Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Behofvet af ifrågavarande på all billighet grundade lagförändring hade redan länge varit insedt och Nils Pehrsson instämde derföre fullkomligt uti ofvannämnde Motionairers förslag. Men då giftorätten stöde i närmaste samband med arfsrätten, och motionerne icke innehöllo något förslag till undanrödjapda af den olikhet, som ännu råder vid fördelning af giftorätt i frälsemans och bondes bo, linge' Nils Pehrsson, i sammanhang med hvad Anders Påhlsson och Peter Pehrsson redan yrkat, och under åberopande af de utaf Anders Påhlsson anförde skäl, -föreslå, alt, med ändring af hvad i 10 Cap. Giftermåls-Balker» om giftorätten finnes bestämdt, det lagstadgande måtte meddelas, att den gemensamma egendomen i frälsemans ock bondes bo skulle tillhöra mannen och hustrun, till hälften hvardera, och att ali olikhet i giftorätten följaktligen upphörde; tilläggande Motionairen, att, i händelse den olika arfsrätten afskaffedes, han ansåge, broder, sorn komme att med syster dela en arffållen lands fastighet, hvilken, med Lag-Utskottets Betänkande N.o 112. 11 iakttagande af Författningare om besutenhet, icke kunde klyfvas i flere lotter, må berättigas att, utan lottning, behålla fastigheten, emot det han för systerns del erlägger en fullt motsvarande löseskilling, som, i brist af åsämjande, borde genom laga värdering bestämmas; äfvensom Motionairen vidare hemställde, att Lag-Utskottet måtte föreslå de rättelser, som, till följd af förslaget.om lika giftorätt, blefve nödige uti stadgandena i 11 Cap. Giftermåls-Bdiken, rörande betalning af makars skulder: och att, då rättigheten för hustru, som öfverlefver mannen, att af bans enskilda del i boet åtnjuta morgongåfva, ledde sin upprinnelse från och innefattade en slags modifieation i den Lag, som tillägger hustrun mindre andel i boet än mannen, morgongåfvan borde, derest nämnde
Bancooch Ekonomiutskottet! afgifne Betänkande, angående Allmänna Magazins-Inrättningen, bör utaf allmänna medel utgå, så snart Kongl. Majit linner för godt, att detsamma i enlighet med detta Rikets Ständers Beslut disponera; matte anordnas på Rikets Ständers Bank, dit så väl de vid Allmänna MagazinsDirectionens utredning återbekommande medel, sorn de hvilka af det nu anslagna Creditivet återbetalas, i den mån de inflyta, böra ingå, Och torde, i fall detta gillas, underdånig anmälan härom hos Kongl. Maj:t 422 Stats-Utskottets Betänkanden» göras, samt Banco-Utskottet uppdragas, att detsamma intaga i Instructionen för Rikets Ständers Fullmäktige i Banken* t_3 v_J Stockholm den 6:te December 1S20». Ankom den 9 Dec. 1823, Riksens Högloft. Stånders StatsBevillningssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskotts Utlåtande, angående yrkadt upphåfvande af Grånsetullbevakningen mot Norrige. Sedan Riksens Högloft Ständers StatsBevillningssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskott, den ix sistliden månad, uti afgifvet Betänkande, angående yrkadt upphäfvande af så väl Inrikes Tullbevakningen som Gräns Tullbevakningen mot Norrige, i afseende på den sednare delen af ämnet sig utlåtit, att, ehuru, nämnde bevakning, såsom hitintills förnämligast åsyftande vidmagthållande af prohibitif-Författningarne^ varit i så måtto af behofvet påkallad, sorn de Svenska Tulls tadgarne i en väsentlig måtto skilja Stats-Utskotlets Betänkanden. 42^ sig från de i Norrige gällande, likväl oell sorn, oagtadt nämnde Länders Tullförfattningar, genom Riksens Högloft. Ständers bifall till de af Bevillnings-Utskottet upprättade Förslag beträffande
D u kan alls inte förstå, huru ofta man blir tvungen att gifva barnen snart sagdt hvad som helst för att hålla dem stilla, exempelvis då man får besök. » » D å kan frun. » man skicka ut dem till barnjungr » Har du någonsin hört, att, då det komme besök, barn kunna hållas i stillhet af barnjungfrun? För öfrigt kan det lätt hända, att barnjungfrun måste anlitas för uppassningen, och det är just vid sådana tillfällen planschverken komma i fara. » » Ja, vet du, då köpte jag hellre ett planschverk mindre och använde de penningar et. så- dant skulle kosta till uppköp af 5 eller 6 bilderböcker. Dessa skulle gömmas för att endast vid trängande behof framtagas, och sålunda räddade jag mina vackra böcker. » » Sådana saker förstår du ännu inte, ty du har ingen erfarenhet, » förklarade jag och skred med bibehållen värdighet ut ur rummet. Skulle jag låta en sådan gulnäbb tro sig kunna lära en gammal mamma? Aldrig! Men i största tysthet beslöt jag ändå att låta Iduns läsarinnor få del af hans goda idé, fullt litande på deras diskretion att ej för honom förråda mitt nederlag. Maria Nyström. U r notisboken. Kvinnorna vakna. Vid senaste stadsfull mäktigvalen i Stockholm begagnade sig 12i kvinnor af rösträtt. Lifligaste intresset ådagalades i fjärde valkretsen (Östermalm), där 48 kvinnor deltogo i valet. I andra valkretsen 32, i tredje 25, i första 12 och i femte 7 kvinnor. * Kronprinsessan som utstållarinna. Nationalmuseum har öppnat en större utställning af fotografier från Egypten, hvilka kronprinsessan Victoria till största delen själf tagit under sin vistelse därstädes, och nu benäget ställt til! museets disposition. Utställningen är anordnad i den stora gravyrsalen i öfre våningen. En permanent utställning i hufvudstaden, afsedd för såväl konstsom industrialster, är afsedd att öppnas i den stora cirkusbyggnaden vid Karlavägen, hvilken efter nödiga omändringar tyckes bli synnerligen lämplig härför.
Om det yrade hon, och det var också i hennes tankar, när hon emellanåt var litet redigare. RISTO. Ja, det är sant. Hur skall jag nu bära mig åt med barnet? LEENA-KAJSA. Det har jag också funderat på. RISTO. Om han åtminstone vore äldre, hvad skulle det då vara för nöd? Då kunde han gå och tigga, om det inte fans någon annan råd. Men ett så'nt där litet kräk. Hvad kan jag göra med honom? Nej, nu är jag illa ute. Månne de skulle ta emot honom i fattigvården? Om man skulle försöka? LEENA-KAJSA. Det tror jag inte de gör. Men vet du hvad Johanna hoppades? RISTO. Nej, säg. LEENA-KAJSA. Att Vappu skulle ta gossen till fosterson. RISTO. Ja, tänk om hon skulle göra det. LEENA-KAJSA. Det går alltid an att fråga. Om jag skulle bära gossen till henne och tala vid henne om det? Hvem vet, kanske skulle hon förbarma sig öfver honom. RISTO. Det vore utmärkt. Då behöfde jag inte bry mig det minsta om pojken. LEENA-KAJSA. Ja, så går jag. RISTO. Gör det. Jag kommer efter så fort jag har snyggat mig litet. LEENA-KAJSA. Brådska inte för mycket. Om inte Vappu går in på det, så tar jag gossen med mig tillbaka igen. Tar upp barnet från vaggan. Stackars liten. Ett innerligt vackert litet barn är det. RISTO. Vappu tar honom nog. Det skall ni få se. Uppfostrar pojken till prest till på köpet, om allt går väl. LEENA-KAJSA. Tänk att han sofver så djupt att han inte vaknar. Ja, adjö då på en liten stund. RISTO. Adjö, adjö. Lycka på resan. Men hör ännu ett ord, Leena-Kajsa. Det där det Hvad var det nu jag skulle säga utan att ljuga? Jo. Om det faller sig så så nämn åt Vappu så där i förbigående, hur snäll jag var emot min förra hustru. Om det faller sig så, menar jag. LEENA-KAJSA. Hvarför inte?
v. (Forts.) LOVISA PETTERKVIST RESEBREF FÖR UTMÄRKTA IDUN. HERR I EUROPA. BREF II. REDAKTÖR! Plask, plask, plask! Inte en smul fick j a g se här heller af kyrIDUN 1899. ninggata, ja, själfva den förtjusande Östergade bara blef reflexsolskensgator i jämförelse. Sutto i hotellomnibusen, medan konduktören hämtade våra koffertar. » sa j a g. » Obs. Ur en resebok!) Fullkomligt europeiska öfverschåare! Hela hotellet k o m på benen. » I sin helhet står som en jättestor och grumligt vatten. stackarna! så begära förströelse butiker ha j u aldrig solsken, de för odlar fanns M e n h v a d kan m a n ockmoralitet af en stad, kolerabaciller? Så k o m han — tomhändt. » D u menar, väl Korsör! M e n p " ytt gjorde hon. Jag om skulle ha sofvit s o m en sten den natten, inte Båda kofferterna v ä c k t m i g litet emellan. t v å! Men det var j u sant, det — pas herrskapet som är — —! Det alldeles säkert, att Hamburg var m y c k e t grannare stad, m e n Frankfurt som en var den, hade tycket. Sol — HopStäder nog inte hörde något. jag sol, s o m v ä r m d e Allting, s o m fanns se d e n här Bangården att se, fick S å stor, att alla gången. är ett under. Sveriges järnvägar få r u m. I gamla staden hade fordomtima judar bott. undrar, hur våga sade 1 S å grufligt långt judarne sig sticka näsan, nu innan näsan han blef intressant! för tiden de blefvo Jag skulle knip » Ich — nich — mich —! » H u r då d å? M e n det var m i n vän, som stoppade det ordet i öronen på mig. UTSIKT FRAN HUFVUDENTREN. inte g l ö m t d e m. M e n. N e j, d å! m. m. Vi snäll lare som han, upp ligen tull!
Det är nemi. allmänt kändt, alt allmoge från Vermland årligen färdas vidt omkring, för att verkställa hvarjehanda rödjnings oell plöjnings-arbete. Det är likaledes kändt, alt dessa vanligen beräkna vidden af del fält de odla medelst ett ys mått, som de kalla rula, och denna ruta har 10 famnars sida, samt innehåller således 100 famn-rutor eller qvadratfarnnar. Nå väl! hvad behagar man säga örn detta? Hvarifrån hafva Vermlands-böuderne tagit detta på ren liofaldsräkning grundade upprnätningssätt? Månne från någon professor i geometrien? Visserligen icke. De hafva uttänkt det sjelfve, och dervid användt det räknesätt med tiofalder, som kvaroell en känner och använder, snart sagdt utan alt veta deraf; ty så inärfdt är detta räknesätt genom sjelfva språket, som vi tala. Än mera, Vermländningen räknar 16 sadana rutor på tunnlandet, och då man säger honom, att tunnlandet icke hinner fullt upp till 16 rutors vidd, och att han förlorar på sin räkning, svarar han: jag vet det, mea bryr mig icke om denna lilla skilnad, ty det går så lätt alt räkna med min storruta, som innehåller jemnt 100 mindre rutor uf t famn i fyrkant, och hvars tiondedel jemnt 3oS Dea 37 Maj c. m. utgöres af en rimsa, sorn är io famnar lång och" i famn hred. Då silfvermyntningen år i83o ånyo börjades, infördes vid Myntverket tiodelningen vid alla räkningar och vägningar, och alla arbetarne förklarade från första början, att detta delningssätt var både lättfattligt och beqvämligt. De skulle blifva särdeles obelåtne, om de nu anbefalldes att återtaga gamla räkningen med lod, qvintin o. s. v. Dessutom bör märkas, att då frågan om tiodelningens införande i mått, mål och vigt vid 182.3 års riksdag förevar hos R. St., mötte densamma vissel ligen icke största motståndet inom Hederv.
När Kongl. Maj:t den 30 Oktober 1856 till Rikets då församlade Ständer aflät nådig proposition angående regleringen af utgifterna under tredje hufvudtiteln och, bland annat, äskade att, i stället för det å samma hufvudtitel till skrifmaterialier och expen - — 33 — ser m. m. uppförda förslagsanslag 1,623 R:dr 32 skill, banko, jemte det, såsom ersättning för utgifterna i och för den ministeriela brefvexlingen, af General-poststyrelsen dittills utbetaldta belopp, i medeltal för 10 år utgörande omkring 4,900 R:dr banko, hvilket borde upphöra, Rikets Ständers måtte, till bestridande af kostnaderna ej mindre för skrifmaterialier och expenser, ljus och ved samt underhåll af möbler m. m., än äfven för nyssnämnde brefvexling, telegrafporto, extra och hemliga utgifter, äfvensom till alla öfriga utgifter, hvilka icke kunde på förhand beräknas, bevilja och under rubrik: »Skrifmaterialier och expenser samt extra utgifter» låta uppföra ett årligt anslag till bestämdt belopp af 70,000 R:dr R:mt, så åberopades till stöd för denna jemte öfriga rörande Utrikesdepartementet gjorda nådiga framställningar ett af Chefen för nämnde Departement afgifvet, den nådiga propositionen bilagdt underdånigt memorial, deruti, i afseende å förvaltningen och redovisningen af samtliga Departementet genom bidrag såväl från Sverige som Norrige tillhörande medel, Departements-chefen hemställt, dels att utbetalningarne af dessa medel skulle, i öfverensstämmelse med de af Kongl. Maj:t för hvarje år fastställda stater eller på grund af särskilda anordningar, bestridas utaf den Afdelningschef i Departementet, hvilken borde vara ansvarig för förvaltningen af Departementets penningetillgångar, dels ock att, sedan räkenskaperna för året blifvit afslutade och inför Kongl, Majit anmälde, desamma, med undantag af dem, som anginge reseoch kurirkostnader, expektanslöner och tillfälliga uppdrag, telegrafporto och hemlige utgifter, finge aflemnas till vanlig granskning uti Kongl. Kammar-rätten, äfvensom i afskrift, dock utan bifogade verifikationer, öfversändas till Kongl, norska Regeringens Revisions-departement, för att derefter, i likhet med hvad dittills iakttagits, delgifvas Rikets Ständers Revisorer samt norska Stats-revisionen.
X. åtskilliga af våra läsarinnor med en nyfiken blick på porträttet af komponisten och kapellmästaren Andreas Hallen, som vi i dag ha nöjet att presentera i Iduns spalter, fråga, såvida icke namnet och dess bärare gjorde ett sådant spörjsmål öfverflödigt genom den rangplats, Hallen sedan nere lustrer tillbaka intagit och fortfarande intager i vår tonkonsts historia. Och äfven, o m någon ung läsarinna, hvars musikaliska bildning ännu begränsas till gamle Czernys pedagogiska tonmålningar, aldrig lärt känna namnet Hallen, skulle hon otvifvelaktigt frapperas af det karaktäristiska porträttet och tänka: » den mannen är antingen en konstnär eller en lärd, ty så där ser ingen hvardagsmänniska ut. » Konstnär eller lärd! Hvarför icke en lärd konstnär? T y Hallen är kanske den mest genombildade af våra nu lefvande komponister här hemma. Dock har lärdomen icke sållat något skolastiskt dam öfver hans tonskapelser, som alla starkt präglas af hans konstnärstemperament — ett käckt och soligt vikingalynne, med ett tillskott af den svenska naturmystikens vemod och drömmande halfdagrar, hvilka motsättningar i hans musik teckna sig som kvällskuggor på en gyllenläderstapet. Hallen har varit och är fortfarande en mycket produktiv komponist, särskildt i de orkestrala formerna, och den, som är något så när förtrogen m e d musiklifvet i vårt kära fädernesland och vet, huru nyckfullt våra tonkonstnärer behandlas — än med afgudisk tillbedjan, hvilket dock är sällsynt, än med kallsinnighet, som oftare förekommer och står i mera intimt sammanhang med vår natur — kan lätt tänka sig, hvilken järnenergi och hängifvenhet för sitt kall en komponist under sådana förhållanden måste besitta för att, trots allt, mäkta frambringa det ena betydande konstverket efter det andra. Det var på våren 1884 som Hallens första opera » Harald Viking », till text af tyske skalden Hans Herrig, gick öfver scenen härstädes, efter att redan 1881 ha gifvits i Leipzig.
”Ehuru det med Rikets Ständers underdåni”ga tillstyrkande instämmande Kongl. Bref”vet den io September 1765 innehölle, att ”Lazaretten skulle underhållas på Läns-in”nevånarnes egen bekostnad, hade Lazaret”ten likväl, de tider, då spanmålsprisen va”rit högre och Hospitalens utgifter lägre, ”i anseende dertill att deras ändamålsenli”ga inrättning ej varit i fråga, erhållit af ”Hospitalsmedlen betydliga understöd, som, ”utom större summor före år 1808, från och ”med nämnde år till år 1825 bestigit sig ”till 328,069 R:dr 4° sk. 8 r., och hvilka ”för Hospitalsfonden haft den menliga påföljd, att dess Capital under samma tid ”blifvit minskade ifrån 212,091 R:dr 38 sk. ”8 r., till 82,602 R:dr 42 sk. 2 r. B:co.” —• Deraf är det skäligen utredt, att den tiden, som Lazaretten förvaltades af SeraphimerGillet, var det Hospitals-fonden, som fylde bristen, och då det medtagit så stor summa, samt Hospitals-fonden hvarken har någon förbindelse eller utväg att vidare understödja LänsLazaretten, skulle deras un - Den i3 November e. m. 243 dergång beredas, om icke tillfälle lemnäs att få tillskott af Curhusmedlen i mån af behofvet. Det är väl sagdt, att ett eller annat Läns Cassa skulle hafva betydliga behållningar, men det bevisar icke, att ju ett annat Län kan hafva behof, utan blott att det förra Länet ej behöfver mera, och då förfaller frågan för samma Län. Det är också icke meningen annat, än att det skall bero af Länets innevånare sjelfve att få disponera, hvad de vilja anslå, och att icke något band må vara på dem i det fallet.
Uti en fråga af den utomordentliga vigt, som denna äger, torde det benäget ursägtas, om jag ännu en gång besvärar R. o. Ad. med att afhöra några få ord, ehuru jag redan förutser det beslut, sorn här i dag kommer att fattas; men det blir icke det definitiva och sista, och jag erkänner att jag svårligen kan uppgifva allt hopp i detta ämne, förrän jag ser det sista beslutet vara fattadt. En värd talare har här ganska riktigt erinrat oss om hvad vi troligen alla veta, nemi. alt § utgör mera än hälften. Måhända har han icke riktigt hört de ord jag uttalade. Dessa voro, att 5 riksdagar erfordrades för att den öfre kammaren skulle blifva fullkomligt likstämmig och uttryckande samma opinion, som uteslutande varit herrskande under den tid, som omfattar dessa särskilda riksdagars representantval. Nu tror jag icke, att uti denna tid ligger något slags misstag, hvarken arithmetiskt eller af annat slag. Dessutom har bär blifvit uppgifvet, att val, som skedde i de särskildta districterna, enligt Hr von Hartmansdorff? förslag, icke skulle vara så gifna i en riktning, som de, hvilka skedde i den nedre kammaren. Det kan visserligen hända, och är till och med troligt, att en del af dessa särskildta districtval skola falla på personer, som äro af annan opinion än majoriteten i nedre kammaren, men det är också troligt, att sådant i viss mån kommer alt äga rum äfven vid de val, som ske i ne - Deli 28 Octo ber e. m. 5 dre kammaren. Man ser sällan, vid val af ett betydligare antal ledamöter inom representationen, att icke en och annan af minoriteten följer med. Således tror jag, att man i afseende på siffrorna kan finna båda förslagen stå i bredd med hvarandra. Mea här är visserligen icke blott fråga om siffror. Hela min bevisning hvilar på den sats, att öfre kammarens nytta endast består i det anseende den kan vinna inför folket. Misstager jag mig i denna sats, då erkänner jag, att allt hvad jag yttrat i ämnet förfaller. Men jag måste bekänna, att jag icke kunnat finna sjelfva denna sats vederlagd.
Skulle deremot i grundlagen qvarstå benämningar på domstolar, som icke upptagas i det nya lagförslaget, så skulle åtminstone tvekan vid detta tillfälle af den nya lagens pröfvande uppkomma, huruvida den grundlagsenlig! kunde bifallas eller icke; och då dessutom, såsom Frih. Cederström ganska riktigt anmärkt, någon förändring i sak alldeles icke genom den nya redactäonen kommer att inträffa, och icke eller någon tvetydighet genom uttrycken uppkommer, så skulle jag för min del tillstyrka R. o. Ad. att bifalla förslaget. Frih. Cederström Thure Fredr.: Jag får lill alla delar instämma med Hr von Troil, Emil, och anmärker blott alt, utom det skäl han anfört för nödvändigheten att antaga ifrågavar. förslag, har jag ännu ett annat skäl att tillägga, det nemi., att jag vid denna riksdag har motionerat frågan om lagmansoch kämnersrätternas borttagande. Af sådan anledning, och på det att något hinder icke må möta bifallandet af omförmälda af mig gjorda motion, så får jag yrka, att det nu förevar, betänkandet måtte bifallas, allrahelst som någon ändring i nu gällande förhållanden icke derigenom åsyftas. Förslaget i 19 punkten blef derefter af R o. Ad. antaget. 20:de punkten. Föreslaget tillägg om villkor för åtal, enligt Tryckfr förordms 3 § 4 morn. Trye kf riket sförordning en. §• 5- 6:o. Förbrytelser emot stadgadt är. Ej må åtal ske, enligt 3 § 4 morn., utan att Konungen dertill lof gifvit. BorgareSt. hade godkänt, men PresteSt. afslagit detta förslag. Den 7 September. 271 Hr von Hartmansdorff: När detta förslag vid förra riksdagen framlades hos R. o. Ad., så blef det icke godkändt.
Och, jag skulle vilja säga, med rätta: ty den för öfrigt temligen medelmåttiga 3: dje aktsmusiken far man på många ställen höra om ej pricis korrektare dock kraftigare och verksammare utförd än här med våra smärre resurser sa i ett som annat, men har någon sett maken till det Lindströmskt portugisiska storamiralfartyget? Hvarken i Berlin, Paris, London — men i Lisboa finnes det. Och detta långt mer utveckladt och naturtroget Situationen är dessutom mer illusorisk. Det finnes nämligen att skåda nere i hamnen, i örlogsvarfvet; det är blott der, som hr P. F. L. som portugisisk skeppsarkitekt drar det kortaste strået. Alltså, låtorn oss komma öfverens om det, att rar nationalkänsla såras icke af denna famösa Afrikanska *. På tal om » Afrikanskan » kommer man i allmänhet sist att orda om musiken. Icke blott hos oss — der skeppet tar all vår syn och sans! — men också annanstädes. Det är drägterna, dekorationerna, baletten kanske ock och så — musiken. Men det är den goda Meyerbeers eget fel, som skref sin musik till libretter sådana som » Afrikanskans » och andra grannlåtsbazarer. Om man nu trots allt lyssnar till musiken, så bör det erkännas, att man här får höra saker, som ingen mer än Meyerbeer var man att skapa. Framför allt effekter, och effektstegringar, stundom visserligen mer af akustisk änrent musikalisk natur, men i alla fall energiskt anslaende. Sådana kraftstycken äro t. ex. de stora rådscenerna med den pompösa bönkören, Vascos af äkta Meyerbeersk hjeltebravur besjälade kraftyttringar, vildarnes pittoreska entré, de harmoniskt och rytmiskt intressanta partierna i den stora dispyten, det derpå följande häftiga allegrot, hvars melodi utan så stor vokaloch orkesterutrustning man halft om halft tycker höra till operettsferen, men som här i stor Meyerbeersk parad gör all önsklig grandios verkan.
Levton. l. s. l. s. iyf för Fahlu Bergslag, Jean Noréus. l. s. N:o lé. för Christianstad, JCronius. L. s. N:o j8. för Ystad, N:o io. för Orebro, Jeuns F. Hemberg. G. L. Ålund. l. s. l. s. N:o ar. för Linköping, Claes Fredr. Lundman. L. s. N:o 24. för Borås, Er. N. Memsen. L. s. N:o 27. for Christinehamn,. J. P. Mattsson. L. S. N;o 30. för Köping, Carl Henr. Levton. l. s. N:o 3?. för Hudiksvall, J. Wallström. L. S.. Nio2.2’, för Lund,. A. P. Stable. l. s. N:o 2?. för Varberg, Er. N. Memsen. l. s. N:o 28. för Halmstad,. A. Westerstrand. L. S_ Nio 31. för Vexio,. P. Lindquist. L. s. N:o 34. för Mariestad , J, P. Mattsson. N:o 36. för Vennersborg, N:o 37. för Sala, Mathias Er. Riehert. Carl H. Levton. l. s. N:o 39. för Hedemora, Joli. Ulr. Winberg. L. s. N:o 42. för Umeå, E. J. Westman. L. S. N,:o 4i. för Marstrand, Sam. Meijer., L. S, L. S. Nio 40. för Sundsvall, Adrian Dalenius. Is. S, N:o 43. för Piteå, Carl Åd. Modin. L. s. N:o 46. för Skara, Math. Er. Richert. L. s. N:o 17. för Carlshamn^, Joh. Ulr. Winberg. L. S. N:o 20. för Jönköping, P. Lindquist. L. s.
Här hemställes först om ej tiotalet kunde få försvinna, för att undgå den beskyllning för ojämnhet 1 princip, som Den 22 Junti e. m. kunde stödjas på utan orsak antagna ojemn» ziffertal. För det andra hafva i dag, om jag ej mins orätt, i den antagna Bevillningsbör* ordningen 200 Riksdaler blifvit, i stället för 300 Riksdaler, bestämda såsom den minsta summa af löner, pensioner &c. hvarföre Ber vilining erlägges Man torde således böra sätta 200 i siället för 310, och i sammanhang dermed längre ner ett capital af 3 333 Riksdaler 16 sk i stället för 5,500 Riksdaler. Vidare hemställes om icke förslaget att pröfva den bestämda inkomsten antingen genom Debetsedlar, eller genom uppvisande af en Revers på 5.500 Riksdaler så vida är olämpligt, att det något för lätt kan eluderas; med 5 eller ö reverser till Sedelhafvaren kan man ju lå in hela Ridderskapet och Adeln, äfven under de första upprops-dagarna, då det är största trequtncen af dem, som uttaga pollett ter. Jag ser ingen annan utväg, att försäkra hvar revers om biott en representant, än att stadga, det under hela Riksdagen de uppvisade rever3erne skulle i RiddarhusArchivet förvaras, men detta har ock sina olägenheter. Det synes derföre vara bäst, att ensamt hålla sig vid Debetsedlarne Man skulle väl kunna säga i sådant lall, att man uteslutit alla dem, som äga blott cipitaler; detta vore då visserligen en för Capitalisterna obehaglig följd af en BevillningsFörordning, sorn icke låter skatternas tyngd drabba dem