Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna sten lade hon i Erlands högra hand och frågade, om han ville älska henne som sin enda qvinna intill döden och svärja henne en trohet, mot hvilken den ringaste förbrytelse skulle berättiga henne att taga hans jordiska lif och med sina böner stänga för honom himmelens port. Dertill svarade Erland utan tvekan ja. Derefter tog Singoalla stenen med Alakos bild i sin högra hand, aflade samma löfte och tillfogade efter sitt folks bruk, att hon ville vara sin trogne mans trogna slafvinna och lida allt af hans vrede, men ingenting af hans otrohet. Sedan detta var gjordt, sade Singoalla: nu är du min man, Erland, och jag är i allt lydig din vilja. Och när hon sagt detta, kastade hon sig på knä i gräset, höjde armarne mot himmelens stjernor och talade ord på ett språk, som Erland ej förstod: – Han är min, den ende jag älskar! Veten det, alla qvinnor, och blicken ej på honom, ty han är min och föraktar er alla. Tack, gode Alako i himmelen, ty han är min, den ende jag älskar! Erland fattade väl icke hela betydelsen af denna ceremoni, som Singoalla förrättade med en egen högtidlighet i sitt väsen; vid ett annat tillfälle skulle han undrat deröfver, att Singoalla nu kallade honom sin man, ehuru inga ringar blifvit vexlade, intet bröllop på vanligt sätt hållet och ingen välsignelse uttalats öfver dem af en Herrans tjenare. Men nu tänkte han ej på något sådant; det löfte, han svurit, kände han ingen svårighet att hålla, ty Singoalla var hans själs enda lust, hans ögons enda fröjd; han tänkte blott på att kyssa Singoallas mun, hvila vid hennes barm och följa henne till verldens ända. – Sätt dig bredvid mig, sade Singoalla, – och hör en sägen, som går bland min fars folk. De säga, att den man och den qvinna, som druckit hvarandras blod, skola känna lifvets sorg och glädje, helsa och olust på samma tid och på samma sätt; att de kunna tala till hvarandra med tankarne, fastan de äro på långt afstånd, och att deras hjertan aldrig kunna skiljas. Tror du det?
Orden (frimureriet?) vore ännu ganska litet betydande, men skall framdeles under E. M. vinna sin fullkomlighet. Ännu få inga stora kunskaper oss uppenbaras, men efter arbetet lärer det ske. Ack, om Oxenstjerna och jag nu egde den nåden, att få gå med E. M. en natt i pelaresalen, och tala om dessa saker, som blifva allt mer besynnerliga På Svartsjö (hos enkedrottningen) är allt oförändradt – samma önskan och samma indecision.“ ... Angående sin mor är konungen tveksam. Han skrifver (Spa d. 11 Aug. 1780): “Enkedrottningens ånger inquieterar mig lika mycket som hennes ondska. Det är mitt öde, att aldrig vara på den sidan tranquil. Antingen är det mitt förstånd som lider, eller mitt hjerta“ ... I ett Schröderheims bref heter det: “Angående Björnram täcktes E. M. tillåta mig att lemna en utförlig berättelse. Jag fruktar att jag glömt nämna att i grannskapet af Spa finnes en Rose-Croix (Rosenkreutzare) och flera värdige bröder. – Björnram arbetar, men ensam. I dag för fjorton dagar sedan kom han till mig bittida om morgonen, och, sedan vi försäkrat oss om ensamhet, bedyrade han för mig sanningen af hvad han sagt och bekräftade ytterligare, att enkedrottningens lifstid icke kunde bli särdeles lång, ehuru dess slut icke inföll på detta året, men att hon nu vore helt tranquil, och att inga stämplingar från det hållet voro att befara. I afseende till de dödstecken, som alltid förekommit om mig, ville han företaga ett arbete angående mig, i tre nätter å rad, om jag dertill ville samtycka och hade styrka att emottaga utslaget. Ondagsmorgon återkom han och berättade, att arbetet börjats, och att ett klart sken öfvertygat honom om min värdighet. Sedan han frågat, om jag brukade bränna ljus om nätterna, frågade han, om ljusen brinna ut. Då blef min förundran stor; ty nu på en tid ha ljusen flera gånger slocknat midnatten. – Derpå sade han mig mina fel, och att min lifstid icke skulle bli så kort. Jag har misstagit mig deri, sade han.
St:s Bank, huruvida mera eller mindre qvantitet af kopparmynt skulle i allmänna rörelsen utsläppas, och della torde icke kunna af K. M. bifallas, helst R. St. skulle kunna genom införande af en ny § i Baukoreglegmenlel förhindra K. M. att i allmänna rörelsen utsända så mycket kopparmynt som Han finnér af behofvet påkalladt, hvilket vore ett uppenbart ingrepp i Konungens af 79 § R. F. helgade rättighet att slå mynt. Då det nu är för nära riksdagens slut, för att man skulle kunna genom en återremiss af detta betänk, vinna ett bättre resultat i denna fråga, så får jag vördsamt föreslå R. o. Ad. att afslå detta förslag, i synnerhet sora ett dröjsmål med reglerandet af denna angelägenhet icke torde vara med någon fara förknippad. När man ser all allmänna rörelsen ännu fordrar större belopp af kopparmynt än som finnes i landtränterierne att tillgå och alt således ny prägling deraf måste verkställas, så tror jag att R. o. Ad. utan någon våda för det allmänna kan för denna gång låta frågan förfalla, då det icke är särdeles långt (ill en annan riksdag samt tillfälle då kan yppa sig att upgöra ett förslag som bättre än det nu afgifna upfyller det ändamål, som dermed är afsedt. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall å förevar:de betänk, besvarades denna propos. med starka nej jemte ett eller annat ja, hvarefter propos. lill afslag å samma betänk, blef framställd och besvararad med ja. Oen 6 Augusti. 125 Föredrogs ånyo och bifölls Statsoch Banko-Utsk:ns d. 2 oell 5 dennes på bordet lagda utlåt. Nio 36, i fråga om återbetalningen af Myntverkets äldre skuld till R. St:s Bank. Föredrogs ånyo Bevilln.Ulskis d. 2 och 5 dennes på bordet lagda mern. Nio 18, i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, angide grunderne för den blifvande allmänna bevillningen och föreskrifterne för deras tillämpning.
Den som vill, att till kontraproposition vid den blifvande hufvudvoteringen antages följande af Borgare-Ståndet beslutade underdåniga skrifvelse: “Då de uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition föreslagna förändrade grunder för beväringsinrättningen och för bildande af en landstorm ännu inom landet äro föga kända; då derjemte de icke väl torde kunna pröfvas och bedömas förr, än förslag till arméens och beväringens organisation i helhet och sammanhang blifvit framstäldt; då slutligen med skäl kan ifrågasättas, om den afgående representationen bör, genom sitt yttrande i en fråga af så genomgripande art som denna, i mer eller mindre mån binda en blifvande Riksdags beslut, anse Rikets Ständer sig icke böra godkänna Kongl. Majcts nu afgifna nådiga Proposition, men anhålla i underdånighet, att Kongl. Maj:t behagade till en kommande Riksdags pröfning i sin helhet framlägga denna fråga; “ röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer till kontraproposition att antagas Bonde-Ståndets beslut, i öfverensstämmelse hvarmed Rikets Ständer skulle i underdånig skrifvelse anmäla, “att Rikets Ständer ansett sig icke kunna bifalla Kongl. Majcts nådiga framställning i ämnet.* Voteringsproposition Nio 2. Den som vill, att Rikets Ständer skola, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, antaga en underdånig skrifvelse, så lydande: Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 20.
Då blefve Ordföranden salt i nödvändighet att göra en annan Proposition, och kunde, derest Ståndet ytterligare yrkade andra orimliga propositioner, nödgas med vägrandet fortfara, ända till dess han finge framställa den, som vore till bifall på Betänkandet. Men emedan det närvarande förhållandet är eget i sitt slag, nemligen att Ordföranden ej anser en fråga stridande mot Grundlagen, men att några enskilte äro af en motsatt mening, hemställer jag, om Herr 4° Den 8 December f. nj. Grefven och Ordföranden ej skalle vilja framställa den proposition, huruvida Ridderskapet och Adeln anser en proposition till bifall å RiddarhusUtskottets Utlåtande kunna göras. Anser pluraliteten den kunna göras, ser jag ej något hinder derföre. Skulle Ståndets pluralitet deremot säga, att den ej kan framställas; då tror jag, att frågan borde formligen till ConstitutionsUtskottet remitteras. Hvad slutligen sjelfva saken beträffar, vill jag blott erinra, att, enär det nya förslaget till ändring af Z"] §. RegeringsFonnen tydligen innehåller, det den nu ifrågavarande Generalintendenten dorchimont ej skall vara Adelsman, skulle en stor oformlighet uppkomma, derest Ståndet nu förklarade honom Riddarhusinässig, och lian, sedan förslaget tilläfventyrs blifvit antaget, måste upphöra att vara det, Herr Hjerta: Jag får endast nämna, att jag ej sökt någon ändring i eller något upphäfvande af Grundlagen, i enlighet med 8s §. RegeringsFormen. Jag har sagt, att enligt 83 §. kunde jag leda mig derhän, alt få en förklaring af ConstitulionsUtskottet, huru detta Utskott anser saken. Idelina §. är ej förbjudit, att ju en sådan fråga kan i Stånden väckas, och af ConstitutionsUtskoltet besvaras; men något stadgande får ej meddelas till efterlefnad på annat sätt, än Si §. föreskrifver. För min del tror Den 8
Och vi skulle det på 3o:de året af en epok, hvilken, så väl i afseende på dess längd, som dess ostridigt progressiva lyckosamhet, icke har sin make under det sednare halftannat sekel? Nej, mine herrar! Jag är mycket trygg för utgången af denna debatt, och slutar med uttrycket af min fasta öfvertygelse, att i denna sak voterar största delen af oppositionen med oss. Frih. Boye, Ludv.: Om conseqvens i tänkesätt är en skyldighet hos representanten, så uppmanas jag af min pligt att understödja den siste värde talarens yttrande i denna fråga, ty då vid 1823 års riksdag dåvar. Riksmarskalken Hr Gr. von Essen väckte motion om civil-listans tillökning med de 100,000 r:dr, hvilkas borttagande nu blifvit ifrågasatt, yttrade jag, på sätt R. o. Ad:s prot. för nämnda riksdag utvisar, att sedan chefen för Konungens liof lillkännagifvit, att tillökningen erfordrades i och för hofhållningen, vore det nerom nationens värdighet att icke bifalla tillökningen; och efter ett sådant förklarande måste jag finna ännu mera nerom nationens värdighet att bifalla någon afkortning på civil-listan, helst vi något hvar torde finna, att den ingalunda är för högt tilltagen. Jag kan icke underlåta att tillägga ett skäl, för hvilket den värde talaren, som yrkat nedsättningen, är fullt ut lika känslig som jag. Det är nemi. icke blott konungamakten; det är äfven folkets makt, som Konungen representerar. Vill man att den ena skall falla, så faller äfven den andra. Gr. Frölich, David: Efter Gr. Anckarsvärd hafva fyra ledamöter yttrat sig, af hvilka H. Ex. Hr Gr:n och Riks - Den 10 Augusti f. m. 2o3 marskalken, sorn först erhöll ordet, egentligen fastat sig vid en silfercalcul, hemtad från förhållandet med civil—listan inom andra lander. Jag har redan uti ett föregtde anförande denna dag tillkännagifvit, huru jag i allmänhet bedömmer värdet af dylika comparaliva silferberökningar.
Skulle en förändring i vår representation inträffa, så är det då tids nog att R. o. Ad. besluter, huru för framtiden förhållas bör. Man säger, alt Ridd.secret.lönen är för stor. Hvarefter’ 152 Den 9 November f. m. mäter man denna storlek? Håller man sig till den omständigheten, att oaktadt de nuvarande, så högt uppskattade löneförmånerne, har, då tjensteu sist blef ledig, blott en sökande anmält sig dertill; så torde del bevisa, att tjernsten icke är för högt lönad. Man säger, att Secrelerarcn icke har tillräcklig sysselsättning med Riddarhusets göromål emellan riksdagarne. Det tror jag äfven; men det är icke derpå, som det ankommer för R. o. Ad., utan derpå, att Ståndet alltid må, när det behöfver, hafva en fullt skicklig och pålitlig tjensteman. Vill Ridd.seeret. sysselsätta sig med Riddarhusets angelägenheter, så felas visst icke ämnen, och deribland genealogiernas fullständigande, hvilket, sedan en derföre särskildt fallen och mycket nitälskande Ridd.Directeur afgått, torde vara särdeles behöfligt. Om uppmärksamhet äfven egnades åt archivet, sä skulle icke, såsom under denna riksdag, hafva inträffat, att man bortglömt tillvaron af ett hemligt Riddarhusarchiv. Men, säger man, detta archiv kunde Adeln skänka bort. Denna lanke uttalar hvad som egentligen tyckes ligga i botten på hela detta förslag. Man vill nemi. säga ät R. o. Ad.: såsom Ständ skall du dö; din timma är slagen; beställ om ditt hus, ju förr desto hellre; gif bort hvad du äger åi de fattige! Men det är denna uppmaning, sorn jag icke vill uttala, och som jag hoppas, att detta 11. Ständ icke eller efterkommer genom några derpå syftande förberedande åtgärder. Man yrkar sparsamhet och säger, att man skall akta Riddarhusets penningar. Särdeles oväntadt förefaller det mig, att denna sparsamhet just nu fordras af en och annan ledamot, som åtminstone vid förra riksdagen yrkade Ståndets upplösning. Hvartill tjena ägodelar för den, som ej mera är lill?
Inför denna pätt skola i hufvudskrift företes och i dess inteckningsprotokoll intagas så väl Kongl. Majits tillståndsbref, som bolagsreglorna och förteckning på delegarne: börande kungörelse om det ingångna bolaget och uppgift om delegarne, genom rättens försorg, i allmänna lidningarne införas. §. 4. Vid utlåning ege Banken att för hela låntiden afdraga högsta lagliga ränta, då utlåning icke är ställd på längre tid än sex månader. Betalar låntagaren ej å förfallodagen, erlägge derefter, till dess betalning sker, ränta efter en half för hundrade i månaden; börande lagsökning inom en månad ifrån förfallotiden anställas. Vid fordringars utsökande njute enskild Bank samma rätt till handräckning, som för Rikets Ständers Diskontverk nu är eller framdeles varder beviljad. §• 5. Enskild Bank må ej ega annan fastighet, än som för bankrörelsens bedrifvande är erforderlig; men vare oförhindrad att inropa pantsatt eller utmätt fastighet, som på auktion utbjudes, dervid Bankens rätt kan vara i fråga: dock med iakttagande, att sådan faslighet åter varder försåld, så snart det utan förlust för Banken ske kan. §. 6. Enskild Bank ege ej att drifva handel med annat än guld och silfver, inoch utrikes vexlar samt allmänna räntebärande papper. Kongl. Ma]:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 10. 90 §• 7- Delegare i enskild Bank svare, en för alla och alla för en, för uppfyllandet af Bankens alla förbindelser, på sätt och i den ordning här nedan stadgas. §■ 8. Derest ej enskild Bank med Bikets metalliska mynt eller sådana sedlar, som lika med mynt j Riket gälla, •vid anfordran inlöser sina kreditsedlar, äfvensom derest af densamma utfärdad invisning å Rikets Ständers Bank, vid uppvisandet derstädes, i anseende till bristande behållning, icke inlöses, åtnjute borgenären ränta af den enskilda Banken efter 8 för 100 om året, ifrån den dag, då betalning af kreditsedel eller invisning vägrad blifvit, intill dess inlösning åter vidtager.
Den torde icke böra bestämmas högre än i andra länder. I England utgör den 100 pund; i Frankrike 1000 francs; uti åtskilliga banker i Tyskland 5oo donner. Om actien här bestämmes till en summa af 1000 r:dr cour., är det alldeles tillräckligt. Hr von Troil: Då jag förra gången hade ordet, omnämnde jag såsom en känd sak, att den större banken äger företräde framför den mindre. Jag föreställde mig då, att jag skulle brista i aktning mot denna upplysta församling, om jag ville upplysa om banklärans abed, och får derföre be om ursägt, om jag nu skulle kunna anses brista i denna aktning. Jag vill framställa ett exempel och antaga, att af 11 banker de 10 rörde sig hvardera på en fond af 200,000 och den utte på 2,000,000 r:dr och att hvardera ägde en cassa, motsvarande halfva sedelstocken. Jag frågar då, om det är någon, som anser lika rimligt, att en fiende till dessa banker kan samla tillsammans 1,000,000 för att tömma den större som 100,000 r:dr för att tömma någon af de mindre bankerna. Jag frågar vidare, om det finnes någon inom denna samling, som anser lika rimligt, att den större banken kan på sin utlåning förlora 5oo,ooo r:dr som den mindre 5o,ooo r:dr. Jag inser visserligen fördelen af actiebanker, likasom jag högligen värderar realcrediten framför den personella; men då actiebankens säkerhet så mycket beror af dess storlek, nödgas man begagna ett annat slag af banker, hvilkas säkerhet icke beror endast af actiecapitalets belopp. Den värde ledamoten, som citerade Wermiändska privatbanken, torde icke hafva öfvertänkt detta förhållande; men om han behagade taga kännedom om bolagsreglementet för Wermiändska banken, skulle han deraf finna, att densamma är solidarisk och icke actiebank, och att teckningssumman uppgår till 5oo,ooo rtdr, hvilken således icke betydligen skiljer sig från den, som reservanten föreslagit.
Den ännu odisponerade delen af 7:de Uectors-Lönen i Skara 81 6:0 Projecterad gäld af Skolgossar ne 1500 7:0 Den furlänings-Spanmål, som kommer att indragas 1000 Summa tillgång 3,775 T:r 13 k:pr; hvarefter återstode ett behof af 1,414 T:r 23 k:pr, men, om det samma skulle ökas derigenom att de till Stadsskolor och Paedagogier påräkna* de 770 Tunnor icke härtill användas, klefve be - Siats-Utskottets Fetiinkanden. 917 hofvet 2,184 Tunnor 23 k:pr, som, beräknade till 7 JK:d,r B:co Tunnan, fordrade ett tillskott från Stats-Verket af 15,300 R.dr årligen. Enligt Stats - Beredningens i underdånighet afgifne yttrande och tillstyrkanden, skulle åter förenämnde af Commitéen uppgifne brist 5,190 T:r 4 kappar ökas derigenom, att Eunds Trivialskolas anslag 231 Tunnor ansetts icke böra bland ti!lgångarne beräknas, men deremot åt sk i 11 i ge af deprojecterade tillökningarne minskas eller försvunno till ett belopp af 575 Tunnor så att bristen b'ifver 4,846 Tjr 4 kappar Sparinemål.
Siri. B i r g e r (sakta). Nu är jag också fattig och skall behöfva gå i gamla kläder. Nej, åt er skratta de inte! Så å? Men hvad tror ni att Ida skall säga? Tala inte om det! S i r i (hastigt). Birger. Siri. Birger. Vore inte det oärligt? Birger. Siri. Jo. Men ni borde i alla fall inte tala om det. Tror ni att Ida skulle slå upp? Det vet jag inte. Siri. Birger. Nej, tala rent ut! Birger. Siri. Håller man af någon, så håller man väl af honom antingen han är fattig eller rik. Jag har alltid drömt mig, att det skulle finnas en qvinna, som kunde hålla så innerligt af mig, att allting annat blefve henne idel bisaker i jemförelse med detta enda: att vi egde hvar andra. Jag ville att hon icke skulle vara ledsen öfver att gå i de Birger. Jo, jag skulle tro det! Och min första tanke var: Allt mitt namnam! Ni kom ju och förstörde hela mitt, kalas, trodde jag. Se så, nu gå vi till bords! Det är jag som är värdinna. Jag har alltid tyckt det skulle vara så härligt att få presidera vid bordet och sköta tékannan. (Serverar.) Tack, tack; ni är för frikostig. Nå, glöm inte er sjelf. (Forts.) Härmed följer en bilaga. Birger. S i r i (skrattar). N:o 37 önskan att få lefva uppfylde henne nu på nytt uppfylde henne långa år igenom, för att hon än en gång måtte återse sin Charles. Hon började inrätta sig i sitt lilla hus, pryda det med skatterna från bröllopsresan och åt hvart och ett af de små minnena anvisa den plats, som varit bestämd för det och der Charles hade sagt henne, att det bäst passade. Härvid utgöt hon väl många tårar, men det var tårar af vemod, hvilka lättade hennes betryckta hjerta. Jag lärde känna henne först när hon hunnit medelåldern: åren hade visserligen icke farit spårlöst fram öfver henne, men dock såg hon ej ut som en enka; hon tycktes vara en älskande flicka, som väntade sin aflägsne brudgums återkomst. Sedan hon erhållit professorns bref, var hennes make icke död för henne, ty hon skulle ju en gång återse honom!
Men om intet beslut härom fattas, så måste det vara klart som vatten, att då dessa medel icke mera få användas till inlösen af sedlar, då Riksg.- cont. icke kan anvisa en enda skilling af dem, och dä Banken icke har något med dem att skaffa, så komma de absolut att ligga Den 22 Maj. 675 odisponerade i cassan. Är della afsigten, så har jag ingenting alt säga, men jag kan ieke misstänka en sådan afsigt hos de värde Herrarne, och anhåller således, att de måtte tillåta oss att afgöra hetänk. Hr von Hartmansdorff: Jag anser öfverflödigt alt upp taga liden med ytterligare öfverläggning, då målet är för andra gången kordlagdt. Frih. Palmstjerna: Jag anhåller, alt delta mål malte ställas främst på föredragningslistan till nästa plenum. 1 anleda, af denna Frih. Palmst jernäs'anhållan, lillkännagaf II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att, såvida icke något beslut fattades om något annat måls uppförande å föredragningslistan framför Sta!sUtsk:s nu bordlagda mein. N:o 32(5, detta mern., utan alt någon propos. derom erfordrades, kommc alt uppföras främst till föredragning i nästa plenum, emedan del vore först i ordningen bland oafgjorde mål. Vid föredragning af StalsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda meni. N:o 328, med förslag till 3:ne särskilda §§ i det nya reglementet för Riksg.conl., blef detta mern. tillika med det dervid lögade förslag lill §§ i reglementet för R. St:s Biksg.- eont. af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs och bifölls SlalsUtsk:s i gårdagens plennm på bordel lagda mern. N:o 32!), ang:de öfverlemnande! lill Ii. M. af det nya reglementet för Riksg.conl. Vid föredragning af StalsUlsk:s i gårdagens plenum på bordel lagda meni.
Ian. ri8- preste.Ständets löningssätt, om medgikwande af förändring deri, Maji 294. se Lonventioner. — swar pä Ridderffapets och Adelns anmaning att göra uppoffringar ät Staten, Dec. 24g. — Deputationcr; se Deputationer. — Protocolls-Utdrag; se Protocolls-Ukdrag. — Se Inqrvartering; Rrigshjelo, exta»; privilegier, prinsetzan Sopllia Albertina, om indragning afden Hennes Kongl. Höghet tillagdt ersättning för förlorade inkomster af Stiftet Quedlinburg, Dec. 66z. Iul. l?7. krivl^evslcölä, Osrl I^reclria, yttranden, Apr. 341. 4,9. 464. I>riiit?i.?KLlcl, ?->nl, vttranden, Maji 2ZI. Maji 1361. 1363. 1281. privilegier, Riks - Ständens, Vonde-Ständct föreflär Register. 97 jemkningar i, de andre Ständcns, Iun. 859- ^-Nid, derftapets och Adelns eftergifter, I»». 458. PresteStändets eftergifter, Iun. 571. Iul. 51. 552. — Borgare-StändetS eftergifter, Iun. 59Z. Iul. 168. — Bonde-Ständets afsägelse af urestutande besittningsrätt till Bergsmanshemman -c. Iul. §59. — underdänig anhällan om Kongl. Maj ts Nädiga sanction ä nämnde eftergifter och jemkningar, Dec. 1563. Preste - Ständets erinran derwid, Ian. 941. Apr. 724. 823. förändrad expedition derom Mars 1192.
Jag tager mig häraf anledning föreslå, att BancoStyrelsen, så länge Silfver i Banken kan uppläggas till 128 Skillingar i Bancosedlar <or en Specie-Riksdaler, måtte ega, att vidaga alla till ändamålet ledande anstalter om Silfveruppköp, hvilka med Bankens säkerhet kunna vara förenlige, och ibland hvilka jag hufvudsakligen räknar, att Banco-Styrelsen hör förklaras berättigad, att upprätta contracter om Silfverleverancer, BankoUtskottets Betänkande. N:o 4. 3 bestämde till viss tid, med vilkor att sådan säkerhet för contracternas uppfyllande ställes, den Styrelsen pä eget ansvar kan antaga.” Banco-Utskottet har vidare, genom Protocolls-Uldrag från Högloft. Ridderskapet och Adeln af den 28 November, fått sig remitterad en motion i samma ämne af Herr W. Tham, så lydande: ”Då uti Svenska Jordbruks-Historien den för häfderna ovanliga händelse inträffat, att, detta år, Svensk Spannmål kunnat med förmon af enskilde Speculanter utskeppas till främmande ländert och denna skeppning, jemte en någorlunda förmönlig af våra vanliga Exportvaror, sänkt. Vexelcoursen till 120 sk., tror jag en för Silfverupphandling och införsel gynnande period vara för handen, ock som begagnandet deraf bör önskas af hvar och en, som nitälskar för en med allmänna samhällsbehofvet öfverensstämmande myntbestämning, så anhåller jag, det Ridderskapet och Adelil ville besluta en anmodan till Herrar BaiicoFullmägtige, att begagna deli nu varande låga Coursen till upphandling af Silfver för Bankens räkning, antingen genom förskotters lemnande emot full säkerhet, på 4. Bctuco-TJcskoitets Betänkande. N:o 4, salt Herrar Banco-Fullmägtige tillvägagingo år 1825, eller genom upphandling af goda Vexlar, och detta utan afseende derpå om Silfret, i anseende till den sena årstiden, som försvårar transporten, l^an inkomma i Höst eller nästa