Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då erfarenheten visat hvilka förderfveliga följder det ofta medfört, att en yngling erhållit Burskap innan han lärt tillräekeligen känna och förstå det yrke han valt för sin framtida bergning, och att brist på nödig stadga och ordentlighet i uppförandet jemväl bidragit till hans undergång; finner Utskottet det vara af synnerlig angelägenhet, att nödiga insigter först böra förvärfvas och tillförlitliga bevis derom företes, innan Burskap erhålles; men som Utskottet har sig bekant, att en Comité redan blifvit tillförordnad, för att utarbeta och i enlighet med tidens fordringar bestämma ett nytt och lämpeligt Reglemente för handeln och handtverkerierna; så har Utskottet ansett sig endast böra hos Riksens Uöglofl. Ständer sådant anmäla? med förklarande, , att Den % 7 Juli. 39! att, i Utskottets tanka, någon vidare åtgärd vid detta ärende icke för närvarande kart äga rum. Hvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers ompröfning vördsamligen öfverlemnas. Stockholm den 24 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. och Adelns Uedatn. vägnar A. Lantingshausen. På Vällofl. BorgareStåndets jLedam, vägnar Anders Fredin. På Högvördiga Presta Ståndets I^edam. vägnar Bryn. Hesselgren. På Hedervärda BondeStåndets Uedam. vägnar Nils Mänsson. M. M. Rosbeck. Uppläst hos samtliga Riks-Stånden den 27 Juli. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Be> svärs och OeconomieUtskotts Betänkande, i anledning afl väckt fråga om Medels vidtagande till vinnande ■ afl en skyndsammare Postgång inom Riket m. m. Uti ett den 16 sistlidne Maj till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvet och derifrån till Utskottet remitteradt Memorial, har Herr Commerce Rådet R. H.
Domstolens beslut i förevarande mål. / « \ RIKETS HÖOLOFLIGE STÅN HERS JUSTITIE-OMBUDSMANS EMBETSBERÄTTELSE till Riksdagen år 1865, åtfölja af Berättelse från Trychfrihets-Bomitén. STOCKHOLM, THYCKT HOS K. WESTRELL, 1865 K INNEHÅLL. Sid. Redovisning för åtal, anstälda emot 1) Kongl. GeneralTullstyrelsen, för underlåtenhet, att anslå lediga tjenster och att beifra underordnades tjenstefel m. m 2. 2) Ofverståthållare-Embetet för Polisärenden, för dröjsmål med expedition af protokoll och utslag 22. 3) Pastor i en församling inom Ärkestiftet, för oriktigt förfarande med en person, som, dömd till värjemålsed, var hänvisad till sin själasörjare för erhållande af föreställningar om edens vigt och vådan af mened 25. 4) Borgmästaren i Mariefred, för underlåtenhet, att i rätt tid uppsätta dombok och Magi stratsprokokoll - 29. 5) Domhafvanden i Vestra och Ostra Hisings härad, för det han öfver inlemnandet af utdrag ur förmyndareräkningar expedierat domboksutdrag och, utan derom framstäld begäran, låtit dem tillställas förmyndarena emot lösen 31. 6) Rådstugurätten i Eskilstuna, för oriktig bötesförvandling 36. 7) Konungens Befallningshafvande i Wermlands län, för långsamhet i. ärendenas be handling 37. 8) En Magistratssekreterare i Carlstad, för det han påfört och uppburit lösen för utdrag af Magistratens protokoll, expedierade till stadens
Det första skälet är att tolagen redan uppgår till ett ganska högt belopp, nemi. 1 proc. i tull på utgående varor samt 2-J proc. på inkommande, hvilket gjort det betänkligt att öka tolagen, synnerligen sorn den är en afgift, som hela landet får vidkännas, och således icke blott consumenten i Stockholm; då deremot den afgift, som lägges på våta varor och endast träffar consumenten i hufvudstaden, också rättvisare kan användas till stadens förmån. Jag utber mig för öfrigt, efter jag har ordet, alt få rätta ett missförstånd, som jag ofta hört reproduceras, att i comiterades förslag någon framställning skulle vara gjord om afgifts erläggande på den potates, som inkommer till staden. Så är likväl icke förhållandet; den afgift, som uppbäres för inkommande rotfrukter, är gammal, och någon förhöjning deruti har icke ägt rum, så vidt jag vet; men det kan hända, att, till följd af den nya regleringen med Stockholms stads inkomster, mera noggrannhet sedermera blifvit iakttagen vid uppbörden än förut. Hr Dalman: Jag bekänner att Hr von Hartmansdorff i så måtto har rätt i sin anmärka., att jag verkligen trodde att fråga var om afskaffande af alla de acciser och afgifter, som för det närvar, erläggas af de trafikerande. Jag föreställde mig icke möjligheten deraf, att de mest obilliga af dessa afgifter, eller de, sorn äro ålagda vissa nödvändighetsvnror för den dagliga consumtionen, såsom grön 19 H. 55 434 Den 27 Januari. saker och potates, att dessa, säger jag, skulle qvarstå under det att mine värde motståndare sjelfve föreslå en undersökning med häusigt att borttaga eller minska afgiften. Jag kan dock ej annat än erinra mig, att motion blifvit väckt äfven i förra frågan; men om ej så sk lille vara förhållandet, förbehåller jag mig att i nästa plenum få väcka motion om afskalFande af all accis äfven å torra varor. Hr Munckaf Rosenschöld:
502 Den 3 Augusti. tyckte sig med någon säkerhet förutse akt vtffotteks betänkande och försiag korinne att ääerremuterasHan förenade sig till alla detar i hwad Herrar Ga esmar iylprnox och Lysivverirr anfört rhrande capilations afglftcns bestämmande efter dagswerken i stället för penningar, Han ansäg öfwerflödig^ akt uprepa stalén kill denna mening, när de föruk sä wäl blifmit framstälda; men han wille allenast ytterligare anmärka, ar om detta försiag än gillades, skulle det likwäl inträffa, at wfd sörsta tarenngen för är !8iZ kunde ingen annan regel för dag-mertens märde finnas, än markegängspriset för i höstDet more således bans förslag, att Vmdshöfdingarne borde till Riksens Ständers Justilia Ombudsman insända alla markegängskaxorne, dä Justita Ombudsmannens heffvär hos Kongl, Majxt kunde uiwerka jemkning i hwad ivid de olika mgr. kegängs fättninggrne kunnat blifwa ojämnt och o? billigt. Denna capitation borde ester hans tanka af denna grund föresiäs af Berednings-Committzen, utsättas af Taxerings-Commi hen, och om dek sedan brhöfdes, jam as af Lans-Commikhen, Wid 2:dra Artikeln I mom. rörande löne afgisten för tjensteman, wille Herr Liiverllylxe till Höglvff, 9,'idderstapct och Adeln hemställa, om dek icke more bil ig , akt löne procenten förminffades i den månen lönen more obetydligare, och således mindre tillräcklig r'ör en nödtorftig utkomst. Principen trodde Herr Lilverstylxs ej säsom billig kundtz Mvtsägas: Han. Den z Augusti§oZ Han wille derföre skresta följande gradation: att den som innehar lill och med 4os R:dr skulle betala ? - 2 procent 90O - e -> ? g
Det var som om han denna gången ställts ansigte mot ansigte med något inför hvilket till och med hans vanliga hänsynslöshet förstummats, och der blef ett ögonblicks tystnad. Men så reste han sig med en rörelse som om han ville skaka intrycket af sig. »Teatervrede», sade han, men ordet kom tveksamt och lågt, som ett sista uttryck för hans inneboende protestlusta. Då reste hon sig blixtsnabbt och lyfte stolen, som hon hållit i, liksom för att i nästa sekund slunga den emot hans hufvud. Han hade gripit tag i dörren och stirrade mållös på denna företeelse; men han gjorde icke det minsta för att afvärja det hotande slaget. »Det var otäckt», mumlade han blott, liksom för sig sjelf medan han stod kvar och stirrade på henne. Med ett ryck hade hon blifvit herre öfver sig sjelf. Hon satte stolen på golfvet undvikande hvarje buller som om det funnits en död i rummet. Så sjönk hon långsamt ner på sin plats och i det hon tryckte händerna samman i sitt knä för att icke göra någon åtbörd, sade hon: »Vill ni gå eller vill ni icke?» Det var en klanglös, sammanpressad röst, som han aldrig hört förr, och det måste ha svartnat för hennes ögon, ty de sågo förbi honom, som om han försvunnit för hennes blick. Han tvekade. Han visste icke hvad han skulle göra; han var alldeles villrådig. Han kände på sig, att här var den vanliga ironien icke på sin plats; och när han icke kunde förskansa sig bakom den, var han hjelplös som ett barn. »Detta är mitt hem och jag vill icke se er mer.» Hon reste sig; nu var hon åter fullkomligt lugn. Ögonen hade åter fått lif, men på sned öfver ena kinden drog sig två långa, mörkröda strimmor, likt två blodiga märken efter ett yttre våld i det för öfrigt vaxgula ansigtet. Han stod ännu qvar derborta vid dörren, med handen på låset. Han visste ingenting att göra och ingenting att säga. »Det var otäckt», upprepade han blott ännu en gång, tomt och själlöst. Så gled han ut om dörren.
Bondeståndet. slagna tillägg i 59 § R. F. och'" 27 § 1 mona. R. 0., ang:deKgl. Prop. om Slats-verkels tillstånd och behof. 30. med ani af RiksStåndens beslut rör. Konst.-Utsk. uti Mern. JV2 20 framställda Grundlagsändr.-förslag angående Utländsk undersåtes rätt att i Riket förvärfva och besitta fastighet. 4Aug. 1857 15 Aug. 1857 till handl. ( Jemför Mern. JW 20. Se vidare under Mern. M 45, 64. 31. med förslag till ändring i 13. 16, 19 och 22 §§ R. 0. ang:de representations-rätt för Lärarne vid Elementar-läroverken. 20 Aug. 1857 30 Sept. 1857 antogs att hvila. 30 Sept. 1857 antogs att hvila. 30 Sept. 1857 antogs att hvila. 30 Sept. 1857 antogs att hvila. K. U:s förslag alltså hvilande. (3). 32. med förslag till ändring uti 15 § R. 0., ung:de Hemmansegares representalions-rätt. 20 Aug. 1857 30 Sept. 1857 antogs att hvila. 30 Sept. 1857 antogs att hvila. 30 Sept. 1857 antogs att hvila. 30 Sept. 1857 förkastades. Se vidare under Mern. Genom omröstning i Förstärkt K. U. den 5 Febr. 1858 antaget att hvila. (18). 33. med Grundlagsändrings-förslag, rörande vissa riksdagsärendens behandl. af Riks-Stånden gemensamt uti s. k. Riks-Nämnd. 26 Aug. 1857 30 Sept. 1857 förkastades. 30 Sept. 1857 förkastades. 30 Sept. 1857 förkastades. 30 Sept. 1857 förkastades. Förfallet. Memorialets Memorialets behandling hos Anmärkningar. Datum.
Preste-ståndet, likväl af sistnämnde Riksstånd med den förändring, att såväl, i det förra Momentet sid 24, orden: „eller ock dessa löneposter ssmmanförda så vidt möjligt är in natura, eller om helldre så åsämjes i penningar,“ som, i det senare momentet sidorna 27 och 28, orden: „så vidt möjligt är, till ett enda slag in natura, eller, om heldre så åsämjes, i penningar,“ skulle utbytas emot följande ordalydelse: „hufvudsakligeu i nafura-prestationer och till någon del i penningar.“ Då sålunda tvenne Riks-stånd, endast med ofvananförde modification i ordalydel - 4 Allm. Besvoch Ekon.-Vhk. Betänkande, N:o 1 IS* sen, antagit berörde momenter, nemligen 1 oell 4 af punkten Litt* B, anser sig Utskottet böra till Vällofl. Borgare-ståndet vördsamt hemställa, att det måtte förena sig i det af Böglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högv. Preste-ståndet, i nämnde afseende, fattade beslut; i hvilken händelse Hederv. Bonde-ståndets återremiss af ifrågavarande momenter icke lärer komma att till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Beträffandet momentet 6 Litt. B, har detsamma af de frenne öfrige Riks-stånden blifvit bifallet, hvadan återremissen icke kan till någon vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 27 Juli 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 28 Juli, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser af betänkandet JS:o 97, angående gjorda anmärkningar tid Handelssamt Fabriksoch Handtverks-ordningarne af den 22 December 1846. Enligt Utskottet tillhandakomne protokolls-utdrag har detta betänkande blifvit af samtlige Riks-stånden bifallet, utom i följande punkter: HandelsOrdningen. §. 24.
— Endast omkring hälften af detta omkostnadsbelopp betäckes genom fattigkassans räntemedel och tillfällige inkomster. Det öfriga måste inbringas genom beläggning å stadens invånare, hvilken beläggning vanligen uppgått lill 1 a 1} procent af den årsinkomst, som Taxations-Komitéen ansett de betalningsskyldige äga. 35 Åi’ 1850 uppgick sammanräknade brandförsäkringsvärdet af stadens lius till 863,775 R:dr, och stadens invånare hade lösegendom försäkrad till ett belopp af 504,080 Riksdaler Banko. Samma år utgjorde stadskassans intrader 15,103 och dess utgifter 13,534 Riksdaler Banko. Den i sednaste underdåniga berättelsen omförmälda, så kallade Fröbergska stiftelsen för vanvårdade barn har ännu icke kunnat bringas i verksamhet, men byggnaderne äro i det närmaste färdige. Under de år sorn äro i fråga har staden icke lidit af någon betydligare eldsvåda. Eldsläckningsanstalterne fortfara att hållas i god ordning. Under Calmar stad lyda köpingarne Bergqvara, Pataholm, Mönsterås, Påskallavik, Döderhultsvik och Figeholm, af hvilka Bergqvara är gemensam för städerne Carlskrona och Calmar, likasom Figeholm för Calmar och Westervik. I Döderhultsvik har folkmängden och rörelsen betydligen ökats, och den förra utgjorde 1850 omkring 1,600 personer. Antalet af köpmän i nämnde köping utgjorde 1847 endast 16, men uppgick vid 1850 års slut till 26. Å de öfriga köpingarne har förhållandet varit i det närmaste lika med hvad i sednaste underdåniga berättelsen linnes upptaget. 2:o Stapelstaden Westervik: Stadens folkmängd, som år 1847 utgjorde 3,843 personer, uppgick vid slutet af år 1850 till 4,116, deribland 985 af mankön och 1,337 af qvinkön erlade mantal.
Till afhjelpande af denna äfven öfverklagade olägenhet måste, enl. min tanka, ej skäligen nödiga medel böra kunna förvägras, enär allt bör göras, för att underlätta sjöfarten på de norra orterna, der kusterna för sjöfarande äro så högst farlige samt så många fartyg förolyckas och menniskolif spillas; och äfven må härvid komma i betraktande, att sedan ångbåtstrafiken på de norra orterna med en förvånande hastighet tilltagit, så färdas numera, till följd af detta lätta kommunikationssätt, tusentals menniskor till de norra provinserna, hvilkas lif och egendom det allmänna, om ock med upoffring, bör söka betrygga genom ändamålsenliga anordningar. Såsom en följd af det nu anförda vågar jag vördsammast vidare föreslå: 1:0 Att vid nedan upräknade ställen befinteliga inseglingsmärken, eller s. k. kasar, hvilka alla äro förfallna, må byggas högre, brädbeslås och hvitmålas, nemi.: Vid Haparanda: Svarsten, Kuukko och Gunnarn. Vid Kalix: Repskär. Vid Piteå: Ledskär. Vid Skellefteå: På Rönnskärsholmen. Vid Umeå: Bredskär, hvarest nya, stora och tillräckligt höga märken böra anbringas. Vid Nordmaling: Storbådan. På Bonden, hvarest det befintliga kumlet tarfvar betydlig tillökning. 2:o Att nya fyrar måtte upföras; på Bonden en roterande fyr; på Hernöklubb en mindre fyr, och på Björn en större fyr (på hvilket sednare ställe en sådan omöjligen lärer kunna undvaras), samt ett fyrskepp på Finngrundena. 3:o Att nedannämnde grund böra utmärkas genom bojar eiler sjömärken, nemi.: Springarn, beläget emellan Luleå och Piteå, cirka S.O. och S. ifrån Rebbens kök och endast 7 fot djupt. Norrströmsgrundet vid Luleå, hvarå en mängd fartyg strandat och förlorats. Den 3 December e. m. 201 Murakallen, i närheten af Rödkallen. Söran, vid inloppet till Piteå.
M:t vore benägen att, efter vederbörandes hörande, taga i öfvervägande, huruvida för kanal-ombyggnaden enligt fastställd plan må kunna bolaget af handelsoch sjöfarts-fonden tilldelas ett ytterligare understöd, att under flera eller färre af de återstående byggnads-åren successivt utgå med högst 50,000 R:dr årligen, emot de vilkor och förbindelser å bolagets sida, som E. K. M:t kunde finna lämpligt ytterligare föreskrifva, till betryggande deraf att kanalbyggnadsarbetena vederbörligen fullbordades inom den tid, som redan vore eller i sammanhang med det nya anslags-beslutet blefve bestämd. Rikets Ständer, som, för vinnande af närmare kännedom om de vilkor, hvaruti förändring sålunda blifvit i nåder föreslagen, tagit del af innehållet utaf förenämnde emellan kronan och Strömsholms nya kanalbolag den 28 Maj 1842 upprättade kontrakt, i hvad det angår förrberörda vilkor, hafva, vid pröfning af detta ärende, väl funnit att orsaken till den missgynnande ställning, hvaruti Strömsholms kanalbolag sig för närvarande befinner, icke ensamt är att söka uti framlidne Ofverste-löj(nanten Edströms beräkningar, utan torde hafva kunnat till icke ringa del förekommas, derest bolaget iakttagit mera förutseende och bättre vakat öfver arbetets utförande; men då upplyst är, att kanalens ombyggnad icke kan verkställas utan ändring i de vilkor, som vid 1840 års riksdag blifvit af Rikets Ständer fastställde, samt det är af synnerlig vigt för rörelsen inom en betydande del af landet, att Strömsholms kanal varder med det första försatt i det förbättrade skick, som, vid meddelandet af anslaget till ombyggnaden, åsyftats, hafva Rikets Ständer funnit skäligt, i öfverensstämmelse' med E. K.
Sådant har icke lyckats hittills, och man torde ej heller med billighet kunna fodra att R. St:r skola bifalla allt, hvad K. Gr. Rjörnstjerna; Då Stats-Utsk:t i 31:sta punkten ansett sig kunna bevilja 320,000 rdr till anskaffande af 7,000 infanterigevär, utan att modell var stadfästad, och dessutom i 32:dra punkten anslagit 15,000 rdr till anskaffande af nämnde lämpliga modell, förefaller det verkligen mycket inkonseqvent att [ltsk:t nu alslår en begäran om 45.000 rdr till pistoler, just på det skäl att någon modell icke skulle vara bestämd. Gr. Mörner: Den fö re g: de talaren, som så val känner allt hvad som hör till arméens angelägenheter, vet nogsamt, att hela infanteriet förses med vapen ur Kronans förråder, under det att kavalleriet, med undantag af de två regementen, af hvilka han varit chef för det ena och för närv:de är chef för det andra, erhåller sina vapen på rusthållarnes bekostnad. Häri ligger en ganska väsendtlig skillnad, och deraf att R. St:r ans å medel till anskaffande af vapen åt den del af armén, som bör genom Kronans direkla försorg beväpnas, följer således ingalunda, att de böra förfara på samma sätt i fråga om den del, som på annat sätt erhåller sin beväpning. Frih. Klinckowström: Det förundrar mig på det högsta, att den talare midt emot, som förordat detta anslag, såsom skäl derför kunnat åberopa, att vi nyss beviljat en stor summa till anskaffande af infanterigevär, utan att veta efter hvilken modell de skulle tillverkas. Jag ber honom besinna, hvad som för mig åtminstone varit bestämmande, att Frih. Wrede, som bättre än någon annan känner dessa frågor och till hvars uppgifter jag sätter fullt tillit, förklarat att dessa gevär skola tillverkas efter en af regeringen approberad modell, som uppfyller alla billiga 684 Den 28 Februari e. m. fordringar på ett för krigsbruk lämpligt infanterigevär, och att Kronans gamla gevär utan stora kostnader kunna förändras efter denna modell.
Den 1 December e. m. 10!* bindelse med hufvudstaden och de öfriga delarne af Riket, och den gjorda striden om jernväg norr eiler söder om Mälaren skulle slutas på ett för alla tillfredsställande sätt. Det torde icke vara nödvändigt eller ens lämpligt, att åter uprepa alla de skal, som för denna jernvägssträckning blifvit anförda. En förbindelse mellan hela det mellersta och nordvestra Sverige med hufvudstaden, som tillika är enda export-ort för hela denna del af Riket, kan icke behöfva vidare förordande. En icke obetydlig del af Sveriges spanmålsproduktion, och en ganska stor, ja, den största delen af Rikets jerntillverkning tillkommer denna landsort, som, beröfvad utsigten att, såsom de lyckligare lottade södra provinserne, snart genom Statens försorg erhålla jernvägar, måst gripa sig an, för att med egna krafter, egna upoffringar åstadkomma en förbindelse, som för densamma är en lifsfråga. Äfven hufvudstaden, hvars kommunikationer med de norra orterna, enl. de af JernvägsKomitsen meddelade uplysningar, upgå till omkr. 70 proc., då rörelsen åt söder endast utgör omkr. 30 proc. af det hela, måste denna jernvägsförbindelse ligga om hjertat, hvarföre också flere af dess affärsmän ingått i bolaget. Utan densamma blefve öfver hälften af året för Westmanlands och Nerikes bergslager förbindelsen med Götheborg lättare än med Stockholm, och det är fara värdt, att de fördelar, förstnämnde stad, genom sitt läge vid vestra kusten och dess hela året öpna sjöfart, redan åtnjuter under sådana förhållanden, skulle leda derhän, att rörelsen, äfven från det mellersta och nordvestra Sverige, droge sig ditåt.
Det förhållande jag här framhållit har Hr Cederschiöld, Gustaf, på ett ännu mera talande sätt åskådliggjort. Jag anser E. St:r hafva stora förbindelser till Utsk. derför, att det uptagit så mycket af denna motion, emedan jag tror mig icke säga för mycket, då jag påstår, att den, såsom en skildring af det nuv:de undervisningsväsendet, är af klassiskt - Den 17 Oktober. siskt värde och skall ännu en mansålder kunna åberopas såsom en tafla deröfver. Jag anser således icke såsom en missbrukad tid, att i sammanhang med Hr Wahlströms motion upliisa något ur Hr Cederschiölds. Denne sednare säger: »all kunskap, om den är klar och grundlig, är onekligen bildande. Men mensklig» vetandet har nu ett så vidsträckt tält, att icke någon, äfven den bäst begåfvade, förm r omfatta det hela. Man måste åtnöja sig att, efter inhemtandet af de nödiga kunskaperna, använda hela sin öfriga lefnad för att genomtränga en ernla afdelning af en vetenskap. Frågan är således icke, hvilka kunskaper äro nyttiga, utan hvilka kunskaper äro nödvändiga för alla? Det ligger stor vigt deruppå, att icke ynglingen, och ännu mer barnet, öfverhopas med en mängd olika läroämnen. Begreppet förvillas lätt derigenom, och då dessutom hvart ämne mera sällan förekommer, glömmes den ena lexan, innan ännu den andra blifvit påbörjad. Härvid bör man strängt iakltaga den gamla regeln: »Nion malta sed multum.» Mera afseende bör hafvas på grundligheten, än omfånget. Granskar man nu ofvannämnda K. M:s nya Skolstadga, skall man finna deri uptagna såsom läroämnen icke mindre än sex olika språk, utom modersmålet och de Nordiska språken, således inalles 8 eller 9 språk. Då dertill kommer åtskilliga vetenskaper, så torde icke vara ohemult att fråga, oin man skäligen kan antaga, det icke en yngling skall förvirras genom studiet af en sådan mängd olika ämnen? och är det verkligen att hoppas, det lian skall kunna grundligen inlära dem samtliga?
Detta tog honom en oändlighet af tid, framförallt därför att han hade sin egen metod att väfva på. Han begagnade nämligen ingen väfstol, utan spände ut garnet tvärs öfver sitt ena rum, från vägg till vägg. Det gjorde han, på det att han skulle kunna öfverse hela mattan på en gång, men att sedan smyga in väften och slå samman trådarna till en fast mattväf, det var intet litet arbete. Och så var det mönstret, som han tänkte ut själf, och färgerna, som skulle passas samman. Det tog mer tid för öfversten än någon kunde tro. Medan Beerencreutz arbetade på att få mönstret att gå ihop, och medan han arbetade med skel och inslag, satt han ofta och tänkte på Vår Herre. Han satt nog i en än större väfstol, han, och hade ett än underfullare mönster att väfva efter. Och öfversten förstod, att det fick lof att vara både ljust och mörkt i den väfven, för att den skulle taga sig något ut. Men Beerencreutz kunde ibland sitta och fundera på detta så länge, att han tyckte sig se hur hans lif och de människors lif, som han känt och följt, bildade en liten del af Guds stora väf, och han såg det stycket så tydligt utbredt för sig, att han kunde se både konturer och färger. – Och om man nu frågat Beerencreutz riktigt noga, skulle han erkänt, att han väfde in sitt eget och sina vänners lif i mattan i en ringa efterlikning af det, som han menade, att han hade sett framställdt i Guds väfstol. Men så upptagen öfversten var, brukade han dock göra en tur till några gamla gästvänner hvarje år strax efter midsommar. Han tyckte af gammalt bäst om att resa genom landet vid denna tid, då klöfvern ännu doftade på ängarna, och då blåa och gula midsommarblomster blommade utmed vägkanterna i två långa, obrutna linier. Detta år hade öfversten knappast hunnit ut på stora landsvägen, förrän han mötte sin gamle vän fänrik von Örneclou. Och fänriken, som året om var ute på resor och kände alla gårdar i Värmland, gaf honom ett godt råd. »Far till Halstanäs och hälsa på fanjunkar Vestblad,» sade han till öfversten.