Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om under nuv:de finansiela förhållanden man skulle afsluta ett lån på 4V2 proc. å 95, hade det kanske varit möjligt att, om lånet i Dec. månad afslutats, erhålla det till % ja kanhända l/2 prcc. bättre pris; sådant kan ju inträffa vid en kommande Riksdag, och då konjunkturerna i närv.de stund ej äro gynsamma för Staten att uptaga ett förskottslån, hyser jag stor farhåga derför, så mycket mer som, genom att nu afsluta detta lån, under nyss af mig gjorda förutsättning, ovilkorligen en förlust för Staten kan upsta. Dessutom; lånet beräknas till 35,000,000 under den förutsättning att 35.000.000 skola åtgå för de nu föreslagna sträckningarne; men om nu denna summa, genom en förändring i sträckningen, kunde inskränkas, belastade raan sig ju med ett lån, större ätt som behöfdes för att fullborda dessa jernvagssträckningar. Härtill kommer, att uti StatsUtsk:ts Betänk, finnes uptaget ett skäl mot denna upiåning, som ej torde sakna värde; StatsUtsk. säger nemi. att, ifall nu 35 mill. uptagas, en inhemsk upiåning skulle ej allenast för denna, utan äfven för en kommande stats - 504 Den 1.% Februari e. ra. regleringsperiod, i fall konjunkturerna för en sådan då vore gynnande, helt och hållet undanskjutas. Jag för min del bekänner, att jag ej hyser stor förhoppning att under en kommande statsregleringsperiod 8 å 10 mill. skulle genom fonderade papper i landet kunna uplånas. Jag kan dock häruti misstaga mig; och säkert hr att, om Staten nu upptager dessa 35 millioner, den möjligen ikläder sig större utländsk skuld, än som för det åsyftade ändamålet behöfdes. Hvad nu StatsUtsk:s förslag beträffar, så kan jag ännu mindre gilla det. Svårigheten vid denna frågas lösande ligger deruti, att man bestämmer sig för hvad man pä den utländska marknaden behöfver uptaga, innan man ännu bestämt det behof, för hvilket länet skall uptagas.
Scholan äger, utom Fastighets-värde i5,7o5 Rrdr 3 sk. 5 rrst., en behållen Capital-fond af 14,528 Rrdr i3 sk. 7 rrst, 1) Samma Församlings Handtverks-Schola, med 4°’ Lärjungar och j Lärare, som uppbär i lön 66 R;dr 3a sk. m) Ulricce Eleonoras' Församlings Fattig-Flick-Scholaj har omkring 4o Barn och 1 Lärare, hvars lön utgör iS3 Rrdr 16 sk. Jemte denna Under visnirrgs-ans tal t, hvartill årligen af allmänna Fattigmedlen' utgå 200» Rrdr, är, medelst enskilt välgörenhet, en särskilt Schol-class inrättad för nära 8o‘ fattiga Gossar, hvilken förestås äfen Äpologist-Scholans Lärare, sorn derför aflönas med 35a Rrdr utaf den donerade Schol-fonden , utgörande q,5ooRrdr. n) Hedvig Eleonorce Församlings Fattig-Schola, hvars Schollin? är nybygdt, har arne Lärare och 1 Lärarinna, som njuta i aflöning 556 Rrdr 32 sk. Antalet barn af begge konen, sora här undervisas, uppgår till om-» kring 25o. Scholan bär ett Capital af n,5oo R;dr. o) Samma Församlings Handtverks-Schola, med 16 Lärjungar samt 1 Lärare, aflönad med 66 R:dr 32 sk, p) Adolph Fredrics Församlings Flick-Schola, med t oo Barn och i Lärare, som har i lön i33 R.‘dr 16 sk. Schol-fonden uppgår lill 22,190’ Rrdr 28 sk. 3 r:st, q)'
Finnes ej mer än en jungfru, måste denna vara så inöfvad, att hon efter noggranna instruktioner kan tillreda middagen på egen hand, men med frun, s o m afsmakar o c h öfvervakar rätterna, o c h, medan jungfrun är sysselsatt i köket, måste frun duka bordet. Nödigt duktyg, förut genomsedt o c h aflagdt på särskild plats i linneskåpet, bör genast finnas färdigt att blott tagas fram. Där sträng ordning inom husets olika områden utgör en daglig plikt, underlättas betydligt olägenheterna af ofta förekommande främmande, s o m taga ganska mycken tid, ej blott före o c h under besöket, utan äfven efteråt, genom att man då skall sätta allt bebegagnadt på sin plats; men häri, liksom i allt annat, kan tillämpas det så sanna ordspråket: » öfning gör mästaren ». Till värdskapets plikter höra äfven en förbindlig o c h angenäm konversation och umgängeston, härflytanda från välvilja o c h god uppfostran. Om än värdinnan känner sig orolig öfver en möjligen misslyckad middag, må hon dock söka beherska sig samt ej låta utseende eller sätt ådagalägga för mycken ängslan, utan snarare uppbjuda sin kvinliga förmåga att genom ett godt samtal afleda uppmärksamheten från en mindre väl lyckad rätt. Hennes egen takt bör äfven säga, då det kan vara på sin plats att framföra en lämplig eller behöflig ursäkt. En hufvudsak blir alltid, att rätterna, huru enkla de än må vara, dock äro ordentligt och väl lagade samt sammansatta i enlighet med helsans och smakens vanligaste fordringar, då den gäst, som kommer i själfva middagstimmen, vanligtvis ej kan begära för mycket, o c h får man hoppas, att möjligen hungern blir värdinnan en välkommen bundsförvandt. Den svenska slöjden i utlandet. Fröken Elin Esselius från Göteborg är sedan ett år tillbaka anställd som lärarinna i slöjd vid Pennsylvania State Normal School i staden Califonia i Pennsylvanien.
Vidkommande serskildt hillänget till Riksståndens protokoller vid 1817 och 1818 ars riksdag, deraf, enligt hvad Utskottet inhemtat, ej mindre än 229 exemplar för närvarande 8 Stats-Utskottets Memorial, N:o 325 hos Riksgälds-kontoret finnas i behåll, så anser Utskottet sig, nied afseende härpå, höra hemställa , att en del af dessa bihangs-exemplar må, om tillfälle härtill sig erbjuder, få försäljas, emot det nedsatta pris, som för protokollerna nu är föreslaget. 7:o. Med åberopad anledning af Rikets Ständers, uppå Expeditions-utskottets framställning, meddelade beslut, angående åtskilliga Riksgälds-kontoret uppdragna bestyr i afseende på dels tillhandahållandet och utdelningen af hillänget till Riksståndens protokoller, dels förekommandet af vissa härtill börande handlingars omtryckning, hafva Fullmäktige, enär de i sådant hänseende erforderliga åtgärder samt befattningen med de tryckta riksdagshandlingarnes mottagning, vårdande och utdelande icke skulle kunna såsom tjenstepligt åläggas någon af nämnde verks nuvarande tjenstemanna-personal, hemställt, att ett serskildt arfvode å samma belopp, eller 500 r:dr, som vid sednaste riksdag för enahanda åligganden intill början af nu pågående riksmöte beviljades, måtte varda anvisadt, för att kunna tilldelas den person, sorn erhölle sig uppdraget att, intill Rikets Ständers nästa sammankomst, bestrida ifrågavarande befattning, jemte dermed förenade åligganden.
Detta är sannt, ehuru man dervid tyckes vilja förbise, att förbudet gäller civila, men icke militära embeten, dervid jag dock icke vill fästa mig, enär inkomsterna af de militära tjensterna icke äro tillräckliga för Furstars existens. Men denna anmärkn. förlorar största delen af sin skenbara vigt, då man besinnar den stora olikhet, som förefinnes och måste förefinnas emellan Furstars och enskilda personers förhållanden. De förra hafva så många företrädesrättigheter framför de sednare, att de äfven kunna vidkännas någon olägenhet, om jag så får kalla ett förbud, som hindrar dem att bekläda embeten, hvars inkomster i de flesta fall äro en ringa penning i jemförelse med en Furstlig persons lefnadsbehof. Jag förenar mig med motionären, och hoppas, att hans förslag måtte tillvinna sig bifall. Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: För icke länge sedan hörde man på detta rum en välkänd stämma yttra, att all curtoiise i offentliga angelägenheter borde vara slut. Jag påminner så mycket heldre om denna maxim, som densamma alltid utgjort grundregeln för mitt handlingssätt såsom representant, och jag harvid detta tillfälle aktat nödigt att förutskicka denna förklaring, för 310 Den 22 November. att derigenom söka förekomma en sådan misstydning af mitt blifvande yttrande, som motionen sjelf varit underkastad från ett håll, der man minst bort förvänta något dylikt. Till en början ber jag att få tillkännagifva, att jag är lika konstitutionelt-monarkiskt sinnad som trots någon inom detta hus; men det är just till följd af detta tänkesätt, som jag går att tillstyrka bifall till Frih. Cederströms motion. Om man närmare undersöker de förhållanden, som ligga till grund för personella anslag från Statens sida, så torde man finna, att de hufvudsakligen äro tvenne. Det ena är, då Staten fordrar ersättning för anslaget medelst individens arbete, hvilket är grunden för alla löner; det andra åter är, då Staten gifver anslag såsom belöning för fullgjordt arbete, såsom pensioner. Sjelfva Grundlagen lägger ett hinder derför, att något af dessa fall skall kunna förekomma med afseende å medlemmarne af det Kungliga Huset. Då motionens motståndare åberopat
”Nå, kära Herman, bestämda böra alltid män vara i sina handlingar; de böra alltid sjelfva någorlunda veta, hvad de vilja eller icke. Men hvarföre hade ej Wallinder någon lust att fria på Skallerbo?” ”Ja, min söta gumma, ta mig hin, om jag lägger på minnet mera än jag vet. Förmodligen af orsak att flickan är ful och äfven dum, säga de som känna henne; men rik är hon, och det med besked.” ”Det ökar min aktning för Wallinder,” inföll frun, ”att han icke, i likhet med vår tids unga män, uppoffrar allt för rikedomen. Det är ett riktigt nöje att höra, det någon äfven tänker på att det fordras mera än penningar, för att blifva lycklig i äktenskap.” ”Åh, de likna väl icke alla Ferdinand, min gumma. För min del har jag alltid tänkt, att – men se här ha vi nämdeman i Bro. Menar du, min vän, att jag kan gå in på att låta honom få bräderna till det priset, förrän jag hinner få svar från patron? Det torde icke vara så bra.” ”Det bör du bäst förstå sjelf, min kära Herman; men när det är ortens gångbara pris, går det väl an.” ”Ja, så tänker jag med. Se, god afton, fader nämdeman! Huru står det till med säden i Bro? Står den icke vacker här på Lindfors? Ack, min söta vän,” tillade han, vänd till sin hustru, ”vill du icke laga att vi få litet till bästa åt nämdeman i min kammare?” Fru Borgensköld fattade nyckelknippan, och aflägsnade sig under en tyst suck öfver de oskick, som egde rum på landet, hvaribland det värsta var, att bjuda mat och dricka åt alla som kommo och gingo. Under tiden gingo Hilda och Wallinder arm i arm nedåt den sköna strandbrädden vid ån. Längre ned låg en liten farkost. Då de hunno dit, sade Wallinder: ”Är icke den lilla holmen, midtpå den klara, blå ytan, herrlig och inbjudande? Får jag ro fröken Hilda dit?” ”Är det der, som trollen hafva sin bostad?” frågade hon skämtande. ”Nej, men kanske Necken.
De hade ätit bananer och sett enorma kaktus växa på bärg. Och de kunde aldrig glömma, hur de mörkbruna flickorna, hvilkas språk de icke förstodo, kunde dansa med endast ett hvitt skynke bundet om lifvet, eller hur deras hvita tänder glänste bakom de tjocka, korallröda läpparna. Det hade barken varit med om. Och mången vild bakanal hade hållits på dess gamla däck, när det tröga nordiska blodet blifvit upphettadt af söderns brännande sol, glödgadt af dess eldiga drycker, som lifva i stället för att slappa, berusadt af hela denna söderns rikedom, hvilken på nordbons sinne verkar, som om hela sagolandets öppnade skatter bjudits honom af naturens gifmilda hand. Det var i den gamla goda tiden, när intet fartyg med lång skorsten och hvirflande propeller eller hjul hade tagit ångan till drifkraft, kufvat vågorna med det upphettade vattnets makt, försmått vindarnas hjälp och tuktat deras nyckfullhet. Nu hade tiderna förändrats, den gamla barken hade blifvit hänvisad till kortare resor på mindre vatten, och nu låg den, gammal och murken, i hamnen, bestämd att seglas upp på ett skär, där vågorna skulle få fullborda det förstörelseverk, som tiden och åren hade påbörjat. Det blef lif och rörelse i hamnen, när det blef bekant, att gamla Karolina skulle göra den sista resan. Pettersson, som var tullvaktmästare, och i åratal spenderat sina bästa kvickheter, så ofta barken lyft segel eller fällt ankar, stod bred i ryggen och säker i knävecken på bryggan och solade sig. Han berättade det för de andra tullvaktmästarna. Själf hade han hört det af skepparen. Och tullvaktmästarna berättade det för lotsarna, lotsarna berättade det på de andra fartygena, dessas besättning förde ryktet vidare in öfver den lilla staden, som med sina krokiga gator och gamla hus klättrade uppför branten, hvilken lutade ned mot sjön, och som en löpeld spred det sig i staden, att gamla Karolina ändtligen skulle gå all världens väg, och att redaren själf hade bestämdt, att hon skulle sättas på grund. Och det tyckte alla var roligt. Ty redaren var afundad, för att han var rik, och hatad, för att han var snål.
Efter afslutandet af förhandlingen öfver denna fråga, är jag nemligen betänkt framlägga en motion om instruktion för Herrar Fullmäktige i banken, att, derest en eller annan privat-bank möjligen skulle stoppa med sin sedelinvexling, Herrar Fullmäktige dä genast måtte gå i författning om dessa sedlars inlösen mot riks-bankens, samt alt, för en sådan möjlighet, Hrr Fullmäktige måtte bemyndigas att i utlandet upptaga erforderliga silfverlån, till högst samma belopp som det lån, Rikets Stäuder nyss beslutat böra för Statens räkning anskaffas, samt att den privatbank, som sålunda sett sig tvingad att inställa sin invexling, skall hafva förlorat sin oktroj, men lemnäs lämpligt anstånd alt hos riks-banken infria sina af denna inlösta sedlar, mot erläggande under tiden af en ränta jemte provision, som till fullo godtgör räntan med öfrige omkostnader å motsvarande belopp af det silfverlån, riksbanken upptoge; hvarjemte det eller de privatbanks-bolag, hvilka måst upphöra med sin invexling, borde berättigas att, mot fullgörande af föreskrifne prestanda, framför andra sökande, få öppna privatbanks-rörelse i de orter, der de hittills haft lånekontor. Genom bifall till denna motion inskränktes således den stora faran af privat-bankernes möjliga läll dertill, att riks-bankens silfvervaluta ökades med högst tre millioner specier eller 12 millioner R:dr R:mt, hvilken summa är den aldra högsta, hvartill privat-bankernes utelöpande sedlar t denna stund uppgår, samt att alla Banko Utskottets Utlåtande JYs 70. 17 alla de trakasserier, hvarför, särdeles inom vissa landsorter, allmänheten ännu är utsatt, för att erhålla riks-bankens mynt i stället för privat-bankernes skuldsedlar, för alltid upphörde.
Att, enär, genom förräntade bespar lingar å de 10,000 Rldr, som, i följd af Kongl, Kungörelsen den 29 Junit i79^> dels till Pensioner för sådane Ämbetsoch Tjenstemän, hvil - '446 Underdåniga Skrifvelseri ka, före 70 års ålder, af sjukdom nödgades lemna tjensten, och dels till grundläggning af en framtida Pensions-Inrättning, årligen blifvit å Stat anslagne, numera en fond af 200,000 R:dr funnes satnlad, skulle efter 5 års förlopp, hvarunder delegarnes tillskott och ytterligare räntemedel influtit, samt särskild tillgång, genom Testamentariska dispositioner, förväntas, eller också möjligen dessförinnan, Pensionerandet kunna börjas, så framt Stats-Verket till Pensions-Inrättningen lemnade följande bidrag, nemligen: a) det år 1798 anslagne och sedermera på Riks-Statens 7:de Hufvud-Titel uppförda belopp af 10,000 R;dr, vid hvars öfverlemnande dock borde fästas det vilkor, att Inrättningen skulle pensionera dem, som af samma anslag dittills njutit underhåll; b) den Arméens Pensions-Cassa hittills tillgodokomne andel, eller § delar så väl af Centonalen, som af befordrings-afgiften å(alla Civile Ämbetsoch Tjenstemäns Röner; c) inkomsten af vacante Löner å Civila Staten, under Förslagsoch ligge-tiden; samt d) rättigheten att i de fall, då en Civil Ämbetseller Tjensteman erhåller afsked ur Rikets tjenst, uppbära den af honom förut aftjenade så kallade Begrafningshjelpen, hvilken hittills blifvit för Stats-Verket bespard; hemställande Committerade, i sammanhang härmed, dels att enahanda rättighet till åtnjutande utaf afskedade Militair-Personers Begrafnings - hjelp måtte tilläggas Arméens Pensions-Ca6sa, såsom ersättning för minskade inkomster, i händelse ofvanberörde andel af Civil-Statens Centonal-ahj TJnderdäniga Skrifvelserl 447 giFfer, på föreslaget sätt, komme att samma Statspension s-Inrätt ning tillfalla, dels att särskilde avgifter vid befordran, då mer än en grad på en gång vunnes, samt vid flera uppglfne tillfällen, måtte fastställas, dels att, så länge Staten bidrager till Inrättningens understöd, redogörelsen för densamma borde inför E. K. M. samt Riksens Ständer alläggas, och Fonden sålunda stå under allmän granskning , dels oelc, att, i den mån ‘Cassan vunne förkofran, så att den med mindre bidrag kunde bestå, Statens tillskott skulle upphöra, förr än delägarnes, på det att 'desse slutligen måtte vinna en egen sjelfständig Inrättning, lolo. Att,
Den, som anser, att, i enlighet med hvad tre Stånd beslutat, införselstullen å Bomullsväfnader, Alngods, hvita: »Cambrik, blekt och glättadt, samt alla andra lika beskaffade Bomullstyger, i finhet öfver 76 trådar på tummen i ränningen och af minst 6 qvarters bredd», bör bibehållas vid 1 R:dr skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättes denna tull till 36 sk. skålpundet. 84 Bevillnings-Ulskollels Memorial, M 14. 134:o. Den, som vill, att, på sätt tre Stånd beslutat, införselstullen å Bomullsväfnader, alngods, hvita eller färgade, »Corderoy, Sammet och Manchester, samt Satin, Jean och Parkum», bibebålles vid 32 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, nedsättes denna tull till 28 sk. skålpundet. 135:o. Den, som anser, att, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, införselstullen å Bomullsväfnader, alngods, hvita eller färgade: »Gaze, Half-linon, Musslin eiler Nettelduk och Moll» samt »Sticktyg eller Piqué», bör förblifva 1 R.dr skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, nedsättes denna tull till 40 sk. skålpundet. 136:o. Den, som gillar det af tre Stånd fattade beslut, att gällande införselstull, 1 R:dr 42 sk. per skålpund, å Bomullsväfnader, alngods, hvita eller färgade: »alla ej specificerade, genom sjelfva väfnadssättet fasonerade», skall bibehållas, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättes denna tull till 40 sk. skålpundet. 137:o.
För att ej mindre för framtiden förekomma den mängd af anmärkntr och åtal, som föranledts af stadgandet uti ifrågavar. §, än ock med afseende derå, att den medgifna lindringen må ät den deraf verkligt i behof varande bibehållas, torde 2:dra mom. uti §:n erhålla följande lydelse: ”Taxeringsmännen äga rättighet utsätta en ringare minimi-afgift för dem som, utan att vara alldeles utfattige och på sådan grund för afgift frie, ej skäligen kunna anses i förhållande till deras rörelse böra den fastställda minsta afgiften erlägga; hvilken lindring, som uti prot. jemte skälen derför bör inlagas, dock ej må tillgodonjutas, förr än densamma blifvit af pröfnings-comittéen godkänd, i hvilket afseende taxerings-åtgärden sistnämnda comittés pröfning, genom utdrag af prot., alltid bör underställas”. I sammanhang härmed torde tillåtas mig få fästa uppmärksamhet derå, att uti sist omförmälda § orden från och med ”dock befrias från” &c., torde böra uti en blifvande bevilln.förordn. utgå. Den 22 December f. m. 333 Uti 43, 57, 58 och 64 §§ af nu gällande bevilln förorda, är stadgadt bötesansvar för underlåtenhet att uti vissa fall ställa sig bevilln.förordms föreskrifter till efterrättelse. Då nu inträffat alt personer, sorn enligt nyss åberopade §§ blifvit fällda till böter, saknat tillgång till desammas gäldande, har fråga uppstått om böternas förvandling lill motsvarande kroppsstraff; men enär bevilln.- förordnm ej innehåller någon föreskrift derom alt böter, som enligt samma förordn. åläggas, skola förvandlas, samt än mindre efter hvad grund sådant borde ske, har någon föreskrift om böternas förvandling ansetts ej kuuna meddelas.
Den räntan af hemmanet eger, halve ther inseende å.’’ 1789 års ofvannämnde Förordning åter stadgar i 2 §., att ”alla skattemän, ehvad de innehafva hemman, som redan ifrån Kongl. Maj:t och Kronan äro försålde eller hädanefter kunna försäljas, eller ock urgamla skattehemman, skola öfver skattehemmanet och dess genom laga retning och rågång fastställde legomål, både uti inoch utägor samt skog och mark, med derå varande fiske, jagt och djurfång, äga uti allt lika orubblig ägande och lika fri dispositionsrätt, som frälseman öfver frälsehemman, enligt privilegier, Lag och Författningar; dock alt derifrån undantagas de för Kronans behof tjen 1 ige ekeoch masleträd,” samt i 5 §. att egare af skalte-frälsehemman skulle njuta lika fullkomlig fri och obehindrad egandeoch dispositionsrätt öfver sitt frälsehemman, som om skatte stadgadt blifvit; och är denna skatteman tillagde fria ägandeoch dispositionsrätt öfver skog och mark upplifvad och ytterligare sladfästad genom Kongl. Förordningen om Skogarne i Riket den 1 Aug. i8o5, hvars 3a §. dock innehåller, att om Kronoskatte eller Frälseskattebonde skulle så missbruka den honom i berörde hänseende lemnade rätt och frihet, att fara för hemmanets bestind och förmåga att skatten utgöra, kunde deraf uppstå; så tillkommer det den, soin räntan af hemmanet eger, att derutinnan söka rättelse. 6 L.i"- samt Alftn. Bcsv, o. Ekon.-U/skottens Bciiinkan de, I\T:o 34. O y Då ej mindre i den af motionären öfverklagade 17O9 års Förordning, iin äfven i nu gällande Kongl.
Taserud ett helt Mantal. Treffog Mantal. Äker och Äng 95: 16, belöper pä ett Mantal 54: 13 Skog med flere Torp. 15,508:21, gör pä ett Mantal 8862: z 8916: 21 Sädana skillnader finnas tuscnbetalS i alla Rikets Landsorter, hwilket bciviser huru orättwist och för» fördelande för äboer pä swaga Hemman det more, om Bewillnings-Afgiften blcfwe grundad pä Mantalsberäkningen, och huru mycket klander och mltznbje en sädan Bewillnings-Författnjng hoS en upplyst Allmänhet skulle ädraga stg« ' ^' Uglä - Den 25 September. 916 Uplästes: Project till grunder för en np Bewill» nings - Författning. Ingen lärer kunna neka, att en BewillningS, Förordning , om den annars stall hafwa nägon förtjenst, mäste wara billig» enkel och möjelig att werk» ställa. Billig blifwer den , om BewillningS - Summan fdrdclas de skattskyldig? mellan, sä att hwar och en efter räd och lägenhet däri kommer akt deltaga, enkel om inga onödiga Titlar eller Articlar antagas, utan alla afgiftcr hänföras dit de rätteligen höra, och mö» jclig att werkställa, om desse bägge egcnstaper winnås. Man bör säledes wid hwarje förcstrift, som i en sädan Förordning meddelas, alltid hafwa ögonen fästade pä hwad billighet och enkelhet kunna fordra, och sä widt möjcligt är rätta sig derefter. Längre kan man i den delen icke komma och mer kan ej eller begäras; men ännu äterstär för ändamälet en sak af mysten wigt, den, at med nägorlunda tillförlitlighet kunna calcule» ra Summan, som genom Bcwillning stall utgä. Sta, ten har stina wissa bestämda utgifter som under intet wilkor kunna upstjutas.
Ridderffapets och Adelns klenum den 8 Mars 1810. S. D. Föredrogs a nyo och bifölls StatsUtffottets den 28 Februarii pa bordet lagda Memorial, innehållande Utffortets Utlåtande i anledning af et frän det Hederwärda Bonde'-Ståndet til Ulffottet rcmitter36t !v!c-mori?.l> angående inlösande af du i Halland til Hixpiffe Arfwingarne i Holland förpantade Gods. Hwarvm de öfrige kespective Sränden genom Utdrag afkUotocollet ffulle wanligen underrättas, vt supra. Utdrag af krotocollot, hållet i Högloft. Ridderffapets och Adelns 1'lenum ven 8 Mars i8io. SD, Biföll Högloft. Ridderffapet och Adeln Lag-Utffvttets den 2 Mars pa borver lagda Betänkande, i anledning af Kongl. Majus til Riksens Ständer framställde Nädiga ?roposiuon, angående stadgande af någon Lag i afseende pä tiden, inom hwilken häcklade Personer böra ställas för Närta. Och ffulle härom de öfrige kespeLUvs Ständen genom Utdrag af krotocollet wänligen underrättas. vt supra. Utdrag af krotocollet, häller i Högloft. Ridderffapets och Adelns klenum den 8 Mars 1810. S. D. Föredrogs ä nyo Lag-Utffottets den 2 Mars pa borver lagda Betänkande, i anledning af Kongl. Majus lil Riksens Ständer framstalldä Nådiga proposition, angående Afgärda Bys rätt at 428 Den 9 M§rs. at söka och erhålla skifte i skog och utmark; och blef Lag-Utskottets häröfwer afgifne utlåtande af Högloft. Ridderskap och Adeln til alla delar gilladt; hwilket de öfrige kespeKive Standen genom krococollL-Utdrag skulle manligen tilkännagrfwas. Ot supra.