Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf bliswcr en nödvändig följd, att en Stat som will ingä i sädana Handels»relationer nied en annan, hwilka anses fördelaktige, mäste foga sig ester för hand warande nya omständigheter, och sälcdes kan bl-fwa föranläken, att i wiha fall minsta eller förhöja de afstgkcr, som wid warors in - och utförsel frän och till främmande Orter förut warit faststäldc, om nägon handels gemcnstap skall kunna äga rum, serdeles i närwarande tid, dä upplysningen om tverkcliga Stats-Intcrehct i denna del blifwit mera allmän, sä att förmäner häruti cj gerna nu mera kun«a winnås utan recipr-ccirä. Detta Den zo OctoLer. 4727 Detta förutsätter, att de afgifkcr, som hwarje oafhängig Stat äger rättighet att inom sig fastställa pä waror, som införas frän eller utskeppas till UtrikeOrter med egna eller främmande skcop, fordra wid sine tillfällen för bäve Politisse och Economiske considerakioner nödig jämnkning, antingen till förhöjning eller förminskning, och således efter sin natur och beskaffenhet äro mera föränderlighet underkastade än andre Economiskc författningar, som endast angä den Staten sjelf, som dem widtagit. Häraf härrörer att Tull. Taxor i de fleste länder ofta förändras efter inträffade olika tider och omständigheter. I det fordna mindre oroliga kidchwarfwet, än det nu warande, dä utwidgade Stits-behof päkalla en skpudcsam penninge ätkomst, oftast pä bekostnad af RikssamhällctS sanskyldiga intcrcste, ansäaos sädana Tull-Taxor mera säsom ett styre för handel och egen nationel Industrie, än en werkelin penninge - not som de i senare tider bliftvit, och dä en
Ett af de vackraste minnen, som vår nyss hädangångne Ko - [Den 9 November, 131 nung lemnade åt Sveriges folk, var Hans gåfva af Helgeandsholmens byggnader. Men dessa byggnader qvarstå ännu och skräpa på en plats, som kanske kunde blifva utan motstycke i någon stad i Europa. Kanhända tänker dock mången, att, då naturen gjort så mycket för Stockholm, vi sjelfva äfven böra göra något. Kanhända tänken J, Mine Hrr! att Sveriges hufvudstad icke allenast är boningsplatsen lör 100,000 menniskor, utan ock är representanten inför verlden af hvad fäderneslandet har framstående och stort i upfattning af det sköna i konst och smak. Under Konung Oscars regering har Sverige vunnit i materielt välstånd mera än det någonsin tillförene under en lika kort tiderymd, och sanningen kräfver att erkänna, att denna Konung, genom frisinnade åsigter, mycket bidragit dertill. Böra vi icke då skatta något af vårt välstånd till vår ära? Böra vi icke snart gifva fullbordan åt en Svensk Konungs önskan, att konungaborgen måtte fritt och obehindradt blicka öfver en förskönad stad. Jag föreslår, att B. St:r måtte till K. M. anmäla sin underd. önskan, att K. M. täcktes till E. St:r aflåta propos. om ett nytt hofstalis byggande, på det att åtminstone på 12:te året sedan gåfvan gafs, gödselhögarne må börja att bortköras och träplanken att nedrifvas. Kanske säger man, att vi nu äro för fattiga. Ja, Mine Hrr! vi äro fattiga, men på vilja att ännu vara en nation. Det är denna rikedom, denna vilja, som mer och mer börjar fattas Svenska folket. Eiksdag från Eiksdag hörer man huru provinser, menigheter söka anlita statskassan för intressen, med hvilka Staten intet har något att göra, som helt och hållet äro deras egna, och då fordrar man, att medel alltid skola vara att tillgå. Blifver det deremot fråga om något, som kan ingifva nationen större förtroende till sig sjelf, som gör, att Sverige kan bära hufvudet högre inför Europa, då finnes vanligtvis intet.
Fullmägtige tillkännagifna föreskrifter i afseende på verkställigheten af den utaf Rikets Ständer beslutade anläggning af en kaj och gata på Riksgäldskontoret» tomt längs efter Riddarholmskanalen, förordnade Rikets Ständer, att, mellan nämnde gata och den öfriga delen af samma tomt, borde, såsom stödjemur för jordvallen samt till tomtens inhägnande å denna sida, uppföras en mur af huggen gråsten. Men som i åberopade beslut väl vore föreskrifvet, att Riksgälds-kontorets tomt borde genom ett jernstaket på lägre stenfot inhägnas på den sida deraf, som gränsar till den öppna platsen vid Riddarholmsbron, men samma beslut icke innefattade något särskildt medgifvande i afseende å ett dylikt stakets uppförande på ofvannämnde stödjemur, utan hvilket denna mur likväl icke kunde komma att utgöra erforderlig inhägnad för de planteringar, som, till följd af Rikets Ständers beslut, skulle på gården verkställas, hafva Fullmägtige hemställt, att Stats-Utskottet måtte tillstyrka Rikets Ständer att medgifva anbringandet af ett lägre staket jemväl å nyssberörde mur; uppgående, enligt derå afgifvet, samt Fullmägtiges skrifvelse bilagdt och af ritning åtföljd t förslag, kostnaden för ett sådant staket med tillbehör, för tomtens inhägnande ej min Bih. till R. 81. 4 Sami 1 AfJ. 13 Haft. 2 10 Sta/sUtskottets Utlåtande, N:o 30. dre emot den nu anlagda gatan än emot ofVannämnde öppna plats på husets sydöstra sida, till ett belopp af, 1,800 r:dr..
Jag kan ej inse de stora fördelar vårt land vunnit derigenom, att införseln af kaffe, socker, tobak och bränvin under de sednaste 10 åren fördubblats, men deremot skall jag vara den förste att gilla hvarje åtgärd, som kan befordra en ökad export. Det har blifvit sagdt, att den ökade importen bevisar stigande välmåga; huruvida den äfven befordrar välmågan, lemnar jag åt eder sjelfve att bedöma, mine Hrr, sedan jag för eder tagit mig friheten upläsa några utdrag af provincial-läkarnes, från alla delar af landet, inkomna officiella rapporter. Dessa utlåtandeu äro till största delen afgifna redan år 1852. Då vi nu införa 33 proc. mera kaffe än då, är det föga troligt, att de menliga följderna af dess förtärande sedan dess förminskats. Jag frågar eder således, raine Hrr, om det ej äfven ur sanitär synpunkt vore önskligt, att något hinder lades i vägen för denna alltjemt stigande kaffe-konsumtion, synnerligen då man tillika derigenom kan vinna betydliga ekonomiska fördelar och förminska vår utländska skuldsättning. Afven Den 3 December e. m. 193 Afven om karleken till kaffedrickandet skulle vara så stor, att varans förhöjda pris ej kunde förmå verka någon minskning i åtgången, skulle dessa sednare fördelar likafullt i betydlig mån vinnas genom den förhöjda tullinkomsten, hvilken, använd på Statens jernvägsarbete!), skulle förminska behofvet af utländsk skuldsättning med några millioner årligen. Det har vidare blifvit yttradt, att genom en högre tull skulle åtminstone för artiklarne kaffe och bränvin smugglingen, i betydlig mån tilltaga. Hvad kaffe beträffar, har jag aldrig hört att en så skrymmande vara, hvilken ej, i likhet med en bränvins-ankare, kan kastas i hafvet för att flyta i land, blifvit föremål för smuggling i vidsträcktare skala. Att deremot bränvin kan med vida större lätthet lurendrejas, är en sanning.
Denna Kongl. Majrts proposition har af samtlige Riks-Stånden, genom bifall till Bevillnings-Ulskoltets Betänkande N:o 4.Q. blifvit sålunda besvarad: ”Att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit ”i underdånighet tillkännagifva, alt de väl ”funnit den nuvarande moderationen å bref, ”sorn väga öfver 8 lod, böra upphöra; men 248 Den ii Feb ruari i e. m. ”alt Rikets Ständer i sammanhang härmed, "ansett lämpligt att, på sätt ser"shildt i underdånighet skulle anmälas, en ”Paket-post borde inrättas.” Genom detta beslut har man sedermera, ända hittills, allmänt antagit såsom bestämdt afgjort, att en Paket-post skulle inrättas, för att biträda de intressen, hvilka genom upphäfvandet af moderationen blifvit förnärmade. Vid den derpå förefallande uppgöring af sättet, att tillvägabringa den beslutna Paket-posten, hafva 2:ne Stånd stadna! emot två, hvaraf de obenägne velat draga den slutsats, att sjelfva saken kunde förfalla. Sådant åter skulle verka upphäfvande af det beslutna svaret å nämnde Kongl. Majrts nådiga proposition, hvilket i högsta grad vöre oformligt. Såsom ledamot af de sammansatta Bevillningsoch Ekonomi-Utskotten anser j-ag mig derföre skyldig alt bos Ridderskapet och Adelil vördsamt begära ett vidtagande af den enda, eller åtminstone genaste utvägen, till afhjelpande af denna villervalla, den utväg nemligen, alt inbjuda Välloflige Borgareoell Hedervärda Bonde Stånden, att, utan hinder af deras förut fattade beslut, förena sig med Ridderskapet och Adeln om bifall till Bevillningsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o ar, — anhållande jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken om proposition å denna inbjudning, och att, vid dess expedierande, de här omnämnde ta - Den ri Februarii e. m. lande bevekelsegrunder mätte få inbjudningen åtfölja. Herr Printzensköld „ Axel:
I anledning af någons i Utskottets första Betänkande omnämnda förslag, att ''norra delen af ”Småland och vissa delar af Östergöthland företrädesvis borde komma i åtanka såsom ”bland de tjenligaste för hästars uppföd anne, ” får jag anmärka, att erfarenheten visat, det åtskillige delar af Skåne dertill äro mycket lämplige, såsom t. ex. Norra och Södra Åsbo samt Färs Härader, förr utmärkte för sina goda hästar. Färsinghästarne hafva i förra tider företrädesvis ansetts dugliga till Husarhästar och vida bättre, än Danska hästar. Herr Ribbingj Arwid: Då de olika meri inga rne troligtvis komma att förena sig i anhållan om bifall å det i Utskottets Utlåtande föreslagne måttliga anslag, och dess öfverlemnande till Kongl. Maj:t, så får jag till befrämjande af ändamålet, anhålla om det tillägg, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majct vid nästa Riksdag täcktes i nåder för Rikets Ständer framlägga en utarbetad plan, som ej mindre upptog det tillstånd, hvaruti de för hästafvelns befrämjande varande anstalter sig befinna, än äfven hvilka åtgärder Kongl. Majit anser för framtiden böra följas lill vinnande af de i ekonomiskt och militairiskt afseende så högst vigliga ändamål,som med dessa anstalter åsyftas; äfvensom räkenska - Den 14 O c t o b e r f. 113. <19 perna för de medel, som dertill blifvit använde. Grefre von Fersen: Jag har begärt ordet endast för att lemna Herr Munck af Rosenschöld den upplysning, att Ridderskapet och Adeln redan för längre tid tillbaka bifallit ett EkonomieUtskottets Utlåtande angående förbud mot Danska hästars införsel, men att det af de öfrige 3 Stånden blef återremittera dt, samt att det nya i ämnet afgifne Utlåtande ligger för närvarande på Ridderskapets och Adelns bord; och torde det vid detta Utlåtandes föredragande vara lämpligast, att då ingå i discussion om hvad. Herr Munck af Rosenschöld nu anfört.
Dessa grundprinciper eller elementer tror jag i största sammanfattning vara l:o) Principen af individualitetens eller den rätt förstådda personlighetsprincipens utbildning på sä sätt, att den under samhällets framskridande alltid kan ega sin tillbörliga makt inom Staten. Det religiösa elementet, och 3:o) det materiella elementet eller näringarne. Jag anser dessa 3:ne elementer hafva gifvit upkomst till och forllefva i vår ständsförfatlning, och att de den förutan ej kunna, utan någonderas för Staten förderfliga öfvervälde, uppehållas, och att de måste uppehållas är min fulla öfvertygelse, såvida samhällets lugna utveckling skall vara möjlig. Jag skall endast helt kort uppehålla mig vid den första, emedan jag tror att Adeln är representant af denna princip. Lika förhatlig, som personlighetsprincipen är, då den upfaltas såsom våra moderna slatsförbätlrare det göra, lika vigtig är den då den på rätt väg göres gällande, ej såsom lika rättighet för hvarje medlem utan undantag till lika makt i samhället, utan såsom erkännande att individualismen, eller rättast sagdt, menniskan såsom enhet i det stora hela, äfven är en makt i Staten, och bör representeras såsom sådan, eller såsom "man för sig” och följaktligen ej bortblandad genom att vara representant för andra. Det är den gamla Odalmannaprincipen, den fullständigaste grund för en representationsform, och som ej får förkastas för det att den ej kan tillämpas på samma sätt som i samhällenas början. Det är lili erkännandet af betydelsen af den enskildes kraft, karakter och sjelfständighet för hela Statens väl, som denna princips stora vigt ligger. Den har vidare sin kanske högsta vigt uti att vara ett uttryck af den enskilde mannens ställning och makt inom Statens vigligaste element, familjen. Månne man skulle vilja göra detta element kraftlöst i samhället? Det upträder ej under form af någon korporation eller yrke och kan derföre omöjligen representeras eller inom Staten i stort framkallas lill verksamhet, på annat sätt än genom några individers personliga rätt att framträda såsom dess representanter.
St. att allena besluta, så framt dessa medel ”ej, lill bibehållande af Bankens grundfond eller till dess "förstärkning, af Konungen pröfvas erforderliga.” Frih. af Nordin, Carl Joli., uppläste följande: Jag har hört så mycket yttras om de vådor, som skulle uppkomma, derest man inrymde åt Konungamagten någon direct inverkan på Bankens förvaltning, och att det hvilande grundlagsförslaget lemnade en så vidsträckt magt i denna del åt Regeringen, att jag, med verklig motvilja emot den ifrågavarande 72 §., företog mig en närmare granskning af densamma. Min pligt såsom representant, då det tillhör mig att öfver denna §. rösta, äfvensom min öfvertygelse om nöd - Den ii Mars f. ra. vändigheten att åt den beslutade realisationen bereda alla ändamålsenliga garantier, ålade mig denna närmare granskning; och jag utbeder mig R. o. Ad:s tillåtelse att få framlägga de resultater, hvartill jag genom denna granskning kommit. Första periodens irsta punkt af det nya grundlagsförslaget lyder: ”Sveriges Rikes Rank, för alltid skiljd från Rikets Statsverk, vare under Konungens och R. Strs gemensamma garanti, men under R. Strs egen vård ostördt förvaltad af de Fullmagtige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de lagar och stadganden för Banken och dess rörelse, hvilka mi aro gällande, eller af Konungen och R. St. gemensamt varda stiftade.” Genom hvad här stadgas, har man trott sig finna, att Konungen tillägges: 1:0 en garanti, som hitintills honom icke tillhört, och 2:0 delaktighet i lagstiftningen för Ranken och dess rörelse, under bestämdt och fullständigt uttryckt vilkor, att Banken förblifver under R. St:s egen vård ostördt förvaltad af Ständers Fullmagtige. Någon tvekan, att ju R. St., så hädanefter som hitintills, uteslutande äga sig förbehållen förvaltningen af Banken, kan icke af detta lagbud uppstå; hvadan jag öfvergår till granskning, huruvida den i bestämda ordalag Konungamagten ålagda garanti ar ändamålsenlig, samt huruvida den står tillsammans med våra grundlagars anda i afseende på Konungens redan varande förhållande till Svenska folket. 16 §.
I händelse den nu föreslagna § varder af Rikets Ständer gillad, skola de handlingar angående oftanämnde verks förändrade organisation, hvilka Utskottet af Fullmäktige emottagit, genom Utskottet varda till dem återställda, med anmodan att, under nästa riksdag, hålla desamma dåvarande Stats-Utskott tillhanda samt derjemte då afgifva de ytterligare eller förändrade förslag till tjenstgörings-ordoing och aflöningsstat för Riksgälds-kontorets tjenstemanna-personal, som Rikets Ständers nu fattade beslut, angående fondsystemet, kunna anses föranleda. 242 <§, angående Fullmäktiges kansli; 243 <§, angående Kommissariatet och de vid dess Expedition samt Bokslutsoch Revisions-kontoren anställde tjenstemän; 244 §, angående Ombudsmannen; 24 3 §, angående Yaktbeljeningen, och 246 §, angående den för Riksgälds-kontorets tjenstemanna-personal och vaklbe tjening, efter 1840 och 1841 års riksdag, utfärdade instruktion, ega samma lydelse, som 209, 210, 211, 212 och 213:de §§ af hittills gällande re glemente.
Denna Utskottets hemställan är af Bonde-Ståndet afslagen, men bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, hvaremot Preste-Ståndet, för sin del, beslutit att omförmälda hyres-ersättning, i stället för alt anvisas endast under nästa statsreglerings-period, borde uppföras på ordinarie stat; — och har, i anledning af hvad sålunda förekommit, Utskottet ansett sig böra inbjuda Preste-Ståndet att, med frånträdande af sitt beslut, förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet om godkännande af Utskottets hemställan. Bih. till R. St. Af anförda skäl hade Utskottet uti 4:de punkten hemställt, att Rikets Ständer mätte dels i underdånighet anmäla de betänkligheter, som förekommit emot beviljandet af det utaf Kongl. Majit begärda anslaget till aflönande af e. o. Prestmän, hvilka skulle anställas såsom biträde i de församlingar, der sådant, i följd af yppade villomeningar i religionen, kunde finnas behöfligt, dels ock i underdånighet tillkännagifva, att Rikets Ständer erkände angelägenheten deraf, att de af Kongl. Maj:t ifrågaställa åtgärder vidtoges i de fall, der församlingarnes eget presterskap, i anseende till uppkomna religiösa söndringar, icke förmådde att. behörigen uppehålla religions-vården, samt att Rikets Ständer icke hade något att erinra deremot, att de för sådant ändamål erforderliga kostnader blefve bestridda af åttonde Hufvud-titelns besparingar. Denna hemställan är bifallen af tvänne Riks-Stånd, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, men afslagen af Borgareoch Bonde-Stånden.
Detta är just den bestämda grundsatsen; allt annat är detaljer, som icke innebära någon bestämd grundsats, utan kunna efter den nu af mig omnämnda grundsatsen, på ett eller annat sätt lämpas. Hvad beträffar den 2:dra punkten, eller alt nya namn skola gifvas åt de nya måtten, så kan jag deruti icke instämma. Hvarföre skall kubikfoten erhålla ett nytt namn; hvarföre skall nytt namn gifvas åt viktualie-skålpundet? Måhända skall riksdalern äfven få nytt namn, emedan det också är en gammal benämning? Jag får fortfarande vidblifva milt förslag endast med den skillnad som Hr Tham föreslagit, dock med uteslutande ur detta hans förslag af orden ”vid nästa riksdag”. Frih. Wrede, Fabian: Då jag vid flere tillfällen förut på detta rum haft äran yttra mig för riktigheten af den princip att för rikets såväl mynt, som för mått, mål och vigt införa decimalsystemet, torde jag icke behöfva serskilt vid detta tillfälle yttra något annat än att jag äfven nu hyser enahanda åsigter härutinnan som tillförene; samt att jag anser mig stå i förbindelser hos Ekon.Utsk. för det nu framlagda förslaget, hvilket är ett steg framåt, taget på den väg som jag anser det Den 14 Augusti. 225 det vara önskligt man icke längre tvekade att gå. Jag anser mig likväl böra göra den anmärkn. mot betänk., att Utsk. tyckes likasom ignorera att ett fullständigt förslag i ämnet blifvit på grund af Ständernas begäran upgjordt; att detta förslag, utarbetadt lill alla sina detaljer, är tryckt och meddeladt till allmänhetens kännedom redan från år 1826 och att hufvudgrunderna för detta förslag öfverensstämma med hvad Utsk. nu föreslagit. Jag skulle således, öfvertygad som jag är om nyttan utaf det nya systemets införande, hafva trott, att Utsk. hade kunnat gå den väg, att, i st. f. att föreslå Ständerna alt ingå till K. M. med begäran om att ett förslag i ämnet måtte utarbetas, Utsk. kunnat inskränka sig till att föreslå Ständerna att ingå med en underd. skrifvelse till K. M., och begära alt K.
Icke livar och en Ilade i den blyga och stela Mina Forsell tipptäckt clen kvinna, som skulle bli en af det nya förbiinclets stödjepelare. Men Esselde gjorde denna iipptackt. Under de tvh förstri, aren af Förbundets verksamhet var fröken Forsell dess bygltförest8ndariizna ocli det griindlaggande, organiserande arbetet a r I~iifvndsakligeii att betrakta so111 hennes verk. Afven sedan Mina Forsell ijfverlainnat föreståiidariniians inaktpåliggande varf i andra Iiiiiider, fortfor lio~i a t t nled oförininskadt nit ocli intresse arbeta för Förbundets sak. Så har hon tinder de 10 gångna åren varit medlem af ' Förbiiiidets styrelse och iiiider de sista åren afven af förvalti~iiigs~itskottet, livars fein inedleinmar Iiafva att iitreda ocli förbereda de löpande ärendena. I bokltomitén, soiii har fått till iippgift a t t granska barnocli~iingdomslitteratni~, arbetade Mina Forsell med lif or11 lust. Det l %g lienlie varmt om lijgrtat, a t t ungdoinen till iiöjeslasiiii1g endast skulle få det biista möjliga. J a, huru kiinde ej liennes ögon stråla af friijcl, d 8 Iion vid Förbundets julutställning af barnböcker triiff ade några iöräldrar, som grnndligt gjorde sig iiiiderrättaile om böckernas iimeltK11. Sjalf slrref hon inga recensioner eller kritiker öfver de inlämnade arbetena, men såsom sekreterare sainmanliöll ocli ordnade hon det liela. Ocli vi som arbetade tillsaininans med lienne, liurii lärde vi oss ej att för livarje. å r iner och mer vardera och liålla af lienne. Ocli hvilken rispekt hade vi ej f ö r henne I Man kände sig inför henne soiii en slarfvig skolflicka, oin inan p&amp; en öfverenskomineii dag ocli timme icke hade sitt arbete färdigt.
Om efter förloppet af de första 10 åren, sedan banan blifvit för allmänt begagnande öppnad, bolagets inkomst något eller några år skulle Öfverstiga 6 procent af dess i och för banans anläggande och underhåll utbetalda kapital, åligger det bolaget att till Staten afstå hälften af det öfverskjulande beloppet, intilldess Staten njutit full godtgörelse för det kapital, densamma, i följd af den ingångna garantien, utbetalt; 5:o. Staten eger rätt att genom ombud, som af Kongl. Majit i nåder utses, deltaga i granskningen af förvaltningen utaf bolagets angelägenheter; 6:o. Bolaget eger att, jemte de i Kongl. Majlis nådiga resolution af den 27 November 1845 medgifna rättigheter, tillgodonjuta följande förmåner: a) att, utan kostnad eller årlig ersättning, erhålla upplåtelse af den för jernvägsanläggningen erforderliga, kronan tillhöriga, jord; dock att då fråga är om bostäilsjord eller annan åt enskild person upplåten kronojord, ersättning derför bör af bolaget lemnäs, i enlighet med hvad gällande expropriationslag derom stadgar; b) att för jernvägsanläggningen, från kronans parker inom Orebro län, efter utsyning, kostnadsfritt erhålla nödigt, för andra ändamål icke disponeradt virke, äfvensom begagna disponibla å kronans egor belägna, kalkoch stenbrott; samt c) att åtnjuta enahanda skattefrihet, som beviljats Götha kanal-bolag samt andra dylika bolag; dock skulle jernvägs-bolaget icke få komma i åtnjutande af de i denna punkt under a) och b) uppräknade förmåner, förr än detsamma hos Kongl. Majit styrkt, att aktier för ett belopp af minst 5,240,000 Ridr blifvit tecknade samt att deraf minst '/gidel eller 405,000 Ridr vöre inbetald; samt att Kongl.
»Det kommer jag inte heller att göra, såvida jag inte märker att du har några anspråk på mig i anledning af blodsbandet.» Det sista ordet uttalades med en lindrigt hånfull betoning. »Men i så fall vet jag, att min natur kommer att reagera rent ofrivilligt.» »Det är afgjordt», sade hon gladt; och der blef åter ett ögonblicks paus. Derpå fortsatte hon: »Skulle du efter jag vet så litet om dig vilja svara helt torrt på några frågor, som icke skola vara för närgångna?» »Ja. Fråga.» »Har du för alltid afbrutet studierna?» »Mina akademiska studier menar du?» »Ja.» »Dem afslutade jag för två år sedan.» »Och du höll på att taga filosofie-kandidatexamen har jag hört?» »Ja, men jag tog den inte.» Han ansträngde sig af all makt för att vara ovänlig. Det märktes också att han sade »du» för att betona jemnlikhetsställningen mellan sig och modern. Det låg något forceradt klumpigt öfver hela hans sätt. »Och hvad har du gjort de här tre åren? Skrifvit för teatern ju?» »Ja. Ett enaktsstycke.» »Ett enaktsstycke? På tre år. »Ja, och en, liten novellsamling» han betonade orden en och liten, liksom på trots. Hon smålog. »Och hvad ämnar du nu?» »Jag ämnar aldrig någonting.» »Nå, hvad gör du då? »Jag lefver.» »Ingenting annat?» »Är det inte nog? För resten skrifver jag också på en roman ibland.» »Och din ekonomi?» »Skall jag aldrig blanda samman med din. Och jag sköter den sjelf.» Hon hade hela tiden synts oberörd af hans ohöflighet; först vid de sista orden skyggade hon till. »Är det något jag kan hjelpa dig med?» sade han och reste sig. »Nej tack.» »Då kanske du tillåter att jag går hem till mitt.» »Ja, gör det. Jag skall söka efter en bostad åt mig; sedan tittar jag väl upp till dig.» »Men före teaterdags.» »Ja.» »Jag är teaterrecensent och det är premièr i qväll.» »Jag skall komma innan.»