Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om vi å ena sidan göra denna lörlust, och å den andra deremot lyckas alt bibringa en stor del af den Svenska jorden ett mångdubbladl värde, sä skulle jag tro, alt fördelen i betydlig grad upväger förlusten, och att det ej skulle bli sockerfabrikanlerna allena, utan samhället, som skulle vinna på ifrågavaride industri. Den beräkning, Flr Bildt framlagt öfver huru mycket rörsocker kan produceras på en Morgen jord i Westindien, i jemförelse med det hvil bets-socker, som erhålles ifrån samma jordrymd i Europa, tror jag vara ganska riktig, men jag tror äfven, att Hr Bildt lika så väl kan upgöra en beräkning öfver hvad Westindiens jord kan producera i hvete, råg eller andra sädesslag i jemförelse med hvad den Svenska jorden derutinnan kan frambringa, utan alt den Svenska jordbrukaren derigenom låter afskräcka sig från odlingen af nämnde sädesslag. Man häpnar visserligen öfver det låga pris, hvarför jorden i Westindien köpes, och öfver dess ofantliga fruktbarhet, men om man derjemte besinnar, att flera tusende mil skilja oss från detta land samt att dess produkter endast med ansenlig kostnad kunna hit öfverföras, tror jag att man icke skall låta häpenheten inverka på handlingen och jag skulle föreställa mig, att det ingalunda vore omöjligt för oss att producera inhemskt socker till ett sådant pris, all det kunde uthärda konkurrensen med d'jt Weslindiska, förutsatt att vi få behålla den nuvar:de tullen å rörsocker, kanske äfven till och med om den i någon mindre mån nedsattes. Beträffande det understöd, som man ansell Staten böra gifva till ifrågavande odlings och tillverknings upmunlrande, finner jag för min del det vara mindre lämpligt att för berörde ändamål på ordinarie stat anslå någon betydligare summa, men om, såsom vi hafva anledn. att hoppas, en betydlig statsinkomst skulle upkomma till följd af den högre skatt, som blifvit bränvinstillverkningen ålagd, föreställer jag mig, alt det vore lämpligt alt gifva del ifrågakomne lånet af de medel, som genom berörde beskattning till statskassan inflöte.
Dertill fordras en undersökning om till hvad grad jorden onyttiggöres genom telegraftråden, huru ofta jemkningar derpå behöfves o. s. v. Om således, jag uprepar det ännu en gång — ifrån Regeringen, som är i tillfälle att skaffa sig nödiga uplysningar, ett förslag i detta afseen - i6 Den 15 Februari. de inkommit, så hade Utsk. kunnat veta hvad Lagen skulle innehålla. Delta om saken. Jag förmodar alt R. o. Ad. icke gerna hör käbbel emellan LagUtskrs ledamöter inbördes, och jag fortsätter det således icke heller. Frih. Raab, Adam Christian: För mig framställer sig frågan af mycket enkel beskaffenhet. Alla tyckas vara ense derom, att det vore af vigt för samhället om sådana telegraf-inrättningar kunde tillvägbringas, som här äro omtalda. Derjemte synes det också vara erkändt att sådana anläggningar icke kunna ske, med mindre än att någon lag stiftas, som berättigar anläggaren att der till få använda jord. Väl har den värde talaren här midt emot mig yttrat, att det alltid står fritt att derom söka öfverenskomma med jordegarne; men om det lyckas på en längre vägsträcka att öfverenskomma med -,9ft af jordegarne, så kan den återstående 10:delen göra anläggningen omöjlig. Ett oeftergiflig! vilkor för tillvägabringaudet af ifråga var. inrättningar är således att en lag stiftas, som tvingar jordegare att dertill oplata jord. Lagen måste finnas, innan telegraferne kunna anläggas. Hvad hinder möter nu för en sådan lagstiftning? Dét hinder har mott, säger Gr. Sparre, att Dtsk. icke har haft nog vägledning för sitt omdöme, och Gr. Horn har sagt att motionären icke nog utvecklat sin motion, för att sätta Utskottet i tillfälle att kunna lagstifta i ämnet. I detta afseende synes mig väl ingenting vara lämpligare än att en återremiss måtte beviljas, på det att Utsk. mätte komma i tillfälle att inhemta de uplysningar, som erfordras. Man har sagt, att LagUtsk:s tid är så uptagen, att det vore önskligt att Utsk. kunde slippa detta mål.
De svåraste arbeten, som på sistnämnda sträcka förekomma, äro följande: öfvergången öfver den mäktiga, öfver 250 fot breda, Lethelfven med å ömse sidor derom varande skärningar; den 67 fot höga banken vid Wismenäs; arbetena vid Björneborg samt nedgången derifrån till Kristinehamn, hvarest banan å en längd af icke fullt en mil sänker sig 250 fot. Dessa betydliga jordoch bergspränguingsarbeten, brobyggnader och öfriga svårare murningsarbeten äro bland de arbetsammaste som vid någon statsbana förekomma. Under loppet af 1863 pågingo ofvannämnda detaljundersökningar, vidtogos erforderliga åtgärder för arbetets påbörjande medelst materialiers och inventariers anskaffande, provisionella byggnaders uppsättning, transportvägars anläggning, bergaftäckning samt uttagning och tilltuktning af sten till trummor, hvaremot några egentliga terrasseringsarbeten icke medhunnos att påbörja. Slutligen anser
Förestående motion har, vid föredragningen den 8 sistlidne December i Presteståndet, föranledt herr Erke-biskopen att meddela åtskilliga upplysningar, beträffande så väl bibelkommissionens verksamhet, som den under dess förvaltning ställda kassa, hvaraf, bland annat, inhemtades, att denna bildats, dels derigenom, att, på grund af ett Rikets Ständers beslut, af alla kyrkors i riket behållna kapitaler med vissa undantag erlades en procent för år 1773 och för de öfrige följande åren en half procent, hvilken mer eller mindre ordentligt utgick ända till år 1785, dels genom åtskilliga betydliga frivilliga gåfvor, såsom af Rikets Ständers Rank 3000 daler kopparmynt, af Upsala Akademi en lika summa och af städerne i Vesterbotten 520 daler kopparmynt, m. fl.; samt att afkastningen af dessa, under kommissionens förvaltning ställda, medel användts till inköp af böcker, nödiga lösörens anskaffning, arfvoden, samt till resepenningar och dagtraktamenten, hvilka likväl numera upphört, sedan alla ledamöterne finnas på ett ställe. Desse, till antalet 3, hafva hvardera ett årligt arfvode af 200 r:dr b:ko och sekreteraren, som förer räkenskaperne, 500 r:dr samma mynt; men herr Erkebiskopen, såsom ordförande, uppbär icke något arfvode. Härförutan har ett anförande blifvit i ämnet afgifvet af herr doktor Säwe; både motionen samt yttranderne i anledning deraf, hafva härefter blifvit till förberedande handläggning öfverlemnade till Ståndets Ecklesiastika utskotts Pastoral-afdelning. Dess utlåtande, som hos Ståndet föredrogs den 22 i ofvannämnde månad, har jemte de öfriga remisshandlingarne sedermera kommit Utskottet tillhanda, och är hufvudsakligen af följande innehåll: Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N-o 38.
Men ingen tänkande människa betviflar, att icke vid nästa sekelslut allt skall vara vunnet; att medborgarinna skall betyda detsamma som medborgare på alla rättsområden; att hustrun skall vara likställd med mannen, modern med fadern. Allt detta ligger såväl i utvecklingens oafvisliga nödvändighet som i rättvisans och samhällets gemensamma intresse. Men om också allt detta vinnes, så skall världen därför icke vara lyckligare; en långt mer tyngande trötthet än nu skall vid nästa sekelslut ligga öfver sinnena, ifall det missbruk af kvinnokraft, som jag ämnar tala om, ökas i samma progression som hittills. Detta missbruk kan kännetecknas så, att kvinnorna i främsta rummet satt in sina frigjorda krafter på områden, där de täflat med männen, men därunder till stor del försummat att utveckla och bruka sin djupaste kvinnliga egendomlighet. Att kvinnorna skulle visa sig ifriga att taga examina och pröfva sina krafter på alla möjliga banor, när de erhöllo frihet därtill, detta var alldeles naturligt. En af den frigjordes första ansatser är ofta att eftergöra, och utan rätten och möjligheten att missbruka friheten, lär man sig ej att bruka den. Det behöfdes dessutom att kvinnorna lade i dagen sin duglighet på de manliga arbetsområdena, emedan det bornerade motståndet mot kvinnofrigörelsen till stor del grundat sig på hennes oförmåga. Många ytliga fördomar om kvinnans » natur » hafva sålunda för alltid blifvit skingrade genom de olikartade och värdefulla arbetsresultat, som kvinnorna vunnit på de manliga arbetsfälten. Dessa hafva emellertid allt mera kommit kvinnorna att förbise, hurusom deras djupaste egendomlighet därunder ofta icke kommit till användning. Jag utgår nämligen från den åsikten, att en bestämd väsensolikhet finnes mellan mannens och kvinnans natur, en olikhet, som icke upphäfves af det sakförhållandet att kvinnor finnas med manligt skaplynne, liksom män med kvinnligt, eller att gemensamt mänskliga egenskaper finnas hos båda könen, eller att en ömsesidig inverkan äger rum, genom hvilken männen i viss grad tillägna sig de för kvinnan och kvinnorna en del af de för mannen egendomliga dragen. Kvinnofrågans målsmän hafva med all rätt framhållit dessa sakförhållanden som argument för frigörelsen. Men de hafva försummat att rikta kvinnokraften in på dess allra väsentligaste områden, just emedan deras mål framför allt varit att främja och bevisa likställigheten mellan könen.
Men kanhända det är bäst att vi skiljas ... Mitt samvete ... har blifvit väckt till besinning ... Vi ... Han stammade och visste ej vidare hvad han skulle säga. Angiolina betraktade honom med sin öfverlägsna och djupa blick, der ett slags ömkansvärdt medlidande efterträdt de mera brinnande rörelserna. Tigande tog hon ned från väggen den korg, som hon fordom nyttjat såsom blomsterflicka och som hängt der sedan länge till minne af det förflutna. Derpå löste hon af sig ett armband, den enda gåfva hon mottagit af Romanelli, och lade det ifrån sig på ett bord. Och med korgen på armen aflägsnade hon sig tyst, utan klagan, utan förebråelser. Skulptören gjorde ej en rörelse att hålla henne qvar. Då jag var i Florens, såg jag flere gånger Angiolina, som ännu ansågs som stadens vackraste blomsterflicka. Men hon var dock utmärkt blek, och det leende, som hon gaf sina gamla och nya bekanta på Café CivicoMilitare var så sorgligt, att man kände sig helt beklämd deraf. Hvad Romanelli beträffar, hade han verkligen fått utföra den omtalade madonnabilden, men dermed misslyckats i den grad, att detta troligen blef det sista större uppdrag, som lemnades honom. I stället har han god förtjenst genom att i marmor modellera långhalsade engelskor eller högbröstade florentinska damer. Grefvinnan Chigi gynnar honom ännu, och man tror att hon skall lyckas förskaffa honom en plats i Liceo di Candeli. Sista blicken på Rom. Det är verkligen med en känsla af vemod och saknad som jag ändtligen beslutar mig att öfverge Rom – Rom, den eviga staden, republikens, kejsarnes och påfvarnes stad, Rom, hvars namn är det förnämsta och oftast förekommande i politikens, religionens och konstens historia.
Hallands Bataillon äger för närvarande på Stat endast rj Officers-löner, inberäknad BataillonsChefens, samt/jiUnderOffieers-löner, och löningsstaten för detta Befäl utgör en summa, stor 3,56o R:dr B:co. Beviljas det nu begärda anslaget, komma vid Bataillonen att finnas i3 Officersoch 8 UnderOfficers-löner, och löningsstaten för detta Befäl att, i ett för allt, gå till 6,o66 R:dr 32 sk. B:co. För att nu bevisa nödvändigheten af detta ökade Befäl, får jag i H. 9 66 Den 7 F e b r u a r i i f. m. nämna, det hvarje Class af Hallands Läns hela Beväring vanligen utgör 6 ä 700 man. Det är sannt, att en del och till och med öfver hälften af denna styrka de sednare åren valt att tjena till sjös; men som orsaken härtill varit, att Hallands Sjöbeväring hittills sluppit all slags exercis, kan med säkerhet antagas, att, så snart någon exercis eller annan commeridering för Sjöbeväringen inträffar, hvilket troligen med första lärer ske, kommer den ej alt framdeles öfverstiga en tredjedel af hela Beväringens styrka, och Landtbeväringen således att årligen uppgå till minst zjoo man. Då nu ej allenast behofvet, utan äfven de för Bevärings-exereisen i Nåder utfärdade GeneralOrdres för ett BeväringsCompagni af 100 man anbefalla 3 Officerare och 4 Underofficerare, öberäknadt nödigt antal Corporaler, finner man, att det nu vid Bataillonen befintliga Befäl på Stat ej ens är tillräckligt för 200 man, eller för hälften af ofvannämnde Beväringsstyrka. För att fylla denna brist, liar till Hallands Beväringsmanskaps möten hittills årligen blifvit commenderadt nödigt Befäl af Kongl. Elfsborgs Regemente, emot skjuts till och ifrån samt tractamente under mötet, hvilken kostnad, efter medeltal för de sednaste 5 åren, för Officerare och Underofficerare utgjort omkring 200 R:dr B:co om året.
De förstodo hvarandra icke. Hon kände det nu för första gången. Och hon vred sina händer och utropade gång på gång, att hon hellre bort taga Stor-Jaska, han skulle åtminstone ha gifvit henne någonting att lefva af. Det var emot bättre vetande hon talade om denne sin beundrares företräden. Väl visste hon, att Jaska satt inspärrad i smedjan; under sista ruset hade han haft ett raserianfall, som nära nog kostat en af kamraterna lifvet. Detta raptus varade ännu, och man var beredd att snart nog föra honom till Lappvikens Dårhus. Han satt bunden och vaktad af de tre starkaste männen. Men Kajsa visste icke i sin förbittring, hvad hon skulle ta till, och kom derför med talet om Jaska. Sergej förstod. Han behöfde i allmänhet icke mycket för att af en liten vink uppfatta en situation, liksom hans uppretade sinnesstämning i dag ej heller behöfde mycket, innan den brusade upp i full låga. Kajsa fick för första gången i sitt lif stryk. Sedan han slagit sig mätt på henne, påtog han sin långa kasernluktande chinell och gick tillbaka till staden, följd af hennes gråt, hennes jämmer och hennes häftiga, onda ord. Hon var bragt ur jämnvigten, det goda, glädtiga lynnet tålde icke förolämpningen. Hon glömde sig och rusade, utom sig af förbittring, in till grannhustrurna, framvisade sina blånader, snyftade, skrek och beklagade sig öfver mannen. De andra qvinnorna hade egentligen aldrig tålt Kajsa. Hon var dem öfverlägsen i mycket och visade det. De hade alltid känt sig tryckta af henne; alltid illa behandlade af sina män, ofta agade rätt handgripligt, hade de afundats henne den magt hon utöfvade öfver männen. Hennes sinne för andlig och lekamlig renlighet hade aldrig stämt öfver ens med deras smak för rå sinlighet och smuts. Men nu var hon lika god som de, nu stodo de alla på samma punkt, hon hade sjunkit ända till deras nivå, nu kunde man ändtligen taga bladet från munnen och sjunga ut. Det är rätt att du fått dig för din högfärd! sade en och vände henne ryggen. Det gör dig godt! hvad hade du med ryssen att göra? sade den andra.
Biföll Riddersknpet och Adeln Banco-Utskottets den 11 dennes f. m. på bordet lagde Betänkande N:o 36, i anledning af för rät lärl revision af ej mindre Banco-Discont-Verkets räkenskaper och förvaltning, lin äfven förra Riks-Discont-Verkets fortsatta utredning för år i833„ S. D. Fann Ridderskapet och Adeln icke för godt att antaga den af Preste-Ståndet, uti dess den i5:de dennes på hordet lagde Prolocolls-Utdrag af den i3 nästföregående, gjorda inbjudning till instämmande i Ståndets beslut, om beviljande af ett årligt anslag till nästa Riksdag för Orihopediska Inrättningen. Från II ög vÖ4r d i g e Preste-Standet. S. D. Föredrogs och gillades: Expeditions-TJtskottels Memorial Isbo «6# i anledning af Välloflige Borgare-Ståndets återremiss å Utskottets förslag till underdånig skrifvelse N;o n5, i fråga om upphäfvande af spärrfiingsanstalter emot Cholerafarsoten. S. I). Föredrogs å nyo. och lades lill handlingarne; Allmänna Besvärsoch Oeconomic-XJtskottets Utlåtande N:o 11 G, anledning al gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 90, angående upphäfvande af dubbla tjenstårsberäkningen vid befordringar till ecciesia»tike Embeten och Tjenster. S. D.
I afseende på den andra puncten, eller fastställande afprofsom grundligt och tillfyllestgörande ., i afseende å de sökandes kunskaper och practiska skicklighet, kunde göras så betydelsefulla och för samhället lill - 4 Statssamt Allm. Besv.- oell Elon.-Utslottets Betänkande, N:o 6. fredsställande, som möjligt, tro äfven Utskotten, lika med motionären, alt åitskil 1 ige förändringar i de hittills gällande profven äro nödiga, enär dessa, som blott en eller annan limme påstå, hvarken kunna vara fullt tillförlitliga, eller lenora den pröfvade fullt utrymme att ådagalägga sin duglighet; men Utskotten anse sig ej böra framställa något förslag till sådan förändring, hvilket säkrast bör kunna fordras af dem, som tillämpat den nuvarande Skol-Ordningen och haft tillfälle att erfara dess bristfällighet r detta afseende; hvarföre Utskotten vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla , att, efter veder börandes hörande, sådane förändringar med profven för sökande till Lärare-sysslor vid Elementar-Läro-verken mätte införas, som säkrare och bättre, ände nuvarande, lända till skicklighetens utrönande. Slutligen i afseende på tredje puncten, eller upphäfvande af Indiginatsrätten, airse Utskotten någon förändring af nu gällande föreskrifter, så vida de röra sökande till Lärare-platser vid Lärdomsoch ApologislSkolor icke vara nödvändig, enär i de flesta, kanske alla stift, tillgången på skicklige ämnen vanligen är tillräckligt slör, för att lemna vederbörande tillfälle alt utvälja de mest passande, och den närmare kännedom, som Stifts-Styrelsen eger om desse peisoners anlag och moraliska utveckling, alltifrån den tid de sjelfve såsom lärjungar begynte genomgå Läro-verken, torde böra anses såsom en säkrare grund för bedömandet än mångå betyg; men, i afseende på Lectoraten vid Gymnasierne, anse Utskotten den redan medgifna utvidgningen af ansökningsrälten för utom
" Söta Otto - stig ingenting, d&amp; grinar jag igen, och SA se de. " 154 - det p&amp; soarén. S&amp; der ja. gá in i kryddboden en kvart och kom sedan upp, s&amp; ä r jag färdig. " Han gick icke in i kryddboden utan i en modebutik, och der köpte han nilgonting som lades i en strut af silkesprrpper. Han tog sin sista styfver - men fin skulle hon vara, om hon ooksá kom sent. Och nar han kom upp och s i g henne öppna struten, der rosenknoppen lilg med sina blad, och ság de sm&amp; lockarne och kinderna som voro sii röda af griit och ifver, d&amp; försvann hans vrede och de följdes át glada och lyckliga till soarén glömmande slap, arbete, fattigdom och trötthet. Han var stolt öfver henne och öfver törnrosknopparne, och öfver all den beundran hon vhckte. Och roligt hade hon, det var d&amp; sakert. Följande dag fick hon sofva. Ingen skakade henne upp u r den djupa, tunga sömnen. Tviitterskan gick tvartom mycket försigtigt p&amp; sina ullsockor. " Hon hade val ocks&amp; haft en ungdom, fast man hade svilrt att tro det nuruera. " P&amp; ateliern hade natten ocksii skridit till slut, utan att en ensam lampa blifvit slackt. Nar morgonsolen bröt fram öfver ladug&amp;rdsgiirdet, öfver de mánga skorstenarne med sina höga rökpelare, hvilka 1Angsamt höjde sig i den klara luften glansande i rödt, griitt och guld, när klockorna började ringa frán alla hg11 och högtidskliidda skaror vandrade upp till Guds ggrdar, d&amp; dunsade Rödlufvan andtligen ned framför dockan för att afmönstrs den sista sorgkkdningen, ty nu var den fardig. Am Af Domenico Macry-Correale. Öfvers. från Italienskan Du ijufva! sof i frid.
Och då bad mor honom så obegripligt, och med så ömma ord, låta bli’ att supa mer, utan gå sta’ och lägga sig jemte mig i soffan, men det sade han abslut nej till, och var inte just så mycket supen, för han tålde obegripligt, utan när bränvinet var slut, svor han litet öfver det, men tände sedan på fars tobakspipa och gick ut. Vi trodde han skulle snart komma igen och lägga sig, så vi lät dörra stå oläst, men han kom intet, utan vi somnade ändteligen. Men miskundelige Gud, ett sådant uppvaknande! Hela stugan stod i ljusan låge, fähuset och ladan var redan nerbrunna. Det var med yttersta möda mor och jag kunde släpa ut far, och litet af hvarje ur stugan. Vi fick lägga far ute på kalla marken, för han sof som en sten, och Jonas fanns ingenstädes. Men du må tro, käre Bengt, detta var ändå intet det värsta: dagen efter att elden gick öfver oss, så dog far; och samma dag tog de fast på Jonas, som hade rymt ur länshäktet, samme dag han skulle föras hemåt te’ tinget för att få sitt straff, och det var derför han inte ville ligga i stufva’ utan gick ut och lad’ sig på hö-rännet, och har väl med sin pipa kommit att tända på, för elden hade kommit från fähuset, det syntes af vind. Fäet15 hade han då kört ut lell, det var det enda han tänkte på, innan han sprang sin väg, men han trodde väl aldrig att elden kunde gå till manhuset, ty så elak kan jag aldrig tro han var.
St. sjelfve här brutit emot innehållet af 77 §:n RegF:n, som bjuder, att de skola lill K. M. öfverlemna förvaltningen, efter de grunder R. St. bestämma; men såsom hörande till dessa grunder måtte herrarne väl icke vilja upptaga bestämningen af huru mångå tunnor och kappar arrendatorn skall gifva, hvilket enligt dessa grunder skall genom öppen auction bestämmas. Jag förenar mig med dem, sorn begärt återremiss af betänkandet. Frih. Boye: jag har mycket litet att svara till det tve - Den 3o Maj f. m. 449 tvetydiga omdöme, som Hr Anckarsvärd gifvit om min förmåga såsom jurist. Det faller undan både såsom klander och såsom beröm, i följd af de ord, hvarmed talaren började, nend. att han sjelf icke är jurist; men så gerna jag ville förena mig med Gr. Horn i det yttrande, alt Frih. Cederström i allmänhet är redig och conseqvent och framförallt är conseqvent i sin rojalism, — ty deruti går han så långt, alt ingen, åtminstone icke jag kan följa honom, — så måste jag säga, att jag icke kan förstå, huru man kan med sådana tänkesätt, som Frih. Gederström vid hvarje tillfälle ådagalägger, drifva en sådan sats, som den han nu försvarar. Frihtn säger, att K. M. icke har någon del i frågan om grunderna för förvaltningen af Statens egendomar — och Frih:n har rätt; han säger, att detta ensamt tillhör R.St. — men lian vill likväl, att R. St. skola besluta blott för sin del. Au frågar jag, om icke uti dessa ord, blott för sin del, ligger ett erkännande, att en annan del hör den andra Statsmakten till. Jag kan icke begripa annat, än att detta är en inconseqvens. Han säger, att det är vådligt att öppna dörren för leuteration från de fastställda grunderna; men dörren är redan öppnad. Hvem har öppnat den? — Konungen. Och hvem vill slänga till den? Jo, Frih. Cederström. Det är så klart som vatten. Nu frågar jag, om någon conseqvens ligger häruti.
Ridderskapet och Adeln: S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: 1:0 Herr Montgomerys, Gustaf, den 21 dennes på hordet lagde Memorial, angående upphäfvande af Nummer-Lotteriet och General-Assistance-Contoiret, jemte Friherre Boijes, Ludvig, i anledning deraf afgifne yttrande. 2:0 Herr Gripensvärds, Fredric Adolph, den 2i dennes, på hordet lagde Memorial, om inköp af Kongl. Majlis och Kronans andel i Upphörden vid det så kallade Södra Stäket. 3:o Herr af Bornemans, Joban Aron, den 21 dennes, på bordet lagde Memorial, om inqvarterings-ersättning till Varfs-Staterne vid Örlogs-Flottan i Carlskrona, samt Eskadrerne i Stockholm och Götheborg. *) Detta Protocolls-Utdrag, har sednare blifvit meddeladt. Protocolls-Utdrag. xa85 4:o Herr von HartmansdorfFs, August, den 21 dennes, på bordet lagde Memorial, om infordrande af upplysningar, hvilka och huru många byggnader Kronan, eller Staten eger; huru och af hvem de begagnas; med hvad rätt de till ett eller annat ändamål användas, och om de dertill äro oumbärlige; jemte Friherre Ehrenborgs, Casper Wilh., och Herr von Hartmansdorff^, rörande samma ämne, denne dag afgifne yttranden. 5:o Herr von HartmansdorfFs, den 21 dennes, på bordet lagde Memorial, om anslag å Btat, till inköp af Astronomiska Instrumenter, för det här i Stockholm befinteliga Observatorii räkning. 6:0 Herr TrefFenbergs, Cuny Gabriel, den 21 dennes, på bordet lagde Memorial, 0111 inköp af åtskillige Trädhus i Götheborg, som äro belägne nära Kronans Förrådshus. 7:0 Herr Tigerskölds, Carl Wickman, den 24 dennes f. m., på bordet lagde Memorial, angående anslag å Stat till befordrande af Yexel-under visningen.