Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag måste säga, alt jag ej kan finna alt det ligger ringaste vigt på, huruvida denna ersättning utgår af D e u 26 A u g u s t i e. ra Lappmarks ecclesiaslik-verk eliel' icke, när Ständerne icke allenast vid föregide riksdag, utan äfven vid denna, beslutat alt anslaget för Lappmarks ecclesiastik-verk skall vara ett förslags-anslag, d. v. s. utgå i mån af behof. Således kunna Lappmarkernes ccclesiastika behof hvarken blifva bättre eller sämre fyllda, derföre att detta mindre betydliga ersättningsbelopp påföres ecclesiastikfonden, än 0111 del skulle särskildt uppföras på liksstaten. Hr von Hartmansdorff: Hr von Troil har yttrat, att det vore onödigt gifva eli särskildt anslag för detta ändamål, emedan Lappmarks ecclesiastik-fond varit till en del obegagnad under de sednare åren. Om så förhåller sig, så är föi modligen skiilet dertill det, ali organisationen af undervisningen för Lapparnes barn ännu icke blifvit af K. M. stadfä.tad. Då jag lemnade stalsseereierare-embetet, befann sig detla mål på remiss hos landshöfdingarne, som skulle yttra sig öfver det förslag, som Kyrkoherden Laestadius uppgjort för denna undervisning i framtiden Ett annat skal, hvarför obegagnade tillgångar alltid böra finnas å denna fond, är, alt kyrkor och skolor i Lappmarkerna byggas och repareras med dessa medel. Några tillgångar böra således alltid finnas i förvar, för att i nödens stund användas — Det andra, som blifvit y 11 rädt, är att anslaget vore ett förslagsanslag. Jag befarar, att Hr von Troil dervid misstagit sig. O111 R. o. Ad. tillåter mig att söka tipp den und. skrifvelse!! från Sländerna vid sisla riksdag i delta ämne, så finna vi genast huru dermed förhåller sig.
Best'.- och Ekon.-Utskcttets Betänkande, N:o 29. icke sällan gjorde sig gällande, dels den olyckliga ställning, ett tjenstehjon iråkade genom vidtagen ändring eller förfalskning af ett sådant betyg, och dels angelägenheten att utfinna något sått för afhjelpande och förekommande af dessa missbruk. I afseende å förenämnde öfverklagade förhållande är vordet anfördt: att eu husbonde ofta nog af likgiltighet tilläte sig att utfärda ett erlofs-betyg, som icke vore öfverensstämmande med rätta förhållandet, och att i följd häraf en annan icke ens genom den största försigtighet kunde undgå äfventyret att blifva vilseledd i afseende å en tjenares förtjcnster och fel; samt alt det beklagligtvis vore ännu mera allmänt, att en tjenare icke rätt uppskattade värdet af ett sanut cch tillika rättvist betyg, hvilket likväl för dess framtid borde vara af största vigt, utan i stället för att anse och bevara ett erhållet förmånligt orlofs-betyg, “såsom en anvisning till betryggande fördelar för framtiden och såsom en uppmaning till sedlighet och redbart uppförande, begagnade detsamma blott såsom medel för erhållande af en ny tjenst, för att åter snart utbytas mot en annan, hvarigenom den med betyget afsedda verkan uteblefve och tjenstehjonets försämring i stället inträffade och understundom fortgiuge ända derhän, att orlofssedel tillverkades på egen hand eller med andras obehöriga biträde, då olyckan och förderfvet icke kunde undvikas.“
Då det gäller att bedömma en orts vigt och betydelse för sitt land, frågas det i allmänhet numera icke om den är stor, folkrik m.m., utan frågan gäller i hvilken mån representerar denna stad sitt folks allmänna lif i det ena eller andra afseendet. Vår tid utmärker sig nämligen å ena sidan lika mycket genom sitt sträfvande att decentralisera det allmänna lifvet, hvad adminastration och politik vidkommer, såsom af den öfverhandtagande selvgovernments-principen och de moderna nationalitetsidéerna nogsamt framgår, som den å andra sidan af alla krafter arbetar uppå att å vissa lämpliga platser centralisera vissa facer af nationernas inre framåtskridande. Vidare bör man taga i beräkning, att i nordens vidtutsträckta och glest befolkade länder sällan någon stad kan i sig förena alla vilkor för att kunna vara sitt lands emporium i alla afseenden. De merkantila intressena uppsöka vanligtvis en annan plats för sin verksamhet i stort än de vetenskapliga, åtminstone bestämmes deras centralisation å någon viss ort af alldeles andra motiver. Det rent politiska lifvet utvecklar sig naturligtvis i främsta rummet i ett lands s.k. hufvudstad och de administrativa intressena träda gerna i dettas fotspår. Isynnerhet gäller detta i länder med ännu outvecklade kommunikationer och till dessas natur hör Finland utan gensägelse. Helsingfors' fysionomi saknar, ty staden är hvad handeln vidkommer den tredje i ordningen inom landet, alldeles detta uttryck af merkantilt lif som t.ex. trycker en allt annat nivellerande stämpel på Wiborg och äfven ger gamla Åbo stad en viss bestämd prägel. Helsingfors har nämligen en ganska ringa export, och en i det stora hela obetydlig rederirörelse (2,738 läster inklusive 10 ångfartyg). Dess handel består förnämligast af en stor import. En främling som kommer till Helsingfors vet i början icke hvad han skall tänka om staden annat än att dess läge är ett af de vackrare i Europa, att den är väl byggd och ser särdeles ung ut kanske man till och med märker en viss brådska i dess utveckling. Det inre lifvets bestämmande momenter göra sig icke genast så tydligt gällande, som i de flesta andra städer af samma rang.
Dimma däremot kan verka skadligt, dess mer, ju lägre temperaturen är. » Små barn, som ännu ej äro i skolåldern, böra blott vid lindrig kyla, 1 — 2 grader, på en kort stund föras ut idet fria. Blir kölden starkare, behåller man dem hellre hemma, ty faran för förkylning är då stor och den nytta, en kort promenad kan gifva, jämförelsevis liten. Måste emellertid vid så- dant väder ett barn nödvändigt ut, så borde man åtminstone sörja för att den luft, det inandas på vägen, på förhand uppvärmes, hvilket sker därigenom, att man binder en halsduk löst för munnen. Må mödrar i stad och på land iakttaga dessa råd! Må de betänka, att det är lika viktigt att om vintern skydda de små för förkylning som om somrarne för magsjukdomar! Den späda barnaåldern är ej den tid, under hvilken man bör begynna med härdningsförsök, och allra minst ägnar sig vintern därtill. Under dessa omständigheter äro barnen under en längre period hänvisade till innesittande, och barnkammarens hygien får därför just under vintern den största vikt. Njutningen af frisk luft och fri motion inskränkes i hög grad för de små, och vi måste därför göra allt för att gifva dem en ersättning, så att de ej under dylika kalla och ruskiga veckor bli kammarsjuka. Då kommer först och främst luften i barnkammaren i betraktande. Denna måste uppfylla två villkor, den måste vara tilläekligt ren och tillräckligt varm. Uppfyllandet af dessa kraf beror i hög grad på familjens bostadsförhållanden. Förfogar man blott öfver ett enda rum, där man måste koka, bo och sofva, så måste trots all vädring luften alltid lämna mycket öfrigt att önska. Välbärgade familjer, som disponera en hel vå- ning, kunna utan svårighet erbjuda sina barn god luft. Vi vilja dock ej räkna med dylika gynnsammare fall, utan betrakta saken från bredare grund. De festa husmödrar kunna väl inrätta sig så att deras barn vintertiden få tillräcklig tillgång på frisk luft, äfven om familjen ej äger någon särskild barnkammare. För detta ändamål bestämmer man de båda största och ljusaste rummen i bostaden till sofrum och boningsrum och eldar ständigt dessa båda rum under vintern. Tidigt på morgonen, medan barnen ännu sofva, städas boningsrummet, eldas och luftas grundligt.
Utskottet, som Visserligen ej förnekat*, alt ali utomordentlig skjutsning för Landttnantien kan medföra besvär och olägenheter, hyser dock ingen tvifvel derom, att ju Kongl, Maj:t, hvad den af Herr Grefve Ilorti så bittert öfverklagade Kungs-skjutsen angår, utan all anmälan derom från Rikets Ständers sida, söker att deruti bereda den lättnad, som billigt vis kail ega nini; och då det för öfrigt blefve, i Utskottets tanka, alldeles overkställbar, att vid Kongl, Maj:ts resor inskränka häst-antalet till de till stationerne indelta håll och reserver, hvilka öfverallt äro olika och på vissa ställen alltid skulle blifva otillräckliga, äfvensom olämpligt att, genom sladganden af serskilda ombytes-stationer och körnings-tider för sviten, skilja densamma från Kongl, Majits Höga Person ; så kan Utskottet icke å dessa anmärkningar tillstyrka något afseende. Det har äfven blifvit såsom en utväg till lindring i Kungs-skjuls-besväret upp - ao Bésv. och Oecon. TJttk, Bet.-dc N'.o lfa - gifvet, att Städerne måtte åläggas att deruti deltaga; men Utskottet anser fråga nu icke böra kunna uppslå derom, att Städerne hädanefter mera än hittills skulle varda detta besvär underkastade, och afstyrker derföre all åtgärd i detta afseende. Sist har äfven den nog sällsamma framställning blifvit gjord, att, då Kongliga resor icke alltid kunna hafva endast det allmännas väl till föremål, utan Kongl. Majit, eller den Kongl. Famillen, någon gång reser för enskild räkning, eller för helsans bibehållande eller återställande, skjutsen, vid dessa senare tillfällen åtminstone, borde inställas vid Gästgifvare-gårdarne och farten rättas efter hvad Författningarne derom för Gästgifveri-skjuts stadga. Men det må vara Herr Rosenqvist af Åkershult, som yttrat denna tanka, förbehållet, att uppställa en skillnad emellan de resor, som af Kongl.
Tullen för inkommen spanmål utgjorde 1855 15,091 R:dr 3 sk. och för utskeppadt stångjern 46,171 R:dr 24 sk. De å sjötulls-medlen på afkortningsoch utgifts-titlar afförde belopp, utgörande för år 1854 1,101,409: 1. 9. och för år 1855 1,203,964: 19. 11., hafva, sammanlagda, under år 1856 uppgått till 1,329,247: 12. 1., således en tillökning mot föregående året af 125,282: 40. 2., under det tillökningen i uppbörd utgjort 1,197,350: 10. 7. Enligt föregående revisions-berättelse utgjorde de af General-tull-styrelsen till Kongl. Ränte-kammaren levererade sjötulls-medel för år 1854 ett belopp af 5,515,052: 35. 2. samt påföljande år 6,738,424: 30. 5.; och hafva dessa levereringar för revisionsåret uppgått till 7,913,927 ll:dr 41 sk. 6 rst. Aflidne Tullförvaltaren Finérs proprie-balans utgjorde vid 1855 års slut 110,822 R:dr 2 sk., och har densamma under år 1856 icke undergått någon förändring. Revisorerne hafva icke funnit något att erinra vid dessa räkenskaper, Kongl. Siiiidhets-kollcgiimi. Detta verks hufvud-bok, hvilken jemväl lemnar redovisning för anslagen till Carolinska Medico-kirurgiska och Pharmaceutiska Instituten, har för nu ifrågavarande år utan anmärkning undergått revision i Kongl. Kammar-rätten. Deraf inhemtas följande: - 47 - Debet. Balans från år 1855: Uppbörd: — Intresse-medel ... 205: Hyres-medel vid Carolinska Medico-kirurgiska Institutet 683: 16.
Man har sagt att 1734 års lag var frukten af LagKommissionens långvariga arbete. Härvid får jag anmärka, att vi redan före 17 34 hade en mycket utbildad Jurisprudens; vi hade sådana män som Stjernhöök och Rålamb, och det är de som grundlagt 173 4 års lag, men icke LagKommissionen, hvilka icke gjorde annat än kodifierade de särskilda författningar, som utkommo i slutet af 17:de och början af 18:de århundradet. Det är dessa författningar, som utgöra basen, hvarpå denna lag är byggd. Hr Dalman har vidare sagt, att den ifrågavarande Lag-beredningen skulle blifva af lika mycken vigt för de ekonomiska frågorna, som för de rent juridiska. Enligt min tanke vinnes ändamålet i detta hänseende bättre genom en för tillfället tillsatt särskild komité, än om man tillsätter en kommission för att göra upränningen och én beredning för att göraväfven; ty, på sätt jag förut yttrat, tanken fattar icke rigtigt klart ämnet förr än man tvingas att åt densamma gifva form. Då den plockvis-lagstiftningen, hvilken man vid förra Riksdagen följde, och hvilken vid denna, i följd af K. M:s Propos., kommer att fortsättas, då blir det tid att sammansätta dessa lagar till ett helt, för att erhålla den Kriminalcodex, hvilken Hr Dalman ansåg på en gång böra antagas. Om det blir fråga om att tillsätta en lagberedning för det ändamålet, skall jag med nöje dertill gifva min röst, men jag anser det icke kunna leda till annat än en dålig lagstiftning att nu tillsätta en sådan lagstiftnings-fabrik, till hvilken man skulle inskicka den ena uppränningen efter den andra, med begäran att deraf göra en lag hvilken tilläfventyrs blifver en dålig lag just till följe af de grunder som innehöllos i upränningen, och den Lag-beredningen icke ägt att ändra. Hr Dalman: Erih. Åkerhjelm, har enligt min uppfattning, talat om en sak, hvarom här ej var fråga, nemi. om en tanke, hvilken framkastades vid remissen af motionen, ang:de en institution, som borde atå mellan Regeringen och Representation.
S. D. Upplästes Kongl. Majus å Rilcs-salen i dag meddeldta Nådiga svar uppå Rikets Ständers urtderdåniga Skrifvelse den 27 sistlidne April, angående det tillägg uti 14 §. af Justitigs-Om. budsmans Instruction , hvilket af dem blifvit beslutadt, och hvartill Kongl. Maj:r nu lemnat Sitt Nådiga bifall ; men som dettä Riksens Ständers beslut icke blott innefattar en ny förbindelse för Justitioe-Ombudsmannen , utan äfven nya åtgärder för Constitutions-Utskottet, så väl i afseende på granskningeft af hans Embetshandlingar, som på det yttrande, hvarmed Utskottet vid hvarje Riksdag inom utsatt tid bör till Riksens Ständer inkomma, och föreskrifter af dessa åtgärder, som göra ett tillägg, förändring eller förbättring i Grundlagarna, icke lära kunna finna sitt rum annorstädes än i dem, eller i särskildta handlingar af samma' helgd som Grundlagarne; har Kongl. Maj:t i Nåder velat erinra Rikets Ständer om nödvändigheten att i. de paragrafer af Regeringsformen och Riksdagsordningen, som angå Constiiutions-Utskottets göromål och Justitias-Ornbudsmannens val, föreslå och underställa så beskaffade rättelser, sorn af Den 2 9 Maj. af det beslutna' tillägget i Justitias-Qmbudsmaniiens Instruction synas vara ovilkorligen föranledda. Och blef denna Kongl. Maj:ts Nådiga erinran till Cönstitutions-Utskottet remitterad. Ut supra. Ex Protocollo ■ „ J. Janzon. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets deri. Maj afgifna och den 2 2 på bordet lagda Memorial: ... x:b Om kostnads.ersättntng för vittnen i brottmål. 2:o Örn ändring i stadgandet rörande, fördelningen af vitesoch förbudsbötar; lemnade. Prest-Ståndet sitt bifall till hvad Utskottet härutinnan yttrat. Ut supra.
Högsta medeltalet om dagen af de under år 1850 å Fattigherberget in hysta hjon har utgjort 208 och det lägsta 58. Den allmänna fattigförsörjnings-afgiften, som af Hufvudstadens invånare erlägges, har från och med år 1850 utgått med 24 sk. af hvarje mantalsskrifven person, som fyllt 18 år, samt med 16 sk. för hvarje R:dr bevill ning enligt andra artikeln i gällande Bevillningsförordning. 35 Af Stadsnänmdens räkenskaper för år 1850 inhemtas följande förhållanden : Stadsnänmdens inkomster nämnde år utgjordes af: Statsanslag till Läkare och medikamenter . Influtne fattigförsörjnings-afgifter Böter lör försummad betalning af kronoutskylder Dito för uteblifne taxeringsuppgifter Fattigvårdsafgifter från Sjömanshuset Gåfva från Rikets Ständers Bank Hyresmedel Bidrag från Stockholms Brandförsäkringskontor till kostnaden för den vid arbetshuset inrättade vat tenuppfordrings-anstalt Ersättning för understöd, lemnadt fattige, tillhörande andre fattig vårdssamhällen Räntemedel Tillfällige inkomsler Värdet å inventarier vid provisoriska sjukhuset, hvilket värde förut under året blifvit åsatt Tillökadt värde för inventarier vid arbetshuset . Värdet å persedlar anskaffade för provisoriska Barnförlossnings-anstalten Tillsammans B:ko R:dr Ut gift erne : Tillskott åt Fattigvårdsafdelningarne till godtgörande af uppkomne brister i afdelningarnes egne tillgångar för år 1849 Dito till bestridande af 1850 års utgifter vid fattigoch försörjningshusen 9,000 » Förvaltningen för gatuläggningsarbetena för fattige arbetsföre personers sysselsättande under vintermånaderna 520 10 Till Kongl. Serafnner-Lazarettet 5,500 » Provisoriska Sjukhuset 27,309 47 3 Kostnad vid förbindningsanstalterna för bensårspatienter 671 32 2 Kostnad för de under året tillvägabragle provisoriska Barnförlossnings-anstalter 2,076 i 1 1 Kostnad för Fattigbaracken och Fattigherberget . 3,784 31 2
M. till 1766 års Ständer aflemnade propos. om ett dylikt anslag af statsmedlen; men Rikets dåvar. Ständer låto genom SecretaUtsk. svara, att inga medel dertill funnos, utan borde vägarna underhållas genom en afgift af dem, som begagnade dem. Denna afgift har alltsedan år 1768 opåtaldt utgått, likväl med den förändring, sedan Fredrikshofs-bron för Djurgårdsmedlen inköptes år 1825, och då ombyggdes, att brooch väg-afgifterna sammanslogos i en och samma taxa och uppburos på ett ställe, och endast vid infarten till Djurgården, för att ej besvära de trafikerande flera gånger. Afgiften är utarrenderad på entreprenad och inbringar 2,600 r:dr; men dessa medel förslå icke att underhålla en vägsträcka af 2-Jmils längd, då fyllningsgrus skall köpas och forslas långa vägar, — ty väggrus finnes ej på Djurgården nu mera — att bygga och underhålla flera broar, och att underhålla en mängd gångvägar, allt i ett sådant skick, som de böra vara underhållna. Inköpet af den gamla bron vid Fredrikshof kostade 1,800 r:dr; uppbyggandet af den nya kostade 5ooo r:dr, utom virket, som togs på Djurgården; anläggningen af de många vägar, som nu finnas på Djurgården, hafva kostat — oberäknad! de inom Rosendals område anlagda vägar — successivt flera ioöo r:dr; och endast underhållet af vägarna uppgick För 1 idet år till 2,567 >:dr 29 sk., och det året gjordes ändå inga nya vägar, och ingen reparation gjordes på någon bro. Jag vågar ej göra mig det hopp, att II. St. skulle nu hafva så godt om medel till nya anslag, att de skulle vilja tillsläppa 3 h 4,000 r:dr årligen till detta ändamål, då den afgift, som nu erlägges af hvar och en, är så obetydlig, emot hvad som de promenerande 4o8 De n ,20 Mars f. m. på annat sätt depensera på Djurgården.
Så tidigt som 1840 hade han börjat tänka öfver detta ämne, men det var icke förr än 1854 han först fattade evolutionen som en allmän process samt kom till den slutsatsen, att detta måste bli grundvalen för ett filosofiskt system som framställer och öfverensstäm-mer med naturens allmänna metod. Vi omnämna dessa data så noga, derför att stor förvillelse råder och mycket meningsbyte uppstått rörande anspråken på prioritet mellan Spfcncer och Darwin. Båda tänkarne kommo oberoende af hvarandra till samma slutsats, men under det den ene tillämpade evolutionsläran blott på biologien, har den andre sträfvat att vetenskapligen och harmoniskt ordna principerna för biologi, psykologi, samhällslära och sedelära. Vidare har man alltför mycket glömt, att evolution är den mera omfattande termen — motsvarande förhållandet med universum — hvilken inbegriper darwinismen såsom en af sina delar. Under ett lugnt öfvertänkande och begrundande af sitt system, dröjde Herbert Spencer ända till 1860, innan han offentliggjorde sin plan samt öfvergick till dess förklarande. Desärskilda styckena af detta verk hafva blifvit periodiskt offentliggjorda för subskribenter ocb äro ännu icke fullständigt utkomna. Må ban lefva och fa skåda fullbordandet af detta storartadt planlagda och logiskt utförda verk. Det begränsade utrymmet i en tidskrift tvingar oss att fatta oss kort, ehuru det är omöjligt att under sådana förhållanden gifva en adeqvat föreställning om detta ofantliga system, som omfattar vetenskapens och metafysikens hela område. Vi skola derför söka att fasta uppmärksamheten på de mera konkreta, populära och allmänt tillämpliga synpunkterna i denna filosofi, till hvilka ock hela planläggningen småningom men säkert leder. Ty Herbert Spencer är ingen hegelsk drömmare, han förkastar alla töckniga teorier, han vill taga befattning endast med sådant som kan bevisas, han älskar det konkreta, han skyr det abstrakta och han skulle döma ett system från lifvet, för så vidt det icke hinner längre än till det obestämda och gagnlösa. Den praktiske engelsmannen uti honom gör under sådana förhållanden uppror, det måste vara ett syfte i spekulationer, så väl som i allting annat, eljest äro de fåfänga, onyttiga, ingenting annat än fäktningar med ord.
Men innan han ännu hunnit märka Evis plötsliga blekhet, hade hon gifvit honom ett tecken och ljudlöst dragit sig tillbaka ur salen. » Vi ska ' inte störa, » sade hon sorglöst med en beundransvärd själfbeherskning. » Ser ni, gift folk får så nog af hvarandras sällskap i hvardagslag, och ombyte förnöjer. » » Jaså, ni tycker ock på det sättet. Det var förnuftigt! » Och helt förtjust fäste han på henne en blick af hemligt förstånd. * * Evi hade slitit af sig sin bröllopsdräkt utan förbarmande för trånga handskar, silkessnodder och bräckliga spetsar. Brydde hon sig om all världens grannlåt nu kanske? Wolter hade ej ännu kommit hem. T y när hon inte mer kunde härda ut, hade hon skyllt på trötthet och obemärkt försvunnit i häradshöfdingens sällskap. Men huru trött hon än var, kunde hon inte förmå sig att gå till sängs. Huru skulle hon väl kunnat somna i en sådan sinnesstämning. Hälft mekaniskt klädde hon sig i en mjuk, blå morgonrock, som hon alltid brukade finna sig väl i. Och så kastade hon sig ned på soffan och tryckte öfvergifvet sitt brännande ansikte mot armarne. Hon kunde inte gråta, som hon hade trott. Det kändes bara så underligt ödsligt inom henne, så iskallt och förlamande. Ty om Wolter inte mer brydde sig om henne, hvad var då hela lifvet värdt! Och hon, som för några dagar sen så trotsigt hållit på en konsekvent frihet för båda parterna, äfven om det skulle gälla att förälska sig i någon annan! Men hon hade inte kunnat drömma om, att det skulle komma så snart. Huru kunde Wolter! Huru kunde han. För princips skull hade hon hållit på det, men hon skulle ändå aldrig kunnat fästa sig vid någon annan än honom. Och aldrig, aldrig mera skulle hon bry sig om någon, när han svikit sin kärlek. Häradshöfdingen åh, han! — Han hade tryckt hennes hand så betydelsefullt vid afskedet, och hon hade låtit det ske. - Det skulle ju vara hämnd hämnd på Wolter. Som om sådant någonsin kunde hämnas. Hvad hou blifvit lumpen ändå, mycket, mycket mer än han, ty han var ändå verkligt intresserad af Lida Bergfors.
Då Folkskole-lärarebefattningarne i allmänhet äro åtföljda af obetydliga löneförmåner och ansökningar till dessa befattningar i vissa fall äro befriade, från stämpladt papper, samt Folkskole-stadgan innehåller att Fullmagternä skola idan lösen ulgifvas, hvaraf synes böra följa, att stämpladt papper icke heller bör för dem ifrågakomma, har, ur nu befintliga stadgande i 6 §. om kartering af Fullmagter för ringare skolbetjente m'. fl., uteslutits »Folkskole-Iärare», och Fullmagter för dem upptagits i 7 §. bland handlingar, sorn äro från stämpladt papper befriade. §. 7. 1 fråga om kartering af protokoll, utlåtanden, värderingar rn. fl. handlingar, som af landtmätare upprättas, har, enligt hvad hos Rikets Ständer blifvit lillkännagifvet, villrådighet vid författningens tillämpning uppstått med anledning deraf, att beskrifning ar öfver geometriska kartor äro, enligt 7 §. af gällande förordning, från stämpladt papper befriade. Som likväl de skäl, hvilka föranledt befrielse för dylika beskrifningar, nemligen uppmuntrandet och befrämjandet af egouppmätningar och laga skiften, jemväl synas böra gälla för andra likartade, af landtmätare och provins-landtmäteri-kontoren upprättade handlingar, hafva Rikets Ständer funnit det tillägg höra' ega rum, som författningsförslaget under rubriken Beskrifningar öfver geometriska kartor innehåller. J enlighet med hvad vid 4 §. blifvit i fråga om Fastebref yltradt, har i 7 §., bland handlingar, som äro från stämpladt papper befriade, upptagits Fastebref å ärfd egendom. Vid rubriken Permissions-sedlar har införts enahanda rättelse, som i 4 §. under rubriken Pass till inrikes orter blifvit vidtagen. §. 8. Uti öfverskriften till denna §. hafva Rikets Ständer ansett orden »emellan enskilde personer» lämpligen böra utgå, enär i sista mom. punkten 1 stadgas huru för - Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 1 S I.