Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Departement från 9,000 till 12,000 R:dr samma mynt; hvadan såsom lönetillökning för bemälde 4 Statsråds-ledamöter här utföres 13,500: — Transport 13,500: —- Kongl. Mqj:ts Nåd. J'r'p. N:o i, om Statsverket 4836. 59 Transport På sätt närlagde den 14 innevarande månad öfver Civilärenden förda protokoll utvisar, har Kongl. Majit, vid pröfningen af de till regleringen af Sjette Hnfvudtitefn hörande frågor, vidare funnit följande förändrade bestämmelser i afseende på anslagen å denna titel vara erforderlige, nemligen: l:o. Departementets Expedition. Som vid Civil-Departementets Expedition hittills blott en enda ordinarie Vaktmästare med lön på stat varit anställd, men behof af ökadt vaktmästare-biträde redan från längre tid tillbaka egt rum, har i följd häraf å särskilda medel arfvode måst årligen anvisas för en till daglig tjenstgöring begagnad extra Vaktmästare. Då emedlertid behofvet af ökad uppassning vid bemälde Expedition årligen tilltager i jemnbredd med tillökningen af dervarande göromål, hvilka i mängd betydligt öfverstiga hvar och en af de öfriga Stats-Departementens Expeditioners, har Kongl. Majit funnit Sig föranlåten härmed äska, att ytterligare en Vaktmästare må varda å Civil-Departementets Expeditions stat uppförd till åtnjutande af lön i den lägre graden eller 500 R:dr Riksmynt.
Såsom af nyssnämnde protokoll upplyses, kunna Riksgälds-konlorcls tillgångar vid 1860 års slut antagas till Rimt Ridr 4,678,000: — och dess inkomster under den då inträdande, tre-åriga statsregleringsperioden, deruti inbegripet ofvannämnda årliga bidrag af 2,259,900 Ridr från Statsverket till 15,539,700: — tillsammaus R;mt Ridr 20,217,700: — men de utgifter, som böra af Riksgälds-kontoret under samma tre år, nemligen 1861—1863, bestridas, utgöra, dels enligt redan gif na bestämmelser, omkring Riksdaler 6,932,000; — dels enligt hvad Kongl. Maj:t här ofvan äskat i rundt tal 8,193,500: — 15,125,500: — så att återstoden R:mt R:dr 5,092,200: — kan med en tredjedel, eller 1,697,400 Ridr om året, användas till ränta och amortering å en ny upplåning för jern vägs-arbetenas fortsättande samt till andra ändamål, utan att härvid tagits i beräkning något tillskott för åren 1857, 1858 och 1859 af Rikets Ständers Rank, hvars vinstmedel utgjort: år 1857 Rimt Ridr 2,163,000: — och år 1858 » » 1,717,494: — samt följaktligen kunna för nyssnämnda tre år antagas komma att tillsammans uppgå till omkring Sex Millioner Riksdaler Riksmynt. 68 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1859. Samtliga de här ofvan åberopade eller för öfrigt med statsregleringen sammanhang egande handlingar skola Rikets Ständers Stats-Utskott tillhandahållas; och Kongl. Maj:t förblifver Stats-Utskottet med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. År och dag som ofvan. J. A. Gripenstedt. Stockholm, tryckt hos Sam.
Skulle med skriftlig rättegång förstås en sådan, hvarvid intet talande ägde rum, och med muntlig åter en, som för sig ginge utan allt skrifvande; så måste deraf följa, dels att svenska rättegångssättet för närvarande hvarken i lägre eller högre instantser tillhörer någotdera af dessa motsatta slag, och dels att knappast någonstädes, der skrifkonst allmänneligen brukas, rättegångarne föras uteslutande blott på ettdera sättet. Olikhet härutinnan kan dock finnas, till grund för olika benämning sålunda, att i ena fallet allt, hvad som i saken förefaller och skall bos domaren vinna afseende, måste vara i handlingarna upptecknadt, i hvilket fall rättegångssättet kan få namn af skriftligt, men att deremot i det andra äfven muntliga anföranden, utan att vara i handlingarna upptecknade, böra tjena till grund för domarens utlåtande, i hvilket fall muntlig rättegång kan sägas vara för hand. Det förra af dessa rättegångssätt är det, som i Sverige brukas, alltsedan skrifkonsten här blef allmänt känd och användbar. Detta rättegångssätt synes ock vara det enda, som är förenligt med parternes rätt och säkerhet. Genom det andra åter öfverlemnas denna rätt och säkerhet alltför mycket åt förtroendet till domaren, så vida af hans skicklighet i uppfattningen och hans öfriga egenskaper beror, att allt, hvad parterne framställt, kommer i behörigt öfvervägande. Sker då parternes muntliga föredrag längre tid före sakens slutliga pröfning; så kan vid denna en större eller mindre del af de muntliga framställningarna vara af domaren glömd. Inträffar åter pröfningen genast efter det parterne äro muntligen hörde; så saknar domaren råderum att i behörigt lugn och med mogen besinning göra sig reda för halten af parternes andraganden, och fara är således, alt domaren förhastar sig.
Slutligen torde jag, såsom ännu ett skäl emot antagandet af den föreslagna ändringen af ofvannämnde §., få påminna om den af en värd ledamot af detta Stånd väckta och till LagUtsk. redan remitterade motion om undersökning af majoritetens fördelar vid ett skifte, då, emot dess vilja, minoriteten detsamma begärt, hvilken motion afser ett noggrannare iakttagande af jordägarnes sanna fördel, innan Jaga skifte beslutas. Ehvad afseende Utsk. må fästa vid dessa mina anmärkningar, anhåller jag vördsamt om särskild uppmärksamhet å nedanstående förhållande, hvilket ofta inträffar, nemligen, att genom arf, köp, byte eller annat laga fång, en åbo är ägare för t. ex. jtdel af en och jftdel afen annan utaf de vid storskifte utlagda egendomar inom samma byalag, utan att dessa hans ägolotter blifvit honom lagligen tillskiftade. Då frågas, om ägaren för sådana ^tdel och f:del D e n 3 Mars e. m. 249 af de storskiftade egendomarna skall anses äga sin egendom genom storskifte bestämd och således kunna tillgodonjuta de förmåner, som dermed äro förenade? Den föreslagna ändringen af i3 Cap. 2 §. i K. M:s Nåd. Skiftesstadga innehåller, att den, som skifte begärt, skall vara till utflyttning förbunden, så framt icke annorlunda åsämjes. Då skiftesstadgan uti i3 Cap. 3 §. 1 mom. på högst billiga skäl bjuder, att uti utflyttningskostnader skola de qvarboende delägarne, efter hvars och ens ägoandel och med i öfrigt fästadt afseende å den nytta, de af utflyttningen vinna, med de utflyttande deltaga; så synes 111ig häraf blifva en gifven följd, att den bör ur gården flytta, som detta kan göra med minsta kostnad, utan afseende derpå, om han begärt skifte eller icke.
Fyra månader, som sålunda är Riksens Ständer för ärendenas afgörande förbehållen, må Konungen kunna, om Konstitution*-Utskollels Memorial A':o 2. 27 Riksens Ständer det begära eller dertill samtycka, för bestämd tid af högst Sex månader uppskjuta Riksdagens fortsättning; efter hvilken tids förlopp Riksens Ständer sjelfmant skola åter å Riksdags-orten tillstädesvara. På Riksens Ständer ankomma alt, med Honungens samtycke, förordna, om Utskott, Ett eller högst Tvänne, skola under uppskofstiden vissa, jemväl särskilt bestämda Riksdags-ärenden bereda och utarbeta. Ledamöter i sådant. Utskott äge, att för den tid Utskottets göromål fortfara, medan Riksdagen är uppskjuten, njuta underhåll af statsmedlen. Konungen må, när Han det nödigt pröfva/-, kalla Riksens Ständer att, tidigare än utsatt varit, den uppskjutne Riksdagen fortsätta. Inträffar, medan Riksdag är uppskjuten, något af de fall, då, enligt bestämd föreskrift i denna Riksdags-Ordning, Urtima Riksdag borde hållas, och infaller ej den utsatta dagen för Riksdagens fortsättning före utgången af den tid, som för Urtima Riksdagens öppnande skulle iakttagas, varde Riksens Ständer kallade att viss dag inom nämnde tid åter sammankomma. I händelse af sådan underlåtenhet, som i 10 § omförmäld är, sammankom/ne Riksens Ständer sjelfmant till fortsättning af Riksdagen å den i samma § bestämda dag. Tidigare, än efter Tjugonde furs ta dagen från kallelsens kungörande i Hufvudstadens kyrkor, må icke i något fall dag för Riksens Ständers återkomst utsättas. Hänvisning: Bill. till Riks-St:ns prof. 3 Sami. Konst.- Utsk:s Mein. Bonde-St:ts prot. d. 25 Juli, 22 Aug., ■ 30 Sept. 1857 och d. 13 Febr. 1858. 12:mo Förslag till ändring i 13, 16, 19, och 22 §§ Kiksdags-Ordningen, angående representations-rätt för Lärarne vid Elementar-läroverken.
— (Detta som wrd uppläsningen pä Riddcrhuset blef uteglömt, har derföre i serskild Note bliswit upptagit.) Den lo April. af Riksens Ständer, wid betraktande häraf, mätte landtz, förrvisa alla enffilta afsigter, allt Ständs-intrcsie, Privilegier ach andre förmaner, hwilkas bibehällandc äro bländwerk utan öfwertygelse om framtida frihet och Rikets sjelfbestånd . för att häruti kunna fatta ett bcflitt, wärdigt att kröna ett Riksmöte det markwärdigaste Swensta Historien kan framte, och pä det hela werlden mä kunna se att Sweriges Inbyggare ej glömt de cfterdömcn förfabren lemlytt, att hellre förakta tusende dödar, än underkasta sig Len förödmjukande wanära att blifwa besegrad. — Länge har jag undwikit att tala i ett ämne hwarz kloka utför -nde, jag har trott att tiden närmare borde mogna, och ewaruti mänga med säkrare kännedom långt för detta yttrat sig. Min öfnnrtygclse och känsla har grundet mine uttryck. Jag högaktar ett yrke hwartill händelserna b> stämt mitt mål; men säsom det ärofullaste mål för mina önstningar anser jagatt wid gränsen af min Lefnad förtjena det omdöme att hafwa warit kika Redlig Medborgare som Soldat Friherr(legerström, ^uäolxli. I-o Sedan ProtrocollsUtdragct af en 2 April uttryckt Riddcrstapets och Adelns wilja, att intet undandraga sig nägyn uppoffring för att bidraga till Fosterlandtts forsivar, sä kunna alla de anmärkningar, svin röra Roterigen i Krigs-tid ej anses som Ständcts. 2:0 Denna fräga är ej constitutionel, som Baron Stjernstedt med siere yttradt, utan efter 80 §. i Regeringsformen ett mäl, som Riksens Ständer jemte Konungen afgöra.
Det är således hög tid att förlänga dem, så att de kunna vederbörligen ordnas och en allman väg för dem utstakas, från hvilken afvägarna blifva, örn ej omöjliga, åtminstone försvårade. Men huru verkställa sådant, då medlen dertill saknas? — Att emot sä vigtiga ändamål bespara eller neka de anslag, som af Styrelsen till ett minimibelopp blifvit begärda, vore en misshushållning, som jag på det högsta vågar afstyrka; ty den skicklighet och den krigiska anda, som derigenom går förlorad, framkallas ej i behofvets stund med några medel, allraminst med så materiellasom de, hvilka här äro i fråga. Styrelsen har således uppfyllt sin pligt. Den har uppgjort förslagen; Nationens representanter äga att antaga eller förkasta dem. Jag hoppas med tillförsigt det förra; men skulle emot förmodan det sednare inträffa, må åtminstone ansvaret för bristande ordning, disciplin, krigisk bildning och tjenstbarhet m. 111. samt de olyckor, som deraf förr eller senare blifva en följd, ej drabba Styrelsen. Af alla dessa nu uppgifna skäl anhålles om återremiss af StatsUtsk:s betänk. Frih. Franc Sparre, Bengt Erland, anförde skriftligen : Vid II. StatsUtsk:s utgiftsbetänk. N:o 81 anser jag mig pligtig att göra följande anmärkningar, hufvudsakligen i afsigt att närmare upplysa anledningarna till en del af de begärda anslag, som blifvit vägrade, på det att, vid skeende återremiss, dessa upplysningar må, vid ny granskning af ärendet, komma under skärskådande. 3:dje hufvu dtiteln, ira mom. KrigsCollegium. Utsk. har bifallit den för detta Collrm föreslagna stat, men med vilkor, att ingen tillökning i det förutv a r. s p a n n m å 1 s a n s 1 a g e t må uppföras, och förbehåll för öfrigt, att de arfvoden, som af särskilda cassors medel utgått till Krigsråden, icke hädanefter dem vidare må tilldelas. Vid förbehållet i afseende på spanmnålsberäkningen får upplysas, att vid K.
Nåder föreslagna särskilda anslag till bestridande af utgifter och kostnader för undersökningars anställande samt uppgörandet af planer och ritningar m. m. i afseende på föreslående jernvägs-anläggningar, så måste det obestridligen vara af den största vigt, att hufvudlinierna i Sveriges blifvande jernvägs-system varda anlagda i den rigtning och ordning samt på det sätt, hvarigenom det härmed åsyftade ändamål, eller rörelsens och näringarnes underlättande och utveckling, närmast vinnes, och anläggnings-kostnaderne, så vidt ulan detta ändamåls åsidosättande sig göra låter, minskas. De fel och misstag vid bestämmandet af dessa jernvägs-liniers rigtning, anläggningssätt och beskaffenhet, som genom missledande eller mindre noggranna och tillförlitliga undersökningar eller ock genom saknade topografiska och statsekonomiska upplysningar och utredningar förorsakas, kunna lätteligen för det allmänna medföra financiela förluster, deslomera betydliga och kännbara, som de företag, hvarom nu är fråga, i förhållande till detta lands tillgångar, kräfva jemförelsevis större uppoffringar och ansträngningar, än andra länder för samma kommunikationsmedels erhållande behöft underkasta sig. All möjlig omsorg och noggrannhet synas derföre böra egnas åt den företrädesvis maktpåliggande undersökningen och utredningen, hvarest och i hvilka rigtningar stameller hufvud-banorna böra anläggas; varande dock likaledes af synnerlig vigt att tillförlitligt och fullständigt må utredas, huru eller på hvad sätt de Svenska jern väga ine, med afseende å landets lokala förhållanden samt den personaloch varu-transport, för hvilka de hufvudsakligen komma att begagnas, böra anläggas och huru de böra vara beskaffade, för att blifva mest gagnande och ändamålsenliga.
Verks likartade befattningar har ifrån början tillskapat behofvet af utlåtanden och remisser Auctoriteterne enrellan. Den collegiala formen har fordrat dem till och med emellan Ämbetsmän uti samma Verk, och vanligen hafva de i den sak, som varit i fråga, innehållit föga annat, än vidlöftiga berättelser, hvilkas författande och afskrifvande sysselsatt ett större antal Tjenstemän. Härjemte hafva äfven de mot behofven ic-, ke svarande lönefördelar, som Tjensternännen i allmänhet åtnjutit, på Statens tjenst haft menlig inflytelse; ty de Ämbetsoch Tjenstemän, hvilka icke utom den äfven för en tarflig utkomst otillräckeliga Lönen, ega enskild förmögenhet, hvilket Staten i allmänhet icke kan påräkna, måste, såsom ofvan är anmärkt, antingen söka flere tjenster och publika befattningar, eller ock, genom besörjande af enskilde angelägenheter, förskaffa sig sin bärgning. I intetdera fallet kunna de göra någon viss tjenstebefattning till sin hufvudsak och dervid anvanda den jemna håg, nit och drift, som fordras för att den uppfylla. Att flere tjenstbefattningar förenas hos en och samma person, bör således anses som en 656 Betänkande om Rikets Styrelse-Verki verklig oordning, hvilken blott derföre blifvit tald, att en mängd Tjenstemän (särdeles i StatsExpeditionerne) finnas, hvilka dels äro alldeles lönlöse, dels hafva så otillräckelig Lön , att de omöjligen detaf ega den mest tarfliga utkomst, hvarföre den arbetsflit, Staten af sine Tjenstemän borde påräkna, icke med stränghet kunnat dem affordras. Till dessa olägenheter kan vidare, efter Committerades tanka, föras, dels att befordringslagare varit så obestämda, att den skicklige och förtjente mannen icke alltid kunnat vara försäkrad, att erhålla den befordran , hvarföre han arbetat, och dels att många ynglingar strömmat till Collegierne, au der söka sin utkomst, utan att ega nog underbyggnad och skicklighet för det yrke de sålunda valt.
I anledning af hvad Friherre Palmstjerna anfört till svar på min anmärkning rörande Malm bergska Realisationsbeviset, får jag upplysa, att min mening icke varit, att StatsUlskottet skulle på strängt vis antasta den gamla förvaltningen; utan jag har endast önskat att få upplysning, huruvida annonce i Allmänna Tidningarne blifvit införd om förnyelsen af det bortstulna beviset, emedan i annat fall laglig skyldighet qvarstår för RiksgäldsConto - Den 19 Mars f. m. rct att inlösa den gamla reversen, i händelse någon ännu skulle framkomma med densamma. Hans Excdllence Herr Grefve aj Wetterstedt, Gustaf: Jag skulle icke hafva vågat upptaga Ridderskapets och Adelns tid, efter den långa discussion, som redan öfver förevarande ämne ägt rum, i synnerhet som jag i saken blifvit förekommen af Friherre Palmstjerna; men som Herr Hjerta antagit, att HofCanzleren var närvarande vid sista RiksdagsBeslutets uppsättande, anhåller jag att i anledning deraf få anföra några ord. RiksdagsOrdningens 36 §. föreskrifver, att HofCanzleren äger rättighet, att i ExpeditionsUtskottet öfvervara RiksdagsBeslutets justering "i de delar deraf„ som röra Ko”nungens yttranden.’’ Om nu tillämpning af denna §. göres till i3 §. af 1823 års RiksdagsBeslut, så finnér man, att min pligt endast inskränkt sig dertill, att tillse, det den Kongl. Skrifvelsen af den 4 December 1823 riktigt intogs, sedan Rikets Ständer beslutat, att den skulle i RiksdagsBeslutet intagas. Men hvad slutet af §. beträffar, hvilket egentligen varit föremål för anmärkningen, eller den meningen: ”Så håfve v G ”genom vårt Statsutskott_, vid dess slutliga ”skrifvelse till väre Fullmägtige i Riks”gäldsContoretj låtit detta Nådiga förkla”rande till rättelse lända;” så ägde jag, i afseende på redactionen deraf, ingen befatt - 74 Den 19 Mars f. m.
Jag vill tillkännagifva, att jag kommer att votera för förslaget; men jag kan icke underlåta att tillägga, att, då jag är en af dem, som på sednare tiden fattat detta beslut, jag får protestera mot de beskyllningar, som här fällts mot mig och de med mig liktänkande, att vi icke följt vår öfvertygelse. Jag har aldrig under min offentliga bana sökt någon popularitet eller något bifall, utan ansett det enda bifall, man bör uppskatta, vara ett godt samvetes. Jag röstar för förslaget, emedan jag är fullt öfvertygad om, att det skall försvara konungamakten och lända till ett älskadt fosterlands lycka och ära. Hr Nordenfalk, Carl: Den otålighet, som visas enhvar, som numera tager ordet, är lätt förklarlig efter så långvariga debatter; och dock kan ej förbises, att genom dessa öfverläggningar, hur tröttande de än för mången synas, en obestridd majoritet vunnits för flera här länge omtvistade frågor, på hvilkas lösning den stora hufvudfrågan hvilar — en icke obetydlig vinst, hvad resultat den snart stundande voteringen än kommer att medföra. Uppenbarligen beror förslagets öde nu hvarken på bestämmelsen om samfäldta val, eller på den lika rösträtten till andra kammaren, ej heller på stadgandet om årliga Riksdagar, än mindre på de redaktionsfel, åtskilliga förslagets motståndare trott sig upptäcka. Väl bar detaljgranskningen fortsatts allt hittills; men ingen misstager sig på, att det huf - 396 Den 7 December. vudsakligen är två farhågor, sora hvila tungt på mångens sinne, och de röra första kammarens utväljande af landstingen samt de begge statsmakternas framtida ställning till hvarandra. De anmärkningar, som kunna rigtas mot den föreslagna forsta kammaren, och de svaromål, desamma framkallat, hafva så olla blifvit uttalade, att jag icke skall trötta med upprepande af vare sig de ena eller andra. En hvar har säkert redan fällt sitt domslut härutinnan.
drucko gröna täppor med Och dofbuskar längst ner utkyssta af sol, hafsluft grusåsen, solljus för då i detsamma magra o c h lifslust, v a r utsikten där n e r e u t o m o r d e n t l i g t härDär låg den under sommarhimmelen m e d holmar och af öar, vinden och perspektiv, m e d ett fyrtorn fjärran, i sitt och söderut af h a f v e t, blåa med vatten, lätt speglande öppnade sig solett e n o f a n t l i g fjärd, vidfamnad kolossalt, i solen skinande omgifvet af h u s och byggslog h ö g t af j u b e l o c h fröjd v i d syn, s o m tjusade d e m ur gruset, själ o c h sinnen och lyftade kärlek o c h p o e s i, s o m l å g i allt o c h ö f v e r a l l t, i luft, haf, solljus o c h fager ack, jag min måste färd från vid denna natur. slita m i g lös för den idylliska, att okända hvars n a m n j a g ej ens visste o c h aldrig få v e t a. sanning! visst! Sällsamt nu där o c h där s m å röda o c h blå blomskärgården visste NYCANDER. ensamt grönmålade vidder, gjorde m i g d o c k smått orolig, o c h j a g Iduns synnerligen intressanta och rikt illustrerade julnummer, små paradis! höga spirade med mig. Priset af löf. kan min litet o c h ner i grusofantliga under hvarandra, fortsätta bröst. e m o t öster skred. s o m af solen som spädt glans. Karin voro krusadt halfdagersvekt o c h l ä n g t a r, n e j l ä n g t a r ej b o r t men gått och gick nu omkring i den byggda rosor öfver arm, när j a g ser dig en sådan och numera tande mor moarne hän. skummet slingrade gula o c h hvita. med ekot ur vägen helt långsamt mer Ellen Moubert!
Han säger deruti, ”alt oaktadt genom K. befcdes försorg pälysning öfver hela länet innan arbetet börjades utgick till beredande af arbetsförtjenst för arbets-sökande och ehuru intressenterna sjelfva hafva haft all möda ospard för arbetets hastiga fortgång medelst kungörande i närmaste kyrkor att arbetet drifves på beting och lenrnar i förtjenst per dag 32 sk. b:co och deröfver, hafva icke flere än löman anmält sig vilja i arbetet deltaga, och har gräfningsarbetet derföre |icke under detta år kunnat utsträckas till den längd som varit åsyftad. Skulle man häraf sluta till den ortens allmännare välstånd, torde man dock mera misstaga sig, än om man tillskrifver detta många fattigas böjelse för maklighet eller sysslolöshet samt anspråk på kommunernas understöd, framför arbetsamhet och flit”—. Kan någonting amplare vitsorda hvad jag sagt än detta? Men jag kan äfven anföra vidare exempel af min egen erfarenhet. Jag har nemligen tagit för princip, att då fattige komma och begära mat, så skall sådant icke vägras dem, men för att pröfva om de drifvas till tiggeri endast af lättja, eller af verklig nöd och arbets-brist, har jag föranstaltat att för barn och mindre arbetsföra personer sommartiden t. ex. rensning eller något dylikt, och för manspersoner andra lämpliga arbeten blifva anvisade för en ringa stund, högst 1 timme; men, mine Hrr! jag försäkrar att mer än hälften af de personer, som komma och tigga, försvinna så snart de få höra talas om arbete och låta icke vidare höra af sig. Sådant är förhållandet, och om den värde motionären endast behagar fara fram på vägarna igenom landet, så skall han med egna ögon finna huru dessa vagabonder stryka från den ena gården till den andra och dessemellan ligga och masa sig i solen eller skuggan, allt efter som det smakar bäst, under det den ärlige arbetaren straxt bredvid får gå och sträfva i sitt anletes svett.
Uti den delen af Hr Fåhrtei yt trande, hvaruti han tillkhnnagifver sig icke hafva något att erinra mot framgång af Utsk:s betänk, och att således en hemställan hos Konungen må göras om undersöknings anställande i anledn. af de väckta klagomålen, ligger visserligen en vacker tanke, dymedelst att Hr Statsrådet anser, att alla sådane verk i alla möjliga frågor böra vara underkastade publiciteten. Jag delar visserligen denna åsigt med honom i afseende på orsaken till medgifvande!, men jag kan ingalunda ingå på den satsen, att Ständerne äro behörige att till Konungen frambära så beskaffade anhållanden som den ifrågavar. Denna framställning innebär i sig en förnärmelse af Konungamakten, emedan den ådagalägger, att Ständerne icke anse nyssnämnde makt hafva fullgjort sin skyldighet att vaka deröfver, att de inrättningar, som finnas och till hvilka Ständerne anslagit medel, uppfylla de med dem afsedda ändamål. Jag för min del anser icke alt någon annan väg till anklagelsers framställande mot Konungens rådgifvare, i fall de underlåta deras pligt i afseende på tillsynen öfver en allmän inrättnings fortgång, äger rum, än den grundlagen föreskrifver, nemi. medelst anmälan hos Const.Utsk. Jag tror följaktligen, att man icke bör genom slika anmälanden och framställningar, som den föreslagna skrifvelsen åsyftar, ådagalägga det man saknar det förtroende lill Konungamakten, hvilket bör fortfara intill dess att man får gilltiga bevis i händerna, att detta förtroende icke bör existera. Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr Statsrådet Sven Abraham Munthe, som å K. M:s höga vägnar aflemnade en Dess nåd. skrifvelse till R. St. Sedan härefter öfverläggningen ronde Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s Den 30 October f. m. 417 Utsk:s betänk.