Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ira 0 ser den tid wara längt tillbaka dä Järnbruks-»öresten genom uppoffringar as Staren dör upomuntraS, jag tror alt hwart och ert Jernbruk som icke kan grundas pä antingen ägande rätt eller en st» handr! l anseende till erhällandet os stna sör, ödenheter, nu mera döc äterhällas, och akt således icke »vidare nagra as Kronans Skogar bär till heras bedriswande öswerlätasMen om T>t. i ö lverensstämmcise mrd det as Titgisna och as Riksens Ständer gillade Försteg angående Recognttions» Skvgarne ffulle killstocka akt S«>a Bcrgslugs - Jnlentzenter singe af bn» till SilfwerWeckel anstagne Skog till Sckat» te lofg l likhet med andra Bruksägare sorn inne - Den ro Januarrt. 501 haswa Recoanmons-Skog sä mycketsom erfordrades tlO den Jern - lrliwerkning, hwitken framdeles bew! jas kunde; sä tror jag alt Dt, ock gätt In», treffncerna sä lä na k till mötes som ett fullt as seende sä wäl pä Skattg rätt, som BergslagsJ-äeresienternas billiga önskningar fordra. 7 0 Att för att lemna Sala Bergslag möjligheten att samla lilloängar kill sädane Wcrks anläggning 06) för att i allt foll lemna benna Bergslag nogm ersättning samt tillfälle att bereda sig till den förestående förändringen, tillstyrker Ut» sköttel ctt Riksens Ständer, dä möjligheten af en sadan anläggning är obestämd och förlusten derföre kan blstwa för Bergslagen sä mycket mera känbar, mätte läka Sala Bergslag fa behälla alla sina nu ägande sörmäner och rättigheter under en tid af s är eller till nästa Lagtima Riksdag, efter hwars förlopp Kronan först kommer i äknjutandel af de nämnde Hemmans - Räntorne och Gruswe - Drängs hjelper», hwilka således med är 1815 komma alt till Stats-Wcrket inga.
Betånkanäeiu anses för ett; hästlass, anser Utskottet icke heller nödvändigt, då man endast behöfver för detta ändamål efter den nya beräkningen ©valvera, hvad som i gammal vigt är stadgadt. Att förstöra alla gamla vigter och tecknen af deras justering finner Utskot. tet stridande mot andan af dess afgifna Betänkande, heldst som victualievigterna, med undantag af de lägre, som icke hinna till 8 lod, ej behöfva någon ändring, fös att efter det nya räkningssättet begagnas, samt Stapelstads och Bergslagsvigterna äro tillåtne för enskildt bruk. Vid stämplingen af nya vigter lärer man visserligen icke försumma, att derå utsätta vigten, efter det nya räknesättet, men Utskottet anser föreskrifter, som röra de smärre detailerna, här icke böra komma i fråga. Att en särskild multipel af marken, med 10, skulle i statsvigten upptagas under pamn af halfpund, kan Utskottet icke heller tillstyrka, emedan det icke passar in med den i öfrigt antagna centesimalfördelningen, hvilken Utskottet ansett vara för vigten den beqvämaste, emedan, då den i tal ger namn och i räkning columner endast åt enhetens multipler och submultipler med 100, så behöfver den ett mindre antal både af namn och columner; en fördel, som dessutom bestyrkes af Fransmännens exempel, hvilka, sedan man i det af dem antagna vigtsystem gifvit särskildta namn åt multiplerna med Beiv. och EkonUtsk. Bttä wianden. 1121 SO, 100, och 1000, alldeles bortlaggt narn» sien för 10 och too, och behållit dem endast för multipeln med 1000, ehilogramrn, och submultipeln med samma tal, milligramci. Då halfpnndet för öfrigt är en känd quaratitet, skall dess bruk i tal bibehållas, ehuru dess användande i räkenskaper skulle vara en inconsequence.
Jag är likväl af annan tanke, ty om de verkligen begå olagligheter, hoppas och tror jag likväl att sådant skall höra till undantagen, och om jag häruti icke misstager mig kunna vi ju icke befara att i hvarje plenum få väckta 408 Den 25 April. motioner af beskaffenhet som denna. Vidare har samma talare, likasom Hr Gripenstedt, gjort anmärkntr emot Fullmäktiges åtgärder äfven under den tid för hvilken de erhållit decharge. Jemväl häruti anser jag den värde talaren icke hafva iakttagit vederbörlig grannlagenhet, helst sedan han anmärkt, att sådant klander icke är lagenligt. IIr Adelborg synes för öfrigt här upträda ej blott för egen del utan äfven som fullmäktig för Hr Gripenstedt, och han synes i denna egenskap likna Fullmäktige i Riksg:sKont. i så matto som de, enl. hans påstående, icke upfyllt sina principalers önskningar. Jag får nemi. uplvsa Hr Adelborg derom, att Hr Gripenstedt i sitt senaste anförande numera sjelf förklarat, att han har intet emot att hans första yttrande remitteras till SlatsUtsk., och således är det påtagligt att Hr Adelborg handlar här emot Hr Gripenstedts önskan då en sådan remiss bestrides. Sedan Hr Adelborg fått denna uplysning, förmodar jag att han förenar sig med mig i anhållan om remiss af motionen, på det att Hr Gripen stedts önskan må blifva upfylld. Hr Adelborg yttrade något som jag icke riktigt fattade, men det handlade oin, hurusom det händer understundom att en underordnad tjensteman upträder mot sin förman. Ifall detta skulle hänsyfta på mig får jag uplysa, att jag som representant icke har någon förman. Ilar Hr Adelborg trott, att jag upträder emot Hr Gripenstedt, så förstår jag i sanning icke tians tankegång. Jag har ju understödt Hr Gripenstedt då jag yrkat att hans emot Fullmäktige framställda anmärkntr må vinna upmärksamhet, och föranleda till undersökning af verkliga förhållandet. Skall detta innebära ett upträdande emot Hr Gri penstedt, så bekänner jag, att jag sannerligen icke kan fatta det.
I många år, som sagdt är, söp jag alls intet, för jag hade af vissa orsaker fått ett hat till bränvin, fast det för egen del smakade mig rätt bra, men nu se’n jag blef stadig karl, och min egen dessutom, och ligger så mycket, båd’ dag och natt i skogen och på sjön, nu tar jag mig en sup ibland, när det smakar mig bra, och jag känner att det stärker kroppen och lifvar opp modet; men aldrig tror jag, jag kunde bli’ drinkare, om intet stora sorger och vedervärdigheter mig mötte, för då ansvarar jag intet för ’et. Erik nickade bifall till Gunnars tal, önskade småleende att «så’nt» aldrig skulle inträffa, som kunde göra hans värd till drinkare, och sade sig sjelf rätt aldrig tänkt på saken, och aldrig haft särdeles smak för bränvin, utan genast gått in på «vå’n prosts prupusetion», för se! «han ä’ en fasli’ turk med den hära nökterheta, och värfvar in båd’ onga och gamla, båd’ manfolk och qvinnfolk, och alla som ”går och läser”.» – Då ä’ fälle Elin äfven i nykterheta – sade Lena, och rodnande försäkrade unga Erik, att ingen i verlden skulle kunna förmå Elin att ta’ bränvin inom sina «små röde läppar». Gunnar teg och rodnade äfven. De unga männen sutto der, åto och samspråkade, och voro för ögat verkliga typer för de vackraste praktexemplar af svenska allmogen. Gunnar var högväxt, smärt och bredaxlad på en gång; hela hans utseende, hela hans varelse vittnade om en stor, både yttre och inre manlig kraft.
Resultaterna deraf hafva varit en ökad inkomst för armeen; afskaffandet måste för denna medföra förlust, och man kan dessutom erinra, att misbruket till en del compenseras deraf, att räntegifvaren äger rätt leverera in natura, hvaraf han troligen begagnar sig, då stor ymnighet af spannmål in-> träffar, och indelningshafvaren altså icke kan afyttra densamma, utan måste upplägga den, hvarvid åter förlust för honom lättligen kan uppkomma derigenom, att räntegifvaren icke är skyldig att lemna ritorr vara. Jag vill visst ic - Den 22 Januari f. m. i33 le taga parti af det utaf Hr Gr. Posse i sista plenum uppgifna exempel af orter, der sädana prsestationer äro påbjudna, hvilka icke i trakten produceras, och hvaraf handt, att räntegifvare nödgats erbjuda råg i stället för korn m. m.; men sådant kan säkerligen lätt afhjelpas, utan att man behöfver förkasta, hvad som till fördel för armeen ägt rum sedan K. Carl XI:s tid. Vill man upphäfva alltsammans, så skall jag vara den förste, som dervid biträder^ men att i lösryckta delar behandla detta ämne, sådant måste jag motsätta mig. Man säger, att det är en alltför vidlyftig labyrinth att på en gång kasta sig in i förändring af hela grundränteväsendet; men jag tror, att labyrintherna då först börja uppkomma, när man icke vill taga ett oskiljaktigt ämna i sin helhet, utan tror sig höra sönderplocka det för att kunna handtera det. De söndrade delarna visa sig då såsom labyrinther; men det hela kunde deremot visa sig ganska enkelt. Jag tillstyrker afslag å betänk. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn.: Jag förenar mig med Hr Gr. Björnstjerna uti hans begäran om afslag å betänk. Då R. St. vägra nödiga anslag till lönförhöjning för indelta armeen, bör den väl åtminstone få behålla, hvad den har; och då minskning i indelningshafvares inkomster synes blifva en gifven följd af förslagets antagande, kan jag icke tillstyrka bifall till detsamma.
Krisen skall då småningom bota sig sjelf, förtroendet återvända och de icke obetydliga penningesummor, som nu äro skrinlagda, innan kort framkomma i dagen. Men hvilken är väl anleda, till vår, i jemförefse med exporten, under de sednare åren så betydligt ökade import? Jag tvekar ej att utsäga det. Det är den öfverhandtagande förbrukningen af utländska varor, det är yppigheten och luxen i vårt lefnadssätt. Granskar man husgerådet i våra boningar, finner man detsamma nästan uteslutande tillverkadt af utländska träslag. Speglar, kronor, bronser, mattor, möbeltyger, knifvarne hvarmed vi åta och glasen hvarutur vi dricka, äro äfven för det mesta af främmande tillverkning. Undersöker man qvinnans klädsel, ej blott den förmögnas, men äfven tjensteflickans, så inser man snart, att den förra nästan uteslutande, och den sednare till en stor del, är ifrån utlanden införskrifven; och missbruket har i detta fall gått så långt, att nästan ingen stuga finnes på landet, der man ej skall upptäcka flera utländska öfverflödsarliklar. Gå vi till oss sjelfva, sä finna vi äfven, att en ganska betydlig del af de persedlar vi förbruka, äro af främmande tillverkning. Undersöka vi borden vid våra middagar, finna vi ej blott att utlandets viner nästan öfverallt utträngt det gamla ärliga Svenska ölet, men äfven att luxen infört (jag talar ej om sådana saker, hvilka icke finnas inom landet) ärter ifrån Paris, pastejer ifrån Strassburg, sylter ifrån Marseille, ost ifrån England, medvurst, skinkor, sparris m. m. ifrån Lybeck. Kastar man ögat i våra luxbodar, finner man dem öfverfylla af utländska grannlåter, prålande för ögat, men utan inre värde och hvilkas afsättning dock aldrig tryter.
Uti denna § heter det, att det åligger hvar och en ledamot af tax:s-komitén, att, med noggrant iakttagande af instruktionens föreskrifter och efter bästa förstånd, på beder och samvete tillämpa bev:s-stadgan, samt bestämma och påföra den afgift, hvarje efter samma stadgas 2:dra artikels bevillning underkastad person inom tax:s-distriktet bör rätteligen utgöra. Det har redan förut framställts anmärkningar deremot, att det blifvit gjordt till ett åliggande för tax:s-komiten, att bestämma och påföra den afgift, som efter 2:dra artikelns bevillning borde ega rum, utan har man önskat få den mening uttryckt, att tax:s-komitéens åtgärder borde inskränkas till att endast bestämma tax:s-beloppet, d. v. s. det belopp, hvarefter afgiften skall uträknas och påföras den skattskyldige. Det bör väl icke skäligen kunna åläggas hvarje ledamot i tax:s-komitéen att sitta och räkna ut detta, vid äfventyr att, om missräkning i något fall skulle sedermera finnas hafva egt rum, tilläfventyrs anses hafva handlat mindre samvetsgrant och hederligt. Det finnes dessutom i en föregående § föreskrifvet, atl det är häradsskrifvaren, som skall göra de anteckningar i taxerings - Den 18 Maj f. m. 215 längden, sorn blifvit af tax:s-komiténs beslut föranledde. Då jag i öfrigt erinrar mig att de §§, som innehålla, att dessa afgifter skola af bev:s-beredningarne föreslås, men af tax:s-komitén bestämmas, blifvit af B. o. Ad. återremitterade, får jag hemställa, att jemväl denna § måtte återremitteras, på det att den förändring måtte deruti blifva gjord, att ledamöterna endast skola bestämma det tax:s-belopp, hvarefter 2:dra artikelns bevillning underkastad person bör utgöra afgift, men icke uträkna och påföra denna afgift. Gr. Lagerbjelke:
599 universiteten; att deras tillvaro blifvit så till sägandes hotad, med ett ord att de blifvit hållna i schack, t. ex. genom motionen om universitetens flyttning, striderna om Carolinska institutet m. m. l)et är denna agitation, som utan tvifvel kraftigt bidragit till den större lifaktigheten och den vunna förkofran, på samma sätt som med våra industrialster, hvilka under prohibitionssystemet stodo nästan stilla, men, sedan den fria handelsprincipen gjort sig gällande, utvecklat sig till allt större och större fullkomlighet. Jag frågar om det just vore skäl i att nu låta en agitation upphöra, som visat sig hafva haft en så välgörande inflytelse på universiteten och om man fördenskull icke borde åtminstone hålla frågan öppen genom en utredning som väl aldrig kunde skada ; och då man är van att från representationens sida af regeringen begära utredning af en hop ganska obetydliga förhållanden, innan R. St:r derom fatta sitt definitiva beslut, synes det vara höjden af intolerans att neka en sådan utredning i en fråga af så hög vigt för samhället, som den nu ifrågav:de om hufvudstadens förseende med ett universitet. Jag tillstyrker således bifall till den af Borgare-St. beslutade urul. skrifvelse i ämnet. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utskds ifrågv:de Betänk., dels af Gr. von Rosen, att R. o. Ad., med afslag å samma Betänk., skulle, lika med Borgare-St., besluta en und. anhållan till K. M., att K. M. täcktes låta genom sakkunnige män verkställa och för R. St:r vid nästa riksdag framlägga en utredning, huruvida samt med hvilken kostnad och hvilka åtgärder ett universitet må kunna anläggas i hufvudstaden, vare sig genom inrättande af ett nytt sådant eller genom flyttning af det, som nu finnes i Upsala; och dels slutligen af Gr. Anckarsvärd, att R. o. Ad. måtte för sin del besluta, det R.
Februarii. att, i ett fall låta Lagen få sin helgd, men i ett annat låta den hvila oanvänd, tror jag likväf, att då frågan blivit väckt, Banco-Utskottet varit föranlätit, att förordna om Föreskriftens upphäfvande; men dä frågan derjemte uppstått, om andra Föreskrifters meddelande till Banco-Disconternes Directioner, dä tror jag för min del, att man först bordt öfverväga, i livad egenskap Riksens Ständer skolat meddela en sådan Föreskrift, antingen såsom Delägare i Disconterne, genom de dem lemnade Låne-biträden, eller såsom Lagstiftande Magt. I förra fallet torde ali åtgärd inskränka sig vid att bevaka Banquens rätt, att utsöka Riksens Ständers, genom Banquen hos Disconterne ägande Fordringar. I det sednare åter torde man först böra fästa uppmärksamhet derpå, att hvarje Statens Medlem måite få tillgodonjuta sina lagliga rättigheter, ty det måtte vara otänkbart, att Riksens Ständer med uppsåt skulle vidtaga sådana anstalter; att den ena Medborgaren skulle lida i den rätt, honom efter Sveriges Lag tillkom, och den andra åter erhålla en fördel, hvartill han ej har lagligt anspråk. Det är i afvagtan på Riksens Ständers åtgärd, som enskildta Personer låtit sina Fordringsanspråk hvila, och endast derigenom har det inträffat att Disconterne ej ännu kommit i Concours tillsiånd, men om Riksens Ständer meddela sådana Föreskrifter, hvarigenom en del Borgenärer blifva lidande, måste imn icke befara, att dessa Borgenärer, för atr i möjligaste måtto bevara sin rätt, skola begagna sina lagliga rättigheter och det Concoitrs-tillstånd, sorn man velat förekom - Dm 17 Februarli. 367 ma, just derigenom »kall inträffa.
Herr Munck af Rosenschöld: Om jag ej misstager mig, har Utskottet föreslagit för 4:de resan fylleri, att man skall ställas under förmynderskap. Jag får härvid åtminstone fästa det vilkor, att den brottslige skall vara oskicklig, att förvalta sina egna affairer, och förmyndaren mera skicklig alt förvalta dem, ty motsatsen kan verkligen ega rum, och den som super, ändå 3.3 Den a 3 October e. m. förvalta sina affairer bättre, än den, som aldrig supit sig full. Vi känna ett visst land i Europa, der män ej äro så sällsynte, som med anseende i staten och förmåga att förträffligt sköta sina affairer, ändå bruka att ej så sällan laga sig ett rus. Skulle man dessutom bos oss vara lika sträng i valet af förmyndare, som man varit emot myndlingen, så torde det ofta vara svårt, att finna någon, som icke gjort sig saker, att sjelf komma under förmynderskap. Jag kan icke med Herr Cederschjöld tro, att bränvinssupandet aftagit, för det man nu ej så ofta, som förr, ser fulla personer. Jag medger, att man kanhända ej så ofta super sig full, men man super deremot mera dagligen, hvilket är mycket skadligare, än att någon gång taga sig ett rus, och annars dagligen lefva alldeles nyckter. Man super derföre nu i det hela mera, men mindre på en gång. Som 2:ne Stånd redan återremitterat Betänkandet, förmodar jag, att Ridderskapet och Adeln ej har något emot återremiss. Grefve von Rosen„ Axel'. Då jag finner discussionen föranleda till återremiss, måste jag yttra mig i den punkt, som rörer öfverflyttandet på Domstolarne af bränvinsmålen. Kanske är det ensidigt af mig, men jag måste bekänna, att för det mig i nåder anförtrodda län är nu varande stadgande icke lämpligt, emedan afstånden äro Den a3 October e. m. 3'9 så stora, att då pliglen med vittnens ersätta ning för en tilltalad uppgår till 5 R:dr, kan den för en annan, innan målet är utageradt, gå till 67 R:dr Banco.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-utskottets den 8 och 10 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 229., i anledning af väckt motion om inrättande af ett archiv i Rikets Ständers hus» 536 Prot.-utdrag den 13 Juli 1848. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-utskottets den 8 och 10 dennes på bordet lagda memorial N:o 230, angående den vid nordöstra sidan af Riksgälds-kontorets hus befintliga gårdsplats; fann Ridderskapet och Adeln för godt att bifalla de under N:ris 1 och 3 upptagne momenterne af Utskottets förslag, hvaremot detsamma i öfrigt afslogs. S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-j Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 10 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 9, i anledning af väckta förslag rörande enskilde banker. S. D. Föredrogos och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens nedannämde den 10 dennes på bordet lagda betänkanden: g N:o 22, i anledning af väckt motion om tillägg och förklaring uti Kongl, förordningen den 20 Januari 1824, angående ändring eller utrifning af vattenverk; N:o 23, i anledning af väckt fråga om bestämmande af ersättning åt boställs-innehafvare för deltagande i vatten-aftappningsoch sjösänknings-företag; N:o 25, i anledning af väckte motioner om ändring af nu gällande bestämmelser i fråga om hemmans-klyfning och besutenhet; N:o 26, i anledning af väckt fråga om ändring af 28 kap. 1 § Byggninga-balken, i fråga om gästgifveriers afstånd från hvarandra; samt N:o 27, i anledning af serskilda motioner om ändringar uti nu gällande expeditions-taxa m. m. S. D. Föredrogs och lades till handlingarna Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 10 dennes på bordet lagda memorial N:o 24, i anledning af erhållen återremiss af betänkandet N:o 2, i fråga om afskaffande af husaga.
Men till bestridande af alla dessa och dylika utgifter eger Institutet, utom de frivilliga gåfvor, sorn nienniskokärleken dit sänder, inga andra årliga inkomster att påräkna än 690 R:dr R:mt, utgörande inflytande räntemedei af donerade fonder. Af dessa räntemedei skola, enligt gifna föreskrifter, 120 R:dr användas till lärares aflöning och det öfriga till underhäll för frielever. — Af hvad nu i korthet blifvit antydt, skönjes, att institutet i Hjorted, för att kunna med någon trygghet fortsätta sin gagneliga verksamhet, behöfver sig anvisadt ett årligt understöd af 6 å 8,000 R:dr Runt, och att antalet af frielever, sorn der kunna emottagas, måste blifva proportionerligt mot understödets storlek. Men då således mesta delen af det af Kongl. Maj:t äskade statsanslaget finnes behöfligt, på sätt jag haft äran antyda, för endast de i Hjorted och Carlskrona inrättade vårdanstalter; och då de i Göteborg, Malmö, Stockholm, Umeå och på ön Hven inrättade likartade anstalter hafva billiga anspråk, att med lika välvilja ihågkommas och med nödigt understöd befrämjas; så föranlåtes jag, på det denna vigtiga angelägenhet må kunna bringas till önsklig utgång, påkalla Rikets Höglofliga Ständers uppmärksamhet på det förslag, som Direktionen öfver Allmänna Institutet för döfstumma och blinda underdånigst afgifvit, och som finnes framställdt sid. 84 uti Bilagan N:o 7 till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition N:o t om Statsverket 1865. Bemälde direktion, som utan tvifvel är bäst i tillfälle att känna och bedöma de kostnader, som oupplösligt äro förknippade med de döfstummes behöriga undervisning och värd, har beräknat, att ett årligt anslag af 30,000 R:dr erfordras för de nu ifrågavarande sju enskilda vårdanstalterna, på det de inä kunna uppfylla sin välgörande bestämmelse. Jag får derför vördsamt föreslå, , att Rikets
Jag tillstyrker således antagande af LagUtsk:s betänkande. Ur Dalman, Wilh. Fredi-.: Den ifrågavar. förän dringen torde redan förut vara tillräckligen motiverad och utredd under de discussioner, som så väl under 3:ne föregtde, sorn under denna riksdag ägt rum. Den har också blifvit vid 2Jne löreg:de riksdagar beslutad. Jag begärde således ordet endast för att genom upplysning af Ridd SecretJn skaffa R. o. Ad. viss underrättelse om huruvida Rne Stånd verkligen bifallit betänkandet. Att Presteoch BondeStn dertill lemnat sitt bifall, upplyser sjelfva betänk.; men huruvida äfven BorgareSt. bifallit detsamma, är mig okändt. Möjligen har Ridd.Secrelm derom falt någon underrättelse, och jag anhåller i sådant fall, att upplysning derom måtte meddelas Ståndet. Underl. Ridd.Secret. lillkännagaf, att ingen underrättelse ännu ankommit huru utlåt. JN:o 110 blifvit afgjordt hos något af de öfriga RiksSt:n. Hr Ribbing, Arvid: I den första delen af Frih. Leijonhufvuds yttrande anhåller jag att få instämma, nemi. deruti, att denna fråga är åtminstone för dem, som bevistat föregtde riksdagar, så gammal, att allt hvad som derom kati sägas är icke allenast här mångfalldiga gånger omsagdt, utan man har äfven sett det i tryck anlördt, så att jag är öfvertygad, alt hvar och en redan liar för sig afgjordt , om. lian önskar lagm.rätternas bibehållande eller deras upphörande. Jag vill derföre ej vidare förlänga discussionen, ulan anhåller blott 0111 bifall till Utsk:s betänkande. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag har begärt ordet för att upptaga ett inkast emot betänk., som jag ej hört vederläggas, nemi. det att hofrätterna skulle blifva lör mycket öfverhopade af göromål, om ej lagm.rätterna bibehöllos, emedan många af de vädjade målen hittills stannat der.