Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det hjelper till intet att begrafva elden under askan, emedan det rätta väl ändå sluteligen gör sig gällande, och forskningen derefter är det ändå, sora leder till en slutelig visshet och säkerhet äfven i äganderätten. Om också vi nu afgöra saken pä samma sätt sorn vid sista Rikdagen, kommer den ändå troligen att ånyo väckas vid den nästa. Herr Hjerta har sagt, att flere skatter, såsom bland andra Saltpettergärden, utgått iu! natura, men sedan blifvit bestämde i penningar, hvarmed oförändrat fått fortfara. Det är sanni; men, det är att märka, att för de skatter Herr Hjerta citerat, som exempel, är bestämmelsen att utgå i penningar gif - Den i April e, m. 99 vell, och den har Sgt rurn genast efter desse skatters åläggande. Det är nu fråga om, till hvilken natur Räntorne i Skåne, Blekinge och Bohus Län skola hänföras.— Herr Hjerta har sjelf förmält sig deruti vära tvifvelaktig. Således skulle en undersökning äfxen för honom vara upplysande. Emedlertid innan jag vidare yttrar mig, anhåller jag få veta, huru frågan är afgjord inom de andra Stånden, Kanske det är utan ändamål att med densamma här upptaga tiden, Undertecknad RiddarhusSecreterare : Jag får deri äran vördsamt tillkännagifva, att det icke är mig bekant, huru denna fråga i de andra Stånden är afgjord. Friherre CederströmJacob: I anledning af hvad Herr Hjerta yttrat, vill jag uppläsa den af Herr Hjerta citerade §, ända ifrån början. Den lyder sålunda: Efter Rikets och StatsVerkets tillstånd och behof läte Konungen till Utskottets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie Inkomster, och hvilka behof genom Revillningar böra fyllas. Efter denria §. finnes intet hinder för en undersökning, huruvida en eller annan räntepersedel utgår, såsom, den bör, eller om den genom missbruk kommit att utgå annorlunda.
Utom vaxelir>A8-vi8triclet skulle inkallas, ktMde de sällan eller aldrig äga en fullständig kännedom af de personers omständigheter, hwilka de skulle taxera. För min del prote8terar jag således emot er sadant förslag, ar vaxerin^s Män ifrän et annat vistriÄ skulle fä tilkallas, Herr vbam utbad sig, at i anl dning af Friherre vilhecrantr'8 anmärkning fä errndra, at der 49v Den 9 Mars. e. m. der ingen Adelsman funnes at taxera, funnes icke eller någon ar taxeras. Friherre vill^ecrantr Lnwände, at ehuru det kunde handa, at en ort funnes der ingen Adels man bodde, kunde likwal en Adelsman der hafwa egendom. Efter en kort ytterligare öfwerlaggning beflöts, at i ofwannamnde fall skulle med laxeri^gs-Lomrnitteen komma lika at förhällas, som rörande Berednings-Lommitteerne ar förordnad!. I samma §. wid fragan om vistriÄernes storlek yttrade Herr la km sin önskan, at taxerinZarne hädanefter som hittils, matte Häradswis förrättas. Grefwe ve Ig 6ar6ie uplyste, at Utskottet xrojeÄsrat, at hwart vistrim ffulle bestå af 6 til 7 Socknar, men at om defla Socknar wore alt för smä, kunde lil och med 8 ö 9 deri förenas. Herr lakm önskade at man satte kastora! i stallet för Socknar. Friherre Legerström, äilcob, gillade Utskottets förslag rörande DistriÄernes fördelning. Det wore lätt at ^verkställa i det södra Swerige och anda up til Gefle, men der ofwanföre mötte swarigheter. Derföre skulle antingen i Förordningen insättas -er bet stg §Zra later, eller ock borde det Den 9 Mars. e. m. 49* ät Landshöfdingarne updragas, ar med Lander om fördelningen öfverenskomma. Friherre lVl»nnerbeim.
Den olägenhet, det torde medföra, är den, att, utom ett onödigt besvär för Domkapitlet, det skulle dröja, innan man kunde vidtaga af omständigheterna i detta hänseende påkallade förändringar. Efter härmed slutad öfverläggning, blef Betänk.-t, uppå derom gjord propos, till (Jtsk:t återremitteradt. Föredrogs, men blef, på flere ledamöters begäran, ånyo bordlagdt Korist.Utsk:ts den 1 dennes på bordet lagde Mern. N:o 4, med utlåtande angtde Talmannens i BorgareStit vägran af propos, pä en inom Ståndet framstäld anmärkning emot en ledamots behörighet att vara Riksdagsman. Föredrogs Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ts den 1 dennes bordlagda Betänk. N:o 25, i anleda, af väckt motion om befrielse för Rikets stapelstäder från åliggandet att årligen införa och på ständigt upplag hålla vissa qvantiteter salt. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, att detta Betänkide skulle punktvis föredragas, hvilket bifölls. lista punkten. Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto: [nom Utskit har jag stannat på minoritetens sida i denna fråga, och liar derföre, under yrkande af bifall till motionärens förslag, mot Utskds yttrande reserverat mig. Såsom skäl för denna min mening får jag anföra: l:o att, nuvarande stadgande icke upfyller sitt ändamål, då man för icke mångå år sedan erfarit att, ehuru detta då var gällande, saltpriset likväl steg till en för landet skadlig höjd; och 2:o att den säkraste borgen, för att brist på en nödvändighetsvara icke skallhinträffa, ligger, enligt erfarenheten både uti vårt land och i andra länder, uti full frihet att med samma vara drifva handel, utan att dervid vara hindrad af den slags medtäflan, som upkommer genom restriktiva stadgauden.
Ständer må besluta, att genom en dertill utsedd skicklig person, låta besörja utgifvart-' det af en Stats - (Xcorcomisk Journal, ämnad »tt fästa Nationens uppmärksamhet på föremål af allmänt och nationell intresse, och Styrelsens, på hvad Nationen i afseendefpå sådana ämnen önskar. Jag har trott mig finna, att man af denna anstalt, föga olik en af Riksens Ständer* i,för omkring sjuttio år sedan i 6amma afsigt vidtagen, borde, i närvarande omständigheter, och om Redactio . •' ■ g , nen uppdrogs åt en för patnotisme och moderation känd Man, borde kunna påräkna den nytta, som man hittills förgäfves väntat af den återupplifvade tryckfriheten.- Utan stadga och fasthet i grunderna för nnance och beskattning, är det oznöjeligt att föra Nationen till det välstånd som gifvetvärde £ller beha§ åt dess.frihet och sjelfständighet, och föder kraft och mod att dem försvara. Ledas dessa ärender efter inga, eller efter vacklande grunder, uppenbara sig , ,-dageliga mot - Deri jo Juni. sSgetsér ! de beslut som fattas, eller i deras åtgärder sorn dem verkställa; söker man att rätta det felaktiga, utan alt känna dess orsaker; och förbättrar man sina misstag^endast genom begåendet af ny a; sa skall äfven den mest ädla och väl viljande Styrelse slutligen fälla modet, Nationen uttröttas, och verkningarne af bristande skicklighet eller kunskap blifva för Fäderneslandet lika bedröfligt, sorti tje kunnat blifva det af brotts. Ilga af sigte r, Jag anser det åligga mig att närmare redo-» visa detta mitt förslag. Jag önskade att i:o Riksens Ständer uppdroge åt den Nämnd, som äger att välja ledamöter i TryckfrihetsCommiitéen, att genom omröstning utse ett skicklig Man, som erhåller det uppdrag, att, från början af år 1816, besörja utgifvandet af en Journal i Stats-Oeqonomiska Ämnen, och isynnerhet med afseende på Fäderneslandets egen Statshushållning.
Om man ifrar för bränvinsbränningens minskning, medför det icke någon nytta för landet, att gifva sådane tillåtelser, hvarigenom ändamålet skall förfelas, åtminstone i afseende på husbehofsprincipen, ty då bränner possessionaten vid ena cgendo - 88 Den 4 Junii f. rn. men så mycket, som han behöfver för Ladugårdarne vid tvenne, och arrenderar bort rättigheten för den andra egendomen till den, som blott innehar husen och bränner till försäljning. Jag skulle derföre tro, att den hemmansegare, som ej sjelf vill begagna sin rättighet, icke må få öfverlåta den till någon annan än den, hvilken arrenderar af honom så mycket jord, att uppskattningsvärdet deraf svarar emot den tillåtna pannerymden; äfvensom alt den mening bör uttryckas, att en sådan arrendator icke får nyttja mer än en enkel panna på högst 90 kannor. Emellertid, då Utskotten medgifvit transport-rätt för Landtmän, står detta i strid emot Utskottens sednare stadgande, att sammanslåendet af bränningsrättigheten för egare af Stadsjord icke får sträcka sig längre än till högst en 5o kannors enkel panna, såsom tillräckligt motsvarande föreningens tillbörliga syftemål, nemligen delegarnes verkliga husbehof. Huru författaren af Utskottens Betänkande kan påstå, att detta svarar emot syftemålet, kan jag icke förstå; ty om en stad, sådan som Gefle, vill slå sig tillsammans om en 5o kannors panna, så är hvarken dranken deraf tillräcklig för Ladugården, eller tillverkningen för Stadens behof af bränvin. Om derföre Städerne tillåtas, att ingå i någon förening, måtte det rätta vara, att de få begagna en sådan enkel panna, som svarar emot deras jords värde. "Vid 4 och 5 punkterne har jag ingen Den 4 Juni i f. m. 89 anmärkning att göra; men vid 6:te frågan: ”efter hvilken grund bör skatten utgöras ”för bränvinsbränningen,” får jag först göra den anmärkning, att genom sammanträde af Beviilningsoch Ekonomi-Utskotten i förhand blifvit lagd en grund, hvaraf villervalla uppkommer vid tillämpningen.
Flere Ledamöters serskilda yttranden äro bifogade. Stockholm den i3 Maji 1834» Reservationer af: Herr Friherre Staél von Holstein : ”Jag reserverar mig emot Ut skottets Betänkande i hvad derigenom afstyrkes bifall å motionerne om bestämmande af viss lid, utöfver hvilken bysättning för samma skuld ej skulle få fortfara, Theoreliskt betraktadt skulle man må hända ej sakna skäl för den åsigt, att bysättning icke är rättsenlig. Friheten borde endast kunna förverkas genom missbruk deraf, men den kan e}anses vara missbrukad genom iråkad oförmåga att fullgöra ingängne skuldförbindelser. Practiskt behandladt, kommer man dock till den erfarenhet,att bysättningstvångets tillvaro är nyttig och nödig såsom stöd för crediten, och för att tillintetgöra uppsåtet till bedrägeri och underslef. Den theoretiska principen måste vika för den practiska nödvändigheten; och jag har derföre delat Utskottets tanka, att bysättning bör få ega rum. ■— Egentliga ändamålet med Lagen om bysättning lärer dock endast böra vara: alt hejda och tillbakahålla obetänksamt ingående af skuldförbindelser, för hvilkas uppfyllande tillgångar saknas; att, sedan gälden blifvit gjord, förmå gäldenären att uppbjuda all sin förmåga och begagna alla de lofliga utvägar, som stå honom öppna, för att, i rätt tid, åstadkomma liquid, och att betaga gäldenären lusten till och fördelen af sådant bedrägeri eller underslef, hvarmed skulle åsyftas att undandraga fordringsegaren dess rätt. Bysättning är alltså egentligen ämnad att användas emot den, som, beroende af innehafvaiide tjenst eller byggande sine förhoppningar på framtida befordran, är satt i nödvändighet att, så vida ej tjenst och förhoppningar skola för honom gå förlorade, sorgfälligt undvika bysätlning, medelst noggrannt fullgörande af sina skuldförbindelser; emot affairsmannen, hvars existefice, såsom sådan, beror på upprätthållandet af dess credit, och emot bedragaren, som skall förmås afstå ifrån underslef.
Man må erinra sig, mine herrar! hvad det val-, som gjorde möjligt, att Fransyska nationalförsamlingen fick den riktning, som den erhöll. Det var att de 3 Stånd, som då voro samlade, voro af olika antal, att 2 bland dem bade tillsammans lika många ledamöter sora det 3:dje, hvilket närmare representerade dagens opinion. Hade det ej varit förhållandet, hade de varit lika talrika, såsom sammansättningen förut alltid varit, så bade det ej betydt något, att de, i stället för etats generaux, förvandlade sig till assemblee generaie. Det är derföre jag tror, att, med de elementer Den 28 October e. m. vi hafva, dét vöre ett stort och oförlåtligt fel, om vi gåfvo åt cleo Öfre kammaren ett mindre antal ledamöter än ät den nedre. Vi hafva nu icke till öfverläggning Hr von [lartmansdorffs förslag, men äfven dervid har jag att göra anmärkn:r, dem jag, då föislaget förekommer, skall yttra. Jag vill nu blott nämna, i anledn. af Hr Grubbes yttrande, att det vore önskvärdt att erhålla många andi a garantier än förslaget innehåller. Men jag vill likväl erinra, att man deremot i vissa hänseenden ej får vara sträng. Man får icke alls tänka sig denna kammare, såsom något motsvarande hvad vi sett inom andra Europeiska länder, då man är föranlåten att i denna kammare upptaga äfven de elementer inom samhället, som nu finnas representerade i BondeStåndet. AtskilIige hördes yrka proposition. Hr von Hartmansdorff: Jag ämnar icke vid detta tillfälle ingå i något försvar för mitt förslag, emedan det ännu icke är föredraget; rnen det var några omständigheter, hvilka jag glömde då jag förra gången yttrade mig i afseende på Frih. Hamiltons förslag, och vid hvilka jag nu anhåller att få fästa mig. Den första rörer frågan om det olika antalet af ledamöter i den öfre och nedre kammaren. Jag är i detta hänseende af samma mening, som Hr Rosenblad nyss har yttrat.
Utan att tydligt för sig kunna förklara, hvarifrån ljudet kom, följde de dock den väg, på hvilken tonerna ledde dem, och snart stodo de midt uti det lilla smyckade templet. Snart var gåtan löst, hur allt det sköna som de hörde och sågo, blifvit framtrolladt, men icke så den förtrollning, som hvilade öfver de älskandes hjerta. Men huru olika voro ej de känslor, som bemäktigade sig deras själar! Hur säll stod ej Celestine bredvid sin Albert, och drömde sig med honom in i den himmel, som hans pensel så troget tecknat! Nanna deremot, hur skyggt blickade hon ej på detta altare, vid hvilket hon visste att hon snart skulle knäböja, för att framstamma en mened om en kärlek, som af hennes hjerta förnekades! Knappt vågade hon blicka upp åt orgelläktaren, der Alexis, ännu omedveten om de älskvärda åhörarinnornas närvaro, djupt ner i de mörka tonerna begrafde sin trötta, sönderslitna själ. Men fugan, som hade brusat i hastigt fallande, skummande kaskader, lugnade sig i sin gång, och upplöste sig i en koral, i hvars heliga frid låg en bild af öfvergången från det stormiga jordlifvet till himlens eviga, saliga lugn. De sista djupa tonerna hade ej väl förklingat, förr än kyrkvaktarn kom in och berättade för fröknarne, att en grann vagn, bespänd med fyra blackiga hästar, syntes komma på vägen, och oaktadt sina gamla, försvagade ögon, tyckte han sig känna igen, att det var barons på Tunanäs som kommo. Denna nyhet blef, som man lätt föreställer sig, ej serdeles välkommen för Nanna, ty ehuru hon väl kände med sig sjelf, att hon ej ägde nog styrka att dra sig undan eller tillbakavisa det öde, som hotade henne, och uppskofvet således i det hela gagnade till ingenting, så hade hon dock så gerna önskat, att åtminstone på denna sista dagen ostörd få vara tillsammans med Alexis. Men ödet gaf intet anstånd, och Nanna, tillika med Celestine, begaf sig hastigt hem, för att undvika de obehagliga förfrågningar och efterspaningar hvar hon så länge varit, hvilka skulle blifvit en följd af ett dröjsmål.
Skaraborgs lans afdelning har af bruksägaren Gustaf Grevilli som gåfva erliillit 100 kr., afvensh har frp Emely Dickson på, Firnmersta till samnia afdelning skänkt 100 kr. Förbundets ombud. Följande damer liaf va godlietsfullt antagit kallelsen att verka som Förbundets ombud inom d e orter, dar de äro bosatta: fru Emelie Akerblom, Falun; fru Anna .Julin, Siiter samt fru Fredrique von Kruselistjerna, Eskilstuna. ~rsdrika-~~emerörb bundets höstsamk~ärn agde rum den l 7 sistlidne november i den sedvanliga lokalen, h6tel Continentals festvåning. Ehuru ej fullt sh talrikt besökt som vid föregaende tillfallen, utmärkte sig samkviiniet för en glad och angenäm stämning, hvartill det val valda programmet för aftonens underhållning i väsentlig man bidrog. Utom shng, utförd af ett par musikälskare, fick sällskapet %höra ett intressant och sakrikt föredrag öfver Japan, frarnfördt p % ett synnerligen spirituelt och roande sätt af arkitekten R. Enblom och illustreradt af scioptikonbilder. O 9 Fredrika-Bremer-Förbundets bokkomile har i år på Förbiindets byrå, i likhet med föregående jular, anordnat en rikhaltig utställning af granskad litteratur för barn och ungdom. ,; ' Hvarjehanda ' i kvinnofrågan. n I ' Sverige. Kvinnor i skolråd. Vid de kyrltostaniinor, som i slutet af november liöllos i Stockliolin valdes frii Augiista Ekinan född Kocli till ledamot af Adolf Fredriks skolr&amp;d. Hufvudstaden räknar saledes för i~ärvarande sex kvinliga skolr8dsledainötei .. Förordningen om riitt för Itvinila att, vara medlein af fattigvkrdsstyrelse, som utffirdades samtidigt ' med den rörande skolrådsvalen, .har däremot hittills ej blifvit tillämpad idoin hufvudstaden.~, kommuner.
Sålunda hemställde Rikets Ständer vid riksdagen 1834—1835, att Kongl. Maj:t af öfverskotten å de den tiden utgående afgifterne till Handelsoch Sjöfarts-fonden behagade anvisa medel för befrämjande af detta företag; och ungefär samtidigt härmed tillstyrkte en af Kongl.Maj:t förordnad Kommitté, som hade till uppdrag att öfverlägga om de åtgärder, som erfordrades, för att bringa segelleden mellan Wenern och hafvet i ändamålsenligt skick, att det bolag, som åtoge sig, jemlikt nyssherörde plan, utföra ombyggnadsarbetet, borde, utom andra förmåner, tilldelas ett årligt anslag af 50,000 R:dr Banko, att utgå af ofvanbemälde fond under så många år, som erfordrades för att, efter uppgjord plan, till kapital och med 5 procent ränta godtgöra hvad utöfver disponibla tillgångar till arbetenas utförande behöfdes; hvaremot bolaget skulle tillförbindas, att under byggnadstiden, som bestämdes till 7 år ej taga mer än 6 procent å bolagets tillskott, hvilket beräknades till minst 600,000 R:dr, samt efter ombyggnadstidens slut högst 9 procent af berörda tillskott, hvarefter öfverkottet borde blifva för Kongl. Maj:t disponibelt. Dock skulle aktieegarne tillförsäkras, att hvad desse, för arbetets utförande, kommo att tillskjuta utöfver 600,000 R:dr, skulle med 5 procents ränta bolaget godtgöras medelst fortfarande årlig utbetalning af 50,000 R:dr utaf Handelsoch Sjöfarts-fonden. Vidare Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Då de mera lyckligt gynnade Stånden, hvilka dels uteslutande lefva utaf folkets svett och möda, såsom det Högvördige PresteSlåndet; dels af handel och näringar, hvilka, åtminstone icke till den grad sorn jordbruk äro någon väderlekens oblida in - 64 Den 26 O c t o b e r f. m. verkningar underkastade, och som, i anseende till en hos oss ännu alltför litet utvecklad kännedom om skattebördornes ändamålsenliga fördelning, lemna så oändligt litet skattebidrag emot jordbrukaren, icke vilja finna lämpligt, att, till följe af de skäl och grunder, som här blifvit framställde, bevilja jordbruket den lindring uti sina bördor, att kostnaderne för Armeens vapenöfningar hädanefter måtte bestridas medelst allmänna medel, som jag anser innefatta ej allenast största rättvisa och billighet, utan äfven största fördelen för Styrelsen, i anseende till en deraf uppkommande större frihet för vapenöfningarnes ändamålsenliga ledning; så tager jag mig friheten yrka, att Rustoch Rotehållare åtminstone måtte vinna befrielse ifrån alla utgifter i och för de större Öfningslägren, hvilka aldrig varit deras åliggande att bekosta. De förenade Utskottens förslag, att ulan Rustoch Rotehållares begifvanden tillvägabringa den nu föreslagne ändringen uti KnekteContracten, eller fortsättning af det PassevolanceContract, som nu tilländalupit, Ur en åtgärd, begriplig under 1812 års förhållanden, men oförklarlig efter 20 års framgång å den constitutionella banan. Rikets Ständer torde i min tanka icke kunna lemna utur ögnasigte, att här är frågan att tilvägabringa ändring uti ett contract emel - > De ti 2.G Oetober i'. 111, C5 emellan Statsmagterne på ena sidan, och Rustceli Rotehållare, såsom enskildle å den andra sidan. Grundlagens 80 §. tillåter icke verkställande magien, att i detta förhållande med den enskildte Contrahenten ingå några föreningar till förändrings vinnande, med mindre lagstiftningen öfvervägt nyttan, och lemnat bifall till underhandlingen.
l:sta momentet är, med anledning såväl häraf, som på grund af Rikets Ständers beslut, att beloppet af vexlar å Pund Sterling får såsom metallisk kassa anses och beräknas, till uppställningen förändradt. Sedan vexelhandeln blifvit ordnad, böra de delar af omförmälda §, hvilka tillkommo då denna handel först vidtog, lämpas efter redan inträdda förhållanden. Detta, äfvensom Rikets Ständers nyss omförmälda beslut, förklarar ändringen af 2:dra, 3:dje och 4:de momenterna. Hvad särskildt angår uteslutningen från 2:dra momentet af deri nu förekommande bestämmelse, att vexlar å Hamburger Banko icke få afgifvas förr än vexelbrist gifvetsig tillkänna genom kursens stigande så högt, att remittenter hafva Banko-Utskottets Betänkande N:o 45. 5 mera fördel af uttagande och användande af silfver för sina utländska liqvider, än af vexlar, och då sålunda silfverexport kan, i följd af en sådan åtgärd, förekommas, får Utskottet fästa uppmärksamhet å de förändrade förhållanden, som inträdt, sedan denna bestämmelse meddelades. Köpet af utländska valutor, då inskränkt till Hamburger Banko, omfattar nu jemväl Preussiska Thaler och Pund Sterling. För realisering af dessa sednare valutor lämpa sig icke sådana föreskrifter som den ofvanberörda angående försäljning af vexlar å Hamburger Banko, och ett omständligt reglementerande skulle, utan att gagna sjelfva saken, lätt kunna leda till villrådighet hos de förvaltande vid besörjande af dessa angelägenheter. Det är gifvet att Banken i allmänhet ej behöfver uppträda såsom vexelförsäljaro vid andra tillfällen, än då vexelbrist gifver sig tillkänna, men det år ock lika gifvet att Banken då bör genast mellankomma, på det att vexelförsäljningen må leda till åsyftadt ändamål, eller förekommande af silfveruttag. Den lättade kommunikationen med utlandet betingar ovilkorligen en skyndsamhet, som tillförene, särdeles under vintermånaderna, icke var behöflig. Omständigheter kunna likväl inträffa, som berättiga till en af befarade silfveruttag icke påkallad vexelförsäljning.
Maj:ts Befallningshafvande aflemnades; så hade, enligt hvad högstberörda nådiga Proposition, införd under Nio 90 uti lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll vid innevarande riksdag innehåller, Arrendatoren Hultenberg uti en till Kongl. Majit den 18 November sistlidet, år ingifven skrift underdånigst anhållit, att, då ännu återstode af 1857 års arrende en tredjedel och af 1858 års arrende två tredjedelar eller tillsammans ett fullt års arrende, som, enligt hans föreställning, borde betalas inom den 14 Mars 1860 eller samtidigt med hela arrendet för år 1859, men en sådan betalnings-skyldighet. efter sistnämnde års förnyade missvext, vore för honom omöjlig att fullgöra, och utkräfvandet af det återstående arrende-beloppet skulle icke allenast nödga honom att lemna en egendom, den han, enligt Kongl. Bih. till R. St. Kammar-kollegii transport-resolution den 15 Maj 1845, emottagit den 14 Mars 1846 samt derefter skött med ali omsorg och flit och hvilken han nu lyckats försätta i fullkomligt godt ständ, utan äfven bringa honom med hustru och sex harn till tiggarestafvcn, Kongl. Maj:t, med afseende tillika ä de betydliga kostnader, Sökanden under sin arrendetid på kungsladugårdens förbättring, bebyggande och försköning nedlagt, på sätt tvänne vid ansökningen fogade sockenstämmoprotokoll från Repplinge och derintill gränsande Köpings församlingar samt särskilda betyg af Kronofogden i orten och Pastor i Köping innehölle, måtte i nåder bevilja Sökanden eftergift af hvad ännu återstode obetaldt af 1857 och 1858 årens arrende-afgifter, så att han den 14 Mars 1860 icke hade att gälda mera än 1859 års arrende. Efter inhemtande såväl af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Calmar län underdåniga yttrande, hvaruti Sökandens uppgifter blifvit vitsordade och ansökningen varmt förordad, som af Kongl.