Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
LOUISE. Jag trodde, att du sett mina svagheter fram storhet Just derför har jag dess tydligare sett din ALLAND. att jag kulminerat att jag gått tillbaka? LOUISE. Tror du då inte det är sant, som folk säger: Det har jag aldrig trott. ALLAND energiskt. visa, att jag ännu har makt att skapa konstverk som bedåra! Jag skall visa, att du har rätt! Jag skall griper hans händer. LOUISE Ja, gör det! ALLAND. lyckas eller icke? Kan det verkligen intressera dig, om jag LOUISE. din räkning! Du känner mig inte. Åh! Du vet inte hur äregirig jag är för 102 - ALLAND tänksamt. ser på hennes entusiasmerade ansigte och säger sakta och be botten än jag nånsin vetat af. Går fram emot henne, pannan. Nej. Jag känner dig inte. Du har djupare tar hennes hufvud mellan sina händer och kysser henne på tänk på mig någongång. Farväl! Tack för denhär tiden. Och LOUISE. Alltid, alltid! ALLAND ser henne tankfullt in i ögonen. bli det jag menar så der lugnt och stilla, som andra menniskor. Jag tror det ibland. Jag fordrar icke så mycket. Men den kvinna, jag skulle lefva tillsammans med alltid måste vara af en oändlig blidhet, just derför, Han tiger en stund; derefter tillägger han sakta. Lycklig? Jag undrar om jag skulle kunna att jag sjelf är så orolig och nervös icke träffat många sådana kvinnor i mitt lif. LOUISE. Jäg har Hur många? ALLAND. Två. LOUISE. Det var en för mycket. 103 - ALLAND tar hennes hand och kysser den; går. LOUISE vänder sig om och ser efter honom; derpå sjunker hon ner och brister i gråt. Regnig julidag i en svensk småstad. Ett hvardagsrum, lågt till taket. Två fönster med små rutor, draperade af hvita gardiner. karmarne blomma fuxier, pelargonier och kaktusväxter. På väggen midt emot fönstren dörrar till kök och matrum; i bakgrunden en tredje dörr, till en förstuga med hvitrappade väggar och tegelgolf beströdt med enris. Gammaldags möbler, stelt anordnade. Hvita öfver drag kläda soffan och stolarne.
I öfverensstämmelse härmed förblefvo också bestämmelserna rörande införseltarifen i alla väsendtliga delar oförändrade äfven vid sednaste riksdag, ehuru Rikets Ständer i fråga om utförseltullarne vid detta tillfälle fattade det vigtiga beslut, att alla dylika afgifter skulle ur taxan försvinna. I underdånig skrifvelse angående beräkningen af Statsverkets inkomster, af den 23 November 1863, anmälde Rikets Ständer med afseende å tullbevillningen, att, då antagligt vore det nedsättning i tullsatserna för vissa artiklar kunde, med anledning af den ifrågasatta handelsoch sjöfartstraktaten med Frankrike, komma att ega rum, hade Rikets Ständer på denna och flera anförda grunder, ansett tullinkomsterna, hvilka i medeltal under de fyra sista åren uppgått till 14,143,307 R:dr, och af Kongl. Maj:t, i nådig Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, antagits böra beräknas till 14,000,000 R:dr., likväl icke med säkerhet kunna upptagas till högre belopp än 13,500,000 R:dr. 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition J\§ 39. Derefter öppnades, i December 1863, formliga underhandlingar med Kejserliga Franska Regeringen angående ifrågavarande traktater, och fortgingo till den 14 Februari 1865, då Kongl. Maj:ts Minister i Paris, jemte de å Franska sidan särskildt befullmägtigade ombud, afslutade och undertecknade Handelsoch Sjöfarts-traktater mellan Kongl. Majit, å ena, samt Hans Majit Fransmännen Kejsare, å andra sidan. Till följd af begge dessa Traktater, hvilka under den 10 sistlidne Mars blifvit af Kongl. Majit ratificerade, och, på grund af deruti träffade öfverenskommelser, från och med den 15 derpå följande April satte i verkställighet, äro Svenska fartyg berättigade att i Frankrikes hamnar tillgodonjuta alla de förmåner, som beviljas den mest gynnade Nations fartyg och de med sådana fartyg inoch utförda laster.
Jag biträder motionen med det tillägg, som Frih. Cederström gjort. Sjelf ledamot af en sundhetsnämd, och nyligen uppkommen från sjukdomen, som jag troligen ådragit mig genom denna befattning, kan jag ej annat än yttra den öfvertygelse, att billigheten fordrar, det afseende göres på dem, som uppoffrat sig i sådana befattningar och efterlemnat enka och barn. Särskildt bör jag nämna, att i den sundhetsnämnd, der jag är ledamot, nemi. den inom stadens broar, som består af 60 ledamöter, hafva 5 ledamöter dött och ingen enda funnits, som ej varit mer eller mindre sjuk, hvilket ej heller är underligt, då man sitter i ett rum tillsammans med personer, af hvilka 16, ja ända till 27 på dygnet varit på sjukbesök, der läkaren sjelf säger sig må illa, och der man hör personer dö på soffan i rummet bredvid. Jag har ansett mig böra upplysa dessa omständigheter, hvartill jag varit åsyna vittne, äfvensom att några utaf de aflidnas enkor och barn Den g Oelober f. m. äro högst behöfvande. Men huruvida communerna äro i tillfälle att vedergälla deni, torde vara tvifvel underkastadt. Gr. Horn, Claes Fredr.: Då motionären sjelf bestämdt inskränkt sin motion till enkor och barn efter läkare, som dött i cholerafarsoten, vill jag för min del biträda dem, som utsträckt motionen till alla sådana personer, som utmärkt sig i det afseende, hvarom fråga är, och efterlemnat enka och barn. Mina skäl för denna åsigt hemtar jag derifrån, att läkare böra vara lika beredda att gå farorna till mötes som krigaren, och att deras familjer ej böra vara oberedda att se dem falla. Jag hemtar vidare anledning äfven derifrån, att det skulle vara olyckligt, om i en tid, då folket blifvit missledt derhän, att man rent af skrämt det från pligten att bistå de sjuka, man icke med understöd tillhandaginge dem, som visat mer energi och nit än de flesta. Jag skulle således vilja, att man måtte ihågkomma alla, som i detta afseende utmärkt sig, — jag säger utmärkt sig och fäster särskild vigt vid detta ord.
Daler silfvermynt med Tjugufem Riksdaler Riksmynt till treskiftes emellan Kronan, Kihls härad och Advokatfiskalen; men då upplyst vore, att Jonas Nilsson låtit Häradsrättens utslag af den 30 Januari 1861 emot sig vinna laga kraft, fann Kongl. Hofrätten Jonas Nilsson icke kunna tillerkännas ersättning för den skada, honom genom den orikt:ga tillämpningen af edgångsbeslutet tillskyndats; hvarjemte Kongl. Hofrätten, enär Domhafvanden tillåtit sig att, i den förklaring han afgifvit öfver Advokatfiskalens memorial i målet, med förklenligt tillmäle missfirma Jonas Nilsson, enligt 1i kap. 7 §. Rättegångsbalken, fälde Domhafvanden att derför böta Femtio Daler silfvermynt med Tjugufem Riksdaler Riksmynt, hvilka böter skulle lika fördelas emellan Kronan och Advokatfiskalen. Då imedlertid det åberopade lagrum, 1 kap. 12 Rättegångsbalken, enligt hvilket Domhafvanden blifvit sakfäld, för orätt dom stadgar, utom ansvar, skyllighet för den felande att »fylla all skada» och jag, enär den orätta domens felaktighet vore så uppenbar och af sådan beskaffenhet att den medfört ansvar, icke kunnat anse den förnärmade enskilda partens underlåtenhet att deri söka ändring böra medföra befrielse för Domaren från hans i lag stadgade skyldighet alt fylla 56 den skada, han vållat parten genom dylikt embetsfel, har jag förordnat om anförande af underdåniga besvär hos Kongl. Maj:t öfver Kongl. Hofrättens beslut, i denna del af målet. Hos mig har blifvit framstäld en angifvelse af enahanda beskaffenhet, som den i sednast afgifna embetsberättelsen (för år 1860 sid 45) omförmälda, eller att Prolokollsföranden vid en af Stockholms Rådstufvurätts afdelningar förvägrat kärandeparten i ett tvistemål att lösa protokollet för en viss dag, med mindre han jemväl löste de för hans räkning utskrifna protokoller i målet för föregående rättegångstillfällen.
En del mycket sönderfrätt is, eller snarare issörja, möttes äfven, hvilken nödgade oss till tidsödande omvägar och hindrade Vega att framgå med full fart. Djurlifvet var bland det fattigaste jag sett under mina många resor i polarhafven. Endast en eller annan säl syntes. Af foglar sågos några tärnor och måsar samt till och med långt ut på hafvet ett temligen stort antal simsnäppor – den asiatiska ishafskustens allmännaste fogelart, åtminstone om hösten. Stolbowoj-ön var, i synnerhet på norra sidan, hög med tvärbranta stränder, hvilka erbjödo ypperliga häckningsställen för alkor, tejstar och måsar. Vid alla dylika klippor häcka på Spetsbergen milliontals foglar, hvilka man redan ute på det omgifvande hafvet möter i stora skaror letande efter sin föda. Här sågs ej en enda alka, och äfven måsarnes antal var ringa, hvilket visserligen i någon mån berodde på den sena årstiden, men kanske äfven derpå, att icke någon fogelkoloni slagit sig ned på öns klippstränder. Hafvets botten bestod på vissa ställen af hårdt packad sand eller snarare, såsom jag längre fram skall söka visa, af frusen sand; härifrån upphemtade trawlnätet inga djur. På andra ställen fans en lera, ytterst rik på Idothea entomon och Sabinei samt en otrolig massa bryozoer, liknande äggsamlingar af mollusker. Först den 30 augusti kommo vi utanför vestsidan af Ljachoffs-ö, vid hvilken jag ämnat landstiga. Nordkusten och, såsom det dagen derpå visade sig, äfven ostkusten var isfri, men de under de senare dagarne rådande vindarne hade hopat en massa sönderfrätt is mot vestkusten. Dessutom var hafvet här så grundt, att man redan på ett afstånd af 15′ från land hade ett djup af endast 8 meter.
Secret. tillkännagaf, att PresteSt. gillat 7 §:n, att BorgareSt. godkänt 7 §:n endast med följande förändrade lydelse af början af mom. litt. d): ”att till banken skola vara inbelalde minst 10 proc. af grundfonden, eller -£:del af det i 5 §:n litt. a) bestämda tillskott i reda penningar, äfvensom” etc, och att BondeSt. bifallit mom:n I it t: ris a) b) och c) samt beslutat att mom. litt. d) skulle erhålla följande ordalydelse: ”atl till banken skola vara inbetalde minst I2| proc. eller hälften af det i 5 §:n litt. a) bestämda tillskott i reda penningar, så ock handlingar, hvilka bolaget efter pröfning godkänt, aflemnade till säkerhet derför att återstoden af samma tillskott varder inom 6 månader i banken insatt.” Frih. Stjernstedt: Jag ber om ursägt; jag missmin de mig helt och hållet. Så snart ej någon anmälan till Konungen skall ske, så är klart att de af Hr Mannerskantz omnämnda orden böra utgå. Frih. Gederström: Jag har icke deltagit i R. o. Ad:s beslut ronde 1 §:n, och anmäler nu min reservation deremot till prot.; men hvad denna § angår och den redaction deraf, som Hr Mannerskantz begärt, så hemställer jag, om man ej lämpligare kan komma ifrån detta, utan åberopande af det beslut, som vid 1 §:n blifvit fattadt, med uteslutande af orden: —”så väl af Konungens tillståndsresolution”, och införa vederbörligen fastställda bolagsreglor; tv det är klart, att om det kommer att ske efter de 3:e MedStåndens beslut, eller efter R. o. Ad:s, genom ett Konungens Bef:h:des utslag helt simpelt, så är det alldeles likgiltigt, emedan ett vederbörligen faststäldl reglemente guller i alla fall. Hr Mannerskantz: Jag finnér visserligen icke fullt den conseqvens i hvad Frih.
Ni har kanske hört, att barnen ha sådant rykte om sig. Vet jag det? Gud vet det. Underligt var det. Kanske har modern varit fattigt folks barn, som andra, men råkat ut för en bof ... Skola! Och hvar vet ni en skola för flickebarn, om inte för katekesen och läsförhöret? Anmärkningen var ovedersäglig. Finland funnos, utom klockareskolorna för innanläsning och katekes, endast fyra eller fem lärda skolor, och alla dessa för gossar. Långt efter Hagars och Dordejs tid hade fäderneslandet intet annat svar på vetandets törst i ett kvinnohjärta än det urgamla, järnhårda, obevekliga: hvad behöfver hon veta? Lika svarslös stod tullnären Lydik Larsson. Han betraktade den elfvaåriga flickan, som satt sig på dikeskanten vid vägen och plockade sönder en ängsnejlika, vuxen vid gärdet. Hon undersökte roten, stjälken, bladen och blomkalken så uppmärksamt, som ville hon utgrunda plantans byggnad. Hon skulle kallats ett vackert barn så kloka, bruna ögon, så fint bildade drag, så svart hår i två långa flätor om icke den tunna kjolen varit så snäf, de bara armarna så tattarlikt bruna. Tullnären försporde åter en ovan känsla i sitt affärsmannahjärta. Han var änkling, barnlös och rik. Om han skulle upptaga denna fattiga värnlösa, så ovanligt begåfvade flicka som sin? Var icke äfven han en gudfar för nattens barn? Men Lydik Larsson var en försiktig man; han ville icke köpa grisen i säcken. Dordej, sade han, säg mig uppriktigt hvad ni tycker om flickan! Jag menar ej hennes förståndsgåfvor, jag menar hjärtelaget. Hurudan är hon? Dordej gjorde en af dessa okonstlade gester, som brukas i hennes stånd; hon snöt sig med fingrarna, plirade småslugt på den frågande och svarade: Som folket är mest. Hvad vill det säga? Visar hon odygder? Är hon styfsint, olydig, uppstudsig? Ljuger hon, Dordej? Är hon falsk? Är hon lat i arbetet? Aldrig kan jag tro, att hon snattar? Dordej skrattade.
Men då flere af Utsk:s ledamöter häremot sig reserverade på den grund, att den föreslagne åtgärden ej blifvit inom något afRiksSt:n motionerad, hvarförutan LagIJlsk. förmentes icke hafva bort frågan till pröfning upptaga; så liar jag, enär reservanternes mening lärer af RiksSl:n hafva blifvit gillad, ansett mig nu innan motionstiden tilländagå!' böra ånyo väcka denna fråga, och delta sä mycket hellie, som llr Just.ombudsm., uti dess för åren 1842 och 1843 afgifne berättelse, bland annat yttrat, att det ej mätte ”undgå alt komma i betraktande, huruledes anmärkte, uppenbart oriktiga tillämpningar af lag, oin hvilke tillförene den pröfvande öfverdomaren bestämdt uttalat sin mening, numera understundom lemnäs ulan afgörande slut; ett förhållande, i följd hvaraf tvifvelsmål om den rälla lagtillämpningen qvarstår, och en önskvärd enhet i lagskipningen lärer fortfarande uteblifva”. Fullkomligt instämmande i .1 ust.omhudsinis åsigt, det hans uti ofvaunämnde grundlags-§ föreskrifne åliggande, ”att anmärka lagars och författningars brister, och uppgifva förslag till deras förbättring”, innefattar en af denne embetsmans vigtisa . i o O ste plister, mäste jag äfven medgifva, att den är i högsta grad svår, om icke omöjlig att så uppfylla, som ämnets beskaffenhet det synes fordra, sii länge denna skyldighet, utan begränsning i afseende pä dess omfång, och utan bestämd anvisning i afseende på sältet att den fullgöra, endast i allmänhet är till efterrättelse påbjuden.
Riksmarskalks-embetet af sådan anledning föranlåtet att för denna gång äska ett förhöjdt anslag af endast 38,000 R:dr utöfver det redan befintliga 12,000 R:dr eller tillsammans 50,000 R:dr om året; äfvensom och då något anslag hittills icke varit anvisadt, vare sig till vårdande af de i Kongl, klädkammaren förvarade dyrbara drägter m. m. eller till anskaffande och underhåll af de till den Kongl, familjens begagnande upplåtna Staten tillhöriga inventarier af silfver, koppar, porslin, glas och linne, Riksmarskalks-embetet ansåge sig böra understödja den framställda begäran om årligt anslag af dels 400 R:dr till vård af de i klädkammaren förvarade effekter och dels 6,000 R:dr till underhåll och komplettering af redan befintliga, Staten tillhöriga inventarier af silfver, koppar, porslin och glas m. m.; hvaremot Riksmarskalks-embetet, ehuru inseende och erkännande behofvet och billigheten af det utaf Förste Hofmarskalken ifrågasatta särskilda anslag för anskaffande och komplettering af Statens silfver och koppar samt inköp af porslin, glas och linne, likväl fann sig af ofvan uppgifna skäl förhindradt att förorda detta anslag. Lika med Riksmarskalks-embetet och på de här ofvan anförda skäl anser jag den af bemälda embete förordade tillökning i anslaget till möblernas underhåll vara högeligen af behof påkallad, men finner för min del ej skäl att tillstyrka anvisandet af något serskildt anslag till aflöning åt tjenstemän och betjening för uppsigt och vård af möblerna. Jag hemställer således i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t måtte hos Rikets Ständer föreslå, att det i riksstaten under titel: »Möblers underhållande å Kongl, slotten» uppförda anslag, 12,000 R:dr, må under benämning: »För underhåll och vård af möbler och andra Staten tillhöriga inventarier i de Kongl, slotten» ökas med 44,400 R:dr eller bestämmas till 56,400.
Herr Ålund har icke heller önskat, att mista FörfattningsSamlingen, utan tvärtom begärt, att, utom det exemplar deraf, som Magistraten erhåller, städernes KämnersRätter äfven måtte undfå ett. Men Herr Ålund har jemväl yrkat, att Kådstufvuoch IiätnnersRätterne måtte få Årstrycket — en dem tillkommande rättighet, som aldrig blifvit ifrågasatt, som de i allmänhet redan åtnjuta, och som, hvad Örebro beträffar, långt för detta vunnits, om erinran skett å ort som vederbör. 2:0 Det torde vara destomindre lämpligt, att utsträcka utdelningen af Årstrycket, som vid densamma från längre lider tillbaka grundade anmärkningar blifvit gjorda, och göras stundeligen hos vederbörande Åuctoriteter. Anmärkningar under denna Riksdag hafva icke uteblifvit, så väl derom, att kyrkor saknat tilldelning af exemplar, sorn äfven att Förordningar erhållits Den 9.1 April e. m. 111 först sedan deras gällande kraft redan inträdt. Då Ekonomiutskottet, som handlagt Herr Hjertås motion i denna sednare punkt, derå icke fästat särdeles afseende, så förekommer det märkeligt, att Utskottet nu tillstyrker, det samma olägenhet, anmärkt mot FörfattningsSamlingen, skulle lämpligast afhjelpas, om Årstryckets utdelning utsträcktes. Ett bevis på huru Årstrycket utdelas, är ju Herr Ålunds egen motion, deri han anför, att staden Örebro, som bör erhålla 4 exemplar deraf, icke bekommit något till Rådstufvuoch KämnersRätterne, under en tid af 4 år. Härtill kommer en väsendtlig svårig o o het, som alltid skall äga rum i afseende på Årstrycket och dess utdelning: den nemligen att en Auctorilet icke kan veta, huruvida han deraf erhållit fullständigt delfående, emedan ingen numerföljd derå finnes eller kan finnas. Man emottager hvad man får; men om man fått alla, eller endast en del Författningar för året, kan icke erfaras förrän i slutet af det påföljande året, då Registret utkommer.
Antom till Exped, Utskottet d. 5 Junii 1829. Utlåtande, i anledning af anmärkning vid Utskottets Betänkande Jjesv. och Oecoti. Utsh. N:o 35, angående Täckt fråga om registrering af otryckta Riksdagshandlingar. Fran Höglofl. Ridderskapet och Adeln har ofvanherÖrde Betänkande, hvaruti Herr Prosten Forsslinds Motion, om åtskilliga otryckta Riksdagshandlingars registrerande, Blifvit afstyrkl, åteYremitlerats på den grund, att Herr Ribbing anmärkt, det nyssnämnde Motion stod i nära sammanhang med en, af Herr Cederschjöld i samma ämne, ehuru af vidsträcktare omfattning, väckt fråga, deröfver Stats-Utskottets Utlåtande Blifvit infordradt; hvaremot Herr Cederschjöld hemställt, huruvida återremisseu kunde Blifva af nöden, enär ämnets afgörande i alla fall Berodde på det från StatsUlskollet införväntande Betänkandet öfver frågan i sin vidsträcktare omfattning. I anledning af denna så Beskaffade återremiss får alltså Utskottet endast vördsamt anmäla, att dess Betänkande N:o 35 redan Bifallits af Högvördige Preste-, Vällofl. Borgareoch Heder v. Bonde-Stånden. Stockholm den 3 Junii 182g, 8 Besv. och Oecon. Vtsk. * N:o i3i. Ankom till Exped. Utskottet d. 5 Junii 1829. Betänkande, i anledningaf väckt fråga om undanrödjande af hinder för enskilde Theatrars inrättande i Stockholm och Rikets öfriga Städer. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Utskottets behandling remitterat ett af Herr Friherre Boije, Fredric} afgifvet Memorial, hvaruti han föreslår, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med den underdåniga anhållan, att inrättandet af enskilda Theatrar i Slockholm och Rikets öfriga Städer ej måtte å Regeringens eller Städernes Autoriteters sida beläggas med något hinder.
Efter föredragning af Stats-Utskottets den 25 sisllidne Januari bordlagda Memorial N:o 46, i anledning af Ridderskapet och Adelns remiss till nämnda Utskott af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till ordnande af Biskoparnes löneinkomster, beslöt Ridderskapet och Adeln, med frånträdande af sitt förra beslut, att öfverlemna nämnde Kongl. Proposition till Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets behandling. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda den 25 sistlidne Januari på bordet lagda Betänkanden: N:o 20, i fråga om utarbetande af stadgar till skyddande af inhemska ar tisters förlagsrätt tili original-arbeten i bildande konst; N:o 21, i fråga om utfärdande af en förordning lill skyddande af landets fornlemniugar; N:o 22, i anledning af väckt motion om upphäfvande af förbudet att under vissa månader af året idka hummerfiske; N:o 25, i anledning af väckt motion om lindring i kronobrefbärings-besväret för Jerrestads härad; samt N:o 24, i anledning af väckt motion om förändrade sladganden rörande kronobrefbäringen inom Gerds härad. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets den 25 sistlidne Januari bordlagda Betänkande N:o 17, i anledning af väckta motioner om antagande al ett stad - 214 Prot.-Utdrag den 1 Februari 1860. gande derom, att vid arfskifte mellan syskon afseende bör fästas å erhållen uppfostran och uppnådd ålder. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-V Iskottets den 25 sistlidne Januari bordlagda Memorial N:o 18, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 7, i fråga om förklaring af föreskrifterna angående verkställighet af straffarbete. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Kongl. Maj-.ts denna dag ankomna nådiga Svar uppå Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående riksdagens förlängning.
Flere kommo in. Applåden växte som en storm. Främst stod han, som hade framkallat den, och klappade så, att det värkte i händerna. Det dröjde ett ögonblick. Man hörde spring och lätt buller bakom scenen. Så gick ridån upp. Direktören trädde in och förkunnade, att fröken Hansen var af illamående hindrad att visa sig. Man började släcka gasen. Då vände han sig om och gick ut. “Hon ligger afsvimmad bakom kulisserna“, hörde han en obekant röst bakom sig. Jaså. Om han vore läkare! Och han finge erbjuda henne sin hjälp! Där ligger hon i sin hvita dräkt — håret vårdslöst kastadt bakut — dödens blekhet öfver de älskliga dragen. — Han löser klädningen, som sitter för hårdt kring hennes bröst, han baddar hennes tinningar med ättika; han blottar hennes vänstra arm — hvit och fyllig — där skymtas en åder, matt blå under det fina hullet — en liten tryckning af lancetter, och blodet sprutar varmt och ljusrödt Han lade båda händerna mot sin panna. Ah, så hett den brände! I korridoren fick han rock och hatt; så kom han ut på trappan. Luften där ute var kylig och frisk. Som ett kallt omslag lade den sig kring hans tinningar — svalkande — svalkande — —. Han stod kvar ett ögonblick och njöt. Himlen var mörkblå och klar. Stjärnorna glimmade med höstlig glans och Tegnérs-statyns konturer aftecknade sig skarpt där emot. Bakom låg den dystra musei-bygnaden, och till höger reste sig domkyrkans båda torn imponerande i höjden. Långsamt gick han utför trapporna, tätt förbi “Föreningens“ knut och vidare rakt framåt. Sfinxerna på det nya universitetshuset voro skarpt belysta af den uppgående månen. Under träden på Lundagård var mörkt som i en graf. Han gick dit in. Aldrig se henne mer — —? Men sällskapet hade gjort goda affärer, och kanske skulle det snart komma tillbaka. Och i hvilket fall som hälst vid tåget i morgon! Han tog med handen till hjärtat för att känna efter en femma, som låg i västfickan där utanför. Mycket riktigt! Den skulle användas till en afskedsbukett åt henne. Och kanske skulle han få en vänlig blick i utbyte.