Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Säkert och otvifvelaktig! synes mig 1 alla fall, att sådant icke onödigtvis bör ske. Lärofriheten åter, — eller rättigheten att undervisa andra i religiösa ämnen, att söka göra proselyter eller omvända personer till annan troslära än den de förut tillhöra — denna frihet eller rättighet är enl. min tanka, af belt annan art. Jag vet väl, att de som Iro på blott en enda saliggörande kyrka, de må nu vara Kalholiker, läsare, eller andra, icke vilja godkänna denna distinktion, då de anse för en samvetspligt att omvända alla till den lära, som jemlikt deras åsigter, ensam kan bereda räddning från evig fördömelse. Trosfrihet och frihet att göra Proselyter, äro naturligtvis hos dem oskiljaktige. Men det är just för det att dylika, i min tanke alldeles oriktiga, men fast organiserade och af mäktiga intressen omhuldade sekter, ännu finnas, som jag anser oinskränkt lärofrihet icke böra ännu medgifvas, om man vill vara säker att få behålla både trosfrihet och borgerlig frihet, hvilken, efter hvad erfarenheten visat, sällan länge står tillsammans med tron på en allena saliggörande kyrka. Hvilka de vilkor böra vara under hvilka lärofrihet här kunde medgifvas, derom vill jag nu icke yttra mig. Nog af att jag anser sådana böra stadgas, och kunna upgifvas när tiden är inne att göra en reform i den vägen. Trosfriheten deremot, så vida den beror af borttagandet af stadgarna derom i 1 kap. 3 § M.B., 7 kap. 4 § Ä.B. och 1 kap. 2 § sista mom. K.L. anser jag nu genast ej blott ulan skada, ulan till allmän belåtenhet och nytta kunna medgifvas. Straffet för s. k. Den 16 Juni. 201 ”affall frän deri rälta evangeliska läran” har länge varit en död bokstaf. När det deremot blifvit användt, har sådant endast väckt skandal inom och utom landet hos alla tänkande menniskor. Under nära 10 år som jag haft den nåden att vara anförtrodd högsta åklagare-makten, har jag aldrig funnit anledn. förekomma, att äska tillämpning af nyssnämnde lagrum.
Hullman från Orebro län, sorn begärt, alt Utskottet skulle, till undanrödjande af alla farhågor å bruksegarnes sida, vid dess utlåtande foga en, så vidt möjligt, till siffran noggrann kalkyl öfver frakt-, speditionsoch handels-omkostnader vid ifrågakommande tackjcrns-export. Med all den uppmärksamhet som vigten af denna fråga kräfver, har Utskottet tagit i öfvervägande icke blott de omständigheter, som till stöd för förbudens afskaffande och de i stället föreslagne skiljaktige tull-satser blifvit anförda, utan ock de skäl, som, mera förr än nu, åberopats lör förbudens bibehållande ; och ehuru Utskottet funnit, alt farhågor ännu af flere jern-handteringens idkare hysas emot ifrågasatta förändringen, har Utskottet likväl derjemte erfarit, att dessa farhågor hvarken äro så allmänna eller så bestämda, som tillförene. En af Herr C. F. Wcern j:r vid innevarande riksdag väckt motion om tionde-lackjernels och hammarskattens afskaffande m. m. lemnar flera, äfven för ifrågavarande ämne vigtiga upplysningar, och deribland, att intet Europeiskt land, ehuru flera bland dem sjelfva producera jern för export, stängt sina hamnar mot införsel af Engelskt jern. Äfven här utgör det Engelska och Skottska tackjernet en nödvändig råvara för vissa industri-grenar, och 1852 års import-tabeller upptaga icke mindre än 3,244 skeppund tackjern. För denna införsel har erfordrats i hvarje särskildt fall sökt tillstånd; men undantagsförmåner tillfredsställa hvarken rättvisan eller industriens behof alt utan uppehåll kunna förskaffa sig och disponera erforderliga råvaror. På de skäl, som i öfrigt finnas uti Herr Hjertås in. fl. motioner omförmälda, anser således Utskottet införseln af tackjern böra emot en allmän tullsats medgifvas. Men då ett sådant medgifvande, såsom Kongl. Maj:ts högstberörde
Kan icke förslaget fullt bifallas, så är det i min tanka icke värdt alt bifalla någon del deraf. Det vore då bättre att låta det vara som det är. Om man icke vinner något hufvudsakligt ändamål, sä invecklar man sig endast i många svårigheter, för att vittna - Den 15 Maj. 521 na ett ändamål till hälften, hvarmed man slutligen icke blir belåten. Vid 5 punkten har blifvit anmärkt, att de omnämnde persedlarne, spanmål, smör, hö och halm samt dagsverken icke voro nöjaktiga, ulan att ränteförvandlingen borde mera lämpas efter hvarje orts särskilda förhållanden. Deremot har jag icke någonting att erinra, och i Utsk:s conceptexpedition står också efter förenämnde persedlar orden ”med mera”, hvilka genom fel vid utskrifningen eller tryckningen blifvit uteslutne. En förändrad redaction af denna punkt, hvarigenom bestämdare antydes huru ränteförvandlingen bör ske, kan dock vara ändamålsenlig. Deremot vågar jag bestrida Frih. Cederströms påslående, att den nästföljande 6 punkten vore onödig, ty 80 § Reg.F. är alldeles icke af den beskaffenhet, att den kan hafva samma kraft och verkan, som det i 6 punkten föreslagna stadgande, hvars antagande skulle förebygga att utan K. M:s och R. Sl:s sammanstämmande beslut någon ytterligare förändring kunde ske, och således blefve den största säkerhet, som kan äga rum för den nu föreslagna förändringens bestånd, och fullt motsvarande den, som 80 § 1 mom. Reg.F. gifver, enär den äfvenledes endast innehåller, alt ingen förändring i hufvudgrunderne vid indelningsverket må ske, utan R. St:s och Konungens sammanstämmande beslut. En sådan förändring kan således i hvartdera fallet verkställas vid samma riksdag, sorn den beslutes, och ulan att här fordras så mycken tid, som för en grundlagsförändring, uppkommer precist samma påfiiljd af stadgandet i 6 §, hvilket bestämdt är ganska nöd igt, så vida man vill hafva säkerhet, att de förändringar, som kunna komma att ske, skola hafva bestånd.
N:o 84.) S. A. K. Ilos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, alt rättelse måtte beredas i de åtgärder, som blifvit vidtagne för utsockne frälsehemmanens i Halland indelning till ordinarie rotering; i afseende hvarå nedannämnde förhållanden förekommit, att i öfvervägande tagas. Sedan provinsen Halland blifvit år 1645 förpantad till Sverige, och sedermera, tillika med Skåne och Blekinge, genom Roeskildska freden 1658 till Svenska Kronan afträdd, så bestämdes i Malmö Recess den 18 September 1662, äfvensom genom hand fästningen till Ridderskapet och Adeln af samma dag, huruledes nämnde provinser ”skäligen måtte blifva regerade,” äfvensom de föreskrifter, hvarefter ”Kongl. Maj:ts Ministrar och Betjente, å den ena, och Kongl. Maj:ts trogne undersåtare i landet, å den andra sidan, liade sig att rätta.” Dervid stadgades ock, att ”Ridderskapet och Adeln skulle oturberadt förblifva vid sine gamla privilegier äfvensom vid sitt vanliga sätt och manér angående rust-ljensten och knecktehållet.” Då Konung Carl XI fattade beslut att, i stället för de vanliga utskrifningarne i landet, inrätta den redan förut under Drottning Christinas tid påtänkta ordinarie roteringen, ville han icke pålägga invånarne densamma emot deras vilja, och ingick derföre, vid Riksdagen 1683, öfverenskommelse med Fullmägtige från de fleste af Sveriges provinser, i kraft hvaraf de åtogo sig att, enligt de afslutade hneckte-contracten, uppsätta vissa regementen; men Skåne, Halland och Blekinge voro icke inbegripne i denna anstallt, i stället hvarför de förut öfliga ulskrifningarne inom dessa provinser fortforo och utgjordes antingen in natura eller med penningar eller annan tunga, allt efter som de utfärdade utskrifnings-instructionerne innehöllo. Så t. ex. förekommer i ett contract ”med allmogen utaf skatteoch krono-heraman i Bih. till R. St.
Memorial angående tillökning af Utskottets tjenstemannapersonal. X anseende till mängden och beskaffenheten af de till Stats-Utskottets handläggning hörande göromål, såsom omfattande både Statsverkets och RiksgäldsKontorets ärenden, har, vid föregångna riksdagar, detta Utskott, utöfver den i riksdags-ordningens 24 §. bestämde tjenstemanna-personal, nemi. en sekreterare och för hvarje afdelning en kanslist, haft af nöden och fått begagna en särskild sekreterare till biträde vid de riksgälds-verket rörande frågor, en kamererare för räkenskaps-göromålen i afseende på stats-regleringens olika delar, samt en tillökad kanslibetjening; och då göromålen inom Utskottet äfven under innevarande riksdag sannolikt blifva många och maktpåliggande, får Utskottet, med stöd af hvad nyss åberopade §. vidare innehåller, till Rikets Ständer hemställa: det Utskottet må tillåtas att, för ärendenas behöriga och skyndsamma behandling, i mån af behofvet, ytterligare antaga en sekreterare för Riksgälds-afdelningen, en kamererare och två notarier. Stockholm den 6 December 1847. På Ridderskapet och Adelns Ledamöters vägnar. TVF. Tersmeden. På Borgare-Ståndets Ledamö'ters vägnar. Frans Schartau. På Preste-Ståndets Ledamöters vägnar. Joh. Jac. Hedre'n. På Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar. S. Heurlin. A. Brändström Bih. till R. St. Ank. till Exp Utsk. den 9 Dec. 1847, kl. n f. m. Memorial j med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret afgifna berättelse. (Rgl:ds afdel.)
Jag ömkar ej att med magilV trollkraft, enligt Herr Öfverste Lieuknantcn Oliven valclrs uttryck, förblinda någon om wär stallning, men äfwcn i wär grymma förlust inser jag en ny anledning stil trygghet i wart nuwaran, de läge, sou, genom Haf och ödemarker bäst försäkrar ost mot de collosala anfall, hwilka mot en landtgräns kunna framsättas, och om således Swerige ej kan jämföra sig i styrka med sin farligaste granne, sä kan denne icke eller mot Swerige omvända all sin magt. S verige bör nu rätteligen be x iktas so u Q, och hwilka fördelar giswg cj sörswarer af en Ö, mot de an» fall som ant in gen öfwer Is eller öppen sjö kunna fö, retagas! Jämförcn i detta afseende, mine Herrar, den största Sjömans elfons ined dwoaf följde rrsulrater, och I ffslen snart hämta tröst af erfarenheten. Jag antar således som basis för mitt raisonne menk; atr Swerige genom sine lidne olyckor ej uphöri att wara Stat och att genom rmveckling as de krafter som ännu arv anwändbare, Swerige bör med sannolik, Den 4 December'. k-khet kunno försw«ra silk regeringssätt ock) sin frihet. Ur detta Mi anser jag' Conscclprions systemet med he!r andra ögon än Herr Oswcrstest Lieutnant 6rchen^alät. Jag tror lika meo honom att ett Folkfamgt laiid, witzerligcn ej rån sörswara stn frihet ucan en sic.gs öswerspänning i krafterue, som alriv skak! obehag, ligr kännas; men jag kror att tyngden af en walz uttänkt constnplion kan sämnest för.elas, och således bli ten rättwisaste as alla. Jag kror att tvär nuwarande Mikuairstyrka är otillräcklig för behvswtt; och att Lä meimijckor kill denna pligt ej kunna lockås genom utkomsten, sä köra de lwingaö genom lagarne, !y ffyl.
Kongl. Majas nådiga Bref och Remisser, ansökningar, så väl om sådane civileoch milttaire-Läkare Sysslor, dem Kongl. Maj:t bortgifver, som ock om de Sysslor och Tjenster, hvilka genom Styrelsens Fullmagter eller Constitutorialer tillsättas; äfvensom, rörande Stipendier och Pensioner, föreskrifne Examina och Tjenstledigheter. Förslags upprättande till Läkare - Sysslor. Alla till Kongl. Maj: t afgående underdåniga Skrifvelser och infordrade utlåtanden ; underdåniga anmälanden till de Läkaietjenster, hvilka 6*S Betänkande om Rikets Stfrtlse-Verl: under infallande krig tillsältas och med Kongl.' Maj:ts nådiga Förordnande förses. Underdåniga utlåtanden och anmälanden af de under Styrelsen lydande Ämbetsoch Tjenstemäns förljenster och skicklighet; pröfning af deras fel och förbrytelser, så vidt ej åtal inför Domstol kommer i fråga. Förslag till ändringar och förbättringar i Medicinal-Författningarne, allmänna underrättelser, rörande den civila och militaira Läkarevården ; alla frågor, så väl om extra Utgifter eller Aifvoden och Tractamenten utöfver Stat, sorn angående afskrifning å uppkomne Balancer. Likväl skola frågor af sist uppräknade beskaffenhet Kongl. Majus nådiga pröfning underställas. Alla Ärender, rörande Medico-Chirurgiska Institutet. De allmänna eller gemensamma målen,’ så vidt öfverläggning och beslut uti dem eger rum, afgöras efter röstberäkning. Ordföranden har inseende öfver Ärendernes jemna och oafbrutna gång, samt föranstaltar, att den Ledamot, sora besörjer militaira Läkarevården under Krigstid erhåller behöfligt biträde,hvarom underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t bör götas. Uti alla vetenskapliga frågor eger Styrelsen,’ att höra, eller, der de i Hufvudstaden finnas, till rådplägning kalia Läkare, som för kunskapes och skicklighet äro kände.
Med förnyadl Utlåtande i fråga dels om föreskrift för Kongl. Majrts Befallningshafvande alt lill JustiiiaeCanzleren och Justitieombudsmannen insända exemplar af Kungörelser, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande utfärda, och dels om inskränkning. ! dess obestämda rättighet att kalla Länens innevånare till sammankomster och muntliga förhör m. m.; och i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande, an - Den 7 September e. m. 36g angående bestämmande af rättigheten till upphämtning å stränderne af hafstång; hvarvid BorgareStåndet förklarat sig förblifva vid sitt, i anledning af förra Betänkandet, fattade beslut. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets: Öfver anmärkningar vid dess Betänkande, angående Rotehållares vid Båtsmanshållet åliggande, att vid General-mönstringar sig inställa; i anledning af anmärkningar vid Betänkandet, rörande LandsFiskalstjensternes indragning; och öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, i fråga om registrering af otryckta Riksdagshandlingar. Remisser till ConstitutiojisUtskottet: Af tvenne utaf StatsUtskottet anmälde anledningar till anmärkningar emot Föredraganden för Handelsoch FinanceÄrenderne. StatsUtskottet: Af Herr Meijers motion, att Marstrands Stad måtte tillerkännas ersättning för utöfver Stadens rättsenliga förbindelse ålagdt inqvarteringsbesvär. 4o H. 24 370 Den 7 September e. m. Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Directionens för Dykerioch Berg-* ningsCompagniet uppgifne vilkor för vidare fortsättning af dess befattning med Dykeri» och Bergnings-anstalterne i Riket.
För att väl genomgå detta, erfordras att man känner de föremål, som derunder mötas. En sådan kunskap är af nöden, dels för att undanrödja de hinder, som lägga sig i vägen och dels för att draga nytta af de fördelaktiga omständigheter, som erbjuda sig. Vill man, i öfverensstämmelse med denna åsigt, bestämma de ämnen, hvilka böra vara föremål för allmän elementarundervisning, måste man tillse, hvilka de föremål och förhållanden äro, som möta alla här i lifvet. Det första, som man härvid påträffar, är, utom vår egen or ganism, den yttre naturen och dess inverkan på oss. Naturens studium måste således vara vigtigt för hvarje menniska. Och hvad är väl detta studium annat, än ett studium af de lagar Gud följer vid Sin skapande verksamhet. Då Gud endast uppenbarar Sig för menniskan genom Sina verk, är det medelst studium af dessa verk man vinner kännedom om Hans storhet och makt. Hvarje verklig naturforskare slutar derföre med att finna sin egen obetydlighet, samt att nedfalla och tillbedja Guds vishet och makt. Detta studium har, sådant oaktadt, varit icke blott förtryckt, utan ofta rent af fördömdt. Tider hafva funnits, då idkarne af dessa vetenskaper för folket utpekades såsom de, hvilka forsler i fvi t sig åt Djefvulen. Och hvilka voro väl de, som sålunda brännmärkte desse beundrare af Guds vishet och storhet? Jo! de som sjelfva kallade sig Guds tjenare; men hvems tjenare voro de väl, om icke mörkrets eller Djefvulens. Deras bemödanden åsyftade att förhindra kunskapen om Gud och hans verk, samt qvarhålla folken i mörker. En dunkel, men säker instinkt säde dem, att i samma mån ljuset fick utströmma öfver menskligheten, skulle deras makt, som endast trifdes i mörkret, försvinna som nattens skuggor för den upgående solen. Numera hotas väl icke naturens studium med bålet eller inqvisitionens tortyrer, men såsom ett arf från de vördnadsvärde katholske fäderne qvarstår ännu en benägenhet att nedsätta och förringa värdet af naturstudiet.
Om det nemi. blir beslutadt att tullsatserna skola fastställas på 10 år, så kunde det ju vara möjligt att någon passade på och dref igenom en ganska hög Tulltaxa. Under skydd af denna tull inrättades då i landet åtskilliga näringar, men den öfverdrifna tullen väckte ett rättvist missnöje hos konsumenterna, och under tiden upstod en agitation mot dessa näringar, såsom förr emot sockerbruksidkarne, i Den 1 Februari f. in. 259 anledn. af deras allt för stora pretentioner. Om det nu icke vore möjligt att inom 10 år förändra den höga tullen, så växte detta missnöje, så att man, aldeles såsom under frihetstiden, gick ifrån den ena ytterligheten till den andra, och man skulle då efter de 10 årens förlopp till den grad sätta ned den höga tullen att man på en gång slog omkull alla näringar. Jag tror icke att man skulle utsätta sig för någon våda genom att lägga den / Kongl. Propos:n till handlingarne, men jag fruktar deremot att man genom dess antagande skulle utsätta sig för faran af allt för hastiga öfvergångar ifrån det ena systemet till det andra. I afseende på Gr. Mörners yttrande ang:de Engelska Parlamentet, så har derom så mycket blifvit ordadt att jag blott behöfver tillägga några få ord. Det linnes nemi. ett slags rättighet för Englands Parlamentariska Ministrar att fastställa en tullskala, som aftager efter vissa år, men detta skulle äfven i Sverige möjgen kunna ega rum utan antagande af den Kongl. Propos:n, ty vi måste observera, Mine Hrr! att en sådan rättighet icke halsin grund uti en på förhand gifven lag, utan den är grundad på förtroendet till nästkommande Parlament att det icke skalf förändra densamma. Ministeren kan begagna denna rättighet, ehuru det icke är sannolikt att den gör det, likasom det hos oss varit en antagen grundsats att K. M., oaktadt den fullkomliga rättighet Ilan har att nedsätta tullen, likväl icke gör det utan att någon trängande omständighet inträffat. Man kan äfven ifrån vår Statsrätt citera det förhållande att R.
Endast för anmälan om dess utsättande var en tidpunkt utsatt; men äfven om denna i råttan tid skett, berodde det ensamt af Konungens godtfinnande att bestämma sjelfva utvexlingen till och med senare, än H. M. nu föreslagit. I alla fall får jag lemna till hvar och ens omdöme, som icke af fördomar blifvit allt för mycket förblindad, om det är tänkbart att i83o års Ständer, eller rättare den majoritet, som bestämde deras beslut och ensamt torde vara domare öfver dess anda, kunde på en gång förklara silfvervexling för ett sine qua non för ordning i myntväsendet och förkofran i näringar, och likväl besluta, att om den af oss så högt värderade vexlingen ej inom en viss tid kan inträda, vi hellre vilja behålla den gamla surdegen. Hr Rosenqvist, Fredr. Leonh.: Utur den förvirring, hvaruti våra financer befinna sig, är det ej godt att uppgöra sig något redigt begrepp. Genom sifferberäkningar har det en lång tid lyckats att uppehålla den stora bankrutten. Jag hoppas, att vi ännu längre skola kunna fördröja denna katastroph. Vid förra Riksdagen yttrade jag mig emot realisationen, och jag har ännu ej lyckats blifva 32 Deli ao Februari i f. ra. proselyt. Jag vill blott till BancoUtsk:s begrundande framställa några frågor. Enligt Hr af Forsells Statistik utgöra de i landtegendom intecknade enskilda capitalerna 38,5oo,ooo R:dr; i stadsegendom äro 16 millioner intecknade; de publika cassorua hafva 17,975,300 R:dr utestående inteckningar, summa 73,000,000 Rrdr. Om det ock är att förmoda, att cassorna tvingas bibehålla förtroendet för Banken, torde likväl icke de enskilda äga en lika tro eller öfvertro, utan torde de uppsäga sina fordringar. Jag frågar då, om af de 55.000.000 R:dr enskilda inteckningar, 40,000,000 R:dr uppsades, i hvad tillstånd försattes då de skuldsatta?
Discopt-Verk hafva rätt att disponera anslagne biträden. Alla dylika Banken ålagde utläningar kunna efter behof uttagas, med rättighet attnär som heldst återlemna dem; och mäste 'detta nödvändigt visa en förändring i utelöpande sedelstockens belopp, än af en ganska betydlig ökning, än åter af lika 'ovän-tant stor indragning. Allmänheten, långt ifrån .att blifva upplyst genom sådana stridiga uppgifter, Skalle troligen falla på den tanka, att Banken styrdes icke efter föreskrifter, utan efter godtycke. Genom explicationer om orsakerna kunde väl detta omdömme förekommas, men deraf kunde ock lätt hända att Regeringen Vore generad i vigtiga företag, och Banken likaså, vid till exempel en transaction om Silfver-inköp till Realisationens påskyndande: Den föreslagne uppgiften kunde således, utan all synbar nytta eller behof deraf för Bankens Credit. vid åtskilliga tillfällen medföra betänkliga svårigheter. Att Riksgälds.Contoirets credit vunnit genom Publiciteten, vill Banco-Utskottet ej bestrida; men anser enligt ägande kännedom om Bankens solidité, ett sådant hjelpmedel för Banken ej vara af nöden. Dessutom synes icke jemförelse dem emellan kunna äga rum; det förras befattning består deruti att till föreskrifna behof anvin - 754 'Hen ig Jani' annväda dertill anordnade mejel' verkställigheten deraf ian utan ali svårighet, och bör äfven Allmänneligen redovisas; och om der någon tysthet var föreskrifven, var det säkert för befordran af andra afsigter, ändesomrörde Contoirets egente-' liga befattning. Det sednare äter, som med egna tillgångar och egen credit mäste verkställa sina operationer, bör oundvikligen agera under Tysthetslöfte, för att af Specuianter och vinglare icke kunna emotarbetas. De tlplysningat om Hankens förhållande, sorti högsta Magten, till befordrande af Undersåtarnes bästa anser sig behöfva infordra, tror Banco-Utskottet aldrig hafva varit nekade, eller någonsin böra nekas. En Regering sorn vill sitt
Äfven jag tror att de af TTtsk:t här före slagna procent-belopp kanske äro betydligare än behofvet kräfver; men då i afs:de å denna punkt några andra förslag icke tyckas vara att välja emellan, än att antaga Utsk:ts eller korniterades förslag, och då några upplysningar icke genom en återremiss synas kunna vinnas, får jag hemställa, det Hr Stuart ville så moderera sitt förslag, att man nu genast fastställde det belopp, som komiterade föreslagit. Hr Stuart: Då ändamålet med den återremiss, hvilken af mig blifvit begärd, vinnes derigenom, att R. o. Ad. nu antager de bestämmelser i ämnet, komitéens förslag innehåller, så får jag, i öfverensstämmelse med den sista talarens derom gjorda framställning, i så måtto modifiera mitt förut afgifna yrkande, att jag anhåller om propos. på bifall till komitéens uti ifrågavarande hänseende afgifna förslag, hvilket förekommer uti 80:de §:n af komiterades bet:de. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., bifölls så väl Utsk:ts ofvanomförmälde hemställan som ock den ifrågavarande §:n, dock med förbehåll derom, att de uti §:n förekommande procent-beräkningar skulle utbytas emot dem, som funnos intagna uti § 80 af komiterades förslag till bev:s-stadga. § 77. Gr. Mörner: Sedan R. o. Ad. beslutat att besvär skola medgifvas äfven öfver pröfnings-komités beslut, så torde denVI B. 16 244 Den 18 Maj f. m. na § böra så förändras, att man derstädes efter orden: »Den som vill öfver tax:s-” tillägger orden: »eller pröfnings-»; hvarefter §:n skulle erhålla följande lydelse: »Den som vill öfver tax:seller pröfnings-komités beslut etc.” Uppå framställd propos. bifölls §:n med den förändring, -att början deraf erhöll följande lydelse: »Den som vill öfver tax:seller pröfnings-komités beslut etc.” § 78. Bifölls. § 79. Gr. Mörner: