Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Riksdagens förlängande en månad. S. A. K. Då mångfaldiga ärenden, hvaribland flera af hufvudsaklig vigt, ännu återstå att af Rikets Ständer handläggas under nu pågående Riksdag, få, i öfverensstämmelse med löreskriften i 109 § Regeringsformen och 80 § Riksdagsordningen, Rikets Ständer, med anmälan om detta förhållande, hos E. K. M:t äska, att Riksdagen måtte fortfara ytterligare en månad, räknadt från och med den 1 nästkommande Mars. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 26 Fehruari 1851. Expeditions UIs kode ts Förslag till und. Skrifvelse, N:o 17. N:o 16. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Febr. 1851. Preste-Ståndel den 1 Mars — Borgare-Ståndet den 1 Bonde-Ståndet den 1 Rikets Slätiders underdåniga skrifvelse, angående verkställd omröstning öfver Högsta domstolens ledamöter. S. A. K. Hos E. K. M:t lar Rikets Ständer härigenom i underdånighet anmäla, att den, i öfverensstämmelse med 103 § Regeringsformen och 64 § Riksdags-ordninden, valda nämnd medelst omröstning förklarat högsta domstolens samtliga ledamöter vara förtjente att i sitt vigliga kall bibehållas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 1 Mars 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Febr. 1851.
Maj:t, med afseende å så väl beviljade charta - sigilla prisförändringar för falsning och skärning af nämnde papper, som ta'paepervissa af Kongl. Stats-kontoret såsom nödiga befunna förändrade föreskrifter, rörande beskaffenheten af det stämplade papperet, färgstämplar m. m., uti nådigt bref den 23 Februari nästlidne år förklarat, att det mellan Kongl. Stats-kontoret och Fullmägtige den 7 och 21 December 1843 uppgjorda kontrakt, angående charta-sigillata-papperets leverering, icke längre kunde lända till efterrättelse, och fördenskuld i nåder anbefallt Stats-kontoret att derom med Fullmägtige ingå nytt kontrakt; så har sådant kontrakt under den 4 och 19 nästlidne Maj blifvit afslutadt. § 83. Till följd af den under nästlidne Juli månad inträffade lång inköp för t™ variga torka, hvilken sedermera så tilltagit, att bruksdriften vid Tumba deraf lidit flere afbrott och befarades komma att helt och skin. hållet afstadna, har bruksförvaltaren, i betraktande af de stora olägenheter och den förlust, bruket skulle tillskyndas om detsamma sattes ur stånd att fullgöra de reqvisitioner på sedeloch stämpladt papper, som från Banken och Kongl. Stats-kontoret ingått och hvaraf dessa verk vore i stort behof, hos Fullmägtige anhållit, att, för brukets drifvande, få inköpa en flyttbar ångmaskin eller så kallad lokomobil; i anledning hvaraf och sedan upplysning vunnits, att en sådan ångmaskin af Engelsk tillverkning om 10 å 12 hästkrafter, kunde erhållas för 0,000 R:dr, hvilket pris med 750 R:dr understeg det, hvartill dylika maskiner vid mekaniska verkstaden i Eskilstuna förfärdigas, Fullmägtige, efter inhemtad kännedom om ifrågavarande ångmaskins goda beskaffenhet och ändamålsenlighet för brukets drift, bifallit, att densamma finge för dess räkning inköpas för den uppgifna summan af 6,000 Rdr och tillika berättigat bruksstyrelsen att af brukskassan använda nödig kostnad för maskinens uppsättning och begagnande till det afsedda ändamålet. Revisorernes Bertill, ant/. Bankoverket.
Prot. 184.0. S Sami. 1 A/d. i3 Häftet. 4 26 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 21. ännu, alt Hoglofl. Utskottets majoritets beslut icke kommer att blifva Rikets Ständers, och det fägnar mig således redan i förhand, att denna majoritet sålunda blir befriad från de samvetsagg, som eljest blefve dess säkra lott. Enligt det af mig antydda intressets plan, skulle i förband inga principer stadgas, ty detta hade varit att binda händerne på sig. Följden af denna principlöshet vill jag i korthet visa. Med hvad skäl icke alla näringar äro lika berättigade till skydd, kan jag icke veta, men att de genom majoriteten icke blifvit det, derom vittna: att då t. ex. Perukmakarearbeten kunna införas emot en tull af 20 procent af värdet, skyddas Sadelmakarearbeten med 25 proc. Skrifpennor, som också i landet tillverkas med blott 16?, solfjedrar med i5, smink med blott 10 proc., silkesfärgaren med 10, mursten med 331, takpannor med 3^1, sågblad med 3o, saltpeter med 5o procent och så vidare hela taxan igenom, utan all ordning; monne det derföre för consequencens skull och på det Utskottet icke måtte ådraga sig beskyllning för allt för mycken brådska, vore skäl uti att, innan förslaget till Riksstånden aflemnas, låta det undergå en liten ytterligare granskning? Denna torde så mycket hellre behöfvas, som för att anföra ett ytterligare exempel: skeppsinventarier betala 10 proc., men segel 3o och tågvirke 33| proc. Segel och tågvirke är det hufvudsakliga, som förslås med skeppsinventarier, och ingen lärer under annat namn numera förtulla sådane, om närmare bestämmelse icke eger rum.
Förordning angående tullstämplingens afskaffande måtte till all kraft och verkan upphäfvas. 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. Motionären har, under erinran om nödvändigheten att vidmagthålla lagarnes helgd, äiVen då fråga vore om olofligt införande af varor från främmande länder, och att deremot vidtaga skyddande åtgärder, i öfrigt till stöd för sitt förslag icke andragit annat, än att det förhållande, att tulluppbörden, som år 1863 utgjorde 14,631,603 R:dr, år 1864 lidit en minskning af 1,310,320 R:dr, ehuru ymnigare tillgång på nämnda varor bort förutsätta motsatsen, skulle härleda sig derifrån att tullstämplingen blifvit upphäfd; varande såsom ett särskildt exempel på nämnda minskning anfördt, att tulluppbörden i Haparanda år 1863 uppgått till 87,068 R:dr, men 1864 endast till 28,276 R:dr, ehuru man ej hade skäl att antaga ringare varuinförsel det sednare året än det förra. Att sålunda tillskrifva 1863 års ifrågavarande författning den verkan, att tullinkomsterna följande år nedgått med omkring 1,300,000 R:dr, i stället att söka orsaken i minskad import, är uppenbarligen förhastadt; och man behöfver, för att öfvertygas härom, endast granska förhållandet med några af de varuartiklar, som före år 1864 icke voro underkastade tullstämpling.
Jag anhåller vördsamt, att contrapropos:n, den enda sak, hvarmed jag anser mig böra lämpligen befatta mig, må komma att innefatta återremiss af nu föredragna punkten i Be - 504 Den 19 Juli f. tn. villn:sUtsk:s mern. Om så sker, vet man, i fall nej vinner, hvarom fråga är; och man undviker då något improviseradt resultat, som måhända skulle af BevillmsUtk. kunna upfattas olika emot hvad man menat. Dä härefter voter:s-propos:n ånyo uplästes med den förändring att contra-propos. innehöll: ”vinner nej anser R. o. Ad. de emot 1 :sla mom. af Bevilln.-sUtsk:s mern. N:o 16 gjorde anmärkn:r föranleda lill återremiss,” yttrade Frih Cederström: Jag anhåller, alt ordet deraf måtte i propos:n tilläggas. Först dä är min framställda mening tydligt uttryckt. Den sednast uplästa voter:s-propos:n blef härefter med den af Frih. Cederström begärda förändring af R. o. Ad. godkänd, och vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 33. Nej — 13. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m., hvarefter nu förekom: 2:dra punkten, äng:de införsels-tullen a bränvin och sprit. Hr Printzensköld: Sorn Utsk:s inbjudning åsyftar nedsättning uti tullafgiften för ifrågavar:de artiklar, men jag anser R. o. Ad. hafva handlat riktigt, då Ståndet fasställt afgiften till 32 sk., tillstyrker jag vördsamt, att R. o. Ad. mätte vidblifva sitt beslut, destoheldre som, om icke mitt minne felar, den af R. o. Ad. bestämde afgift nära nog om icke fullkomligt öfverensstämmer med K. M:s propos. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof:
På det ena stället finna vi en motion i sådan syftning bifallen, på det andra afslagen, på det tredje är beloppet nedsatt, o. s. v. Folden, som icke känner alla i hvarje mål förekommande omständigheter, ligger det icke inom möjlighetens gräns, all med säkerhet bedöma, huruvida StatsUtsk. lyckats alt, såsom det säkerligen velat göra, fullkomligt afväga de gåfvor, som blifvit derifrån föreslagna. Det förefaller mig åtminstone ganska tveksamt, huruvida StatsUtsk, som visserligen beslår af personer från flera olika delar af Riket, men som dock icke äger representanter från Rikets alla delar, kunnat vara i tillfälle, att roed behörig sakkännedom bedöma nyttan af och afgöra företrädet emellan de begärda anslagen, hvilket onekli 32* - 500 Den 20 Juni f. m gen erfordras, för att R. St. må kunna med trygghet dertill lemna bifall. Det lärer icke kunna förnekas, att allmänheten, vid betraktande af motionernas olika öden, ofta fäller del omdöme, att den eller den motionen rönt framgång, derföre att motionären varit en inflytelserik person, och skaffat förslaget ifriga förespråkare, under det att ett annat lika nyttigt förslag fallit, i brist af sådant understöd. Jag för min del vill visst, icke framkasta den misstanke, att StatsUtsk. skulle låta något annat, än sjelfva sakens nytta och behöflighet inverka på sitt beslut, men, på sätt jag nyss nämnde, det kan icke förnekas, att ju icke en dylik misstanke hos allmänheten icke så sällan upstår. Vid betraktande häraf förefaller det mig, såsom skulle K. M. vara den enda rätta auktoritet, att afgifva förslag i berörde hänseende. Man må hafva mera eller mindre förtroende till Konungens Rådgifvare i politiskt afseende, men jag tror det vara i högsta grad orättvist, att vilja frånkänna dem både vilja alt befrämja, och förmåga att bedöma sådana allmänt nyttiga företag, som i delta Be tänk. afses. Utgående från denna synpunkt anser jag, att R.
Att för delta ändamål, och för dg ytterligare lärare, sorn, efter institutets utvidgning, lära blifva alldeles nödvändiga, anvisas ett årligt statsanslag af 13,000 R.dr Runt. 5:o Att såsom vilkor bestämmes, det hvarje lärare, efter ett års oförvitlig tjenstgöring, af Direktionen förses med behörig fuilmagt. Möjligen skall någon anse att ett sådant förslag icke borde komma från Bonde Ståndet. Till min ursäkt vill jag blott anföra, alt då en ledamot af Högvördiga Preste-Ståndet kännt sig manad, att för beredande af nöje åt hufvudstadens seende och hörande publik framställa förslag om 75,000 R:dr årligt anslag till Kongl, theatern, och delta godkänts af tre Riks-Stånd, jag trott mig gagna mina medmenniskor lika mycket dermed, alt jag framställt förslag om ett femtedelen så stort anslag för alt skaffa vård och undervisning åt en del af de Svenska harn, som sakna tal-, synoch hörselförmåga, och således behöfva all den omvårdnad och undervisning, man på denna väg kan bereda dem. Om remiss till Höglolliga Stats—Utskottet anhålles. Slockholm den 20 November 1862. S. P. Rosenberg, från Christianstads län. 332 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 222. * N:o 222. Af E. J, Hadberg Trin Calmar län, om eftergift ät C. U. Hultenberg af i857 och. iSöS års arrende för kungsladugården Borgholm pä Öland. Vid sednaste riksdag afgnf Kongl. Maj:t den 3 Februari 4 360 nådig Proposition till Ilikets Ständer, alt såväl återstående tredjedelen af 1857 års, sorn andra tredjedelen af 1858 års arrende för kungsladugården Borgholm i Kepplinge socken, Ölands Norra Mot och Calmar län, utgörande tillsammans 2,703 Kalr 25 öre Kunt, mätte efterskänkas arrendatorn C. H.
Jag tillåter mig i sammanhang härmed, att fästa mig vid en annan sida af Hr Paykulls reservation. Hr Paykull har sökt bevisa, icke allenast att det ordnande af genealogierna, hvarigenom dessa, i fråga om Lilliehöökska slägterna, fått. just den form de nu hafva, inträffat långt efter år 1765, utan äfven att den nu omtvistade slägtgrenen i slutet af 1700-talet och just efter 1765 verkligen fortfarande räknats till N:o 66. Det enda skäl. som anföres härför, är, att i de matriklar, som från nämnda tid finnas, två ätter Lilliehöök upptagas, af hvilka den ena, eller N:o 66, benämnes »till Gälared och Kolbäck.» Men jag vill fråga, om detta är detsamma, som att Gälareds-grenen, eller den nu omtvistade, räknats till N:o 66? Endast under förutsättning deraf, att benämningen på slägtgrenarne tydligen anger förhållandet härvidlag, eller med andra ord, att detta förhållande varit fullkomligt enahanda före och efter 1765 — endast under denna förutsättning, eller just under förutsättning af det, som Hr Paykull vill bevisa, är det som denna benämning kan betyda, hvad Hr Paykull åsyftar. Det är sannerligen ett vigt sätt att gå till väga, att först antaga som gifvet just det som man vill bevisa, och sedermera återkomma till detta antagna och anse detsamma bevisadt. Att emellertid Hr Paykull misstagit sig och att genealogierna för Lilliehöökska slägterna erhållit sitt närvarande skick just i sammanhang med ordnandet på 1760-talet af hela det genealogiska verket, synes kiart följa, dels deraf att Schönfelt, ehuru han i sina egenhändigt skrifna och efter de på Riddarhuset då befintliga genealogierna upprättade tabeller öfver alla Svenska adliga ätter, upptager slägten N:o 66 under benämningen »till Gälared», likväl hänför Gälareds-grenen till N:o 1, dels deraf alt man 1809 utleinnat polett för sistnämnda N:r till en medlem af Gälaredsgrenen. 96 Den 10 Januari e. m.
För att fö rekomma Fastigheters alltför täta bort-auctionerande , hafva flere Ledamöter ansett deras försäljning pä Lotteri vara ett ondt medel, att förekomma ett större ondt. Så mycket jag varit i stånd att höra af Herr Lagerhjelms yttrande» har han sagt, att principen icke borde uppoffras för tillfällets nyck. Detta låter ganska vackert , men tål likväl undantag. Enligt princi* pen bör Banken inlösa sina sedlar med silfver , likväl finnes nu mera ingen, som yrkar det. Enligt principen borde Tackjern få fritt utföras, äfvensom Stångjern; men ingen vill påstå, att så måste ske. Man har talat om Enkors och Faderlösa barns interesse, utan att ihågkomma , att många sådanas interesse är förknippadt dermed, att Fastigheter icke försäljas till vanpris, hvarvid ej blott Jordägare kunna förlora, utan ock de, som hafva fordringar hos dem. Herr Ribbing har beskyllt dem, som ej äro af samma tanka, som han, för lättsinnighet, och tyckes anse flere vid åtskilliga tillfällen yttrade grundliga och insigtsfull omdömen för vrånga och ensidiga, hvarföre jag ej vidare vill inlåta mig i strid med den värde Talaren. Dessutom se vi i alla andra Länder dylika bortspelningar äga rum, och ingen klagar öfver några menliga följder deraf; det visar blott, att vi försummat, att genom någon Lag-förklaring förkomma de missbruk, hvarpå Herr Rosenblad anfört så beklagansvärda exempel. Visserligen låta sådana exempel tänka sig; men vi äga äfven flere, att ägare af fast egendom afhållas från förbättring af egendomen, af farhåga för 763 Dtn 1S December f. Tn. en hastigt inträffande tvungen försäljning af dess Fastighet, om den än skulle vara behäftad endast med inteckning till en obetydlig del af värdet. Det är just för att förekomma de missbruk, hvilka hittills varit gängse, sorn Kongl. Majit begärt af Ständerna ifrågavarande Lagförslag, hvartill jag, så vidt jag förstår detsamma, äfven lemnar mitt bifall.
-— ongåenbe reglering of 9biE**©toten* ?lnbro $nf* nmb^itel; 122:0. ; ongåenbe åtfPillige 9iorb*$lmerifanjJe mebborga* re* forbring**anfpråf fjo* ©menjJo ©tat*merfet; 123:0. -—- om tillgång* ontoifanbe för ben imber lonerne in* begripne fpannmål, bå 9viE**morEegång*prifet dfwerftiger 6 9\iE*balet 53:co tunnan; 124:0. ben n Somtarii, ongåenbe liqoib emellan gqrroaltningen af ©/odrenbeno od) Slllmdnno SÖtagajin^nrdttningen, för bet till Slottan* be* Sjof i €orl*Erono befintliga prooianMager; 129:0. * ongåenbe betoil/obt onflog för ©dt(ja (Eanal* full* borbanbe; 126:0. ongåenbe ©nefringe «&arob* innetoånore* befrielfe från (j/elpe*bag*tt>erFen* ufgdranbe till ©trdm*ljolm* £ung*gårb; 127:0. ongåenbe ytterligare anmifabe mebel för Armeen* tnoterielo beljof; C7) 50 i28:ö. ben 15 ionuorii, i anlebning eif prfabt upphåftoanbe af ben uno förbelningen af utmarken på £>lanb famina utmarF åfatta ranta; 129:0. angåenbe Sf Minånna 3mbragning#*©faten; 130:0. angåenbe
För min del tror jag visserligen att man icke skulle behöfva dessa beredningskomitéer; ty det finnes intet hinder för, att tax:s-komitéerna fördela sig sins emellan på divisioner och företaga den preliminära granskningen; samt sedermera sammanträda och gemensamt besluta bevillningen. Då nu desse tax:s-komitéer omfatta samma distrikter, som socknarne, kan jag ej inse att det blir svårare för ledamöter af taxeringsän för berednings-komitéen att komma tillsammans. Ledamöterna skola nemi. tagas af invånarne inom samma distrikt och äfven derstädes sammanträda. Denna fördelning af tax:s-komitéens arbete på sådant sätt, att det förberedande arbetet göres på afdelningar, medför den stora nytta, att sedermera in pleno alla de olika meningarne, som förefunnits inom de särskilda distrikterna, ega sin målsman och der kunna göra sig gällande; hvaremot enl. detta Utsk:ts förslag endast ordföranden i komitéen skulle vara i tillfälle att få sm mening gällande. Yisserligen eger man att enl. 37 §:n få sin mening till protokollet anmäld och att den anmäles för tax:s-komitéen; men att denna § sällan följes, kan man taga för gifvet. Jagtror således, att dessa bevilln:sberedningar äro nödvändiga endast i det fall, att man vill hafva det nya systemet genomfördt Den J6 M-a,j f. m. i den utsträckning, som Utsk:ts och komitérades förslag åsyfta. Jag kan icke annat än anhålla om återremiss af denna §, med anledning af hvad jag haft tillfälle yttra. Gr. af Ugglas: Med undantag af Gr. Hamilton hafva alla erkänt nyttan och nödvändigheten af bevillms-beredningars införande. För min del får jag förena mig med Gr. Lagerbjelke att, för den händelse man vill att taxeringens fördelning medborgare mellan skall blifva rättvis, dessa beredningar, äfven om den gamla bevillms-förordningen antages, böra införas. Här har nämnts att derigenom skulle förorsakas så mycken tidsspillan och kostnad. Det beror dock helt och hållet på huru man vill att tax:s-komitéerna skola gå till väga.
Dessutom hafva, vid frågans förehafvande inom Högv. Preste-Ståndet, Herr vice Talmannen, Biskopen af Wingård oeh Herr Prosten Grevillius talat för Gårdfarihandelns bibehållande, såsom oundgänglig för invånarnes i Sju Häraderne bestånd, med tillägg af den senare, att de öfverklagade olägenheterne snarare torde böra tillskrifvas det missbruk, som vid Handelsdrängars antagande och utsändande på handelsresor skall ega rum, inom Ulricehamns Stad, än den Gårdfarihandlande Allmogen, hvilket förhållande han ansett påkalla uppmärksamhet. Herr Prosten Dedekind åter har yttrat: att det voro lämpligast att öfverlemna Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. 2V.-0. 27. 3 frågan i sitt nuvarande skick åt Styrelsens afgörande, sorn bäst vore i tillfälle att bedöma fördelen eller skadan af ifrågavarande handel. Och Herr Presidenten Poppius samt Herr Kyrkoherden Lyth hafva, under bestridande af den väckte Motionen, ansett det vara mindre lämpligt väcka fråga om denna handels-frihets upphörande, serdeles i en tid, då man allmänt yrkar en mera utvidgad näringsfrihet. 2:0 Af Herr Prosten Forslind: Motionairen har ansett skillnad böra göras emellan Vestgöthe-handel och Gårdf ar i-handel. Den förra, hvarmed Motionairen vill förstå rättigheten att afyttra egna producter eller rå-ämnen när och hvar som helst, borde icke någon förmenas. Om med den senare förstodes: att kringföra lurendrägadt och tullförsnilladt gods; att utbreda flärdfullt prål med lux-articlar; att tubba, locka och bedraga den oerfarne; att utprångla arsenik och skoja med hästar; att utsprida sede-förderf och sjukdomar; att understundom bettla och stjäla; — så lärer uteslutande privilegium dertill lika litet kunna tilläggas Vestgöthen som någon annan. Den förra handeln idkades af dem, som färdas såsom hederligt folk, på ljusa dagen, med laglig förpassning: Gårdfarihandlandes transporter uttåga deremot vid solens nedgång, 4 Lagsamt Allm. Besv. o. Oee.
Hvad åter beträffar den af Tliksdags - Fullmägtigen Wessing väckte fråga, att ofvanomförmalte Förordning icke skall nog bestämdt stadga, huru med hägnads-skyldigheten imellan inägor inom by bör förhållas i den händelse, att af tvänne hemman med ägande lika mantal, som i ägor till hvarannan angränsa, det ena fordelas imellan flera ägare eller i enskifte dem imellan lägges och en af dem erhåller sin ägolott intill det andra hemmanets ägor, vid hvilken händelse Wessing förment, att tvist kunde uppstå huruvida det odelade hemmanets innehafvare skall blifva pligtig att till större andel än förut, samt i mån af den angränsande hemmansåboens mindre hemmantal, i hägnadens underhållande deltaga; så emedan i afseende å den 'Dm 7 Juli. den by , der ägorna aro genom Storskifte grannarna imellan delade, 6 §. af meranämnde Kongl, Förordning stadgar, att inägornas delningsgrund bestämmer hvarje delägares skyldighet i afseende å stängseln omkring berörde ägo-lotter, hvaraf Således följer, att en sedermera skeende delning af något hemman i byen imellan flera blefne delägare, icke kan verka någon förändring af d® angränsande hemmans - innehafvarnes stängselskyldighet , och enär åter enskifte af en större eller mindre delägare i by sökes, sådant ound« vikligen medför en fullkomlig rubbning af hela Storskiftet inom byar, som alltså förorsakar, att sedan enskifte blifvit verkstäldt , en ny fördel» liing af delägarnes stängselskyldighet nödvändigt mäste ske. Ty Cinna Ufskotten, att någon för» klaring uti det stadgande som i detta ämne är ineddeldt icke kan vara af nöden. Till Kiksens Högloft. Ständers pröfning var« der dock detta vördsamt pfyerlemnadt, Stock1* holm den 4 Juli 1815. På Bikseps Högloft. Ständer* Tåg* samt Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskotts vägnas Pä Höglofl. Bidderskapets och Adelns Tedamöters vägnar H. F. Strömfelt. A. Lantingshausen.
"Jag ska' visa honom att jag kan vara modig." Efter denna hjeltemodiga föresats började hon att kläda af sig. Men hon hade icke hunnit mer än till hälften då hennes ångest ånyo tilltog och nu i ännu högre grad. Åter skyndade hon fram till dörren. Handen låg redan på klinkan. "Nej", sade hon ånyo, "farfar sofver så godt att det vore synd att väcka honom för en kanske inbillad fara. Men jag tror att jag ska' lägga mig med kläderna på mig. I morgon skrattar kanske farfar åt mig, men det gör ingenting." Hon kastade sig derefter, halfklädd som hon var på sängen och försökte att sofva. Omöjligt. Ingen blund fick hon i sina ögon. Oroligt låg hon och vände sig på alla kanter, men sömnen ville ändock ej infinna sig. Hon gick fram till fönstret och såg utåt. Endast mörkret mötte hennes blickar. Hon började derefter att varsamt gå några slag öfver golfvet men oron vek detta oaktadt ej bort ifrån henne. Ännu en gång stod hon vid dörren till farfadrens kammare, men ändock trädde hon ej in dit. Men slutligen gick det med henne som det alltid plägar gå med den, som är marterad af en gnagande oro. Oron sjelf manar sömnen. Då Minnchen för andra gången kastade sig på sängen dröjde det icke länge, förrän hennes ögonlock slöto sig. "Gode Gud, beskydda mig", bad hon ur djupet af sitt rena oskuldsfulla hjerta, "och beskydda äfven farfar." Längre kom hon icke i sin bön. Ögonlocken blefvo tunga som bly, och snart förkunnade den lätta andedrägten att hon sof. Med smygande steg närmade sig räfskinnet det lilla fönstret på Minnchens kammare, samt lade örat intill rutan. "Hon sofver", mumlade han för sig sjelf. "Godt det är just så som jag vill ha det. Men, om gubben Arnold vaknar... det var bestämdt dumt af mig att jag lemnade munken der borta. Det är så godt att jag hemtar hit honom. Nej, nej, den fege stackaren ska' bara förderfva allt för mig. Jag uträttar sjelf min egen sak bäst."