Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mången lätt anspegling på de unga tu och de svåra tiderna, jemte lyckan för fattiga, unga män att ega goda fränder, då man i närvarande tid endast genom det välsignade myntet kunde vinna befordran, med mycket annat smått och godt, plågade otroligt professorn, hvilken för sitt lif ej kunde tåla några hänsyftningar på sin förmögenhet, minst i sådan afsigt. Han vred och vände sin magra figur hit och dit, samt bjöd kommerserådinnan en pris äkta norrköpingssnus, hvilken hon med mycken vedervilja emottog, för att ställa sig in hos gubben. Men fåfängt nös hon tre à fyra gånger, och torkade de af ett och annat dit förirradt korn plågade ögonen; förgäfves använde hon både finhet, tålamod och försakelse: professorn var orubbligt tyst och otillgänglig för alla hennes söta och intagande anmärkningar, om de ungas bosättning. Det enda ord, hon förmådde afpressa hans läppar, var: ”Prosit, min nådiga fru kommerserådinna!” – Frun var förtviflad, och gaf ändtligen tecken till uppbrott, hvarefter sällskapet åtskiljdes. Professorn och Hans Brorson. Kapten Ferdinand följde sin farbror hem i dennes vagn. – ”Min nattro är nu störd,” sade professorn; ”vi kunna således lika gerna sitta uppe och samtala en stund, som att ligga och gäspa hvar för sig.” – Uttrycket i kaptenens ansigte förtäljde ej om mycken håg att antaga förslaget; men någonting deraf förspordes icke i hans röst, då han gladt svarade: ”Gerna, farbror!” Det var mörkt; professorn kunde endast höra, men icke se, och nu steg man ur vagnen, samt inträdde i ett litet förmak, der hvarje möbel och artikel var så gammalmodig, att man tyckte sig förflyttad tillbaka till det förflutna århundradet. Den gamle trotjenaren Larsson satte ljusen i ordning, och en bedagad madam, professorns mångåriga hushållerska, klädd i verklig halfnegligé, ordnade, halfsofvande, ett litet bord med en butelj svagdricka, ett par glas, en kardus jemte pipor; härefter makade hon sig långsamt ut, och återkom med professorns tofflor och nattrock.
Om nu dessa nyttiga Författningar skulle ändras, fruktar jag att den goda saken kominer att gå tillbaka, hvilket vore skadligt för denna ort; jag instämmer alltså uti Herr Grefve Mörners tillstyrkan att Betänkandet måtte bifallas. Uppå derefter af Herr Grefven och Landt« Marskalken framställde serskälte Propositioner, blefvo StatsUtskottets den 11 sistledne Mars och den 22 sistledne April afgifne ifrågavarande tvänne Utlåtanden tili alla delar af Rid* derskapet och Adeln bifallne. Föredrogs å nyo BancoUtskottets den 22 sistledne April aflåtne, samt den 27 i samma månad förmiddagen på bordet lagde Betänkande, i fråga om begärdt Lånebiträde af Banquen till Götheborgs Stad. Grefve Mörner, Adolph Goran: Jag menar att denna Motion, som gifvit anledning till ifrågavarande Betänkande, egenteligen härtill föremål att bereda understöd för de publique Byggn adernes underhållande i Götheborg. I anledning deraf får jag ödmjukast gifva tillkänna, att sådana berättelser inkommit till Kongl. Maj.t om Götheborgs Stads belägenhet, som föranledt Kongl. Majit att nedsända personer för att om förhållandet på stället taga kännedom, och sorn dessa personer ännu icke återkommit, men det vore möjeligt att den berättelse, de komma att afgifva, skulle kunna för - Den 4 Maji, f. m. 79 anleda till ett vidare behof sf understöd , sl får jag hemställa, om icke detta mål ännu någon tid kunde få förblifva hvilande på bordet. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition , fann Ridderskapet och Adeln för godt tillåta att ifrågavarande Betänkande finge tills vidare hvila på bordet. Företogs till pröfning BancoUtskotfets deo 22 sistledne April afgifne samt deri 27 i samma månad, förmiddagen, på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckt fråga om in-] rättande af en ny Fond för Sillfiskare.
Lag uti hela dess stränghet, om det icke, enligt min tanka, härvid borde komma i betragtande, att så många anstaljer å Statens sida ännu äro ofullkomlige till förekommande af brottet och anledningarne dertill, om icke stölderne i senare tider så mycket ökat sig, att man borde befara, att, om ofvannämnÖe Lagställe upplifvades, dödsstraffen skulle mångdubblas och ett skadeligt intryck på Nationen derigenom åstadkommas. För min del tror jag, att innan Lagen i hela sin stränghet bör göras gällande , följande åtgärder å Statens sida måste hafva föregått, nemligen; 1:0 Att Undervisnings-anstalterne blifva tat - 54 Den i April. te på en fullkomligare fot, så att brist på undervisning ej må föranleda till brott. Den anklagade bör ej kunna svara sina Domare: Jag har saknat enskilt omvårdnad, det Allmänna har ej heller dragit försorg att lemna mig uppfostran , och i okunnighet om mina pligter såsom Medborgare och människa, har jag foljt den väg, som synts mig bekvämast. 2:0 Att en rnera utvidgad Närings-fribet lemnar hvar och en Medborgare frihet, att på ärligt sätt försörja sig så snart han dertill äger förmåga. Brottslingen bör ej kunna anföra till sin ursägt, att han velat antaga ett lofligt yrke, men sett s>g derifrån vara hindrad och derigenom blifvit föranledd att på olofligt sätt föda sig. 3:0 Att b-stämda Författningar nogsamt handbafvas för att forma hvarje Medlem af Samh .llct att visa det han äger lofliga utvägar till sin bergning. Om en fullkomlig ordning härutinnan kunde vinnas, hvilket dock torde vara förknippadt med de största svårigheter, så är otvifvelagtigt att många brott derigenom skulle kunna före* kommas, och 4:0 Art bestraffningarne för första och andra res-m stöld blifva så förändrade, att den brottsliges förbättring derigenom beredes och kans återinträdande i Samhället icke försvåras. Ben 1 April. hvilket onekeligen härflyter af de straff, som för det närvarande härvid äro stadgade.
ComimejtontnContovö Söreffänöave od) Contin i eftonårer, font ide are ©ergare jDirectörer, TCtyeatevt, leib anbra ån ftcuungcité 0pectaclcr, erlägga årligen minft ©:co 9t:br 25: fc £aubclö 'Entreprenörer, KentjåUnings* c.dj HyFttanCmtntje*, t $rpra Sfajier: yyörfta (?faf;cit 23:co 9t:br ‘20: — Stnbra b:o , 10: — Xrcbje b:o „ 5: — S'J«bc b:o „ ^octorer, tutb Stäbentcö 33rttf, äftamtfacturicr cd) 23cftrpcfertcr, fc <§attbetös erpebtter. Sifforc, cC;tuab bc äro borgare etter ej, t fyörfta (Stafsen ‘•ttto (Stapel Stnbra b:e 15: — £rcbjc b:e 12: — 3'jcrbe b:e 10: — fyentte b:c 8: — Sjette b:o , 5: — Sjttttbe b:e STtttoitbc b:o , 1: 12. Stttonbe b:e , — 32. 5örfåljerjT?or, få fattabo 23vöbj'uitgfv fettet, forn Terefia förfätjitittg t bobar etter på när ning, t <ypra 6taper: jyörfta (Stafsen .
Rikets gränser förändras, nya försmars anstalter blifwa äswen derigenom af nöden: att wid en tillförene 0- manlig dyrhet pä de till sädane stora och berydeliga ar» beten erfocderlige materialier och arbetslöner, sä finner Kongl. Maj:t wid detta wadeliga förhållande Sig icke kunna företaga och »verkställa nägot hufwudsakeligt i ofwanberörde för Rikets sjelfständighet mäsendteliga för» swarsdelar med mindre Summa, än En Million Riksdaler om äret, i stället för den as 797,762 R.d. som förm as Stats-Werketö medel pcr medium ärligen bliswil dertill auwände. Sedermera hcr Kongl. Maj:t uti nädig proposition till Riksens Ständer af den ZI sistledne October om widtagande af särskilde kraftiga anstalter till Rikets förswar och framtida säkerhet, ansett af stor och allmän wigt bestämmandet af tillräckclige ärlige medel för Rikets sörswars.werk, FlottorneS nnderhällande och nybyggnad, Armöens bewärings och utrednings, behof, krigsförnödenhetcrs anskaffande af asia slag, nödige och ester Rikets nuwarande gränsor lämpade för, swars-werks anläggande, utwidgning eller inrättande af Miiitaire upsostrings anstalter, hwarigenom äfwen ur National bewäringcns sköte skickeligc bcläl kunde för den samma tilldanas m. m., hwjlket alt kräfwer stora och owanliqa kostnader, hwilka, om de genast eller med skyndsamhet bcstriddes, skulle j närwarande rillsiand öwcrstjga Rikets krasrer och tillgängar. Det är säledeö-endäst i en progrestiv ordning och under flere ärs för. lopp 472 Den 7 December' lopv som de af Kongl.
Allmänna ©ranbftoöfc ocb ©ranbförfäfringS*3nrättningarS ©irectioner än, i affeenbe å ©tocfbolmS ©tabs SBranbförfäfring, 6fmer*©tåtbållaren, att låta upprätta ocb inforbra görtecf* itingar, få voibt förftnämnbe QBerf angår, SänSmiS författabe öfmer be, un» ber loppet af hvarje år antingen bemiljabe npa SBranbförfäfringar, eller, i be förut maranbe, gjorbe föränbringar, jemte be å dpufen antagne märben; fo* lattbe bege görtecfningar inom ganuarii månabS utgång hvarje år af meber» böranbe ©irection öfmerfänbaS till Dfvoer»©tåtf»åUaren ocb konungens befall# ningsbafmanbe i Sänen, för att i rätter tib funna SaperingS»Sommitteerne tillfällan. S. 131 <28ib uppfattning af be Remman ocb bebpgbe eller obebpgbe Sägenbeter, font ligga inom ©täberneS områben, äfmenfom ben till ©täberne böranbe jörb, meb berå maranbe SBpggnaber, märberaS ferffilbt itbpggnaberne ocb färfftlbt Sorben efter enabanba grunb för öfrigt, forn för Sanbt»egenbomar är jlabgab, meb affeenbe tifvoäl å ben förre affallning, forn ©tabS»jorb manligen gifmer, §.
D enna anmärkning, att utbetalningen Pä det sätt Riksens Ständer föreskrifva kunde, likaväl oell med besparing af Riksgälds-Contoirets aflömngs-stat ^ verkställas direct från Banquen, skulle vara fullkomligt rigtig, om, för det första, Riksgälds Contoiret blefve bibehållet endast för verkställigheten af det nu ifrågasatte ändamålet, samt derefter äfven, om, för den händelse, att årliga Banco-vinsten ej vore för de utfäste anslagen tillräcklig, och lån således måste upptagas, det icke borde an ses vida lämpligare, både att ett och samma penninge.verk får befattning med alla anslags lifgifvande, och att upplåningen för dylika ändamål sker genom Riksgälds-Contoiret, oah ej genom Banquen, för att ej ytterligare rubba dess credit. För öfrigt hafva Utskotten skolat anmäla, att detta deras Utlåtande blifvit af Hedervärd da Bonde-Ståndet bifallet. 7 9 S Banco Utskottets Bettin ianden. Det derpå följande Utlätandet N:o 24, bilagdt under Idit. D.,. har vunnit Högloft. Ridderskapets och Adelns bifall; inen är af de dfiige Stånden återremitteradt. Anmärkningarrte ernof det deruti först förekommande friis aget om förminskning af den hittills faststal Ida inbetalningen å Stats-Verkets skuld till Bartquen, och upphörande af all ränteberäkning derå) äro redan behandlade i sammanhang med anmärkningarne rörande inköp af myntbara metal er till JBanquen. Vid der andra derpå följande Förslaget om stora Credirivets anslående till Kongl. Majtts disposition, är af åtskillige värde Ledamöter, inom det Vä.Uofl. Borgare Ståndet, yrkadt, att tilläggas mätte, det Riksgälds Contoiret hade ali utfärda förbindelser for Crediti v - summan , ställde så, att de på annan man kunde af Banquen öfverlåtas, lydande på En half million R:dr hvardera, med säkerhet i Tull-jnkomsterne, samt till yttermera säkerhet af Siänderne utulerskrifne.
I anledning af Frih. Ehrenborgh* erinran om olämpligheten att här omnämna Constit.Utsk:s förhandlingar i formfrågor, vill jag blott förklara, att jag alltid fraktat för den hemlighetsslöja, hvarmed Constit Utsk. så gerna vill omgifva sig. Jag har derföre alltid sökt att, så vidt jag kunnat och det varit mig tillätet, lyfta på denna slöja, på det allmänheten må se, hvad som föregår inom det hemliga samfundet, och på del samfundets medlemmar måtte blifva bedömda efter förtjenst. 8 H. 5o Vt Den 3« Jani f. m. II. Ex. Hl' Gr. o. Landtm, yttrade, att ehuru vid början af discussioncn en ledamot önskat höra H. Ex:s enskilda mening i denna formfråga, hade H. Ex. likväl ansett sin pligt vara att först åt hvar och en lemna den rätt, hvilken Riksd:soch Ridd.Ordnma lemna, att i målet yttra sig; jncn sedan numera ingen anmält sig att tala, trodde H. Ex. sig skyldig att gifva sin åsigt af ämnet tillkänna. Då behandlingen af sådana anmärkn:sfrågor , hvilka, enligt 29 §. Riksd.Ordn., blifvit i Stånden väckta, vid deras slutliga afgörande borde bedömas efter den föreskrift, hvilken ordalydelsen i 107 § Reg.F. innefattar, att om Cons t it. Utsk. skulle anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt, eller en eller flera af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Statssecret. icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, Utsk. då äger att sådant tillkännagifva för R. St., hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att han ville ur Statsrådet och från embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord, hvaraf följde, att, när Constit.Utsk. icke hos R. St. anmält något dylikt förhållande, R.
Anckarsvärd begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voteringspropos.: Den som bifaller Gr. Anckarsvärds förslag, att såsom tillägg vid 8:de punkten af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 71 måtte beslutas en underd. skrifvelse med anhållan, det K. M. täcktes taga i Nåd. öfvervägande, huruvida, då K. KrigsAkademien endast lemnar något mera än af Arméens behof af officersrekryteringen, Statsverkets kostnader i och för KrigsAkademien, nedlagde uti någon anstalt inom hufvudstaden, som beredde tillfälle för en mängd der anställde unge tjenstemän, så väl militäre, som civile, att underhålla och förvärfva ej mindre för det allmänna lifvet, än för de olika tjensteföremålen erforderliga kunskapsbehof, icke skulle för det allmänna åstadkomma en mera vidsträckt och således ojemförligt större nytta, än hvad som f. n. af K. KrigsAkademien åstadkommes, och hvaröfver R. St:r torde kunna hoppas vid nästa Riksmöte få erfara K. M:s Nåd. åsigter, röstar J a den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder förenämnde förslag af R. o. Ad. afslaget. VII H. 5 66 Den 4 Joli e. m. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sorn följer: Ja — 6. Nej — 62. 9:de punkten, ang-.de anslag för Allmänna Garnisonssjukhuset. Bifölls. 10:de punkten, ang-.de anslag till förändrad organisation af Generalstaben. Hr af Klint: Om något beliöfts för att stadfästa min öfvertygelse, att grunderna uti det af K. M. framlagda förslag till Generalstabens organisation vore de för bildandet af Svenska Arméens Generalstab lämpligaste och nyttigaste, så skulle StatsUtsk:s Betänk, hafva gjort det. De skäl Utsk. anfört för afslag derå, synas mig så beskaffade, att de icke bevisa något deremot.
— Då jag sålunda anser, att de restriktioner, som finnas i slutstrofen al Betänk:t, äro både olämpliga och obehöriga, så får jag anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. att R. o. Ad. måtte, med uteslutande af dessa restriktioner, lemna sitt godkännande af deri med Frankrike afslutade Handelsoch Sjölärts-traktat. Gr. von Saltza, Carl Anton Philip: Jag ämnar icke ingå hvarken uti någon historik öfver bandi In, eller uppgöra några kalkyler. Jag lofvar att i ersättning blifva kort. Det gifves tvenne extrema partier i vårt iand, hvaraf det ena anser ej allenast att ve och olycka blelve en följd af antagandet utaf den med Fransmännens Kejsare afslutade handelstraktaten, utan att derjemte ett grundlagsbrott genom samma afslutande är begånget; det andra, att början till all sköns lycka dermed vore förbundet; men det gifves ännu ett tredje, hvar - Den 7 Februari e. m. 387 till jag räknar mig, sorn ingalunda önskar att vi gå i spetsen för den nya tiden, men som ej heller önskar spjerna mot den, utan med lugn besinning antaga hvad den bjuder godt och nyttigt, som med afseende på traktaten anser den innebära fördelar och olägenheter, de förra öfvervägande de sednare, de förra en följd af Regeringens omvårdnad, de sednare en följd deraf, alt vår ställning icke är sådan, att vi kunna diktera vilkor, utan måste acceptera de mindre olägenheterna, för att kunna erhålla de större fördelarne. Hvad åter det grundlagsenliga i denna fråga beträffar, så ligger det för mig klart, att den, som nämner grundlag, måste ock med detsamma böja sig under den auktoritet, som just den bestämt att vid tvistiga frågor utan appell gifva domslut, och Konst.-Utskit har härvid redan afgifvit sin röst. Då jag således anser traktaten för nyttig, då Konungen haft full rätt att den sluta, så finnes, efter mitt förmenande, icke mer än ett sätt för oss att tillgöra, och det är att godkänna densamma. Konungen, stödd på sina ansvariga rådgifvare, slöt denna traktat.
Då nu i ett sammanhang föredrogos så Tal Stats-TJtskottets Utlåtande N:o 79, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Första Hufvud-Titel, som Utskottets, i anledning af på nämnde Utlåtande erhållen återremiss, afgifne och den 3o sistlidne Julii e. m. på bordet lagde Utlåtande N:o 213, blef förstnämnde Utlåtande N:o 79 af Ridder» skåpet och Adeln bifallet Från H ö g v ö r d i g e Pkeste-Standet. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 215, i anled» ning af erhållen återremiss å Betänkandet Nto 81, angående reglering af utgifterne under Riks-Statens 3:dje Hufvud-Titel, i sammanhang hvarmed äfven Utlåtandet N:o 81 kom under öfvervägande; hvarvid Preste-Slåndet stannade i följande beslut: 1 punkten af Utlåtandet N:o 81 bifölls, dock så, att frågan i mom, b om de arfvoden, som af serskilda Cassors medel utgått till Krigs-Råden, uppsköts, till dess Stals-TJtskottet afgifvit sitt Utlåtande om revision af 183 r års räkenskaper;' 2 punkten bifölls; 3 punkten af Utlåtandet N:o ai5 bifölls; 4> 5> 6, 7 och 8 punkterne af Utlåtandet N:o 8' bi föll os; Vid 9 punkten biföllos de i Utlåtandet N:o 2i5 tillstyrkte anslag lill löneförhöjning för första Constaplarne vid Artilleriet, äfvensom för Raket-Gorpscn, och gillades för öfrigt Utlåtandet ISfo 81 i denna punkt; 10, 11, 12, i3, 14 och i5 punkterna biföllos; Vid iG p7cnkten beviljades ett anslag, af tillsammans 1200 Rdr, till löneförhöjning åt 3:ne Lectorer vid Krigs-Academien, med 400 Rdr -åt hvardera, Theol.
Huruvida lagens arm kommer att emot dessa förgripelser utsträckas, är mig obekant, äfvensom huruvida, i sådan händelse, undanflykter kunna gifvas, för att förlama dess kraft. Pä detta rum tillkommer det ingen af oss att ingå i undersökning om handlingars juridiska brottslighet eller oskuld, hvaröfver andra myndigheter i Staten äro tillsatta att utlåta sig; men det är vår rättighet att, oberoende af den juridiska frågan, betyga, såsom en integrerande del af samhällskraften, såsom nationens representanter, vart ogillande afen undersåtes i offentligt tryck visade vanvördnad emot det K. Majestätet, som är hvad samhället har högst och oantastligast, och som i alla tider varit föremål för Svenska folkets vördnad. Jag tror dessutom, att det är vår pligt att vid detta tillfälle, framför hvarje annat, utsäga vårt omdöme öfver den begångna handlingen i allmänhet, enär i de omtalade skrifterna blifvit mer än tydligen yrkadt, att, hvad deruti förekommer, är instämmande med det allmänna tänkesättet. Tystnad skulle derföre denna gång kunna lika lätt åberopas såsom bifall från Representationens sida, som en från annat håll iakttagen tystnad vid ett annat tillfälle blifvit uti en af de nämnda skrifterna åberopad såsom bevis uppå, 5 H. ö / 42 Den 10 April f. ra. att förut af författaren gjorda uppgifter och omdömen icke kunnat vederlaggas och derföre vore sanna. Jag är, såsom förmodligen alla ledamöter af detta Stånd, vän af tryckfriheten. Jag vet, hvilken garanti den utgör för alla andra borgerliga friheters bestånd, och att ett sådant samhällskick, som vårt, kan den förutan hvarken upprätthållas eller fullkomnas; men jag vet också, att denna frihet är utsatt för missbruk och att i passionens hand blifva ett medel till undergräfvande och störtande af samma byggnad, som den är bestämd att skydda. I många, kanske de flesta fall torde visserligen tryckfriheten innebära i sig sjelf correctivet emot sitt missbruk; men i sådana fall, som det nu förevarande, kan Representationen, enligt min öfvertygelse, icke, utan att blottställa sjelfva friheten, med tystnad öfverlemna godtgörelsen af det skedda onda åt denna långsamt verkande motkraft.
Här har från ett håll blifvit åberopadt, att Grundlagen skall, enl. 83 § Reg:s F:n, efter dess ordalydelse förstås, men jag finner icke det oaktadt något hinder möta för bifall till Const Utsk:s Betänk., enär i 92 § förekommer, att derest Konungen varit sjuk i 12 månader, så ega R. St:r enl. föregående g att om styrelsen taga den författning de nyttigast finna. På denna grund och då uplyst blifvit att K. M. verkligen icke kan under 12 månader med riksstyrelsen sig befatta, anser jag att R. St:r varit ovilkorligen berättigade att förordna om styrelsen och att således Const.Utsk. vid afgifvandet af sitt betänk, icke i någon mån trädt Grundlagen för nära; men deremot kan jag som Svensk medborgare och såsom den der svurit att med lif och blod försvara Rikets Grundlagar, icke instämma i den motivering, som Const.Utsk. här till stöd för sitt Betänk, upställt. Det yttrar nemi. sådana satser, som icke allenast äro vådliga för Grundlagen, utan äfven till nesa för Sverige skulle förvandla Svenska Staten till ett lydrike under Norrige. Sålunda Den 23 September f. m. 319 säger Const.Utsk.: »om någon strid mellan RiksAkten och Svenska Grundlagarnes stadganden ang:de de förhållanden, som genom RiksAkten skola bestämmas, verkligen skulle förefinnas, så måste Svenska folkets en gång till öfverenskommelsen under lagliga former gifna bifall förbinda detsamma, att med åsidosättande af Grundlagarnes afvikande bestämning, följa RiksAktens.» För min del kan jag aldrig någonsin biträda den åsigt, att derest RiksAkten står i strid med Grundlagen, skall man följa RiksAkten, ty icke allenast efter Reg:sF:n, utan efter all lagtolkning måste i fråga om lagars giltighet en allmän lag vika för Grundlagen.
Jag upprepar föröfrigt, att Utskottens fel består deri, att förslaget kullkastar ali vanlig Rättegångsordning, enär pröfning af Skatteköpsfrågor tillhöra Konungens Befallningshafvan - de och KatnmarCollegium; och då dessutom hvar och en, som tilltror sig att emot Kyrkorne bevisa en bättre rätt till de ifrågavarande hemmanen, kan, enligt 17 Cap. 33 §. RättegångsBalken, göra sina anspråk gällande, utan den hemställan Utskotten gjort, finner jag ej minsta skäl till bifall å Betänkandet, utan fortfar i min begäran om proposition på afslag. Herr Bråkenhjelm: Jag har tyckt mig finna, att alla de, som talat emot Utskottens Betänkande, sjelfve så fullständigt visat sakens t vistiga beskaffenhet, att intet tvifvel bör äga rum om rigtigheten af Utskottens Förslag att hänvisa den till Domstol, och jag kan således ej annat än förundra mig öfver dessa Talares ihärdighet, att ännu bestrida en undersökning i ämnet. Hvad föröfrigt beträffar Herr Rosenblads yttrande om min farhåga för Jöns Bengtsson och bans anhang, får jag blott förklara, att man läser tryckt sådan galimathias, som liknar dystra genljud från Jöns Bengtssons graf. Herr Hjerta, Gustaf: Jag bekänner, att jag i fråga om ett Betänkande, som så nära rörer personlig rätt, icke väntat att höra bifall eller afslag ensamt yrkas, då Betänkandet är före första gången. Jag har trott, då meningarna finnas delade, att man 4i H. 8 u4 Den io September f. m. borde afbida ytterligare upplysningar af Utskotten, och att det ej vore för mycket, om man lemnade Utskotten tillfälle, att under pröfningen af de gjorde anmärkningarna ännu en gång öfverväga ämnet, äfvensom jag kunde, till stöd för denna mening om lämpligheten af en återremiss, åberopa 56 §. RegeringsFormen, som säger, att ett Utskott bör erhålla del af de Anmärkningar, hvilka hindra antagandet af dess Förslag första gången.