Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
>— Af lika anledning, som för Hemman pä Landet, har Utskottet ock trott billigheten och rättwisan kräfwa, att Städernes Jord, efter dest olika wärste och godhet, bör classificcras i Z grader, pä sätt Förslaget till Bewillnings-Förordningcn närmare utwisar. Dä Utskottet widare fun ut ffäl att till Riksens Högloft. Ständers ompröfning och bifall hemställa , om icke de af Allmogen, ware sig Bönder ä mindre Hemmansdelar, Torpare och Arbetsfolk eller deras Vederlikar pä Landet och i Städer, som hofwa 4 mindcräriga barn, och sä länge det angsta är under 8 är, mä, ivid Taxering efter Minimum, fä till godo njuta, utom befrielse frän Mantalspcnningarne, den afkortning af IO st., som swarar emot ben hittills dem, enligt förra Författningar, tillagdr förskoning frän Lönoch Betalnings-Afgift samt Slottshjelp, har deremot Utskottet ansett den förr stadgade eftergiften för ,4 mantalsskrefnc barn, säsom till sin beskaffenhet mindre wäl grundad, för Hemmansbrukare böra uphöra. Utskottet har sig äfwcn wäl bekant be swärighetcr, svin mött Taxeringsmänncn ivid tillämpningen af 1800 ärs BewillningsFörordning, cnlegt hwilkcn de nödgats för wista Closter Medborgare, såsom Handlande , Handtwcrkare m. fl. följa de i Förordningen bestämde afgiftcr för dcste Closter, utan att efter egen pröfning kunna sätta dem emellan 2:11c fölunda faststälde Summor, enär de ansett den ena för hög och den andra för läg, men har dock icke wid Minimiafgiftens fbrcsiäende för bestå samma Closter wägat afwika frän denna motstod, dä Utskottet med stäk mäst befara, att Man; kunde föranleda till minskning i Sta - 8Z2 Den oZ September. Statens rätt.
Efter en lång, mödosam, obemärkt lefnad, boende och odlande på en eländig Smålands-mosse, lägger jag mitt ord i vågskålen mot milionärens; och ej guldets, utan 15 * 228 Den 17 December. hufvudets, hjertats, förståndets öfversigt, bestämmer har företrädet oss emellan. Hvar såg man någonsin en ädlare förståndets demokratie. — Harn presterskapet representerar beliofvets barn, derom kunde man allena skrifva en bok, tvåtredjedelar af dem äro söner, just af samma allmoge, som vära i denna stund utgöra de odalmän, hvilka till mer än J befolka Sveriges jord, bearbeta den och gräfva i dess inelfvor. Sällan gå de mera bemedlade bondsönerne prestvägen, emedan deras fader nogsamt känna det mödosamma och ansvarsfulla prestembetets tunga börda. Med sammantiggda eller af slägtingar sammanskjutna, högst nödtorftiga kläder, vandrar gossar till gymnasium. Der tiggas kostdagar, böcker och logis. Den kraftigare naturen öfvervinner dock alla hinder, så väl här som vid Universitetet, der regimen vanligast är densamme, fast med redan något brutna krafter och mod och der behofvets barn, ej sällan får ytterligare smaka den förödmjukelsen af ett — hut Möller — detta professorska misstags utrop pä Mörner — och dertill med de förmögnares öfvermod. Nu väntar den lyckliga Adjunctstiden, då man lefver på offer, allmosor och kärlek; ingen annan bergning gifves. Den sjelf i behofvets skola updragne presten är karg nog. Lyckligtvis yppas en liten komministrature, om hvilken den trängtande fästmön länge suckat och bedit. Harn och skulder vexa i kapp.
Jemför man längdmåttet, foten, med rymdmåttet, kannan, så inträffar den sällsamhet, att cohen af en fot efter dicimalräkningen innehåller 1,000 cnbiktum, och att 10 kannor också göra efter samina beräkning 1,000 cnbiktum. Enheten och sambandet emellan längdmåttet oell rymdmåttet är således bibehållen i den gamla foten och i den gamla kannan, och det synes såsom våra lagstiftare uti äldre lider redan på förhand infört denna likstämmighet, men glömt tillämpningen deraf efter decimalräkningen. Marken: Victualie-marken är iförslaget tagen för vigtens enhet. Decimalräkningen träffar dess underafdelning, ort, — sorn det uti förslaget kallus — deraf 3:ne orter utgöra i det närmaste ett lod. Den nuvar. lodoch qvintinräkningen har föga eller ingen inverkan på verldsmarknaden och på den allmänna rö 1 elsen Den 38 April e. m. 433 reisen inom vårt land, för att lägga hinder i vägen vid införande af victualievigten såsom enhet nied dess närmaste underafdelning ort, — hvaraf 100 orter utgöra enmark.— Någon undervisning om räkning och indelning efter decimalen anser jag således ej behöflig; den lär sig sjelf under tillämpningen. Då vi således äga den lycka —jag säger med flit lycka — att i vår gamla författning om Rikets mått, mål och vigt, hafva enheten till den nya indelningen gifven, blott vi vilja begagna och tillämpa densamma, måste det förefalla hvarje medlems af R. o. Ad upplysta bedömmande oförväntadt, att man ej skall få sig tillgodonjuta denna enhets fördelar innan 10 år vidare passerat, d. v. s. nära 3o år från den tid förslaget blef af R. St. enhälligt antaget. Hade den nya författningen om Rikets mått, mål och vigt utkommit straxt efter 182.3 års riksdag, att under vissa då bestämda villkor gälla från och med år 1827; så hade 1828 års Ständer säkerligen insett nyttan och fördelen af decimalräkningen och troligen infört densamma i Rikets myntberäkning, hvarigenom vi nu haft en fullkomlig enbet emellan mått, mål, vigt oell mynt.
Så bära sig människorna åt i det första utsom ett vattenfall; andra klippor voro alldeles brottet af en ung och lycklig kärlek. Det är betäckta af blodröda kaktusblommor. Den lilla ett fullkomligt förtroende, en gränslös lust och oansenliga planta, som till hälften dolde sig längtan efter att skänka allt, säga allt, jubla bland stenarne, slog plötsligt ut i en häftig, röd flamma, och alla dessa flammor inhöljde frän morgon till afton. När man tänker på dennu första sommarklippan som i eld. Vid Como-sjön har jag också sett, huru ett tid, är det blommorna man i synnerhet minns. Man ser dem lysa och rodna, stråla och slag af blommor har kunnat eröfra en stor utbrinna öfver alla buskar och träd. Och unsträckning jord. Så till exempel nerierna (oleder trädens och buskarnes blommor har man andrarne, som de kalla dem i södern). Deras sedan allt, som samtidigt vältar fram ur jorlånga grågröna blad ha ingen vidare skönhet den: tulipaner och narcisser, auriklar och piooch buskarne växa ofta risigt, men när blomner, allt som strålar i färger och ljus. Är stertiden kommer, slå de ut i en sådan mångdet någon tid, då blommorna behärska jorden fald af rosenröda, mandeldoftande blommor, att och ge sin prägel åt hvar enda odlad fläck, det på afstånd ser ut, som om en tjock rosenkrans omvirade de vägar, där de växa. så är det då. Ett berg vid samma sjö var från foten till Men sedan uppstår en tystnad. Det är blott som en kort öfversvämning af toppen betäckt med ljusblå hortensia, så att ett stort, vildt blomsterhaf, denna första blomman på afstånd trodde, att det var inhöljdt i stringstid! Den sköljes hastigt bort och förett särskildt lysande luftlager. (Forts.) svinner, och jorden öfvergår till sommarens mognare och mera arbetsamma period, då blommorna blott odlas gruppvis, och då man mera sysselsätter sig med att få frukten att mogna. Från velocipeden. Men midt i sommaren kommer så ett nytt utbrott af den poesi, som till och med den elocipedsporten börjar vinna allt större allvarligaste arbetsjord gömmer på.
Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. BorgareStåndet antagit Utskottets först afgifne Betänkande med de förändringar, som i det förnyade Utlåtandet innefattas; dock likväl af förstnämnde Stånd med förbehåll: 1:0 Att värdet å hvarje persedel väl-skulle årligen bestämmas i markegångs-taxorne, Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden» 1413 för de Län, der tropparne äro indeldte, men icke pä sätt sam Utskottet föreslagit, derefter underställas Krigsoch CammarCollegiernas pröfning. 2:0 Att de Rusthållare, hvilka vid de sammanträden, som, rörande detta ämneafKongl. Maj:ts Befallningshafvande med Rusthällarxie komma att hållas, hvarken sjelfve eller genom ombud sig infinna, eller på annat sätt gifva deras tanke tillkänna, borde anses såsom hade de bestridt att uti den ifrågavarande passevolancen ingå. Högv. PresteStåndet deremot, som re» dan godkänt det förra Betänkandet, har laggt det sednare till handlingarne; äfvensom Hederv. BondeStåndet bifallit det förra, med uteslutande, i 8:de puncten af orden: ”sker cj detta, vare ogildt”, och afslagit det sednare, uti allt som mot det förra vore stridande; dock så, att detta stadgande icke måtte hindra RiksdagsFulimägtige från Skåne, att i afseende på föräitdring i beklädnadssättet för deras ort till Kongl. Majit i underdånighet afgifva den ansökning eller de anbud, hvartill de finna sig befogade. Dä nu således samtlige RiksStånden instämma deri, att Directioner för kavalleriets beklädnad böra inrättas, men Eine Stånd stadnat i stridiga meningar mot 2, i afseende på sättet huru beklädnadsbidragen böra utgöras, så ar denna fråga icke af egenskap att kunna Fox falja, utan lärer härvid Riksdagsordningen» 73 § böra tilläm - 14*4 Besv. och Ekon. Utsk.
för planschupplagan, 3 kr. för den vanliga upplagan. Prenumerera på prof från det n y a kvartalet! I DUN 1899. L AF — INA BLOMBERGS PENNTECKNING 4 — BRÖLLOP. FÖR IDUN RING. SALONG I PERSISKA MINISTERHOTELLET. Jag har visserligen inte skrifvit i spalt förr, m e n j a g berättar v ä l, j a g, p å m i t t enkla sätt, så kanske ändå någon begriper. Jag tänker d å särskildt p å linneförrådet. Bara n u inte deras tarflighet rent af kan störa ungherrskapets s ö m n. T ä n k bara, o m tösen gått och köpt hvit klädning, j a g tycker just det skulle passa för en smedshnstru. 5 IDUN — similihalsband o c h i håret en stor lefvande ros, som kostat minst 50 öre. O c h d e n var inte dålig den brudstassen. Öfverunderkjolen hade en bred brodyrgarnering. med SALONG I PERSISKA MINISTERHOTELLET. Kängor fick Om du i dessa dagar, ärade läsarinna, har dina vägar upp till det stora friluftsmuseet å Djurgårdsbergens platå, skall du, ifall du närmar dig Blekingstugan, framför hvilken grä- set nu växer högt o c h frodigt o c h invid hvars väggar bien surra i fullt sommararbete, höra slagen af en väfstol i gång. Du frapperas ovillkorligen af det angenäma ljudet, som måhända h o s dig väcker glada erinringar från någon stämningsfull gammal landtgård, där spinnrocken surrat o c h väfstolen arbetat under tysta vinterdagar, o c h du går in i stugan, hvarest du, efter ett par minuters sökande i de af en dunkel dager belysta rummen, träffar Väfvare-Lotta i full verksamhet i väfstolen. Iförd den klädsamma A. Blomberg foto. blekingsdräkten, besvarar hon din hälsning m e d en vänlig nick, i det h o n oafbrutet låter skottspolen glida o c h väfskeden slå.
M:t utfärdade, med bibehållande af dessa tullsatser, tulltaxan den 4 December 1854; men det dröjde icke längre än till den 26 September 1855, då K. M:t ulgaf en Nådig Kungörelse, hvaruti K. M:t, »för att förminska olägenheterna af de då i allmänhet högt uppstegrade prisen å lefnadsförnödenheter» i nåder förordnade att, bland annat, följ-.de med tull btdagda jordbruksalster fingo tullfritt i riket införas: Spannemål, omalen och malen, alla slag, Bröd, alla slag, Gryn, alla slag, Mais, Potatis och potatismjöl, Smör, Ost, Kött, alla slag, Kreatur, Fläsk, Talg. Den 9 Februari. 493 Denna Kungörelse skulle gälla till Maj månads utgång 1856, men, innan denna tid gått till ända, utfärdade K. M:t en ny Kungörelse, hvaruti K. M:t förklarade, att de i den förra Kungörelsen omnämnda varor fortfarande fingo tullfritt införas. Mången har ansett denna åtgärd, att på en gång borttaga allt skydd för vårt jordbruk, såsom det mest olycksbringande och våldsamma steg i frihandelns rigtning, som dittills tagits. Härmed må nu vara huru som heldst, men hvad som förljenar att bemärkas är, att fastän åtminstone denna åtgärd icke grundade sig på något R. St:rs s. k. bemyndigande, mot densamma ingen anmärkning vid påföljande riksdag af R. St:r framställdes. l)å nu min värda motståndare, såsom medlem af K. M:ts Råd, sjelf deltagit i denna åtgärd, så anser jag mig ega fullt fog att till honom, hvars ord här ega ett högt och ganska berättigadt värde, ställa den uppmaning att öppet förklara, att han för sin del anser K. M:ts rättighet att nedsätta eller borttaga tullar vara, enligt grundlagen, obestridlig. Om man, Mina Hrr! icke åtnöjer sig med det exempel, jag nu anfört, vill jag åberopa ännu flera, ty jag anser denna fråga, just ur konstitutionell synpukt, så ytterst vigtig, att den bör noggraont skärskådas från alla sidor.
Bergmästare, som öfver grufve-brytningen eger den närmaste tillsynen, åligge det att, efter öfverläggning med grufegaren, eller på stället varande förvaltare, i tid afsätta och med tydliga märken beteckna sådana pelare, band eller bergfästen, som för grufvas säkerhet och framtida bestånd nödiga anses; och må dylika, en gång afsätta band eller pelare icke genom brytning angripas, skadas eller borttagas, så framt icke, på vederbörandes derom gjorda hemställan, obehöfligheten deraf blifvit genom hållen undersökning ådagalagd, eller, i anseende lill ali malmens redan skedda utbrytning i grufvan, Bergs-öfverstyrelsen särskild tillåtelse dertill förut meddelat. Sker sådan åverkan, som i denna <§ förbjudes, ansvare förbrytaren med böter från 20 till 100 R:dr, dä skadan är mindre än att grufvans säkerhet och framtida bestånd derigenom kommit i äfventyr; men från 100 till 500 B:dr, då gruf-ras derigenom inträffat eller så äfventyrats, att, till dess förekommande, särskilda åtgärder måst vidtagas. Om under fullföljden af ett i gång varande gruf-arbele, ortens Bergmästare finner defsammas fortsättande kunna för grufve—byggnaden medföra skadliga följder, eller, genom ökadt vatten-tillopp eller eljest, blifva för den grufvan eller annan tillgränsande menligt, skall arbetet derstädes, genom nämnde tjcnstemans försorg, så Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JY° 28. 19 fort ske kan, inställas; och galle sådan inställelse sa länge och intilldess att, i förra fallet, frågan blifvit af Bergs-öfverstyrelsen pröfvad, eller ock, i sednare fallet, öfverenskommelse om sättet och vilkoren för arbetets ytterligare fullföljd kunnat med angränsande grufvas egare träffas. § 48. Öfver grufvor, som inom distriktet äro under arbete, åligger Bergmästaren, när han eller grufegaren eller Bergs-öfverstyrelsen finnér det nödigt, alf, efter föregående uppmätning, upprätta och meddela fullständiga Maikscheider-kartor. § 49.
Ehuru vid sistförflulna riksdag, då, på sätt här ofvan jemväl erinrats, motion väcktes i enahanda syftning, Stats-Utskottet hufvudsakligen af det skäl, alt omförmälda diligensinrättning, fastän med statsmedel understödd, blifvit genom eli bolag af enskilde personer lillvägabragt och uppehållen samt att Statsverket derföre icke borde belastas med pensionsunderslöd åt personer, som icke varit i Statens tjenst anställde, afstyrkt berörda framställning, äro likväl de upplysningar, som i fråga om f. Kamereraren Furstenhoff blifvit Stats-Ulskotlct meddelade, af den beskaffenhet att desamma icke helt och hållet torde böra lemnäs utan uppmärksamhet. Det har nemligen blifvit vitsordadt alt Furstenhoff i ofvanuppgifna egenskap städse utvecklat mycken verksamhet och att han hufvudsakligen varit den, sorn under många år med särdeles nit ombesörjt den med stort besvär förenade förvaltningen af berörda inrättning, samt att han, som numera, i anseende till ålder och flerårig tilltagande sjuklighet, icke kan erhålla någon för honom lämplig befattning, är utan alla tillgångar för sitt och sin familjs uppehälle. Och om än erkännas mäste, all den inrättning, hvarom här är fråga, icke varit af den art, att Staten kan anses ega någon pligt alt. sedan densamma upphört, pensionera dem, sorn dervid varit anställde, vill det dock synas som borde, enär berörda anstalt varit för ett Statens ändamål ordnad, Rikets Ständer icke lemna helt och hållet utan afseende, eller undandraga sig att med något understöd bispringa den man, som egnat större delen Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. 69 af sin bästa ålder åt handhafvandet af denna inrättnings angelägenheter, och nu med sin omgifning befinner sig i nöd. Af dessa skäl tillstyrker Utskottet att Rikets Ständer måtte å allmänna indragningsstaten tillägga förre Kamereraren Johan August Furstenhoff för återstående lifstid en årlig pension af 800 U:dr. 66:o.
Proposition M 117. 13 och till Amiralitets Krigsmans-Icassan fyllnad i rusthålls-afgifter (17,000 — 9,633: 16) B:ko R:dr 7,366: 32 äfvensom att för nästa statsreglerings-period fastställa de årliga ersättnings-anslagen för dessa afgifter till de sednaste medeltals-beloppen; i följd hvaraf kassornas anslag, att efter stadgade grunder och hittills iakttagen ordning fördelas, skulle under nyssnämnda period utgöra: för Wadstena Krigsinnnslms-kassa så kallade »äldre medel:» Hemmansräntor och krono-tionde, förslags-anslag, Riksm. Rusthålls-afgifter » » 78,000: Öfriga indragna inkomster » » 4,200: /) 30 500- »Nyare medel:)) En-per-mille-afgift 53,400: Öfriga indragna inkomster 1,000: 54409. Centonal-ersältning 61,200: tillsammans R:mt R:dr 246,100: för Amiralitets Krigsmanskassan Rusthålls-afgifter R:mt Öfriga indragna inkomster » » 4,100: ^9 600' utgörande, med tillägg af kassans äldre anslag 13,500: ett sammanlagdt belopp af Riksmynt R:dr 43,100: I händelse af bifall till hvad Kongl. Maj:t nu i Nåder föreslagit, kommer det förhöjda vederlag för rusthålls-afgifter, som under ifrågavarande tid skulle från Wadstena Krigsmanshus-kassa utgå till Arméens Pensions-kassa, att i stället, jemlikt Rikets Ständers skrifvelse af den 25 April och Kongl. Brefvet den 12 Maj innevarande år, tillgodoföras Riksgälds-kontoret. Samtlige till detta mål hörande handlingar skola Rikets Ständers Stats-Utskott tillhandahållas; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra.
8- Äh ry. §§. uplastes och biföll»-., so. §. upläste-. Herr 8 te är utbad sig fä fästa Ridderstam pets och Adelns upMärksamhet wid den omständigHct, at enligt denna §. böra personer af okänd förmögenhet med Md flasta sina npgister, men at i en annan Z. stadgas, det en Borgersman får sm förmögenhet pä ära och tro upgifwa. Herr 8teckt föreflvg i följd af denna anmärkning, den utwidgning af förewarande §. at hwsr och en, af hwad Ständ som häldst, mätte kmmaäläggas, at med Ed styrka sin upgist. Upps gjord xroxolition, bifölls 22. §. med den af Herr 8teät förejlagna tilläggning. 2i., 22., 2g. och 24. §L uplastes och biföllos. 25. K. uplästes. Grefwe III ami Iton begärde härwid den tilläggning, at den som har egendom pä flera orter, mätte fä sticka Fullmägtig för at aflemna »plys»ringar. §. bifölls, med detta tillägg. 26. §. uplastes. Grefwe Hamilton begärde, at af vrdm Laga förfall, det förra matte firswinna. Herr 8teät anmärkte, at om någon har ^germon, i flera Län, sä blefwe det sivärt, om icke ^möjligt för honom, at infinna sig i alla; i anledning hwaraf han hemställde, »t en sädan Iord«« k'*»,-, >,>«,>, I»55 Zare ej mätte behöfwa personligen infinna sig i annat Län, än der han bor. Friherre Wrede, k'Abian, förenade sig dermed sä mycket häldre, som han kunde anföra sit eget exempel, at han ägde tjenst i Ostergöchland och egendom i Finland, och det ailtsä blefwe ho» nom omöjeligt, at infinna sig pä bägge ställen. Hans Lxesllence Grefwe knurb instämde häruti.
Banco till Skogsplanterings-Cassan för lasset, årligen erhålla 8 lass ved på hvarje helt hemman, och i förhållande derefter å mindre hemmansdelar; att på framtida förhållandet med skogsafkastningen från Parken komme att bero, huruvida den beviljade utsyningen åt dessa hemman kunde ökas; att äfven utsyning af timmer skulle af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, uppå hemmansegarnes derom skeende anmälan, få, i mon af tillgång och emot betalning till nämnde cassa af 24 sk. Banco för 100 cub. fot, serskildt tilldelas dem, som styrkt sitt behof deraf; att torpare och inhyseshjon skulle, utan betalning, få, i skogsbetjeningens närvaro, afhemta nedfallna grenar och qvistar; Bih. till R, St. Prot. 1840. 4 Sami. 1 A/d. 33 Häftet. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande , N.-o Qt. alt hvad, som efter utsyningen återstod af årshygget, borde på offentlig auction lill den mestbjudande försäljas; äfvensom att öfverinseende! å Kronoparken skulle åligga Jägmästaren i Calmar Län, hvilken borde hafva sin station på Öland, samt Parkens skötsel och vård för öfrigt uppdragas åt 4 Underjägare, som, jemte de för dem föreslagna boställen, skulle, i den ordning framdeles närmare bestämdes, åtnjuta dem då redan tillerkända löneförmoner. Yid öfvervägande häraf och då således Kongl. Maj:t, i anledning af den reglering utaf Kronans skogar och Allmänningar, som, jemlikt Rikets Ständers vid 1823 års Riksdag fattade beslut, blifvit verkställd, förklarat ifrågavarande kronopark böra för Kongl. Majrts och Kronans räkning bibehållas; då utsyningsrätt derå redan blifvit tillerkänd de socknar, som, enligt motionärens förslag, skulle erhålla Parken såsom Härads-Allmänning; då den redan beviljade utsyningen, enligt hvad Kongl.
Man, beträffande hvad Herr Prosten Horster i detta afseende föreslagit, det nemligen normen för Tjenstedrängens lön, med tillerkänd rättighet för Husbonden att motsäga tjenstehjons i allmänhet öfverdrifna fordringar, borde bestämmas efter något visst, drängen och husbonden emellan, öfverenskommet utsäde, hvaraf han linge sin andel i afkastninger, om hösten efter verkställd proftröskning, samt att efter samma norm tjensteqvinnornes lön borde beräknas, så synes, i Utskottets tanka, ett sådant stadgande, som skulle medföra förpligtelse å tjenstehjonets sida, vara stridande mot tjenstehjons, lika med hvarje annan Medborgares, i lagar grundade rättighet, att, under iakttagande af hvad Författningarne föreskrifva, med fullkomlig frihet sjelf bestämma sättet och villkoren för användande af deras krafter och arbetsförmåga, hvilken rättighet härigenom skulle trädas alldeles för nära; Och, då härtill kommer den olägenhet, att Tjenstehjons aflöning, vid tillfälle af flyttning, skulle komma att bero på utsedde mans pröfning, hvarigenom Tjenstehjonet aldrig förut kunde veta eller påräkna beloppet deraf med den säkerhet, som genom nu gällande Contracter, samt att, i händelsej af missväxt, eller andré olyckor, som kunna drabba husbonden, Tjenstehjonet skulle komma att i£8 Bet», och Ekon. Vtik. Betänkanden. vidkännas ett oskyldigt lidande, så fean Utskottet, med fullt erkännande af de olägenheters verklighet, som föranledt Herr Prosten Horsters motion, icke finna lämpligt tillstyrka Piiksens Högloft. Ständer, att bifalla de åtgärder, som han till dessa olägenheters afhjelpande föreslagit. Dock varder detta Riksens Högloft. Ständers egen pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 2 April 1823. Ankom d. g April 1395. Betänkande, i anledning af väckt fråga, oni en Stads anläggande i Kronobergs Län, och otti rättighet till årliga Frimarknaders hållande i Wrigistad, Rydaholm och å Stranclplatsen Stemingesund.
Frcdagm Len n Augusti. klcmnm klockan ^ 10 förmiddagen. Justerades klem Protoccllet för den 9 Augusti. Uplästes et af Herr sifversparre, ^rou Issac, inlemnadt Memorial, sä lydandep ' Wördsamt Memorial! Dä Swensta Folket n ed stäl kan anst kör en af de nya Grundlagarnes wäsendtligaste förmaner at pä et mera bestämdt sätt än någonsin förut, hafwa sätt den Lagstiftande och Lagskipande magtens rättigheter afgjorde och Gränsen för bwarderas befattning pä et tydeligt sätt utstakad, sä widt defta ämnen uti sjelfwa Regeringsformen bordt och kunnat uptagas; blir det nu mera af största angelägenhet at i samman - Den il Augnst^. zllg Hang härmed gifwa ät de särstildtc delarne af Samhällsförfattningen en rigtnina, som har til synpunct det stora ändamälet öfwerensstämmelse och et bestämt förhållande uti alla Styrelsens grenar. Det lärer icke kunna undfalla Riksens Höglofl. Ständers upmärksambet, huru litet detta ändamäl stär at winnås, sä länge olämveliga och mot nu gällande Regerings-Lagar rakt stridande Författningars fvrmeliga uphäfwande icke undanröjt alla twetydigbeter, som eljest sä lätt kunna förwilla Domare och andre Ämbetsmän i utöfningen af deras sysilor, och sä länge owisihet räder i afseende pä behandlings-sättet som bör följas, dä fräga är at stadga nya eller förändra och uphänva förut gällande Författningar. At i bäda besia hänseenden för det närwarande tarfwas rättelse, blifwer ej smärt at wisa. Flere Författningar gifwas, bwilkas innehäll är alldeles oförenligt med wära Grundlagars bäde esprit och ordalydelse Jag will blott exempelivis anföra: Kongl.