Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bilt. till R St. Tarif för utförsels tullen. Qvaulitct för tullberäkningen. Utförselstull. Bauko. Ilalr »k. rist Bark 3 ek1 skeppal 32 Benj andra slag än elfenoell hvalfisk-: rå och oarhetade förmalda eller s. k. benmjöl 1 lisp. 1 lisp. ‘> 1 t; Blodiglar 1 skalp. 3 Blyy oarbetadt, 1 tackor eller rullar 1 skeppa! 20 — Dref 1 skeppal 1 Drefmat j eller gammalt och i stycken af högst 2 famnars längd sönderhugget tågvirke 1 skeppal i — Hudar och skinn > ej hänförliga lill pelsverk, oberedda : torra andra slag 1 sk alp. 1 skåip. 2 1 — Hummer 1 tjog _— 4 — Jern : gjutet: tackoch barlastför föiför b. b. b. kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade hällar öfver 1 l tums tjocklek samt lod och lödjor öfver 1 skeppunds vigt stycket. hällar af 1 i tums tjocklek och derunder lill och med 1 tum, lod och lödjor till vig43 Qvantitet för tullberäkningen. Utförselstull.
Utöfver den betydliga skuld sorn Hallands läns allmoge nu äger till Staten, måste allmogen i norra och medlersta delen af länet likväl skuldsätta sig betydligt hos spanmåls-handlare för att kunna fä sin jord uppsådd, och de som dels ej kunde skaffa borgen, dels ej vågade taga på kredit lill de oerhördt höga prisen som köpmännen fordrade för säden, måste latu en del af deras jord ligga obesådd. Under sådana tryckande omständigheter vore det bra hardt, om de socknar som af ren menniskokärlek låta beveka sig att hjelpa olycklige sockenboar med sin kredit (då de ej mäktade göra det på annat sätt) skulle blifva ulpantade äfven för denna deras borgen, då flere af dem troligen lära blifva det för de lån de tagit för egen räkning. 100 ä 2 och 300 r:dr b:co för en hel socken synes väl ej .vara en stor summa, men då skulderna förut äro stora, blir äfven den minsta tillökning så mycket kännbarare; vore icke omständigheterna så ömmande och denna begäran så billig, hade jag aldrig besvärat K. M. med anhållan om nåd. propos. om afskrifning å dessa medel och K. M. hade säkert icke under annat förhållande fästat afseende derå. Länet har visserligen erhållit betydliga bidrag genom enskilda gåfvor; men dessa hafva uteslutande användts till den genom missvexten tillkomna fattigpersonalen, hvilken sockenboarne voro oförmögna att sjelfva kunna försörja. Utsk. har såsom skäl för sitt afslag anfört, att det var dessa socknars ovillkorliga skyldighet att understödja de medlemmar, som koramo att lida blist på sitt nödvändiga lifsuppehälle; men K:s bef:de lärer ej med skäl kunnat finna det hafva varit deras lagliga skyldighet, enär de ej hade några beviljade medel alt lemna, ehuru det väl var deras moraliska skyldighet att så vidt möjligt var söka hjelpa dem.
En värd talare, Frill. Cederström, bär framställt en åsigt, som jag ej kan godkänna. Jag vet väl, att häradsrätterna dro öfverförmyndare; men jag förstår ej den conclusion, sorn den värde talaren deraf velat draga, att någon slags anteckning af bankens delägares namn borde ske i häradsrätternas protocoll. Ändamålet med dea anteckning, som är i fråga, kan icke vara någon annan än den, att domstolen till framtida säkerhet skall förvara upplysning om hvilka sorn äro bolagsmän. Någon annan syftning kan den ej hafva; men dervid förekommer ingen inblandning af förmyndareansvär. Jag begär propos. på Hr v. Troils eller Hr Leffens förslag, hvilketdera Hr Gr. o. Landtm, behagar, d. v. s. på uteslutande af ordet häradsrätter. Gr. Frölich: Jag får endast anhålla om propos. företrädesvis på Hr v. Troils förslag. Hr von Troil: Jag får blott anmäla, att Hr Stuarts förslag innehåller detsamma som mitt. Skillnaden ligger uti ett enda ord, som uti Hr Stuarts redaction är bättre valdt, hvilket måhända kommer deraf, att lian på förhand skriftligen uppsatt detsamma. Jag afstår således från mitt förslag och förenar mig med Hr Stuart. Hr Stuarts förslag upplästes. Hr Stråle: I det nu upplästa förslaget står, att bolagscöntractet skall förevisas, för alt i prot. intagas. Jag skulle tro, alt sjelfva urkunden bör förvaras lios rätten, och att man derföre borde säga, att det skall irdemnas, för att eler förvaras. Detta nr kanske meningen, och jag hemställer, huruvida det ej är nödvändigt, att så sker. Frih. Boye: Jag är af den tanke, att bolaget bör få i sitt förvar behålla originalhandlingen. Det ändamål, sorn vill vinnas genom det stadgande, Hr Stråle önskat, vinnes lika väl, när urkunden är inför domstol företedd och i dess prot. intagen; men olika vård af handlingen är att beräkna, då actieägarne sjelfva icke få förvara den, utan den skall förvaras i ett archiv, som vårdas af andra personer an bolagsmännen.
Den, som bifaller Bevillnings-Utskottets af två Stånd godkända förslår-, att nu gällande stadganden i III Artikeln, eller 37 och 38 §§, angående afgift för karakters-fullmakter, skola bibehållas, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer III Artikeln att ur Bevillnings-förordningen uteslutas, samt de följande Årtiklarnes och §§:nes ordningsnummer att derefter rättas. Denna omröstning har utfallit med 69 Ja och 50 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat enligt Ja-propositionens lydelse. 41:te voteringen (N:o 14 i Mern. Den, som gillar Bevillnings-Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att rde hus, hvilka på lustställen, eller andre, dermed jemförlige, mindre lägenheter »blifvit uppförde och deraf utgöra egentliga värdet, skola, om de äro brandförv säkrade, uppskattas minst till det värde, hvartill de blifvit uti allmänna inhem»ska Brandstods-bolag till försäkring antagna,» — röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer, enligt Ridderskapet och Adelns beslut, brandförsäkringsvärdet att, vid uppskattningen af berörde hus, endast lända till hufvudsaklig 8 Slals-Ulskottcts Memorial, N:o 309. ledning, samt 71 § i nu gällande Bevillnings-förordning att bibehållas oförändrad. Denna votering har utfallit med 76 Ja och 45 Nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat enligt Ja-propositionens innehåll. tS:te voteringen (N:o 15 i Mern. Den, som anser, att 145 § 2 mom. bör, i enlighet med Bevillnings-Utskottets af tre Stånd godkända förslag, erhålla denna förändrade lydelse: ”Arbetsfolk, så å landet, som i städerne, hvilka icke äro lagstadde och ej heller »njuta ständig, utan endast tillfällig, arbetslön; lagstadde drängar o. s. v.,» — röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner
Det var något inom honom, som sade att mera förefallit, än hvad han fått veta, och han föresatte sig att taga reda derpå; ty i alla frågor, som rörde den älskade systern, led han ej af slöhet. Sedan bordet var aftaget, skingrades hushållet som vanligt, och blott Gabriella qvarstannade, för att arbeta vid sitt sybord. Kanhända tänkte hon att kaptenen i dag, såsom han stundom brukade, skulle qvardröja; men han gick, och endast Anton återkom, för att liksom vanligt sysslolöst bortnöta eftermiddagen i spisvrån, en plats, hvilken företrädesvis behagade honom under den tid af året, då han ej kunde sitta på bryggan och meta. ”Är du icke sömnig, Anton?” frågade Gabriella, som i sin närvarande sinnesstämning helst ville vara ensam. ”Nej, jag är icke sömnig.” ”Tag dig då åtminstone något att göra och sitt icke och se på mig!” ”Hvarför icke det? Jag ser hellre på dig, än på något annat: du gör mig aldrig ledsen.” ”Ja, men du gör mig ledsen, Anton, om du ej tar ögonen ifrån mig.” ”Fy skäms, var inte sjelfsvåldig. Tål du ej att se på, eller vill du icke unna någon annan den glädjen, än kapten?” ”Kapten, han bryr sig ju alldeles icke om mig!” utbrast Gabriella och började verkligen, likt ett retadt barn, att gråta ut sin smärta. Tårar var något, som den veke Anton ej kunde uthärda. De framkallade alltid en medkänsla hos honom; och för att på sitt sätt trösta och förströ Gabriella, började han att med sakta röst sjunga sin visa om Necken; den älskade hon ju så mycket, och emedan han aldrig plägade sjunga inuti rummet, var det ett stort bevis på hans goda vilja och begär att trösta henne, då han nu gjorde det. ”Gråt icke, Ella,” sade han; ”jag vill ej se det: tårar har jag nog sjelf. Jag tycker ej om tårar. Annars borde jag gråta natt och dag; men jag sjunger i stället.” ”Jag är väl ingen riddare, fast eder synes så; Jag är den stackars Necken i böljor de blå, I forsar och stridande strömmar! Min boning den ståndar allt under en bro,
Anser godsegaren en sålunda förskämd vara icke kunna draga den i införselstarifen utsatta tull, må han, sedan skepparen, till upplysning om förhållandet, afgifvit sjöförklaring, äska laga besigtning å godset, hvilken då skall af Magistratsperson, med biträde af två sakkunnige och ojäfvige män, verkställas i närvaro af vederbörande Tullkammareföreståndare, som eger att, under tjenstemanna-ansvarighet för bevakande af Kronans rätt, besigtningsåtgärden kontrollera; börande ock, derest godset är mot sjöskada försäkradt, assuradörernes ombud, om sådant i orten finnes att tillgå, genom Magistratens försorg bevisligen kallas till besigtningsförrättningen, likväl utan att denna genom ombudets frånvaro må uppehållas. — Belinnes godset hafva under transporten undergått förskämning, skola besigtningsmännen ej allenast härom utfärda intyg, utan jemväl, efter granskning af behöriga lasthandlingar, attestera värdet af enahanda vara i oskadadt skick. Derest fog till anmärkning emot förrättningen icke förekommer, antecknar Tullkammareföreståudaren sitt godkännande å besigtnings-instrumentet, som icke edsvurne besigtningsman äro pligtige att, der så äskas, med ed fästa. Tullkammaren försäljer sedermera, efter föregången kungörelse, på öppen auktion i behörig ordning, hvad förskämdt är, hvarvid, under iakttagande, att godset såsom å nederlag befintligt eller oförtuiladt försäljes, införselstullen för det, som enligt tarifen förtullas efter värde, beräknas efter fastställd tullprocent å auktionspriset samt för annat gods emot tarifbestämmelsen minskas i samma mån, som auktionspriset understiger det vid besigtningen för oskadad enahanda vara bestämda värde; kommande behållna auktionssumman att, sedan belöpande tull blifvit erlagd, godsegaren tillställas.
Carl XIl:s regering bragtes å bane och fann bifall, men veiktdålligheten hindrades då endast och allenast af denne Hjeltens förtida frånfälle,- hvilket, med hänsigt till dess följder, ibland andra otaliga olyckor för Svea land äfven medförde den, att denna plan för en tid sänktes i glömskans flod; dock blef den längre fram åter betraktad såsom ett vigtigt öfverlåggningsåmne för Sveas Regenter och dess Ständer: men alltid motarbetad af egennyttan och afundsjukan, blef denna fråga åter uppskjuten vid 1769 års Riksdag, Ej långt derefter fann dock Konung Gustaf lil, i början af dess Regerings tid, denna plan så ■vårdig dess upplysta uppmärksamhet att den beslöts skyndsamt verkställas, men contrecarrerades åter af vissa vederbörandes enskildta interessen samt förändrade politiska åsigter. Kongl.
Bland annat såg han en stor, utan tillhjelp af jernredskap upptimrad stuga. Stockarna voro liksom gnagda med tänder (tillhuggna med stenyxor) och hopbundna med remmar75. Läget och byggnadssättet angaf, att huset varit uppfördt till försvar; man hade således ej ens här borta i Ishafvets ödemarker kunnat undgå det split och den strid, som råder i sydligare länder. I öster eller nordost tyckte sig Andrejew se ett aflägset land; han är alltså tydligen den rätte europeiske upptäckaren af Wrangels land, så vida man ej får anse, att äfven han haft en föregångare i kosacken Feodor Tatarinow, hvilken, enligt slutorden i Andrejews journal, redan förut tyckes hafva besökt samma öar som denne. Det vore högeligen önskligt, att nämnda journal, om den ännu finnes i behåll, blefve offentliggjord i fullkomligt oförändrad form. Huru vigtig den är synes af följande paragraf i de officiella förhållningsorder, som utfärdades för Billings: »En sergeant Andrejew såg från den sista af Björnöarna på mycket långt håll en stor ö, till hvilken de (Andrejew och hans följeslagare) reste med hundslädar. Men de vände, då de kommit 20 verst från kusten, emedan de sågo friska spår af en massa folk, som färdats fram i slädar förspända med renar»76. För att uppsöka det af Andrejew sedda stora landet i nordost utsändes åren 1769, 1770 och 1771 ytterligare en expedition, bestående af de trenne geodeterna Leontiew, Lussow och Puschkarew, med hundslädar från Kolyma öfver isen mot nordost, men de lyckades hvarken nå det ifrågavarande landet eller ens med säkerhet afgöra, om det verkligen fans eller ej. Bland infödingarne bibehöll sig dock tron på detsamma med stor bestämdhet, och de visste till och med angifva namnen på der boende folkstammar. De Ny-sibiriska öarna, som förut ofta varit sedda af kustfarare, besöktes första gången 1770 af Ljachow, som utom den närmast fastlandet belägna Ljachows ö äfven upptäckte öarna Maloj och Kotelnoj.
Du ska' snart kunna mera än alla de som kuggat dig. AXEL. Kuggat? Hvad tänker du på! Jag har bara velat 334 skrämma upp mostrarna en smula. Inte visste jag att du var här. Han tager den hvita mössan ur fickan och sätter den på sitt hufvud. Jag är student! MALIN utom sig af förtjusning. glädjerop och dansa i ring med Axel. Ack så roligt! Hon klappar händerna, mostrarna skynda ut, ge till ALLÉN stiger in, klädd i frack, och med en bukett i handen. Nu passar jag på. Nu står glädjen högt i tak. MONIKA. Då han närmar sig Sally, ropar Monika. Stå för, herr adjunkt! Stå för! ALLÉN förbryllad. Det vore bättre om jag kunde förstå. mostrarna, medan de åter i flygande hast ordna bord och presenter samt kasta af sig hvardagsklädningarna. Under följande samtal står Allén bakom de unga tu och skymmer för AXEL. Malin du tar väl inte ditt ord tillbaka? MALIN. Se på mig och säg hvad du tror. AXEL. Var det inte bara medlidande? MALIN. Du är min fästman! AXEL. Ett sådant parti för din rikedom och skönhet? MALIN. Slår du upp med mig? Hvad skall din far säga? MALIN. Hvad han törs. AXEL. Kan jag tro på allt detta? Vågar jag ? MALIN. Du måste! AXEL. Det blir min död. MALIN. Då följas vi åt. AXEL. Jag älskar dig sedan mitt femtonde år. MALIN. Jag älskar dig till mitt sista. AXEL. Du är min? MALIN. Ja! AXEL. Om igen! MALIN. Ja ja ja, hör du. AXEL. Alltid? MALIN. Längre mycket längre! Amen. AXEL. Hvad i Herrans namn gör adjunkten der bakom oss med en bukett i handen? Nej, se! Monika och Sally stå högtidsklädda vid bordet. Allt är så der temligen ordnadt ånyo. MONIKA. Nu sätta vi oss till bords. Min stolthet, min glädje otäcka pojke, som kunde ha hjerta att skrämma oss så! Sitt ned, herr adjunkt, bredvid Sally.
Man borde således hellre tillse, om det icke vore möjligt att efter 1815 års riksdags exempel söka en tredje me - Den 5 April f. m. 89 method, ett 3:dje alternativ, nian alt bry sig ora att ändra hvarken 56 eller 81 §§, än mindre att bringa elem till öfverensstämmelse, hvilket är omöjligt under nuvarande förhållanden, ty striden måste ovillkorligen blifva allt hetare med hvarje riksdag, just derföre att det oerhörda förslaget om en representationsförändring alltid slår i bakgrunden. Jag vill eller icke lofva, att jag ingifver till Consl.Ulsk. något förslag, men jag har begagnat della tillfälle, för ali åtminstone fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på, att Ståndet borde bättre känna sin egen värdighet och fäderneslandets anspråk på R. o. Ad., än att fortsätta en strid, sorn vid närmare eftersinnande måste befinnas vara ändamålslös. Vi lära omöjligen kunna ens bereda vid denna hvad man kallar första riksdagen något förslag, sorn vi hädanefter få de andra Stånden att gä in på, och då vi nu fått ett Const.Utsk. vid denna riksdag, som nästan endast uti den aflagda sedeln har sin spiritus rector, för att alltid låta öfverviglen komma på den sidan, sora vill motsätta sig denna reform, så finna Herrarne val, att allt arbetande för alt ändra sjelfva machineriel är lika beskaffadt som försök att taga ned sjustjernorna. Jag kan således icke hjelpa att jag splittrar mig ifiån de Herrar, som låtit inleda sig i denna strid, sä länge jag ser någon möjlighet att komma lill resultat på annat sätt. Jag har redan förklarat, att jag icke vill trötta R. o. Ad. med att nu afhöra ett långt förslag lill gemensam tanka, innan jag åtminstone kunnat försäkra mig derom, att någon vill höra derpå. Hrrme hafva likväl intill detta ögonblick behagat visa mig ett ovanligt tålamod att åhöra mig, och hvilket ger mig förhoppning, att jag skulle kunna sednare under discussionen, kanske i e. m., fä uppläsa mitt förslag lill gemensam tanka. Nn har jag yttrat mig så länge, att jag bör lemna plats för en annan talare.
M:t vid 2:ne föregående riksdagar funnit förbättring af segelleden å Stångån vara af vigt och om anslag derför aflälit nådiga propositioner, samt Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader, uti sitt den 25 Oktober näsllidne år afgifna utlåtande, förklarat, att Styrelsen, med afseende å de upplysningar E. K. Mits Refallningshafvande i länet sedan sista Riksdagen meddelat, rörande ifrågavarande arbetsföretag, ansåge detsamma företrädesvis förtjent af bidrag från Statens sida, hvadan ock detsamma hänförts till lista klassens arbeten, hafva Rikets Ständer, med hänsigt lill den betydliga nytta, som genom ifrågaställa upprensning och rötning af Slångän komme att så väl det allmänna som provinsen beredas, funnit sig böra anvisa för nämnde företag ett anslag af 16,666 Ridr 32 sk., att från Riksgälds-kontoret utgå på det sätt och i den ordning, sorn i allmänhet för dylika anslag äro bestämda. 7:o. Rikets Ständer hafva jemväl förehaft till pröfning ett framställdt förslag om beviljande af anslag, utan återbetalnings-skyldighet, till uppmuddring af Arboga å ifrån Arboga stad intill åns utlopp i Mälaren, i anledning hvaraf Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad på den vigt och betydelse Arboga ä egde för de orter, som begagnade denna farled för underhållande af kommunikationen med hufvudstaden. På densamma utfraktades nemligen till Mälaren samt vidare till Stockholm och andra orter, endast frän Arboga, omkring 60,000 skeppund diverse jernoch metall-effekter, utom andra varor, hvaribland betydliga qvantiteter åkerbruksoch ladugårds-produkter. På samma väg, eller sjöledes till Arboga, hämtade jemväl den ofvanliggande Rergslagen eller norra delen af Orebro län sina mesta förnödenheter af spanmål, saltvaror, specerier m. m.
Direktionernas förfogande samt från dessa emottaga de genom amorteringen influtna beloppen. I sammanhang med den sålunda föreslagna förändrade organisation af ifrågavarande inrättningar, syntes en ny hypotheks-förening böra hildas för norra dalarne af Riket, hvarest behofvet af en dylik kredit-anstalt redan erkändes. Derjemte borde Rikets Ständers Banks »hypotheks-rörelse» öfverflvttas till och fördelas på de sär skilda bypotheks-föreningarne emot erhållande af lättare reaiisabla valutor. Merbemälde motionär bar alltså föreslagit, att Rikets Ständer måtte besluta, att Staten skal! öfvertaga ansvarigheten för de lån, som bypotheks-föreningarne redan upptagit eller hädanefter komma alt upptaga, samt, i stället för dessa föreningars nu ute löpande obligationer, utgifva fonderade stats-obligationer, emot erhållande af intecknings-säkerhet i de af hypotheks-föreningarne belånta fastigheter; äfvensom att alla af ett sådant beslut föranledda och för verkställigheten deraf erforderliga organisationsjemte andra åtgärder måtte varda vidtagna. Ehuru Slats-Utskoltet ingalunda vill förneka den financiela vigten för hela Riket, att de Svenska hypotheks-föreningarnes kredit både inom och utom landet omsorgsfullt vårdas och upprättbålles, samt att så bog valuta som möjligt erhålles för det stora antal utaf dessa inrättningar utfärdade obligationer, som å utrikes ort föryttras, linner Utskottet sig dock, under nuvarande financiela förhållanden, och vid det outredda skick, hvaruti det af Herr Lallerstedt väckta förslag blifvit Rikets Ständers pröfning understäldt, så mvckel mindre kunna förorda detsamma eiler till styrka någon åtgärd i anledning deraf, som det icke på något sätt blifvit visadt, all hypotheks-föreningarne sjelfva äro benägna alt underkasta sig de åligganden oc4i förbindelser, som naturligtvis mäste stadgas såsom vilkor för den ifrågasatta väsentliga förändringen af deras nuvarande rörelse och verksamhet.
– O, J barmhertige gudar! Skulle då denne Clemens verkligen vara min son Filippos Petros, fortfor Krysanteus, – berätta allt hvad du vet om denne man, och fördölj intet. Den till utseendet obetydligaste småsak kan föra oss på de rätta spåren, kan bekräfta eller omintetgöra den sannolikhet, du gifvit mig. – Tyvärr, min arkont, du fordrar mer än jag kan uppfylla. Den ifrågavarande mannen låg på sin dödssäng, när han anförtrodde Clemens åt min vård, och hvad han meddelade mig om denne var föga och skedde under biktens insegel, som icke får brytas. – Hvar vistades du då? – I Antiokia, der jag studerade vår heliga theologi. – Och mannen var en slaf ifrån Athen? – Ja. – Och han yppade, att barnet, som han anförtrodde dig, var ett hittebarn? – Han sade något mer, som jag ej får omtala. Nog af, han hade räddat den späda varelsen från att drunkna ... förmodligen i den gamla lärans dy. – Du har således icke några vidare upplysningar att meddela mig? – Jo, ännu en omständighet, som måhända är af större vigt än alla de förvirrade upplysningar, som den döende slafven lemnade mig. – Nåväl? – Som ett minne från Clemens barndom, och vigtigt, emedan det kan bidraga att afslöja hans börd, har jag förvarat en duk, som ursprungligen synes hafva varit ett vaggtäcke. Det är af dyrbart ämne och visar i midten ett konstmässigt inväfdt Medusehufvud. Kan du erinra dig, att din son egde något sådant? – Hvar förvarar du detta täcke? – I mitt hem. – Godt. Vi skola der bese detsamma. Hvad du nu berättat mig, vill skingra mitt sista tvifvel, att jag i Clemens återfunnit min son Filippos. Den första aningen härom uppstod hos min dotter, när hon såg honom och förvånades öfver hans likhet med ett porträtt af min aflidna maka, deras gemensamma moder Elpenike. – Elpenike? Du säger, att detta var hennes namn? – Ja. – Elpenike, Hermogenes’ dotter? – Ja.
Kollegiers eller Styrelsers ställe och alt, vid dessa förslags uppgörande, hufvudsakligen och så vidt skiljaktigheten i de inora hvarje verks emhets-förvaltning förekommande förhållanden sådant medgifva, samma grundsatser, som i fråga om Armé-förvaltningens organiserande blifvit iakttagne, må varda tillämpade, samt slutligen alt, till beredande af tillfälliga löneförbättringar jemväl inom de Statsförvaltningen tillhörande embetsverk, som, enligt motionärens förslag, borde reorganiseras, särskilda, efter det närvarande behofvel lämpade, summor måtte vid Statsregleringen under vederbörliga Hufvud-tillar uppföras, för alt, intilldess den vid nästa Riksdag skeende Statsreglering vidtager, kunna af Kongl. Maj:t till lämpliga arfvoden åt vederbörande tjenstemän disponeras; samt Riksdags-fullmäktigen Anders Pehrsson, alt, innan de uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof förekommande frågor om löneförhöjningar för Statens embelsoch tjenstemän till pröfning företagas, Rikets Ständer matte i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl, Majit läcktes, så skyndsamt som möjligt, låta utarbeta och Rikets Ständer meddela fullständiga förslag lill förändrad organisation af de Militärsamt Civiloch Kcklesiaslik-staterna tillhörande embetsverk. Som Irenne Riks-Stånd bifallit Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets under Nio 69 afgifna utlåtande i fråga om förän irad organisation af Styrelseverken, och Rikets Ständer följaktligen, i enlighet dermed, beslutat att uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit läcktes förordna en kommitté af sakkunnige personer för att afgifva yttrande och förslag, huruvida och på hvad sätt en sådan förändring uti styrelseverkens och administrations-myndighelernas organisation skulle kunna åstadkommas, som, i öfverensstämmelse med de grunder, hvarpå den s. k.