Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man bar talat om landtvinning inom egna landamäre!!. Detta förelag är visserligen en landtvinning, men icke directe för Slaten, som deraf icke får någon fördel, utan delägarne behålla bela vinsten för sig allena. Om Staten för ett sådant företag letnnar ett låneunderstöd på billiga villkor, proportioneradt efter arbetets storlek, så bar Staten gjort allt, som af densamma skäligen kan begäras. En present af 45,000 r:dr är för hvar och en angenäm, det är klart, och äfven om den icke användes till upprensning af Emm-ån, så kan nog en annan framställning göras om ett företag, som ej med egna krafter kan utföras. Ar icke vinsten, som af ett arbete skördas, svarande mot den kostnad, derpå nedlägges, då är arbetet felaktigt och bör ej af Staten understödjas. Man bar sagt, att den ifrågavar. summan icke motsvarade mera än halfva kostuadssumman. Visserligen står det så i det stycke af Utsk:s betänk., som Hr von Hartmansdorff uppläst; men när man vänder om bladet och läser pag. 12, finner man, att enligt den af Lieutenant Olivecrona år 1S40 uppgjorda [ilan, beräknades arbetets kostnad att uppgå till 55,915 r:dr. Dä jag drager 45,000 ifrån förstnämnde belopp, återslå 10,915 r:dr, och fördelar jag denna sednare summa på 6,834 tunnland jord, får jag ungefär I j på hvarje tunnland. Denna summa, som förskott af delägarne, tyckes mig icke vara högt tilltagen, och det andra, fördeladl som lån, gör icke eller mer än hvad som skäligen kan beräknas, emedan det blir 5 r:dr per tunnland. Ar ett tunnland jord, befriadt från allt öfverflödigt vatten, icke mera värdi , så är den marken icke värd att nedlägga någon kostnad på. — Jag kan ej annat än förnya mitt yrkande af ålerremiss. Hr von Hartmansdorff:
Följer flera sidor olika formulär och sammandrag över bevillning. Kongl Maj: ts tal till rikets ständer på rikssalen, då riksdagen slutade, den 9 augusti 1815. De viktiga angelägenheter, som förmått mig inhämta edra rådslag har nått sitt slutliga mål. Om det var med förtroende jag sammankallade er, är det med rättfärdig förväntan jag hälsar er i avskedets stund. Sällan har en svensk kung haft mer tillfredsställande ämnen att framlägga för folkets ombud eller gladare anledningar att för sina handlingar mötas av deras kärlek. Sällan har bandet mellan regent och undersåte varit närmare knutet. Om Jag ser tillbaka på tiden då Jag mottog Sveriges skakade tron och ser på rikets nuvarande ställning, så prisar Jag försynens Nåd över Svea land, som utjämnat spåren av olyckor och förluster. Ännu för sex år sedan låg landets framtid i dimma, ingen stråle av ljus hade banat väg för kommande lyckligare dagar. Yttre fiender och inre förändringar hotade staten. Ett olyckligt krig krävde betydliga uppoffringar av dess söners blod och inhemska tillgångar. Mer än en gång har Sveriges konungar mångdubblat folkets ära och lett landet till seger. Detsamma har Min son gjort och dessutom förenat de Skandinaviska folken. De skakningar som givit en ny inriktning i alla länder, har inte gått Sverige förbi. Men Jag tror att varje fördomsfri man märkt att Sverige kommit lindrigare undan än de flesta andra länder. Ni har under detta riksmöte givit Mig prov på tillgivenhet och omvårdnad av fäderneslandets bästa. Föreningen mellan Sverige och Norge krävde ett erkännande av gemensamma rättigheter och ni har gått Norska nationens önskningar till mötes och upprättat ett förtroende mellan folken. Understödda av lyckliga omständigheter har ni lyckats minska statens bördor och jämnare fördela dem, genom att förbättra löntagares villkor. Det har öppnat nya möjligheter till jordbrukets och näringarnas uppmuntran och skydd mot felslagna skördar. Mottag därför Min uppriktiga tacksägelse. När jag sammankallade er var freden på fasta land nyligen befäst och lovade att bli varaktig. Men på en obemärkt ö i Medelhavet höjdes en storm, som på nytt tände krigets lågor över världen. Detta fann ingen näring i folkens sinnen och försvann lika hastigt som det uppstått. Avskild genom sitt läge och inskränkta tillgångar har Skandinaviska halvön endast kunnat erkänna samstämmighet med bundsförvanterna.
St;s bord ett sådant foster som delta, emedan andra nationer, sorn ej kunde underlåta att taga kännedom 0111 detla förhållande, men ej så noga känna våra former, kunde deraf taga sig anledn, att tro oss vara representanter af ett folk, som ej förstod bättre än att lägga på bordet ett grundlagsförslag af sådan beskaffenhet som det ifrågavarande. Jag anhåller hos Hr Frih, o. Landtm, örn propos. lill R, o. Ad-, att delta förslag må anses obehöflig! och odugligt. Hr von Heyne, Georg: Jäg har några månader varit frånvar. under discussionerna öfver detla representationsförslag. Jag har likväl tagit kännedom deraf och anhåller att vid detla tillfälle få yttra några ganska få ord öfver förslagets tendens i sin helhet. Att en representationsförändring har varit lifligt önskad i 33 år, är för ingen af oss obekant. Jag har lika lifligt deltagit i denna önskan, men jag ber om förlåtelse all jag ej har kunnat inse, att det diden vigtigaste reform, som under riksdagen varit i fråga. Delta har jag ej ansett den vara, utan jag har trott i första rummet ibland reformer böra komma ifrån Consl.Utsk. till R. St, och framför allt här afgöras ett förslag till förkortande af tiden emellan riksdagarna, just på det att en representationsreform småningom må kunna åstadkommas. Om vi nu hade ett Eidswold här, och vi stöde på Eidswolds slätt efter en nyss slutad revolution, så tror jag att jag skulle vilja roed min röst bifalla det förevar, representationsförslaget, Nu måste jag likväl bekänna alt jag icke kan göra det. Jag är långt ifrån att någonsin hafva velat 86 Den 17 April f. m. gilin halfmesurer; jag bater dem, men jag anser ej ett förslag, af så vidsträckt tendens som detta, vara nyttigare än t. o. m. en halfinesure eller ett framskridande, någonting, som vill söka ett bättre men icke gifva allt på en gång. Ett sådant förslag som det närvar, tyckes mig ämnadt att alldeles bibehålla oss i det närmaste stående på den punkt, der vi nu är o.-
Det är ock med afseende ä dessa olika förhållanden, sorn lagstiftningen utbildats; och någon afvikelse från den grundsats, som härutinnan blifvit följd, torde ej böra ske. Jordegare är derigenom icke betaget att till serskildt begagnande upplåta de å jorden befintliga hus, men sådant måste då blifva föremål för serskildt aftal, hvilket mäste lända till efterrättelse så vidt det låter förena sig med i öfrigt gällande lagar och författningar. Att det blefve lättare för den medellöse att på landet få bostad, om en lag i föreslagne syftningen utfärdades, är föga troligt. Någon inskränkning i eganderätten kunde väl icke komma i fråga; och det torde fortfarande böra bero på egarens godtfinnande och den enskilda öfverenskommelsen att bestämma om och under hvad vilkor ett begagnande af omförmälde art kunde ske. Den föreslagna lagstiftningen skulle ej eller verka' till det andra af motionären afsedda målet, att nemligen sådane näringsidkare, som nedsätta sig å landet, kunde få en för längre tid tryggad bostad, utan att derföre nödsakas skaffa sig besittning af jord. Rättigheten att besitta hyrdt hus skulle nemligen ej kunna blifva större å land än i stad. Den komme alltid ovilkorligen att blifva beroende af ombyten i eganderätten till jorden; men deremot kan hvar och en, genom att förvärfva en besittningsrätt till en mindre jordrymd, på grund af gällande lagstiftning, bereda sig en långvarig och säker bostad på landet. Dessa äro anledningarne hvarför Utskottet vördsamt tillstyrker att Herr Grefve Mörners motion ej mätte till någon lagstiftningsåtgärd föranleda. Stockholm den 20 Februari 1851. LagUtskottets Betänkande, M il 3 Reservationer af' Herr Weidenhielm: »Om jag än, lika med Utskottet, ville antaga, att, enligt 1734 års lag, de på jord å landet uppförde byggnader endast betraktats såsom nödiga för jordbrukets eller landtmaunanäringens bedrifvande, och att man af sådan anledning ej velat lagstifta för det af motionären uppgifna fall, kan jag likväl icke erkänna, att de i detta hänseende sedan dess uppkomna nya förhållanden icke nu erfordra lagstiftningens bemedling.
Mrs English, Ap G e o r g e reading, writing 11476x13) gives instruetion in and conv^sation A d r e s s 80 A Drottninggatan, first floor. [77] Doktor C. A l l m. t e l. Frimtinmierssjnkdomar, Förlossningar. [207] För D a m e r och större Barn. o o Efter en förenklad, veritabelt säker metod, utan all profning, meddelar undertecknad noggrann undervisning uti Damoch Barnklä- S S ders förfärdigande. Metoden kan på kort tid läras af hvar och en, äfven den som p, o förut ej befattat sig med sömnad, så att eleven på egen hand utan profning och på betydligt kortare tid än vanligt kan förfärdiga utmärkt B välsittande kläder åt sig sjelf och andra. För personer, som endast för eget behof önska lära, kan kursen genomgås på 25 ä 30 timmar. Hvarje elev skall under lärotiden sy en klädning åt sig sjelf eller annan person. Lektioner gifvas äfven uti elevernas hem åt kotterier om 4 — G damer. Priset betydligt billigare, då flere förena sig om samma timmar. Tillkiippning och hoptråckling af kostymer verkställes fort och ti a t * billigt. A u g. 1 Carl tWarrnuths Forlag, Christiania, | Kongl. Hof-Musikhandlc-re. Prins Oscar och Ebba Muncks A. R. nummer. for P i a n o. K r. Förste Uplage utsåld på en dag. 2:dra Upplagen faerdig nu. Elvira K. V HHIN rekommenderar sig uti allmänhetens benägna ynnest. Emottager prenumeration å alla Stockholms tidningar, hvilka hemsändas gratis dels med egna bud eller, om så önskas, direkt från tryckerierna. Beqvämaste prenumeration. Emottager annonser till Stockholms Dagblad, Aftonbladet, Vårt Land och Svenska Dagbladet. Lager af alla sorters utmärkt goda Parfymer, Eau de Cologne, Tvål, flere sorter, Bläck, Blanksmörja, Skrifmaterialier, Gratulationskort m. m., m. m.. [93] [222]} i ett följ.
hur han sAg ut, mer liten an Isng, ljus som en Frithiof - men Hedvig, du I r vtil inte ledsen p&amp; mig? " - Sigrid slog armarna om den motvilliga vaninnan och kysste hennes bortvanda kind - " det a p ja bara skarnt, SA liar flickor emellan, det gör val ingenting.n " Jo, men jag tycker inte om det. Och det a r inte sant, det ar inte som ni tror, for resten " - " Jo, nog &amp; r han kar i dig, för han har d i blifvit s&amp; trAkig se ' n .han blef bekaut med dig, och det &amp; r det stikraste tecknet. Bjuder ban upp mig en g8ng till, s&amp; tror jag att jag mankerar honom. Det a r alldeles tillrackligt om man kan st&amp; ut med sina egna.tillbedjare i t r l kighetsstadiet. Ska man s&amp; dras med andras till p$ köpet, nej tack! " Detta samtalstimne var tydligen obehagligt för Hedvig, och hur det var s&amp; tog det slut. Man hoppade öfver till andra Imnen. Mar alla skulle g&amp;, blef det ett kyssande i tamburen, men Hedvig stod inte " p5 kyssfotn med mer &amp; n ett par flickor, hon tog de andra bara dugtigt i hand. " I dag hade ni visst riktigt roligt, s m l yrhättor ", sade brukspatronen nar han kysste sin dotter g % pannan till godnatt. ' Och i morgon blir det bal hos öfverstens. Nia har miu flicka riktigt kommit 1 viften. ' ' Hedvig bara nickade, och gick in till sitt. Här sjönk hon ned i sin mjuka mattstol och satt och tankte. Hade hon haft roligt i dag? Hade hon inte midt ibland viininnorna kant sig SA fullkoinligt ensam? " Ja, jag blir alltid ensam, jag ä r jia s$ olik alla andra; nar alla andra ha roligt, d$ har jag trhkigt, och det andra tycka a r trhkigt, det tycker jag &amp; r roligt. ' Hedvig var endast 22 Ar, men hon bar redan p i mabnga svikna illusioner.
I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm, att beslut blifvit fattat endast derom, att med pröfningen af 22:dra punkten skulle uppskjutas tills R. o. Ad. afgjort 23 och 26 punkterne, samt att deraf icke ovilkorligen följde att 26 punkten borde förekomma näst efter den 23:dje. Sedan härefter 24:de punkten blifvit uppläst, anförde Frih. Cederström: Utsk. har ansett, att hvad det i denna punkt under litt. c Föreslagit med afseende på ersättning för jordförluster vid kanalanläggningar, skulle vara af beskaffenhet att inverka på statsregleringen och att deröfver således borde voteras i förstärkt StatsUtsk. Utsk. har jemväl i den ena delen af voter:s-propos. uppgifvit huru med denna indragning skulle tillgå. Voter:spropos. lyder nemi. så: ”Den, som vill, alt de tionde och hernmansräntor, hvilka i räkenskaperna afföras såsom ersättning för förluster genom kanalauläggningar, skola, då ersättningen utgår till boställen, och densamma, i mån af boställs-innehafvares afgång bör indragas, emedlertid å allmänna indragningsstaten öfverföras; att i de fall åter, dä eftergift lill större eller mindre del af något hemmans egen ränta är beviljad, beloppet må vid blifvande förvandling af dessa hemmansräntor afdragas och derefter endast återstoden af samma räntor för framtiden uppföras, samt att de hemman, som under äganderätt innehafvas och njuta ersättning medelst anvisning af tionde eller andra hemmans räntor, må derföre undfå viss kapital-ersättning enligt den öfverenskommelse, som med vederbör:de kan träffas, voterar ja etc.”. Utsk. har härvid alldeles förbisett, att det finnes lagstiftning här i landet, som föreskrifver huru förfaras skall då jord varder bortmistad, vare sig af naturhändelser eller genom beslut i expropriationsväg. Genom den af K. M. och R.
Utskottet är dock fortfarande af den åsigt att, i likhet med det för stad i detta afseende gällande stadgande, ett röstmaximum jemväl uti kommunalförfattningen för landet bör bestämmas, enär erfarenheten redan gifvit vid handen, att underlåtenhet af en sådan begränsning kan inom flera kommuner genom sammanförandet af ett stort röstetal i en enda kapitalists eller till och med i en löntagares hand på ett betänkligt sätt undertrycka jordegarnes rätt att besluta om Bih. till R. St. En person, hvilken för inkomst af kapital eller arbete fått sig påförd hög bevillning och i följd deraf är innehafvare af ett öfvervägande fyrktal, skulle t. ex. kunna tvinga jordegarne inom kommunen att utföra anläggningar och arbeten endast till förmån för denne ende kapitalist eller näringsidkare, men utan ringaste nytta för dem, som bekosta utgiften för arbetet. Om än på sådant sätt tillkomna beslut kunde komma alt medföra gagnande resultat för kommunen såsom sådan, skulle likväl en lag, som kunde föranleda till dylika inkonseqvenser, alldeles motverka utvecklingen af kommunalandan och tillintetgöra eller förlama individens intresse för kommunens framtida förkofran. Utskottet kan dock för sin del icke biträda det af sisllidne riksdagens Utskott framställda förslag, att bestämmelsen af röstmaximum icke borde gölla innehafvare af jord. Till stöd för det förmenande, att någon öfverdrifven röslöfvervigt å de stora jordegarnes sida icke vore att befara, har val åberopats författningens stadgande derom, att de ej kunna rösta för mer jord än den, de hafva under bruk; men Utskottet tror dock, att ej lå kommuner finnas, der i allt fall en sådan röstöfvervigt, derest rösträtten lemnäs obegränsad, skulle kunna göra flertalet af skattskyldige beroende af en eller annan mögligare jordegares godtycke.
Uti skrifvelse den 22 sisllednc September håfven I, Gode Herrar och Svenske Män, i underdånighet föreslagit , att Kongl. Brefvet den 6 Maji 1767, hvrigenom stadgas, att Landshöfdingarne böra, så ofta de funno det nödigt, utfärda Kungörelse vid vite för parlerne, att, inom viss förelaggd tid, lemna underrättelse, huruvida deras anhängige gjorde mål kommit i annat Stånd och förfallit samt, i följd deraf, kunde afskrifvas, eller om pröfning och Utslag åslundades; — mätte upphäfvas, och i stället genom Allmän Författning Stadgas: alt, ther icke sökande hos Kongl. Maj:ts Befallnings - hafvande inom Sex månader ifrån den dag hans ansökning till vederpartens förklaring blifvit utställd, fullföljer målet eller hos Kongl. Majrts Befallnings-hafvande anmäler och styrker laga förfall och hinder derför, skall målet anses såsom förfallit och alskrifvas ; Kongl. Maj:U Befallnings-hafvande dock obetaget, alt, ther förfall Ben ag November f, a. förfall af Sökanden i rätter tid ai.yrkes, ytterligare tid för målets fullföljd förelägga.
I fall af missnöje med den af LänsComitéen uppgjorda värdering, äger den skattskyldige att genast vid denna Comité detsamma tillkän. nagifva, samt derefter hos RiksComitéen anmäla de af honom i värderingen förmenta felaktigheter. Den skattskyldiges klagomål skall alitid vara åtföljdt af bevis, eller ock skall han med intyg från LandshöfdingeEmbetet i Länet styrka, det han hos detsamma anmält sig till erhållande af Landtmätare, och bör en sådan, om dertill skäl är, genom RiksComitéens anmodan till Konungens Befallningshafvande, och i stöd af desses derpå följande skyndsamma åtgärd,-ho. norn utan uppskof och sä fort sig göra låter, till värderingsmåiets utredande förunnas. Skulle den klagande efter slutad mätning finnas hafva haft fog till sina klagomål, bör ej allenast den nya värderingen derefter lämpas, utan äfven halfva Landtmätare-kostnadea honom af allmänna medel inom viss utsatt kort tid ersättas. Skulle åter den öfverklagade värderingen finnas vara med verkliga beskaffenheten öfverensstämmande, får den klagande, utan någon förändring i värdering , sjelf vidkännas hela den Landtmätare arbetet åtfol» jande kostnad. Den 8 Juni, En dylik rättighet att till värderings-forhållandens utredande förordna Landtmätare, skall älven, till bevakande af Kronans rätt, vara Konungens Befallningshafvande förbehållen, i händelse de anse en värdering vara för lågt uppgjord De böra då äfven på nyssbeskrefre sätt till RiksComitéen inkomma med sina anmärkningar, med bifogad förklaring, att Landtmätare redan till det i fråga satta värderingcmålets utredande blifvit förordnad, hvarå Comitéen, om dertill skäl ära äger att göra afseende. Den kostnad, som häraf uppkommer, bestri. des af den skattskyldige till hälften, så framt Konungens Befallningshafvande finnas hafva haft fog till de af dem gjorda klagomål; » annat fall vare den skattskyldige från all kostnad fri.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Exped.- Utsk;t efter N:o 282 Frih. Rudbeck, Reinhold Carl Gabriel; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 133 Gr. Snoilsky, Gustaf Fredrik. Öppnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Rid darh. -Utsk:t efter N:o 2,256 Hr von Geijer, fullm. Gr. Lewenhaupt, Carl; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2,118 B. Hr Lagerheim, Elias. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, anförde skriftligen: Enligt min uppfattning finnes intet ämne, hvaröfver R. St:r hafva att sig yttra, som i högre mohn lämpar sig såsom föremål för de allmänna öfverläggningar emellan de fyra Riks-Stånden, hvarom i 46:te §:n R. Ö. omförmäles, än det Betänk., som Konst.-Utsk:t kommer att afgifva öfver K. Propos., med förslag till ny R. O., hvarföre jag äfven får föreslå, att en dylik gemensam allmän öfverläggning deröfver må ega rum, så snart Konst.-Utsk:ts Betänk., med anledning af förberörde K. Propos., till R. St:r inkommer. Att i sammanhang med denna min motion yttra något hvarken gillande eller ogillande af det omordade förslaget till ny R. O., anser jag så mycket mera olämpligt, sorn en så vig - Den i!5 Februari. 467 tig, på hela vår samhälls-organism inverkande akt måste nogsamt, efter inhemtandet af alla pro et eontra, begrundas, innan en bestämd och bestående opinion deröfver kan och bör uttalas.
Af samma skäl, som således äfven inom sistnämnde Utsk. gjort sig gällande, och på det ej för många olika sedelsorter må fortfarande, till förvillelse för allmänheten, på en gång linnas utelöpande i rörelsen, anser jag den första delen af StatsUtsk:s framställning böra bifallas; men jag kan deremot på sätt jag i mitt förra yttrande tiilkännagaf, ingalunda tillstyrka, att, såsom Utsk. föreslagit, all inlösningsrätt för riksgtssedlarna skall vara förlorad efter io års förlopp. Jag får således förnya min hemställan, alt första punkten måtte bifallas, men att, i stället för andra punkten, det beslut måtte fattas, att åt näst sammanträdande Ständer öfverlemnas att bestämma, huru med inlösen af de riksgtssedlar, hvilka efter i845 års utgång företes, skall förhålias. Gr. Horn, Claes Fredr.: När man känner tillståndet med penningeförhållandena i landet, finner man, att hvad mari kan göra för att lätta liqviderna är en pligt. Att man genom bestämmande af en sådan prescriptionstid, som den föreslagna, försvårar dem, är lika säkert. Jag anser åtgärden således ej riktig, och kan derföre ej annat än instämma med Frih. Cederström, ehuru jag ej tror, att R. o. Ad. behöfver uttrycka det genom något annat beslut, än endast afslag å det nu föredragna utlåt. Hr Hjärne, Harald: Jag kan för min del hvarken gilla Frih. Cederströms och Gr. Horns eller Hr Stuarts meningar. Jag finner det skäl, som Utsk. åberopat för sitt tillstyrkande i det förra memor., att man nemi. derigenom skulle blifva af med en embetsinannapersonal, vara svagt^ och att det fullt motväges af den orättvisa, som skulle uppkomma derigenom, att efter i845 ingen inlösen af riksg:ssedlar fick ske. Men deremot kan jag ej finna det vara någon orättvisa att förbjuda deras emottagande i allm. uppbörden. Deras credit minskas ej derigenom, att, då staten erkänner dem till inlösen, man säger, att de ej få i den eller den rörelsen begagnas.
Föga finnas några allmänna anstalter till bildning af den mängd medborgare, sorn stadnar qvar i Näringarna. Många enskildta försök till deras inrättande äro gjorda, men utgöra endast fragment, som, i brist af sammanhang, näp-1 peligen skulle kunna bringas till ett helt. Hvad må vi undra, om hos mängden råhet Den 5 Maj. 93 och otyglade interessen verka oredor, sedeförderf och allmän slapphet, när man så litet vårdar dess daning lill samhällsmenniskor och medborgare? Jag har länge med lidande sett vår belägenhet} nöden börjar att trycka hardt} och jag har trott mig i sjelfva nödens spår hafva funnit anvisning på den väg man bör följa. Kunskaps spridande och väckande af arbetsdrift genom meddelad arbetsförmåga äro de rätta medlen att hämma vårt sedeförderf. Led ungdomen till ett klart förstånd! Vän ungdomen vid arbetsamhet! Bibringa ungdomen arbetsfärdighet! — och den så danade mannen skall känna sin förmåga, derigenom känna sig sjelfständig, och med denna dubbla känsla bli en nyttig medborgare} och ett samhälle, bi Idad t af sådana medborgare, skall höja sig tili sjelfständighet, en lagbunden frihet och en sann välmåga. Vi äre i behof af en rigtig .Fattigvård: den vanmägtige, nödlidande, måste hjelpas och understödjas. Men om en stor del af dessa nödlidande ifrån lättja och oseder härleda sin nöd, om de utgöra genom eget förvållande förlorade arbetshänder för samfundets behof, skola de som en kräfta fräta Statens krafter, och de öfverblifvande arbetande medborgare ej förslå att frambringa det nödvändiga till egen och deras bergning. En Fattigvård, som blott utdelar allmosor, uppfyller aldrig sin bestämmelse. Syftemålet måste vara att utrota fattigdomen, genom 94 Den 5 Maj. häfvande af dess orsaker. Anstalter dertill äro, att för deni som redan äro i nöd, men ännu äga arbetsförmåga, anskaffa utvägar och tillfälle till arbete, och hufvudsakligen för den uppväxande generationen se till, att den bildas till arbetsamhet och förmåga att bärga sig och tjena Staten.
“Då det lyckade försöket med den sistlidne år vid Finspong gjutna 9 tums kanonen ingaf förhoppning om möjligheten att af Svenskt tackjern skulle äfven kunna tillverkas kanoner af 12 Svenska decimaltums kaliber, eller den för förenåmnda fartyg erforderliga, behagade derföre Eders Kongl. Maj:t låta genom Förvaltningen af Sjö-Arendena höra styckebruksågarne i Riket, huruvida och till hvad pris dylika kanoner kunde af dem förfärdigas; men endast en bland dem, nemligen ägaren af Finspong, fanns villig att en sådan tillverkning sig åtaga, likväl på sådana vilkor, att frågan om en beställning enligt dem fanns då böra förfalla, helst medel derför ej heller voro att tillgå. De hinder, som sålunda mötte för tillvågabringande hår i landet af den önskade kanontillverkningen, åro likväl endast att söka uti svårigheten för styckebruksågarne att, så att såga, på vinst och förlust vidtaga de deraf påkallade särdeles kostsamma förändringar i verkstäderna, och kunna alltså undanrödjas, såsom ett framståldt förslag dertill äfven utvisar.