Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer beslutade öfverflyttningen af Centonalen till allmänna Bevillningen, vördsammast föreslå: a) att i blifvande Bevillnings-förordning 2 Art. 2 §. ett så lydande stadgande, under serskildt moment, näst efter 2:a momentet, må intagas: af alla löner erlägges: En för Hundrade, motsvarande dén hittills under benämning af Centonal-afgift på löner skedda innehållning ; b) att, i följd häraf, i 4 §. orden: ”utan afdrag af Centonalen ” såsom af behof icke mera påkallade, böra utgå; och c) att, för Centonal-afgiften, uti Beredningsoch Taxerings.längden N:o 2 en serskild column uti hufvud-columnen: ”Taxerings-Cornitéens förrättning” upptages under den column, som omfattar Bihang till R. St. Issia Jfd. 1 ' 16 .de Håftet BevillningsUtskottets Memorial Is:o 3/. bevillning efter a:a artikeln, då ofvannämnde hufvudcolumn kommer att erhålla följande fördelning: Taxerings-Comiteens förrättning. P pa Jemte underställande till Rikets Höglofl. Ständer af Utskottets ofvannämnde förslag, får Utskottet för Rikets Höglofl. Ständer anmäla, det Utskottet, genom Prot. utdrag från Högvördige Preste-Ståndet, blifvit underrättadt, att det Högvördiga Ståndet beslutil, att den årliga afgift, som Ståndet allt sedan 1810 års Riksdag sig åtagit, till Vadstena Krigsmanshus-eller Amiralitets-Krigsmans-cassan, nemligen 3 procent af den Iöne-bevillning, hvartill Ecclesiastika Embetsoch Tjenstemän blifva taxerade, skall äfven till nästa Riksdag, på enahanda sätt som hittills, utgå och emellan förenämnde. bägge' milda Stiftelsers cassör, enligt redan stadgade grunder, fördelas. Stockholm den 4 November 1834- BevillningsUtskottets "Betänkande N‘.o 3S. N:o 38.
Trenne bref – det första från sommaren 1887 och till hennes yngsta styfdotter – synas mig så mångsidigt kännetecknande, att de här nästan fullständigt meddelas: Barn – huru nära ha vi icke kommit hvarandra på sista tiden! Du har utvecklats, du är en menniska, och du förstår det som är menskligt. Hur jag håller af dig! Hvarför? Derför att du icke begär att jag skall lefva. Jag vill gå ibland er så länge det fins ett arbete för mig. Jag vill älska er och vara glad åt samvaron. Men när jag är riktigt trött – nöjd som efter en lång dag af skiftande sysselsättning – då ville jag somna, somna tryggt utan denna förfärliga ångest för plågorna. En gång skall menniskoslägtet komma så långt i utveckling, att detta anses som det naturliga och förnuftsenliga. Man bereder djuren den smärtfriaste död man kan uttänka, men menniskan Icke ära, icke den största framgång, icke rikedom eller alla menniskors aktning, icke allt som menniskor fika och sträfva efter skulle för mig kunna bli så mycket värdt som ett stilla, smärtfritt inslumrande utan fruktan. Tro inte att jag är melankolisk nu. Jag är gladare och nöjdare nu än när jag – stackare – var vid din ålder. Och inte ens då var jag olycklig. Jag har inga rötter i lifvet. Jag är blott en åskådare, äfven när jag lider och lefver med mest intensitet. Deri ligger hemligheten. Sådan blir den, som kan ha allt att frukta af att lefva, men intet att hoppas. Sämre än nu kan jag få det hvilken dag som helst, men aldrig, aldrig bättre. Arbeta och gläd dig åt lifvet, barnet mitt. Lifvet är inte fattigt. Tro aldrig det! Det är så mångfaldigt, skiftande; hvartenda arbete gömmer en hemlig källa till rikedom och tillfredsställelse, för den som blott lärt sig älska det. Jag har år efter år gått och burit på en stor, stor tomhet. En tomhet är aldrig nyttig till något. Och intet gör en så trött som medvetandet att det man går och bär på är alldeles onyttigt och skall bli så i evighet. Derför gripes man af begär att låta detta stora, tomma ting glida af sig, och att sjelf få sjunka ned vid vägkanten och somna.
IX. A. 19. Skrifvelse!', Kongl. Majits nådiga. Se Propositioner. — Rikets Ständers underdåniga. Se Expeditioner. Skuldsedlars beläggande med Charta Sigillata-afgift, angående. I. 196. R. 197. Se vidare Bevillnings-Utskottets Memorial N:o8 — s — 173 Skyddsafgiften, personliga, om anslående till folkskolans behof af den nu till Statsverket ingående delen af. II. 119- R123- Se vidare Siats-Utskottets Memorial N:o 3. Bevillniugs-Utskottets N:o 5. och Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets N:o 19. Skyddskoppympningen, om ändringar i Kongl. Reglementet af den 29 September 1853, rörande, lil. B 68. A (22 Skånska indelta Kavalleri-regementena, om fyra skvadroners deraf alsittande. V. B 373- A. 417. Skårman, C. T., angående afskrifning af arrende skillnads.ersättning, ådömd honom såsom arrendator af indragna profoss-bostället Bryntesgården Lindärfva. V. B. 415- A. 576. E. 638. Skärgårdsfolks enrollering till matrosen, Se Flottans matroser. Slöjdföreningens, svenska, i Stockholm söndagsoch aftonskola, angående anslag till inköp af fysiska apparater och mekaniska modeller för. R. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 122 (34 ' ). Smålands Hussar-Regementes och fyra skvadroners af Skånska indelta Kavalleri-Regementena afsittande, angående. V. B. 373. A. 417. Snoilsky, Grefve Nils, yttranden: 1. 537- Socken-allmänningar, om upphäfvande af skatt å. II. 297. R. 298. IX. B. 68. A. 105.
MAJ:TS Nådiga Skrifvelse Ull Rikets Ständers Stats-Vtskotl, angående restitution till de af KonvoJ-kassan aftönade Embetsoch Tjenstemän, för erlagd bevillning å den del af deras aflöning m. som utaf Norrska statens medel bestås; Gifven S ockholms Stolt den 20 Juni 1851. Jen e förmälan, hurusom, efter det Rikets åren 1844 och 1845 församlade Ständer förklarat de tdl minister-statens embetsoch tjenstemän utgående aflöningar endast i den mån, Svenska statsverket dertill lemnade bidrag, böra och kunna blifva föremål lör bevillning, Kongl. Maj:t ej allenast, genom nådigt bref af den 24 September 1847, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers berörda förklarande, förordnat om ändring i det dittills vanliga debiteringssätt med afseende å bevillning för ofvannämnde aflöningar, utan ock, enär både rättvisa mot enskilde och fstatens Bih. lill B. SI. Nåd. Skri/velse, N:o 81. värdighet kräfde, att den sålunda för framtiden medgifna rättelse jemväl blefve till den förflutna tiden utsträckt, härom vid sednaste riksdag aflåtit nådig proposition till Rikets Ständer, hvilka, med godkännande af Kongl.
Jag häller mig egentligen dervid, att som praxis nu är, sä är det en rättighet för K. bef:de att mottaga promotorialmålen, utan att dertill äga någon skyldighet. Om någon härutaf skulle hafva någon olägenhet, så måste den af K. bef:de kunna afhjelpas pä samma sätt som om det vore ett K. l)ef:des åliggande att promotorialmålen upptaga; ty om man anser K. bef:de i dessa mål handla såsom ombud och hvilken framställning jag i allmänhet finner olämplig, så måste K. bef:de i denna sin egenskap icke hafva andra rättigheter, än att fullgöra sina skyldigheter. Kan jag göra det för den ena parten, så bör jag också göra det för den andra. Härförutan kan det hända, att praxis blifver, att jag hjelper kära bror, men gunstig herrn får hjelpa sig sjelf. En K. befide mottager, en annan återskickar och en 3:dje hänvisar till en kommissionär. Jag kan icke fatta, att i något land en sådan skiljaktighet i lagskipningen förefinnes, och jag upprepar hvad jag yttrade, då målet förra gängen förevar, nemi. att antingen skall K. befide mottaga promotorial-mål eller, om man befarar några olägenheter derutaf, så bör det förbjudas enskildta att i dylika mål anlita K. bef:de. Man har sagt, att genom åläggande för K. befide att upptaga promotorialmålen, skulle göromålen ökas och K. bef:de sålunda öfver höfvan betungas. Detta kan vara möjligt; men jag vet ock, att om det är min skyldighet, måste jag äfven fullgöra den. Utsk. har i öfrigt resonnerat på ett högst besynnerligt sätt, såsom att en slik skyldighet för K. bef:de skulle hafva ett menligt inflytande på krediten. Frih. Raab, Adam Christian: Då motion i detta ämne väcktes på Riddarhuset, yttrade jag mig med förordande af hvad motionären föreslagit.
Densammes denna dag väckta motion om undanrödjande af de författningar rörande fattigvården, som finnas utfärdade efter 1811 års kungörelse i ämnet. Densammes denna dag väckta motion, angående upphäfvande af de näringarne rörande författningar, som utkommit efter den 6 April 1810. Från Högv. Prf.ste-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets den 18 dennes bordlagda memorial N:o 2, med den till rikets nu församlade ständer af fullmäktige i riksgälds-kontoret afgifua berättelse. Lades till handlingarna. S. D. Föredrogs ånyo Banko-utskottets den 18 dennes bordlagda memorial N:o 2, med öfverlemnande af banko-fullmäktiges till Utskottet afgifna berättelse. Lades lill handlingarna. S. I). Föredrogos ånyo och remitterades till Lag-utskottet följande inom Ståndet väckta motioner: l:o af lektor Wallman, om rättighet att, utan hinder af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag fattade beslut, rörande en ny strafflag Bilt. till R. St. Brot. 1847. 9 Samt. 9 66 Prot.-utdrag den 22 December -184-7. och fängelselag, vid granskningen och antagandet af dessa lagförslag vidtaga nödiga förändringar; 2:o af kontrakts-prosten Melander, om närmare bestämning af rättigheten att kalla hus-predikanter och upphörande af presterlig årsberäkning för desamma; 3.o af prosten Setterblad, om nytt sätt att afgifva röster vid prestval. S. D.
Nya vattenmjölqvarnar med 38 par och gamla med 28 tillökade par kvarnstenar samt 15 sågqvarnar äro till anläggning och inrättande beviljade; Och hafva 52 förut anlagde nya eller med ökade stenpar försedda ganda qvarnar blifvit skattlaggde för 52 grofmälds och 11 siktmälds stenpar. 2/ Mecl hemmansklyfning har for Lfa rits på en del orter; men i allmänhet sv nes hemmansklyfningärne blifva sparsammare än förut, hvarjemte redan utklufne små hemmanslotter oftare åter sammanslås. — Mångå jordlägenheter hafva väl fortfarande blifvit genom förpantning eller annorledes upplålne från skatllagde hemman till längre nyttjande eller everldelig besittning. Men äfven härutinnan visar sig dock mera återhållsamhet än förr. Anläggningen af jordtorp, dagsverkskyidige under hemmanen, synes deremot vara i tilltagande, utan tvifvel lill båtnad för hemmansega rens jordbruk. — Egoskiften och i följd deraf utflyttningar från byalag hafva under detta qvinqvennium fortgått i ungefärligen lika mån som tillförene; uppgående antalet af de förrättningar, Länets landtmätare under tiden afslutat, till 770 laga skiften och 687 andra delningsmål. Hemmansbruket sköttes år 1841 af 16,023 possessionaler, boslälls-innehafvare och andra sjelfegande eiler sjoifstandiga jordbrukare samt af 4,024 arrendatorer och hälftenbrukare; hvarförutan 12,547 förpantningsoch fördelsinnehafvare samt torpare och soldater innehade och häfda de mindre jordlotter utan hemmantal; så att, oberäknadL sladsjorden, de jordbrukandes antal i Länet då utgjorde 32,594. Om bostäderna för dessa beit enkelt antagas svara lill antalet häremot, samt särskildt befintliga qvarnstugor, handtverkare-boningar, backstugor och inhyseslorp tilläggas, torde summan af alla bostäder på landsbygden uppgå lill åtminstone 38,000.
198 §, angående det till ränteoch kapital-liqviderna för meranärnnde obliga tioner anvisade anslag in. m., öfverensstämmer dels med den af Förstärkta Stats-Utskottet, enligt ofvannämnde Memorial, vid 4:de omröstningen antagna nej-proposition, och dels med den af Rikets Ständer gillade 2;dra punkten utaf 7:de momentet i Utlåtandet N:o 340. 199 §, angående amortissements-fonden; 200 .§, angående sättet för lånens amor - Slats-Ulikollrlt Memorial, N:o 377. 7 tering, och 201 §, angående amortissements-fondens och ifrågavarande statsskulds förvaltning, äro lika lydande med 8:de, 9:de och 10:de momenterna af Utlåtandet N:o 272. 202 §,' angående uppbörden och redovisningen af alllmänna bevillningen, har samma lydelse, som 170 § af 1851 års Reglemente. 203 §, angående upphörden af kortoch .tidningsstämpel-afgifterna samt kostna derna för tidnings-stämplingens verkställande, motsvarar nyssnämnde Reglementes 171 § och innehåller enahanda stadganden, dock med uteslutande af hvad deruti förekommer, rörande den hittills föreskrifna spelkort-stämplingen, hvilken, enligt Rikets Ständers under innevarande Riksdag vidtagna beslut, kommer att hädanefter upphöra.
Om man således medgifver ordföranderne inom Utsk:n rättigheten alt vägra propos;r, så halv i de större makt än ordlöranderne inom RdksShn, hvilket icke lärer vara öfverensstämmande med grundlagens anda och mening. Det mäste derföre vara oundvikligt, då fråga uppstår inom ett Ulsk., huruvida ett ämne hör afgöras eller icke, alt det är Utsk. sjelft, som är högsta vårdaren öfver den ordning, hvilken i detta fall bör iakttagas. Deri vidlyftiga diskussion, som i delina fråga uppstått, anser jag vara högst olämplig och icke fullkomligen grundlagsenlig. Jag tror, att det aldrig bort blifva fråga om, huruvida proteslerne inom Utsk. varit befogade eller icke, och bui livida ordföranden gjort rätt, att på grund deraf uppskjuta voteringen. Jag tror, att det enda vi hafva att göra, är alt söka undanrödja de hinder, som mött densaminas företagande, och förenar mig således i anhållan örn deli propos. , sorn Frih. Tersmeden begärt. Hr von Hohenhausen: Med Frih. Sprengtporten instämmer jag deruti, att det är eu ovanlig niesur, som ägt rum; men tror, alt det är högst behöfligt i afseende på denna ovanliga mesur, all den genast ifrån början molas. Derföre, och af skal som jag förut anfört, anhåller jag alt R. o Ad. ville aflåta ett sådant svar till det förstärkta SlatsUtsk. sorn blifvit föreslaget. Hvad åter beträffar den tanke man äger angtde sättet huru det förstärkta StatsUtsk. kommer att handla, sä saknar jag all grund för att ingå uti ett bedöminande deraf.
Enda medlet mot detta; af sakens natur härflutna onda ligger i den reaktion, lagskipningen, själavården och ordnings-polisen kunna åstadkomma. t En tredje omständighet, i synnerhet fruktbar, om man följer listan af inom Länet begågna, vid domstolarne åtalade förbrytelser, äro de i Stockholm befintlige korrektions-iurättningar. Brist på arbetare i orterna och den ymniga tillgången att på nämnde ställen erhålla dem på lindriga vilkor, hafva infedt, särdeles den torftigare allmogen och medellöse jordbrukaren i allmänhet, till begagnande af detta tillfälle. Dessa försök utfalla dock ofta högst olyckligt. Någon gång gör måhända bonden ett otjenligt val och lager en sämre för en bättre; och sådant är ganska förklarligt bland den stora mängd af dessa varelser, som, hit församlade från alla orter af Riket och skilda från de naturliga afnämarne, deras anhöriga och bekanta i hemorterna., nu se möjligheten till frihetens återvinnande bero på slum - pen eller den förbättring de under en föregående tid kunnat ådagalägga» men som, beklagligen, ofta visar sig föga allvarlig» Efter hvad jag trott mig erfara under daglig behandling af dylika personer, finnas ock många bland dem, hos hvilka en långvarig och hopplös frihets-förlust, stundom föranledd af icke så grofva vanarter, i förening med ett förderfvadt umgänge, alstrat en hårdnad i lynnet, en fiendtlighet mot sam hälls-ordningen, som sedermera svårligen förmildras, och vid ringa anledning eller frestelse utbryter i nya» gröfre brott. Utom den omedelbara verkningen häraf påj säkerheten och ordningen, måste oftare återkommande exempel af förbrytelser, naturligen, äfven hos de oförderfvade minska det afskyvärda deri, och vanan att se och umgås med stämplade förbrytare menligt verka på den moraliska känslan. Detta har emedlertid, såsom det synes, minskat hågen för begagnande af ifrågavarande utväg, och, med afseende å ortens bästa, kan jag ej annat än anse det för en lycka, ehuru det strider emot korrektions-inrättningarnes ändamål och deras behof att försprida de der insatte i den mohn nya inkomma.
Märkligt ar också att se huru hr Brandes och andra, hvilka yrka att qvinnan nia likasom mannen frikalla sig från kyskhetspligten, synas likasom rygga tillbaka för sina egna påståenden och icke vilja ratt kannas vid dem, då de höra dem anföras af rensinnade qvinnor. Fröken G. har stämt Politikens utgifvare för smädliga yttrandens offentliggörande, och man vantar med en viss spänning målets afgörande. Flertalet för saken intresserade torde kanske anse åtgärden öfverflödig, emedan den värdiga, humana och opartiska hållningen i fröken Grundtvigs föredrag ar hennes basta försvar, hvaremot Georg Brandes genom råheten och hätskheten i anfallet på en sådan skrift fallt sig sjalf. Hr B: s artiklar läsas i Politiken n: r 187, 189. Till försvar för fr. Grundtvig hafva bl. a. Bjmnstierne Rjnrrnsson och nu senast i Morgenbladet n: r 233 pastor Hustrup tagit kraftigt till orda. *) Då fröken G: s skrift enligt niin tanke borde läsas af alla myndiga och tankande personer, som inse hvad den psgående bittra striden i sedlighetsfrågan innebär, har jag anskaffat aftryck af densamma, h i l k a afryck kostitadsf ?-Ztt utlemnns af f~iherritrnmz S. Addersparre, f. LetjOnhzlfvud, i hezznes hem, rr Fjiillgatarr. Skriften kan iifven fås A 20 öre i hrr Samson och Wallins bokhandel. ' *) ~Aftonbladetv meddelar, att HofstatsrYtten i Köpenhamn har dömt Politikens utgifvare, redaktör Hörup, till IOO kr. böter för Georg Erandes ' artikel om fr. Grundtvig. Emedan niimda artikel endast var undertecknad G. B., och dess förf. silunda ej namngifvit sig, blef Brandes frikiind. Förbundets allmänna stipendiefond. Förberedande arbete. id Stipendiekomiténs sista samniantrade i våras erhöll fru S. Adlersparre uppdrag att under sommaren på bästa sätt förbereda arbetet på fondens bildande, särskildt i landsorten.
Det finnes niirnligen en läsekrets) och den bildar majoriteten d de Iiisandes antal, som läser p&amp; god tro, som ej begär bättre iin att vid boken h n a en stunds förströelse och nöje, som ej besväras af denna kritikens demon, hvilken för den mer estetiskt bildade läsaren s&amp; ofta, förtar njutningen af det han laser. Att kunna prestera något som slhr an p&amp; den stora massan, som fangsla~ och roar utan att skadligt inverka på känsla och fantasi, är en stor konst. Och det var denna konst frn Emelie Blygare-Carlbn till punkt och pricka förstod. Den gamla ' författarinnan, h a r s arbeten gått ut i varldrii i ett större antal upplagor och öfi~ersiittningar iln nkgon annan svensk skönlitterär skriftstillares, har i dessa dagar efter e11 n&amp;ra 85-&amp;rig lefnad stilla insomnat. Hon dog, som bekant, hi 5 ' sistlidne februari efter ett långt aftynande. Xed henna bortgick en af de sista representanterna af 1850-talets litterära Sverige, en B hufvudets, fantasiens och hj ilrtats vägnar rikt begåfvad personlighet, typisk för sin tid äfren i så mhtto, att det ensidigt litter ' ära intresset lät de allmänmänskliga Mgor, som i valr tid med en så obönhörlig makt tränga sig p&amp; b a r och en, man eller kvinna, som med intelligensens ratt innehar en mer framstaende plats i samhället, för henne hma fullkomligt främmande. Det är uteslutande i sin ägenskap af romanförfattarinna Emelie C a r l h har sin betydelse. Hon bör ej tecknas skild från sina arbeten. E n studie af hennes förnämsta verk, de förtraff liga skildringarna fr611 Bohuslirnska skärg&amp;rden, hvilka egentligen skapet hennes rykte, skulle vara den vackraste hyllningsgärd, man kunde agna hennes minne. T y a r r iiro Dagnys spalter ej ratta platsen för en d ~ ~ l i studie. k Själfra amnets rikeaom omöjliggör ett hoptrangande daraf inom ett s6 knappt rum, som det v k tidskrift har till sitt förfogande.
Vi sågo Hamlets graf, ty i ju förut haft ständig omväxling och längtade nu Helsingör skall han ju hafva lefvat och dött, efter att komma fram till fiskläget. Plötsligt — denne » den mest berömde af alla danskar », den vid en krök af vägen — låg det framför oss i 227 idyllisk ro. Midt i byn reste sig den gamla landskyrkan och rundt omkring lågo de snygga fiskarkojorna, omgitna af sina små trädgårdar. Människor sågo vi ej många på de smala slingrande gatorna. Männen voro väl på sjön och kvinnorna hade nog annat att göra än att se på de främlingar, som nu i den döda tiden händelsevis kommo dit. Vi voro nu framme, vi hade nått vår vandrings första mål, och i nästa bref vill jag tala om denna hänförande, i Sverige allt för litet kända badort. * I Stockholm. Små utställningsfunderincjar och litet annat smått och godt. För Idun af Lovisa Fetterkvist. 3 Bref IX. ag vet inte hur länge Ruffen och jag häromdagen stodo utanför fönstret till » Studion » i Gamla Stockholm, där den italienska snabbkonstnären med litet lera och ett par små pinnar på 25 minuter knypplar ihop damoch herrhufvuden, så lefvande och lika, att man inte vet, om det är originalen, som är kopior, eller om det är tvärt om. » Ack, Ruffen, » sa jag, » ingenting på jorden skulle göra mig så glad som att ha dig så där förevigad i ler! Tänk, att kunna gå och titta på dig när jag vill och hur mycket jag vill och vara i stånd att ta dig med mig hvart jag far, ja till och med i graf v en, när den stunden kommer! » » Hä hä, » sa Ruffen och såg litet röd ut, » men det blir väl så förbåldt dyrt, så! » » Fem kronor för herre, » läste jag på ett anslag på väggen. » Och tio för dam, » läste Ruffen. » Hä hä, det var bakvänd ordning, det!
Det är dock JAG TROR INTE, ATT NÅGON ÄR OHJÄLPLIG ». icke möjligt för redaktionen att lika väl PÅ DET. » PÅ FÖRFRÅGAN UPPLYSTE UPPASSERSKAN, ATT DE » HVAD VILLE DU DÅ GÖRA, SAMHÄLLSFÖRBÄTTkunna vara förtrolig med förhållandena inom alla de vidt skilda, delarne af vårt VORO MYCKET BILLIGA OCH LÄTTA ATT FÅ. DET RERSKA? » » TALA — TALA LITET TILL DEM ALLA, MEN INTE land, och då det är vår lifliga önskan, att VAR FÅNGAR, SOM FÖRFÄRDIGADE DEM. MED LÄPPAR, FUKTADE AF CHAMPAGNE, OCH INTE » Fångar !- » UTROPET KOM FRÅN FRU LISEN, OCH Iduns porträttgalleri efter hand må komma att ge, så att säga, en allsidigt representaHON SÅG UT, SOM HADE NÅGOT OBEHAGLIGT SNUDKLÄDD I SIDEN OCH SAMMET — UNDERVISA DEM, ÄLSKA DEM OCH VINNA DEM. » tiv bild af den samtida svenska kvinnans DAT VID HENNE. gärning inom hem och offentligt lif så ha » FÅNGAR! » UPPREPADE HON SAKTARE OCH LADE » DET ÄR TOLSTOY, SOM SATT DE DÄR GRILvi beslutit att vädja till alla våra läsarinHANDEN MED EN SMEKANDE RÖRELSE PÅ STOLSLERNA I MIN LILLA HUSTRUS HUFVUD, » SADE MANNEN. nor allt ifrån Ystad till Haparanda och KARMEN. » JA, LISEN DYRKAR JU DEN GALNINGEN, » YTTutbedja oss deras välvilliga biträde.
Utskottet genom sitt tillstyrkande sökt binda äfven kommande Ständer vid utgifter, hvilkas belopp nu icke ens approximativt kan beräknas, så har på grund af allt detta äfven denna angelägenhet synts mig vara af så outredd beskaffenhet, alt jag ansell alt Utskottet helt enkelt bordt tillstyrka Rikets Ständer att öfverlåta åt Kongl. Maj:t, alt, efter Stockholms kommuns hörande, bestämma lämpligaste platsen för bangårdarne i hufvudstaden. timot 6:te, 7:de, 10:de och 11.-te punkterna: Den mest omtvistade punkt i vårt jernvägs-system är, såsom bekant, den, huru jernvägarne ändamålsenligast skola utläggas på ömse sidor om Mälaren. Utskottet påstår, att kommunikationernas behof icke kan fyllas genom blott en enda vesterul från hufvudstaden gående stambana. Jag tror dock att detta låter sig göra, och anser att problemet tillfredsställande kan lösas med tillhjelp af linien öfver Qvicksund. Redan pä Utskotls-afdelningen anmärkte jag såsom en brist i det nya systemet, alt det ej medgaf plats för denna, af Jernvägs-kommittéen såsom i strategiskt hänseende högst nödig ansedda, bibana. Jag uppfattade då ännu icke heja betydelsen af denna bana; det bar först sedermera blifvit klart för mig, att det är en af de allra vigt igaste hufvudbanorna, och jag måste derföre beklaga, att den af någon tillfällighet blifvit uteglömd på den, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, på allmän bekostnad utgifna kartan. 1 Utskottet sökte jag framställa denna banas stora användbarhet och visade, alt örn man läte vestra banan gå genaste vägen norr om Mälaren öfver Stäket, och om från denna bana den östra ulgingo vid Wendle öfver Qvicksund till Katrineholm och vidare söderut, antingen tangerande Hjelmarens östra ända eller, såsom nyligen blifvit föreslaget, dragen öfver Hjelmarsund, skulle härigenom den vida Bil. lill Slals-Vlshollcls Ullålande M 62.