Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Juannas kärlek, ehuru genomträngande hela hennes väsende, förmådde dock ej öfvervinna hennes fasa för det offentliga upptäckandet af hemligheten. Hon kunde dö med Lauritz, men hon kunde aldrig lefva med honom i ett nytt äktenskap, sedan hon varit gift med en annan. Blygseln förvirrade hennes tankar, då de irrade åt detta håll. Skulle hon gå ifrån den ene mannen till den andre – vigd vid båda. Lauritz fördolde icke i deras sista bittra ensamma stund att han gjorde rättvisa åt denna qvinnans oöfvervinneliga känsla. Afskedet mellan dessa två själar förblef en hemlighet mellan dem. Straxt efter de sist skildrade händelserna spridde sig ett rykte att Juanna från sina slägtingar i Spanien fått fördelaktiga anbud för sin son, om han finge uppfostras der, och det talades till och med om att farmodern skulle följa honom dit; men man trodde ej dessa historier, emedan allt var stilla på Byborg och i alla fall naturligtvis ingenting kunde afgöras, innan ryttmästaren komme hem. Emellertid gick alltsammans tyst, men säkert, styrdt af fru Stefanas starka hand, biträdd af Konkordia, i hvars händer sedan allt skulle öfverlemnas till utredning och vidare afsändning ... Hvar Lauritz under tiden vistades kände endast hans moder. Juanna frågade aldrig, men hon trodde med skäl att han kanske uppehöll sig i en liten gränsstad, der man inom några timmar kunde komma öfver till Norge. Om färden derifrån skulle gå ensam eller i sällskap med en skara andra utvandrare kände ingen. Omkring fem veckor efter sin afresa återkom ryttmästaren och fann i sin hustru samma förstelnade varelse, som han haft för sina ögon under all den tid deras äktenskap varat. Sista förklaringen. ”Är gossen flyttad till kapellgården?” var en bland de första frågor som Engelbert gjorde, ”eller är han ännu qvar för att skämmas bort i Berffendalen?” ”Jag har låtit honom anträda en längre resa med sin farmor. Personer, som ega full rätt till honom, hafva med mitt, hans moders, medgifvande tagit vård om hans framtid.” ”Personer ... Juanna, här har varit någon utveckling ... här har då händt något? Man har mött mig med en hop enfaldigt prat om spanska slägtingar ...
Hon hade aldrig trott, det skulle vara så lätt att börja ett nytt lif, men det var lätt, därför att det var detsamma; hon tänkte inte på framtiden, det var alldeles som under deras »vänskapstid». Då hade hon också tänkt: just så vill jag ha det, så och inte annorlunda. Men det blef annorlunda. De underrättade föräldrarne, och sedan eklaterades deras förlofning. Harry talade om giftermål och framtidsplaner och Marie började återigen grubbla och känna sig osäker och ångestfull. Dessa, de yttre förändringar, för hvilka hennes stillsamma, tungsinta natur kände sådan fasa, trängde sig allt närmare på henne. Vännernas lyckönskningar, fadrens belåtna min och hans jämna: nå min flicka, att jag skulle upplefva att se dig så lycklig, modrens förtjusning, att alla tyckte det var »så naturligt», »så själfklart», »så passande», att det var något, »de länge väntat», irriterade henne, oroade henne, gjorde att hon åter började tvifla, nästan ångra. Själfva ordet »fästman» värkade obehagligt på henne, men mest af allt att Harry ville vara fästman, tog sig en fästmans rättigheter, ville kyssa henne, smeka henne. Hon hade som ung fru varit mycket smeksam, men Gerhard hade ej tyckt om det och gjorde sig själf aldrig saker till »dylika barnsligheter», och nu generade och pinade Harrys ömhetsbetygelser henne. Förgäfves resonerade hon med sig själf: det var ju naturligt, hon kunde väl ej vara så naiv och inbilla sig, att Harry skulle nöja sig med en kyss på pannan eller handen, — och den tanken förde andra med sig, som höllo henne vaken om nätterna. — Hon tänkte på de sömnlösa nätter, hon under de sista åren genomvakat, under sorg och saknad, men de hade varit lugna i jämförelse med dessa. Tusen kvalfulla och stridiga känslor jagade hvarandra. Hon, Gerhards enka, skulle gifta om sig! När hon slöt ögonen, såg hon honom framför sig med sitt ironiska småleende och hörde honom säga: »naturligtvis, alla fruntimmer äro hvarandra lika, det där är så kallad »evig kärlek» och trohet». Hon grubblade öfver äktenskapet som aldrig förr. Hvad ville det egentligen säga att vara trogen?
Finner Utskottet af desse Protocoll, att någon Stats-Minister, Stats-Räd, Hof-Cantzlercn, StatsSccretcrare eller annan Ledamot af Stats-Rädet, eller den Embetsman, som i Commando-mäl Konungen råd gifwit, uppenbarligen handlat emot denna Negcrings-Forms tydliga föreskrift, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, och af andra Rikets gällande Lagar, eller underlåtit att göra föreställningar eniot sädane öfwerträdelser, eller dem wällat och befrämjat genom uppsätligt fördöljande as nägon upplysning, dä äge Coustitutions-Utskottet att ställa en sadan under tilltal as Justitico-Ombudsmannen inför Niks-Nätten, hwaruti, i stället för Stats-Näd, fyra de äldste Justitico-Nad, twänne af Frälse och twänne af Ofrälse Ständ, i dessa fall komma att säte taga, och gänge härmed som i 101 och 102 88 om tilltal emot Högsta Domstolen förcskrifwcs. Dä Stats-Rädets Ledamöter eller Konungens Nädgifware i Commando-mäl finnas hafwa, pä sätt ofwanbcrördt är, gjort sig till answar skyldige, döme dem Niks-Nätten efter allmän Lag och den särskilda Författning, som till bestämmande af sädant answar utaf Konungen och Riksens Ständer fastställd warder. 88 Expeditioner till Riks-Ständen. § 107. Skulle Constitutions-Utskottet anmärka, att Stats-Rädcts Ledamöter samfält eller en eller flere af dem, uti deras radslag om allmänna matt och steg, icke iakttagit
Majrts samtlige Befallningshafvande blifvit infordrade, inhemtat, att dylika Qvarnar i flera Rikets Städer, i följd af det allmänna stadgandet om räntas utgörande till Kronan af sådane Verk, blifvit tid efter annan skattlagde, då deremot i andra Städer räntefriheten vore i Städernes privilegier, eller genom serskilda Resolutioner och Förordnanden stadgad, i några åter en sådan räntefrihet, utan veterlig anledning dertill, ålnjötes, och äfven på vissa ställen, utan att motsvarande afgift till Siäderne utgöres. Likaså vöre icke eller närmare uttryckt och bestämdt, huruvida, vid frågor om Tull-qvarnars anläggningar å Städernes område, de i allmänhet för tillåtelsen härtill gällande Författningar skulle i allo tillämpas, så att äfven intrång i förmalningsrätten för redan varande Tull-qvarnar, och behofvet af nya skulle härvid tagas i betraktande, hvarföre ock olika härutinnan förfarits, då någorstädes full frihet i anläggningsrätten idelina del varit medgifven.
Jag skulle med särdeles nöje hafva omfattat tillfället att få rätta min mening i afseende på denna reservation, genom Grefvens förklaring deröfver; men då sådant ej kunnat äga rum, då förklaringen icke i minsta mån rubbat den öfvertygelse jag fallat om reservationen, så finner jag ingen anledning att på grund af delta sednare yttrande tillbakahålla något af hvad jag i afseende på denna reservation kommer i mitt skriftliga anförande att yttra. Men Gr. Horn har äfven här framställt en våda. Jag medger att bevisningen vid delta tillfälle med full rätt för talaren varit hemtad ex absurdo, men Grefven har talat om möjligheten af en inkräktare, som kunde komma att göra sig till executor af de fordringsanspråk, som nu äro i fråga. Mig förundrar delta verkligen, då icke Grefven i StatsUtsk. tillvägabragt den utredning, sorn för detta tillfälle kunnat ådagalägga, hvem nemi. som är fordringsägaren. Detta är för mig obekant, och jag kan således icke göra den ringaste applicalion af Grefvens framställning om en executor. Grefven liar äfven yttrat, att frågan icke kunde afgöras på ett conslitutionelt sätt. Härvid bör jag tro, att jag möjligtvis har misstagit mig, att under Grefvens yttrande något undfallit mig, ty jag kan icke förstå hvad detta vill säga. Jag tror att det icke är möjligt att afgöra frågan på ett inconstilutionelt sätt. Jag tror alt hvilket beslut det än må vara, hvaruti II. St. kornilla att stanna, så måste det blifva constitulionelt, emedan det conslitutionella består i 1\. St:s rättighet alt så - Den 37 Februari f. in. sorn lagstiftare, hvilka iiga all antingen bevilja eller afslå medel, komma att besluta i ämnet. Här bar visserligen af Gr. Horn under discussionen blifvit framkastadt, att det är Konungen, som är gäldenären, men på statsmakternas vägnar. I anledn. deraf vågar jag hemställa lill honom, såsom en så gammal riksdagsman, på hvilken grund!ags-§ det grundar sig, att Konungen utan uppdrag af andra statsmakten kan vara gäldenär på statsmakternas vägnar.
Jag har icke heller påstått att det är Exped.Ulsk:s skyldighet att ordagrannt afskrifva dessa betänkm. Men jag tror alt dä Ständerna fattat ett beslut och i och för delta beslut afgifvit motiver, så tillkommer det icke Exped.Utsk. alt bedömma huruvida dessa äro riktiga eller icke. Exped.Utsk. skall ställa sig Ständernas fattade beslut till efterlefnad; så långt och icke längre anser jag Exped.Ulsk:s skyldigheter och rättigheter sträcka sig. Här har det varit fråga om att utesluta ett uttryck, som några af Exped.Utsk:s ledamöter funnit vara olämpligt, derföre alt det innebär ett klander. Jag ber då att få fästa upmärksamheten derpå att vi uti sednaste plenum afgjorde en fråga, ang:de pension till Exped.Sekret. Richert, och att det då var Hr Ordfm i Exped.Utsk., som formaliserade sig öfver det loftal Utsk. tillåtit sig, emedan han ansåg det vara olämpligt. Efter samma grund, som den Hr Printzensköld nu framlagt för Ständerna, skulle nu Exped.Utsk., i fall Hr Ordfm lyckas för sin tanke tillvinna sig majoritet inom nämnde Utsk. kunna utesluta dessa af Ständerna beslutade yttranden. Jag kan för min del icke ingå på någon sådan åsigt, hvarigenom Exped.Utsk. skulle tillvälla sig en viss makt öfver Ständerna, utan jag tror det vara Exped.Utsk:s skyldighet att, antingen det gillar eller ogillar motiverna, ställa sig Ständernas beslut till efterrättelse. Hr Hjärne, Harald: Den nyhet, som några ledamöter af Exped.Utsk. nu vilja införa, ali när de aflemna förslag till underd. skrifvelse!- reservera sig mot de motiver pä hvilka Ständerna grundat sina beslut, är visserligen icke af någon betänklig beskaffenhet; men jag anser det vara ett oskick, som bör tillbakavisas när det inträffar.
Riksgälds-kontoret aflemnade — det förra verket deromot, i händelse af behof, förskottsvis från det sednare erhålla ersättning för sig visande brister i de beräknade inkomsterna, fastän dessa bristers slutliga belopp icke blifvit genom afslutad rikshufvudbok bestämdt. § 159. Derest någon af de, vid sednast förflutna eller innevarande riksdags statsreglering, i egenskap af förslagsanslag, beviljade utgiftssummor skulle under ett eller annat år befinnas otillräcklig för dermed afsedda ändamål, åligger det Riksgälds-kontoret att bristen, efter årets slut, Kongl. Statskontoret ersätta; hvaremot de besparingar, som kunna å dessa anslag uppkomma, böra för hvarje 8 Stats-Utskottets Memorial N:o 138. år till Riksgälds-kontoret aflemnas; — ankommande på Kongl. Statskontoret att antingen i den, enligt nedanstående § 186, för samma år upprättade öfverskottsliqvid upptaga bristerna i omförmälda anslag, eller ock, på grund af uppgjord och vederbörligen granskad särskild liqvid rörande de till en eller flera hufvudtitlar hörande förslagsanslags brister och besparingar, från Riksgälds-kontoret reqvirera det ersättningsbelopp, som enligt denna liqvid Kongl. Statskontoret tillkommer ; dock bör, innan sådan reqvisition sker, Riksgälds-kontoret hafva i stadgad ordning erhållit godtgörelse för alla å enahanda anslag under nästföregångna år uppkomna besparingar.
Visnum klockan 9 förmiddagen. ^usisrsäsz Riksens Ständers underdåniga Swar tik Kongl. Mapt pa dest trenne Nådiga krupositionsr, rörande förändringar i wista Lagens rum. Sedan Hans LxcsIIence Herr Gerkin e n och LandtM a r sk a! k e n lilkannagifwit, det han gjörl sig underrättad, at hwad de Oeconomiska fragorna beträffade, skulle hwarie Srand bifoga siw särjkillda tankar wid för alla Ständ gcnsrel!» rmssivrr, jusiersäes nu bestå missiler, rörande Gasis gifware-Ordningen, Tjenstehjons-Sladgan och Stängsel - skyid'ghelen. Afwenwa! jusiersäsx I^xkrsÄum krorocolli as förlidna gårdag, rörande sätter och grunderna för Förs Mögenhecs-Asgiften. Friherre vs Oser, Ii o kerr, trodde, at deruti äfwen borde hofwa biifwlr infördt, at pro vision icke erlägges för borrc-auKionerLnäs afLlksaier som til Förmögenhets-Afgistens utgörande blifwit aflemnade. Grefwe Lrromkelt, I^reäric Oeorg, instämde häruti. Herr Grefwen och Landt-Marfkalken yttrade sig, at erinran derom wäl förlidna gårdag blifwit as Friherre Os O-er gjord, men under äiscourtsrna sedermera icke blifwit »plagen. Grefwe lVkärner, ^äoipsiOöran, upläste följande: Ehuru franwarande under större delen as öfwerlaggningania uti sidsta plenum, hc>r jag dock fätkhöra, ac uci detsamma asen wärd Ledamor en erinran blifwit gjord, h-vilken jag tror förtjena aticke komma i förgätenhet.
Från 20 till ocb med 5o k:r, enkel redskap, 6 månaders bränning, 475,365:32.— 25 proc. förhöjning för konslredskap 118,841:12. ‘ 594,206: 44* — Från 5o till och medgok:r, ömånaders bränning, enkel redskap, 113,042: 66f proc, förhöjning härå för konstredskap 75,361: 16. ■—> 892,579:12. På sätt ofvan anförde calculer utvisa, differerar afgiften till icke obetydligt belopp, förnämligast i förhållande lill den större eller mindre tidrymd bränvinsbränningsidkande komma att bränvinsbränningen utöfva. Utskottet tror sig likväl kunna antaga den i första alternativet framställde summan såsom det minimi-belopp, hvilket skatten icke torde understiga, ocb om den i 3:dje alternativet upptagne summan anses såsom ett maximi - Transport 3,764,500 Bih. lill R. St. S:de Häftet. 10 Bevillning!-Utskottets Betankande N-o 56. Transport 3,764.500: belopp, blifver medium af dessa summor 736,o56:—■— Om härtill lägges medelbeloppel af hvad minuterings-afgiften utgjort a5,ooo:— •— blifver 761,o56: den summa, som lämpligast torde kunna af Bränvinsbrännings-bevillningen i inkomst påräknas, hvadan "Utskottet tillstyrker Rikets Höglofl. Ständer, att
Riksens Högloftige Ständers Allmänna Beswärsoch Economie-Utstött har under öfwerläggning sörehaft det af Herr Handelsman Stabäck till Wals loft. Borgare-Standet ingisne, och till Ulstottet ken i?:de nästledne Junii remitterade Memorial, hwarUti Herr Stabäck under åberopande af Kongl. Breswen den 2o:de Febr. >742 och den s:de December 177, Kongl. Kammar-Collegii underdäniga Relation af ar »776, samt 179Z ars tillförordnade Hushålls - Committes utlåtande, orkar, att Riksens Högloft. Ständer wille, kill befrämjande af Jordbrukets och Näringarnes förkofran hos KonglMaj:t underdanigst anhålla, om inrättande af HushallsNamnder t Landsorterne, Härads - eller Socknewis, samt i sadant andania! bifogar ett Project til! Neg - Den6Ju!ii. n6z lcmente för sa bestaffade Hnsyalls-Nämndcr; Och som llrststtet wid pröfnmgen af detta ärendet inhämtat, att den as Herr Handelsman Stabäck i förenämnde matto wäckte Motion, äger ett nära sammanhang med den af Kongl. Maj-t i Nadcr an, befallde Akerbruks-Academies olwifwelaftigt tillkommande befattningar, och Ulstottet, hwad ket a^Herr Stabäck uppgifne förftaget widkommer/ för sin del icke har deremot något all anmärka; sa har ock Utskottet trott 6g böra tillstyrka Riksens Hoal. Standeratt kill Kongl. Ma.:t i underdånighet öfwerlemna nämnde Författares Memorial, jemte det deruti abcropadc Förslag till ÄfMmente för Hus, Hälls-Nämnden, med den undeMniga önstan^ att Kongl. Majtt i Nader wille deraf leiyna des; Åkerbruks, Academie del; Dock warder detta till Riksens Högloft.
Då äfven den för Expeditions-kronofogden i Färentuna härad med 250 R:dr begärda löne-förhöjning torde böra beviljas, skulle, enligt Utskottets förslag, de erforderliga tillökningarne utgöra aflönings-fyllnad för Kronofogdarne 60,882 R:dr och hyres-ersättning åt 29 af desse tjenstemän, 8,700 R:dr, jemte löne-förhöjning för Expeditions-kronofogden i Färentuna härad, 250 R:dr, eller tillsammans 69,832 R:dr. På grund af hvad sålunda är anfördt, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer må bevilja nämnde anslags-förhöjning för Kronofogdarne, att utgå på det sätt Utskottet föreslagit och tillika hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, dels att vid den slutliga regleringen af Landt-statens löner Kronofogdarnes extra inkomster icke i lönerne inberäknas, utan desse sednare bestämmas oberoende af de extra inkomsterna, dels att, innan lönerne definitivt regleras, en förnyad noggrann uppskattning af nämnde tjenstemäns boställen må ega rum. Härigenom anser sig Utskottet äfven hafva besvarat Prosten Schrams uti förutnämnde motion gjorda framställning, att någon lämplig tillökning i aflöningen för Kronofogdarne, utöfver den af Kongl. Majit föreslagna, måtte af Rikets Ständer beviljas. d) I sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en af Kongl. Majit till Rikets Ständer aflåten, från samtliga Riks-stånden till Utskottet remitterad, nådig proposition angående uppförande å stat af lön för Kronofogden i Westerbottens Lappmarker. Af denna nådiga proposition (intagen uti \ Sami.
— Så skulle han afskedat mig helt tvärt; hur tror du väl, att jag fick det infallet att söka förändra min person, i någorlunda likhet med dessa fadda öboar, jo just derigenom att mitt sätt, mitt krusiga hår, mina lifliga ögon och mitt franska uttal i början läto mig misslyckas, hvart jag vände mig; man sade mig rent ut, att jag hade icke ett ”passande utseende”. I England, ser du, måste man se ut som ett gudsnådligt, men väl tvättadt och stärkt syndaregister, om man vill anses för hederlig karl. Helst bör man hafva ljusrödt, mjukt hår och sandgula polisonger, dimmiga ögon, smutsgul hy, ett par stora och långa framtänder och en viss likstelhet i hela kroppen; men som jag nu alls icke kunde åstadkomma allt detta, utan en vådlig masquering, så hjelper jag mig med min omsorgsfulla toilett och all den slöhet och färglöshet jag förmår gifva mitt ansigte, för att derigenom vinna den ”passande värdighet” som är nödvändig. — Men om detta utseende är behöfligt för ens framgång, då kommer jag visst att spela en simpel rol i London, — sade Astley skrattande åt Gordons öfverdrift. — Åh, med verkliga gentlemän, det vill säga med de förnäma, är man icke så nogräknad, i fall naturen skulle hafva nekat dem detta lyckliga utseende; men för alla sådana, hvilkas utkomst beror af det förtroende de väcka, för dem är det en afgjord fördel att se ut på detta sätt. — Men du för imellertid ett odrägligt lif? — Ah, bah! Hvad gör man icke för fyra hundra pund? Det är en vacker summa det minsann. Jag lägger ihop tre fjerdedelar deraf, sätter in dem i en bank och förräntar dem, och om tre eller fyra år är jag fri. Jag har en liten flicka, som väntar på mig; hon har följt mig hit och arbetar hos en fransysk modehandlerska, vi råkas hvar söndag och ibland oftare. Zusette är den vackraste flicka man vill se. Jag har redan ett litet kapital; vi gifta oss, återvända till Gascogne, bosätta oss, och till slut hvem vet, jag blir kanhända maire i Marmande.
Hvad behagas? Sedan dess har han hunnit med att sätta horn på sin konung och herre och att helt vackert draga oss alla vid näsan! Men nu är det slut med Rysslands tålamod! Och nu skall barberaren bort! – Ja – instämmer Reventlow, i hög grad tilltalad af tanken på en slik kraftyttring – hvarför icke helt enkelt göra kort process och kasta barberaren ut ur landet? Men Bernstorff skakar sitt hufvud med en min så djupt bekymrad, att Reventlow åter känner sina lifsandar domna. – Det är försent! Nu skulle en sådan åtgärd endast påskynda katastrofen, som vi alla vilja afvärja. Hvad mig beträffar, har jag länge märkt, hur man genom små nålstyng och förnärmelser söker drifva mig bort från den post, Försynen anförtrott mig. Likväl har jag efter moget öfvervägande bestämt mig för att icke begära mitt entledigande. Möjligtvis kan jag ännu uträtta någonting för min konung och mitt fosterland. I alla händelser är jag fullt förberedd på, att man inom kort skall lyckas aflägsna mig Den ryske ambassadören reser sig häftigt, knyter sina händer och skakar dem framför sig i luften. Hans ögon stirra som en vettvillings, hans ansikte är blåblekt af raseri, och från läpparna flyger fradga, när han upplåter sin mun: – Nej, vid S:t Georg – vrålar han hest – detta skall aldrig ske! Jag skall veta förhindra det! Jag skall redan i dag uppvakta kungen – och jag skall säga honom jag skall säga H. M:t, att jag i enlighet med mina instruktioner – ögonblickligen lämnar hofvet, om minsta förändring sker i regeringens nuvarande sammansättning – Utmärkt! Utmärkt! – Reventlow klamrar sig entusiastiskt till detta nya förslag, bakom hvilket han tror sig skymta en sista utväg till räddning. – Efter den hotelsen skall kungen aldrig våga – Men skall det ske, måste det ske i dag – redan i morgon flyttar hofvet till Hirschholm och där kommer H. M:t otvifvelaktigt att få strängare bevakning! Kanske gör ni mig den äran att taga min vagn, käre general? – Jag tackar! Om ni förunnar mig nöjet af ert sällskap, min käre vän! Det grefliga reventlowska ekipaget rullar ut genom
Dä dessa tillägg synas grunda sig på den föreställningen, sorn skulle innevånarne inom Vestra härad utfästat sig att till expropriations-kostnadeinas betäckande lemna några bidrag, som borde till statskassan inflyta, har Utskottet ansett sig böra upplysa, att sä icke är förhållandet, utan hafva, pä sätt Utskottet uti ofvanberörda Utlåtande, sidd. 1 & 2, uppgifvit, nämnde härads innevånare, vid sammanträde ä häradets tingsstad, endast förklarat sig medgifva, att jord kostnadsfritt borde ät stambanan upplåtas, mot det att skålig ersättning till de jordegare, sorn sådan tilläfventyrs komme att fordra, bekostades af ortens särskilda socknar i förhållande till dessas aflägsenhet från stationerna. Ehuru Utskottet i nyssnämnda Utlåtande antydt, att svårighet, torde upp stå för de särskilda socknarnes innevånare att pä ett fullt nöjaktigt sätt sig emellan fördela den summa, som för en sådan ersättning till jordegarne komme att utgå, har Utskottet dock uttryckt den åsigt, att Styrelsen för Statens jernvägsbyggnad er syntes vara oförhindrad, att. pä grund af häradsboernas ifrågavarande medgifvande, kostnadsfritt sätta sig i besittning af den för stambanan genom Vestra härad erforderliga jord, hvaremot det vore häradsboernas åliggande, att sjelfve öfverenskomma om fördelningen af nämnde jordersättning. Stats-Utslcottets Memorial JVH 117. 3 Ehvad nu, på sätt Utskottet föreslagit, det inom Vestra härad uti ifrågavarande hänseende gjorda erbjudande tages i beräkning vid bestämmandet af den summa, hvilken för södra stambanans fullbordande bör anvisas, eller denna summa bestämmes till det af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet beslutade högre beloppet, 10,250,000 R:dr, så qvarstår för Vestra härads innevånare ali den skyldighet, som pä grund af deras förenämnda åtagande lagligen kan dem åligga, att kostnadsfritt upplåta den för jernvägsanläggningen erforderliga jord; men deremot torde framställning till Kongl.