Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då sade han, att inom Holländska Arméen och Flottan kunde man ej vänta sig ett sådant inbördes bistånd; de vore nära nog fiendtligt sinnade mot hvarandra. Det är ej fråga om, att ju sjömanskapet skulle kunna bättre utbildas i Carlskrona, men en annan sak är, om nitet att göra sig rätt reda för allting är lika varmt hos den som gått der länge och väl, som hos den, hvilken kommer dit efter att hafva gjort ett par sjöexpeditioner, sedan han inhemtat den theoretiska bildningen och hvad som behöfves för att göra sig bekant med yrket. Jag beder K. o. Ad. om ursäkt, att jag nu åter uptagit dess tid, men jag anser detta böra betänkas, när orgauisationsfebern börjar grassera. 04 Den 4 Juli e. m. Hr Bråkenhjem, Pehr Henr.: Jag får blott i korthet meddela den uplysning, att under sista åren den förändring blifvit införd, att hvarje Kadett, från och med l:sta klassen, får anmäla sig att deltaga i sjöexpeditionerna hvarje sommar, hvadan Kadetten på Carlberg har alldeles samma tillfälle till öfning, som om han bodde i Carlskrona; enda skillnaden är, att han ej vistas der om vintern. Jag vill visst icke bestrida, att detta kunde medföra någon fördel, men jag tviflar att denna blefve tillräcklig att upväga den, som den siste talaren omnämnt. Jag har dessutom all anledn. att icke misströsta om nyttan af Kadettskolan på Carlberg, emedan derifrån utgå och hafva på de sista åren utgått öfver 90 proc. af alla Sjöofficerare, som blifvit befordrade vid Flottan. För öfrigt är det med största tillfredsställelse jag funnit, att ingen af It. o. Adis ledamöter opponerat sig mot detta ifrågasatta anslag. Hvad angår Kamererarens aflöning, är det så mycket angelägnare att bifalla K. M:s förslag, som Akademien, vid skeende ombyte, icke kan vara belåten med att hafva sin förste Räkenskapsförare i Stockholm, utan måste han bo på stället. Frih. Tersmeden: Jag har begärt ordet endast i anledn. af Gr.
Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets den io dennes afgifne, samt den i5 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 12 sistlidne Maji meddelte Förslag till en förbättrad Nationalrepresentation: beslöt Ridderskapet och Adeln, att till den behandling 56 §. RegeringsFormen stadgar, godkänna berörde förslag, i hvad det samma angick de trenne Ofrälse Stånden, samt uppskjuta pröfningen af frågan om förändring uti Ridderskapets och Adelns Representationssätt, intill dess RiddarhusUtskottets i detta ämne infordrade Utlåtande inkommit. Ut supra. S. D. Remitterades till RiddarhusUtskottet Herr Silfverstolpes, Gustaf Abraham, motion , Den 18 Junii e. tn. 257 tion, innefattande hemställan, att, i händelse rättigheten att efter Fullmagt representera skulle blifva upphäfven, någon deremot svarande ersättning för de Frälseman, hvilka icke iiro Hufvudman, måtte af RiddarhnsUtskottet utses och föreslås, jemte Friherre Boijes, Ludvig, yttrande i samma ämne. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning afStatsoch BevillningsUtskottens den 10 dennes aflåtne, samt den i5 i samma månad på bordet lagde hemställan om slutlig åtgärd af det Förstärkta StatsUtskottet vid frågan rörande en stadgad afgift till veneriska smittans hämmande, fann Ridderskapet och Adeln, det berörde fråga borde, på sätt Utskottet föreslagit, till det Förstärkta StalsUtskottets afgörande öfverlemnas. Ut supra.
73. tillämpning af sednast fastställda Statsreglering. 74. Proposition, angående anslag till Armeens pensions-kassa. 75. Skrifvelse, angående Major Krooks ansökning. 76. Proposition, angående obligationerne af Armeens Ackords-araorterings-fond. 77. Skrifvelse, angående sednaste oroligheterna i hufvudstaden. 78. kostnaderna för sednast inkallade garnisions-för stärkningen. 79. val af hemligt Utskott. 80. förordning af en Stadsråds-ledamot för handlägg ning af vissa riksdagsärenden. 81. plats lör ett skolhus åt Frideneds församling. 82. Skrifvelse, angående förskjutna medel till slafvarnes friköpande på Barthelemy. 8d. — med nytt Ilepresentations-förslag. 84. — angående serskildt kreditiv för krigsutrustningarne. 83. en jernväg emellan Örebro och Hull. STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1849. BIHANG TILL JADQSnUKBa ffiffiBSWWÅHIDBHj vid Lagtima Riksdagen i Stockholm Åren I84T och 1848. • • FORSTA SAMLINGEN. S'!,rt Afdelningen: Berättelse om hvad sig i Rikets Styrelse lilldragit, sedan nästföregående Riksdag, jemte de af Kongl. Majit uppå Riks-Sa/en /milne tal samt Kongl. Majlts Nådiga svar uppå de af Rikets Ständer gjorda underdåniga framställningar och förslag. ■ ,• • y v. ■ '• \V >\\ mVv/y &0114L S&ajci* Xai till Eikscns Stauber p& Pdj 9teMi$e / @0&e j&cttat ocf) 0h>citfte Sötätt! SÖteb gläbjc ocf) förtroenbe fcr 3&g ®^C1: åter förfamtabc ontfrtng grenen, ©obe ferrat och ©toenffe 8Mn, tilt nt;a gemenfamma råbflag cm toårben af fäberneålanbetS angelägenheter.
Och sedan, fru Monika, vågar jag hoppas...? MONIKA. Adjö, adjö! Skjuter honom ut genom fonddörren. ALLÉN då han möter Malin. Allraödmjukaste tjenare. Går. MALIN. Allraödmjukaste tjenarinna. Till Monika. Der fick han ett afskedsord, nästan lika långt som hans visit! Nej se tant har bytt om MONIKA. Hvad ville jag göra? Han satt ju här en halftimma. Och så är han så närsynt. Den hedersgubben! Nu bär det af med honom allt hvad tygen tåla. Se det var bra! Sally har också klädt om sig. SALLY, som inträdt högtidsklädd. Hvad ville Allén, som satt här så länge? MONIKA. Vete Gud hvad han pratade för persilja. A propos ha' vi någon sådan hemma? Kors, det var sannt! Å jo, han friade. SALLY. Nej, du Gud! Och till hvem då? MONIKA. Ska' du inte ha någonting på håret? Till hvem? Jo, det var till dig, kära Sally. Lyckligtvis... Nå, jag tillstår att det der kunde du då tala om på ett annat sätt. MONIKA. Lyckligtvis är han svåger till Grönström, docenten. SALLY. Nå hvad sade du till honom? MONIKA. Sade? Jo jag bad honom genast gå... SALLY. Nå det var egendomligt. Utan att fråga mig? MONIKA. Han skulle skynda sig till konsistorium för att tala med SALLY. Presten...? MONIKA. Nej med Grönström, vet jag, så att Axel kan få högsta betyget. SALLY. Nå, men frieriet då? MONIKA. Tatatatata! I morgon, i morgon hvem har nu tid med det der? Evas syster får inte vara en Evas dotter. Dessutom är det ju bara prat. Inte ska vi två skiljas åt på gamla dagar. SALLY. Men i alla fall, min kära Monika... Kalla mig Zonika, du, om du vill, ty jag är rättfram. Nu går jag och sätter på mig en mössa. I morgon, kära Sally!
"jag tycker om dig för din flit och rättrådighet, min kära bror, och värderar du detta, så emottager du min dotter till julklapp!" Julhelgen hade just blifvit firad till slut, då jag erhöll bref ifrån prosten E... med anbud att emottaga en informatorsbeställning i hans hus. Detta inbjudningsbref hade jag emottagit med synnerligt välbehag, om ej fruktan att imellertid förlora min barndoms ledsagarinna kommit imellan. Mamma Segerman ansåg tillbudet som en lycka för mig, hvilket ofördröjeligen borde emottagas; men Johanna lät mig förstå, att hon vid min afresa skulle förlora sin högsta trefnad, sitt lifs glädje, sitt allt. Jag sjelf, ehuru skakad af farhågan för förestående ledsamheter, tröstade henne gladt med hennes egna ord: "Som en bölja med den andra, Så vi följa må hvarandra." Sjunde Kapitlet. "Jag måste ju ila ur fadernehyddan, Ila ur barndomsdalen och friden; O, hvar skall jag finna min hamn?" På det nya årets första dagar, begaf jag mig åstad. Jag var hvad man kallar en fattig kandidat af lifvet, sliten af önskningar, af förhoppningar, af ovisshet om fröjder och qval. I en sådan sinnesstämning gör hvarje menniska, som man möter, ett eget intryck. Vägen var ej särdeles lång; men skjutsombytena voro ändock så många, att man kunde finna ett eget nöje i sina kamrater: skjutspojkarne. Många af dem hade ock sina åsigter i politiken, och följde med sin tid, så mycket som en villig häst och släda det tillät. Men stundom hände att, under det de talade om åtskilliga stora och beskedliga herrar, och de drickspenningar de af dem erhållit, de glömde att påminna sina tröga hästar, hvilken påminnelse dock stundom skedde medelst obarmhertiga ryckningar i tyglarne, hvarvid hästarne tvingades att resa sig på två ben, då fyra imellertid synes vara det minsta, hvarmed dessa djur kunna draga sig fram i verlden. Ändtligen anlände jag till prostgården, kl. 4 eftermiddagen, på tredje dagen af min resa.
Det har emellertid inträffat, att denna telegrafledning från början af år 1855 till den 1 Oktober innevarande, eller pä 7| är inbringat hvardera kontrahenterna den betydliga summan af 207,261 R:dr 94 öre och detta oaktadt portot, som i början var 2 R:dr för enkelt telegram, år 1860 nedsattes till 1 R:dr 10 öre. Då anläggningskostnaden för hvardera landet utgör endast 42,401 R:dr 16 öre har öresundsledningen följaktligen hittills fem gånger återgäldat anläggningskostnaden. Huru kan Danska regeringen under sådana omständigheter ens tala om skadestånd och hvarpå skulle det grundas? Det synes dock som skulle vederbörande vid första invändning gifvit vika för så oskäliga anspråk. Till svar å Chefsembetets vid telegrafverket förnyade framställning förklarade. Kongl. Majit under den 27 Januari 1860, att nödvändigheten af den ifrågasatta telegrafledningen från Skåne till Preussiska kusten destomindre kunde anses vara för handen, som en dylik ledning, om den för tillfället lemnades å sido, framdeles kunde, derest omständigheterna skulle göra saknaden deraf mera kännbar, utan synnerlig tidsutdrägt tillvägabringas och att under tiden möjligen inträffande afbrott i telegraferingen öfver Danmark ej heller komme att helt och hållet utestänga Sverige från dylik förbindelse med det sydligare Europa, sedan dertill öppnat sig en annan, örn än längre och kostsammare väg uti telegrafledningen frän Haparanda på östra sidan om Bottniska viken. Motioner i Borgareståndet 1862. JW 207. 399 Kongl. Majit hänvisade således de förenade rikenas telegrafkorrespondenter till de ryska teJegrafledningarne; man kan dock svårligen föreställa sig, att det saknas medel, som kunna förmå Danska regeringen att lösgöra oss frän följderna af en ilia skrifven konventionsartikel, hvilken, om den skulle efter ordalagen tilllämpas, skulle sätta oss i nödvändighet att under ytterligare 17 är, som konventionen skall gälla, försaka en dräglig telegrafförbindelse med utlandet eller underkasta oss aflösningen af ett nytt slags Öresundstull. Sätter
Jag vill dock icke nu uprepa detsamma, utan inskränker mig till att yrka bifall å Utsk:s Betänk., emedan ett motsatt förfarande blott skulle leda till fort gående misshushållning. Hr Lefrén: Jag bestrider den gjorda tillvitelsen att förvalt ningen i detta afs. tillvägagått med misshushållning. Saken är ganska svår att beställa; ty då det ambulatoriska förfarandet i afs. på persedlar eger rum, medför det mera kostnad än om en och samma kommun hade munderingen, men KrigsKolkm, som haft denna förvaltning sig ålagd, har tillvägagått med all möjlig sparsamhet, och om man tänker närmare än till glosorne i saken, skall man göra sig derom öfvertygad. Jag anhåller fortfarande att få instämma med Hr Klint om bifall till K. M:s Propos. Hr Stjernsvärd: Jag har icke tillvitat administrationen att vara orsaken till den misshushållning, som med beklädnaden eger rum. Det ligger fakta i det sätt, hvarpå soldaten begagnar och underhåller denna mundering. Det är icke nog att han under mötestiden har den på om dagen, han begagnar den äfven om natten i tältet, och det är under sådana förhållanden, som jag anser det vara alltför dyrt om Staten skall bekosta en dylik mundering. Jag påstår att i detta hänseende vida ändamålsenligare åtgärder kan vidtagas, är såväl de förhanden varande, som de föreslagna, och hvilar detta mitt påstående icke, såsom en värd talare funnit för godt att uttrycka sig, på några glosor. Vida bättre, ändamålsenligare och hushållsaktigare påstår jag att det skulle vara, om man i fredstid, i stället för beväringsmanskapets, då onyttiga uniformering, inskränkte sig till upköp och upplag i depöter af alla sådane slags materialier, sorn icke i hast kunna anskaffas, men 18te med all tillverkning anstå, tills krig, d. v. s. ett verkligt behof inträffar. Jag yrkar fortfarande bifall till Utsk:s förslag. Jag får fästa den siste talarens upmärksambet derå, att det sätt, hvarpå beväringsmanskapet beklädes, stöder sig på R. St:rs beslut i frågan, och lärer icke kunna ändras.
Om de försumma sina skyldigheter i dessa afseende», om de hvarken hålla prestmöten eller visitationer, om prester, som sjelfve gjort konkurs, få fortfara att utöfva deras embete, att befatta sig med kyrkans medel och den genom presterskapets händer ingångna upbörden, om läroverkens bok-, myntoch konstsamlingar vanvårdas: så är der ingen högre embetsmyndighet, som det egentligen åligger att bry sig derom. Från Just.-Canzl:s-Emb:ts tillsyn äro de Ecklesiastika ärendcrna nog aflägsna. De få exempel som lära gifvas att han gjort åtal i sådana mål tyckes bevisa det. Formliga berättelser om hvad som förefaller i stiftens kyrkooch lärovård eller medels förvaltning afgifves ej i Ecklesiastik-exped:n. Det är följakteligen tillfälligt om StatsSekret. (nu mera Depart:s-chefen) vet hvad som i stiftens angelägenheter förefaller och uträttas, hvilka ecklesiastika tillgångar finnas och huru de användas. I somliga stift veta consistorierne det icke sjelfva; ty etc.” Jag vill icke vara vidlyftig med att längre uprepa detta yttrande; men redan 200 år innan det afgafs insågos dessa brister af den store Konung, som grundlagt hela vårt undervisningsväsende och af hans lliksKansler Axel Oxenstjerna, hvilka år 1623 utfärdade en Instr. för ett GeneralGonsistorium, som skulle bestå af 6 andeliga och 6 verldsliga ledamöter, hvilka skulle öfverse KyrkoOrdningen samt, när den af K. M. blifvit gillad, vaka öfver dess efterlefnad och tillika hafva inseende öfver allt klerkeri i riket, öfver akademier och skolor, öfver hospital och barnhus m. m. Consistorium
Vackert var det i alla fall omkring åbackstugan där i vinterkylan! Salsbärget stod liksom öfverdraget med hvit bomull. Men på somliga ställen hade den inte räckt till öfver de svarta skrofliga blocken. Enrisbuskar, tall och gran och någon enda dvärgbjörkruska, naken och krum, som kröpo uppför i remnorna, gjorde dock sitt bästa att dölja dem och skyla öfver. En del hällar och stup lågo där som underligt uppsvällda isjättar med långa stelnade tårar af ispiggar. Det var där höstbäckarne hade silat sig utför och frusit allt efter som de kommit dit. De hade tänkt sig ned i älfven förstås, men fingo nu stanna där de voro, tills vårsolen komme en gång och gaf dem fart igen. Och älfven! Ja, den också hade blifvit tuktad af kölden. Där den aldrig frös till, gick den kufvad och knotande, och där det på något enda ställe kokade och fräste i den ändå, var det mer som tal i sömn. Svart och trolskt sken vattnet mot iskanten, och om nätter och kvällar, då norrskenet flammade och kastade gröna och röda ljusknippen omkring toppen af Salsbärgen och mot bärgskammarne långt, långt bortöfver, då gnistrade det och rörde sig nere i älfvattnet, som vore där något lefvandes. Om dagarne lyste själfva luften i grönt och rödt den tid ljusningen räckte. Ibland lät det till att bli’ väderskifte, och dimma steg upp ur älfbädden, men det blef ingen annan ändring än att dagen därpå alla buskar och trän voro klädda i rimfrost. Björkarne stodo som arbetade i filigrams och spetsväf, och det gnistrade i ädelsten af all’ världen, när solen se’n ett ögonblick såg på härligheten. Men det var endast ett ögonblick. Så blef det dagar, då hon inte alls kom, och då varade ljusningen blott ett par korta timmar. Du, herre jestanes, så det nöp i skinnet den vintern! Mor Brita måste mången gång lägga från sig vedträet hon späntade på, då fingerstackarne voro så klumsna, att de int’ kunde styra spänteknifven.
Underdånig framställning om anslag af allmänna medel till uppbjelpande af denna för staden och orten sa högst behöfliga skola har väl blifvit gjord men, i följd af de från så många andra orter gjorda anspråk på de för ifrågavarande ändamål anslagna medel, har Arbogas skolas behof ännu ej kunnat behjertas. 4:o. Köping. Om stadens folkmängd åberopas 1 §. af denna berättelse. I afseende på stadens invånares sedlighet fortfar förhållandet att vara tillfredsställande. Endast 3 bland staden egentligen tillhörande personer hafva under de nu ifrågavarande åren varit för vanfrejdande brott tilltalade, och bland dessa 2:ne blifvit sakfällde. Öfrige så beskaffade förbrytare hafva tillhört andra församlingar, och vid brottens begående endast tillfälligtvis uppehållit sig härstädes. I allmänhet råder ock bland stadsboerne en berömlig ordningsanda, i förening med ett lif - 44 ligt intresse för deras vigtigare samfundsangelägenheter; hvarjemte de offentliga öfverläggningarne och besluten i sådana ämnen vanligast utmärkt sig genom en sällspord endrägt, och mer än en gång inneburit större uppoffringar för goda och nyttiga ändamål. En år 1842 härstädes organiserad nykterhetsförening har väl, i saknad af ett allmännare anslutande till densamma, sett sig nödsakad att inställa sin mera direkta verksamhet; men det torde icke kunna nekas, att ju sagde förenings uppträdande, och de om än nu mera fåtaliga ledamöternas qvarstående vid sina dithörande grundsatser, i sin mån bidragit till superiets äfven härstädes märkbara förminskning. De fyllerilasten vanligen följaktiga förbrytelser, såsom slagsmål och dylikt hafva i anledning häraf jemväl minskats, och genom tills vidare för härvarande fabriksoch handtverkslärlingar samt sjöfolk anordnade premier, hvilka, efter vederbörande mästares och husbönders hörande, årligen uldelas för arbetsskicklighet i förening med nykterhet samt ett välartadt uppförande, torde man kunna hoppas att en allt bättre anda hos de nyssnämnde arbetsklasserne skall uppenbara sig. Handeln och handtverkerierna bereda väl genom omtänksam hushållning sina härvarande idkare en tarflig utkomst, men förmå icke att hos dessa bilda något större ekonomiskt oberoende.
På alla dessa skäl anser jag för min enskilda del det vara R. St. tillständigt att bifalla StatsUtskts betänkande. Frih. Fleming, Herm. Reinh.: Jag får vördsamt bos R. o. Ad. anhålla om ursägt för det jag på en kort stund upptager Ståndets tid. Jag önskade att icke behöfva upptaga den för länge, men jag går så långt i denna sak, som jag äger rättighet att gå; ty här kommer alt afgöras om familjers och omyndiga barns framtida ruin eller bestånd, och då bör en representant, sorn någorlunda känner förhållandet, icke med stillatigande liknöjdhet förbise de enskildes framtida väl. Bagaren Lemkes nu lefvande arfvingar, som ärfde Nyqvarn efter hans död, hafva redan oskyldigt fått vidkännas en högst olycklig och kostsam process. De skulle vara ännu olyckligare, om R. St. ei ville behjerta deras belägenhet och bifalla StalsUtskts utlåtande. Jag sade, alt de voro oskyldige till sakens närvar, förhållande, och det är en sanning, att de nu lefvande arfvingarne äro oskyldige till detta förhållande, ty det var en aktad man, som var lill åren och redan ligger i ro uti sin grift, hvilken hade blifvit anförtrodd att under åren 1816, 1824 ocl' '826 vara disponent öfver qvarnen; och det var han, som försummade att betala arrendeafgiften vid årets slut, då den skulle betalas. Han erlnde dock halfva arrendet vid årets slut, men andia hälften kom icke att betalas förr än några månader efteråt. Det var hela affären. Skola nu desse arfvingar lida för att 2:ne månader vid arrendets erläggande blifvit öfverskridna af disponenten? Genom denna försummelse har han ådragit sina medarfvingar äfvensom sina egna arfvingar denna olyckliga process, och måhända vållat deras ruin, om icke Ständerne vilja afgöra saken till arfvingarnes fördel. Jag har 1111 fullgjort min pligt, och jag anser här stället vara för 4f>4 Den 3o Maj f. m. hvarje representant alt upprätthålla billighet och rätt.
Dito uti Hennes Kongl. Höghets Prinsessan Sophia Albertinas - 12,000: — Till Hö - transporter för Kongl. Hof-Stallet - 1,000 : _ Döne-tillökning för de å Staten förjKongl. Slottets Police-, Dysoch Renhållning uppförda Tjen* stemän och Betjente - 1,103: 16. Skillnaden imellan Statsoch Kro no-Värderings-priset för de 67 tunnor Spannmål , som äro uppförda på Strömsholms och Kungsörs Slotts-Stat, och hittills va Transport 112,436: 32. rit * #§54 Dérc 14 Juli. Transport 113,436 ; 33, rit .upptagne som indelt Afradsspannmål, men böra uppföras till Stats priset, såsom utgående fran Magazinet i Westerås ge* liom anordning af Kongl. StatsContoiret; denna skillnad utgör 351: 13» Tillhopa 113,687: 44, Men enär härifrån afgär Högstsalig Hennes Majit Enke-Drottningens Stats summa '6 6.666 R:dr 32 sk., samt värdet förde Högstsalig Hennes Majit ansjagne 300 famnar Ved och 150 läster Kol med 2,850 Bidr, tillsammans 69,516 B:dr 33 sk., som blifvit ifrån denna Hufvudtitel uteslutne, så utgör egentliga tillökningen i utgiften å denna titel emot förr 43,171 R:dr i? sk. Andra Hufvudtiteln, innehållande Civileoch LandsStaterna, Så Väl med föranledande af de framställa ningar Kongl. Majits Nådiga Proposition , angående .Stats Verkets tillstånd och behof, innehåller, och Riksens Höglofl Ständer, till iakttagande vid Stats-regleringen , bifallit, sqrn ock i anledning af de utaf Biksens Höglofl.
Öfriga framställda anmärkntr, äfvensom hvad Hr Lefren anfört, hafva bestått deruti, alt handelsrörelsen hufvudsakligen skulle grunda sig på lån; och sedan att banken skulle utsträcka sin belåning af räntebärande papper, helst utländska, hvarigenom realisationens bestånd skulle betryggas. Hr Lefren har fästat sig vid, alt, under villkor och på sätt han framställde, en barometer skulle uppstå, hvarmedelst bancofullmäktige skulle se förhållandena, hurudana de voro, och att genom svårigheten att lån bekomma skulle ett mindre vårdslöst importerande af varor äga rum. Jag får i detta afseende, eller alt importören skulle vara en slags förmyndare för nationen i afseende på dess förbrukning af utländska varor, anmärka, att så länge importören får med fördel sälja sina varor, så bekymrar han sig icke med allmänna ställningen. Han inlager blott sina varor och ser till att han må kunna betala sin vexel, och dermed väl; ser han åter att banken är färdig att slå igen bancoluekan, då blir det en annan sak. Den är alltså förmyndaren, soria har alt tillse att banken kan fullgöra sina hufvudförbindeiser, som består uti att ständigt med silfver kunna inlösa sina sedlar. På sätt Utsk. föreslagit, tror jag att betänk, både kan och bör bifallas, ty deruti utsträekes ej lånerörelsen längre än vederbör. Jag medgifver visserligen, att det vore af stor nytta att kunna utsträcka belåningen på räntebärande utländska papper, emedan de äro de fördelaktigaste att som knrserande på utländsk ort begagua till inköp af det silfver’, som banken behöfver för upprätthål - Den 6 April f. m. 269 landet af sin credit; men vi mäste också ihågkomma huru vår hank är sammansatt. Den består ej af bankierer och financierer, hvilkas hela profession går ut på att speculera i sådana affärer. Yi hafva i Sverige nästan ingen financier, hvilket namn man på utrikes ort gifver den, som drifver rörelse med räntebärande papper, och den ende, som här kunde få detta namn, hörer ej till och kan ej heller komma in i bancostyrelsen.