Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets förslag måste blifva Ja,-proposition, och vi få således först votera om, antingen Herr von Hartmans - 128 Den 23 September f. m. dorffs, eller Friherre Anckarswärds förslag skall blifva contra-proposition. Friherre Cederström: Herr Hjerta har visserligen rätt, ifall någon Ledamot yrkar bifall å Utskottets förslag, men om Ridderskapet och Adeln förenar sig uti Herr von Hartmansdorff!? förslag till Ja-proposition, hafva de Herrar som begärt afslag å Utskottets förslag, med Ja-propositionen intet att skaffa, emedan de få sitt förslag till contra-proposition. Enär Ridderskapet och Adeln med förändringar kan antaga Utskottets förevarande Utlåtande, ser jag intet, som hindrar en sådan Ja-proposition. Friherre Ridderstolpe: Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff uti den af honom föreslagne Ja-proposition. Herr Hjerta: Jag hemställer, om man kan i den nu förestående voteringspropositionen intaga något om StatsRåden, då ännu egenteligen blott varit fråga om StatsMinistrarne. Tvenne Ledamöter hafva i afseende å sistnämnde Embetsman önskat bifall å Utskottets Utlåtande. Herr von Hartmansdorff bar derutöfver yrkat en tillökning, och vi andra hafva tillstyrkt afslag å Utlåtandet. Saken lärer sålunda få behandlas, såsom jag nyss föreslagit. Grefve Posse, Arvid: Det är ostridigt, att Ja-propositionen skall blifva till bifall af Ilen rf Sept^ber f. »p 129 af Utskottets Utlåtande, om någon af Ridderskapet och Adelli sådant yrkar, mep opi detta med Nej besvaras, förfaller hela dep Saken, och vi kunna då förena oss örn en annan japroposition. I gnlednjpg af hvad Herr Hjerta yttrat, att man icke bör ipfar ga StatsRåden i samma voteringsproposition, får jag blott fästa hans uppmärksamhet derpå, att StatsRåden och StatsMinistrarne i Utskottets båda Utlåtanden stå tillsammans uti en punkt. Friherre Ridderstolpe:
Utlåtande, i ättledning af erhållen, återremiss å Betänkandet JY:o 33j i fråga om rättighet för vissa hemmansegare i Jemtland att få till skatte inlösa kronojord, som med så kallad fyllnadsjord blifvit inblandad m. m. Jemlikt ankommet Protocolls-Utdrag för ilen 6 innevarande månad, liar A ällofl. Borgare-Ståndet till Utskotten återremitterat berörde Betänkande, på grund af dervid gjorde anmärkningar; men som detsamma blifvit gilladt af de 3:ne öfrige respective Riks-Stånden, nemligen af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 7:de, af Högvördige Preste-Ståndet den 6:te och af Hedervärda Bonde-Ståndet den ^:de i denna månad, så hafva Utskotten funnit återremissen ej böra till någon vidare åtgärd å deras sida föranleda. Stockholm den 21 Novemb. i834* N:o 4o Ytterligare Utlåtande, rörande dels upphörande af postfö ringsskyldigheten, dels lindring i samma onus. Jemlikt ankomne Protocolls-Utdrag har Utskottens i berörde ämne afgifne Betänkande N:o 26 blifvit till Utskotten återremitteradt, a) af Vällofl.
Lades på bordet. Hr Adlerberg, Bror Reinh., hade inlenmat följande 3:ne memorial: i:o Då jag tror, att alla samhällsborgare böra hafva att vänta lika rätt och lika skyldigheter, kan jag ej lemna oanmäldt, att detta förhållande icke äger rum med de kringstrykande Dalkarlarna och Wermländningarna, hvilka oftast på sommaren ombyta vistelseort och arbete, utan att vara försedda med annat än Prestbetyg, då ingen annan af vårt arbetsfolk äger en sådan frihet (sorn endast gjort sig gällande, för det den är uråldrig), utan måste enligt författningarna, innan de till tjenst och arbete få antagas, förevisa betyg, att de äro mantalsskrifna, att de hafva försvar och uppfört sig ärligt och redligt; och föranlåtes jag häraf till den anhållan, att dessa kringstrykande Dalkarlar och Wermländningar må förpligtas att, utom vanligt prestbetyg, förete ett från Pastor i orten om nyktert, redligt och anständigt uppförande, hvilket betyg alltid måste till påskrift uppvisas för den, hos hvilken de förrättat arbete. Jag tror, att härigenom den förmån skulle vinnas, att den, som behöfde deras arbete, kunde skilja den nyktre, redlige och arbetsam3 H. 16 122 Den i Mars e. m. ma från den late och oduglige, samt allmänheten i följd häraf ej blottställas för bedrägeri. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. 2:0 Länge har behofvet påkallat en säkrare controll i landet för omyndigs egendom; det nuvarande sätt att den vårda anser jag, och många med mig, icke nog säkert eller pålitligt. Det är visserligen väl, att HäradsRätterna granska de af dem tillsatta förmyndares räkenskaper; men då oftast händer, att en bonde har 2 till 3 sådana förtroenden, utan att hvarken kunna räkna eller skrifva, finner man snart vådan af ett sådant förtroende, der den omyndiges egendom nära sättes på spel. Jag får derföre föreslå förmyndarekammares inrättande inom hvarje härad, med samma rätt och samma ansvar som förmyndarkammaren i Stockholm.
Det är dock alltid så, att den älskande qvinnan tror sig mägtig att förädla hvem som helst, som hon skänkt sin kärlek. Medan jag nu satt och funderade på, hvad jag ytterligare skulle säga, hördes plötsligt tunga, men raska steg i loftstrappan. Emelie rusade upp, helt förfärad. »Det är Tegnéhr!» hviskade hon. »Hvad ska’ vi ta oss till? Det blir en olycka, om han får se oss tillsammans. Han skulle ju inte kommit förr än på söndag. Hvad ska’ vi ta oss till?» »Det blir väl bäst, att vi hålla oss tysta och låta honom gå igen, sedan han knackat, så länge han gitter,» sade jag rådigt. »Nej, det går inte,» sade hon bestämdt. »Han har nog sett efter, om det lyser i fönstret, innan han har gittat gå uppför trapporna, så han ger sig inte, innan han slipper in. – Det är bäst, att Chronschough gömmer sig!» Hon grep mig i armen och förde mig undan för undan omkring i det lilla rummet, rådvill öfver hvar hon skulle kunna placera mig. »Här under soffan!» hviskade hon slutligen. Och det fans nu ingen annan råd än att följa hennes påtryckning och krypa under madam Johnsons gamla hvita pinnsoffa med det sidt nedhängande öfverdraget, så litet det för öfrigt konvenerade mig att på detta sätt sticka mig undan alldeles som en förbrytare. Men skulle Tegnéhr ovilkorligen in i rummet, så fans det ju ej någon annan råd; jag hade verkligen ingen lust att återigen smaka på hans knytnäfvar, ty de hade nog ej blifvit hvarken mjukare eller mildare under hans tjenstgöring vid regementet. Således måste jag förfoga mig under soffan och så hårdt intill väggen som möjligt för att ej bli upptäckt. Min mössa äfvensom Tegnéhrs bref, som jag ännu hade i handen, fingo göra sällskap i hastigheten. Tegnéhr slog slag på slag på dörren. Men Emelie gjorde sig ej alltför brådtom med att öppna. Hon ruffsade först till sitt hår, så att det väl skulle se ut, som om hon legat och sofvit, samt slängde fram någon sömnad på bordet.
Genom hvad här blifvit aniördt, bar det visat sig att meningarne äro ganska delade, huru en inrättning, sådan som den ifrågavide, bör organiseras. Den inkonseqvens, motionären antydt hos Utsk:t, nemi. att det icke vore välbetänkt af Utsk:t att hafva framställt nyttan och behofvet af lärostolars inrättande i hufvudstaden, men ändock afstyrkt förslaget, anser jag Utsk:t ingalunda kunna låta komma sig till last, ty, såsom redan förut blifvit nämndt,har icke en så fullständig utredning af frågan från motionärens sida egt rum, att den kunnat på annat sätt af Utsk:t behandlas. Motionen afser att afhjelpa ett länge öfverklagadt behof af offentliga föreläsningar bär i hufvudstaden och blir i verkställigheten troligen ganska nyttig. Men tiden för dess genomförande torde icke äunu vara inne; ty förrän det visar sig att en påtryckning i detta afs:de från allmänhetens sida inträffar, kan förslaget icke vinna sympathier. Vore behofvet allmänt erkändt, skulle det vara många, som talade för saken, och jag sjelf skulle hafva gjort det, om det blott funnits en fullständig plan och om man gjort sig reda för det anslag, som dertill behöft gifvas, men då sådant ej förefinnes, och då jag tror att StatsUtsk:t, på grund deraf, ganska riktigt behandlat förslaget, anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan. Hr von Qvanten: Jag begärde egentligen ordet med ani. af Hr Olivecronas yttrande att jag påstått att föreläsningarne borde tillgodokomma K. theaterns elever, skogsinstitutets och teknologiska institutets lärjungar och för sådant ändamål omfatta estetiken, Skandinavisk litteratur och möjligen fornnordisk arkäologi; och att jag just genom att föreslå detta visat att jag oriktigt upfattat Gr. Ånckarsvärds motion. För min del tror jag dock att hvarken jag eller de talare, som yttrat sig för förslaget, orätt upfattat motionen, utan missupfattningen torde deremot kunna tillvitas Hr Olivecrona sjelf. Gr. Anckarsvärd har nerol, här tillkännagifvit, att han genom den nya institutionen åsyftade populära föreläsningar.
Ian. 917., se widare gemens. a> Dewilln. Ulff. bttov. 17;?. och b) Stats» Utsi. Febr. «... — i anledning af Kongl. Majtts nädiga Proposition om Brän»vin?-bränningen, Sept. 472. 477 794. 60». 622. om en Segelfart? öppnande emellan Wennern och östersjön, Sept. 68g. 990. 1029. 1229. 1Z79. om Strömmingsfiske wid Riket? stränder och ffärgärdar, Sep. 76a. Nov. 991. d. XIV 106. i anledning af Remis frän BondeStändet innefattande hemställan om bibehällande af den, genom 1789 ärs Kona!. Förordning angäende Skatteköp, tilldelte widst'äktare dispofitions-rätt öfwer Skattehemman? »kog m. m., Sept. 77;. Gct. 1994. 2spv. 787. 787. Nos. 977. — om föreflagne utwägar till minnande af me-a lätthet för allmogen att komma till kännedom ak de Lag-m och Författningar som lända den till efterlefnad, Sept. 1111. Nov. 271. 916. 988. — angäende i.h indragning af Kyrko-Inkpectors tienstcrne i Skäne och Bleking, 2.g utrwsning af nödig »vedbrand ä Presterskapets, innehafivande Annereoch Mcnsalhein»nans skog, r.g o»n Presterskapets rättighet att fä tillgodo'Niuta dagswerkcn af torpare och husmän inom församlingenne. "7-,. — om ändring i flyttnigstidcn för tjenstehjon Gct. 4789. Dec. 491. - o»N förbätt ringar af Rikets Allmänna fängelser ellet fä kallade Kronohäkte», Nov. igg. 281. 994.
Byen icke kom att sakna Motstängsel under en långsammare Rättegång, hvarunder de Tvistande sig emellan borde öfverenskomma om Hägnads-skyldighetens uppfyllande emot angränsande Byar. I 1802 års Förordning saknas ock all föreskrift, huru förhållandet vara bör, i anseende till Stängsel vid allmänna vägar, om nemligen Stängsel till allmänt deltagande kan fordras, der Vägar genomlöpa Åkrar och Ängar: Det vill synas, att åtminstone i Inägor sådant bör kunna fordras, helst i annat fall den vore lidande, som der hade sin Ägolott. Vidare synes förekomma en mindre tydlig föreskrift för Stängselskyldigheten vid indelning af Inägor i mindre delar, och hvarvid icke enahanda tillämpning iakttages: Om i en By af fyra Mantal, en stor Äng delas efter Hemmanstalet i fyra liba delar, men den ena delen åter emellan fyra Åboer, så bör den, som erhållit sin del vid gränsen af hela Hemmans-lotten, icke deltaga i Stängsel deremot, blott såsom ägare af en fjerdedel afliela Mantalet, utan harden, som äger hela Mantalet, rättighet till Mothägnad till tre fjerdedelar eller i det förhållande, som tre Mantal äro till ett Mantal i Stängsel-skyldig - Den 5 Januarii. 321 digheten, men deremot synas de, som äro deltagande i hela Mantalet, i den mindre fördelningen sig emellan, icke böra kunna fordra Hägnadsbiträde af de andra hela Mantalen. Jag får äfven vördsammeligen hemställa, om icke, då Landtmätare gerna undandraga sig Gärdesgårds-fördeluingar, de dertill borde förbindas i samma ordning, som för andra Landtmäteriförrättningar är föreskrifvet, samt, vid inträffande tvister, som kunde fordra Domstolens pröfning, en sådan föreskrift om Delningens företeende vid HäradsRätten borde, till sakens fullföljande, meddelas, som för Chartors stadfästande är stadgadt, så att, utan särskild Stämning, densamma blef vid Domstolen anhängig och Landtmätaren då, liksom i Ägodelningstvister, vara förbunden att vid Domstolen sig inställa.
(Privat banks-sed larne inberäknade} och metalliska myntet i Englands Banker vanligen till 10,000,000 och i dagligt bruk till 35,000,000, således i förhållande såsom 3 till 2 mot sedlarne. Om det vore Utskottens mening att sträfr va till en efterhämtning af detta goda förhållande i landet och bringa metalliska myntet i omlopp, så borde det erforderliga silfverförrådet i första rummet anskaffas, och derefter så väl Statsbankens som Privatbankernes små valörer afskaffa®; men att blott utbyta de sednare mot de förra, dertill finnes ingen financiel anledning. Eör mig vill det tvärtom synes vara ett lyckligt förhållande, som ej bör lemnäs obegagnadt, att Nationens vana och förtroende till pappersmyntet sätter oss i tillfälle att kunna spara silfret och hålla det lilla förrådet samladt. Bih. till R. St. Prot. i844. 6 Sml. 2 Afd. i Haft. 4 26 Bancooch Lag-Utskottens Belän&anden, N:o i. Man anförer vidare, alt Privatbankernes småsedlar undantränga Riksmvntet, oeh att de på det högsta besvära allmänna rörelsen, då de icke äro användbare såsrm lagligt betalningsmedel eller uti Kronans uppbörd. Att de undantränga Riken viitet, kan icke nekas, meri detta gälier tillvaron af Privatbankssedlar i allmänhet, icke blott vissa valörer deiulaf. Om Privatbanker skola existera, så måste de ega en sedelstock, (man må unna den stor eller liten, derom handlar en serskild annan paragraf i Lagen). Om åt alla Privatbanker tillsammans blifvit modgifven en sedelstock af t. ex. 7,000.000, under det att Riksbanken har 21,000,000, således de förra en fjerdedel af det hela, så är frågan den, om någon fördel vinnes derigenom att man tvingar Bankerna att med dessa 7,000,000 tränga endast på Riksbankens större valörer, och således bringa ett så mycket större belopp af dessa sednare ur omlopp?
Ja, då den italienske skalden Carducci för några år sedan i ett ode förhärligade Heine som frihets-hjelte, nedlade till och med Karl Hillebrand, Tysklands förnämste kritiker och Heines f. d. handsekreterare, som alltid hade talat med pietet och beundran om den store hä- Ur Dagens Krönika. 30dangångne, ett slags protest: Heine sjelf hade aldrig tagit denna sak så högtidligt. Saken är först och främst den, att Heine saknade de » patetiska laterna », var for stolt att använda dem. Detta förvirrar tyskarne, men man gör honom blodig orättvisa. Detta var och förblef hans själs stora patos. Han har verkligen känt den dikt som afslu-tar Romanceros: » Enfant per du * skrifven i hans senare lefnadsår. Han var verkligen hvad han här kallar sig en framskjuten vedett, en glömd förpost, prisgifven att skjutas ned. Och när det i hans efterlemnade hymn på prosa heter: » Jag är svärdet, jag är flamman », så är detta sant. Anuu i dag utgå gnistor af hans svärdslag, ljus af hans flamma. Många värma sig ännu vid hans eld. Som bekant finner Börne i sina » Pariserbref » Heine inkonseqvent, veklig och karaktärslös som politiker. Han förebrår honom icke så mycket sjelföfverskattuing som att han öfver hufvud öfverskattar individernas verksamhet, då enligt Börnes mening dessa icke mera nu för tiden som i forntiden betyda något. Till och med en Voltaire och Rousseau skulle numera icke vara af någon betydelse. Individerna äro nu blott folkens härolder. Detta glömmer Heine. Och i sin sträfvan efter att behaga demokraterna, säger Heine, att det jesuitisk-aristokratiska partiet i Tyskland baktalar honom for det han dristigt bjuder absolutismen spetsen; men för att ställa sig in hos aristokraterna säger han samtidigt att han har bjudit Jakobinismen spetsen, är en god rojalist och skall alltid fortfara att vara monarkiskt sinnad. Börne förstår just inte skämt. Heine säger ordagrant så här: » Jag är vid Gud ingen republikan.
Lägger man nu dertill hvad som finnes inryckt uti samma 9 §, nemi. att dä någon del af den fond, som blifvit anvisad för belåning af actier och publika papper, finnes obegagnad, densamma då får användas under en tid af 3 månader till belåning af vågbara effecter; lägger man, säger jag, denna ökning till den, som Utsk. föreslagit utöfver det största behof, som i detta afseende hittills visat sig; så tror jag verkligen, alt denna lånerörelse blifvit tillräckligt försedd. Men skulle man detta oaktadt anse en större ökning behöfvas, så, hellre äu att frångå principen af en begränsning för hvarje särskild lånegren, skulle jag vara böjd att uti en sednare punkt, dä frågan om creditivet till Jerncontoret förekommer, höja detta creditiv frän 600,000 r:dr till 800,000 r.dr, hvilket utgör det belopp, som för nämnde ändamål blifvit af K. M. äskadt. Jag tillstyrker, på de grunder jag nu haft äran anföra, bifall lillo Ulsk:s förslag i denna §, med den redacliousförändring, som Hr Akerman uppgjort. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Den redactionsförändring» som 2:ne värde ledamöter hafva föreslagit, och som blott hvilar på flyttande af en eomina, är af mera betydenhet, än man tilläfventyrs föreställer sig. Ulsk:s mening har nemi. varit, att då t. ex. 100,000 r-.dr icke hade utgått för beläning af actier, utan legat obegagnade under en tid af 3 månader, så skulle Bancofullm. äga rättighet att använda dem i den lånerörelse, som afsåg belåning af metaller. Om man åter, på sätt de värde talarne föreslagit, ändrar §, så blifver meningen den, att Fullmäktige äga rättighet att, då medel finnas, hvilka äro obegagnade, desamma utlåna, men på en tid af högst 3 månader. Af dessa alternativer tror jag Utskis vara det rätta.
V lomma, att dessa vid slutet af förra riksdagen, på grund af enskild motion, beviljade 70,000 r:dr voro af K. M. vid riksdagens början begärda; att således icke mera beviljades, än K. M. ansett nödigt, och att följaktligen dessa 70,000 r:dr icke kunna lemna någon tillgång för behof, som sedermera tillkommit. Jag har inom Utsk. tillhört minoriteten i denna fråga. Jag tror visserligen, att 90,000 r:dr för beli ofve t kunna erfordras; men då tillgångar fordras för så mycket annat, har jag trott, att man borde visa någon sparsamhet, och tillstyrker derföre icke mer än de 54,000 r:dr. Jag har utgått från den synpunkt, att man icke kunde låta beväringen vara sansculotter under fredstid, ej heller vid utbrott af krig af dem påräkna den stora arbetskraft, somen värd ledamot trott, att beväringen bör kunna åstadkomma. Gr. Cronhjelm liar ansett sig kunna tillstyrka de 54,000 r:dr, emedan de kunde tagas igen vid frågan om exercis-compagnierna, såsom öfverflödiga, enär vår arme' utan sådana ofta slagits ganska käckt. Jag hemställer, om icke vår ai me'någon gång slagits tappert i träskor. Man vill sätta Ilegeringen i ett förknappningssystem. Detta har varit fallet hittills, och det gör också, att Regeringen måst söka arbeta sig ur detta förknappningssystem och begära mera. Regeringen har sökt hushålla så mycket som möjligt med de medel, som funnits, och derigenom har brist uppkommit; ty när man slutligen ser sig icke kunna lappa och laga längre, måste man begära på nytt. En värd talare har fästat sig vid den blygsamhet, som han trott sig finna inom Utsk., som icke tilltrott sig kunna afgöra, huruvida skuret eller oöfverskuret kläde vore ändamålsenligare för armeens beklädnad.
Majrt har Öfversten Carl Silfverskjöld i underdånighet anhållit» att» sorn. han endast undfått 4^00 R:dr Banco, såsom. Accords-ersättnilig för dess vid von Engelbrechtenska Regementet innehafde, men, vid Pommerns afträdande, kemnade Compagnie, för hvilket 7000 R:dr Pommersk Courant, uti accord» och 2000 R:dr nämnde mynt, uti förskjuten heklädnads-kostnad blifvit af honom utgifne, Eder Kongl. Maj:t läcktes, med fastadt afseende å det lidande och öfrige förluster, som Öfversten drabbat, samt den skuld, lian, för Statens räkning, iråkat, medelst erläggande af högre accordsumma, än den han erhållit, i Nåder tilldela honom den ytterligare ersättning, som, i grund af det sålunda uppgifna förhållandet, kunde honom tillkomma. Af denna underdåniga ansökning, hvilken, under d. 15 December sistl. år, blifvit till Ståts-Utskottet i Nåder remitterad, hafva Rikets Ständer 72 Exp. Utsi. Förslag till und. Shrifv.
Oen 21 April f. ra. medelst bifogade ProtocollsUtdrag, hitintills tillkännagifvits, borde hädanefter omedelbart efter Betänkanderne, endast utsättas ordet: Reservation eller Reservationerj der sådane äro anförde; sedan datum i stället för inledning; och derefter sjelfva Reser vationsmeningen, Föredrogos å nyo och biföllos följande Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den 28 sistlidne Mars afgifne, och den 6 dennes e, m. på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 1, I anledning af väckt fråga om lindring i vissa onera, som för närvarande åligga Militiae-Boställen. I anledning af gjord framställning om Frosspatienters emottagande till vård och underhåll vid Allmänna Garnisonssjukhuset i Stockholm. Föredrogs å nyo och gillades Bevillningsutskottets den 11 sistlidne Mars under N:o 16 afgifne, och den 6 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning deraf, att Kongl. Majrt, i sammanhang med Nådig Proposition om Kurhus-afgiftens utgörande, till Rikets Ständer i Nåder öfverlemnat, om icke Barmhertighetslnrättningarne borde från erläggande af Bevill - Den 21 April f. ra. 27 ning för deras egendomar af både lius och jord njuta befrielse. Företogs till pröfning Bevillningsutskottets den 3o sistlidne Mars under N:o 17 aflåtne, och den 6 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående väckt motion, att Bikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om afskrifning af åtskillige anmärknings-medel.
Följaktligen anser jag att pastors bifall icke bör ifrågakomma, men deremot församlingens, enär det är den, som skall vidkännas alla omkostnader. Här har af samma talare blifvit klandradt det intrång, som genom en sådan utarrendering skulle kunna göras på kartor, egor o. s. v.; men det är ju sådana förhållanden, som löneregleringen får bestämma och reglera, och jag kan icke finna att hvad lagen i detta läll stadgar blefve förändradt genom den förordning, som skulle bestämma huru löneregleringen skall ske. Jag anser således att det alltid är församlingens skyldighet att upföra särskilda byggnader för den del som afsöndras. Hr Adelborg: Om man genomläser den K. Proposm, fin ner man nästan öfverallt samma grundtanke, nemi. att man vill försöka tillvägabringa den förändring med PresteSlSndets verksamhet inom landet, at« det må varn oberoende af alla verldsliga updrag. Denna punkt talar, vittnar ock om detsamma, den afser att, om kyrkoherdebostället är för stort, så skall det afsöndras. Detta är den vackraste och mest maktpåliggande idden, som hela motionen uttalar. Hr v. Troil tycks icke gilla densamma, då han upgjort ett förslag, som helt och hållet kan tillintetgöra verkan deraf. Kommer pastor att hafva sin del i bostället, så kan han ju i de allra flesta fall säga nej och det blir ingenting af alltsammans. Det är just hvad han icke bör hafva, och en prest, som vill mera egna sig åt det verldsliga än det andliga, han bör åtminstone icke få så stort' utrymme dertill som möjligt. Jag har åtminstone hört högst få, som icke delat min åsigt att ett arrende borde åvägabringas, men att detta arrende kan blifva på längre eller kortare tid, allt efter som 50 år tilländalupit. Jag anhåller att kyrkoherden icke måtte få någonting med utarrenderingen att bestyra. Gr. Hamilton: