Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorers berättelse om granskning af de under Kongl. Komraerse-kollegium ställda fonders och medels förvaltning, för sin del beslutat, dels att gamla och nya Ulldiskont-fonderna må sammanslås samt under benämningen »Ull-diskont-fond» i en gemensam räkenskap upptagas och redovisas, äfvensom att det, enligt Kongl, brefvet den 9 November 1836, utaf Manufaktur-medlen anvisade årliga bidrag till gamla Ull-diskontfonden må ingå till den sammanslagna fonden samt att det bland gamla Ull-diskontfondens tillgångar i dess räkenskaper upptagna ull-magasins-huset i Norrköping må till den sammanslagna fonden öfverlåtas med besittningsrätt så länge detta magasins nuvarande bestämmelse kommer att fortfara, dels ock att värdet af nämnda magasins-hus äfvensom de bland gamla Ull-diskont-fondens räkenskaper bokförda inventarier borde, i stället för att på hittills iakttaget sätt bokföras, hädanefter upptagas i den särskilda räkenskap, hvaruti det hus, som af Kommerse-kollegium nu begagnas, skulle komma att redovisas, samt Rikets Ständer derjemte bifallit Revisorernes hemställan om afskrifning i både Ulloch Manufaktur-diskonternas räkenskaper af den gamla Ull-diskont-fondens kapitaloch ränte-skuld för de till samma fonds utgifter från Manufaktur-diskont-fonden lemnade förskott; så har Kongl. Majit, enligt nådigt bref af den 30 Januari 1857, med gillande af hvad Rikets Ständer för sin del sålunda beslutat,* anbefallt Kommerse-kollegium att tillse, det de af Rikets Ständer angifna förändringar och afskrifningar i räkenskaperna af vederbörande iakttoges. Efter det högstberörda nådiga föreskrifter blifvit fullgjorda, visar sig, jemlikt närlagda kapitalslut, förhållandet med Ulldiskont-fonden sålunda: Vid 1856 års slut voro tillgångarne å gamla Ull-diskont-fonden o R:dr 40,221: 13. Då härifrån afräknas:
Förvaltningens Interims-Stat uppförde Kamererare-lön, ville Kongl. Majit i Nåder tillåta, alt Strandberg, då han begär och erhåller afsked, må varda med innehafvande lön 91 x Ridr Bico, jemte derunder inbegripne 80 tunnor spanmål, på Allmänna Indragnings-Staten öfverflyttad. Kort efter denna Nådiga Resolutions utfärdande, anhöll Strandberg å nyo i underdånighet alt, sedan hans helsa på senare tiden, enligt bifogadt läkarebetyg, sig förbättrat, honom måtte tillåtas åter inträda i dess tjenstebefattning såsom Kamererare hos Kongl. Förvaltningen af Sjö-ärendena, och tjenstgöra för den lön, Staten derföre består, men å denna underdåniga ansökan har Kongl. Majit, genom Nådig Resolution den 27 Julii nästlidet år, förklarat Sig ej finna skäl fästa afseende.
Beträffande de af Preste-, Borgareocb Bonde-Stånden yttrade meningar, om en förändrad organisation af jury-inrättningen, så, då inga redaclionsförslag i denna del blifvit uppgjorda, och endast bestämde redactioner kunna till en annan Riksdag blifva hvilande, fann Bonde-Ståndet ofvannämde yttrade meningar icke, i deras nu varande form, kunna blifva föremål för någon sammanjemkning, enligt 56 §. Regerings-Formen , ulan böra förfalla, Rikets Ständer likväl obetaget, att, om i laglig ordning några rcdaclions-förslag i detta afseende Rikets Ständer underställas, kunna samma förslag äfven vid denna Riksdag i föreskrifven ordning bereda. Prot. XJcdr. d. 12 Febr. 1835.. 23 Hvad slutligen angår Bonde-Ståndets, för gemensam tanka förklarade, och här förut omnämnda anmärkning, att frågan, sornaf jury bör besvaras, må erhålla en annan jemväl föreslagen:1 lydelse, derest icke Bonde-Ståndets förslag till förändrad organisation af sjelfva jury-inrättningen blefve Bikets Ständers beslut; så fann Bonde-Ståndet, att, då sistnämnde vilkor eller företrädesvis framställde alternativ, i anseende lill det !x slut som dervid blifvit fattad t, icke kommit att nu blifva föremål för någon hufvudsaklig pröfning, eller Rikets Ständers antagande eller förkastande; så hade, såsom en följd deraf, också förfallit anmärkningen, om förändring af frågan till jury-männens besvarande, under den form som samma förändring nu blifvit föreslagen; Constitutions-Utskotlet dock häraf icke förhindradt, alt lill granskning kunna företaga de serskilda motioner i detta ämne, som hos eller inom Utskottet kunna vara eller blifva anmälde. Och skulle fespeelive Med-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas, att uti förestående beslut med Bonde-Ståndet sig förena. S. D.
Den uppgifna anledningen dertill är, atL methoden kunde leda till dubbel beskattning, hvarföre andra föreskrifter härom syntes nödvändiga; hvarjemte en annan Ledamot anmärkt, att vid bestämmandet af Jernbruks-inkomster, följes i vissa orter Hammarskatts-priset, hvilket ofta vid försäljning ej erhålles, och trott det lämpligare, att till grund för beräkningen antaga contracls-priset, hvilket icke borde vara okändt för ortens Taxei ingsComile'. 56 Bevillnings-Ut skottets Utlåtande N.-o 28 De Hemman, som lyda under ett Bruk, äro stundom mindre behöfliga för Bruksdriften, och stor svårighet skulle ofta inträffa, om man ville uppdraga gränsen emellan dem, som borde räknas till Bruksegendomen och dem, hvilka, såsom dervid umhärliga, kunde afsöndras till serskild värdering. Dessa och flera skäl ligga till grund för Stadgandet, att Hemman och Lägenheter skola serskildt uppskattas; och enär dessutom dessa Hemmans-värden få från hela Brukets Uppskattnings-summa afdragas, anser Utskottet derigenom dubbel beskattning vara förebyggd; äfvensom det är en följd af nämnde method, att om stundom ett Hemmans högre värde igenom dess afkastning i Skogs-effecter icke vore rigtigt afsedt, skillnaden inbegripes i Brukets värdering, hvarvid tillgång på egna kol m. m. tages i beräkning. Att misstag och en deraf följande ojemn, mindre rigtig beskattning egt rum, är troligt, och sådant kan måhända icke undvikas genom någon metod; men Utskottet skall, på sätt i3:de Grunden innehåller, bemöda sig att gifva hithörande Stadganden ali möjlig tydlighet och bestämdhet, samt derigenom, så vidt ske kan, förekomma anledningen till dylika misstag för framtiden. För öfrigt torde någon egentlig grund Bevillnings-Utskottets Utlåtande JV.-o 28.
Mina ofvananförda anmärkningar visade emedlertid, huru härmed tillgått, och föga bättre resultat vore att deraf förvänta, så länge denne tjensteman, huru väl han i öfrigt kunde motsvara anspråken på en dylik mellanmyndighet, icke hade skyldighet att sjelf verkställa exsekutiva förrättningar, hvilken skyldighet, om han än ägde densamma, han likväl sällan skulle kunna uträtta, bunden som han vore af andra åligganden, påfordrande hans ständiga närvaro i embetsverket. Det blefve ock af sistnämnda skäl för honom omöjligt att, såsom sig borde, utom embetslokalen, med sin uppmärksamhet följa Exsekutionsbetjenternes åtgöranden i tjensten. Imedlertid kunde icke, förmodade jag, nekas, att flera af de ifrågavarande förrättningarne, helst i hufvudstaden, landets största och folkrikaste stad med mångsidigt utvecklad rörelse, handel, sjöfart m. m., ej läte sig tillbörligen verkställas, utan att både lagoch sakkunskap funnes hos förrättningsmannen, hvilkens omdöme och urskilning rätt ofta sattes på prof, under omständigheter, som medgåfve hvarken långsam besinning eller goda råds inhemtande; och likväl vore i hufvudstaden, att till slika uppdrag användas, icke andra personer, än Exsekutionsbetjentex-, stadda på en bildningsgrad och i lefnadsvilkor, som ingalunda svarade emot så vigtiga och ansvarsfulla uppdrag. Detta vore utan tvifvel en brist i organisationen af hufvudstadens exsekutionsverk, en brist, hvars menliga följder befarades skola tydligare framträda, i den mån rättsförhållandena mer och mer utvecklas och på samma gång nya och mer svårhandterliga rättsfall förekomma. Huru nämnda brist skulle afhjelpas, sade jag mig icke vara i tillfälle att antyda närmare, än som skett genom den här förut anstälda jemförelsen med exsekutionsväsendet på andra ställen inom landet.
Uti Riksdagsmannaoch Elektors-val må ingen deltaga elier till Elektor väljas, som icke är till myndiga år kommen; icke eller den, som, utom hvad åldern beträffar, sig befinner i något af de fall, hvilka ofvanföre i denna § uppräknade äro. Personer af någon annan främmande Lära, än den Reformerta, kunna ej vara Riksdagsmän; men valrätt må äfven andra Christna Trosförvandter ej förvägras. Till Riksdagsman må ej i något Stånd godkännas en person, som icke upphunnit 25 års ålder; ej den, som, fastän äldre, står under Förmynderskap; ej den, som, efter gjord cession och utfärdadt proklama, icke, på sätt Lag förmår, visa gitter, att han från sina Borgenärers kraf fri är; icke eller den, hvilken laga kraftvunnen Dom förklarat ovärdig medborgerligt förtroende, eller att föra andras talan, eller för något nesligt brott till straff skyldig. Uti Riksdagsmannaoch Elektors-val må ingen deltaga eller 'ill Elektor väljas, »om icke är till mvndiga är kommen; icke eller den, som, utom hvad åldern beträffar, sig befinner i något af de fall, hvilka ofvanföre i denna § uppräk nade äro. Personer af någon annan hämmande Lära, än den Reformerta, kunna ej vara Riksdagsmän; men valrätt tillkomme äfven andra Christna Trosförvandter samt Mosaiske Trosbekännare. Om ändring i 21 § Riksdags-Ordningen. Riks dags-Ordningen. § 21. Riksdagsmän af alla Stånd skola dagen efter den, hvartill Riksdagen pålyst blifvit, sina Fullmakter uppvisa; Ridderskapets och Adelns Ledamöter legitimera sig på det sätt Riddarhus-Ordningen föreskrifver. Preste-, Borgareoch Bonde-Ståndens Ledamöter angifve sig och styrke sin behörighet inför Justitie-Stats-Ministern, eller den Konungen i hans ställe förordnat, hvilken tillkalle, till upplysningars afgifvande, Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Kontoret för det Stånd, hvars Fullmakter skola granskas.
Ben pr jncipe, scjtq af en ^Ledamot blifvit yrkad, att partiel löneförhöjning icke bör beviljas, da en allman re* glering i detta afseende förestår, ar i allmänhet riktig; men Riksens Ständer hafya vid Aete föregående tillfällen fupnit sig föfacilätne, att vidtaga nödiga rättelser, da någon af misstag blifvit förbigången, När man betraktar denna Corps knappa löner, i förhållande till det trägna arbete och de myckna kunskaper, sorn af den fordras, så synes dess belägenhet böra behjertas, och jag tillstyrker derföre bifall a Betänkandet. Herr Grefven och LandtMarskolketi gjedde Proposition till bifall å tolfte puncten i gtatsUtskotiets Utlåtande, hvilken proposition ined Ja besvarades. Trettonde puncten, (ingående tillökning u(f jnanskapets vid Wermlands FältjägareRegemente afläningsvilkor, blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen, Uppå derefter af Herr Grefven och Rand?? Marskalken framställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att de i fjtatsfJtekoltets, rörande tredje HufvudTiteln , under N?0 344 först afgifne Betänkande upptagne, fj.en a$ September f. nt, 151 »sien i Utskottets senare nu pröfvade Utlåfan-, $e icke omförmäldse, puncter godkänna/ Herr Grefven och Z>andtmarska!kcn liernsiaffde, att enär tiden sa långt framskridit, med prof ningen af StatsUtskottets, under N'o 454. meddelsite, Utlåtande, i anledning af Kongl. Majrts nådiga Skrifvelse angående tredje Huf"VudTitelns behof, måtte anstå till eftermiddagens Plenum. Bifölls., Högloflig© Biöderskapet och Adeln fltskiN (ges klockan 4 till 3 eftermiddagen. In fidem Protoeolli O. J. Lagerheim, Tiiorsdagen den 18 September.
Helt annat blefve förhållandet, om den delning, som nu inom församlingarne öfver allt pågår, i följd hvaraf småskolan skiljes från den egentliga folkskolan för dem som kunna läsa innantill, äfven funne sin motsvarighet vid lärarebildningsanstalterna, så att seminarieskolan jemväl finge en särskild småskoleafdelning. Härigenom vunnes dels den förmånen att seminarie-eleverne, innan de befinnas mogna att införas i den högre undervisningen, kunde särskildt vinna öfning att behandla den första förberedande undervisningen, dels ock den stora fördelen att på ett ganska enkelt och föga kostsamt sätt få ett antal offentliga anstalter för de lärares och lärarinnors utbildning, hvilka endast egna sig åt småskolan; och hvilka anstalter tillika kunde tjena till eftersyn för de inrättningar af enahanda syftemål, som af enskilde eller kommuner kunde blifva bragta till stånd Det synas vara att hoppas, att i sådant fall församlingarne skulle finnas mera benägna, än hittills, att lemna understöd för lärokursens genomgående åt de personer, hvilka de ville anställa i sina småskolor. Jag får derföre föreslå Rikets Ständer, att anslaget för seminarierna okas med ett belopp, tillräckligt att'aflöna underlärare till biträde åt de i seminariiskolorna tjenstgörande seminarielärarne. Då jag föreställer mig, att sådant biträde lätteligen skulle erhållas i någon af de från seminarium utexaminerade skickligaste eleverne, för hvilka ett eller annat års sådan tjenstgöring borde blifva ett välkommet tillfälle till ytterligare förkofran och till inläggande af större meriter för an - 286 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 123. ställning vid de bättre aflönade folkskolelär ar ^platserna, torde det arfvode, som erfordrades, ej behöfva upptagas särdeles högt. Jag antager, att omkring 500 Riksdaler skulle vara för ändamålet tillräckligt och föreslår derföre, att för anställande af en sådan biträdande lärare eller, vid de qvinliga seminarierna, lärarinna, för de åtta utvidgade seminarierna i riket till Kongl. Maj:ts disposition måtte ställas en summa af 4,000 Riksdaler Riksmynt. Stockholm den 14 November 1865. C. F. Ridderstad.
Jag öpnade det så snart postjakten gått till segels och tysklands stränder förlorades ur sigte. Hvilken mängd af rörelser bestormade icke min själ, då det första som mötte mina ögon var hennes skugg-portrait, i storlek att infatta i en ring, och på papperet, hvaruti det låg invickladt, lästes en af vår ömme Lidners versar till sin fru, men förändrad på följande sätt: En gång då Lotta är ej mer, den Lotta som du nu din ömhet värdig finner, och du på denna skugga ser, att du dig då förflutna dar påminner och glömmer ej det hjerta jag dig gaf; Min vålnad öfver dig vid Månans ljus skall strimma då till min Mirtenkrönta graf du stum och tårögd går en helig midnatts timma, Det uttrycksfulla i dessa rader förkjuste hela min själ; sjelfva den sorgeliga tonen däruti ger dem ett nytt behag, och passar så väl hennes alfvarsamma Caracter. I det rus af sällhet, hvarmed jag öfverfor östersjön, huru nedslagen blef jag icke att vara bedragen i min väntan på ett bref som skulle öka min lycksalighet. Ombytande lynnen plåga mig med en stridighet med mig sjelf, som är aldeles främmande. Nyss var jag lifligt rörd vid blotta åtankan af mitt fosterland, nu är jag kall för alt annat än minnet af Lotta. Ack! jag känner att hon är det band som fästar mig vid mina plikter, utom henne har jag icke mer någon moralisk varelse. – Gud! om ett missöde skulle uplösa detta band! – denna tankan stelnar blodet i mina ådror, pennan vägrar att tekna den på papperet; – jag kan icke fortfara. FJORTONDE BREFVET. Vänta intet annat än strödda antekningar; de syslolösa timmar jag måste tillbringa, vid ombyte af hästar, använder jag att utvickla mina tankar på papperet, och, utan annan granskning än ögnablickets , skickar jag dig dem. Då jag icke äger Ditt sällskap är jag lycklig att vara ensam; det fordras en vän för att uthärda kärlekens och saknadens entoniga språk.
nu, inför denna aning om kommande lycka, som — Vet du, — fortfor Klara — jag tänker så så plötsligt grep henne, nu sveko hennes krafter ofta på den där händelsen på min förlofningsmed ens och hon dignade ned utan medvetande. dag, minns du det, då din ring föll i sjön, och Klara blef helt förskräckt, men Magnus lugnade ständigt föresväfvar det mig en aning om, att henne. Han tog Sigrid i sina armar och bar du dock till sist skall återfå den och att Isidor henne till soffan och Klara baddade hennes tinför tredje gången skall ... ningar med kallt vatten. Sigrid kom snart åter till sans. Hon blickade — Äh, Klara, så du kan tala. I detsamma kom Magnus in i sängkammaren omkring sig med förundran och kunde först icke med sin lille son på armen. Han såg helt ifrig förstå hvar hon var. Då fick hon se Magnus ut och han betraktade Sigrid med en egendomligt och Klara, som betraktade henne med rörda blickar., forskande blick. — Mamma! hviskade Sigrid svagt. — Sigrid, sade ' han, kan du svara mig på en Och fru Moss blef inkallad. Hon gick fram fråga: hvilket är svårast att bära för stunden, till sin dotter, blid och öm, och hennes kära, en sorg, eller en plötslig, oväntad glädje? — Jag vet icke, svarade Sigrid med ett vegamla ögon lyste af en sådan sällsam frid. Tysta gingo de unga makarne ut ur sängkammodsfullt leende, jag har blott pröfvat det ena, maren och de togo den lille gossen med sig. — och sorgen dödar icke. Därinne slumrade den lille nyfödde i sin hvita — Men glädjen, tror du? — Ack, det är så svårt att veta. Det finnes ju bädd och i soffan satt Sigrid, ömt sluten till det så litet här på jorden, som kan skänka en stor älskande modershjärtat, och där grät hon ut all fröjd. Lyckan kommer ju så småningom, man sin stora, stora sorg. Och stilla, stilla kom lifvets lycka äfven till anar den, innan den blir visshet, men om den är riktigt verklig, då kan den ibland kännas stark henne, och det kändes som vårluft i den blida septemberkvällen. som en djup smärta. j.
Göres jemförelse af behofvet, lärer lätt synas, alt utvidgningen af Piteå skola har mera skäl för sig, än jag vågar säga någon enda af de ifrågavar. Utom Norrbottens läns ungdom, skulle största delen, om icke hela Westerbottens läns, deraf hafva en oersättlig vinst. Utan att vilja förminska någon skolas fördel skulle, om de 4 förberedande läxläsningsklasserne, å särskilde ställen, blott etablerades, tillgång beredas utan ökadt anslag. Då K. M., så väl som konsistorium, funnit skäl till den nådigst föreslagna utvidgningen, vore det högst önskligt, alt R. St. ej motverkade denna för 2:ne län så högst nyttiga och af verkligt behof påkallade inrättning, om än något ökadt anslag i obetydlig mån skulle fordras. Hos H. R. o. Ad. anhåller jag om förenande i mina åsigter, och om återremitterande af StatsUtsk:s utlät, i detta fall. Frih. Palmstjerna: Till alla de anmärkmr, som äro gjorda emot StatsUisk:s utlåt., har jag ännu en alt tillägga, nemi. i afseende på sammansättningen af den eforal-styrelse, som Ulsk. har föreslagit. Utsk. har nemi. föreslagit att K. bef:de eller landsten skall utgöra en af medlemmarne deri eller ock den han i sitt ställe förordnar. Jag bar någon erfarenhet i afseende på landslens tjenstgörings-skyldighet hittills, och vet att del för honom är nära omöjligt att så fullgöra sina nuvar. åligganden, att man verkligen kan säga alt han fullgjort dem. Om ännu flera åligganden skulle landshm påläggas, så blir det för honom ännu mera omöjligt att fullgöra hvad honom åligger. Detta är dess - 444 Den 6 Maj e. m. utom en fråga, som jag bctviflar alt de flesta landslnr förstå alt bedöma, åtminstone jag erkänner min oförmåga i detta afseende.
Borgare-Ståndet har genom Protocolls-Utdrag af den 8 sistlidne Maj till Stats*Utskottet remitterat ett af Herr Rådmannen David Bagge hos Vällofl. Ståndet ingifvet så lydande Memorial: Den Stora olägenhet i allmänna rörelsen 'man i Landsorterna får vidkännas af utnötta och tra,siga Små-Sedlar af Banco och Riksgälds, lä - Den 2 5 Juli. T73 lärer v^ra något hvar bekant, således ofver*' flödigt att derom vara vidlyftig; mea att denne nöd blefve afhulpen pä annat sätt, än att med dryg kostnad skicka dem till Stockholm, således äfven en längre tid sakna beloppet, lärer vara en lika så allmän önskan. Enligt härom vid 1812 års Riksdag vackt fråga har Högloft. Banco-Uiskottet uti afgifvet Memorial under d^n gg Juli yttrat: Att nå gon lämpligare utväg till dessa svårigheters afhjelpande å Bankens sida nu icke kan bestämmas, än att till Heriar Banco-Fullmägtiges omtanka Öfverlemnas, att uppå dertill ifrån Konungens Befallningshafvande i Eänen gifven anledning tillse, huruvida, i förening med Bankens nöjaktiga säkerhet, ehuru med åtföljande mindre betydlig kostnad, Kandsorterna kunde i nföjligaste måtto befrias ifrån dessa, visserligen kännbara, hinder för en jemn Circulation af det till allmän gångbarhet authoriserade Myntet. Någon verkställighet häraf har likväl,' mig veterligen, icke foljt; Jag anhåller således ödmjukast att detta af Högloft. Ståndet gillade beslut måtte blifva gjordt verksamt, antingen på det sätt Högloft. Banco-Utskottet föreslagit, eller på något annat; och att någon viss Procent, såsom ersättning till Vederbörande Herrar Rent - Mästare för deras besvär med förvexlingen måtte fastställas, hvilken af den, sorn begagnar sig deraf, bör erläggas.
Löfvenskjöld d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o 821. d:o d:o d:o Julin Hambraeus Kruse Fägersten Reuter Öhrwall 822. d:o d:o do d:o d:o d:o d:o d:o Eurén Liljenroth 823. d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o 82 4- d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o 825. d:o Börtzell Julin Hambraeus Kruse Fägersten Reuter Eurén Liljenroth 826. d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o af Rolén 827. d:o d:o d:o Fägersten Reuter Liljenroth Rolén Gyllenhoff 828. d:o d:o d:o d:o d:o d:o Cassel af Rolén — 829. d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o 83 0. d:o d:o d:o d:o d;o d:o d:o d:o 831. Cederström Julin Fägersten Reuter Cassel Liljenroth af Rolén 832. d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o 833. d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o — 834. d:o d:o d:o d:© d:o d:o d:o * Den i3 Augusti f. m. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag anhåller att ur prot. erhålla upplysning om hvad Frih. Boyes framställning åsyftar, emedan det ej varit mig möjligt att höra, hvad Hr Frih. egentligen begärt. Underteckn. Ridd.Secret.: Första början af Frih. Boyes anförande innefattar
Hon, som förut i lians ögon varit blott ett obetj-dligt barn, har hastigt utvecklat sig till en den vänaste kvinna. S u först mknar Iriirleken till henne, men på s a m a gång också lians svartsjuka. Hohfrid beskyddar i hemlighet den bortjagado kung Eriks fredlösa v a n e r. Sune mikker, att en ung man hm bosökt honne. Strax misst&amp;nker han, att hans hustru iir honom otrogen och straffar henne på det g r y m a s t e för detta förmenta brott. Han drager sitt svärd och s k h i vredesmod a£ hennes gyllene loclrm, rycker af henne kappan, den gifta kvinnans heders&amp; %kt, och kör bort henne i den kalla vinternatten friln hem och hiird. Snart får h m veta, att hans unga hiistru ar oskrldig och gör nu allt för att återfinna henne, men förgafves. Förtviflad kkmmr han då sin g %ïd och begifrer sig till konung Knut. E n prest frth Söderköping finner Holinfrid nastan döende i skogen och för henne till sitt hem. Diirifrhii kommer Iion till stadens borgmästare, i hvilkens hus hon råkar sin friinde, biskopen i Linkö- ping. E ' ör honom omtalar hon, hur hon blifrit behandlad af s h nian, den hon förut hade älskat, och förklmar, att hon aldrig Iran förlata honom och ej heller återviinda till Jiiuijö. Biskoyou för henne nu till sin syster. limegard, husfru på Skiildorik, som mottager och bomöter henne med moderlig ömhet. Efter en tid blir limegard mördad af Sune, som sedan uppsöker Holinfrid. Ned hotelser och biiner vill han f ö r d henno att återrSirida till honom. Xen Holmfrid svarar ett bestiimdt nej och vänder sig med afslry ifriln honom. Följande natt blir Sune sjiilf mördad af vänner till kung Erik XI, hvilken efter att i sin tur halka förjagat Knut, som förut hade förjagat honom, nu åtor är herre i landet.