Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den åter, som ännu hade den styrka, att, i hopp om mycket arbete och beställningar, derföre antaga många Gesäller, och sådant sloge honom felt, skulle nödsakas att låta sina Gesäller den ena tiden af halft eller helt år, mera bereda hans förlust och undergång , än de den förra kunnat bereda hans förtjenst och uppkomst; att nu bereda ett sådant tvång, vore ju högst skadligt, och alldraminst passande i samma tid, då man så mycket talar om frihet. Det fördehgtigaste för Handtverkeriernes uppkomst och dess arbetens fullkomlighet år, att Mästaren alltid är i tillfälle att förskaffa sig Gesäller i den mån ban hat arbete, samt entlediga dem då ban icke LagVakottets Betänkande»• xiii. kan sysselsätta dem, eller då Gesällen finnes icke hafva det handlag, drift eller skicklighet, som det arbete fordrar, hvilket skall göras, och som ofta händer. En Gesäll kan (i de flesta Handtverk) , hafva bättre handlag, mera drift och skicklighet i det finare, och mindre i det gröfre, som allt likväl hörer till ett och samma styckes förfärdigande , och en annan tvärtom, ehuru ingendera kan casseras eller sägas icke förstå sitt arbete. I det som Gesällen bäst och fortast kan göra , der sysselsättes han; der förtjenar han mest, antingen ban betalas för sitt arbete för stycket, eller njuter veckolön. Derigenom vinner arbetet, färdigt betraktadt, den möjligen mesta fullkomlighet, och möjligaste lindriga pris; och således medförer detta ej allenast nytta för Mästaren och Gesällen, utan äfven för köparen af arbetet. Då Gesållerne onekligen tillhöra Handtverkerierne, och Handtverksmästare utgöra en ganska stor del af Borgerskapet, så torde det icke vara otillbörligt, att fästa Höglofl. Utskottens uppmärksamhet dervid, att det språk, som föres emot Handtverksgesåller, att de kringstryka och besvära med tiggerier, och således skola vara samhället till mehn och förfång, icke är så verkligt och behörigt, som det fritt talas och skrifves.
Vid granskning nu af de uppgjorde och till deras resultat här ofvan intagne utredningar, hvilka, hvar för sig, måste för rigtige erkännas, allt efter de Banco-Utskottels Betänkande N.-o 8. i j de olika principer, som för deras upprättande legat till grund, visar sig, att, om man lemnar utan beräkning de i Vexel-Banken stående depositionerne, såsom icke utgörande sedelstock, samt ifrån den verkligen utelöpande sedelstocken afd rager, dels lånen på metaller, exportable effecter och Låne-Banco-obligationer, i likhet med hvad Rikets sist församlade Ständer gjort, dels de såsom vexlings-förskott till landsorterne afsände sedlar, hvilka ej kunna i allmänna rörelsen utkomma, innan ett motsvarande antal förslitne sedlar ingått, dels ock Riksgälds-Contorets creditiv, som den i nästkommande Julii obestridligen skall vara till Banken ingånget, erfordras för proportionen af 5 lill 8, emellan silfver och sedlar, att anskalfa, i ett för allt, 68,429 R:dr 44 10 rst silfver specie. Om detta skulle anses nödigt, så vore i834 års förskotts-fond, Banco R:dr 384,980, ehuru högt priset ock vara må, ej allenast härtill tillräcklig, utan lemnade äfven mer än full tillgång till betäckande, om så nödigt funnes, af ducatoch silfver-depositionerne i Vexel-Banken, utgörande R:dr silfver specie 47,681: 87, 10, ty bristen tillsammans med hvad som åtginge till desse depositioners betäckande, 116,5i 1: 37, 6, erfordrade, å 144 sk. pris, endast Banco R:dr 348,335: 16, 6.
Den 16 Junii f. m. 89 den, sia; sjelf lemnad, kunnat bestå Om sålt des rättigheter och förbindelser skulle efter rättsgrunder, och elter de lör Bolaget gällande föreskrifter, pröfvas, så är det otvifvelaktig, att Bolaget eller de s Directioner, msn icke Staten brustit i uppfyllande af de å önrfse sido. utfästa vilkor, samt att icke den minsta anledning till laglig rättighet finnes för Bolaget, att af Staren ytterligare fordra hvarken Discont-ersättning eller ränta, utöfver den, som för deni deds blifvit af Riksens Ständer bifallen , dels nu är af Utskotten tillstyrkt. Utskotten hade snarare väntat s>g den mera grundade anmärkningen öfver tillstyrkandet, atr de ofta nämnde 1,100,000 Riksdaler skola afskrifvas , ty då Staten ölvertagit Discontep, och betalar dess skulder, hade den tillgång, sorn finnes tili gäldande af denna OnaiCassanS skuld till Disconten, borch Staten tillfalla, eller åtniindstone frågan derom stå öppen intill nästa Riksdag, då blifvande Riksens Ständer kunn&t derom förordna, jag bestrider på dessa grunder den af Herr Grefve von Platen yrkade proposition, och så framt Ridderskapet och Adeln skulle vilja antaga Betänkandet, tillstyrker jag bifall till andra alternativet deruti, på sätt BorgareStåndet i detta fall redan beslutat. Friherre Boijey Ludvig: I hvarje fråga, der rätts-begreppet skall utgöra grunden för beslptet, är det angelägen, att detta begrepp 90 Den 16 Junit f, m. riktigt uppfattas. Må den värda sista Talaren tillåta mig att, till rättelse i hans, elller mitt rättsbegrepp få förklara, att jag åter tror mig, just på hans skäl. framkomma till ett motsatt omdöme.
St. att till K. M. frambära, nemi. att pionniererne, utan att forslas, och således på de ställen der de befinnas, skola bestraffas i enlighet med gällande lagar, i sjelfva verket innebära en motsägelse. Jag har ansett mig skyldig att lemna denna upplysning, ifall betänk. skulle blifva återremilteradt. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Den af mig uppställda concentrationsprincip , nemi. att hela fångväseudet bör stå under Just.ministern och således äfven den högsta fångdirectionen under honom subordinera, strider alldeles icke mot Frih. .Cederströms åsigt. Med den absoluta concenlrationsprineipen sammanslår ganska väl, alt subordinerande embetsmy ndiglieterna i de af Frih:n anförda fall bestrida utgifter pä eget bevåg och sedan till central-auctoriteten ingå med rapport och redovisning. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid: Då erfarenheten ådagalagt, att de lill underhåll af Kronans hus och byggnader i landsorten anslagna 35,ooo r:dr varit otillräckliga, så har K. M. begärt en tillökning i delta anslag. Utsk. har icke ansett sig kunna tillstyrka della, derföre alt det har funnit åtskilliga af de företagna arbetena hafva varit af tillfällig beskaffenhet. Det är visserligen möjligt att, under de sednare åren, många reparationer blifvit gjorda, som ej äro af den beskaffenhet, att dylika under de kommande åren skulle förekomma; men det är å andra sidan gifvet, att just verkställigheten af dessa reparationer har satt Regeringen i nödvändighet att uppskjuta andra, som varit af behofvet lika påkallade. Om man försummar att alltid väl underhålla husen, så är det en gifven följd, att bristfälligheterna i samma mån öka sig med hvarje år.
Och hade General-Tull-Directionen äfven för sin del föreslagit, att i:sta och 2:dra resan Lurendrägeri samt Tullförsnillning, måtte bestraffas med ansvar af penninge-böter, lämpade efter varu-värdet och brottens olika grader, och urbota-bestraffning endast behållas när någon persön 3:dje gången, eller oftare, gör sig skyldig till förbrytelsen, hvarjemte Directionen förmodat, att så vida försäljningen af de förbudne , dömde varorna jemnväl finge ske inom Riket, under export-vilkor, de betydliga uppoffringar af allmänna medel r.34 Sevillnings-Ut skot tets skulle besparas, som nu användas till beslagare-andelar; äfvensom Directionen ansett en lämpelig uppmuntran och belöning blifva beredd för Beslagaren om han finge n5 procent af böterne, och lika mycket af varornas oafkortade försäljningsvärde, hvaremot de återstående 25 procent borde blifva Kronan förbeliållne, såsom någon ersättning för de kostnader hvilka, utan att falla beslagaren till last, komma att på beslags-varorne användas och af Kronan bestridas. Sluteligen bar Högsta Domstolen med förutsättande af skyldighet hos Lag-Stiftaren, att lämpa straff efter brott och straffets beskaffenhet efter graden af folkets sedlighet och bildning, samt tillse Straif-Lagarnes tillbörliga förhållande sins emellan, ansett att öfverträdelser af oeconomiska Lagar ej äro lika ovilkorligt straff värde som vanliga brott, att de sålunda icke borde umgällas med urbota-ansvar eller förlust af Medborgerliga rättigheter; och, hvad särskildt angår de slags öfverträdelser som benämnas Lurendrägeri och Tullförsnillning , att de förra blott tillskynda Staten en oeconomisk förlust, men de sednare undandraga det allmänna de directa bidrag, hvartill den enskilde är förbunden.
Att så dryga uppoffringar inom ett samhälle, som ej räknar flere än 1,635 innevånare, ej kunnat åstadkommas, utan att en liflig öfvertygelse om dessa uppoffringars behöflighet och ändamålsenlighet förefunnits, lärer få anses säkert; — och att denna öfvertygelse varit välgrundad, samt således behöfligheten af läroverkets utvidgning verkligen varit för handen, lärer ock få antagas som bevisadt, bland annat, deraf att lärjungarnes antal ständigt ökats, så att de nu äro 81, och att den omkrets derifrån skolan fått emottaga sina lärjungar, småningom vidgats, så att denna omkrets nu kan anses innefatta emellan 20 och 30 kyrksocknar i en af de tätast bebyggda trakterna af medlersta Sverige. Om allt detta, och dertill den obestridliga fördelen för ortens befolkning att kunna, för så lång tid af skolgången som måste användas för genomgående af ett femklassigt elementarläroverk, få begagna läroverk i närbelägen stad med jemförelsevis billig lefnadskostnad, bort, såsom det är att förmoda, föranleda en billig förhoppning att, sedan staden Enköping ej kan längre utsträcka eller längre fortfara med sina uppoffringar i förevarande hänseende, få påräkna Statens mellankomst, — så bör, såsom det ock är att förmoda, en sådan förhoppning vinna ett ej oväsendtligt stöd i den omständigheten att i Enköpings läroverks utvidgning torde få sökas och kunna finnas en verksam utväg att förekomma den betänkliga progression i antalet af lärjungar vid Upsala elementarläroverk som redan hotar att försvåra, om inte rental omöjliggöra nndervisningens och skoltuktens tillständiga uppehållande derstädes. På dessa skäl hemställes vördsammast, ”att Rikets Ständer, med Enköpings tre-klassiga elementarläroverks upp - 78 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 33. flyttning i stat till fem-klassigt med 6-årig läsekurs, täcktes anvisa löner åt ytterligare de tre lärare sorn för sådant ändamål erfordras utöfver den Rektor och de två Kolleger, som der redan äro å stat anställde. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles.
Ja! det der är det vanliga skälet man tager fram, och några andra vigtiga skäl har han icke heller framdragit, men deremot har Stats-Utslct för sin 412 Den 18 Maj f. ni. åsigt framställt ganska goda skäl, och med stöd af dessa anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Posse: Jag beklagar att ett missförstånd egt rum vid föreg:de punkts afgörande, ty Frih. Klinckowström säger att denna, liksom den föreg:de frågan, angår en vä gomläggning och icke nyanläggning. Förra frågan angick verkligen en nyanläggning, men här är det endast fråga om omläggning af en backig väg, och då det under nuv:de omständigheter vore inkonseqvent att bifalla denna punkt, förenar jag mig med Frih. Klinckowström och yrkar afslag å densamma. Hr von Gegerfelt, Herman Georg: Den ifrågavarande väganläggningen är en sådan som afser att skaffa en lätt kommunikation till Statens jernvägar. Den afser således icke allenast att vara till fördel för den ort den berör, utan bidrager äfven till att skaffa Staten en inkomst, genom den ökade .trafik den tillförer jernvägen. De skäl, som gjorde sig gällande för afslaget vid förra punkten, voro dels det dryga beloppet, dels att frågan icke var utredd. Intetdera af dessa fall inträffar här. Det yttrades vid förra punkten att Smålänningarne icke voro rädda för backar. Detta är sannt, ty de äro vande att kämpa mot svårigheter, men i Småland gälla samma tyngdlagar, som i det öfriga Sverige, och då torde det väl vara skäl att äfven der söka underlätta konnnunikationerne. Hvad angår den hänvisning, som lemnats angående anslag för väganläggningar i allmänhet, så lemnar jag derhän, om man har något hopp, att af detta anslag kunna till ett arbete få ett så stort belopp som 40,000 rdr, och derföre anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. Cederström, Rudolf: Då de tvenne talarne Frih. Klinckowström och Hr von Francken skilja sig i sina åsigter, råkar jag verkligen i valet och qvalet.
» Ska ' nu vi allena bära Frökentitel! » Denna ära, Som de eftersträfvat så, Nu, bevars, de den försmå. 361 Så enhvar i hetsig ifver Oss sin visa mening gifver, Klandrar hvad de andra sagt. Ack, men tagen er i akt! Kanske, kanske kan det vara Någon skälm till herre bara, Som har jungfrufrågan väckt För att njuta se ' n helt fräckt Af att se, hur kvinnor svaga Saken strax på allvar taga Och med ord, som öfversvalla, Kacklande likt hönors flock För en sådan småsak dock! Troligt detta är dessvärre Och så likt en kitslig herre. Åh! hur han nu skratta torde Åt det spratt, som han er gjorde. Jungfrur, fröknar, mör, mamseller, Nu när kvinnans sak det gäller, Hon må heta piga bara, Fröken eller jungfru vara, Låt oss ej om namnet träta, Ej för nonsens oss uppreta! Nej istället för att klandra Räckom handen åt hvarandra, Och vårt valspråk framgent talifve: » Enighet oss styrka gifve! » En Eeas dotter. I eder ärade tidning förekomma åtskilliga artiklar med anledning af vissa adliga jungfrurs obenägenhet att blifva tilltalade med samma benämning som de ofrälse. Nåja! — det är väl egentligen mera till mogen ålder komna adliga flickor, hvilka fordom varit vana vid att tilltalas med annan benämning än de ofrälse, som tycka att frökentiteln usurperats ifrån dem, och — det kan ju så vara! Men det finns ett annat tilltalsord, som begagnas af en del adliga fruar, oaktadt många af dem icke hafva en droppe adligt blod i sina ådror, och det är Hennes nåd — en benämning som är lika olämplig som anspråksfull. Det kan ju så vara, om » Hennes nåds » man är en högt uppsalt ämbetsman, att hon då af tjä- nare och underordnade tillerkännes denna titel; men det är mången ung fru, hvars man har en mychet underordnad ställning och som endast med årliga bidrag af en rik svärfar kan existera, som låter kalla sig » Hennes nåd ».
Ständer underdånigst begärde inventering af alla ekvirkesförråder vid Flottans Station i Carlskrona icke kunna bifallas, hufvudsakligen i anseende till bristande anslag för bestridande af de för berörde ändamål erforderlige kostnader, hafva Revisorerne yttrat den öfvertygelse, att en fullständig inventering af omförmälde ekvirkesförråd vore af behofvet högligen påkallad, så väl för nödig controll i vederbörandes redovisningsskyldighet, som för undersökning deraf, om icke större eller mindre del af förrådet kan af ålder eller tillfälligheten befinnas hafva blifvit för flottans behof odugligt, äfvensom på det att upplysning om användbara behållningen af hvarje slag ekevirke till de serskilda byggnadsbehofven må erhållas. Slats-Uiskottets Utlåtande j JY.-o j6. 47 På dessa af Revisorerne anförde skäl, får Utskottet tillstyrka, alt Rikets Ständer, med förnyande af den vid 183/J å*'s Riksdag gjorde underdåniga anhållan om fullständig in ventering af ekevirkes-förråden i Carlskrona, tillika måtte förklara, att de medel, som för detta ändamåls vinnande äro af nöden, böra, i likhet med kostnaderne vid andra inventeringar, utgå af Riks-Statens 4:de Hufvudtitels anslag för Flottans behof. § I27* (Pag. ia5. Den af Revisorerne gjorde anmärkning, angående felande serskild re dogörelse för det till anläggning af en vattenledning vid Carlskrona vid 1823 och 1828—3o årens Riksdagar beviljade extra anslag af 83,333 R:dr 16 sk., har Utskottet funnit af Förvaltningen nöjagtigt förklarad och hemställer derföre, att samma anmärkning må förfalla. Stor-Amirals-Embetets Tredje Afdelning. § 128.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den a5 Juli i84o. Preste-Ståndet den 25 Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 2g Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om upplåtande till Upsala Central-Hospital af några Kronoparken Asen och Ulltuna Kungsladugård tillhörige jordar. (Stats-Utsk. Uti. N:o 174.) S. A. K. Med anledning af gjord underdånig framställning, rörande behofvet af utvidgad local för det vid Upsala inrättade Central-Iiospital, hvarmedelst utrymme kunde vinnas, dels för anläggning af en begrafningsplats, dels för Hospitalshjonens curativa behandling, genom deras vistande oell ändamålsenliga sysselsättande i fria luften, äfvensom för inrättandet framdeles, när llospitalsfondens tillgångar sådant medgåfve, af en serskild cur-anstalt för vansinnige personer af den bildade classen, har E. K. M., uti en till Rikets Ständer den 8 sistlidne Februari aflåten Nådig Proposition, i öfverensstämmelse med Kongl.
Och som det nu varade dag frå dag, och då tu års tid förgången var, gingo hans inelfver ut af honom med hans sjukdom; och han blef död af ondom sjukdom; och de gjorde intet brännande öfver honom, såsom de hans fäder gjort hade. Tu och tretio år gammal var han, då han vardt Konung, och regerade i åtta år i Jerusalem, och vandrade så, att det icke mycket dogde; och de begrofvo honom i Davids stad; dock icke ibland Konungsgrifterna. Och de i Jerusalem gjorde till Konung Ahasia hans yngsta son, i hans stad; förty krigsfolket, som utaf de Araber med här kommo, hade de första alla ihjälslagit; derföre vardt Ahasia Konung, Jorams son, Juda Konungs. Tu och fyratio år gammal var Ahasia, då han Konung vardt, och regerade ett år i Jerusalem. Hans moder het Athalja, Amri dotter. Han vandrade ock uti Achabs hus vägar; ty hans moder höll honom dertill, att han skulle göra det ondt var. Derföre gjorde han det Herranom icke behagade, såsom Achabs hus; ty de voro hans rådgifvare efter hans faders död, så att de förderfvade honom. Och han vandrade efter deras råd, och han drog bort med Joram, Achabs son, Israels Konung, i strid, till Ramoth i Gilead, emot Hasael, Konungen i Syrien. Men de i Rama slogo Joram; Så att han omvände, till att låta läka sig i Jisreel; förty han hade sår, som han fått hade i Rama, då han stridde med Hasael, Konungen i Syrien. Och Asaria, Jorams son, Juda Konungs, for ned till att bese Joram, Achabs son, i Jisreel, som krank låg. Ty den ofärden var så af Gudi Ahasia tillfogad, att han skulle komma till Joram, och så med Joram utdraga emot Jehu, Nimsi son, hvilken Herren smort hade, till att utrota Achabs hus.
Hvar och en lemnar de upplysningar, som angå hans district. Jag kan anföra ett exempel på de menliga följderna af bristande upplysningar i detta afseende. På Gottland finnes nemligen en sandsten, som är ganska användbar för bergverken, och den är att tillgå för lågt pris. Sådant oaktadt har likväl allmänheten derom varit okunnig, intilldess jag öfvertalat några BruksPatroner, att dermed anställa försök. Först, i år har i följd deraf en ordentlig beställning af denna stenart ägt rum. Detta kan emedlertid medföra mycken nytta både för Bruksrörelsen , och för orten , en nytta, sorn långt förut kunnat tillvägabringas , om man vetat, att sådan sten finnes på Gottland, och tillika känt det låga priset. Herr af Schmidt, Georg Lars: I an ledning af Oeconomie-TJtskottets Betänkande, får jag äran nämna några ord. Redan före min ankomst till Wästerbotten, var på Konungens Nådiga befallning ett Hushållnings-Sällskap i Länet inrättadt. Fyra år förflöto, under hvilka jag med ledsnad fann, att Sällskapet, ehuru med den utmärktaste goda vilja att kunna gagna, i anseende till Landets vidsträckthet icke nog svarade emot dess bestämmelse; då det föll mig in att anställa försök med inrättande af Sockne - Den 12 November f. m. 477 Comiteer. Nyttan deraf Lief snart synbar ; emedan dessa Comitier, enligt föreskriften, göra sig noga underrättade om allt, så i oeeonomiskt sorn stastistiskt afseende inom Socknarne; samt inlemna till Hushålls-Sällskapet, hvarje 4:<^e månad, tmderrättelser om allt hvad de till allmänt gagn och nytta kunnat upptäcka. Härigenom kommer Hushålls-Sällskapet i tillfälle, att meddela upplysningar åt de mäst aflägsne Länsboar om sådana gagneliga företag, sorn oftast för dem varit okände, fast de med fördel på andra trakter af Länet blifvit begagnade. Sedan desse berättelser äro för hela året till Hushållnings-Sällskapet inkomne, göres af dem Sammandrag, och med öfrige handlingar till Kongl.
St:r till Kont:s förvaltning öfverlemuade; men, ehuru jag gör detta medgifvande, kan jag likväl icke finna, att den föreslagna befrielsen från erläggande af postporto är af behofvet påkallad. Den redogörelse för dessa medel, som inom Riksg:s-Kont. måste göras, är icke, på sätt en föreg:de talare förmenat, af någon vidlyftig beskaffenhet och ökar således i ringa mån Kont:s tjenstemäns göromål. Jag anser den föreslagna åtgärden olämplig, derföre att det vore att taga från ett Statens penningeverk, eller ett verk, som skall upbära en del af Statens inkomster, för att lägga till ett annat verk af fullkomligt enahanda beskaffenhet. För min del skulle jag önska att, om möjligt vore, all fribrefsrätt uphörde. Under min icke så korta tjenstemanna-bana har jag icke sällan erfarit, att denna rätt blifvit missbrukad. Med borttagandet af denna rättighet skulle äfven missbruket försvinna och Staten blefve icke i ringaste mån derpå lidande, ty om Staten från en af sina kassor betalar till en annan, är det för Statens inkomster fullkomligt likgiltigt. Det möter naturligtvis ingen svårighet för Konung och Ständer att inrätta Stats-förvaltningen sålunda, att de medel, som ingå till Postverket och för detsammas vidmakthållande ej erfordras, komma Statsverket till godo och den säkra vinst man af förändringen skulle skörda vore en betydlig lättnad i kontrollerna. Man har börjat att införa sådan ordning inom Stats-förvaltningen, derigenom att fribrefsrätt för Riksg:s-Kont. ej eger rum och, efter mitt omdöme, borde detta Verk uti ifrågavar:de hänseende tjena till ett mönster för de öfriga, och icke tvertom. Jag kan derföre icke annat än önska, att R. St:r ville låta det förblifva vid hvad som nu är, desto heldre som, enl. min öfvertygelse, icke den ringaste nytta genom den föreslagna förändringen vunnes. Hr Bildt: Det är omöjligt att med tystnad förbigå den siste värde talarens yttrande. Han har sökt att framställa saken såsom vore det fråga om fribrefs-rättighetens bibehållande eller afskaffande, men derom är det f. n. alldeles icke fråga.
Det är icke fråga om någon rättighet, utan frågan rörer iakttagande af en skyldighet att vilja utreda ett ärende, hvaröfver man sedermera kommer att rösta. Jag föreställer mig här förhållandet vara ungefär enahanda som med en jury i fråga om lagskipning, att nemi. domaren väl utreder målet, men öfverlåter åt juryn att afgöra factum, grundadt på en utredning, hvilken juryns ledamöter ingalunda varit qvalificerade att verkställa. Ärendet utredes af fullt sakkunnige män, som dertill åro utsedde utan afseende på Stånd, och sedan öfverlemnas målet lill allmän omröstning. Det är verkligen med en bedröflig erfarenhet af den splittring inom Utsk:n, som den stenhårda ståndsåsigten medför, förderfvande alla ärendens behandling, som jag afstyrker antagande af hvad Hr von Hartmansdorff framställt. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Så vidt jag kan minnas, var Hr von Hartmansdorffs idé, alt hvarje Stånd skulle icke blott för sig välja Ulsk:sledamöter, utan äfven inom sig, och då var det en consequens deruti, att nemi. Utslcn försäkrades att få ledamöter af hvarje Stånd. Men sedan den idéen splittrades och rättighet beviljades alla Stånd att välja äfven utom sig, sä tror jag att det är nödvändigt alt gå ett steg längre och antaga Gr. Mörners förslag, att de få välja i massa, och icke hvarje Stånd för sig. Man har fruktat, att BondeSt. skulle bli missnöjdt öfver ett sådant beslut. Jag föreställer mig, att det skulle blifva vida missnöjdare med att till slut i 4 eller 5 ordningen utvälja Utsk:s ledamöter, då de bäste redan af kamrarne voro förut upptagne. Bättre är väl då, att de få på en gång välja, och om man vill gå en medelväg, så kunde man stadga att kamrarne utvalde 2 eller 3 electorer af hvarje Stånd och att desse sedan hade fria händer alt tillsätta Ulsk:sledamöter. Hr von Hartmansdorff: Hr Cederschjölds yttrande torde öfvertyga R. o. Ad. derom, att ett förslag, sådant som detta, icke eller så lätt kan ögonblickligen uppgöras, som någon torde föreställa sig.