Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ericsson, C. J. Svensén, Eric Ersson, Nils Larsson, Per Nilsson, Jonas Andersson och C. G. Sköldberg, förenade sig om följande reservation: ”Ehuru anslag för reffiade kanoner synes böra lemnäs, så att förfärdigandet deraf kan börjas, sedan en pröfvad modell för detta vapen blifvit antagen och fastställd, torde dock anslaget kunna inskränkas till 21,000 R:dr, eller kostnaden för ett batteri, enär pröfningen af modellen torde med - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. 73 medtaga så, mycken tid, att i allt fall kanoner till ett större antal icke undor instundande statsreglerings-period kunna kinna att förfärdigas.” Emot 36:tc punkte» (angående anslaget till refflade Infanterigevär). Af Friherre Åkerhjelm, Herrar Bildt, Montgommerie-Cederhjelm, Lilliehöök, Stjerngranat oell Thulstrup samt Biskop Annerstedt, Prosten Schram, Doktor Nordström, Prosten Wåhlander och Prosten Arrhenius. Emot 40:ilc punkten (angående anslaget till Stockholms befästande). Af Herr Bildt: ”Sorn frågan om Stockholms befästande onekligen är af den största vigt för hela landets försvarsväsende, har jag ej kunnat godkänna det sätt, hvarpå denna fråga blifvit af Utskottet, uteslutande från formel synpunkt, behandlad. Då nemligen saken, i och för sig, är vigtig och maktpåliggande, kan jag ej inse, hvarföre Stats-Utskottet skulle mera i denna än i andra frågor undandraga sig att pröfva och undersöka alla de förhållanden, som vid dess afgörande böra komma i betraktande.
Hon låg med vidöppna ögon och lyssnade ut i mörkret; hon visste icke hvarför, men hon andades icke och kunde icke rycka sig ur denna underliga lamhet, ehuru det pinade henne. Hon låg och lyssnade; det var bara hennes hjerta som hördes, och takdroppet. Småningom fick detta sista ljud öfverhand, och det monotona, söfvande plaskandet gled in i allt det spända och skälfvande samt löste det upp i sin mjuka värme. Hon sjönk hän i detta tillstånd, som hvarken är sömn eller vaka, ligger midt emellan medvetenhet och medvetslöshet, och i hvilket nerverna ännu lefva, allena ... Tills hon med ens fann sig ligga yrvaken, med klara, skarpa sinnen. Hon hade tydligt hört det, hört det med sina egna kroppsliga öron, en stämma, hon kunde icke säga hvems — den var känd och likväl icke såsom af någon bestämd person —, men i alla fall stämman af en menniska. Den hade tydligt sagt, der tätt invid hennes öra, lugnt och hårdt och gällt: «Hvad går du och väntar på!» Hon låg ett moment så der helt vaken och hörde orden och klangen ännu helt tydligt inne i sig: «hvad går du och väntar på!» Allt annat var som med ett tag bortstruket ur henne; blott dessa sex ord föllo med en hård, klar klang ned igenom detta tomrum af hennes varelse. Ett moment — så for hon upp, tände ljuset och stirrade skrämdt ikring sig, ut i rummet, der intet var hvarken att höra eller se annat än en mal, som kretsade kring lågan. Hon blef sittande i bara linnet på sängkanten, med armbågarne mot knäna och hufvudet i händerna samt mekaniskt vaggande fram och tillbaka. «Hvad går du och väntar på! Hvad går du och väntar på!» Ja, hvad ginge hon och väntade på? På något, som inte komme, aldrig komme! Aldrig ... om några dagar redan skulle det vara slut, förbi, som hade det aldrig funnits till, slut, förbi, om tre fyra fem dagar, han borta, och hon icke se honom mer ... Hon gaf ett ljud ifrån sig som ett lidande djur och sprang ut på golfvet med förvildade ögon.
Banko-Utsköttet, sorn, enligt inhämtade upplysningar, ej har anledning sätta i tvifvelsmål behofvet af de sökta Låne-försträckningarne, och Som, vid deras beviljande, ej kunnat lämna utur sigte den fördelaktiga inflytelse på Ungdomens 6oo Baiiho-Ulsiottets Betänhanden. bildning, som af Undervisnings - Verkens behöriga vidmakthållande blifver en följd* samt i öfrigt noga pröfvat och nöjaktig funnit den för liånens återbetalning erbudna säkerhet; får, i. anledning af de gjorda Anmärthingarne, endast åberopa så val hvad Utskottets förra Betänkande härom Innehåller, som hvad i fråga om Lineförsträckningen till Uddevalla Stads Kyrka, i anledning af samma värde Ledamöters dervid gjorda anmärkningar, anfört blifvit; helst Betänkandet, enligt hvad ofvan förmäles , är af 3:0® Riks-Stånd bifallit, och någon ändring derutinnan sålunda ej lärer kunna äga rum. Stockholm den 22 Maji 1818. Riksens Högloft. Ständers BankoUttkotts Betänkande i anledning af erhållen Remiss rörande Låue-biträde af Ban* ken till uppbyggande af Trivial Schola * huset i Landscrona. Sedan Höglofl. Stats-Utskottet afslagit en af Herr Handelsmannen L. Edelberg under närvajande Riksdag inom den faststälde Motionstiden, till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifven samt till besagde Utskott remitterad Ansökning om ett Xånebiträde af Tio Tusende Riksdaler Banko till .Trivial Scholse-husets uppbyggande i Landscrona Stad, så har, enligt derom gjord anhållan ©ch med *,od af 56 Riksdags-oidningen? Vallöf!» Banko-Utskottets Betänkan deni 601 Borgare-Ståndet behagat detta Ärende tiU Banko-Utskottet förvisa.
Förordningen den 17 Oktober 1778, angående barnamord: 3:o Doktor Gumaelii, om ett serskildt lagsiadgande till skydd mot utmätning eller förskingring af de i Ränteförsäkrings-Anstalterne insalta medel; och 4:o Prosten Helanders, rörande befrielse för Komministrar att i och för sina boställen deltaga i uppförandet af Kyrka, Sockenstuga och Skolhus. S. D. Föredrogos och remitterades til! Stats-Utskottet följande, den 14 dennes bordlagda motioner, nämligen af i;o Prosten Lagergren, om inköp af Tidskriften ”Läsning för Fofkel” till utdelning ät alla Folkskolor för beredandet af Skole-Bibliotheker; 2:o Lektor D. Söderberg, om förhöjning i lösningspriset af Salpeter, jemte de, denna dag, i anledning deraf afgifne yttranden och af Prosten Holm aflemnade handlingar; Bih. till R. S. Pral. 18-50 & 18-51. 9 Sami. 5 3i Prot.-Utdrag den 18 December 1850. 3:o Samme Motionär, om anläggande af en Fyrbåk på nordvestra udden af Gotiska Sandön; 4:o Professor Lindgren, om f. d. Länsnotarien, Lands-sekreteraren O. K.
Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utskottets den 2 dennes på bordet lagda Memorial, N:o 40, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, N:o 26, öfver väckta motioner om en fullständig revision eller förklaring af 15 kap. Arfda-balken. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens, den 2 dennes på bordet lagda, Memorial: N:o 16, i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande, N:o 5, öfver väckta frågor om förändring eller förklaring af gällande stadganden, angående skyldighet att bygga och underhålla prestgård, tingshus och häradsfängelse; och N:o 17. i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande, N:o 6, öfver väckta motioner om förändring af nu gällande stadganden, angående flyttningstid för tjenstefolk. S. D. Föredrogos och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Uskottens, den 2 dennes på bordet lagda, Betänkanden: 348 Prot.-Utdrag den 11 Augusti 1854. N:o 18, i anledning af väckt motion om förnyelse af stadgandet i 52 § af Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 29 Juni 1752, angående rättighet för allmogen att till rikets städer få till försäljning afföra den afvel och de varor, dess hemman af sig kasta; och N:o 19, i anledning af väckta frågor om ändringar och tillägg i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 samt Kongl. Kammar-kollegii derpå grundade Kungörelse den 29 i sam ma månad, rörande besittningsrätt till kronohemman. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets nedannämnde, den 8 dennes på bordet lagda, Memorial:
Jag begagnar derföre tillfället att underställa Bevilln.- Utsk:s upplysta pröfning ett förslag, som utgår från enklare grundsatser, och jag föreslår: i:o Att husbehofsbränningen må få utöfvas af hvar och cn jordägare, som sig dertill behörigen anmäler, med pannor under 3o kannors rymd och af den enklaste construetion. Skatten blir i R:dr B:co för hvarje kannas pannerymd. Nödiga föreskrifter bestämmas: i afseende på anmälan att begagna husbebofsbränmngs-rutlighcteu; 126 Den ia Fcbruarii f. m. i afseende på redskapens enkla beskaffenhet; i afseende på redskapens försegling, då den ej begagnas, ni. m. 2:0 Att fabriks-brännvinsbränningen må få utöfvas af hvar och en, som sig dertill behörigen anmäler och för skatten ställer vederhäftig borgen, med pannor af hvad constniction och hvad rymd som helst. Skatten blir 8 sk. B:co per kanna tillverkadt brännvin, och minst 5oo R.:dr B:co, eller motsvarande en tillverkning af 3ooo kannor. Nödiga föreskrifter bestämmas: i afseende på anmälan att begagna fabriksbrännings-rättigheten och borgens afgifvande dervid; i afseende på beräkningen af tillverkningens myckenhet, uppmätning och kröning af tillmäsknings-kärlen m. m.; i afseende på tillsynen under tillverkningstiden, m. m. Då inom Bevil In.-Utsk. finnas långt mera insigter uti detta ämne, än jag äger, vågar jag icke afgifva något förslag öfver dessa angelägna detaillers närmare beskaffenhet och sättet för deras tillvägabringade verkställighet. Men för att ådagalägga frågans vigt, får jag tillägga en beräkning, som närmare utvisar det resultat, hvilket kan vinnas genom en ändamålsenlig brännvinsbeskattning. Brännvinstillverkningens hela belopp är af förra Riksdagens Bevilln.-Utsk. beräknadt alt årligen utgöra vid pass 22 millioner kannor.
I detta ämne hafva motioner blifvit väckte inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Friherre Greutz, St., och Herr von Koch, N. S., af hvilka den förre, under uttryckande af den förmodan, att vnäst folkets theoretiska och praktiska uppfostran, det icke gåfves något sä nödvändigt till tryggande af samhällets bestånd, som en god, ändamålsenligt inrättad och vaksam polis», hvilken »djupt ingriper uti folklifvet» och hvars »blotta tillvaro i en systematisk utveckling ger en aktning för Iagarne, som inverkar icke allenast på folkets moralitet, utan äfven på det rent materiela af industrien och deraf följande allmänna välmågan», föreslagit, att, en,är nuvarande polisinstitution för såväl småstäderna sorn landsbygden vore föråldrad och icke motsvarade sitt ändamål, »ett konstapel-system måtte inrättas både för swiei&täder och landsbygden efter samma mönster sorn det Engelska, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulshsilels Betänkande N.-o 10. 7 hvilket blifvit med så lyckliga resultater inrättadt i hufvudstaden». Tillämpningen deraf skulle ske sålunda att »»nuvarande kronofogdeoch länsmansbeställningar indragas, deras boställen försäljas och kapitaliseras till kontanta löner åt en öfverkonstapel inom hvarje härad och, i förening med behöfliga anslag, ett tillräckligt antal konstaplar under deni. På liknande sätt borde ega rum med afseende på polisen ,i städerna. Beträffande landsbygden, borde polispersonalen tillsättas af Landshöfdinge-embetet, på förslag af Landstinget. Herr von Koch åter har fästat uppmärksamheten derpå, att erfarenheten ådagalagt, hurusom högst sällan de egenskaper funnes hos en person förenade, hvilka gjorde honom duglig att sköta både uppbörd och polis. Men äfven der sådant kunde uppletas, vore det ej lätt att förena uppbördsmannens verksamhet i kontoret och vid kassakistan med den yttre vaksamhet och tillsyn, som kräfdes af polismannen.
Detta i och för sig skulie icke utgöra hvarken något ondt eller någon fara om icke följden blefve att den produktion som har värde, men går utanför de gamla gränserna, behandlas efter samma metod, d. v. s. affärdas med betydelselösa fraser. Häraf följer äfven att den läsande allmänheten, som väl i hög grad har kritikens yttranden som mått för sina sympatier och antipatier, blifvit i icke få tillfällen fullständigt vilseledd och inpyrd med förutfattade åsigter om den eller den författaren, åsigter somicke rubbas så lätt, vare sig författaren efter band alstrar bättre eller sämre arbeten. — Naturligtvis gälla härvid såsom alltid många undantag, men i allmänhet kan man utan fruktan att misstaga sig säga att så är. Jag känner dussintals personer som sedan de läst August Strindbergs ” Röda rummetw och fått till lifs de skyfall af ovett, hån och fördömelser, hvarmed den ortodoxa kritiken på sin tid trakterade författaren, med förargelse stött bort hvarje försök att sätta i deras hand något annat af ” kättarens ” arbeten. Det är icke värdt att tala om Zola. Han är nu en gång för alla lördömd af den höga kritiken och om man än hos oss icke gått så långt som i Tyskland, der man förstört plåtar och formar hvarmed hans arbeten blifvit tryckta, så har man dock stämplat honom och allt hans författarskap som ytterligheten af moralisk uselhet, fräckhet, osedlighet och cynism. Och dock, huru mycket af värde gömmer sig icke inom ramen af de mörka målningar hans penna framalstrat! Huru mycket att tänka på, som kan komma oss att tränga oss sjelfva in på lifvet, in i själen! Vi spela en underlig komedi med hvarandra, vi, som dagligen se all denna uselhet, veta att den finnes, tala derom — till och med med nöje i ungkarlskretsar och spelsamqväm — men med styrkan af en utomordentligt sedlig harm störta den äreförgätne som vågar säga en hel verld i ansigtet att så är det, så går det till, så ser det ut, ned i det svartaste Hades.
Herr Friherre Anckarsvärd synes mig hafva en afgjord fruktan, att få se Fienden i hjertat af Riket, och den nytta Herr Friherren sålunda förmodar att Fienden i hjertat af Riket kan draga af Canalen, är just densamma, som han förnekar att vi sjelfve, med en vida öfverlägsen Localkannedom, och omgifna af oss sjelfva, kunna deraf hämta. Herr Friherre Anckarsvärd söker sluteligen fästa Utskottens uppmärksamhet på de nyligen utkomna Oväldiga Tankar om Götha Canal, af orsak att dessa, fullkomligare och bättre, afhandla detta ämne, än Herr Friherren någonsin tilltrott sig kunna göra det. Det misstroende, Herr Friherre Anckarsvärd härigenom fäster till sin egen omdömes-förmåga, är blygsamt af den, som framstigit att vederlägga frugten af många års erfarenhet och insigter i det ämnet, som Herr Grefve von Platen i sitt Memorial framställer. Ehuru jag förut sökt offentligen visa värdet af dessa Oväldiga Tankar, är det långt ifrån en verkan af mili egenkärlek, då jag inför Ridderskapet och Adeln förklarar, att jag finner något ovanligt uti, att inom dessa murar höra Yttranden .i alfvarsamma Ämnen grundas på anonyma Skrifter; och att i ett tryckt Dictamen se Lagstiftaren hänvisa lill en då ännu obesvarad Den 2 Martti. 29 Stridskrift, för hvars sannfärdighet man icke ens har Författarens Namn till borgen. Under Debatterne i detta ämne har den ovanliga Casus äfven inträffat, att man a priori bestämt, och bestämdt yttrat innehållet af den slutna Voteringssedel man tänker afgifva då ämnet till slutligt afgörande förekommer. — Må detta prof af en Lagstiftares oväld — af en Svensk Riddersmans sätt att föregå Nationen med grundlighet och rättvisa, då det af våra Annaler kommer att förvaras till en sen Efterverld, icke vittna om vår tids tänkesätt! Må derföre mitt öppna förklarande, att jag, under loppet af delta utmärkta Riksmöte, icke hört mera än en Riddersman offenteligen hafva yttrat denna föresatts, få förvaras bland samma Handlingar, som Herr Friherre Anckarsvärds Memorial.
De, som till redaktionen, under adress Högbergsgatan 32 A, Stockholm, insända 50 öre i frimärken, erhålla sig gratis tillsända Hönsgårdens årgångar för 1888 och 1S89. Stockholm i december 1889. Hed. O ma. - t y o Is. t £t ief e r. Sånger. För P i a n o. Barytonisten, N:r 38, Löwe, Beaumont, Album pour 1890, Recueil Uret, sjungen af Conr. Behrens ... Kr. 0,50 de 6 Morceaux tres faciles D:o, N:r 39, Torssell, Vandring i MeiSSner, Militärsvärmeri. Uppf. i Berns ' salong Skoven °,5o D:o, N:r40, Peters, Rhenvinets lof 0,50 Henneberg, Diamantbrölloppet (med Bassisten N:r 19, Jacobsson. Kungens porträtt) uppf. ä K. Operan Hallström, Gamla Minnen (med KunFlygtigt 0,50 gens porträtt) Valda Sånger N; r 50, Hallström. Romans ur Mjölnarvargen 0,50 RopartZ, Marche de fete (med Kungens Meyer-Hellmund, Solfjädersspräk. portr.) å 4 mains. Uppf. i Berns ' salong. 1,5° (Sjungen af Fröken Wolf) 0,75 Genzer, Alfr., Mirzalas sånger. 2:nc Jacobsson, Fest-Polonaise 1,00 Romanser för Mezzo-Sopran o. p 1,25 Guell, La Marquise de, Douce Espérance. Valse de Salon 1,00 Sedström, Hugo, 3 Sånger m. p. 1,00 Spindler, minne af Tannhäuser 1,25 Tvenne folkvisor, sjungnaaf Frö- Rummel, La Serenata de Braga. ken Hebbe 0,75 Transcr.
Deras synpunkter på antiken äro ofta rent identiska, hvilket beror på genomgående likheter i bådas andliga konstitution. Den antika byggnadskonsten hänrycker Goethe genom samma känsla af nödvändighet, som han på alla områden fann vara den stora konstens kännetecken. Han kallar de gamlas byggnader »en andra natur, verksam för medborgerliga ändamål». Och det är detta senare hvilket för honom, som för Ehrensvärd, gör dem fullkomliga. Goethe vill »se en stor afsikt i allt» och han hatar det tillfälliga – ein nichts um nichts – i arkitekturen som annorstädes. »Det meningslösa är dödfödt», säger han, »ty det, som icke har en sann inre existens, har heller intet lif, kan ej vara stort och ej bli stort.» Det är emedan Homers liknelser och skildringar äro så outsägligt »naturliga och innerliga», som de öfverträffa allt annat. »När Homer framställer existensen själf, framställa vi effekten», säger Goethe och härleder därur allt det öfverdrifna och oäkta i de nyares konst. Antiken ägde just denna nyss nämnda sichere Gegenwart, denna hvila i styrkan af sitt eget innehåll, som Goethe framför allt älskade hos en människa eller en sjöstjärna, en monumental byggnad eller en skogshydda, medan han afskydde allt och alla, som saknade verklig existens, det vill säga ej ägde något befryndadt med naturens, på verkligheter riktade, skaparkraft. Det är i Neapel söderns natur i dess fulla hänryckning går upp för honom. Här förstod han »huru människan någonsin kunnat få den tanken att bruka jorden», och hans ögon tåras af sympati när en pojke utbrister först i sång, så i glädjetjut, så i gråt, vid åsynen af Neapels omgifning och slutligen ursäktar sig sålunda: »Förlåt mig, men detta är mitt fädernesland!» Goethe får nu äfven i dess fulla härlighet se hafvet och inser att »man icke har en aning om världen och sitt förhållande till denna förr än man varit omgifven af hafvet». Först på Sicilien blef Odysséen för Goethe »ett lefvande ord».
I följd häraf föreställer jag mig, att Herr Grefven och LandtMarskalken icke kali grundlagsenlig! meddela någon handläggning till Herr Rosenqvists motion, såsom olaglig, och jag öfverlemnar lill Herr Grefven och LandtMarskalken sjelf, om icke det stadgande i 3i §. RiddarhusOrdningen, som gifver LandtMarskalken rättighet att varna dem, hvilka sig otillbörligen förhålla, här må tillämpas, Friherre Anckar swärd, Carl Henrik: Jag delar fullkomligen allfdet missbilligande, som kan uppstå i anseende till den ifrågavarande motionen. Jag tillåter mig ingalunda ingå i granskning af motiverne dertill, då jag ej bör kunna förutsätta, att något annat än ett religieust nit kan vara orsaken dertill. Lika med den förra Talaren är jag öfvertygad, att 16 §, RegeringsFormen är så bestämd, att, utan förändring af densamma, en så beskaffad motion, som denna, aldrig bort kunna göras. Jag bade således trott, att, med den Grundlagskännedom man bör förmoda hos en Represen tant, en i behörig väg gjord framställning till ConstitulionsUtskottet bordt föregå, innan motionen kunnat å bane bringas. Att motionen icke kunnat bli i va af verksam beskaffenhet synes klart af den epok, då den blifvit framstäld, hvilken i alla fall gör det till cn omöjlig sak, alt innan den före - 6 Den 19 Augusti. slående kröningen tillvägabringa en sådan önskan. Men jag finnér dessutom, att alla möjliga skäl tala emot motionen, i anseende till det sätt, hvarpå den ifrågavarande religion,sskillnaden utöfvas. Jag tror, att hvarken molionaireu, eller någon annan, kan framte någon gillig anledning till motionen. Jag tror dessutom, att genom det GiftermålsContract för Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan, som af Konungen blifvit gilladt, och vi alla känna, motionairen hort påminnas att icke framkomma med en sådan motion, som aldrig kunnat vinna tillämplighet för Hennes Kongl. Höghet KronPrinsessans en gång inträffande kröning. Jag föreställer mig, att Reformert eller Luthersk intolerance ej äger företräde, framför Catholsk.
Om detta är sannt, måste bildningen stå på klena fötter i ett land, der mannen får strafflöst slå sin hustru efter godtfinnande, endast han ej slår henne blå eller blodig, och der husbonden eger misshandla sin tjenare efter behag blott han afpassar slageu så, att tjenaren ej blir lam eller lytt, och jag skulle nästan blygas att anföra dessa lagrum, så litet vittnande vårt land till heder, om ej dess Konung och Folk för tiotal af år sedan påkallat uphäfvandet af denna lag, som dock uprätthålles af dem, hvilka borde gå i spetsen för hyfsningen och utrotandet af omenskliga lagar.» Jag har trott mig böra Upläsa detta, emedan jag anser det vara högst riktigt. I allmänhet är jag af samma mening som Hr Hjerta, att familjebandet näppeligen stärkes genom stryk, och beträffande det skälet, att familjebandet skulle uplösas och det patriarkaliska försvinna, om husagan borttages, får jag anmärka, att den tid, som vi kalla patriarkalisk, näppeligen kan anses såsom något mönster. Gr. Löwenhjelm, Carl Gust.: Då ingen af de talare, som upträdt, gillat Utsk:s Betänk., torde det måhända anses förmätet af mig att höja min röst för bifall dertill. Jag gör det likväl af öfvertygelse och emedan jag icke kunnat finna, att de vackra filantropiska satser, som här blifvit uttalade, på något sätt förringa vigten af de skäl för husagans bibehållande, som af Utsk. blifvit anförda. Det är med husagan på samma sätt som med mycket annat här i verlden, nemi. att den medförer både nytta och skada. Jag har trott, att i vår lagstiftning, som här blifvit så lågt nedsatt, finnes stadgadt straff för den husbonde, som missbrukar sin makt att aga sin tjenare, och min erfarenhet har äfven gifvit mig visshet derom, att det så mycket omskrikna missbruket af husbondeväldet i detta fall icke så särdeles ofta förekommit.
En skönhetstörstande ande, en ensamhetsälskande sjukling m e d ett stort hushåll. » De äro så glada och muntra därhemma, » sade han. » D e göra litet smått narr af mig och mina idéer, som de kalla det. Ser ni, jag har litet gammalmodiga åsikter om ett och annat. Jag har tänkt så mycket på, hur saker borde vara, drömmar, förstår ni, och det gyckla de öfver. Ja, jag börjar ju, som sagdt, bli gammal och — i alla fall — litet ensam. Kanske också att det snart blir slut. Därför håller jag nu på med någonting, som roar mig. Jag håller på att i all tysthet ordna ett litet eget hem åt min faster och vår gamla trotjänarinna, om jag skulle — hastigt — Men tåget — jag glömmer tåget — och jag uppehåller er. » » Tåget — ja, det är för sent nu — ni får vänta en timme till, och ni hindrar mig inte alls — tvärtom. » Han satte sig åter, och de talade som två barn uppriktigt och fullkomligt okonventionelt, och under den timmen såg hon, med den starka intuition hon ägde, hvad kanske ingen visste, allt hvad han försakat, det högsta som en man kan åstunda i lifvet, förstod hon allt, hvad hans finkänsliga, skygga och skönhetstörstande natur hade att bära i siffror, i åtlöje och i plågor. De talade om så mycket, att de återigen glömde tåget och sedan skrattade åt det liksom två ertappade skolkamrater, som försummat tiden. Han såg på klockan och sade, att han helst skulle gå till fots till staden, och att han verkligen aldrig brukade — verkligen aldrig — Och så reste han sig litet förlägen öfver detta samtal människa med människa, hvartill hennes synbara sympati lockat honom. Och därpå tog han afsked på allvar. » Pengarne hämtar jag hos assessorn, » sade han, i det han långsamt kröp in i kamrerskalet igen, » och obligationerna kan ni få hos honom o m åtta dagar. » Han bugade sig fullkomligt affärsmässigt och gick. Hon såg efter hans långa skrangliga gestalt med det stripiga, svarta, framkammade håret. » O, jag håller af honom, » utbrast hon, och tårar samlade sig långsamt i hennes ögon.