Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, efter mitt begrepp, det icke ens står i Hr Gr. o. Landtm:s magt att tillåta en annan contrapropos. än den, som redan genom R. o. Ad:s beslut blifvit antagen, så beklagar jag, att Hr Dalman icke före beslutets Den 24 April. a35 fattande iakttagit tillfället att söka erhålla contraproposm så redigerad, som han nu önskar. Gr. von Fersen, Hans: Mig synes det ganska lätt att jemnka emellan de åsigter, som blifvit yttrade af Gr. Posse och Hr Dalman, af hvilka den siste värde ledamoten ansett nejproposm höra upptaga innehållet af StalsUtsk:s tillstyrkande uti utlåt. N:o 429? emedan flera af R. o. Ad:s ledamöter tilläfventyrs icke torde hafva detsamma till hands. Jag tror nemi., att åsigterna kunna förenas derigenom, att StatsUtskrs utlåt. N:o 429 uppspikas bredvid voter:spropös:na, sådana de af Hr Gr. o. Landtm, blifvit upplästa. Hr Dalman: Jag får blott förklara, att jag är fullkomligen nöjd med Gr. v. Fersens uppgifna förslag till förening af de olika åsigterna. Gr. Posse: Då Hr Dalman förklarat sig nöjd med, att utlåt, uppspikas bredvid voter:spropos:na, har jag för min del ingenting att påminna emot, att så sker. Den sist upplästa voter:spropos:n godkändes och H. Ex, Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att StatsUtsk:s betänk. Nio 429 skulle blifva uppspikadt bredvid voter:spropos:u. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — nr. Nej — 16. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. -J till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den a5 April 1835. Plenum kl. io f. m. Justerades i prot.utdr. för d. 24 dennes.
Rulf Sk. Forsta Classen , 50: — Andra t! o , . 30' —- Tredje d:o - .20: —r Fjerde tik» . .10, —- Femte , d:o ; 5: — Betjente.’ eller Lakeije.r på landet, Jägare oell Taffeltäckare m. fl. lika med dem i Städerne, Byggmästare, Läns eller Härads, i Fem Glassér? Första Classen . ,20! — Andra d:o . .15.' — Tredje d;o 10? —<■ Fjerde d:o 8: -— Femte d:o . ■ 5; — Färjekarlar; lika med arbetskarlar. Färjeman, sorn hafva egne Båtar, lika med Bål* och Skutskeppare. Gerningsmän och Sockne-Handtverkare på landet, af hvad handtverk som heldst, samt Stigare, Stampare och SockneByggmästare, i Tre Glassér; Första Classen , f. — Andra d;o . -3: — Tredje d:o - .2: — Gästgifv erler på landet utgöra Bevillning efter värdet lika med öfrige hemman och lägenheter, men taxeras för näring och rörelse efter belägenheten, utom Bränn* yins-rninuteringsafgift, i åtta Glassér: Första Classen . .30’, __ Bevillningsutskottets Betänkanden. 685 R:dr Sk. Ändra Classen t 20: .—. Tredje d:o • 15: — Fjerde dä> . • 10: —- Femte d:o . S: — Sjette d:o , 3: —■ Sjunde cho . 2: — Åttonde d:o . 1- 16. På de ställen der Gästgifveriet emellan flere är fördelad t, delas äfvenledes ofvanstående afgifter emellan dem alla, efter den andel de i Gästgifveriet ega.
De omtyckta kammarmusiksoaréerna, för hvilka konsertmästaren Tor Aulin står i spetsen, taga snart ånyo sin början i Vetenskapsakademien. Biljetter, gällande för alla fem soaréerna, erhållas i Abr. Lundquists Hofmusikhandel. Hr Ragnar Grevillius, under de senaste åren bosatt i London, förbereder en konsert härstädes. I en vrå af världen. Berättelse för Idun af Cecilia Gösta Berlings Bååth * Holmberg. Så långt hon kunde minnas, hade liksom en underlig tyst stämning legat öfver hemmet. Hennes far, kyrkoherden, hade i många år varit sjuk; som helt ung hade hela hans lust och trängtan legat åt ett helt annat håll än det presterliga; han hade velat bli konstnär; han hade drömt sin ungdomsdröm o m ryktbarhet och ära — men så hade han kommit att studera teologi, blifvit prest, och så kom sjukdomen. Olika läkare hade undersökt honom och föreslagit mycket olika kurer; följden blef, att den sjuke, långt ifrån att förbättras till helsan, tvärtom ständigt försämrades och därtill förbittrades till sinnet. Hans retlighet tilltog nästan i proportion med sjukdomen; han var dyster o c h sluten, höll sig mest inne i sin kammare, dit han oftast lät bära in sin mat, emedan hustruns och dotterns sällskap tröttade honom, som han sade. Han tålde intet buller; sedan hon var liten flicka, hade hon vant sig att smyga på tå, något som senare efterlemnade hos henne denna tysta, lätta gång, som kom en att att tycka, det hon nästan s o m en ande sköt upp framför en, då hon inträdde. Aldrig sågos gäster i detta hus; endast en gång om åi-et lyste ljus ur den stora prestgårdens många Tönster: nyårsafton, då socknens honoratiores o j h främste bönder gjorde nyårsuppvaktning. Då visade sig den sjuke en liten stund i salen, då rådde en viss skenbar glädtighet, det kom ofta ungdom med, och man till och med lekte och skrattade under några timmar — så foro gästerna, det blef åter tyst, ljusen släcktes för att ej tändas, förrän ett långt år åter gått. Ett år, fullt af mörker, tyngd o c h sjukrumsluft, men mycket fattigt på glädje. Idun Stockholm, Fredagen den 3 januari 1896.
Betänkandet blef derefter uoläst till stut. Grefwe Irlörnor, /lciolpk Loran: Jag inser fullkomligen den priswärda omsorgen af Lagutskottet, alr kill hämmande af fylleri, Utarbeta och sammanfatta det förslag som nu blifwit för Rid» derstapet och Adeln »plast. Men jag tror, att bet. ra förslag innefattar mycket som blott och allenast bör tillhöra policebefattning, och h-vad de egente» li a lagstadganden beträffar, synes mig art da en Lag Corniche blifwit förordnad rist att omarbeta Lagwerkers allmänna grunder, böra Riksens Ständer tills widare akta sig att förestå mänga förändringar i Lagens detaitter; och fäledes skulle jag, hwad närwarande fräga angär, häldre projectera att Nivderstapet och Adeln, lika som i afseende vä wista omständigheter rörande bränwinsbränningen, bchagade förena sia att till Konungen öfverlemna att widtaga och utfärda de kill fyllerieis hämmande och bestraffning nödige författningar, och i följd deraf nu afsiä det upläste projectet. Mänga ropade hämll JaHerr 332 Den l 8 Julii - Herr Gothlieb, Larl breäric,' instämde med Grefwe körner. Zerr hlan.norstam, polian: Den dest lilien som Herr Haan, upgifoist, pa en lör lysleri straffwärd person, nr laconick, men jag kwiflar, alt den ar uti en allmän sörfall,ina an.vändbar. L-o Ucfkottet har, lika med Herr G we ^lörnLr, nnmik och alwen i sikt betänkande yttrat, at! de förseelse', för hw ka jiragar,arande författning skulle stadga bestraffang, egeMeligen »göra amre tor en policestadg . t o.o list sivar pä Herr Grefwens anmärkning i veira fall, lär jag, för ati lcke ivara widlvslig, åberopa nytznämnde helan ande.
Man betonade det nobla, distinguerade och själfulla i hennes uppträdande, och man beklagade endast, att däröfver lågo en viss kylighet och reservation, som hindrade henne Man frågar bäfvande: Skall Frid Han heta eller kanske Strid? Skall på hans fana läsas död? Blir han de svagas goda stöd? Amalia Fahlstedt. från att helt släppa sig lös. Denna reservation i spelet var emellertid icke blott en hos debutanter vanlig brist på själftillit. Den sammanhängde med en tidigt markerad själsförnämhet, som ryggade tillbaka för att inför publiken blotta hjärtats finaste känslor. Men fröken Holmlund har sedermera vid mognadt konstnärsskap visat, att äfven roller, som röra sig på af den konventionella moralen bannlysta områden, kunna gifvas en fullödig, för de känsligaste sinnen njutbar tolkning, när de adlas af en djup och sant konstnärlig uppfattning. — Sedan fröken Holmlund i juni 1892 lämnat Dramatiska teaterns elevskola (hon hade där varit kamrat med sin äldre syster, den begåfvade skådespelerskan fröken Thyra Holmlund, som i första blomman af sitt konstnärsskap skördades af den obeveklige liemannen), fick hon redan samma höst engagement vid van der Osten-turnén hvars förnämsta kvinnliga hufvudroller — Desdemona i Othello, Anna Darby i Edmond Kean m. fl. — hon uppbar. Det lider intet tvifvel att denna Osten-turné i konstnärligt hänseende lämnade mycket öfrigt att önska. Sällskapet var hastigt och utan sträng urskillning sammanfördt och icke nog samspelt. Desto vanskligare var det då för en ung, oerfaren skådespelerska att vid sidan af van der Osten utföra så svåra roller som de nyssnämnda. Men hennes mod, energi och sällsynta intelligens hjälpte henne och — det kunna vi godt tillägga — Osten-turnén igenom. Turnén blef, tack vare den unge skådespelerskan, en half succés, då den utan henne skulle gjort ett afgjordt flasco. Med van der Osten kom fröken Holmlund till Finland och där, i Finlands hufvudstad, skulle hon finna sitt andra hem och den förstående publik, inför hvilken hon utvecklades till en skådespelerska af första rang.
Han hade, då han kom i land, mistat allt och skulle helt säkert varit förlorad, om han ej nära landningsstället träffat en rik samojed, egare af två tusen renar, som mottog de skeppsbrutne mycket vänligt och med renar skjutsade dem till det i rät linie 500 verst, efter samojedens beräkning 1,000 verst, aflägsna Obdorsk. I den skildring af Krusensterns resor, hvartill jag haft tillgång, förekomma tyvärr inga vidare upplysningar rörande den folkstam, med hvilken han under denna märkvärdiga resa kom i beröring.106 Waldburg-Zeil och Finsch 1876. En ganska utförlig och särdeles intressant beskrifning om naturförhållandena i sydligaste delen af halfön träffas i skrifterna om grefve Waldburg-Zeils och dr Finsch’ resa år 1876.107 På norra delen af Beli Ostrow landsteg kapten Schwanenberg under den märkliga färd, som han nämnda år gjorde från Jenisej till S:t Petersburg. Man såg inga spår af menniskor, men väl af ren och björn. Hafvet var ända intill stranden tillräckligt djupt för grundgående fartyg (enskildt meddelande). Svenska expeditionen 1875. Vi landstego under denna resa ungefär på midten af Jalmals vestra kust. För att gifva ett begrepp om landets beskaffenhet skall jag ur min föga spridda berättelse om färden108 här meddela följande: Offerplats på Jalmal. Efter en teckning af A. N. Lundström. »På eftermiddagen den 8 augusti gick jag jemte Lundström och Stuxberg i land på en från Jalmal något litet utskjutande udde på norra sidan om mynningen af en temligen betydlig elf. Landstigningsstället var beläget vid lat. Landet begränsades här af en låg strandfjäre, från hvilken på ett afstånd af 100 steg en 6 till 30 meter hög tvärbrant strandvall höjde sig. Ofvan om strandvallen vidtog en vidsträckt, svagt undulerande slätt, betäckt med en vegetation, som visserligen var ytterst enformig, men dock vida yppigare än Waigatsch-öns och Novaja Semljas.
— Hon torkade bort de frambrytande tårarne med tröjärmen. Plötsligt stannade hon och vände sig om. — Farväl Anders! — sade hon. Han ville hålla henne till baka. — Nej, låt mig gå — sade hon häftigt — din väg är icke min! Han talade så mildt och kärleksfullt, som en tjugu års yngling talar till den han älskar. Men hon hatade honom, sade hon. Hon hade aldrig älskat honom och skulle aldrig heller göra det. — Nej, förr må man bränna mig som en hexa och trollpacka — ropade hon och slet sig lös från honom — än jag följer dig när du brukar våld! Han följde henne heller icke, när hon rusade uppåt gränden. Han ville visst icke tigga om hennes kärlek, tyckte han. Han skulle nog finna någon annan, som satte mera värde på honom. Men hur det var, kom äfven han att efter en stund vika af inåt samma gränd, der hon försvunnit. Och småningom vordo hans steg längre och hastigare. Han ville endast följa henne på afstånd, tyckte han, och der borta i folkträngseln skulle hon nog icke få så långt försprång, att han icke kunde se, hvad hon hade för sig. I den smala Bollhusgränden var mycket folk samladt. Bröllop skulle hållas i ett af de nybygda adelshusen, och det var sagdt att både vin skulle löpa och glafven kastas. Ännu voro fönsterraderna mörka och maréchallerna och beckkransarne väntade på sina svarta pålar, hvilka här och der uppstucko ur snön, att den gamle portknekten skulle tända dem. Under tiden gjorde folkhopen sina iakttagelser öfver grändens invånare. — Ser du, vän Fibiger — sade en spenslig borgare i lamskinnsperuk till sin tjocke granne — tyske grefven vill slå på stort och göra fest med ett vaxljus. — Har du sett en palt lysa i hornlykta? — sade den tilltalade tvärt. — Nej du, Jonas, rik man är snål man. — Han eger några tunnor guld, vill jag lofva. — Jo det kan du ta' på! Om han ock skulle dämma upp strömmen med bara karoliner, finge han nog öfver. — Åh kors! ja alla källare i hela huset ska' vara proppfulla af bara rödaste guld, säger man.
Jag tror att det genom sednare arens köpeafhandlingar ucrönta gängse pris ar sakraste och om upstaktningarne med pligtkänsla wcrkställas tillika icke obillig beräkningsgrund, emedan förhällandet är lika för alla inom samma distrikt boende. Den af Grefwe Norner söresiagne beräkning af koppfkarten ester dagswerkwardet gillar jag fullkomligen, säsom billig i sin tillämpning och förmän» lig för Staten dä den finner sig derigenom försäkrad mot den förlust som et! ytterligare sedelwär» dets förfall möjligen kunde ästadkomma. Om Kongl. Maj:t stulle täckas läta aflysa 4 a 5 helgedagar, Trettondedagen, Waria Bebodelse dag och z:ne andagar, singe arbets clasten sitt offer as en 4:de arbetsdag tillräckeligen ersatt. Denna 4:de dags beräknande L Koppstatten gör den betydliga tillökningen af nära 322,222 R:dr; mot deste 300,222 R:dr kunds lämpeligen den allmogen mäst drabbande tobaks afgiften och afgiften för sidentygsbruk, tillsammans calculerad til! 92, 022 R:dr samt kanske äfrven branwinsconsumtivnL afgiften, beräknad kill 152,220 R:dr qwiktas. -^»err Silverstolpe, Lustaf AlriLkLM, anhöll ast sä göra nägra anmärkningar, sedan han nu tyck».
Majlis nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof blifvit serskildt föreslaget, utgå af de för tillfälliga statsutgifter beräknade tillgångar och i mån af behof från Riksgälds kontoret tillhandahållas» Slutligen är af Kongl. Majit i nåder föreslaget, att utbyte af den vid mynthuset belägna kaj måtte ega rutil emot ofvan um förmälde, staden tillhöriga, till f. d. Owen - Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 3^. 5 ska faktoriegendomen gränsande strandtomt med tillhörande sjöplats, under vilkor, att nämnde kaj i sammanhang med den, som komme att anläggas nedanföre den nya fängelsebyggnaden och rådhuset, till allmänt begagnande upplåtes. Då frågan om afskrifning af myntverkets ofvanberörde skuld till Rikets Ständers bank, hvilken afskrifning, enligt hvad den nådiga propositionen gifver vid handen, skulle utgöra ett vilkor for möjligheten att på det föreslagna sättet liqvidera kostnaderna för inköp af f. d. Qwenska tomten, äfvensom for myntoch kontroll verkens ditför flyttande, funnits vara af beskaffenhet att jemväl påkalla yttrande från Banko-utskottets sida, hafva Statsoch Banko-utskotten till gemensam pröfning i dess helhet förehaft innehållet af högstberörde nådiga proposition. Utskotten hafva härvid icke kunnat undgå att inse och erkänna ej mindre giltigheten af af de anledningar, som påkallat anskaffandet af ny lokal för myntverket, — hvaribland i första rummet sig företer denna eldfarliga inrättnings nuvarande olämpliga läge i en tätt bebyggd stadsdel och i närheten af flera publika byggnader, hvartill koralie behofvet af ökadt utrymme for mynt-tillverkningens ändamålsenliga bedrifvande och slutligen det närvarande mynthusets tjenlighet att användas till gemensam lokal för Statsdepartementernas expeditioner, <— än ock den inköpte tomtens lämplighet, så till storlek som belägenhet, för inrymmande af myntverket och det dermed förenade kontrollverket.
Collegium jemfört del i i 8x4 års MarkegångsTaxa för oftannåmnde Lån å en SoIdateSlåpeMondering utsatte pris med dem, som deruti finnas uppförde för de till en complett Mondering hörande persedlar, och dervid funnit, att Den 5 Junit, i4g den sistnämnde beklädnaden, alla Persedlarna inberäknade, i penningevårde blifvit upptagen till 26 R:dr 5i sk. 7 r. Banco, och en SlåpMondering till 17 R:dr 7 sk. 6| r. eller utöfs ver hälften af det beställde priset för den förra; och som ett sådant förhållande emellan bägge desse Beklädnader icke öfverensståmmer med hvad Kongl. Maj;t i förenämnde måtto behagat i Nåder förordna; så har Kongl. Collegium pröfvat det uti 1814 års MarkegångsTaxa för Nyköpings Lån utförde pris å en SlåpMondering böra sålunda råttas, att detsamma från 17 R:dr 7 sk. 6| r., nedsåttes till Åtta Riksdaler 42 sk. CJ r:, såsom svarande emot en tredjedel af det pris, som för en complett Mondering i samma Taxa år vordet fastståldt; hvilket Herr Landshöfdingen till egen efterrättelse och vederbörandes förständigande härigenom tillkänna, gifves. Kongl. Collegium befaller Hi>rr Landshöfdingen Gud Allsmäktig. På Di ägande kall och Embetets vägnar O. E. Lag er heim. C. H. Leijonmark. J. af Striibing. J. G. Branting. N. J. Tranström. M, Eurén. E. Rhodin. Den 3 Junii. Hvilken härigenom till vederbörandes efterrättelse kungjord hvarder. Nyköping i LandsContoiret den i Junii i8i5. Under H Herr Landshöfdingen Sköldebrands frånvaro, C. A. Chalén. A, Wennerström. Lades på bordet. Grefve Hamilton, Gustaf Wathier, hade inlenmat följande som upplästes: Vördsamt Memorial!
Beträffande den af samma klagande framkastade antydan derom att den mängd af s. k. skalariötfisken, som på senare tiden, jemlikt före-bragta intyg, blifvit inrättade i ' skärgården och Umeå elfs mynning, skulle vara rätta orsaken till fiskets af tagande vid fångstställen uppe i sjelfva elf ven, torde endast vara er-forderligt att påpeka, att af den omständigheten att äfven andra orsaker uppenbarligen bidragit till en del fiskens försämring, icke följer att flottning af obarkadt timmår rarit oskadligt; men att af den mer än väl kända inverkan, som flottning af obarkadt timmer måste utöfva på elfvarnas naturförhållanden, ovilkorligen framgår att en sådan flottning nödvändigt måste inverka skadligt på fisket i hela vattensystemet, äfven om ett. eller annat jemförelsevis mera för-monligt beläget fiske der af under en viss tidperiod skulle rona mindre märkbar inverkan. Beträffande det af v. konsuln L. Glas framkastade påstående derom att, då barken lägrar sig på fiskena och hindrar fångsten, derigenom skulle förorsakas ett minskadt fiske och minskad skofling af fisktillgången, hvadan sålunda flottningen af obarkadt timmer skulle verka till fiskets upphjelpande på samma sätt, som de påbjudna fridygnen, erfordras endast att jag anmärker, dels att fiskevattensegarne naturligen icke kunna vara belåtna att under tillåten tid blifva hindrade • i sin fångst genom bevisligen skadlig inverkan af det sätt, hvarpå flottning bedrifves, dels att ' den besparing i fiskfångst, som, på sätt v. konsul L. Glas antydt, skulle uppkomma, långt ifrån kan antagas motverka den skada på fisktillgångens ökande * inom vattendraget, som otvifvelaktigt uppkommer genom flottning af obarkadt timmer.
Arik. till Exp. Utsk. den 20 IVov, kl. 10 f. rrti Utlåtande, i anledning af återremiss ä Utlåtandet JY;o 1. föredragning af det Utlåtande, Utskotten under N:o 1 afgifvit, angående sattet för utgörandet af städernes, utom Stockholm, inqvarterings-besvär, hafva Presteoch Borgare-Stånden dertill lemnat bifall, hvaremot detsamma af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet blifvit återremitteradt. Såsom grund för återremisserne har inom sistbemälde tvänne Riks-Stånd. blifvit emot förevarande Utlåtande hufvudsakligen erinradt: att det årliga anslaget af 24,000 R;dr, motsvarande Kongl. Maj:ts och Kronans inqvarteringsbidrag, hvilket Utskotten tillstyrkt och anvisat å Riksgälds-Contoiret, bordt i stället, till vinnande af bättre ordning, uppföras å Riks-statens Tredje Hufvud-Titel; att då ett förslag Lill Tåg-Ordning är till Kongl.
Wallmo Tanco-Utskollets Memorial N.-o 10g. 53 af Götheborgs Låne-Contoirs Expence-Räkning tillagd. De mindre fördelaktiga Lönevilkor, hvaraf Banco-Ombudet i Götheborg, jemförelsevis med Ombudet i Malmö, är i åtnjutande inom Banco-Verket, har BuncoUtskottet, i fråga om en extra Löneförhöjning för det förra, ansett sig icke böra taga i betraktande, utan funnit, att dervid egentligeu borde afses, å ena sidan, möjligheten alt af den anslagna Löue-inkomsten kunna lefva , och, å den andra , mängden och trägenhelen af de med Banco-Ombudets befattning förenade göromål; och då då den för båda Banco-Ombuden, till enahanda belopp af 1,333: 16 sk. Banco, årligen bestämda Aflönings-Snmma icke kan i Götheborg, som är en dyrare ort än Malmö, anses vara tillräcklig till oundgängliga lefnads-behof för en Tjensteman med kamille, hvars befattning hindrar honom från all annan biförtjenst, samt Lånerörelsen vid Götheborgs Låne-Contoir, dit Utlåning på Jern och exportabla' EfFecter dessutom hörer, drifves med dubbelt större summa än i Malmö* hvaraf trägnare göromål oundvikligen mäste blifva en följd, af hvilken anledning Aflönings-Staten för Tjenstemän och Betjening också är högre vid det förra än vid det senare Contoiret, 54 Banco-Utskottcts Memorial N.o log. har Banco-Utskottet, uti dess af Rikets Ständer bifallna Memorial, N:o 38, tillstyrkt: att Bankens Ombud i Götheborg, Kamé O 7 reraren Wallmo, hvars utmärkta förtjenst och gagnelighet som Tjensteman BancoFullmägtige vitsordat, må ei •. lålla en gratification för den förflutna tiden, motsvarande den af Banco-Fullmägtige föreslagna Löne-ersätlning med 919 R:dr 27 sk.
Landsting redan tillräckligt stadgande i detta fall, då Landstingen få efter billiga grunder bestämma afgiftens utgående dertill. Den omständigheten, att jordbrukaren icke erlägger landstingsskatt för den inkomst, som åtgår såsom fastighets-onera i öfrigt, utgör icke skäl för en desto högre beskattning i detta fall, utan snarare tvärtom. Finge jordbrukaren deremot, liksom kapitalisten, handlanden, löntagaren och näringsidkaren i öfrigt, jemte afdrag af 300 R:dr för lefnadskostnaden, då årliga behållna inkomsten icke uppgår till 1,800 R:dr, endast erlägga bevillning samt kommunaloch landstingsskatt af sin behållning, så skulle han derigenom inbespara betydligt; ty då skulle vissa procent af inkomsten, äfven i de delar der denna nu i främsta rummet helt och hållet utgår såsom onera, förslå till betäckande af samtliga utgifterna. Om de öfrige skattdragande skulle, på enahanda sätt som jordbrukaren, först afstå en viss del, t. ex. hälften, af sin inkomst, och sedan erlägga bevillning, kommunaloch landstingsskatter af resten, denna till och med oafkortad, så tro vi icke, att de derigenom skulle anse sig hafva vunnit någon fördel, förtjent att ytterligare åberopa till grund för en högre beskattning; Bill. till B. St. Bevilln. samt Allm. Bes v.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande N;o 6. och skulle så vara, skulle ett sådant förhållande ådagaläggas, då skulle säkerligen ingen jordbrukare motverka jemnlikhet i sådant syfte.
Då hennes salonger fylldes af utländska dignitärer och kardinaler, hvilka hon visade, ett smickrande intresse, beskylldes hon ibland för världsliga svagheter, förlåtliga hos andra dödliga, men ovärdiga mrs Sewall. Hon endast log. » Min idé tränger sig fram på många vägar » — det var hufvudsuniman af hennes genmäle. 1 grunden är hon en enkel natur, snabb att erkänna det goda och sanna hos människor, hur anspråkslöst infattadt det än må vara. Snillrik tänkare, författare, arbetare — är hon därjämte en lefvande personlighet, genomströmmad af lifvets fullhet, som omöjliggör all torrhet eller ensidighet. Hvarje äkta lifsyttring möter en » förståelsens » blick ur dessa lysande ögon. Men kring munnen står att läsa, att kritiken vakar. Och i likhet med all amerikansk filosofi, hvars tillvaro kanske just för den skull förnekas, mynnar äfven hennes ut i praktikens böljande haf. Hilma Angered-Strandberg. " Om du min brud ej bli / ver, Vacklar mitt rikes grund. Bort jag min krona gifver Blott för din röda mund. » Så har Hviskat Diktat — Allt han många gånger i slottets sal, i kärlekssånger åt sitt hjärtas val. Hviskat, kallade Segrar Faller tills landets lycka på sin kung. nu hjälten smycka. en längtan tung. # Duken Duken Farligt Tiden hon åter sömmar, med kungens bild. att gömma drömmar. är föga mild! Sömmar med blyga fingrar, Sömmar så bråd, så bråd. Bilden sig snor och slingrar. Brist icke, sköra tråd! Fredrik Nycander. Du måste! Dialog o m Quldkonung. ' (piller försänkt idrömmar Ebba Brahe allén. Gyllene duk, hon sömmar, Glänser i spiselns sken. Sjunka Tanken Duken livilar de fina händer: flyr långt, långt hän. med bildens ränder i hennes knän. * Guldhårig konung ser hon: Strider i Lifland nu.