Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Lagerhjelm, Pehr: Hufvudsaken synes mig hvälfva sig derom, huruvida den uuvar. styrelsen är bättre eller sänne, än den som blifvit föreslagen, ty dispositionen af 20 H. 18 i38 Dcu io Februari f. m. medlen, om t. ex. anslag till canaler böra göras eller ej, är en särskild fråga. Hufvudfrågan är nu endast den: är styrelsen sådan, alt den bör förändras eller ej? I detta afseende förekommer mig, såsom det förslag, hvilket StatsUtsk. uppgifvit, bar både sina fördelar och sina brister. Då största delen af föremålen för denna styrelse rörer uniondlla förhållanden, så bör också styrelsen vara sammansatt på eli dermed öfverensstämmande sätt. Detta liar StatsUtsk. sökt åstadkomma, och det är onekligt, att styrelsen, efter Utsk:s förslag, mera skulle exprimera en unionel styrelse, än den som nu finnes. Likväl, på sätt söm äfven bär blifvit visadt, saknar ej den nuvar. styrelsen sin karakter i detta hänseende, då nemi. en Norrman deltager deri. Å andra sidan synes den nu föreslagna styrelsen äfven äga en olägenhet, som icke blifvit håfven, nemi. den, att den nya styrelsen skulle äga tvänne ordförande. Naturligtvis skulle det ej vara uppmuntrande för den Norrska nationen, 0111 Svenska Statsministern vore ordför. elier tvertom. Man har sagt, alt de kunde byta om alt vara ordför., men ett sådant ombyte skulle i min tanke ej vara nyttigt för det förvaltande verket sjelft. Jag känner äfven några få administrativa verk i Sverige, hvilka verkligen för närvar, vid vissa tillfällen hafva tvänne ordför.; men jag tror, att de röra sig ovigt, och att det ej bör vara typen för en styrelse att hafva tvänne ordförande. Om det äfven vore en fördel, att den Norrska Statsministern infördes i styrelsen, så tror jag likväl, alt den olägenhet, jag nyss omnämnde, vore ännu större; hvarföre jag är mera böjd att bibehålla den nuvar. styrelsen, än att antaga flen som StatsUtsk. föreslagit.
Denna form för meddelande af recepisse å aflemnad räkning, den beqvämligaste för gode männen, synes ej heller vara synnerligt besvärande för förmyndaren, helst det ena exemplaret måhända stundom kan utgöras af hans konsept och han i allt fall blir befriad från aflemnande af det summariska utdrag, hvarom i gällande förordning stadgas. Och slutligen har Utskottet i 5 § af sitt förslag, i enlighet med Riksdagsfullmägtigen Sven Nilssons framställning, föreskrifva, att i förteckningarne öfver förmyndare jemväl skall anmärkas de omyndiges behållning i löst och fast, — en åtgärd, lätt verkställd och hvarigenom en öfversigt af samtlige förmynderskapens omfattning på ett ställe vinnes. Dessa äro de förändringar i ifrågavarande lagstiftning, som Utskottet funnit vara nödiga och för närvarande kunna vidtagas utan en alltför stor rubbning af bestående förhållanden, hvarigenom åter förvirring vore att befara. De i öfrigt af motionärerna framställda förslag har Utskottet ansett dels vara af beskaffenhet att ej lämpligen kunna bifallas, dels ock förfalla genom det af Utskottet uppgjorda författningsförslag. Så hafva tre af motionärerna, Riksdagsfullmägtige Rundbäck, Hörnfeldt och Johan Johansson, ansett förmyndaren icke böra af lag förpligtas att oftare än hvart tredje år aflemna räkning öfver sin förvaltning. Men en sådan återgång till 1845 års här ofvan omförmälda författning vöre, enligt Utskottets åsigt, ingalunda välbetänkt. Skall gode männens kontroll öfver förvaltningen uppfylla det dermed afsedda ändamål, hvarför erfordras, bland annat, att gode männen sättas i tillfälle att någorlunda oafbrutet följa förvaltningens gång, lärer räknings aflemnande en gång om året ingalunda vara någon obillig fordran. En ordentlig förmyndare lärer ej heller kunna undgå, att för egen reda och säkerhet årligen afsluta räkning, och besväret med räkningens utskrifvande och öfverlemnande till gode männen synes vara alltför obetydligt att härvid kunna tillerkännas någon afgörande vigt, så mycket heldre som förmyndaren icke, enligt hvad en af motionärerna antagit, torde vara berättigad att debitera myndlingen särskilt arfvode för räkningens uppgörande.
Det vore likväl oväntadt, om Riksens Ständer, vid samma Riksdag, der man synes allmänt önska att förbättra Embetsmännens löner, skulle vidtaga en författning, hvarigenom Embetsman hindrades att så snart sota Den 15 Juni. ge5 möjligt komma i åtnjutande af den sysslan tillhörande lön. Grefve Lilliencrantz säde sig hafva begärt Betänkandets ytterligare hvilanda för q.tt äga tillfälle närmare utveckla sina tankar i detta ämne, hvilka Herr Grefven yttrade vara öfverensstämmande med Friherre Wirsins anmärkningar. Herr Grefven oth LandtMarskalken förklarade, att som flere Ledamöter instämt uti att ytterligare lägga StatsUtskottets Betänkande på bordet, så komme saken att dervid bero. Up£rtOgta till afgörande och biföllos Ali* månna Besvärsoch OeconomieUtkottets den 1 dennes afgifna och sedan den 8 dennes på bordet hvilande Betänkanden: 1:0 Angående tidens bestämmande för Vägsyner uti Fublicationerna derom. 2:0 Om återupplifvande af Kongl. Brefvet den 23 September »747, angående prestanda till Bruken af åboerna ä de utaf Bruksidkare till Skatte köpta KronoHeraman. Företogs å nyo Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 26 sistlidne Maj afgifva och den 8 dennes på bordet lagda Betänkande, rörande HusbehofsBrännvina-brän - Den 15 Juul. ningen och dermed gemenskap ägande omständigheter. Herr Fladig Carl, anförde skriftligen: Vid OeconomieUtskottets Betänkande rörande Brännvinsbränningen föranlåtes jag göra några anmärkningar: jag delar fullkomligt den öfvertygelse Utskottet synes äga om Brännvinsbränningens nära samband med en förbättrad och utvidgad Ladugårdsskötsel. Jag skulle således visserligen önska att Brännvinsbränningen fick fortfara de åtta föreslagna månader om året. Men jag kan rj undgå att yttra nuti farhåga , för fortsättningen af dessa täta omvexliugar i tillåd te-lsec och förbud, som dessa sednare åren misshandlat Jordbrukaren.
Med det mått af omdöme, som fallit på min lott, har jag noga skärskådat förevar. mål, och har trott mig finna, att om R. o. Ad. bifaller Utsk:s tillstyrkande i första delen af 107 §:n, så skall derigenom den bästa verkan af vår nuvar. grundlag helt och hållet förfelas. Att anförtro åt massan af R. St. uppdraget att vara domare i sådana mål, har just varit hvad grundlagstiftaren velat undvika. Hvad åler angår den sednare delen af §:n, elleidet sätt, hvarpå Riksrätt hädanefter bör vara sammansatt, så får jag förklara, att jag fullkomligt instämmer i Utsk:s tillstyrkande. Hr von Hartmansdorff: Gr. Spens har emot de anmärkn:r, Hr Lefre'n och jag framställt, egentligen gjort den invändning, att, i enlighet med Utsk:s förslag, borde 107 §:n kunna användas, äfven i den händelse, att R. St. ansåge 106 §:n ej vara tillämplig. Jag tror tvertom. Skulle R. St. finna, att ansvar efter 106 §:n ej bör äga rum, d. 56 Dea 2 Deceinlei f. in. v. s. att öfverträdelse af lag vid något tillfälle ej bör bestraffas, så skalle sådant utan tvifvel vara derföre, att Statsrådet, vid en dylik åtgärds tillstyrkande, funnit sig af omständigheter, dem grundlagen ej föresett, och för hvilka den ej gifvit tillräckliga föreskrifter, af klokhet, af kärlek till fäderneslandet föranledas att våga en öfverträdelse, under förtröstan att samma skäl, sorn förmådde Statsrådets ledamöter dertill, äfven skulle förmå 11. St. att godkänna deras åtgärd. I sådan händelse hade både klokhet och fosterlandskärlek talat till försvar för åtgärden, och, så vidt jag förstår, är det just emot brist på dessa egenskaper, som 107 §:n är ämnad att användas.
Man invänder väl häremot, att vid sådan export restitution erhålles, nu föreslagen lill 3 sk. 6 r:st. per skålptd, men man besinne, att till i skålptd sådan vara åtgår » skåip:d råämne, för hvilket, efter förslaget af 3 sk. införseltull, fabrikanten komme alt betala 6 sk., oberäknadt convoj-afgiftstolag och fattigvårdsafgift. De olika åsigter, som inom Utskottet brottats emot hvarandra, i fråga om tullbestämmelsen för spanmåls-införsel, bevisa nogsamt, huru dunkla begreppen ännu äro om rätta medlet att befrämja en hitintills aldrigverklig spanmålshandel inom ett land, som har jordbruket till modernäring och hvarest knappt någon annan vara, äfven den onaturli» gaste för handels-speculalion, är blottställd för sådane fluctualioner i pris, som just landets hufvudsakligaste product. Utan anspråk på ofelbarhet i omdomet öfver detta ännu oupplöste problem, förblifver jag dock vid den tanken, att Tull-Comitéens förslag till tullbestärornelse å spanmål och de dermed förenade vilkor utgöra första steget till ett bättre system, som, orubbligt följdt, för framtiden skall förena allas interessen. Jag har icke deltagit uti förslaget att öka införsel-tullen å vin. Nuvarande tullen, 24 sk* Per kanna på fat och 1 R:dr för det som införes på buteljer, utgör redan vid många tillfällen varans fulla värde och någon gång mera. Ingen lärer kunna bestrida, alt vin i allmänhet är en öfverflödsvara och således bör draga en hög tull, men att uppdrifva den ända derhän, alt, blott genom insmygande af ett enda fat vin om 120 kannor, en vinst af öfver go R:dr Banco kan uppnås, anser jag leda till en för stor frestelse och kunna rubba nuvarande goda förhållande, att denna Öfverflöds-artikel i senare tider gifvit Staten en årlig inkomst i medeltal af öfver 60,000 R:dr. Till rättelse vid Författningen af helsidenväfnader hade Tull-Comitéen föreslagit en sådan redaction:
Emellertid före den af Directionen förordnade Secreteraren Protocollet vid Ståndets sammankomster, utom vid den öfverläggning sorn, rörande detta ämne, kan uppstå j och den i (Ny §.) 3oo Ven 18 Augusti «. m'% sammanhang dermed skeende omröstning. Skulle Directionens val ogillas, eller blifverRiddarhus - Secreteraresyslan under påstående Riksdag ledig, fylles ledigheten på sått Ståndet lämpligast finner. Är RiddarhusSecreteraren genom laga förfall hindrad, föres Protocollet af förste RiddarhusCancellisten , så framt RiddarhusSecreteraren ej är i behof af tjenstledighet på längre tid ån r 4 dagar, i hvilket sednare fall Ridderskapet och Adeln åger pröfva, huruvida särskild vicarius bör för honom tillsättas eller icke. §. 5 o. Våckes fråga in Ple^ Svarar mot 52 §, no om ändring uti dem na Riddarhusordning, bör en sådan alltid remitteras till Riddarhus^ Utskottet, som med sitt Den Ig Augustii e. m, 301 Betänkande deröfver till Ridderskapet och Adeln inkommer. Besluter Ridderskapet och Adeln, i anledning deraf, någon ändring eller tilläggning till RiddarhusOrdningen, öfverlemnas samma beslut till Konungens Nådiga stadfästelse, och blifver, derest en sådan vinnes, genast efter slutad Riksdag, gällande. Varder under påstående Riksdag, i den ordning 82 §. Regerings-Formen föreskrifver, någon sådan ändring uti Grundlagarne antagen, som gör en derefter lämpad rättelse uti ordalagen a£ Riddarhus - Ordningen nödvändig, bör RiddarhusUtskottet sjelfmant till Ridderskapet och Adeln inkomma ined förslag till dylik rättelse. Yppas eljest eller innan sistnämnde ån-' dringar i RiddarhusOrdningen blifva stadfästade, någon stridighet emellan Grundla - 302 Den 18 Augusti e. m. garne och Riddarhusordningen , iakttages hvad sorn i 12 §. Riksdagsordningen stadgas. §• 5i.
Så skola ock, vid andra Rätter, alla mundtliga förhör med parter eller vittnen för öppna dörrar hållas.’’ ”Hvar, som Rättegång åhöra vill, skall sig tyst och anständigt skicka. Gör någon annorlunda, varde först varnad; rättar han sig ej deraf, då må han af rummet afvisas ; plikte ock för oljud och vanvördnad mot Rätten, efter Xag.” "”Den, sorn uti Rätten förer ordet,ege, till ordningens bibehållande, nödige föreskrifter gifva, utan att med de öfrige , som i Rätten sitta, derom öfverlägga. Hvad han i thy fall bjuder, varde genast åtlydt; och svare han sedan för åtgärd sin, som för annan Embetsutöfning, om deröfver klagas.” Riksens Ständer framhärda etc. 388 Underdåniga Sirifvelttt* N:o 154. Uppl. o, godk. hos Ridd. o. Ad. d. 18 Aug. 185-f.
Man känner alt genomgåendet och granskandet af dessa handlingar redan i sin närvarande förm ej upptager sä ringa tid.” Herr Billström, med hvilken Herr Brinck, Herr Wahlström, Riksdags-fullmäklige Johan Persson frän Upsala län, Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län och Paul Frits Mengel från Upsala län sig förenat, har anfört: ’’Om Konstitutions-Utskottet onekligen egt välgrundade skäl till den gjorda anmärkningen emot åtskilliga Ledamöter af Konungens Stats-Råd för det de, vid frågor om bortgifvande af sådana sysslor, hvartill förslag blifvit upprättade, i allmänhet uraktlåtit att afgifva yttrande om de sökandes skicklighet och förtjenster, har Utskottet, enligt mitt förmenande, haft icke mindre giltig anledning alt jemväl fästa uppmärksamhet vid och hos Rikets Ständer anmäla förfaringssättet inom Konungens Stats-Råd vid tillfällen då utnämningar skett till andra embeten och tjenster eller så kallade Förtroende-sysslor. Såvidt de granskade Stats-Råds-prolokollen gifva vid handen, hafva tillsättningar af sistnämnde sysslor alltid omedelbarligen egt rum, utun någon föredragning af vederbörande Departements-chef och utan att ens anmälan lill protokollet förut blifvit gjord, angående yppade ledigheter i dessa sysslor. Det enda yttrande af Stats-Rådets ledamöter, som någon gång och högst sällan vid dylika fall i protokollen förefinnes, inskränker sig till en föga motiverad mening, afvikande från den som genom utnämningen redan gjort sig gällande. Genom en sä beskaffad ordning lärer Grundlagens föreskrifter, rörande regerings-ärendenas behandling ingalunda kunna anses fullgjorda. Regerings-formen stadgar i 7 §, att alla regerings-ärenden, med undantag af ministeriela och kommando-mål, skola inför Konungen i Stats-Rådet föredragas; i 9 §, att StatsRådets tillslädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, ovilkorligen till protokollet sina meningar yttra och förklara, samt i 28 §, att hvarje
Det synes Utskottet alldeles klart, att det ärendes beskaffenhet, som utgör föremål för skriftvexlingen, icke kan, vid bedömandet af nödvändigheten af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes medverkan i berörda afseende, alldeles lemnäs ur sigte; och i betraktande deraf att flera andra anledningar otvifvelaktigt kunna gifvas, som göra det för afsändaren af en skrifvelse behöfligt att ega ett bevis om skrifvelsens rigtiga framkomst, torde svårligen någon allmän föreskrift i detta ämne kunna meddelas, utan bör man kunna förvänta, att vederbörande af sig sjelfve iakttaga att icke i oträngdt mål besvära Kongl. Maj:ts Befallningshafvande; hemställande Utskottet på dessa skäl, att icke heller sistomförmälda motion må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 17. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Dec 1865, kl. 2 e. ra. Betänkande, i anledning af väckt motion om tillsättande af en Komité för utredning af frågan om införandet af en Jury-institution. I en hos Ridderskapet och Adeln afgifven motion (N:o 141), som till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets åtgärd blifvit öfverlemnad, har Herr Ulfsax, A. F., hemställt, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t anhålla om tillsättande af en komité för att dels närmare utreda frågan om införande af jury jemväl för andra brottmål, än tryckfrihetsmål, dels ock afgifva förslag till de förändringar i lagstiftningen, hvilka, om jury komme att införas, kunde blifva nödvändiga. I anledning af denna motion anser Utskottet sig endast böra erinra derom, att, sedan den s. k.
Ingen kan erhålla pension i graden, som icke minst två år innehaft den beställning, hvarför pension ifrågasättes; men för åtnjutande af generalspension erfordras att fem år hafva innehaft generalsbeställning på stat. 3:o. Tjensteåldern för åtnjutande af pension bestämmes i allmänhet till 30 år; men underofficerare vid lifgardes-regemeatena, artilleriet, husar-regementet Konung Carl XV” och ingeniörkorpsen, samt regementsoch divisionstrumpetare vid artilleriet äro berättigade till pension efter 25 tjensteår vid värfvad trupp. Tjensteåren få icke beräknas förr än efter fyllda 20 år. Den, som afgår från tjensten innan han uppfyllt de åldersoch tjenstevilkor, som för pensions erhållande i hans innehafvaude grad äro föreskrifna, skall vara berättigad till sådan förmån i den närmast derunder varande tjenstegrad, der de stadgade pensionsvilkoren äro af honom uppfyllda. 5:o. Ingen må samtidigt åtnjuta pension å militära pensionsstaten och af andra allmänna medel. 6:o. Om någon, efter erhållet afsked med pension, åter tillträder tjenst med lön utöfver 2,000 Ridr på Rikets stat, skall han under den tid, han sådan lön innehar afstå pensionen. 7:o. Den, sorn i krig eller fred under utöfning af rikets tjenst vid något bestämdt tillfälle blifvit så skadad, att han varder alldeles oförmögen till vidare utöfning af sin tjenst, må, utan afseende på lefnadsoch tjensteår, erhålla pension i sin grad samt, om skadan skett i krig, jemväl en förhöjning i pensionen från 100 till 500 Ridr, allt efter pensionens belopp, skadans beskaffenhet och öfriga omständigheter. 44 Stais-Utskottets Utlåtande N:o 51.
Tjenst, som, till följd af sådant beslut, blifvit ledig, får, derest den afsatte tjenstemannen, inom föreskrifven tid, anmält sig ämna samma beslut öfverklaga, icke återbesättas förr, än besvären blifvit af Rikets Ständers Stats-Utskott eller Revisorer afgjorda, eller den bestämda tiden för besvärens fullföljande försutits; kommande dock den, som emellertid förordnas till tjenstens bestridande, att de med densamma förenade löneförmåner åtnjuta. §. 289. Extr a-ordinarie tjensteman eller extra vaktbetjent, som, utan erhållen tillåtelse eller anmäldt laga förfall, från tjenstgöring uleblifvit under Irenne efter hvarandra föl - Stats-Utskottets Memorial M 224. 21 Följande månader, eller, vid flera tillfällen, undandragit sig att lemna äskadt biträde der lian blifvit anställd, anses hafva förverkat sin rätt att i Riksgälds-kontoret vidare tjenstgöra. Den extra-ordinarie tjensteman eller extra vaktbetjent, som, under honom uppdragen tjenstgöring, sig försumligt eller felaktigt förhållit och, efter att, på sätt § 284 stadgar, blifvit varnad, sig icke rättat, bör förklaras vara från Riksgälds-kontoret skiljd. För öfrigt anses den extra-ordinarie tjensteman eller vaktbetjent, som begått ärerörigt brott eller annan förbrytelse af svårare beskaffenhet, vara från Verket utesluten. Angående pensionerande af Riksgdlds-kontorets betjening. % 290. Pensionerna för embelsoch tjenslemännen samt vaktbetjeningen vid Riksgäldskontoret bestämmas efter desses, vid afskedstagandet, å ordinarie aflönings-staten innehafvande löner. § ‘291. Tjensteman eller vaktbetjent, som uppnått Sjuttio års ålder eller under Femtio år varit i allmän tjenst, är vid afskedstagandet berättigad att erhålla en, hela lönen motsvarande, pension.
Barthelemy, och kanske också någon slags slafhandei. Detta tror jag icke vara obekant för någon, som vet hvad i Stockholm passerar. Frih. Cederström: Hr Ribbings, Arvid, reservation har gifvit Hr von Troil anledn. att begära återremiss. Han har, på grund af mitt sednare yttrande, förklarat, att jag borde göra skilnad mellan slafveri och slafhandei, att han visste alt slafhandeln vore upphäfven men deremot icke slafveriet och liänvist till exemplet om de Amerikanska Fristaterna. Att slafhandeln upphört i södra delarna af Amerika är en mig obekant sak; men det vet jag, alt slafskepp der emottagas, hvaremot sådant icke kan ske på St. Barthelemy, med mindre vederbör, skulle göra sig skyldige till högt ansvar. Den betänk, vidfogade reservationen innehåller tydligen, att det under discussionen inom Utsk:n blifvit upplyst, alt slafveri och följaktligen derifrån oskiljaktig slafhandei på ön bedrifves. Detta innefattar hvarken mer eller mindre än en direct anklagelse emot styrelsen på ön; och i händelse det vore sanning hvad här blifvit sagdi, vore denna styrelse hemfallen till det ansvar, som är faststäldt mot försumligheten att ej tillbörligen vaka deröfver, att en så neslig handel på ön ej får bedrifvas. — Jag förnyar min begäran 0111 bifall lill betänkandet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: I händelse man skulle återremittera detta betänk., för att få ett sådant tillägg, som någre talare önskat, så borde man öka det med ett Den 5 S c [i (. e m b e r f. m. annat, bestående deruti, att StatsUtsk. måtte föreslå Ständerna alt bevilja ett forslags-anslag, som vore tillräckligt för alt inköpa alla de ifrågnvar slafvarna på St. barthelemy. Tliy förutan är det blott en anmodan till Konungen att göra hvad som utan medel är ogörligt. Ått nu, när man vet det ön icke lemnar öfverskott, utan tvrrtoin att blist uppslåll på förvaltningskostnaden, begära ytterligare utgifter, synes mig vara en verklig obillighet.
Lik väl torde det projecterade anslaget, ehuru ej för stort för sitt ändamål, men med afseende på de många och stora Stats-utgifter, sorn föreslå, kunna något nedsättas t. ex. lill tS å 20,000 R:dr_ Motionairen har bestämt afseende på ett visst antal Officerare af alla vapen, och ej ensamt ArtilleriOlIicerare, för hvilka sednare Herr af Wingård utsett mojenger. Jag är dock ej ense med Motionairen om sättet alt utvälja de Officerare, som till bevistande af främmande krig böra komma i åtnjutande af de föreslagne Stipendierna, hvilket jag anser böra och skola bero af Konungen, sedan vederbörande RegementsChefer fått befallning uppgifva Sujetterne. Friherre Tollj Gustaf Philip, förenade sig med Friherre von Duben. Herr von Vegesach: Jag trodde ej, att Herr af Wingård hade afseende endast på Dt; ii 4 Decem ber e. m. ArlilleriOllicerare, utan jag fattade lians mening vara att föreslå ett alternatif, i händelse min Motion icke blef bifallen. I afseende å hvad Friherre von Duben yttrat, får jag svara, alt jag hvarken vill eller kan betaga Kongl. Majrt Dess höga rätt, att bestämma hvilka Officerare skulle få utresa. Jag bär blott föreslagit sättet huru RegementsGheferne borde utvälja de Officerare, som härtill kunde komma i fråga; och detta har jag ansett så my.cket; mera lämpligt, sorn endast RegementsGbeférne, men, hvarken Kongl. Majrt eller ens GencralAdjutanten kan känna Individerne inom hvarje Regemente. Någon minskning i anslaget är jag ej emot, om det för närvarande är nödvändigt; men man måste då äfven minska antalet af de Officerare, som skola resa. Om den af mig föreslagne summa, 10,000 R:dr Hamb. B:co, icke skulle kunna nu anslås, torde det likväl kunna ske successivt. Herr Hjerta, Gustaf:
Som sagdt, Joppes farmor dog strax derefter. Hon hade rykte för att vara en hexa, hvilket hon säkert icke var, oaktadt vår Silla försäkrade att hon var det. Silla var namnet på en ännu jemförelsevis ganska ung kvinna, som egentligen hette Sibylla; hon hade varit min första barnpiga och stannade sedan i huset. Tillfälligtvis var hon närvarande vid den ofvannämda scenen om morgonen, då den gamla Flader gaf mig så många loford och beundrade min barnsliga skönhet. Då Silla hörde det, vaknade hos henne den gamla folköfvertron, att det var skadligt för barnen, när de på detta sätt berömdes, och att de af den anledningen kunde bli sjuka eller träffas af något ondt. För att afvända det onda, som hon trodde hota mig, tog hon sin tillflykt till ett af folktrons probata medel: att spotta på barnet. Hon kom också strax springande rakt emot mig och spottade mig tre gånger i hufvudet. Detta bespottande var dock endast provisoriskt, ty kloka gummor häfda, att det barn som blifvit förtrolladt genom en hexas beröm, endast genom en annan hexa kan lösas ur förtrollningen, och Silla beslöt att redan samma dag vända sig till en kvinna, hvilken var känd som en hexa, och, enligt hvad jag sedan erfarit, ofta förut gjort henne en del små tjenster med sin hemlighetsfulla och förbjudna konst. Hexan fuktade sin tumme med spott och strök den öfver min hjessa, från hvilken hon klippt några hår; hon beströk mig också på andra ställen af kroppen och mumlade dervid allehanda Abracadabra-vansinne, hvarigenom jag kanske redan då invigdes till en djefvulens öfversteprest. — Nämda kvinna kallades Mästarinnan eller Gochan, efter sin födelseby Goch, der hennes aflidne man också bott och drifvit sitt illa beryktade yrke som skarprättare, i det han kallades än hit än dit i tjensteförrättningar. Man visste berätta, att han lemnat efter sig mångahanda arkana åt sin enka, och hon förstod att slå mynt af ryktet.