Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit hvad salunda anfördt blifvit i öfvervägande; men dä, genom den af Rikets Högloft Ständer sjelfve, samt således äfven af Hög v äril ige Preste.Ståndet, till Statsbehofvens fyllande, åtagne Bevillning, äldre tiders stadgauden i förutnämnde afseende destomindre synas vara tillämplige, sorn inkomsten af Proste-Tunnorne onekeligen, är jemförlig med de extra Löne-förmoner, som i och för Tjenstebefattningen tillfalla andra Embets• och Tjenstemän, och hvilka, enligt i'dra Mom. af 11 Art. af 1823 års Be-, villnings-Stadga, skola beräknas vid bestämmandet af det Lönebelopp, hvarföre Bevillning erlägges, samt enär, om äfven, enligt Motionairens uppgift, FrosteTunnör endast vore ersättning för resor, tractamenten och andra kostnader, sådant ingalunda kunde berättiga till ett för andra dylika förhållanden icke medgifva undanlag, finnér Utskottet alltså icke skälig anledning att tillstyrka bifall till Herr Kongl. Höf-Predikanten Dillners ofvännämnde Motion, '4 BeviUn>'Utsköttets Betankande N-ö i8. Dock varder sådant vördsamt öfverlemnadt till Rikets Höglofl. Ständiers pröfning och beslut, med bifogande af en i ämnet afgifven, utaf flera Ledamöter biträdd Reservation, Stockholm den 18 April 18?9.
Djurgården, gifvas, skänker ock full trygghet, alt en sådan frihet lill anläggning af enskilda theatrar äfven inom hufvudstaden icke kan blifva åtföljd af någon våda för den offentliga moralen och sederna. Förteckning på de summor, som blifvit af statsmedel för den K. theatern utbetaide, oberäknadt det af Ständerna beviljade anslag: Enl. R. Sits und. skrifvelse af 1818 lill betäckande af bristen efter Hr Gr. Löwenhjeims förvaltning 3o,5oo. Liqvidation genom Stats-coritoret af halancen efter Frih. Åkerhjelms förvaltning, (utom räntan) 18,795: 33. ir. Enligt K. brefvet af den 18 Maj 1831. Skulder efter Gr. Pukes förvaltning 3o,ooo. Enl. K. brefvet af den 8 Dec. i832, efter Hofmarskalken Beskows förvaltning 21,000. Enl. K. M:s disposition för betäckande af nuvar. styrelses balancer : af den i3 Dec. 1837 10,000. af den 17 Aug. 1838 17,000. af den 5 Oct. i83q 8o,45o. • 107,450. Hr Rosenqvist, Fredr. Leonh.: Det är med verk-, lig tillfredsställelse jag erfarit, att min förevar, motion blifvit af 2:ne värde ledamöter understödd. Jag anhåller, att de närvar, ledamöterne af Ulsk. ville fästa behörigt afseende på motionens syfte; och jag önskar högligen, att i84o års Ekon.Utsk:s ledamöter ville begripa hvad föregående Ständers Ekon.Ulsk. ej velat förstå. Remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. Till remiss föredrogs Hr Rosenqvists, Fredr. Leonh., den 29 sisth Fehr. e. m. på bordet lagda motion, om förlo n d för Judar att i Riket inflytta eller äga jord. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel:
Då bifall till det nu förnyade förslaget om gamla ull-diskontoch manufaktur-diskontfondernas sammanslagning skulle medföra den följd, att sistnämnde fond komme alt för framtiden och äfven sedan gamla Ull-diskontens hela behållning vore medtagen, öfvertaga de ä denna fond anvisade utgifter, hvilka mäste anses främmande för det med Manufaktur-diskonten egentligen afsedda ändamål, alt med län understödja fabriksnäringen, och lämpligast synas höra utgå af medel, som afse landtmanna-nänngens befrämjande, samt då Manufaktur-diskontens tillgångar, i följd af en under sednare åren betydligen ökad tillverkning inom de lånberättigade näringarne, år från år blifvit allt mer anlitade, så att, oaktadt tid efter annan erhållen tillökning i kreditivet på Rikets Ständers Bank, låne - — 35 — rältsprocenten succesift nedgått och för innevarande år icke utgör mer än 15£ procent för högsta klassens idkare, så anser Kollegium, lika med Rikets Ständers Revisorer, manufaktur-diskontfondens tillgångar vara väl behöfliga för dess lånerörelse, och kan således icke eller, för sin del, understödja särskilde Revisorernes ofvanberörde förslag. Deremot och då Kollegium förutsätter, alt de anstalter till fårafvelns och ullproduktionens befrämjande, som för närvarande äga rum, komma att lills vidare fortfara, och således någon minskning af de å uil-diskontfonden nu anvisade årliga utgifter icke torde kunna förväntas, instämmer Kollegium uti den af Rikets Ständers Revisorer yttrade åsigt om angelägenheten deraf, att särskilda medel varda anvisade, för att sätta fonden i tillfälle alt, utan fortsatt skuldsättning hos manufaktur-diskontfonden, bestrida nämnde utgifter; och Kollegium hemställer derföre i underdånighet, huruvida icke Eders Kongl. Maj:t inå i nåder linna skäl att af allmänna medel, som kunna för detta ändamål disponeras, anvisa eller hos Rikets näst sammanträdande Ständer göra nådig framställning om ett årligt anslag till gamla ull-diskontfondens förstärkande.
N:o 51 behandlade frågan ang:de de för fortsättningen af Statens jernvägsbyggnader erforderliga medels uplåning mot Statsobligationer å utländskt mynt. 4 I) e 11 3 M a r s. Utskottets framställning i anledning af lliksStåndens beslut rörande 3:dje punkten af förenämnde Betänkande. Lades till handlin garne. Utskottets yttrande i anledning af K. o. Ad:ns återremiss af 6: te punkten i samma Betänk. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: Då R. o. Ad. återremit terade denna ifrågavide punkt, skedde det för att åstadkomma en förenkling i de för lånets uptagande föreslagna vilkoren, och tager jag mig derföre friheten hemställa, om ej R. o. Ad. täcktes besluta att ur denna punkt måtte utgå följ. ord: »hvarjemte de ifråga ställa särskilda föreskrifter, rörande sättet och vilkoren för oftanämnde låns uptagande, samt Utskottets derom yttrade åsigter torde, i händelse R. St:r godkänna hvad Utsk:t härvid yttrat, tillika böra genom Utsk. meddelas Fullmäktige, till kännedom vid behandlingen och afgörandet af de med samma låns uptagande gemenskap egande frågor.» Gr. Lagerbjelke, Gustaf: De af den siste värde talaren till utgående föreslagna orden äro, enligt mitt förmenande, icke blott bfverflödiga utan till och med skadliga, ty, utan att det deri ligger en bestämd instruktion för Fullmäktige i Riksg.lvont., innehålla de dock en föreskrift. Således får äfven jag anhålla att dessa ord måtte ur Bet. utgå. Sedan H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att den del af Memorialet, hvaremot anmärkning nu blifvit framställd, ännu icke blifvit föredragen, men att, då öfverläggning derom upstått, föredragning deraf i sammanhang med Utskottets yttrande rörande 6:te punkten skulle ega rum; så och efter det upläsning af Utskottets framställning i anledn. af RiksStåndens olika beslut om ett i stycket näst efter öde punkten i oftanämnde Betänk, förekommande förslag försiggått, yttrade H.
Och detta är det ögonblick jag i aderton år flytt, drömt om, sökt, fruktat, önskat; önskat mera att frukta! med några droppar). för att få känna slaget, och sedan icke ha något (Han tar upp en liten flaska och fuktar tungan Var inte rädd, det är inte gift; i så här liten dosis. Det är för hjertat, ser du! KAMRATERNA Fru HALL. af det du! Ack det hjertat. Ja! Du hade så mycket DOKTORN. råkas hvart adertonde år utan att komma i gräl. Fru HALL. Det är eget att två gamla menskor inte kunna Det var alltid du, som grälade! DOKTORN. måste försöka se på dig. emot henne) Ensam? Hva! Ska vi sluta nu? Jag (Tar en stol och sätter sig midt Utan att darra! Fru HALL. Jag har blifvit gammal! DOKTORN. sett det, kännt det sjelf, men ändå är det hemskt Jag är också gammal! Man blir så; man har läst om det, hört det, Fru HALL. Och du är lycklig med ditt nya lif? DOKTORN. men temligen lika. Upprigtigt sagdt: det är enahanda; annat, Fru HALL. Det gamla kanske var bättre? TREDJE AKTEN DOKTORN. likadant, men det är frågan om det icke skulle ha varit bättre nu, blott och just derför att det var det gamla. Man blommar bara en gång och så efterslåtter. Nej det var inte bättre, efter som det var går man i frö; det som kommer sen är bara lite Och du? hur lefver du? Fru HALL (förnärmad). Hur jag lefver? DOKTORN. jag menar ah det ska vara så krångligt när man talar med fruntimmer. Förstå mig rätt! Är du nöjd med ditt lif, Fru HALL. Nöjd? Hm! DOKTORN. ung så vill man ha allting prima, och så får man tertia när man är gammal. Nå! Du har sagt åt fru Alberg här att dina flickor voro mina barn! Fru HALL. Ja, du var aldrig nöjd! Men när man är Har jag! Det är osanning. DOKTORN. ståndig, lade jag dig det till last; men nu vet jag
•lag insåg ganska väl alt dessa 3:ne föremål för min motion skulle hemfalla under 3:ne olika Utsk:s behandling, och att deraf skulle uppstå svårigheter för vinnande af det bestämda resultat, jag af riksdagens tillgörande hade hoppats blifva möjligt; men frågorna egde ett så oskiljaktigt sammanhang, att det ej stod i min förmåga att tillfyllestgörande fördela dem. I)e många göromål, med hvilka de respektive Stats-, Lagoch Ailm. Besv.-Utsk:n vanligen äro öfverhopade, hafva ådagalagt, alt de af mig väckte, så magtpåliggande frågorne eller riksdagens sammanvaro i mera än 3:ne månader ännu icke kunnat komma under någon handläggning; och fara torde vara, alt Utsk:n under förev:de förhållanden, efter gammal praxis, endast komma till det resultat, att, som ofta varit händelsen, genom en lind. begäran hänskjuta dessa för det allmänna i inånga hänseenden så högst vigtiga frågorna till regeringens utredande genom en komité. Förhållandet är likväl, att de förändringar, jag föreslagit uti skiftes-stadgan, äro af en så väsendtlig beskaffenhet, att dröjsmålet med ett afgörande fortfarande kommer att vålla otaliga olägenheter, enskildta lidanden och förluster. Skiltes-stadgan, såsom intagen uti 21:sta kap. Byggningabalken, kan icke ändras utan R. St:rs medverkan. En Nåd. Propos. i detta hänseende kan sålunda ifrån K. M. icke komma att ega rum, förr än till näst sammanträdande lagstiftning; och de af mig antydda olägenheter och missförhållanden äro af en natur, att kräfva en ögonblicklig hjelp. Hvad den olämpliga landtmäteri-taxan vidkommer, så afhända sig R. St:r all talan, om de afstå ifrån initiativet, genom att icke framlägga de grunder, som R. St:r anse bygde på rättvisa och billighet. Den 31 Januari. 259 R.
Efter en inledande påpekning af huru misskändt och misstydt ordet välgörenhet blifvit i såväl " de gifvandes som de mottagandes läger öfvergick talarinnan till en återblick på medeltidens och katolicismens allmosegifvande. Då skänktes och härbergerades med den förutsättning att den gifvande själf kunde räkna sig den goda gärningen till förtjänst eller som ett försonande af ett begånget ondt; och månne man icke stundom än i dag påträffar en reminiscens af detta åskådningssätt? Därefter framhölls den stora fara, som ligger i ett omdömeslöst, om ock välvilligt gifvande, ty almosan förslöar lätt. Första gången är det den fattige svårt att tigga, för hvarje följande går det allt lättare. En individs, liksom ett folks största skatter äro själfkänslan och oberoendet. Det behöfves en varaktig, stödjande, ledande hjälp, som verkar återupprättande och slutligen gör hjälp obehöflig. Härpå följde en redogörelse för Föreningens för välgörenhetens ordnande syftemål och arbetssätt samt en uppmaning till hvar och en att i välgörenhetsväg verka för sammanhållning och planmässigt arbete. Härefter talade fröken Gertrud Adelborg om Fredrika-Bremer-förbundets uppkomst och utveckling. Citerande Sofia Adlersparres ord: » arbetet är lifvets betingelse, arbetet är lifvets välsignelse », framhöll talarinnan, hurusom kvinnorörelsen har till mål att åt kvinnan vinna rätt att efter förmåga arbeta för samhället och att få detta sitt arbete erkändt lika med mannens. Men tyvärr var det blott på de lägsta posterna inom ämbetsverken som staten öppnat tillträde för kvinnan, och lönevillkoren tvinga henne till sådana ekonomiska försakelser, att hon ej alltid vore i stånd att gifva det bästa möjliga af sin kraft. Statens sätt att så handla påverkar den enskilde arbetsgifvaren och förringar uppfattningen om kvinnans arbete. Äfven påvisades, huru förhållandet tedde sig på det industriela gebitet, och den gradskala af försakelser, ända till nöd, som fabriksarbeterskan är underkastad. Härefter öfvergick talarinnan till en öfversikt af de arbetsfält, som för kvinnorna voro tillgängliga, samt dessas nuvarande rättigheter inom det kommunala och politiska lifvet.
Det är nemi. vanligt, då man, såsom nu, har en stor mängd betänktn pa 7<J Den i April e. m. bordet, att vid återremissen, för att icke vålla tidsutdrägt, blott de talare y It ra sig, som hafva anmärkn:r att göra emot Utsktns förslag; men derigenom inträffar, att Utsk:n, vid återremissens behandling, då de endast erhållit anmärkmr vid sina först afgifna förslag och icke veta att tilläfventyrs många inom RiksSttn gilla desamma, förändra sina antagna grunder; jag anser derföre nu nödigt, att äfven de, som äro nöjda med betänk., må vid återremissen yttra denna öfvertygelse. Jag anser det vara af högsta vigt, att tullförfattningarna handhafvas så, att Staten icke må gå i mistning af den inkomst, den härigenom hör kunna påräkna. En tull, som uppbäres i och för statsinkomstens skull, är det mest lindriga beskattningssätt som kan finnas, och i de flesta land har man icke ansett någon skatt vara mindre tryckande, mera lämplig, än den som uppkommer genom tullintraderna. Ett annat skäl förefinnes deruti, att man härigenom lemnar ett skydd åt de inhemska näringarna, och man kan icke uppgifva något civiliseradt land, som icke anser detta skydd behöfligt. Man vet, att ehuru Norra Amerika ägde ett högst betydligt öfverskott af statsinkomster, som härflutit af tullintraderna, ansåg likväl congressen, fastän Staten icke ägde behof af hela denna stora inkomst, sig ändå icke böra nedsätta tullafgifterna, emedan den genom desamma ville lemna sina egna näringar ett fortfarande skydd, och congressen handlade tvifvelsutan häruti ganska rätt och i enlighet med hvad statsklokheten bjuder, grundadt så väl på theorier som med stöd af en noggrann praktisk kännedom af saken. Den handlade så, oaktadt kanhända % af Norra Amerikas stater icke drifva fabriker eller sådana näringar, som öro i behof af detta skydd. Då dessa äro de statsmaximer, som följas i ett på råa eller naturproducter så rikt land, som Norra Amerika, så böra väl icke vi uti vårt vida mindre rika land undandraga oss fördelarna deraf.
Derföre är också från äldre tider för dessas räkning i Riksbanken afsatt en fond, der amorteringslån på längre tid kunnat fås på billiga vilkor och emot inteckning äfven uti mindre jordegendom. Dessa lån äro af stort gagn för bonden, som har några smärre lösa skulder, hvarifrån han sålunda kan blifva befriad, eller som i annat fall kan använda dem till förbättring af sin jord och sin ladugård. Till spekulation på inköp af mera jordegendom äro dessa lån allt för obetydliga. Men nu har man lagt denna utlåning till last, att det understöd, den kan lemna, är för obetydligt att vara till nytta i något hänseende. Och hvems är skulden dertill ? Det är ju Ständerna, eller rättare sagdt de 3:ne Stånden, som härutinnan qvarstått vid det gamla och icke velat följa med sin tid. Jordfastigheterna, särdeles de mindre, hafva oupphörligen stigit i pris år från år; men inga större lån i Riksbanken hafva kunnat medgifvas, än som motsvarat tredjedelen och sedermera hälften af det låga taxeringsvärdet, som åsattes för 50 år sedan. Med stigande jordvärde och tilltagande odling har behofvet af dylika lån varit i oupphörligt tilltagande. Derföre hafva ock från Bonde-Ståndet vid hvarje riksdag inkommit mångfaldiga motioner om tillökning i denna fond. Men tvärt deremot, och de ifrigaste protester till trots, hafva majoriteterna inom de 3:ne öfriga Stånden oupphörligen förminskat denna fond och gjort den mer och mer otillräcklig; och när BondeStåndet yrkade tillökning uti den lilla särskilda lånefonden för odlingar, blef den helt och hållet indragen. Och, hvad som synes mig oförklarligt under alla dessa indragningar och förminskningar, har man utlemnat 9 å 10 millioner Riksdaler af Riksbankens penningar till enskilda Bank-associationer mot en ränta, som aldrig uppgått öfver 3 procent och för en stor del till 2, 1, ja till och med 3‘5 procent, och dervid antagit inteckningar inom hela 1850 års taxeringsvärde såsom fullkomlig säkerhet, då de för enskildas landtegendomslån icke ansågos vara värda mera än hälften.
Dessas företräden äro i mitt tycke Jlere, men det är tydligt att många finnas, som ej kunna begagna sig af dem, och för dessa äro ej nedanskriina rader afsedda. Men alla dem, som så hafva kunna, beder j a g: Gören alltid, så vidt möjligt, edra uppköp i parti. Undertecknad har själf försökt båda delarnc, så hon vet af erfarenhet, hvilket sorn är bäst, nota bene från landtlig synpunkt sedt. (Här torde behöfva bemärkas, att priser som härnedan förekomma ej äro stadseller torgpriser, utan landtpriser.) För att nu nämna några af de varor, som den aktade insändarinnan I ett föregående nummer uppräknat, ställer sig priset för t. ex. hvetemjöl så h ä r: Vid senaste partiinköp gällde det pr kg 24 öre, men hel säck (100 kg) 19 kr. Här är ju redan en stor prisskillnad, och hvad åtgången beträffar, är det inte svårt att räkna ut, hur länge 100 kg. skall räcka, antingen det då gör 4 eller 6 kg. i veckan. Alla de öfriga förnödenheterna blifva, åtminstone på landet, betydligt billigare i mån af inköpens storlek (pr extra kontant, förstås.) I fråga om kött kan man ju ej förorda partiinköp för dem, som kunna få det färskt för dagen, ty kostar det mera, så smakar det också mera, men nog blir det åtskilligt billigare i parti. Så ha vi för ' A utmärkt kött betalt 74 öre pr kg., och så- dant pris står nog ej att få vid inköp af små kvantiteter. Så långt som till smör fjärdingsvis har jag ännu ej hunnit, men det första min kassa det medgifver, kommer jag ej att tveka i valet. Betänkom, ärade husmödrar i stad och på land, en fjärding godt » höstsmör » för vinterbehofvet — efter, låt oss säga 1,50 pr kg., hur skulle det inte » smaka » fram i juletid, då det går upp till 2 kr., om det ens på vissa håll står att få för pengar! En sak vill jag ock nämna, som isynnerhet borde inköpas i parli på höstsidan, nämligen kol.
Hvad angår R. o. Ad:s beslut, så, på sätt jag redan nämnt, öfverensstämmer delta med öfriga Ståndens, med den skillnad, alt R. o. Ad. vill hafva ett tillägg ang:de frågans till en del ekonomiska natur, men de andra 3 Stånden hafva icke godkänt detta tillägg, utan endast talat om frågans egenskap af civil lag. Nu kan väl icke R. o. Ad., som är ensam om sin mening, genom votering i Förstärkt Utsk. intvinga det stadgande, hvaremot de öfriga Stånden sig sammanstämmande yttrat. På grund af alla dessa skäl och af hvad jag förut sagt, anhåller jag om bifall till Utskms förslag. Gr. Sparre: Jag ber om förlåtelse, men jag måste uptaga den siste talarens ord, för att söka reda frågan, som han, enl. min åsigt, icke rätt upfattat. Förhållandet är nemi., att 2 Stånd, Presteoch BorgareStm, hafva beslutat, att författmne af 1846 och 1848 skola uphäfvas, så vida de ersättas genom en civil-lag. Man kan således icke upfatta deras beslut annorlunda, än att de endast under detta vilkor hafva beslutat antagandet af en ny lag eller uphäfvandet af dessa författn:r. BondeSt. har endast under det Vilkor medgifvit antagandet af en ny lag, alt 1824 års författn. uphäfves. Om nu, efter Gr. Lagerbjelkes åsigt, 1824 års författn. icke har något afseende härpå, det må vara en annan sak, men BondeSt. har emellertid sagt, att, för antagandet af den nya lagen, skall uphäfvandet af 1824 års författn. vara ett vilkor, och detta utan afseende på hvilka Banker denna författn. än angår. BondeSt:s beslut kan icke sammanjemkas med de 2 öfriga Ståndens, likasom icke heller dessas med R. o. Ad:s. Vid sådant förhållande måste naturligtvis R. o. Ad:s beslut jemväl komma under omröstning och jag anhåller alltså om bifall till mitt förslag. Gr. Lagerbjelke:
I betraktande af de uti den Nådiga Propositionen anförda förhållanden, hafva Rikets Ständer, med omförmäida förbehåll, bifallit hvad E. K. M:t i förevarande hänseende äskat. Värfcatle Arméen: 9:o. Hos Rikets Ständer hafva för åtskilliga vid Artilleri-regementerna anställde Under-officerare och deras vederlikar följande af 1850 års Artilleri-kommitté jemväl förordade löneförhöjningar blifvit föreslagne, nemligen: för 7 Tyg-under-officerare, i likhet med Styckjunkare, med hvilka de intill sednaste riksdag hade jemngoda lönevilkor, ä 47 R:dr 329: » 74 Sergeanter, å 29 R:dr 2,146: » 3 Regements-hofslagare eller Häst-läkare, ä 219 R:dr 657: » 3 Regements-trumpetare, ä 97 R:dr 291: » 8 Divisions-trumpetare, å 39 R:dr 312: samt dessutom en tillökning i beklädnads-penningarne, å20R:dr, för hvarje af regementets Trumpetare, de der voro i samma kathegori som Under-oflicerarne, hvilkas beklädnads-hjelp utgjorde 70 R:dr, eller för 3 Regements-trumpetare 60: » 8 Divisions-trumpetare 160: » 16 Batteri-trumpetare 320: tillhopa R:dr 4,275: Bih. till B. St. Prot. Skrifvelse, N:o 129.
St:r berodde gifva Just.Ombudsmm tillfälle att få en tjensteman, som hade lön på stat, och ett ökadt arfvode åt Kanslisterne, men Utsk., som ganska sorgfälligt gick igenom icke allenast de promemorior, som åtföljde Hr Cederschiölds motion, utan äfven Just.Ombudsm:s egen hemställan vid 1847 och 1848 årens Riksdag, tyckte sig utaf dessa handlingar hafva inhemtat, i hvad som rörde Kanslisterne, att det egentligen var för att få fånglistorne granskade som han vid 1847—48 årens Riksdag anhöll att få en 3:dje Kanslist anställd, hvartill ett anslag af 400 R:dr b:ko begärdes. Det står nemi. i Hr Cederschiölds motion: att det är endast af 2:dra Kanslisten sorn biträde får förväntas vid granskningen af fånglistor, hvilken, oaktadt all använd flit, öfver och icke under hvad af de dermed sysselsatta kunnat fordras, dock ännu står på den fot, sorn tillförene blifvit af mig anmäldt, nemi. att nästförflutne årets och en del af det föregrdes fånglistor alltjemnt befinnas ogranskade. Man fann då vid granskningen af dessa förhållanden att de öfverliggande fånglistornas antal icke sedan sista Riksdagen förökats, och att det således på denna grund icke vore skäl att f. n. bevilja den äskade förhöjningen - i de båda Kanslisternas arfvoden, men man ansåg sig träffa den rätta medelvägen då man till Just.Ombudsm:s disposition ställde ett årligt anslag af 200 R:dr b:ko att till granskningsarbetets verkställande efter godtfinnande använda. Det är, såsom jag förut nämnt, ganska svårt att i detta fall träffa det rätta, men jag tror det likväl vara bättre alt på detta sätt söka bereda Just.Ombudsm:n något biträde än alt envist söka genomdrifva hvad han sjelf begärt, då i sådant fall möjligen icke något anslag beviljas, ty inom Utsk. vore icke många ledamöter böjde för att tillstyrka någon förhöjning åt ifrågavande Kansli-tjenstemän.