Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deraé jorD* fägenheterP märDem Craftorer, fe krögare. tCrdDgårbemdflare, forn ej äro borgare, i §em diabet: §örjla 0ajjen 33:co 9l:Dr 15; — SlttDra D:o n 10: — §rcDje D:o .. u 5: — §jerDe D:o . n 3: — $emte D:o n 1: 24. lltlånöntngar, (Deruti ej ittbegripne Norrmän för ^orrffa f)3roDufter) font refa omfång i landet och för egen väfning eller fåfom tulficfaDe for anDra, utbjuDa eller finta hanDel om urlätiPjfa maror, |Fola n>iD anfomften erlägga 50 fK:Dc, font bctalaö t gränfeorten, hmareft å refepajjet (fall antecfnaö, hururoiDa bcrörDe afgift blifmit erlagt), och för Den tiD, De utöfmer tre månaDer fig i fKifet uppehålla, Derutom 50 3e:Dr för hvarje ntånaD, Inrit* feit afgift vriö anfontlleu äfvren behörigen neDfätteé for Den tiD De upp* ginna fig milja i Dvifet qmarftaDna uiöfmer De tvenne månaDer, för bmilfa forftnämnDe afgift blifmit befiämD, emot rättighet att af Den för feDnare tiDen neDfatta afgifteti, miD utrefan återbefomma hmaD efter nu ftaDgaDe beräfningogrunD för h<d månaD fan mara för mpefet erlagbt. ©en ut* länDning, forn, utan att hafma nämttDe afgift behörigen erlagt, beträDeö 26 med att utbjuda ellet |Iuta bandel om utländflfa roaror, (Fan, jemte afgif tenö erläggande, bota 300 3\:dt 33:co, btraraf ^alften tillfallet åflagaren od> hälften fatrig*£ajjan i Den 0tad ellet 0ocfen, Det förfcelfen egt tum. för öfrigt iafttageé braad allmänna Sagen i 5 ocb 7 (£ap. äpanDelöbalfen oct) färffilDe författningar, i affeende på dplif Randel, ftadga.
Hvad Trillbetjenterriä heträfFar, så synes mig, att väl tilloch af» Sättandet af de personer, sorn äga befattning med ÖfverstVrelsen, borde bero af Kolningen; äfvensom tillOch afsättandet af de ringare Embetsman inom Tullverket, börtie få bero af Öfverstyrelsens godtfinhande. Men Tullförvaltare, TulllnSpectorer Och' Con tro Hem erne äro Embetsman, sorn med debitering och uppbörd äga befattning, de äro jeriiförliga med Kronofogda*' Och borde], lika med dessa, äga Fullmagter på Sina sysslor. Herr Munck af Rosenschöld: jag för enar mig till alla delar med hvad den värda Ledamoten, sorn s ist talade, mi yttrat. Herr Grefve Liiljericremz, anför som skal 884 Den' 20“Juli f, m. för sin mening, att Tullhetjeningen bör lämna efter godtycko afsätta^, att den inga Fullmagter, utan blott Constitutorialer, har. Men det är just nu frågan, om icke dessa Constitutorialer böra förvandlas till FnlIntägter, och samma befordringslagar gälla för Tullverkets, sorn för andra Embetsman. För öfrigtfår jag hemställa till Herr Grefvens eget besinnande, om icke nu så lätt lian hända att, oaktadt ingen oskyldig förorättas, en mindre egennyttig afsättes och remplaceras af en annan mera egennyttig. Grefve Lilliencrantz: I min tanka kunna Tullbetjenter närmast jemföras nied. Fiscaler och Uppsyningsman, hvilka i anseende till naturen af deras sysslor tjena med Constitutorialer. Synnerligen passar denna jemförelse nu för tiden å Landuullsbevakningfcn. En Tullförvaltare vore särdeles enfaldig om han ställde sig så, att han klefve tagen å bar gerning. Irnellertid hafva sådana funnits, som drifvit öppen hamdel med Lurendrägeri, titan att någon velat åtaga sig egenskap af åklagare; och troligen finnas dylika än i dag.
Jag har blott sagt, att om ej Bolaget kan genom ny actieteckning och med det stora bidrag Rikets Ständer vid sednaste Riksdag lemnade, såsom det sista, fullborda Canalen, så måste Bolaget falla; ty jag finner ej för Svenska Folket någon större förbindelse att understödja Götha CanalBolag, än hvart och och ett annat enskildt Bolag, hvari Folket ej kan förpligtas att göra sig till actieägare. Såsom exempel får jag åberopa, huru i främmande länder icke ett utan hundrade Bolag, som icke mägtat fullgöra sine förbindelser, fallit och lernnat rum åt nya, som uppstått till Verkets fullbordande, utan att någon af Statens medlemmar blifvit tvungen att blifva actieägare deri, Man säger, att Bolaget består af omkring 2000 personer och sträcker sig från Hernösand till Ystad. Jag svarar, att de skattdragande befinna sig på en ännu större yta, och deras rätt får ej åsidosättas för Bolagets vinning, om det än Den i3 April. bestod af flere personer, än 2000, och sträckte sig i alla directioner. Här är uppgifvit, att Bolagsmän finnas, som hvardera med 100,000 ä 140,000 R:dr fått umgälla sin oförsigtighet att ingå i detta Bolag. Jag beklagar dem, om så är; men jag finner ingen skyldighet eller anledning för Staten alt träda emellan och understödja dem. Säkert finnas många, som blifvit sålunda inledda i enskilta speculationer, hvilka misslyckats och fört dem i förderf; men vi hafva ej förbundit oss att ersätta hvarandra förluster i följd af missräkningar, helst då vi ej få dela vinsterne. — Det har blifvit frågadt, om väl någon Corporation så noggrannt uppfyllt sine förbindelser, som detta Bolag. Jag nödgas till svar derpå än en gång upprepa, att Bolagets förbindelse enligt 1810 års privilegier var, att inom 8 eller 10 år fullborda Canalen; men huru har väl detta blifvit uppfyldt, då Canalen ännu ej är färdig?
Tvertom: utan allsköns betänklighet, utan all farhåga, att »i testamentet stadgad påföljd af testamentsrättens förlust kunde tillämpas mot Direktionen» för ett sådant påfordrande, skulle Direktionen kunnat med trygghet skrida till detta steg, äfven om det ej kunnat aflöpa utan rättegångs anställande mot Exsekutorn. Men till behöf ligheten af detta yttersta medel hade ingen anledning visat sig; och lika litet, som derom behöft blifva fraga förr, än något försök var gjordt att i godo erhålla, hvad man hade att fordra, lika litet hade derifrån bordt hämtas befrielseskäl, när försummelsen låg i uraktlåtande af allt, hvad som bordt ske, innan fråga om en rättegång behöfde eller borde uppstå. De sju nu granskade domskälen synas således icke innehålla något verkligt skäl. Det återstår att veta, huruvida den skyldighet, för hvars undanrödjande de användes, också icke var någon verklig skyldighet. Fattig vårdsdirektionen, som af församlingen emottagit uppdraget att sköta dess fattigvård, var genom detta uppdrag församlingens syssloman eller ombudsman, enligt benämningen i 18 kap. lfandelsbalken. Om sådan sysslomans ansvarsskyldighet stadgar 4 § i detta kapitel, att om han af försummelse eller svek är vållande till den skada, hufvudmannen tager af hans görande och låtande, han skall plikta, »så sorn sagdt är», nemligen i nästföregående § der det heter, att ombudsman i der uppgifna fall skall svara till allan skada och plikta efter omständigheterna. 1 Till ett sådant af Fattigvårdsdirektionen utöfvadt sysslomanskap hörde indrifvande och förvaltning af de omtvistade testamentsmedlen; och Direktionen hade inlåtit sig i denna be fattning genom testamentets behöriga bevakning. Hade Direktionen sedermera velat undandraga sig dess utförande; så skulle väl detta icke kunnat på annat sätt ske, än genom anmälan hos församlingen; och när sådant icke skedde, ägde församlingen att af sin Fattigvårdsdirektion förvänta all ytterligare nödig åtgärd vid ärendet.
Men vet du, min gode Gunnar, du får visst gå ensam upp, och låtsa som du aldrig råkat på mig, och se’n kan jag smyga in i min lille kammare så ingen hör det. – Jag har aldrig annat tänkt – svarade Gunnar, och kärleken stod bredvid dem och log och klappade i sina små listiga händer, ty han hade redan hunnit lära de tvänne sannfärdiga att gå krokiga smygvägar, i stället för de raka och rätta. Men detta anade de sjelfva knappast, hvilket bäst kan slutas af följande, ty just när de skulle stiga upp från stenen der de suttit, hvartill Elin manat flera gånger, sade hon dock: – En ting till vill jag fråga dig, käre Gunnar, innan vi nu skiljas (Elin kände redan denna saliga fröjd som hvarje qvinna erfar, då hon vid ett manligt bröst får nedlägga alla sina små och stora bekymmer, af en manlig mun kan få svar på alla frågor, tröst, råd och föreskrifter), huru skall jag göra med den stackars Abraham? Jag har hela tiden lofvat honom att följa’n till kyrkan, den dag han en gång skulle bli så lycklig att få gå fram till Herrans bord. Men nu kan jag väl intet med ’et, sedan Lena Hon blygdes att säga ut, och hade endast förut som hastigast, och nästan under skratt, antydt Lenas orimliga misstankar, åt hvilka Gunnar nästan gapskrattat, tilläggande litet skälmskt, att Lena visserligen kunde hafva mer än rätt, om det bara kom an på Abraham, allena. – Elin! – svarade Gunnar henne nu, men helt allvarligt, och tog hennes hand som hade han varit hennes fader – Elin lilla! tänk bara här i detta fall, som i alla andra, på hvad som är rätt eller orätt, skilj noga på godt och ondt, ty det är hvar menniskas första pligt, och du skall snart finna, både nu och alltid, hvad du bör göra eller låta bli.
Herr Greswen och LandkMarskalken srägade vin Grefwe lvfornsr haft något yttrande, dä fåken förewar, i annat fall kunde desi reservation un, der nu pästaende justering ej annorstädes än till denna dags Protokoll upragas. Grefwe Xiärney förklarade sig begära den till denna dags Prorocoll. Härwid repades att saken more afgjord, och alt Widare yttrande deröfwer icke tillåtit.. Friherre Le6ersrr2m, ^gyod, Dä ett Prv, toeoll justera? trodde han hwarje individ» ägde rätt att derwih yttra sig, och yrkade att denna rätt ej mattL yägon förwägras, dä sadant icke rubbar ett redan ta» gir Beslut, samt ullade att han derföre till alla delar instämde med Grefwe klärnsr uti ogillandet af Herr Hn^envMts uttryck emot Expeditions-Utffottet. Herr Lrixenvalär För den sädant begär mä det gerna samtyckas. Herr Den r December. 45 Herr Grefwen och Landt - Marskalken, En justering består deri akt den som sig yttrat sär »plysa eller tillägga något wid hwad han anfört men ingalunda kunna nya yttrande derwid införas eller tilläkaö. Grefwe bärner, Nils, Som jag icke war närwarande när saken afgjordes, trodde jag det wara min rätt att nu wid justeringen sä anföra min reser, vatton. Herr Grefwe» och Landt-Marskalken Om Nivderffap?! och Adeln dertill samtycker mä den i denna dags Protoeoll intagas. Härwid förmärktes hos Ridderskapet'och Adeln särdeles oro blandad med rop af Ja och Nej. Grefwe bärner Jag begär blott en rese» vallon. Friherre LeöerrtrLm Här är ej fraga om rubbning i Bestulet. Herr Grefwen och Landt-Marskalken erindrade art da Ständer har Plenum, wore del hwar, je
Hvad således först beträffar frågan, angående de såsom Agio afförde 368 R:dr, så har Commerce-Rådet yrkat, a tt desamma böra af Discont-Verket godtgöras, emedan ingen annan utväg än nyssnämnde för vexling af Riksgälds-Contoirets Obligationer sk dl funnits, att återgälda Commerce-Rådet dess vid infriande af de pantsatte 3 Procents-Reverserne gjorde förskott, hvarigenom äfven skall förekommits Discont-Verkets inblandande i Falcks & Comp. Concours-Massa; men som, efter Revisorers Berättelse; efter hvad upplyst blifvit, någon liqvid af 3 Procents-Reverserne icke kunnat erhållas, förr ån en längre tid förflutit efter detHei’- rar Fullmägtige emoltagit Discont-Yerkets utredning, och Commerce-Rådet således kunnat och bordt till Riksgälds-Contoiret aflemna 3 Procents Reverserne, samt hos Herrar Fullmägtige begära ersättning för sitt förskott, hvilken ersättning då icke lärer blifvit förvägrad; så enär Commerce-Rådet, i stället för att i sådan ordning bereda sig ersättning, för de förskjutne 6,000 R:dr, disponerat 3 Procents-Reverserne och mot Rabatt låtit förvexla de uti Liqvid erhållne Obligationer, hvilkas förvexling för DiscontYerkets räkning aldrig bordt kunna komma i fråga; bafve vi ock ansett Discont-Verket icke böra vidkännas något afdrag på Obligations-beloppet. Vidkommande dernäst Årfvodet till Banco-Commissarien Kjellin, såsom Discont-Verkets Ombud i Banken, så bar CommerceRådet Björnberg icke bordt befatta sig med utbetalning af detta Arfvode, sedan förre Directions förvaltning upphört, utan bade Banco-Commissarien Kjellin, lika med alla andra, som bos Discont-Verket egde fordringar, hvilka vid dess öfverlemnande till Riksgälds-Contoiret voro oliqviderade , bordt anmäla sin pretention bos Herrar Fullmägtige; 2 Sami. 2 B.
Men på samma gång var Sonja fullt rättvis mot svenskarnes goda sidor. Hon beundrade det – i allt som ej gäller nya idéer – generösa i svenskens skaplynne; särskildt menade hon sig aldrig ha sett så mycken offervillighet som hos stockholmarne. Äfven yttrandet om Sonjas endast »skenbara» anspråkslöshet är ett af dessa för hastiga omdömen. Hennes anspråkslöshet var, liksom Anne Ch. Lefflers egen, äkta, men därför icke dum. Att hon skulle känna och inse sin öfverlägsenhet var själfklart, och detta har alls icke med anspråkslösheten att göra. Anspråkslöshet hos geniet är dels att ej öfverskatta sin öfverlägsenhet, dels att ej på grund af denna förbise andra och, slutligen, att ej taga den som anledning till orimliga kraf på andra. Ingendera var fallet med Sonja. Hon snarare underän öfverskattade sin begåfning; hon var intresserad af de mäst enkla människor och hänsynsfull mot äfven den obetydligaste; hon var lika rörande tacksam för den minsta tjänst eller vänlighet, som hon var försynt i att mottaga sådana, annat än af verkliga vänner. Och på samma gång som det visserligen är sannt, att hon icke eftersträfvade borgerliga dygder, ringaktade hon dem långt ifrån. Hon beklagade tvärtom, att hon ej hann uppfylla hvardagslifvets plikter, så som hon skulle önskat. Särskildt i ett förhållande, som biografien nästan alldeles förbigår, det till dottern, hade hon mycket mer af en mors kärlek än man af skildringen får anledning att tro. Och ehuru hennes tid icke räckte till att ägna sig åt dotterns utveckling, så som hon skulle önskat, gaf hon henne, de stunder hon sysselsatte sig med henne, mera af ömhet, förstående och utveckling än många af de exemplariska mödrar, som aldrig tänka på annat än sina barn, utan att dock andligen hjälpa dem ett steg framåt. Den allra väsentligaste orsaken hvarför Sonja, genom A. Ch. Lefflers biografi, kommit att verka osympatiskt på så många, är att man i henne möter ej blott en egendomlig personlighet, utan en egendomlig nationalitet eller rättare blandning af nationaliteter: hon är tyska, zigenerska, polska, men framför allt ryska. Detta nationallynnes, från vårt så afvikande, egendomligheter hafva alls icke blifvit framhållna af biografen.
— Ja, det är sannt, men jag fruktar, att ni också börjat med att beskrifva honom för Jem, och sedan har pojken kanske endast sagt efter edra ord, tills han sjelf tror, att mannen såg ut på detta sätt. — Bevara mig, sir, huru kan ni säga så? Skulle jag vilja beskylla en oskyldig menniska för ett sådant brott? Huru kan ni tänka något dylikt? — Jag tänker det icke heller, men vi skola dröja att anklaga den stackars karlen, tills vi få tydligare anledningar dertill än Jems beskrifning. Han var troligen på alltför långt afstånd för att få någon säker föreställning om hans utseende. — Ja, ja, jag vill visst ingens förderf, men nog har jag mina tankar för mig. Ack, mr Cameron, der komma de! Stöd mig! Jag tror jag svimmar! — utropade hushållerskan och kastade sig handlöst i Astleys famn. Han satte hastigt ned den lilla klotrunda gumman på bänken, ifrån hvilken hon rest sig upp, och skyndade fram till det sorgliga tåg, som långsamt och hemlighetsfullt nalkades uppför allén. Nästan alla gårdens tjenare hade både af nyfikenhet och deltagande samlat sig omkring sin unga husbonde, hvilken blek och blodig och, som det tycktes, helt och hållet liflös, låg i den provisionella båren af en stor skottsk kappa, som man bar i alla fyra hörnen. På Alf, som igenkände samma rutiga plaid, hvilken han sett i postschäsen vid Kranach, gjorde denna syn en besynnerlig verkan, ty den sista tanke, som då kunnat framställa sig för honom, var väl den, att han skulle återse dess egare i detta tillstånd, insvept deri. Kammartjenaren hade redan skickat ett ridande bud till Falmouth efter läkaren, men äfven med största skyndsamhet kunde denne icke hinna till Aukwoodhouse förrän på natten. Både Alf och Astley insågo genast det obehagliga och kanske vådliga i att blifva inblandade i denna affär, men
Deruti böra således icke ovillkorligen återfinnas de särskilda ståndseller medborgareclasser, som utgöra den nuvar. representationen, utan böra valcollegier, valrätt och valsätt så inrättas och bestämmas, att alla de medborgare, som äga, eller, efter hvad numera allmänt blifvit erkändt, böra äga rösträtt, sättas i tillfälle att utöfva densamma sålunda, att de röstägande i ett valcollegium eller valkrets icke i deras val bindas inom någon bestämd medborgareclass, det vare sig till benämning eller yrke; men att härvid dock tillses, att icke blott förmögenheten i den mån densamma för samhället i dess helhet är af vigt, utan äfven bildningen må kunna tillfredsställas i deras billiga anspråk. 5:o Öfre kammaren, hvilken vården om det bestående i främsta rummet tillkommer, bör sammansättas med riktning att kunna moderera eller återhålla den nedre kammarens möjliga benägenhet för ett, antingen förtidigt, eller alltför brådskande framåtgäende. För vinnande af detta ändamål, böra valcollegier, valrätt och valsätt så inrättas och bestämmas, att den högre bildningen, den större förmögenheten samt den under deltagande i allmänna värf samlade större erfarenheten, må företrädesvis i denna kammare äga sina representanter; och bör jemväl vid bildande af denna kammare, ej allenast tagas i betraktande den rätt Konungen nu äger att åt medborgare bereda inträde i representationen, än äfven tillses att ersättning lemnäs för den personliga sjelfskrifvenhet, som inom tvenne RiksSt. äger rum, så att den härefter må kunna upphöra. 6:o Den 10 Mars e. m. 05 6:0 Till ordförande, så i öfre som nedre kammaren äger Konungen utse någon ibland vederbörande kammares ledamöter. 7:o För valbarhet till öfre kammaren erfordras högre ålders qvalificationer, än som för valbarhet till nedre kammaren varder stadgadt. 8;o Val till nedre kammaren förrättas hvart 3:dje år, och galle valet ej blott för den lagtima riksdag, före hvilken valet förrättas, utan äfven för urtima riksdag, om sådan inträffar innan tid för ny valförrättning är inne.
Man invänder att vi äro för talrika, och att således hvad sora belöper sig på hvarje enskild, ändock är en obetydlighet. Detta är lill en del sanni, men befinnes helt och hållet origtigt om man jemför oss med öfrige samhällsklasser. Den för Adeln föga gynsamma Forsell upgifver hvarje mantalsskrifven Adelsmans medelförmögenhet till cirka 12,000 r:dr b:co, då den för hvarje borgare blott går till 3,000 och för hvarje ofrälse ståndsperson till 2,500. Således är Adelns förmögenhet mer än 3-dubbel mot de öfriges. Lägger man nu härtill Adelns mångsidigare bildning samt större embelsmannavana, måste man medgifva att passande beståndsdelar lill en aristokratisk kammare lätt nog bland Ii. o. Ad. skulle kunna upletas. Då Utsk. likväl, på äfven af mig godkända skäl, beslutat frångå allt detta och bygga sitt förslag på annan, mera historisk grund, anser jag dock att målet kunnat upnås utan att af detta Stånd fordra en så stor upoffring som den nu föreslagna. Mindre välbetänkt förefaller det äfven alt just det kraftigaste af de 2:ne konservativa Stånden skulle i sin grundidé rubbas under det att det svagare oförändradt qvarstår. Rikets första Stånd bör alltid vara och har alltid varit beredt att äfven med enskild förlust främja fosterlandets val. Innan man spelar en Curtius lär man dock vara säker att fosterlandet verkeligen vinner något derpå och i förevarande fall bestrider jag detta helt och hållet. Skälen behöfva ej inom detta hus uprepas. Jag vågar således föreslå det R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke i 1 mom. af 12 § beslutar det sjelf skrif renheten, med nödiga modifikationer bör fortfara för alla öfverläggningar inom Ståndet. Afven vid mom. 2 af samma § har jag åtskilliga anmärkntr att göra. Någon grund på hvilken här upräknade embetsman borde af R. o. Ad. uptagas, lyckas jag icke utfinna.
Sparre här på andras upgifvanden anfört, torde icke vid närmare betraktande kunna anses ega den giltighet, att på grund deraf Betänk, borde bifallas. Först och främst är det en känd sak, atl rapphöns-kycklingarne d. 1 Aug. visserligen icke ännu äro fullvuxne, men likväl äro så stora, att de äro hvad man kallar matnyltige, och för del andra är det jemväl kändt, att de hufvudsakligen uppehålla sig uti sädes-åkrarne, så alt der säd står på marken är det fruktlöst alt söka drifva dera derifrån, samt för det tredje torde det vara klart, alt icke, genom tillåtelse atl ifrån d. 1 Aug. bedrifva denna jagt, någon skada kan sädes-åkrarne tillskyndas, ty uti de aldra flesta fall äro åkrarne, så väl som all annan mark, skyddade genom vites-förbud, så alt den, som under idkande af denna jagt nedtrampar andras sädesbärande fält. är redan genom vitesförbudet to Den 18 Augusti. till ansvar förfallen, ulan ali behöfva genom böter för oloflig jagt derifrån afskräckas. Jag tror således detta förslag icke vara af beskaffenhet att böra antagas, och anhåller derföre vördsamt om afslag å detsamma. Frih. Cederström, Rud-: Obekant med denna jagt, kan jag icke med sakkännedom yttra mig om hvad för densamma i delta hänseende vore tjenligast; men jag anser, att då en underd. skrifvelse skall till K. M. atlåtas, bör den vara så affattad, alt uti tydliga ordalag nltryckes hvad man dermed åsyftar. Sådant är här icke förhållandet. Uiskm hafva nemi. föreslagit, att R. St. skulle hos K. M. i underdihet anhålla, det K. M. täcktes förordna, att jagt å rapphöns må vara tillåten ”under liden från och med d. 1 Sept. lill d. 1 Dec.”; men det finnes icke med något ord omnämndt, att den tid, som nu är lofgifven emellan d. 1 Äng. och d. 1 Sept. skulle förbjudas.
Majit täcktes meddela nådig förklaring öfver den för sökanden sålunda ifrågasatta rättighet till pension; men att, ifall hans rätt till omförmälda pension icke skulle finnas ostridig, Kongl. Majit, med fästadt afseende, icke allenast på sökandens tjenstgöring i 36 år vid Gottlands National-beväring, utan ock på den längre tid af inalles 41 år, han verkat i Statens och det allmännas tjenst, på sätt en den underdåniga ansökningen vidfogad tjensteförteckning närmare utvisade, under hvilken tid han städse haft att kämpa emot ekonomiska bekymmer, föranledda af hans medellöshet, små inkomster samt omsorg och uppfostran af elfva barn, måtte i nåder föreslå Rikets Ständer att åt sökanden, såsom Sjukhus-inspektor och Magasins-förvaltare, på Allmänna Indragningsstaten anvisa en emot nu fastställda eller framdeles blifvande pensionsbelopp svarande summa, att utgå, då han af ålder nödgas lemna meranämnda, af honom hittills innehafda tjenstebefattning. Militär - Kungl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 4. 9 Militär-befälhafvaren på Gottland liar, såsom egel underdånigt yttrande, på anförda skäl hemställt, att Kongl. Maj:t läcktes till Rikets Ständer göra framställning derom, att Lindström må vid afskedstagande! öfverllyttas på Allmänna Indragningsstaten med en årlig inkomst af 400 R:dr under sin återstående lifstid. Direktionen öfver Arméens Pensionskassa har uti afgifvet underdånigt utlåtande upplyst, att sökanden, hvilken vid Gottlands Landt-bevärings upptagande till delaktighet i Arméens Pensionskassa innehade Kanslisttjenst vid beväringen, begagnat sig af medgifven rättighet för de då i tjenst varande, att, emot befrielse från åliggande afgifter, afsäga sig delaktigheten i Kassan; till följd hvaraf han under sin tjenstetid icke till Kassan kontribuerat och således icke vore till pension derifrån vid afskedet berättigad. Vid sådant förhållande och då för rättighet till de genom Kongl.