkmängd än t. ex. i England, Frankrike, Österrike etc; och jag har ej, oaktadt jag skulle önskat det, förmått lära mig att lika med Eegeringens ledamöter inse att vårt land, — der innevånarne på mera än ^ af dess yta i missvext-år, såsom nu är händelsen, nödgas för att uppehålla lifvet äta ett bröd upblandadt med de mest onaturliga beståndsdelar (såsom bark, ben, halm etc.) hyser mera välmåga eller är bättre i tillfälle att betala höga anslagssummor än befolkningen i nämnde mäktiga Stater. Om mera sparsamhet spårats i de framställningar i anslagsväg, som vid denna Riksdag algifvits, så hade sådant oemotsägligt af hela nationen emottagits med djupaste tacksamhet och Regeringens ledamöter blifvit upburne af allmänna rösten både inom och utom representationen. Efter besluten rörande den hittills pröfvade delen af Statsregleringen torde det vara alldeles fruktlöst att söka tillvägabringa någon sparsamhet i fråga om anslagen under öfriga hufvudtitlar. Byråkratiens mägtiga inflytande i förening med högsta makten skall tillintetgöra alla försök i sådant afseende. Derom lärer väl det parti som vid denna Riksdag äger votum decifinum både inom EiksStåndens delegationer och inom plena säkerligen draga försorg.
Jag vet ock exempel på att, då en person, som i stället för höga böter skulle i brist af tillgångar undergå 11 dagars fängelse vid vatten och bröd, införpassades till länsfängelset och hörde det ringa straffet, hånleende förklarade för kronolänsmannen, som haft mycken möda att få honom fälld, det han ämnade sälja bränvin så länge han lefde. Stadgandet i 3 mom. af 41 § i Kongl. Förordningen den 18 December 1863, angående vilkoren för bränvinsförsäljning, att det i lönnkrögarens försäljningsrum befintliga bränvin med kärl skall vara förbrutet, uppfyller ej heller sitt ändamål. Sådane handelsmän hafva ej några bestämda försäljningsrum, emedan ett sådant skulle göra deras näring omöjlig. Som de måste smyga med försäljningen kan den ej verkställas i bestämda rum, utan måste ske än här och än der i deras bostad. Det låter sig således ej göra att verkställa 46 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 32. beslag hos en lönnkrögare, om det ej får ske i hvad rum som helst, der förbrutna varan finnes uti hans bostad. Något måste oundgängligen tillgöras, på det aktning må vinnas för förbudet mot det förderfliga lönnkrögeriot; och som lagen bör lämpas icke endast efter brottens storlek, utan efter deras allmännelighet i händelse densamma skall utöfva åsyftad verkan, så föreslår jag vördsamt sådan förändring uti härtill lämpliga stadganden: l:o att den, som är stämd för oloflig försäljning af bränvin, men utan laga förfall uteblifver vid domstolen, må kunna fällas till böter samt, vid verkande vite eller vid äfventyr att ohörd blifva dömd, åläggas att iakttaga inställelse å tid, som domstolen bestämmer; 2:o att ansvar för oloflig bränvinsförsäljning må blifva första gången böter från och med 30 R:dr tjll och med 60 R:dr, andra gången böter från och med 60 R:dr till och med 120 R:dr samt tredje gången eller oftare förnyelser från och med två månader till och med ett år, eller de ansvar, som nu bestämmas för andra, tredje och fjerde gången oloflig bränvinsförsäljning.
N:ris 98 och 225.) S. A. K. Sedan E. K. M., genom dom af den 29 November sistlidet år, förklarat Bagaren Johan Lemkes arfvingar, hvilka, på grund af E. K. M:s och Rikets Kammar-Collegii den 17 Juni 1724 utfärdade contract, innehaft besittningsoch arrende-rätt till Nyqvarns tullmjölqvarn och bro i Upsala Län, hafva förverkat rättigheten att vid arrendet af dessa lägenheter blifva bibehållne, samt i följd deraf förpligtat bemälde arrendatorer att å nästa fardag lägenheterna till Kongl. Maj:t och Kronan afträda, dem likväl obetaget att serskildt å ort och ställe, som vederborde, sin talan utföra, i afseende å de byggnader, som kunna dem enskildt tillhöra; så har Löjtnanten Friherre Axel Åkerhjelm, å egna och medarfvingars vägnar, hos E. K. M. i underdånighet anhållit, att, då en vidlyftig undersökning skulle erfordras för bestämmande af det ersättnings-belopp, hvartill sökanderne för de dem tillhörige hus voro berättigade, samt utredande af sökandernes förmenta skatterätt till qvarnen, såsom belägen på deras skatteköpta jord å Broby hemman, hvaraf åter vidlyftig rättegång kunde uppkomma, sökanderne, till undvikande deraf, måtte af gunst och nåd vid arrendet af ifrågavarande qvarn och bro varda hibehållne, emot det att de till Kongl. Maj:t och Kronan afstode, hvad dem i hus och byggnader vid qvarnarne kunde tillkomma, samt på de vilkor och emot de afgifter för öfrigt, hvilka E. K. M. i Nåder täcktes bestämma; i afseende hvarå sökanderne erbjudit, jemte byggnadsoch underhålls-skyldighet af qvarnen, 666 R:dr 32 sk. Banco i årlig arrende-afgift, och till säkerhet derför första inteckning uti sökandernes berörde egendom krono-skatte-hemmanen Broby, 2 mantal.