Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från det forna trotset mot alla konvenansens fordringar härstammar en fördomsfri uppfattning, som ger hela den unga kvinnans väsen ett särskildt behag. Den forna yrbättan blir en af dessa själssunda, frimodiga kvinnouppenbarelser, som bättre än andra förstå sprida glädje omkring sig och till sist blifva afgudade som » solstrålar » af de gamla, hvilka de en gång gjorde så mycket förtret, de små bångstyriga backfischarna. Behöfva vi längre fråga oss, hvad backfischen egentligen har för rätt att vara till? Backfisehlynnet är ett den kvinnliga naturens uppfriskande salt, den välbehöfliga reagensen mot sipphet, pryderi, sentimentalitet och allt tantaktighetens väsen. Gån varligt tillväga, I uppfostrare och uppfostrarinnor, så att I ej upprensen det goda med det onda! Om saltet mister sin sälta, hvarmed skall man då salta? Och med hvilken dämonisk uppfinningsrikhet och uthållighet förföljer hon ej sitt offer 1 Under lektionstimmarne svarar hon dumt med flit för att få magistern i dåligt lynne. DessAkvarellmålning. emellan ansätter hon honom med fiågor, afsedda att icke kunna besvaras. Eller också För Idun af S. L. moltiger hon, timme efter timme, tills hon brister i skratt, då klockan slår, och rusar på ^JlWfed fara att råka i evig onåd hos Iduns ärade CPyredaktör och älskvärda läsarinnor uppträder jag dörren. Han, stackarn, tittar efter henne med eller rättare sagdt försöker jag ännu engång uppförvåning och undrar, om hon har alla skrufträda såsom ett slags artistisk rådgifvare för dilettanvar i behåll. Jo vars, hvad hon är klok! — ter i målningskonsten. Såsom förmildrande omständighet får jag emellerKanske bara litet för mycket. Ibland förefaller hon att vara elak, ja oädel, i en förfärande grad. Det får » magistern » nogsamt pröfva. Finns det i hans toalett eller hans garderob någon skröplighet, som han gärna vill ha dold för världens blickar, nog spejar hon ut hemligheten och drar triumferande sin upptäckt fram i ljuset. Hvad hon njuter af hans förlägenhet!
Då jag rttl, efter förutsättande af dessa allmänna begrepp, går att betrakta det hinder, Sorn Utskotten ansedt ligga i vägen för den jemkning i Roteringsbördan, som skulle gifva rättelsen; och finnér det bestå i det förbehåll Malmöhus Läns Rotehållare fästat vid deras begifvande till Ständiga Roteringen, nemligen, att ej något hemman} 53 H. 5 66 Den ii December f. rn. eller någon Lägenhet måtte uppsattas till högre Botering, än hvarmed detsamma redan j i extra Rotering_, var belagdt; så får jag icke vägra uppmärksamhet, hvarken åt skillnaden, sorn visar sig, emellan den fråga, hvari detta förbehåll gjordes, och den, hvartill det nu af Utskotten är vordet lämpadt; eller åt den inskränktare syftning, som förbehållet endast kunde äga, då det gjordes, än den, det nu fått i tillämpningen. I förra frågan, (om extra Roteringens förvandling till ständig) der Contrahenterna endast voro, å ena sidan, Kronan, och, å den andra, Malmöhus Läns Rotehållare, kunde föremålet icke omfatta något annat, än dessa Contraheuters rättigheter och skyldigheter till hvarandra; och då dessa voro rent Ekonomiska, så var också frågan ensamt sådan; då deremot, i den sednare frågan, (om rättigheten till jemkning) såsom uppkommen ifrån det samfällighets-förhållande, hvari Malmöhusoch ChristianstadsLänens samtelige Rotehållare befunno sig till hvarandra, föremålet både angår, till en del, andra personer, och äfven omfattar ett annat ämne. Här ingår ingen Kronans rätt; ty då Samfällighets-Intressenterne fullgöra deras gemensamma skyldighet till Kronan, så har hon icke hvarken nytta eller skada af den utgång, som deras inbördes jemkningsfordringar emot hvarandra kunna erhålla; efter hvilka fordringars natur denna fråga endast är rättsfråga, men ingen - Den ii December f. in. ling annat. Så naturligt det i förra frågan var, att Malmöhus Läns Rotehållare ville, i deras särskildta yttrande, afböja faran af en förstoring i den allmänna bördan; så oantagligt synes det mig, att förbehållets syftning varit annan, eller sträckt sig längre.
Stjerneld. Åkerhjelm. Ihre. Grip. Vi hafva nu fulländat vårt svaromål på de anklagelser och ansvarspåståenden, som i denna rättegång mot oss blifvit rigtade, och vi öfverlemna åt llöglofliga RiksRättens upplysta pröfning bedömandet af vårt hand - lingssätt. I öfvertygelsen om den sjelfständiga pröfning våra här redoviste åtgärder nu mera underkastas, sedan denna pröfning endast tillkommer våra Domare, äro vi fullt försäkrade, att der lag ej fäller oss, der fäller oss intet inför dom. M. ROSENBLAD. G. F ÅKERHIELM. ALB. IHRE. AUG. von HARTMANSDORFF. GUST. FREDR. BOHM. G. A. STIERNELD. CARL AXEL LOWENHIELM. genom Ali. Ihre enl. fullmakt. JOIL LAGERBIELKE. CARL GYLLENHAAL. C. G. GRIP. GEORG ULFSPARRE. D. v. SCHULZENHEIM. C. D. SKOGMAN. S. A. MUNTHE. C. W. RIBEN. Till Höga RiksRätten. Af Rikets Ständers JustitieOmbudsmans slutpåstående i det vid Höga RiksRätten mot förre Ledamöter af Konungens StatsRåd, och bland dem äfven mot mig, anställde åtal för tillstyrkt afslag å HofSekreteraren Bergs underdåniga ansökning att i hufvudstaden få uppföra skådespel, har jag erhållit del; 41 318 och jag finner mig deraf föranledd till följande anmärkningar vid hvad Ur Justitieombudsmannen härutinnan anfört. Hr Justitieombudsmannen yttrar först, ”att dä de ä förklarande sidan åberopade äldre Riksdagsförhandlingar angående obehindradt tillstånd till Theateranläggning i hufvudstaden ligga utom gränsen för det åtal, Ilr Justitieombudsmannen vore pligtig att i denna sak utföranågon tillämpning af dessa förhandlingar icke kunde ä Hr JustitieOmbudsmannens sida medgifvas.
Jag medgilver, att Utskottet har en sådan rättighet; men då Utskottet i sitt Memorial nämnt, hvilken mening, om dagen för nästa Riksdags början, Utskottet gifver företräde, så är det icke mera endast en förfrågan, utan ett förslag. Förhållandet är alldeles detsamma, som med alla andra ETtskotts Betänkanden; desse äro blott förfrågningar med förslag, hvaröfver Stånden sedan besluta, En Ledamot af ConslitutionsUtskotlet har velat tillerkänna ExpeditionsUtskottet rättighet att sålunda hos Stånden väcka förslag, i rak strid mot 87 § 2 Mo - i38 Den i o F e b r u a r i i f. m. mentet Riksdagsordningen, och har till stöd derför citerat flere ställen nr Grundlagen. Men 2 mom. af 37 § Riksdagsordningen är generel regel, och de citerade punclerne äro undantag. Den allmänna regeln måste gälla i alla fall, der icke serskildt stadgande finnes; och intet sådant existerar, sorn berättigar ExpeditionsUtskottet till dess nu vidtagna åtgärd. Det andra sättet, hvarpå Grundlagen blifvit af ExpeditionsUtskottet förnärmad, är, alt Utskottet föreslagit origtig dag för nästa Ständers sammankomst. RegeringsFormens 49 § innehåller tydligt: ”Riksens ”Ständer skola, i kraft af denna Grundlag, ”hvart 5:te år sammankomma.” Om Utskottet hade rätt i sitt förslag, så skulle ordet &cuyii7i‘OiiJ{OTTiTnci betyda detsamma, som åtskiljas. Utskottets tolkning afdennaGrundlagens föreskrift förtjenar icke ens namn af sofism; den är för dålig dertill. Man har föreslagit, alt öfverlemna frågan till afgörande af ConstitutionsUtskottet. Jag ser ej någon anledning härtill, men skulle dock gå in derpå, om icke det vore utan ändamål och förnärmande Utskottet.
Räntan utgår af Bevillningsmedel, som dertill ovilkorligt årligen afsättas, innan andre utgifter derutaf utgå.” 4:o Obligationernes försäljning sker till en eller flere, till det högsta pris Fullmägtige anse kunna erhållas, emot betalning i contant, eller på terminer, då nödig säkerhet afses, eller ock emot förut utelöpande Riksgälds-Contorels obligationer. 5:o Till fond för ränta och framtida återuppköp af de utgifvande nya obligationerne afsätles årligen, och allt intill dess att alla dessa obligationer slutligen hunnit att inlösas, utaf allmänna bevillningen för fast egendom, eller om denna skulle upphöra, af annan bevillning, och innan andre utgifter derutaf anordnas, en summa af i5o,ooo R:di B:co, sorn oförryckt lill denna gälds betalande skall användas. 6:0 Hvad som af denna fond icke åtgår till årliga räntan, skall af Fullmägtige användas såsom minskningsfond, endera tili uppköp af de utgifne obligationerne, i den händelse deras värde vid något tillfälle vill sänka sig under hvad det i allmänhet dittills varit, eller ock tili uppköp af andre . säkre räntebärande papper, för att på detta sätt fruktbargöra denna tillgång och hålla den disponibel till användande vid det tillfälle, att värdet af Riksgälds-Contorels egna obligationer vill sänka sig, och uti hvilken händelse den sålunda samlade tillgången genast bör försäljas och användas tili; Stots-V t shot tets Förslug Nio 19. i3 uppköp af Riksgälds-Contorets obligationer, till så stort belopp ändamålet kräfver. 7:0 Sakna Fullmägtige nyssnämnde anledning till minskningsfondens användande, så afvaktas nästsammanträdande Rikets Ständers beslut i afseende på ordningen och tiden för obligationernes infriande. 8:0
Utaf den. förklaring, sorn, i anledning häraf, blifvit af direktionen öfver allmänna barnhuset afgifven, inhemtas, att, rörande ifiågavarande fordran hos Skyttes arfvingar, densamma grundar sig på af ståthållaren Skytte år 1622 upprättadt, sedermera förändradt testamente, enligt hvilket afkornsten utaf Sätra gård i Bränkyrka soeken jemte underlydande lägenheter skulle användas till fattiges underhåll; all, i följd af förändring i det primitiva sättet för denna afkomsts utgående, densamma blifvit hänförd lill landlbo-räntor af Sätra gård med underlydande; att dessa landtbo-räntor, såsom tillhörande den år 1785 till allmänna barnhuset öfverflyttade husfattig-kassan, blifvit ifrån denna tid såsom barnhusets tillgång beräknade, ehuru ingenting deraf ifrån 1751 eller sedermera barnhuset tillfiulit under denna titel; att den fortsatta debiteringen och tillökningen af i6r:dr 3;2 sk. årligen uti barnhus-inrättningens räkenskaper skedde i stöd af direktionens den 10 Juli 1788 fattade beslut, samt slutligen alt så mycket mindre någon inkomst af landtbo-räntor. från Sätra, gård' vore alt påräkna, sorn, efter hvad antagas kunde, ett utbyte’ skett af deim emot de ifrån Trogsta hemman i Upland inflytande frälseräntemedel, sorn vid husfatlig-kassans öfverlemnande jemväl kommit barnhuset till godo och derefter ordenligen ingått, hvadan ock direktionen hemställt, att oförmäfde fordran hos ståthållaren Skyttes arfvingar för landlbo-räntor af Sätra gård måtte afskrifvas. Beträffande barnhusets fordran hos generalen grefve Lövens arfvingar så vore äfven densamma dels grundad på Skytteska testamente! och dels år 1785 flyttad till barnhuset från husfattigkassam
Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, sedan den 8 dennes på bordet h\ilande, Utlåtanden: N:o 52, i anledning af väckt motion om en fyrbåks anläggning på nordvestra udden af Gottska Sandön; och N:o 55, i anledning af väckt motion om upprättande af nytt sammandrag af de författningar m. m., som böra från predikstolen årligen uppläsas; hvaremot samma Utskotts Utlåtande N:o 54, i anledning af väckt fråga om beviljandet af stapelrätt för staden Skellefteå, återremitterades, jemte mundtliga yttranden och ämnet rörande, af Johan Westermark från Westerbottens län ingifne, handlingar. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets, den 1 och 12 dennes på hordet lagda, Betänkande N:o 11, i anledning af väckt motion om stiftande af en lag angående flyttningar i och ur hus på landet. S. D. Föredrogs och afslogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 1 och 12 dennes pä bordet lagda, Betänkande N:o 50, i anledning af väckt motion om meddelande af stapelstads-rätt för staden Sölfvitsborg. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets, den 5 och 12 dennes på bordet lagda, Utlåtande N:o 64, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående anlag för beredande af rättelse uti beräknandet af salpeterhjelpen inom provinserna Småland och Öland. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets, den 5 och 12 dennes på bordet lagda, Memorial N:o 13, angående i Banken qvarstående äldre deposita. S, D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets, den 8 och 12 dennes på bordet lagda, Utlåtande N:o 66, i anledning af väckt motion angående förklaring af den i Kongl.
Domhafvande för honom tjenstgjorde. Ehuruväl det sålunda icke ankommit på Förklaranden att utsätta och hålla det urtima ting, som blifvit nödigt, derest ransakning med Andersson skolat ovilkorligen äga rum inom tre veckor från den 6 April, ville dock Förklaranden icke neka, att han, hvad han då mera icke mindes, tilläfventyrs af tjenstgörande Domhafvanden fått emottaga Konungens Befallningshafvandes ofvannämnda skrifvelse genast eller så tidigt, att han, som, efter den sistnämnde, skulle åter inträda i domare-embetets utöfning, kunnat föranstalta om urtima ting under tiden emellan den 27 April och den 7 Maj, på hvilken sednare dag Laske härads lagtima sommarting begynte. För den händelse, som sålunda förutsattes, anförde Förklaranden till sitt försvar, att Andersson i förevarande fall ej varit uti lika ställning med en annan person, hvilken såsom misstänkt att hafva föröfvat något brott häktats och till fängelse införpassats, enär Andersson förut varit under ransakning för samma brott, men genom sin rymning föranledt ransakningens vidare uppskjutande; att, vid sådant förhållande, det ej varit nödigt att med Andersson iakttaga annat förfaringssätt, än med häktad, som i afbidan på ny ransakning återförpassas 32 till länsfängelset, nemligen att sådan ransakning utställes endast med inskränkning derhän, all den häktade en gäng i hvarje månad utfordras lill ransakning; att, med en sådan uträkning, liden emellan tvenne urtima ting kunde utställas från början af en månad till slutet af den påföljande, hvilket sednare Förklaranden dock förmodade icke skola inträffa, utan att förhållanden förefunnes, som eljest gjorde ett mellankommande sammanträde onyttigt, till exempel, då rymlig tid för ett vittnes förvisande till presterskapet eller lör handlingars infordrande på nödiga omvägar erfordrades; att ett urtima ting uti nu i fråga varande mål sannolikt ej varit tillnågon nytta, emedan utredning saknades, om och huru fången förut straffats för olofligt tillgrepp; och att uppskofvet från den 7
Förordningen den 9 Maj 1835, hvarmed åsyftades att föreskrifva sådan form och offentlighet å köp om lös egendom, som qvarblef i säljarens vård, att dels några olägenheter af antidaterade köpeafhandlingar ej skulle vara att befara, dels ock den, som innehade lös egendom, den han till annan afyttrat, ej skulle kunna genom sådana skenbara tillgångar bereda sig en kredit, som han icke förvärfvat, derest borgenären egt tillfälle att förvissa sig om rätta förhållandet. Ändamålet var dock härmed icke vunnet. Erfarenheten ådagalade deremot, att de missbruk, som till författningen gifvit anledning, snarare deraf befordrats, ty utvägarne för oredlige gäldenärer att, genom svekfulla afhandlingar, kränka borgenärers rätt eiler gynna 8 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 34. en borgenär på andras bekostnad, kunde nu beträdas under skydd af samma formaliteter, som varit ämnade att tillstänga eller åtminstone försvåra dem. Följden var äfven den, att Rikets Ständer, fem år efter författningens tillkomst, beslutade dess upphäfvande, men att i sammanhang dermed införa åtskilliga bestämmelser i annan syftning, till förekommande af ifrågavarande missbruk. Härom upprättade lagförslag vann dock icke Kongl. Maj:ts nådiga bifall; och saken förblef således oförändrad. Några års ytterligare erfarenhet af författningens menliga verkningar uppenbarade emellertid i en högre grad nödvändigheten af lagstiftarens mellankomst, hvilket föranledde frågans återupptagande vid sista riksmöte inom samtlige Riksstånden. Men härvid sökte två motsatta åsigter att göra sig gällande, 'dera ena, att med bibehållande af Kongl. Förordningen den 9 Maj 1835 utfinna ytterligare bestämmelser och föreskrifter i enahanda syftning, som de, samma författning meddelar till förekommande af bedrägliga och svekfulla aftal utaf nu ifrågaställde art, och den andra, att, med författningens upphäfvande, om möjligt genom andra stadganden afhjelpa den brist, som i denna del vidlåder 1754 års lag; och den förra åsigten blef den segrande.
Sparres förslag, komme sannolikt K. M:s Befh:de att öfverhopas med ansökningar af en mängd hvarjehanda personer att få deltaga i jagtnöjena, men att gå åtskilliges önskan till mötes och afslå andras begäran, är förenadt med ett obehag, som ej ifrågakommer, om den påyrkade rättigheten icke beviljas. Vill dessutom landshöfding icke ensam för sin person idka jagt, så lägger Utsk:ts förslag ej något hinder för honom att skaffa sig landssekreterarens eller landskamrerarens sällskap, hvarförutan han säkerligen alltid kan påräkna sådant af ortens jägeripersonal. Hvad åter beträffar 2:dra mom:t, ber jag att få uppläsa min reservation: Den 5 Augusti. »Uti § 2, mora. 2 har ordet skadliga blifvit insatt framför rofdjur, och såsom en följd häraf hafva de uti K. M:s Nåd. förslag begagnade orden nyttigt vildt blifvit utbytta mot orden annat vildt.» »Då emellertid stadgan icke innehåller något förbud mot jagt efter rofdjur — dessa må till följd af sina bestämda funktioner i naturen vara mera eller mindre skadliga eller t. o. m. nyttiga — så anser jag berörda tillägg och förändring icke vara behöfliga, helst det torde tillkomma jordegaren att, enligt den anvisning naturvetenskaperna lemna, sjelf bedöma hvilka slags rofdjur böra fredas å hans egendom och att, ifall han upplåter jagträtten, inlägga uti afhandlingen derom de bestämmelser, hvilka han anse erforderliga.» »I enlighet med denna åsigt anser jag mom:t höra omredigeras i enlighet med K. M:s förslag, så att ordet skadliga framför rofdjur utgår och i stället för orden »annat vildt» sättes »nyttigt vildt», helst något tvifvel ej kari uppstå derom att, då i stadgan bestämningsordet nyttigt framför vildt användes, dermed menas matnyttigt vildt och sådant, hvilket efter derom gifna vetenskapliga bestämmelser, ej räknas till rofdjursslägtena.» Jag anhåller om Hr Gr:s o. J>andtm:s propos. på antagande af mom:t med de förändringar, jag nu haft äran föreslå. Frih. Wrede: Hvad först Gr.
A h, ja, men de efemäraste af alla moder. De bero alltid, äfven de mera stadigvarande af en kotteriöfverenskommelse. Det senaste modet t. ex. att som knapphålsblomma bära blåklint i stället för gardenia har helt säkert uppstått så, att några ungdomar af la jeunesse dorée en afton fått idén att bära den förstnämnda; de buro den mangrannt, tidningarna förkunnade det dagen därpå, och så. C. B — m. Idun Arfwidsson. Det » blå blodets » damer. (Slut fr. n:r 29.) alongslifvet florerar naturligtvis ej nu i samma grad som under » Tanden régiW me » eller under kejsardömet, då en mäktig och lysande aristokrati gaf glans åt » mondens » salonger, operans loger och Tuilleriernas spegelsalar. Faubourg S:t Germain har i ett half sekel förgäfves väntat på sin legitime konung, och hvad bonapartisterna beträffar, så sjönk deras sol med Sedandagens. Det bonapartiska sällskapslifvet måste dela den napoleonska dynastiens öde. Prinsessan Mathilde och prinsessan Jeanne Bonaparte — om hvilken jag förut talat å * v En typ för dessa nöjeslystna bördsdamer, som älska att föra spiran i en glad salong, är furstinnan af Sagan. Hela Paris känner furstinnan af Sagan, hela Paris har historier att berätta om hennes excentriciteter. Och hon vill, att det skall talas om henne. L a prince3se de Sagan älskar reklamen nästan lika passioneradt som Sarah Bernhardt; hon var förtjust, när det förlidet är hjärtligt skrattades åt historien om, att hon låtit bita sig i armen af en apa — hon har nämligen till favorit en liten apa i stället för katt eller hund. Furstinnan af Sagan är dotter till baron Selliéres, den stenrike bankiren, som tog lifvet af sig, då han anklagats för bedrägeri ..
På grund af dessa skäl yrkar jag bifall till anläggning af endast en sjökommunikation i den upgifna sträckningen och anhåller att Betänk, alltså måtte återremitteras. 11 r Bildt, Didrik Gillis: Den siste talaren har ansett, att för den ifrågav:de landsorten on kanal-anläggning är af större vigt än en jernväg från Almundsryd till Carlshamn, och deri anser jag honom hafva fullkomligt rätt. Det måste nemi. vara klart, att det medför större fördel för de orter som ligga 13,| mil in i länet, att kunna^på vattenväg forsla sina varor 3| mil nära kusten än att sjön Asnens områden erhålla en jernväg till Carlshamn, men ser man saken i sin helhet, tror jag att det är af ganska mycken vigt, att de orter, som äro belägne kring sjöarne Salen, Asen, Asasjön och Bergundasjön, kunna på vattenväg föra sina varor till Almundsryd och derifrån vidare forsla dem på jernväg till Carlshamn. Finnes åter ingen jernväg, så blir transporten emellan de 2:ne sistnämnde ställena serdeles dyr, emedan varorna då måste upläggas vid Almundsryd och landvägen forslas till Carlshamn medelst forbönder. För utförandet af dessa båda företag har bildat sig ett bolag, men detta bolag har åter söndrat sig i 2:ne partier, af hvilka det ena ifrar endast för en vattenkommunikation emellan Asasjön och Almundsryd, och den andra uteslutande för en jernväg emellan Almundsryd och Carlshamn. De, som önska blott jernväg, äro naturligtvis boende omkring sjön Asen, ty genom jernvägen är deras behof af lättad kommunikation upfvldt. De äro ganska litet intresserade af sjökommunikationen, emedan de endast åse, huruledes varor från längre aflägsna orter föras förbi dem. Genom Utskrs förslag, om K. Sl:r bifalla detsamma, hafva dessa personer blifvit tvungne att deltaga i kanal-anläggningen och på samma sätt de, hvilka ifra för endast den sednare. Så vidt jag af motionären Gr. Morney kunnat erfara, äro de i allt fall villige dertill, liufvudfrågan är, huruvida företaget kan bära 126 Den 7 December. sig.
Om Elcctsrer till wäljande af Riksens Ständers chilliciLOmbudsman och desi 8-.ipj»Iösnt. l. Bp. 2co, 208, Z42-, Z50. Angående förre Riksdagsmannen 7an förwaltan de af Rnllers vsnielsson? Fullniagligstap i Banken. I, B. p. 2l2. Om Talmannen chan Oljons, samt Riksdagsmännen 6näers Danielssons och kebe ^nclcessons ytterligare hidehällande wid de dem uppdragne Banco Jnlimagkigstap. B. p. 406. Anmodan till samteligL Utstotten, att, framför allt annat, afgifwa deras yttranden öfwer de wigtiga ämnen, som röra Financcrne, Bewillningen och bcswarandct af Kgl. Majits Nädiga Propositioner. I. Bp. 502. Angäende Riksdagsmannen Oxelberg; ställande under laga tilltal. I. B. p. 5<:6. ; Om Höasta Domstolens Ledamöters bibehållande wid Riksens Ständers förtroende. I. B. P. 520. Om Wal af Committecade til! Tryckfrihetens wärd. BP5 5 a. Ang. Riksdagens afsiutande. Om en Medaillcs prägling, till äminnclse afThronföljarewalet. II. B. P> 288, 2.91, 299, Z2o. Om Dito till uttryckande af Nationens saknad wid förlusten af H. K. H. Äronprinftn Oarl Rugust. III. Angäende utbetalningen af Utskottens Secreterare!- och Cancellisters arfwoden. lil. B. p. ;;6, 2:0 Remisicr till nedannamnde Utstött af, under Riksdagen, i Ständen förekomne ämncu saint de derutinnan, äfwensom ä af Utstotten wackte frägor fat» tade Beflut: Allmänna Lcsrvärsoch Deconomiä-Utskottet; Om införsel af utlandst Spaunemäl och Tull derä.