Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett sådant bevis från vederbörande tulltjensteman ä den ort, dit bränvinet blifvit förd t, eller från befälhafvaren å det fartyg, på hvilket bränvinet afyttrats, tyckes likväl kunna blifva ganska nyttigt^ äfven för danska kronan och dess tulltjensteman, enär exempel icke saknats derå, att, sedan för bränvin, som från Danmark utförts, tillverkningsafgiften från danska kronans kassor återlemnats, samma bränvin återförts till Danmark, hvars Regering således kanske 2 eller 3 gånger fått utgifva den blott en gång uppburna bränvinstillverkningsafgiften. Ehuru alltså de upplysningar jag fått synas föga uppmuntra till ett nytt försök att på ifrågavarande sätt bidraga till minskning af den i flera afseende» olyckliga smugglingen af bränvin från Danmark till Sverige; och ehuru denna smuggling enligt den kalkyl, som i Skåne för mig uppgjordes, lärer vara vida mindre, än jag förmodade; anser jag mig dock, med afseende å den moraliska och statsekonomiska skada, ifrågavarande smuggling medför, samt enär den utgör ett bland hindren för bränvinstillverkningsskattens höjande, böra, då jag icke erfarit att någon egentligen sakkunnig härom väckt motion, föreslå: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med afseende å det intima förhållande, som numera råder mellan ej blott svenska och danska folken, utan ock deras Regeringar. Kongl. Majit i nåder täcktes låta hos danska Regeringen öppna underhandlingar derom, att, till förekommande af danskt bränvins olofliga införsel i Sverige, l:o) det slags drawback eller exportpremier, som i Danmark lemnäs derigenom, att till den, som derifrån utförer danskt bränvin, utbetalas den Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\? 99. 205 derför erlagda tillverkningsskatten, — mätte upphöra; saint, om detta icke kan beviljas, 2:o) åtminstone några ytterligare ömsesidiga kontroller till den olofliga införselns hämmande måtte af begge rikenas Regeringar anordnas.. Stockholm den 26 November 1862. L, T . Henschen. Af Herr Henschen t
I sista mom. af ofvanåberopade 6 § af bemälda Instruktion föreskrifves, att Kongl. GeneralTullstyrelsen bör, vid inträffande ledigheter, från Exspektans-staten till Ordinarie staten inflytta sådana tullbetjente, som för lediga tjensters bestridande äga erforderlig skicklighet och hvilkas ålder derjemte medgifver, att de uti tjenstgöring kunna ingå. Klaganden, såsom varande på exspektansstat och ännu i sin kraftfullaste ålder, hade anmält sig att komma i tjenstgöring samt erhållit till svar, att han borde inlemna ansökan till någon ledig tjenst, som kunde passa honom; men då de flesta tjenster icke ansloges till ansökning lediga, hade det varit för honom svårt att söka någon viss tjenst; åberopande klaganden härvid, till bevis på sin verksamhet och skicklighet såsom Tull-tjensteman, att han under fem års tjenstetid verkstält fjorton beslag å sådana ställen och orter, der lurendrejerier sällan förekomme. 3:o. Klaganden förmente sin rätt, såsom delägare i Tullstatens Enkeoch Pupill-kassa, i hvilken hvarje Tulltjensteman vore tvungen att medelst dryga afgifters erläggande ingå, förnärmad derigenom, att redan ålderstigne tjenstemän, som under deras tjenstetid icke kunnat komma ur de lägre graderna, blifvit befordrade till betydligt högre lönegrad, sedan de 3 uppnått den ålder, att de antingen redan varit pensionsmessige eller ock snart blifvit det, hvarefter de genast erhållit afsked; och anfördes tre exempel till bestyrkande af denna klagopunkt. Ehuru icke inverkande på hans rätt, hade klaganden ansett sig böra vidare anmäla 4:o. ej mindre att, sedan vederbörande Distriktchef hos Kongl. General Tullstyrelsen tillkännagifvit, att Tullförvaltaren i Sölvesborg, Friherre A., vid en hos honom hållen inspektion, befunnits vara på en större kassabalans, bemälda Styrelse låtit denna anmärkning förfalla samt inskränkt sig till att endast transportera frih. Å. till annan tjenst och derefter befordra honom; än ock 5:o. att Tullinspektören vid Dalarö, friherre L., äfvenledes blifvit hos Kongl.
Det ligger möjligen i sakernas natur, att, då dessa bankinrättningar blifva äldr e i landet, man icke D e 11 'ilj F c 1) r u a r i c. ra. lan hädanefter, likasom hittills, få personer, hvilka kostnadsfritt åtaga sig omförmälde maktpåliggande och tidspillande bestyr; men detta lärer icke genom lagstiftning kunna hjelpas, och är ett förhållande, hvilket man i alla full måste för framliden emotse såsom oundvikligt. Tlancolagförslaget innehåller visserligen åtskilliga vestrictioner i de l)estäminelser, som aro gällande för de hanker, hvilka redan finnas, men en privntbanklng ulan sådana restrictioner skulle jag anse fullkomligen ändamålslös, emedan dessa banker, enligt deras nu ägande octrojer, kunnat röra sig på ett sätt, som ingalunda betryggar det allmännas, d. v. s. creditsedlarnes innehafvares rätt och säkerhet. Öfvergående till Hr Gripenstedts förslag, får jag deremot göra den erinran, att det skulle komma att vida mera motverka privatbankernes uppkomst än det förslag, som XJtsktn framställt. Han har nemi. föreslagit, att lotlägarne skulle allmänt vara solidariskt ansvarige för sedlarnes inlösen, d. v. s , alt samma ansvarighet, som TJtsk:n ansett böta åläggas directionen, skulle gälla för hvarje bankens delägare. Enligt min åsigt, måste detta vida mer afskräcka från inträde i ett bankbolag än hvad Utskrn föreslagit. För det första beror det vanligen icke på en lottägare att motverka de för banken skadliga beslut, hvilka vid en bolagsstämma kunna fattas. Han kan icke upphöra att, oaktadt dessa beslut, vara delägare i bolaget och måste således vidkännas följderna af desamma. Det är deremot ett helt olika förhållande i afseende på directeurérne.
Suppl. 5 34 Expedit/ons-Utskotlets Förslag lill unden!. Skrifvelse, N:o c) att lärare, hvilken är berättigad att uppsäga den honom på lön anslagna ränteeller tionde-spannmål till leverering in natura, hädanefter är pligtig att uppbära lösen för denna lönings-spannmål efter tioårigt medelmarkegångspris, på sätt i Eders Kongl. Maj;ts nådiga kungörelse den 11 Maj 1855 bestämmes. För regleringen af de arfvoden, som utgå till lärare i gymnastik, musik och teckning, och hvilka för närvarande äro ojemut fördelade så väl med hänseende till deras belopp, som till de läroverk, för hvilka de utbetalas, har Eders Kongl. Maj:l äskat en summa af 36,000 R:dr. Enligt hvad Statsråds-protokollet innehåller, finnas lärare i gymnastik vid ett större, lärare i teckning vid ett mindre antal läroverk. Directores musiees äro åter uppförda på alla gvmnasiers stat, utom Stockholms, som har en Kantor; och vid de flesta Skolorna finnas Kantorer anställda. För alt efter omständigheterna ordna arfvodena för dessa lärare är den uppgifna summan nu begärd. Hvad beträffar undervisningen i gymnastik, anse Rikets Ständer på densamma en synnerlig vigt böra läggas. 1 vår offentliga uppfostran synes den kroppsliga utvecklingen hittills icke hafva varit så alsedd, som sakens vigt kräfver. En tilltagande fysisk svaghet, visar sig också, enligt erlärne så väl skolmans som gymnastik-lärares vittnesbörd, hos skolungdomen på flere ställen inom landet. Genom den nya Skolsladgan har otvifvelaktig! lärjungarnes själsansträngning blifvit i betydlig mån förökad, dels lill följd af den större mängd olikartade läroämnen, som i Skolorna böra inhemtas, dels ock derigenom att Jästiden för året blifvit förlängd från 32 till 36 veckor. Då man lätt kan befara, att en tidig förslappning kan blifva en följd af den späda tankekraftens alltför stora ansträngning, synas dessa förhållanden vara värda det allvarligaste behjertande.
Här i denna stuga bo de gamla, gubben Päger själf, och hans hustru Britta, gemenligen kallad Käcklätta, ett originelt par i den gamla goda stilen. De äro afkomlingar i sjette led af från Savolaks invandrade finnar och bibehålla troget sina förfäders enkla seder och lefnadssätt. De äta ännu med god smak sin bänkvälling och hilo ur träfat, sin resk, sin mutti, sin päppo och sin mammia och alla dessa underliga rätter, hvarom troligen de flesta af Iduns _ IDUN 1899. 4 ._ A. Aureiius foto. A. Aureiius foto. FINSKT PÖRTE ELLER S. K. RÖKSTUGA. ärade och kokkunniga läsarinnor sakna kunskap, men hvartill jag framdeles högst gärna skall lämna recept, om så önskas. Detta sitt enkla uppehälle förtjäna Päger och hans Lätta med olika slags handarbeten, såsom med tillverkning af näfverkontar och näfverskor, spömjärdar, ostkärl och tjära. Men de lifnära Big äfven med ett annat, numera mindre väl ansedt näringsfång, nämligen trolldom. Här och där i bygderna finnes folk, som ännu tro på trolldom, och af sådana bli Päger och hans väna vi£ ofta anlitade mot en frikostig betalning. På min etnografiska färd genom finnskogarne besökte jag Pägers stuga, i tanke att där få göra några anteckningar rörande folktron. Med Päger A. Aureiius foto. PÄGER VID SIN TJÄRGRAF. och Lätta, såsom med alla gamla vidskepliga människor, får man i det afseendet lof att fara varligt. Ty de äro misstänksamma. Mor Britta var för tillfället sysselsatt med att fläta ostkärl. » GoddagI » sa ja. » Gussin! » sa ho. » Hur står det till? » sa ja. &gt;jxh jo, » sa Britta, » tä ä nuck prå. Men tä ä som ti int skull vill betål stort för ystkäla. För i våla prukt en allt å få en rekstaler å tjugefir skälling å en stor sup på köp.
Lån, hvilket, isynnerhet för att hindra spridandet af Boskaps-sjukdomar ifrån Finlands nordliga provincer, hvarest de sägas vara ofta gångbara, af Konungens Befallningshafvande blifvit åskadt j och af comitlerade till - 7i Den 5 Julii e. m, styrkt, har Utskottet afstyrkt, hufvudsakligen derföre, ”att andra orter derof kunde hämta skål, att yrka enahanda förmåner,” och fastan jag får bekänna, att jag för min del ej kan ingå uti denna åsigt, anser jag likväl Utskottets afstyrkande ej medföra några vådliga följder, då, i händelse sådana omständigheter verkligen skulle inträffa, hvilka Landshöfdingen befarat, och som göra en Djurlåkares närvaro uti nämnde Län nödvändig, den utväg återstår, att beordra någon alt difresa, och emedan i alla fall, äfven om lön nu blefve anslagen, ännu på någon tid ingen af Eleverna kan anses vara så långt för sig kommen, att honom en dylik ordinarie befattning skulle kunna anförtros. Men deremot anser jag 6a mycket mera nödvändigt, att tillgångar måtte finnas, så vål vid nyssnämnde och möjligtvis inträffande tillfälle, som i händelse på andra ställen i Riket farsoter skulle uppkomma ibland husdjuren, att ersätta Djurlåkarne erforderliga reseoch tractamentskostnader, efter en fastståid taxa, som Kongl. Maj:t framdeles, sedan Rikets Ständer uti ifrågavarande afseende beviljat medel, förklarat sig vilja låta utfärdaoch hvartill 5oo R:dr årligen tills vidare blifvit föreslague. Utskottet har, så mycket jag af Betänkandet kunnat inhämta, likväl lemnat denna del af Kongl. Majda Nådiga Proposition obesvarad, men torde böra anmodas, att deröfver med utlåtande inkomma, i händelse Höglofl.
Då hon förde talet på Svearnes land, berättade riddaren, att där härskade en mäktig konung, som lade under sig många riken. Han hade en mycket klok och skön drottning, kallad Gunnlög, som kunde förutsäga kommande ting och tyda fåglalåt. Folket höll henne i stor vördnad och konungen tog råd af henne. Oda blef helt tankfull, då hon hörde att konungen tagit Gunnlög tillfånga, då han var på hemväg från kurernas land för två år sedan. Riddaren förtäljde om kämpabedrifter, sådana som Samson riddares och Thiderichs af Berns, och framsade kärlekskväden från Thüringen och Swaben. Han var en ståtlig man, den unge riddaren, med blixtrande ögon, mörkt hår och stackot skägg. Medan drottningen lyssnade till honom, undrade hon, hvad som kvarhöll henne här. Han sade sig komma från konung Östen i Niudung, densamme, hvarunder Bitterulf var skattskyldig, och han ämnade sig sedan sö- derut till Frisland. r En afton då de stodo nere vid stranden i månskenet och sågo ut öfver hafvet, upptäckte de tvänne skepp ej långt från stranden. Oda ville tillkalla Ulfred, men Bande höll henne tillbaka. De voro hans folk, som han väntat på. Och nu ville han säga henne ett och annat, som hon skulle begrunda. Bitterulf var grym och sträng, han hade röfvat henne från hennes hem, nu skulle hon få tillfälle att hämnas sina bröder. Bande höll henne kär. ' Han ville intaga Tumaborg och besätta det med sitt folk, och då Bitterulf återkom öfvervinna honom, hvilket skulle bli en lätt sak, då han icke anade oråd. Oda drog sig hastigt undan riddaren. Väl hade hon i ensamma stunder rufvat på att hämnas sin och de sinas oförrätter, men nu då denne främmande man gaf henne tillfälle därtill, rj^ggade hon tillbaka. Hon visste så väl hvad Hjördisa skulle gjort Silfverarbeten, Modernast! Bordsilfver. Solidast! Billigast! I8t) 5 o m hon haft sitt öde i sin hand.
Hvem skulle ens komma att tänka på att resa till en utställning i Paris till exempel för att nästan uteslutande uppsöka dess brister? Chicago är ungt, knappast ett hälft århundrade, o c h kan måhända blifva lika bra s o m Paris, redan innan det hunnit blifva så gammalt. Må nu vara med allt detta hur s o m helst, ett vet jag, att aldrig förut i civilisationens historia har kvinnan uppträdt s o m här: mannens jämnlike på snart sagdt hvarje område inom bildning, vetande och konst. De svenska kvinnor, hvilka officielt besökt utställningen, hafva också med den största ära och utmärkelse vetat att häfda sina landsman innors erkändt höga ståndpunkt af allmän bildning o c h verklig förfining. En friherrinna Rappe, en fröken Lundin samt fru Leffler hafva här väckt en välförtjänt beundran o c h varit föremål för de mest smickrande omdömen såväl från enskildas som från pressens sida, denna den stora allmänhetens organ. Fröken Lundin höll under den nyligen afslutade » Educational congress » ett utmärkt föredrag öfver » Svenska kvinnans uppfostran ». Fru Emma Leffler har iklädt sig värdinneskapet i » Svenska byggnaden », och hon fyller detta frivilliga kall med ett så hjärtevinnande behag, att hon ådrager sig såväl landsmäns som främlingars odelade beundran. The Board of Lady ' s managers fick häromdagen befallning från Washington att tillsvidare inställa sina sammankomster, sedan ändtligen inväljandet af kvinnliga prisdomare blifvit undanstökadt. Regeringen tyckte förmodligen, att en längre hvila var af nöden för dessa kvinnor, s o m nu i veckor stridit o c h lidit nog för att af kommande tider blifva ansedda för verkliga martyrer, ehuru man nu skrattar en smula på deras bekostnad. Flere af medlemmarna opponerade sig lifligt mot befallningen » to adjourn ». De önskade fortsätta, j a fort sätta för alltid, om det så kom i frågan. Emellertid är man betänkt på, att efter utställningens slut uppföra ett kvinnornas » Memorial palace ». Dock, mera härom framdeles. Den svenska tafleutställningen har väckt mycket erkännande. Icke för sin storlek, ty den är jämförelsevis mycket liten mot andra länders, men för motivernas innerlighet o c h vemodsfulla stämning.
Att 70 §:n Riksd.Ordn. är otydlig oell letnnar rum för en ganska stridig tolkning, kan icke nekas, och jag hoppas att Const.Utsk., med anledn. af livad sorn nu inträffat, måtte finna sig föranlåtet att inkomma med en förklaring öfver huru denna § lätteligen hör förstås. För II. o. Ad. återstår emedlertid icke annat än att gilla valet i sin helhet eller ogilla det i sin helhet och i sednare händelsen företaga ett nytt. Jag önskar att vi derom måtte få propos., för att kunna öfvergå till ordningen för dagen. Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. den af Hr Munck af Rosenschöld väckta fråga om gilltigheten af valet till suppleanter för fullmäktige i hanken böra förfalla. Hr Munck af Rosenschöld: Jag anhåller alt få reservera mig emot det fattade beslutet, då jag icke kan godkänna den åsigt, att Hr af Tuneids val till fullmäktig i banken är behörigt. H Ex. Då Gr. Frölich i plenum d. 3o sisth e. m. yttrade sig om nya Trollhältecanalbolag, stundade sista timmen af en tung dag. Slåndsbröderne på hankarna voro få och tiolia. Jag sjelf förmådde icke att rätt tillförlitligen uppfatta a I 1 t i det ganska långa och icke lättfattliga anförandet. Stunden syntes mig icke vara den lätta för en debatt om en corporations moralitet — ett hittills, i parlamentera annaler, mig veterligen, ohördt thema, till liviIkets controverserande ex tempore få således äro mäktige och ingen kan anses fölpligtad. Jag inskränkte mig derföre inom det praktiska, hvarom jag ansåg Ståndet böra före den förväntade votertn upplysas, och förbehöll mig ali anföra det öfriga vid justeringen, hvilken jag, nied anledn. af äldre justeringars snarhet, förmodade kunna ske i dag. Men jag bar förnummit, att vidden af våra debatter numera vålla flera veckors uppskof, och så gamla vidtala hederssaker icke att blifva.
Richert har genom sitt nitiska och berömvärda deltagande uti Lagkomitéens och Lagberedningens arbeten gjort sig högt förtjent om vårt lagväsende; och vi böra ihågkomma, att på nämnda arbeten äro grundade ej allenast den nya strafflag, som vid sednaste Riksdag antogs, utan jemväl större delen af de författningar, som under sednare tider utkommit; samt att vid hvarje lagförändring, sorn varit påkallad af rättsvetenskapens utveckling, dessa arbeten varit den källa, hvarur man öst. Richerts verksamhet är således synnerligen förtjent af erkännande från R. St:rs sida; och om han ej emottog det höga embete, som blef honom af K. M:t erbjudet, synes det så mycket mindre Den 8 Maj. 149 böra läggas honom till last, som han då redan var vid framskriden ålder, och i följd deraf ej ville utbyta sin jemförelsevis lugna tjenst emot den honom erbjudna ansvarsfulla och ansträngande post. Hvad beträffar den ekonomiska ställningen uti hans efterlemnade bo, så känner jag den icke; men det är naturligt, att den ej kan vara särdeles lysande, då man tager i betraktande de inkomster, som voro med hans befattning förenade, och i en tjenstemans hus inträffar alltid vid husfadrens bortgång en stor minskning i tillgångar, emedan hans lön försvinner. Jag tror derföre, att om R. o. Ad. ville visa sin tacksamhet emot den hädangångne genom att sätta hans ålderstigna enka uti en sorgfri och oberoende ställning, så bör R. o. Ad. ej tveka att bevilja det belopp, som K. M:t begärt och Utsk:t tillstyrkt. Frih. Cederström, Rudolf: H. Exc. Hr Just.- Statsministern har åberopat den förtjenstfulla verksamhet, Richert egnat åt vårt lagväsende under en lång följd af år; och Utsk:t. har »med fästadt afseende å den nitiska och gagneliga verksamhet nämnde Exped.-Sekreterare under en lång lifstid i det allmännas tjenst utvecklat», för hans enka tillstyrkt en pension af 3,000 rdr. Men då till ytterligare stöd härför blifvit åberopadt hvad R.
För år 1835 finnes ej något Extra Stats-Anslag för denna Fästnings-byggnad, utan hafva utgifterne, med undantag af de för instrumentalier och inventarier, utgått utaf de till Fångars vård och undcr - 111 håll å Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel anviste medel, hvaraf anslagits 30,391 R:dr 43 sk. 7 r:st., och af Fjerde Hufvud-Titeln, till instrumentalier och inventarier, 3,608 R:dr 4 sk. 5 r:st. Förvaltningen af Sjö-Ärenderna. Detta Verks Räkenskaper, hvilka för år 1834 blifvit i Kongl. Kammar-Rätten granskade med anmärkningar, hafva deremot för år 1835 derstädes ännu ej undergått revision. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Balance från föregående året: Behållningar och Fordringar 390,625: n. 5. 391,062:39. 3. O O _ Uppbörd: Stats-Anslag för året å 4:de Hufvud Titeln 1,077,359: 4. - 1,111,315:32. - Ersättning af 9:de Hufvud-Titeln för utbetaldt förskott 4,000: Förre årens behållne och återlefve rerade medel 11,927:40. 7. 13,331: 1.10. Ersättning af Convoy-Commissariatet för Expeditionen till Medelhafvet år 1828 — 230:39.10. Credit. Utgift: Skrifmaterialier och Expenser 2,436: 44. Ersättning till Extra Stats-Anslaget för uppköpt Omförmälde fordringar bestå dock till större delen af utgifne förskotter, hvilka dels äro redovisade, dels icke kunnat aflöras, innan det blifvit bestämdt, under hvilken utgiftstitel afföringen skolat ske; kommande desamma ej att i någotdera fallet lemna verklig behållning.
Mo blifvit dömd alt för enfält hor, vid bristande tillgång till böter, Åttatio Daler Silfvermynt, straffas med tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning han jemväl, efter hvad fånglistan ifrån WesterNorrlands Läns Kronohäkte för October månad i834 utvisade, undergått; hade jag, uti skrifvelse den 17 September sitsi, år, anmodat AdvocatFiscalsEmbetet uti Kongl. Svea IlofRätt, att emot tillförordnade Domhafvanden vid HäradsRätten, i afseende på en sådan, emot tydliga stadgandet i 5 Cap. 4 § StraffBalken stridande, bötesförvandling, som till verkställighet kommit, och sålunda beredt den sakfällde ett oförtjent lidande, inför Kongl. HofRätten utföra den talan, hvartill Lag och målets beskaffenhet kunde föranleda. Efter idetta mål föregången skriftvexling emellan AdvocatFiscalen och förrbemälde Domhafvande, hvilken erkänt det felaktiga i ofvanberörde förvandling, under uppgift, att vid tillfället öfverhopande göromål hindrat honom lästa nödig uppmärksamhet på Lagens stadgande i denna fråga; och sedan Olof Johansson, uti infordradt yttrande tillkännagifvit, att han icke al
Län icke lärer blifvit så tillämpat; men då Utskottet föreslagit, att målen skulle, då de blifvit utställde till Cornniunication, efter sex \ lagUtskottttt B et Mandén, ItSj månader afskrifva», derest inom samma tid förklaring icke inkom, eller Sökanden företedde Communications bevis, så kunde sådant innebära, att afskrifning ej finge ega rum, då målet yore utstäldt till påminnelser eller annan Prasleminair åtgärd, och icke fullföljdes; hvarföre Herr Ehrenborg trott alt ett annat uttryck bör viljas, såsom t. ex. innan sex månader från den dag då Communications Resolution eller annan åtgärd, hvarigenom förordnas om någondera Partens eller annan Mans hörande i målet blifvit af Konungens Befallningshafvande meddelad, hvad åter angår att Böterne skulle upphäfvas för utehlifvet förklarande i Skuldfordrings mål, och att ej annat äfventyr derå skulle följa, än målets pröfning på för handen varande skäl; så enär följden anses blifva, att alla Gäldenärer, som vidkändes sin skuld, aldrig afgåfve förklaring, för att undvika besväret och kostnaden till stämpladt papper, samt möjligen vinna någon tidsutdrägt och Konungens Befallningshafvande altså blefve nödsakad, att vid målets början så fullständigt anteckna saken, att den på grund af denna anteckning kunde afgöras, hälst om ock nya Handlingar vid slutpåståendet företes, ingen säkerhet gifves derföre, att de äro desamma som vid första ansökningen företeddes; så har Herr Ehrenborg ansett att antingen det gamla vitet hör qvarstå tills allmänna Lagförändriugen inträffar, eller ock Parten hör åläggas att Jl66 LagUtsksttetS Betltnhindett. inlemna ansökningen in duplo, då det ena exemplaret kan qvarstanna såsom grund för profningen i fall förklaringen ej inkommer i rigtig tid, i hvilket sistnämde fall det vöre lämpligt att antaga LagCommitte'ens förslag till 2 Gap, 3 och 4 §• §• UtsökningsBalken.
Prestval, i anledning af väckta motioner om förändrad röstberäknings-grund dervid samt vid tillsättande af klockare, oreelnister och folkskolelärare: B. VI. 393, 441, A. 441; U. VII. 164. 170, A. 170. Preusiska kusten, i fråga om anläggande af en undervattenstelegrafledning deremellan och Skåne: B. II. 321, 372, 381, A. 381. Printzensköld, C., Kammar-Rätts-Råd, om förhöjd pension åt holmin vid afskeds-tagandet: I. 153, 194, R. 194 (se vidare Stats-Utskottets Ullåtanrie N:o 153, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hudvud-Titel). Privat-banks-sedlar, i anledning af väckta motioner, angående dels deras användbarhet i den allmänna uppbörden, dels enskilda bankers upphörande, dels ock vilkoret! för ny oktroj: B. 11. 374, 444, 448, 449; V. 43, 83, A. 83; VI. 219. Profession, angående anslag till inrättande af en ny sådan i Juridisk Encyclopedi och Romersk Rätt vid hvarldera af Rikets Universiteter; motion af Grefve Gustaf Axel Knut Hamilton: se Motioner. —, angående anslag till inrättande af en särskild sådan i National-Ekonomi vid Universitetet i Upsala; motion af Friherre Fredrik Hermelin: se Motioner. Prof-predikant, i anledning af vackt motion om rättighet för församlingen i konsisloriela pastorat och sacellanier att begära 4:de sådan: B. VI. 393, 441, A. 445. Proposition, angående af Talmannen i Bonde-Ståndet vägrad sådan på ett inom