Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föreslår således, att till någon publik autoritet inom Hufvudstaden, JustitieCanzlersEmbetet till exempel, måtte successive från Expeditionerne af Kongl. Majts Canzli samt från samtlige Collegierne och HofRåtterne insändas de allmänna påbud, som från dessa verk expedieras och att de sedermera måtte ord för ord hvad sjelfva påbuden angår, men endast med korta rubriker för hvarje, af trycket utgifvas i häften, som vid hvarje månads eller hvarje fjortonde dags förlopp skulle utkomma, till Allmänna Verk och Embetsmån på vanligt sått afsåndas samt i Boklådorne till uppköp för Allmänheten öfverlemnas. Jag förmodar, att kännedom om de utkommande författningarne skulle på detta sått blifva för Allmänheten mera tillgänglig, ån dem för enskilte persöner, åtminstone i Landsorterna nu är, ty prenumerationskostnaden för dessa häften och kostnaden för deras nedsåndande frånhufvudstaden till Requirenten kunde visserligen icke blifva betydlig, och afsändandet i vanlig postväg verkställbar^ hvilket det nu svårligen dr. Den 3 Alar lii, 027 Ehuru detta ämne endast såsom önsknings, mål lärer kunna af Riksens Ilögloflige Ständer, behandlas, anhåller jag likväl om remiss af detta Memorial till StatsUtskottet, på det nödiga medel till verkställande af mitt förslag, om det godkånnes, måtte anslås. Grefve D^achtrneijier, Hans: Vid flera Riksmöten har ett förbättradt sätt för publicerandet af allmänna påbud varit ett af föremålen för Riksens Ständers öfverlåggningar: Om hitintills ingeri förändring härutinnan vunnits lärer sådant böra tillskrifvas endast svårig. heten, att uppfinna något båttre sått för detta kungörande och icke bristande öfvertygelse hos Riksens Höglofiige Ständer om olämpligheten af kungörelsernas upplåsande på; predikstol arne , samt om ofullståndigheten af ett sådant kungörande. Förr eller senare torde'dock ett låmp^ ligare sått kunna påhittas, och det är i sådant afseende jag arthåller, att Riksens Höglofiige
Jag anhåller att få instämma i den framställning, som jag tror Frih. Cederström redan gjort, att orden ”tre gånger,” i afseende på kungörandet af varningen, måtte borttagas. Dessa tre gånger innebära ett slags motsägelse mot orden ”g en ast hörsammas” i den varning, hvilken 8 §:n upptager. Är det gifvet alt uppmaningen skall uppläsas tre gånger, så kan ju folkhopen svara, då den första gången uppläses, att genast betyder icke nu straxt, utan det betyder när herren har läst upp den der varningen två gånger lill. De två första uppläsningarne kunna således vändas till ett gyckel, och hvad sådant verkar på en trotsig folkhop, kan en hvar lätteligen inse. Således, med instämmande i Frih. Cederströms framställning, anhåller jag, alt det måtte få heta ”och efter det ljud blifvit äskadt samt nedanstående varning kungjord.” Om man gör denna förändring, så kan det öfriga qvarstå. Hr Hjerta har åberopat stadgandet ”der ej upprorsmän så hastigt till våld öfvergå, att det förr med väpnad hand afvärjas måste,’’ samt velat hänföra delta till varningen genom trumma eller trumpet. Det kan hända att Utsk. så menat. För min del trodde jag dock att dermed afsåges kungörandet tre gånger. Till undvikande af all otydlighet torde det vara bäst att borttaga både trumman, trumpeten och de 3 gångerna. Hr Cederschjöld: Jag har endast begärt ordet, för att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt det sista förslaget, som Hr von Hartmansdorff framställde, nemi. att varningen endast skulle ske en gång, vore i högsta grad vådligt. Det är nemi. icke ens tänkbart, alt en varning, som framställes till en större folkmassa endast en gång, skall liöras af alla. Det blir således alldeles icke något gyckel, såsom Hr von Hartmansdorff behagat säga, alt varningen sker tre gånger. Tvertom fordras det ovillkorligen, såvida man med varningen afser att den skall kunna förnimmas af folkmassan.
Jag har förgäfves väntat att få höra uppläsas ett prot.- utdr. från Vällofl. BorgareSt., 0111 remiss af Ilr Petres motion, rör:de fjerde hufvudtiteln; men som detta prot.utdr. alltför länge dröjer, och jag känner att fjerde hufvudtiteln nu är under StatsUlskrs öfverläggning och reglering, anhåller jag vördsamt att få uppläsa följande anförande till R. o. Ad:s prot. — Mitt enda ändamål är, att här få lätta ett af Hr Petre' begånget misstag. 1 dess motion anföres, att under kriget med Norrige 1B14, låg ea del af Svenska flottan under Amira! Puke utanför Strömstad vid Hvalöerna. Den hade der inspärrat Norrska flottan, som kunde anses helt och hållet förlorad. 4 H. 10 74 Den 11 Mars e. m. För att taga den, beliöfdes icke mer än bifall till Amiral Wirse'ns begäran att få göra anfall med skärgårdsflottan; men då Svenska linieflottan icke kunde röra sig för vindstilla, oell befälhafvande Amiralen icke unnade skärgårdsflottan segerns ära, afslog lian Wirstfns begäran, och räddade dymedelst Norrska flottan, som fick tillräcklig tid att komma undan. Norrmännen vunno icke osannolikt, genom denna Svensk afund utmärkande händelse, både fred och eonstitution. Nu uppstod ett till inbördes krig gränsande hat mellan stora och lilla flottan. — Men för att riktigt vederlägga dessa oriktiga och sårande anföranden, bör jag omnämna, alt en tiri före nämnda tidpunkt, då Amiral Puke och stora flottan uppkom till Kosterskären, emottag jag, sorn år 1814 förde befälet öfver ilen IVegatt-escader, som var stationerad utanför Norrska kusten, ett bref af Öfverslelieutenanl Wirsen, som samma år förde befälet öfver skärgårdsflottan, med anmodan att med mina fregatter inkomma till Koster för att vara honom behjelplig vid en attack, den han med kanonsluparna ämnade företaga emot Norrska flottiljen inom Hvalö-positionen.
Man säger ibland, att ytterligheterne ligga nära hvarandra och ofta mötas; det kan tillämpas här. Oin Herr Hjertås yrkande på hela förslagets förkastande vand* framgång, skulle , enär Tullförfattningar i alla fall ej kunna umbäras, följden blifva, att deras uppgörande, och bestämmandet af dervid oumbärlige strafflagar, öfverlemnades till Kongl. Maj:t, hvilket jag i det hela icke är emot, emedan dessa Författningar och straffbestämmelser visserligen derigenom fingo mera sammanhang och öfverensstämmelse, än om Rikets Ständer sig dermed befatta. Hvad åter angar det bestämda stadgande Herr Crusenstolpe så ifrigt påyrkar, om fruntimmers undantagande från dem, sorn skola underkastas visitation på kroppen efter insmugladt gods, torde enhvar finna, att, om det ena könet sålunda befrias från visitation, man alltid kan undvika densamma, och ostraffadt insmugla varor, blott man tager på sig fruntimmerskläder, förutsatt likväl, att man ej har orakadt skägg och polisonger, Herr Munck af Rosenschöld: Jag vill endast erindra, att i förmiddags-plenum försökte val Friherre Åkerhjelm göra gällande den princip, alt förevarande frågor och Tull - Den 2a Ja nua rii e, m. sladganden voro blott önskningsmål, som således endast skulle bero på Konungens afgörande, men jag motsade detta, och Ridderskapet och Adeln delade allmänt min åsigt, såsom öfverensstämmande med Grundlagen. Friherre Cederström: Den TullFörfattning, som nu finnes, är utfärdad af Konungen ensam, utan Rikets Ständers medvei> kan, enligt 89 §. RegeringsFormen rörande stiftandet af ekonomiska lagar. Om nu Herr Hjertås yrkande blef gällande, skulle troligen ej några andra ändringar i denna För^ fattning äga rum, än dem Konungen fann för godt besluta, Om Rikets Ständer nu finna densamma böra på något sätt ändras, är det nödigt, att anmälan derom göres hos Konungen, Jag är ej af den opinion, att
Att dessa enkla processer äro allmänt bekante hos Allmogen , kan ej vederläggas, och jag anser således öfverflödigt att härmed uppehålla Öfverläggningarne i ämnet, sorn hufvudsakeligen angår nödvändigheten för Ättike-Bryggerierne, att hafva, (sorn af den värde talaren blifvit upplyst) till och med 600 kannors BrännvinsPannor, utan att för dessa, likt Jordegaren, betala vanlig afgift, och då det för öfrigt är upplyst, att desse ofantlige Pannor ej egenteligen behöfvas i och för Ättike-tillverkningen, hvilket flera oväldige och sakkunnige män kunna bestyrka, utan den likväl med sådane Pannor som äro tillåtne, kan förrättas, så inser jag ej skälet hvarföre de förra skola begagnas. Då man känner att af 1 kanna 6 graders Brännvin och 2 Skålp:d grof vaste rått Socker, <7 å 8 kannor Attika kan erhållas, och hvilken betalas med 32 sk. kannan; så är vinsten ei Betänkanden. ej allenast lätt beräknad, utan man finner äfven att lill 7o ä 80,000 kannor Ättika som lärer varit högsta kända tillverkningen, endast omkring 10,000 kannon 6 graders Brännvin behöfves, och till detta qvantum inser jag ej att tvenne Pannor, hvardera på 600 kannor kunna beliöfväs. Det kunde ju hända, att flere ÄttikeBryggerier anlades, till och med på sådane ställen der öfverflöd af Spannemål eller Sockerhaltiga växtsafter funnes, då man lätt inser fördelen deraf, när kannan betalas med 3a sk. R:g:s., och om alla dessa hvardera finge rätt att begagna Pannor af 600 kannors rymd, så kunde äfven hända, att man uppfunne så konstiga inrättningar på dessa Pannor, att ingen controll vore möjelig, och en sådan Panna har jag sjelf sett här i Riket, ehuru med densamma ej någon oloflig bränning förrättades.
I Värmes ögon gälde skymfen hela skrået, och hur han pratade härom med sina vänner, fick han dem slutligen att nedlägga vapen, så att, då kompaniet skulle marchera till mönsterbordet, endast fem man utom Fibiger kommo fram. — “Men då röt, — för att nytja Magnus Grås' ord, — Hans Excellens, den nådige grefven och öfverståthållaren, i egen hög person helt anskrämmeligt till borgarne, att de voro pultroner och bönhasar allihop. Jonas Värme — svängde visserligen och cirkulerade vidt och bredt häremot, och sade bland annat till hans höggrefliga nåde, att om det bland spetsmakareembetet fans en och annan skälm och bedragare, voro bagarene icke annat allihop än skälmar och pultroner, som i alle sine da'r borde rida galopp på trähästen för sina falska vigters skull. Men nu vardt den höge herren ännu vredare, förstås, derför att Jonas Värme vågade tala honom till oåtspord, och till sist så förtörnad, att han genast degraderade honom till simpel knekt. Han hade nog, Gud bättre, satt honom ned i sjelfve tjufkällaren, om inte mäster Fibiger sjelf gått i kaution och borgen för, att han ej skulle rymma. —” Någre timmar efter detta uppträde suto de gamle vännerne och drucko försoningsskålen i det låga, af gräslök, kumminost och utspildt öl doftande källarrummet på “Tre tunnor” vid Drottninggatan, afvaktande timmen, då de skulle utgå på patrull. Humöret var, af lätt förklarliga skäl, å ömse sidor mer än vanligt retligt och då mäster Fibiger till sluts råkade tala om de gamla goda tiderna, kom Jonas Värme strax i sådant raseri, att ett halft dussin ölmuggar i ett ryck försvann från bordskanten. — Nehej, bror! — skrek han, i det han vägde mot det rankiga bordet, så att det utslagna ölet rann ned på golfvet mellan hans ben. — Nehej, säger jag, tacka vet jag i salig kungens tid... tacka vet jag då, för det var hufvud det! — Hvad har väl kungen och kronan att skaffa med käre brors otur i dag? — frågade mäster
Utskottet, som ej anser sig kunna tillstyrka, att utlåningar från Banken må, för hvad ändamål som helst, ega rum mot lägre ränta än den, som, enligt Utskottets Förslag, skulle komma att för upplånade medel betalas, 56 Banco-Utskottes Utlåtande N.-o 82. förblifver, af sådan orsak, utan förändring, vid denna punkt af dess förra Betänkande. Betänkandet N:o 5i, angående lånbiträden till vissa städer och corporationer för anmälda tilljälliga och locala behof. Utskottets tillstyrkan, pag 77, Litt. A, att återstoden af det för Calmara Domcapitel, vid 1818 års Riksdag, beviljade'lånunder stöd, hvaraf fooo R.dr blifvit är 1828 lyftade, inåt, med 21,000 R.dr, hällas Domcapitlet, enligt dess, f ör total-beloppet, R.dr 25,ooo, till Banken utgifria skuldförbindelse, tillhanda , har ej föranledt någon anmäi kning, och varder härigenom förnyad. Å samma pag., Litt. B, har Utskottet tillstyrkt, att de capital-afbetalningar, som, pä Bankens utestående län till städer och corporationer (hvilkas hela summa, vid 1828 års slut, utgjorde R:dr 143,2/(9: 39: 1.) från och med är 182g ingått och ingå, må anses reserverade för de vid denna Riksdag sökta biträden af dylik egenskap, i Banco-Utskottets Utlåtande N.o 82. 57 elen inoti de pröfmas förtjena bifallunder uttryckligt förbehåll tillika af en > för Bankens betryggande > fullt nöjaktig säkerhet.
» Nu har Hr Ehrenhoff just grundat sin motion på Bankens bekymmersamma tillstånd, och derjemte på dess förvaltning, hvilken han icke ansett vara sådan, som hon borde vara, och då synes det väl vara klart att det är BankoUtsk:t och icke Bevilln.- Utsk:t, som det tillhör att handlägga motionen. Jag anhåller således att motionen måtte remitteras till BankotJtsk:t, som må ega att vid frågans pröfning sammanträda med Bevilln.Utsk:t,omsåansesnödigt. Frih. Tersmeden: När Hr Cederschiöld anmälde sig och började med att förklara, det han endast ville tala om hvart motionen borde remitteras, kunde jag icke föreställa mig annat, än att jag skulle få understöd åt min åsigt. Hr Cederschiöld har i sitt föregående yttrande framställt en paralell mellan jerntackor och silfvertackor, och att, om det ena skulle förbjudas till utförsel, så borde detsamma ega rum rr.ed det andra. Om nu det ena tillhör Tullen och Bevilln.Utsk:t, så måste ju äfven det andra höra dit; ty frågan om tull eller förbud på jerntackor är en fråga, som tillhör Bevilln.Utsk:t, och derföre trodde jag att, enligt Hr Cederschiölds mening, nu ifrågavar:de motion äfven borde remitteras till detta Utsk. Jag förbigår de resonnementer, motionen innehåller, men jag anser att, till följd af de resultater, hvartill den kommer, bör den remitteras till Bevi!ln.Utsk:t. Jag anser också visserligen att den bör förkastas, till hvilket Utsk. den kommer, men jag tror det vara öfverenstämmande med god ordning, att den hiinskjutes till det Utsk., som har att göra med tullfrågor, och i alla fall är jag öfvertygad, att H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, afgör den frågan så, som den bör. Hr Cederschiöld: Då jag fästade Ståndets uppmärksamhet derpå, att jerntackor voro förbjudna till utförsel ända till sista riksdagen, skedde det för att visa, att det icke kunde innefatta någon orimlighet att förbjuda export af andra metaller.
Ståndet har antagit första Betänkandet, med den jemkning, i anseende kill ny redaction af det bibehållna stadgandet uti Den ^ A ugusti 315 uti Kongl. Kungörelsen den g October 1812» Sorn i 2 §. af 1 Mom. innehåller grunden for Brån vinsbränn ingens begagnande, att Ordalydelsen blifver denna: för &o Mantalsskrifna per*t söner af, Man och Qvinkön får begagnas en panna tir; äfvensom 4 §. 3 Mom. bör, om tillämpning må kunna äga rum, hafva det tillagg-: ett i Städerna bör alltså innan Mantalsskrifningen inträff Jar Brunvinsbränningen för följande äret vara reg-j lerad; hvarjemte Borgare Ståndet äfven förklarat sig anse det vara betänkligt, att förändra hvad Kongl. Förordningen af den 24 Augusti 1813 sta-dgar, angående vittnens afhörande i de mål, hvarpå 7 Morn. i Utskottets afgifna Utlåtande har afseende. Och har Utskottets sednare Utlåtande blifvit af Vällofl. Borgare Stan,-; det förkastadt. Hedervärda Bonde-Ståndet har antagit Ut-' skottets Betänkande och utlåtande utom i den, del, hvarigenom Bränvinsbränning blifvittillåten Städerna, så att förslaget derom helt och. hållet blifvit afslaget; dock med förbehåll för Gästgifvare a Landet , hvarest flera åboer turvis bestrida gästningen, att de alla , skola varu berättigade till resande försälja Bran-’ vin, samt att Mål, rörande oloflig Bränvinsförsäljning å landet endast böra upptagas och pröfvas af Domstolen i orten. 2:0 Angående vackt fråga om en Allmän Forl vagns eller Postvagns inrättande.. Betänkandet häröfver, seni blifvit gemen: samt Dtn 5 Augusd samt med Högloft. Stats-Utskottet afgifvet, hafva Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-^Ständet bifallit, men med öfverlemnande af sistnämde Ständ till Kongl.
V i åkte i väg och inträdde i den stilla klostergården. Där växte plataner, lagrar, persiketräd, stenek och lindar; från trädgården doftade rosor och jasminer. Framför oss låg klostret, som i förra århundradet uppförts i någon egendomlig, ej närmare bestämbar villastil. V i herrar trodde ej, att vi skulle få inträda inom själfva klostermurarne, och damerna hade därför erhållit instruktioner att noga taga reda på samt meddela oss allt, hvad de kunde få se därinne. Stor var därför vår öfverraskning, då klostrets föreståndarinna trädde ut och bad äfven herrarne stiga in. V i mottogos af fyra fryntliga gamla nunnor, som förde oss omkring på en ordentlig bosyn i klostret. Från dess tak hade vi en präktig utsikt öfver » den eviga staden » å ena sidan och å andra sidan öfver de blånande Albanerbergen .. V i trädde in i nunnornas sängkamrar, enkla rum utan prydnader och bekvämligheter, undantagandes en säng och ett bord i hvarje rum. Endast en engelsk nunna, som på gamla dagar blifvit omvänd till katolicismen, hade fått sitt rum litet bekvämare inredt. V i besågo matsalen, där en enkel middagsmåltid just höll på att framsättas, och erhöllo därvid den upplysningen, att under måltiderna råder en fullständig tystnad, afbruten endast genom uppläsning ur någon andlig bok. Äfven gjorde vi en påhälsning hos de » tjänande systrarna » i köket, hvilket var mycket snyggt och ordentligt, mot vanligheten i ge italienska köken. I en till kapell inredd paviljong voro nunnornas reliker farvarade: där befann sig i ett par glasskrin en hel mängd benknotor af heliga män och kyinnor, hvar och en försedd med en etikett, som utvisade namnet på den ursprunglige ägaren. Slutligen infördss vi i arbetssalen, hvarest de öfriga nunnorna under en allvarlig tystnad sutto och förrättade sina arbeten. Det gjorde ett egendomligt intryck att träffa dessa från den omgifvande världen afstängda kvinnor.
M:ts och Rikets Kammaroch Bergs-Collegier uti deras underdåniga Utlåtande i ämnet på uppgifne grunder tillstyrkt, dels att Alun-Brukets ifrågavarande u. teslutande rätttighet till uppköp af Skogs-efiecter måtte upphöra, dels att oftaberörde 3:ne Kronoparker kunde varda till Alunbrukets understöd upplåtne, till sä stor del, sorn af Kronan kunde disponeras, dock utan inskränkning af den rätt till muhlbete, hvilken kunde angränsande Hemmansegare lagligen tillkomma; hvarjemte Kammar-Collegium serskildt i underdånighet föreslagit, att Bruksegaren för den mark, som till honom blefve upplåten, borde erlägga ränta efter skeende skattläggning. Vid öfvervägande af detta ärende hafva väl Riksens Ständer å ena sidan .insett, att de inom den så kallade Ilrukslinien belägne Kronooch Krono-Skatte-Hemman äro underkastade ett obilligt tvång och kännbart lidande, så länge de författningar till kraft och verkan äro gällande, sorn förmena Hemmansegarne, att till andre än disponenten af Andrarums Al.u.nverk afyttra sina Skogs-effecter; Men å den andra har också Riksens Ständer förekommit, att, i händelse desse författningar upphäfdes, Bruksegaren komrne 330 T/riderdåniga Skrif v ther! att salena en honom lagligen försäkrad rättighet,' att fran nära angränsande Skogar, kunna, genom köp, påräkna tillgång på bränsle för Brukets bedrifvande, och billigheten synes alltså fordra ej mindre, att vederbörande så vidt ske kan befrias från olägenheter, som • de i ofvanberörde måtto få vidkännas, än att Bruksegaren äfven hålles skadeslös för den förlust, honom genom upphörandet af denna köperätt nöjligen kan drabba.
Utskottet i afseende å denna 8 hemställt, beträffande Herr Prosten Runstens och Peter Gabrielssons förslag, den sednare i hvad angick 8:ns l:sta moment, bifölls; men vidkommande åter 2:dra momentet, antog Ståndet, i enlighet med förre Talmannen Nils Perssons i denna del mot Utskottets Utlåtande afgifna reservation, hvad Rikets Ständer vid sist hållna Riksmöte för deras del beslutat, nemligen: att som, till följd af stadgandet i denna §, det skulle föranleda till ett obehörigt betungande för det fattigvårdssamhälle, inom hvilket barn af kringstrykande eller resande qvinna blifvit framfödt, med uteslutande af bestämmelsen derom, att, då modrens försörjningsort ej kan utrönas, barnet skall tillhöra fattigvårds-samhället i den ort, der det blifvit fädt, det borde stadgas, att i thy fall Kongl. Maj:t och Kronan bekostade personens fattigvård, på sätt i 3 momentet föreskrifves; samt att Bonde-Ståndet ville, med vidblifvande af berörde beslut, förnyad underdånig skrifvelse i ärendet till Kongl. MajU aflåta; samt 19, 20 samt 22 och 23 88; hvarutinnan Utskottens framställningar, af Ståndet biföllos. S. D. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 117, i anledning af väckte motioner om inrättande af ett Ecklesiastik-kollegium, blef, uppå nu skedd förnyad föredragning, af Ståndet bifallet. Den 1 September. Från Häglof. Bidderskapet och Adeln. S. D.
Kronan eller vore till skatte köpt, skulle befrias från alla andra, af enskilda innehafvare fordom åtagne besvär och gärder, än de räntor och rustnings-prestationer, som vid det ursprungliga indelningsverket dem ålades, och dessa onera utan någon förvandling samt endast så beskaffade, som do vid nämnde indelning och genom Rikets Ständers beslut i afseende å ränta och persedel-förvandling blifvit bestämda; och har Ola Lasson på denna grund yrkat, att all dagsverksskyldighet af kronooch skatte-hemmanen under kungsgårdar och militie-boställen i Skåne måtte afskaffas och upphöra. 3:o. Sven Rosenberg jemväl från Christianstads län, som omförmält, hurusom till arbetes utgörande vid Herrevads-klosters kungsgård i nämnde län blifvit anslagne 16 J g mantal af kringliggande byar och gårdar, indelade i 29 g såkallade hofverier, hvilka på befallning af innehafvaren till nämnda kungsgård vore skyldige, att, om de än för egen räkning förehade det angelägnaste våreller höstarbete, genast lemna dragare och redskap, drängar och pigor, ja stundom sjelfve medfölja till kungsgården för att ställa sig den hefallandes vilja till efterrättelse. Huru djupt tryckande i ekonomiskt, huru förslöande och sedeförderfvande i moraliskt hänseende detta hofveri vore, derom kunde den, som icke på närmare håll tagit kännedom om sjelfva institutionen, svårligen göra sig en rätt föreställning. Af arrendatorn eller innehafvaren af kungsgården, hvilken kontraktsmässigt fått sig tillförsäkrad rättighet till arbetsbiträde, kundo icke med skäl fordras att han, endast för den goda 'sakens skull, efterskänkte någon del af sina rättigheter och derigenom åtminstone förmildrade denna förhatliga institution; utan det onda, som, enligt motionärens tanke, läge i sjelfva inrättningen och vore derifrån oskiljaktigt, kunde icke afhjelpas annorledes än genom upphäfvande af institutionen.