Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag-Utskottets svar å Herr Stuarts motion.” STOCKHOLM, i83S, hos J. A. Wiiuns. Zsg-VJahttett MinorUl Ku igf. N:o 187, Ankonn till Exp.-Ufcsk, de» 23 Maji. Memorial, i ättledning af äterremiss utaf Lag-Utskottets Betan* kande N:o 186, öfver Herr C. Stuarts motion, angående underdånig anhållan hos Kongl, Maj-t om utarbetande till nästa Riksdag af förslag till en gemensam Lag för utrikes och inrikes Vexlar. Vällofl. Borgare-Standet har, på grand af gjorde anmärkningar , till Utskottet återremitterat omförmälde Betänkande; men som detsamma blifvit af de öfrige Trenne Stånden bifallet, anser Utskottet något vidar® Utlåtande till svar uppå återremissen icke erfordras. Ankom' till' Exp..-Utsk. dea a3 Sfårji; Betänkande öfver Herr Grefve D. Frölichs motion angående vissa delar af Lagstiftningen för utrikes Vexlar. Uti Memorial, som Högloflige Ridderskapet och Adelfi till Ulskotttet öfvcrlemnat, har Herr Grefve David Frölich förmält sig anse det väsendtligaste hindret för Vexelrörelsens fria utveckling, emellan utrikes orter och Sverige, igenfinnas uti de, efter Herr Grefvens förmenande på origtig väg tillkomne och till grundsatserne felaktige Kongl. Kungörelserne den 7 Augusti 181Ö oeh‘den*7 Maji 1817, hvilka innefatta förbud för inrikes köpmän och affairsmän, att hos Utläudningen tillgodonjuta längre credit, än tre dagars sigt, eller 14; dagars tid från utgifvandet af Vexlar , ställde i Svenskt mynt.
Det ä r denna anoinali regeringen iiii, af hänsyn till billighet och riittvisa s vill hafva afskaff ad, D helst livarken i omfånget eller beskaff enlieteii. af det henne (kvinlig postfaaktioniir) i tjänsten Bliggande arbete, ej heller den hittills vunna erfarenheten 0111 kvinnans förmåga att fullgöm detta arbete kunde hämtas stöd för hennes utestängande från dylik förinån ». : i:: i: ': i: Det iii. ined en viss förvåning inan finner, att nuvarande ecklesiastikininisterii, so111 just icke kan räknas bland reformifrarnes antal, ' föreslår sanzz~~zcZe~uis~zi~g, deiiiia Rlsklingsidé, hos viinner till radikala reformer inom iindervisningen. Vid narinare granskning torde einellertid förvåningen något minskas, ty man inser lätt, att den nya idén upptagits för att tjäna icke reforineriia, utan konservatisinens syften och narniast för att rädda några lägre gossliiroverk, soin föra en ty-. nande tillvaro i en del inindre sinåstader från att indragas. son^ vi inom kort torde återkomma till denna friga, näiiiila vi nu endast, att på, httonde liufvudtiteln föreslås, att en del treklassiga läroverk oc,h tv&amp; och enklassiga pedagogier i n i om bildas till mindre allmänna läroverk ined tre ' eller fyra ämneslärare och undervisningen där ställas enligt realliniens iindervisiiingsplan. Dessa mindre laroverk ini ock på fraiiistallning aE vederbörande koininunalstyrelse iiirat-tas s8sonl sa~ns7cola fölgossar och jiickor. I detta fall egdr k. ni: t att med undantag af rektorsbefattiiingen iitbpta å läroverkets ' stat .upptagna manliga liirare mot fast anställda äinnesliii~ariiinor. Likstiilligliet i lönevillkor mellan män och kvinnor, so111 .af finansministern så varmt förordades i afseende på postverkets personal, tyckes icke behjärtas af ecklesiastikininistern.
Henschen väckt motion, innefattande hemställan, . dels att Rikets Ständer måtte anslå medel till premier för ölbryggeriers anläggande, hvarigenom en ersättning för bränvinsdrycken kunde erhållas och missbruket af densamma i betydlig mån minskas, äfvensom till understöd för nykterhets-skrifters utgifvande och nykterhets-talares kringsändande, dels ock att kommunerne finge af afgiflerne för tillverkning och försäljning af bränvin derstädes använda en viss del, icke allenast till befordrande af en säkrare kontroll i detta afseende, utan ock till förbättrande af deras fattiges undervisning och uppfostran. Hvad angår frågorne om premier för ölbryggeriers anläggande och understöd lill åtgärders vidtagande för nykterhetens befrämjande, anser sig Utskottet här endast böra åberopa 29 punkten i dess betänkande N:o 158, angående Gite Hufvud-titelns extra statsreglering, samt 14 punkten i förevarande utlåtande, hvaruti likartade framställningar blifvit af Utskottet, på anförda skäl, afstyrkte, samt får, i öfverensstämmelse härmed, jemväl å förevarande motion i dessa delar afstyrka Rikets Ständers bifall; Och då, beträffande frågan om anvisande af en del af bränvins-afgiften till vissa föremål inom kommunerne, det icke synes Utskottet lämpligt att föreslå någon sådan fördelning, har Utskottet funnit sig äfven böra afstyrka Rikets Ständers bifall å motionärens framställning i detta afseende. Stockholm den 2 Juni 1854. Reservationer: Vid 7 punkten : af Herr IVcern J:or, som ansåg Stals-Utskottet hafva bordt fästa mera afseende på den af Professor Carlson väckta motion, och, till deruti anförda vackra och för forskning i fäderneslandets häfder angelägna ändamål, tillstyrka Rikets Ständer, alt med 4,000 R:dr för 3 år, eller 1,333 Ridr 16 sk. årligen, öka det af Kongl. Majit för utgifvande af äldre skrifter och handlingar begärda anslag. Vid 14- punkten: af Friherre Cederström, R.
Då tidens arbete i så hög grad är rigtadt åt undervisningen och menniskans intellektuella utbildning, bar det skarpa klander ej kunnat undgå mig, hvilket uttalas i följande ord: »Det är endast i Svenska marinen matrosens arbetskraft rigtas åt ett dylikt kursläsande, hvilket icke är till mycket gagn för tjensten, men deremot medför flera betänkliga olägenheter.» Uti härvarande informationsverk har jag förskaffat mig upplysning om det reglemente, som närmare bestämmer de lärdomsprof, matrosen måste undergå, för att befordras till underofficer; och till min ej ringa förvåning har jag funnit, att i Hr Sjö-Ministerns förslag saknas de upplysningar, hvilka innehållas i § 3 »Kongl. Maj:ts Nåd. Reglemente för undervisningen i skolorna för underbefälsgraderna vid flottan», och som, enligt min åsigt, ställer frågan i en helt annan dager. Uti Hr Sjö-Ministerns förslag synes det såsom om hela den s. k. »Förberedande klassen» med sina vidlyftiga kurser skulle fullständigt genomgås af matrosaspirant till underofficersplats, men så är långt ifrån förhållandet, ty kursen är, såsom Hr Sjö-Ministern nogsamt känner, delad i en allmän och en större kurs, hvaraf blott den allmänna kursen, med ej öfverdrifna höga fordringar på kunskaper, är obligatorisk; ty § 3 i omförmälda Reglemente säger: »Af undervisning i något eller några ämnens större kursen, får den begagna sig, som sjelf sådant önskar och som läraren finner dertill ega nog flit och förmåga.» Uti 4:de punkten läses: »Det yttre sjöförsvarets fartyg böra vara af den konstruktion, som motsvarar fordringarna för öppen sjö. Alla böra de vara så beskaffade att de kunna kryssa på närgränsande farvatten.» Alltför tydlig framstår motsägelsen i dessa rader till åtgärden att öfverflytta monitorerna till Karlskrona station eller det yttre sjöförsvaret, — alia dess fartyg skola ju kunna kryssa, men det vore väl ett skämt att påstå det monitoren egde någon enda af en kryssares egenskaper — han måste ju eskorteras.
Mast har derföre sedan wederbörande Collegier blifwit hörde, och med anledning ak deras unVerdäuiga tillstyrkanden, i Näder b.flutit att Jemtland med Herieädalen stulle utgöra eit egit nytt Län, och Norrbotten ett annat. För det förras Landshöfdinge och Lands. Stat jemte öf. rige nödige Tjenstemän har Kongl. Ma/tt nyck. gen 616 Den 21 September. gen i Näder fastställt en Lönings Stat, hwars hela belopp uppgär endast till R dr. 5Z55. För det senares är Lönings Staten ännu icke i Näder bestämd, men kommer ofelbart leke att önverstrga den nystnämde Snmmnn. Kongl. Maj t föriväntar Srg i Näder att Riksens Ständers Stars, Utstött wid Stats' Regleringen beräknar desta ständiga utgifter, och nödiga medel dertill föreflär. 5:0 Kongl. Maj.t har funnit, att den wärd. nåd om Nationens anseende, som more Kongl. Maj t öfwerlemnad, fordrade lika kraftigt, som Dest enstillda böjelse, att de hwilka närmast om> gifwit Högtalig Hans Kongl. Höghet KronPrinsens Carl Augusts Person, samt Dest ifrän Norrige hitkomne Betjening, försäkrades om sädane Pensioner, som swarade emot de Lö. ner och öfriga förmoner de af Hans Kongl. Hög. het wid Dest högst beklagliga fränfälle ätnjöto, eller hwilka moro ät dem bestämda. Med tillfredsställelse har Kongl. Mast welat lemna ett offentligt wedermäle af Dest aktning för denna faknade Furstes minne och uppfylla hwad Kongl. Mast warit öfwertygad att Hans Kongl. Hög. het Sjelf hade önffat, om han föresett Sin ha« stiga bortgäng, dä Kongl. Maj t i Näder an. slagit följande ärliga Pensioner, som utan af. seende pä annan tjenst eller »vistelse, ort skulle utgä, nemligen R.dr. 1500: Banco ät Ofwerste.
fl. Efter en halftimmes dödsarbete slocknade lifsgnistan. ; en af metodistförsamlingarna i Stockholm (för kyrkobyggnad) 50,000; asylet för pauvres honteux i Stockholm 20,000; Stockholms sjukhem för obotligt sjuka (för underhållande af 2 sjuksängar) 20,000; kronprinsessan Lovisas vårdanstalt för sjuka barn 20,000; Sabbatsbergs fattighusinrättning 15,000; Allmänna institutet för döfstumma å Manilla 10,000; Diakonissanstalten vid Ersta i Stockholm 10,000; fröken Elsa Borgs h e m vid Hvita bergen i Stockholm 10,000; Stiftelsen för gamla tjänarinnor i Stockh o l m 10,000; Föreningen för välgörenhetens ordnande i Stockholm 10,000; Stockholms skollofs IDUN 1895 kolonier 10,000; Fredrika Bremer-förbundet (hälften till förbundets sjukkassa) 10,000; » Skansen » 10,000; Kristliga föreningen af unga kvinnor i Stockholm 5,000; d:o d:o för fabriksflickor å Sö- der i Stockholm 5,000; Eugeniahemmet 5,000; Föreningen för sömmerskors sommarhem 5,000; Föreningen Handarbetets vänner i Stockholm 5,000; Svenska lärarinnornas pensionsförening 5,000, hvarjämte ett flertal här ej nämnda » h e m », » barnkrubbor », » arbetsstugor » och välgörande föreningar ihågkommits med donationer från 1,000 till 5,000 kr. II W — I. Mamsell Stafvas " själfviskhet Också en interview. J J J T O G var hon en smula » konstig », den gamla • II mamsell Stafva, gårdens original. Den meG / Y ningen var nu en gång för alla liksom fastslagen bland grannarne. Och när man råkat fast för en sådan mening, är naturligtvis allt, hvad man tar sig till, så där temligen kostligt, för att inte säga smått tokigt.
Detta hade verkligen varit lektorns mening och på den både lefde och — dog han. Och nu hvilade han på sin lit de parade inne i biblioteket, det stora magnifikt inredda rummet, som fru Beate för stämningens skull oftast benämnde studiekammaren. Midt på golfvet stod den massiva ekkistan på en blomsterhöljd katafalk, och mellan de höga cykaspalmerna och de tunga konstväfda gardinerna föll solljuset in, dämpadt och diskret — alldeles som stämningen, kräfde. Stämningen ja! Det var fru Beates käraste ord. Och hennes rikaste med. Det rymde helt enkelt hela hennes lifs innehåll. Stämning hade hon skapat härinne, medan Hjalmar lefde. Och stämning skulle det vara här efter hans dö cl Hon hade själf arrangerat biblioteket till likrum. Vid den dödes hjärta hade hon lagt några kvistar liljekonvaljer — det var en fin och vacker tanke. Och kring katafalken hade hon med egen hand ordnat bladväxterna och anbringat de väldiga bronskandelabrarne på den enda plats, där de verkligen passade att stå. Ja, hon vistades så ofta och så länge inne hos den döde, att släktingarne voro betänkta på att med mildt våld försöka få henne att slita sig därifrån och i någon mån söka betvinga sin djupa sorg. Aldrig hade emellertid fru Beate varit så till sin fördel som vid denna tid. Det nervösa draget kring munnen hade lösts upp i ett sorgbundet och oändligt hjärtevinnande leende, och ögonen hade fått ett själfullt, inåtvändt uttryck. Med ett osökt och blidt behag rörde hon sig tyst och stilla öfver de mjuka mattorna i sitt välordnade hem. Smidigt slöt sig det mjuka yllet kring hennes gestalt, hvilken trots de fyrtioåtta åren bibehållit all sin ungdomliga elegans. Och krusfioret förhöjde märkbart hyns hvithet och ögonens glans. Det var begrafningsdagens morgon. Fru Beate hade af en händelse kommit att slå sig ned vid sin mans skrifbord och bläddrade mekaniskt bland papperen, som ännu lågo kringströdda öfver detsamma. Hon tänkte. Men det var inga klara tankar. Och framför allt inga sanna tankar. Vid detta skrifbord har min älskade Hjalmar arbetat ihjäl sig — ack nej, sådan såg icke tanken ut.
N:o 119, Friherre Lybecker, FullmågtigHr Bergenstråle, Claes Gabriel. 22:dra N:o 4o6, Herr Fahnehjelm, Johan Wilhelm. 5o;de N;o n4a, Herr Anckarstjerna, Fulimågtig Friherre Lagerbjelke3 Johan. Den So April f, m. 617 N:o i54y, Herr von Greiff, Ludvif, genom lottning med N:o 1500, Herr von Bruse, Claes Erie. N:o 1606, Herr Reuterskjöld, Axel. N:o 1981, Herr Nordenstolpe, Georg Magnus. N;o 1988, Herr Adlersparre, Cari, genom lottning med N:o 1998, Herr Schröderstjerna, Paul, oell N:o 2000, Herr Adlervald, Fullmågtig Herr af Uhr, Gustaf. För 2o;de BånkmansAfdelningen kom vid uppropet icke någon tillstädes, hvadan det för denna Afdelning utsatte Bånkmansval mäste inställas. Herr Grefven och LctndlMarflälken tillkånnagaf, att tid efter annan lyra vacancer bland Herrar Electorer inträffat, derigenom dels att, N:o 2o5. Friherre Åkerhjelm af Margretelund, Gustaf Fredric, Öfverste. Friherre Palmstjerna, Carl Otto, Major; och N;o 1861. Herr von Hartmansdorff, Au - 52-.dra 34:de 3cy.de 4o;de Ben 30 April f. m. gust, CantzliRåd, blifvit till Ledamöter i Ut
Detta var ej stadgadt uti någon lag, ty då hade säkert dess upphäfvande eller bibehållande kommit i fråga, utan hade uppkommit af gammal sedvänja. Nog synes det äfven mig sannolikt, att när föreskrift lemnades om Konungens rätt att nämna Secreteraren, utan att något stadgades om Notarierne, åsyftades, att Konungens utnämningsrätt icke skulle utsträckas lill desse; men jag anser det vara en allmän regel, att då en sedvänja länge ägt rum, bör, då man sedermera vill frångå densamma, förändringen göras genom tydlig lag; ty annars uppstår missförstånd, huru dermed rätteligen bör förhållas, och våra närvarande discussioner äro det största 320 Den g Januari!. beviset derpå. — Att uttrycka förändringen blott derigenom, att ingenting utsattes i Lagen, och att man således måste uppsöka principen deruti, för att veta, hvad Lagstiftaren menat, det tror jag icke vara rätta sättet, att göra Lagen tydlig. Nu äro alla ense, att nämnde praxis hör upphöra, och att BondeStåndet sjelf må tillsätta sine Notarier; men man strider om, huruvida det är nödigt att göra denna ändring genom en bestämd föreskrift i Grundlagen; och härvid fäster man sig egentligen vid den föreställningen, att genom begifvande till en sådan Grundlagsändring, man skulle hafva medgifvit, att Konungen hitintills hade verkligen ägt rättighet att tillsätta Notarierne. För min del tror jag, alt nödvändigheten att genom tydlig Lag ändra en sedvänja, som hittills ägt rum, är ett tillräckligt skäl att samtycka till den föreslagna Grundlagsförändringen, och bifalla ConstitutionsUtskottets förslag lill grundlagsenlig behandling, utan att ingå i frågan derom, huruvida det, som i Grundlagen ej är Konungen förbudit, är Konungen tillåtit, till antagande af hvilken grundsats jag ej eller skulle vilja samtycka. På sådant sätt torde vi lättast komma ifrån de närvarande stridigheterne. Herr von HartmansdorffAugust: Jag hörer äfven till deras antal, som anse 24 §.
Det måste vara något annat än penningeintresset, som här spelar in, och som gör arbetet på fabriken mer omtyckt och eftersökt än det i hemmet — arbetstiden måhända,. Att det verkligen är denna, det gäller, tyder åtskilligt på. Tjänstflickan har ingen bestämd arbetstid, såvida man icke skall räkna det som en slags bestämning, att hon skall vara först uppe och sist i säng. Hennes arbetsdag räcker i bästa fall i fjorton timmar, i sämsta sexton, sjutton eller längre. Någon fastställd fritid har hon i regel icke, utan måste hon, om hon önskar sådan, för hvarje särskildt fall be därom. Sönoch helgdagar Det är att märka, att den arbetsrörelse, hvarom här är fråga, icke är af det våldsamma slag, senare tider gjort oss förtrogna med och där den ena parten med alla till buds stående medel kämpar för sina fordringar, under det den andra med lika mycken kraft fre-kämpar den. Rörelsen befinner sig ännu i det tidiga stadium, då önskningarna icke hunnit blifva fullt medvetna och taga fast form af kraf. Några fordringar hafva för den skull hvarken öppet framställts eller afslagits, hafva. kanske icke ens å någotdera hållet fullt afvetats. Att hemmet höjt aflöningen har icke skett genom något direkt ingripande af tjänarinnan, utan har varit en helt naturlig och nödvändig följd af den iråkade konkurrensen med fabriken. Likgom någon lönestrid i egentlig mening icke förekommit, har ej Genom att anse sig själf maktlös frestas man nämligen till overksamhet, och overksamhet är här detsamma som att beröfva hemmet den främmande arbetskraft, som det dock med nödvändighet behöfver. Hemmet är icke ensamt om att upptaga den kvinnliga arbetskraft, hvarom här är fråga, utan är nödsakadt att dela den med flere andra arbetsgifvare. För att få sitt behof fylldt måste det därför, hur påkostande det än kan förefalla, taga hänsyn till de förmåner, som på annat håll lämnas, och bjuda lika stora. Men afseende på lönen har det redan gjort ganska betydande eftergifter. Ordningen har nu kommit till arbetstiden, hvars förkortande jämte lönefrågan står främst på hvarje arbetareprogram. Fordran på en normal arbetstid har hemmet hittills lämnat utan afseende. Att 328 fortsätta härmed går emellertid icke, åtminstone ej för någon längre tid.
Naturligt nog, kan han då icke hysa synnerligt intresse för riksdagsmannavalet, vid hvilket man ej ens har att påräknaså mycket som en kandidatlista för annonsafdelningen. Det är ingen ting att förtjena på. För att göra sitt yttersta, skrifver han emellertid i sin tidning: ^ V Tio (10) procents rabatt! Om det riksdagsmannaval, som förestår, hafva vi ej mycket att säga. Vi hysa den orubbliga öfvertygelsen, att en tidning aldrig bör lägga sig ombord med några slags ledande grundsatser, och vi skola derför nu och alltid omsorgsfullt afhålla oss från att uttala en egen mening. Men väl är det vår skyldighet att fästa allmänhetens uppmärksamhet på valet. Vi skola till och med framställa ett förslag, som torde kunna leda till ett mera allmänt deltagande i detsamma. Må de olika partien förstå att draga nytta af annonseringens välsignelser. Må man, hvar och en på sitt håll, låta trycka sin kandidats namn på åtskilliga jätteaffischer och en mängd mindre plakat, hvilka på det fördelaktigaste sätt anbringas å några för ändamålet lämpliga fordon, som i sakta mak kuskas gata upp och gata ned, allt för allmänandans väckande, stärkande och höjande. Vi skola med största nöje åtaga oss tryckningen af dessa affischer, och for att visa vårt varma intresse för detta samhälles framåtskridande, lemna vi, vid större beställning, resp. partiledare tio (10) procents rabatt. V Tio (iO) procents rabatt! Och herr redaktör Smyger, hvad skrifver han? Han skrifver ingen ting. Han skrifver aldrig. Han lär genom egen och andras erfarenhet ha kommit till den för oss litet hvar uppmuntrande slutsatsen, att hvad en skriftställare i vår tid än må behöfva, icke behöfver han kunna skrifva. Derfor har han, så » literatör » han är, aldrig lagt an på denna otacksamma genre. Sig och sin tidning bereder han framgång med andra medel. Genom att personligen ställa sig in hos alla, smickra fåfängan, smeka svagheterna, gifva den rätt, som sist talar, och på det godmodigaste och vänskapligaste sätt taga heder och ära af den, som står honom i vägen, har han hittills redt sig förunderligt väl här i verlden, och tänker göra det äfven hädanefter.
Han tyckte inte det skulle varit trefligt att gå der och äta. ”Hvarför det?” ”Jag tror inte det skulle vara behagligt att vara i kost på ett ställe, när man lärt att känna frun i huset som ung flicka.” ”Hur så?” ”Man skulle kanske icke kunna taga hänsyn till alla förhållanden så som det skulle anses passande. Man kunde lätt falla in i den gamla tonen och jag kunde nu en gång för alla inte betrakta hennes man som en gud. Nej, det hade blifvit hundrade stötestenar; det är bäst som det är.” Så kommo flickorna och Karl. Och så följde båda bröderna oss hem. Dagen efter (d. 3je) var det marknad. På f. m. var Axel här och lemnade ”Moln”, som jag skulle skicka till Schéele. Vi hade kom[m]it öfverens om qvällen att jag skulle rekommendera den med några ord. Vi sutto här inne på bokhandeln och pratade och skrattade rätt lifligt. Jag vill minnas att Christian kom hit in något ärende och studsade när han fick se min gäst. Vi läto emellertid icke störa oss, ty det gick rätt bra att prata den dagen. Jag skref sedan ett långt bref till Schéele. Jag hade skrifvit ett som jag visade Lundegård, ett som jag sökt att göra så torrt som möjligt, men han anmärkte: ”När man kan skrifva trefliga bref, så inser jag inte hvarför man skall försöka att skrifva tråkiga.” ”Men, ser ni, jag är alltid så fallen för att vara uppriktig när jag skrifver, den frestelsen känner jag inte alls när jag talar.” ”Nå men jag inser inte hvarför ni skulle försöka att låta bli att vara uppriktig emot Schéele.” ”Åh – jag är alltid så rädd att jag skall gifva mer än jag får, det är ett slags stolthet.” ”Men den tycker jag sannerligen är malplacerad härvidlag. Härvidlag tycker jag då inte att ni kan tala om att gifva mera än ni får. Har inte han skrifvit till er med om allt möjligt och med ett sådant kameraderie –” ”Nå, stränge herre, ni har rätt; jag skall omvända och bättra mig.” Slutet blef således att jag skref ett långt bref.
Mig synes nemi., att under namn af "afgifter, hvilkas "föremål äro enskildes nytta och beqvämlighet”, kunna alla afgifter anses innefattade, hvilka af enskilde, antingen personer eller menigheter, uppbäras. Ty åtminstone den eller de, som skola uppbära afgifterna, skola alltid anse såsom öfverensstämmande med sin nytta och beqvämlighet, att sådant uppbärande medgifves, men den andra parten af Svenske medborgare, som skall betala samma afgifter, blir sällan lika belåten. Att medla mellan två sådana parters intressen, är tydligen syftemålet af samhällets beskattningslagar; men, sä länge ännu någon beskattningsrätt tillhör R. St., kan den ytterligt stora del deraf ej vara deieguerad lill Regeringen, som ofvannämnda nitvar. lydelse kunde anses innefatta. Det framstäldta exemplet af håk-, brooch färj-afgifter visar också synbarligen, att denna vidsträckta tolkning icke har varit 180g års lagstiftares mening; ■— i öfverensstämmelse med deras sats att ekonomiska lagstiftningen skulle till Konungamakten öfverlemnas, borde dessa lagstiftare önska Konungens rådgifvare oförhindrade att tillstyrka hvarje afgift, som för rörelsens befordrande inom landet var oundgänglig; de tänkte sig således t. ex., att dea afgift, som en stad för underhållet af hamnar och bryggor erhållit rätt Den 7 Mars f. m. att uppbära äf hvar och en der trafikerande, borde kunna få höjas på Statsrådets tillstyrkan, när dessa hamnar och bryggor behöfde repareras eller ombyggas, men icke när staden för annan orsak behöfde större inkomster, såsom för en kyrkobyggnad, ett ökadt lönebehof för borgmästaren, eller dylikt.