Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill man sträcka sin blick till financerna, sa finnér mali ett tillstånd sorn redan så fullständigt blifvit utveckladt af en annan Talare, att jag icke vill upptaga tiden med upprepande deraf, utan blott tillägga, att den oordning, sota räder i vårt myntväsende, ingalunda kan läggas Styrelsen, utan Rikets Ständer till last; och att hvar man, sorn förstår att bedöma styrelseåtgärder, kan och vill döma fördomsfritt, lärer inse och erkänna de otaliga svårigheter, som ett orimligt myntväsende lägger i vägen för hvarje styrelseåtgärd, sota afser landets ekonomiska förkofran. Hvad Krigsmagten beträffar, vågar jag påstå, Och bevisa det, att den ordning och det skick, Iivari Rikets Försvarsverk för närvarande sig befinner, icke sedan Carl den Xll:s tid ägt ruta. Jag vill derföre ej säga, att jii icke förbättringar kunna och böra ske; taeil jag är innerligen glad genom den visshet jag äger öm Styrelsens syftning till alfvärliga åtgärder äfven i denna väg, och jag vågar påstå, att föga mera än hvad sota skedt, kunnat tillvägabringas med de tillgångar, som varit anviste. Dessutom må man ej glömma, alt Nationen icke älskar genomgripande reformer, och att Styrelsen derföre måste med varsamhet gå till väga, t»m den icke vill äfventyra att blifva en lekboll i den såkallade allmänna opinionens band» Måilgä yrka åtgärders nödvändighet Den 18 Julii e. ra* tlen ena Riksdagen och fordra dem med otålighet, men yttra den andra Riksdagen motsatt öfvertygelse. Många yrka reformers nödvändighet, mell votera nej, då fråga är alt fatta heslut om grunderne» hvarpå dessa höra hvila. Låtom oss vara hillige och rättvise i våra fordringar och omdömen, samt skåda förhållanderne längre än till ytan.
Ett dilettantarbete som det lär vara och nog äfven i mycket verkar, röj eidet dock en obestridlig författartalang, har partier af friskt flödande humor — särskildt i den ypperliga andra akten — tecknar flere präktiga typer och scener ur kustoch fiskarlif, har med ett ord här och hvar en fläkt af uppfriskande hafsbris öfver sig, som mellan fönstergardinerna i den landtliga fisklägeskrogen — där den med berömvärd illusion spelar genom tre hela akter — med sin stämning tränger ända ut i salongen. Utom dessa friskare element rymmer stycket visserligen ock bastanta tillsatser af både skeppsbrott, kärleksve och hjältedöd — ja, till och med på köpet en ej så oansenlig järnvägsolycka. Men dessa brokiga taflor torde nog endast bidraga att skänka det hela en bred popularitet såsom ett väl lagadt och underhållande folkskådespel. Utförandet, om hvilket vi måste yttra oss i all korthet, var för öfrigt förträffligt. Den originelt tecknade figuren, artistsjälen och strandbykrögaren Siems, samt hans gudsnådeliga harpa till hustru fingo i hr Eliasons och fröken tiustans präktiga framställning leivande lif. Högt lofvas förtjänar ock fröken Lundeqvist som deras dotter, den unga krögarflickan med sina naturbarnsfasoner från sjöbodarne, men sitt olyckliga bjärtesvärmeri från Köpenhamn. Hr de Wahl var en utmärkt ädel förste älskare — alldeles för god naturligtvis för denna jorden, från hvilken han ock under en hel chorus af kvinnosnyftningar hämtas i sista akten; och fröknarna Gottschaik och Borgström representerade med segervan framgång olika facer af » das ewig weibliche » i hufvudstadsparyr. Till sist en honnör för regissö- rens arbete, förty iscensättningen var mönstergill. Vi tro, att programmet skall stå sig en god tid framåt. Aulinska kvintettens tredje kammarmusiksoaré ägde rum i tisdags inför en talrik och intresserad publik. Programmet inleddes med en rätt anslående stråkkvartett, hvars egendomlighet ligger däri, att. hvar och en af dess fyra satser har sin särskilde kompositör, alla ryssar, hvilka behandlat ett och samma motiv.
Ridderskapet och Adeln utaf Herr af Huss, M., som anfört: att, ehuru Rikets Ständer, vid trenne föregående Riksdagar, i anledning af derom väckte motioner, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t måtte i Nåder förordna, att de från Hernösands Stift till Upsala Domkyrka utgående 124 tunnor spanmål finge tillkomma Hernösands Domkyrka, Kongl. Maj:t likväl icke meddelat ett sådant förordnande; att behofvet af denna spanmål, för Hernösands Domkyrka, sedan sista Riksdagen, blifvit ännu större än förut, enär, i stället för den gamla nedrifna kyrkan, församlingen låtit påbörja uppbyggandet af en ny, hvilken, i händelse den kunde med påräknadt stats-anslag samt genom församlingsboernes bemödanden fullbordas, dock måste för sitt framtida underhållande och vårdande hafva någon säker årlig inkomst att påräkna; i anledning hvaraf motionären å nyo velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet vid ämnet, hänvisande till de skäl för rättmätigheten af Hernösands Domkyrkas anspråk uti förevarande hänseende, hvilka innefattas uti Rikets Ständers vid sista Riksdag i frågan till Kongl. Maj:t allåtna underdåniga skrifvelse N:o 156 af den 8 December 1840; hos Högv. Preste-Ståndet af Herr Contracts-Prosten Sidner, som anhållit, att Rikets Ständer för sin del måtte besluta, att omförmälde 124 tunnor spanmål hädanefter skola tillfalla Hernösands Domkyrka; till stöd för hvilken anhållan motionären anfört: att både rättvisa och billighet påkallade, att, sedan Erkestiftet delats, och den del deraf, som innefattade Hernösands Stift, nu mera utgjorde ett serskildt, af det förra oberoende, stift, ifrågavarande spanmål, som utginge derifrån, tillkomme Domkyrkan i Hernösand, helst denBih. till R. St.
StatsGontoiret; genom upplysningar, som jag förskaffat mig, i den ordning Tryck - Den 22 November f. rn. fri hetsFörord ningen föreskrifver, känner jag, att StatsContoiret befallt, "att sådana Spanne”måls försträckningar, som efter 1826 års ”missväxt blifvit lemnade af gamla Maga”zinslnrättningens lager, skola anses såsom ”gjorda till Crediti v-fonden, och böra, efter ”uppgjord liqvid, Magazinslnrättningen contant gocltgöras, så vidt sådant icke redan ”skedt genom ifrån Ränterierna directe gjor”da inbetalningar, samt alt hvad af sådan ”öfverlålen Spannmål kan, efter undsättningens slut, vara oanvändt och rjvarlig”gandej skall såsom Creditivets genom öf”'verlätelsen bli fria tillhörighet, för dettas ”räkning försäljas.” Med anledning bäraf lärer, enligt StatsContoirets befallning, gammal, mer och mindre skadad MagazinsSpannemål, sorn, utan att af Läns-Styrelserna till undsättning vara begärd, blifvit från någre Magaziner till andra afsänd, sedaningen undsättningsspannemål behöfdes, häldst den nya rika grödans då redan inträffade bergning gjorde all undsätlnings-säd öfverflödig, nu skola säljas på Auction för Creditiv-fondens räkning, oagtadt denna spannemål aldrig för dessa medel varit upphandlad, eller till de orters hjelp begärd, dit den blifvit transporterad, deraf den misstanka uppstått, altman ville kasta på Creditiv-fondcn den Magazinslnrättningen tillhörande förlust, sorn uppkommit genom skillnad emel - I Den a November f. m. lan inköpsoch försäljnings-pris, Magaztnering, Magazins-arfvoden, transporter med flere afbränningar, dem Rikets Ständer sökte för framtiden förebygga, genom deras förordnande, att ingen Spannemålshandel efter 182J skulle för Statens räkning bedrifvås.
Utskottet har vid denna förnyade granskning icke kunnat undgå finna, hurusom ofvan intagna, sedan längre tid tillbaka meddelade, föreskrifter tillkommit i ändamål att förhindra missbruk af den, enskilda personer tillförene medgifna, rättighet att på Banken utfärda å mindre summor ställda, tryckta eller graverade, invisningar, hvilka, genom att cirkulera man och man emellan och sålunda bibehålla sig i rörelsen, antogo den med detta slags kreditpapper icke någonsin afsedda egenskap af myntrepresentativ. Omförmälda assigneringsrätt blef väl vid 1850—1851 årens Riksdag inskränkt och begränsad förmedelst, förbudet för räkningshafvare, tillhörande 5:te klassen, att på Banken utställa andra än handskrivna invisningar, eller å lägre belopp än 200 R:dr B:ko, hvilket belopp af sednast församlade Ständer nedsattes till 100 R:dr samma mynt. Men ehuru härigenom möjligheten af ifrågavarande invisningars cirkulerande såsom mynt i allmänna rörelsen tillintetgjordes och de förut så rättvist af enskilde assigneringsrätten å Banken undanröjdes, skedde likväl hvarken då eller sedermera någon ändring i det. för öfvervassignering stadgade ansvar. Att emellertid, sedan sjelfva anledningen till de i detta afseende meddelade straffbestämmelser bortfallit, än vidare desamma bibehålla för assigneringen å Banken, synes icke vara lämpligt eller behölligt, desto mindre som, beträffande assignering å enskilda personers kassakreditiv samt uppoch afskrifningsräkning vid Diskont-Verken, några inskränkningar eller ansvarsbestämmelser, likartade med dem, sorn i ofvan intagna § af Banko-Reglementet förekomma, aldrig funnits, meri, det oaktadt, missbruk eller olägenhet för det allmänna icke af denna assignering försports.
Den 12 Februari, 30* Sedan öfvcrläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. 0. Landtm, framställt hurusom i afs:de på förev.do Utlåt, blifvit yrkadt, dels bifall, dels af Hr Liljenstolpe, med hvilken åtskilliga talare instämt, antagande af StatsUtsk:s UtgiftsAfdelnings af honom upläste förslag, blef propos. till bifall å StatsUtskis Utlåt. N:o 251 framställd och besvarad med starka Ja jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Föredrogos ånyo och bi fö 11 os nedannämnde den 6 och 10 d:s på bordet lagde åfem. och Betänkm, nemi. StatsUtskis Mein. N:o 253, angide en gratifikation åt Hr StatsKommissarien Kock; Sammansatta Be v ilin.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utslcs Betänk. N:o 13, i anledn. af Riksdagsfullmäktige*) Paul Fritz Mengels motion, angide särskilda föreskrifter rörande tullbehandlingen af utländskt bränvin; Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskts Betänk. N:o 46, i anledn. af väckte motioner om bestämmelser i afs:de å Klockares tillsättande inom Skåne, Halland och Blekinge samt Bohus län; och Samma Utskotts Betänk. N:o 47, i anledn. af väckte motioner om förändrad lagstiftning rörande val af Orgelnister, Klockare och andre Kyrkobeljente. Föredrogos och b i föl
Herr karon och Landtmarffalken tilkannagaf, at Lxpeäitions Utffottet författat oä) inlemnat til.justerin,-; Ridderffapets och Adelns underdåniga tilstyrkande af förledne gårdag, om återfående af intloänctions-lätaiiee för Herrar l-öfvenbor,-;. Herr Landtmarffalken kemnade derjemte den uplysning, at wid frägor om introcluctions.fatalier hade t sednare arén Riddarhus-vil-eLttonen plägat tilstyrka en tid af Tre mänader fran den dag Kongl. Masts resolution i saken fälle; och hemstälde, om icke detsamma nu afwen i afseende pä Herrar l-ofvenborZs ansökning borde iakttagas. Bifölls; hwarefter Lxxeäitionen sälunda inrättadjnsteraäes. Stormägtigstc Allcrnadigste Konung!
Då de öfriga skäl och grunder, som par terne , hvar för sin mening, å ena och andra sidan andragit, härefter med hvarandra jemföras, visar sig, att, ehuru 1777 års bref, den tid då det utfärdades, haft afseende och tillämplighet å alla åtal, som vid domstol anställdes rörande lasteliga yttranden och hårda omdömen om Konungen och regeringssättet, äfven sådana, som i tryckt skrift kunna förekomma, och ehuru nyssnämnde Kongl. Bref icke blifvit uttryckligen undanröjdt eller ändradt genom Tryckfrihetsförordningen den 16 Juli 1812, har dock denna förordning, i sältet för anställande och utförande af åtal om tryckfrihetsbrott, icke destomindre infört så väsendtliga förändringar, att frågan, huruvida i dylika mål, sådan anmälan nu mera må anses erforderlig och lämplig, framställer sig i den mån tvifvelaktig och obestämd, att olika åsigter derom lätteligen kunna uppstå och göra sig gällande, samt alt följaktligen domaren, då lian i mål, som tillhöra hans handläggning, antager och uttalar den ena eller andra åsigten, derföre icke kan tillvitas att begå fel i embetets utöfning. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. Vid della förhållande, och enär den talan, Justitieombudsmannen nu anställt, icke kan omedelbarligen föranleda till meddelande af någon till allmän efterrättelse gällande förklaring, vare sig öfver 1777 års Kongl. Bref eller än mindre öfver 1812 års Tryckfrihetsförordning, hvarom, då sådan förklaring erfordras, fråga bör i annan ordning väckas och på annat sätt beredas; finna ofvanbemälde Herrar JustitieRäd vidsträcktare pröfning af hvad Justitieombudsmannen i denna del anmärkt, icke böra i detta mål äga rum, än att förklaras må, det beslutet, enligt hvilket åtalet emot Assessoren Crusenstolpe ej blifvit hos Kongl. Maj:t af HofRätten anmäldt, ej kan dem af svaranderne, hvilka deruti deltagit, såsom fel i domareembetets utöfning till last förås.
N:o ia3. a3 titan böra de först i en laglig ordning, och sedan de verkligen blifvit förnötte och derföre oduglige befunne, undergå cassation”, hvarjemte, uti 17 §. af Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction för de Generalspersoner, hvilka i Nåder förordnas att förrätta General-Mönstringar med Indelta Cävalleri-Regementenä samt det till Infanteri förvandlade Cavalleriet, dat. den 16 November 18*9» uttryckligen finnes föreskrifvet, ”att ett för ögat mindre prydligt utseende ej får gälla till skäl för cassation, enär persedeln ännu synes kunna uppfylla dermed åsyftad nytta; äfvensom att ej någon persedel må casseras, som genom reparation utan för dryg kostnad kan blifva brukbar; egande General-Möristerherren rättighet att för persedlar,som längre tid varit nyttjade och finnas slitne, utsätta eli viss ytterligare brukningstid, hvarefter de anses casserade och med nya böra ersättas ; skolande lik väl, vid de Regementen, som hafva uti Beklädttadsstaten sig förbehållet, att den sist casserade Monderingen vid mindre möten och dylika tillfällen bör nyttjas, på det den nya icke i förtid må utslitas, så att alltid en gammal och en ny Mundering kunna vara i beredskap, General-Mönsterherren iakttaga att icke så Sent cassera Munderingen, ätt den för detta ändamål blifver alldeles oanvändbar, och att den nya derigenom ständigt måste brukas samt således för hastigt Utslitas”; vid hvilket förhållande, och då den af Motionairen åsyftade lindring för de Rustande a4 Stadsamt Oec.-Utsft. Uti. N:o ia3. i allt hvad densamma med Truppens tjenstbar* het kan siå tillsammans, redan är i gällande Författningar påbjuden, samt afvikelse derifrån, der sådant eger rum, måste i behörig Väg öfVerklagas och till rättelse befordras, anser Utskottet hvad Motionairen i denna del hemställt böra förfalla.
N:o 44, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. punkten och förklarar, att de nu i frågan meddelade föreskrifter fortfarande skola vara gällande.» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 17. Nej — 25. Hr Nordenfelt: Då det ännu är oafgjordt, huruvida verkställande direktörer komma att finnas eller icke, torde R. o. Ad. finna att en återremiss af denna punkt bör ega rum. Ofverläggningen ansågs härmed slutad och punkten återremitterades. Bifölls. 26:te punkten. Hr Nordenfelt: Afven i afseende å denna § får jag på samma skäl som vid den föreg:de yrka återremiss. Ofverläggnirigen ansågs härmed slutad ock punkten återremitterades. Hr Nordenfelt: Afven denna § sammanhänger med frågan om verkställande direktör; och anser jag mig på denna grund böra yrka på dess återremitterande. Efter härmed slutad öfverläggning blef punkten, uppå framställd propos., till Utsk:t återremitterad. Bifölls. Den 12 Augusti f. m. 45 29:de punkten. Hr Cederschjöld: I anledning af denna §:s sammanhang med den lista, får jag yrka på dess återremitterande. Hr Nordenfelt: Då här icke mer än på ett ställe förekommer orden verkställande direktör, torde ej någon återremiss vara nödvändig, utan anhåller jag om bifall till §:n. Hr Cederschjöld: I motsats till den föreg:de värde ta laren anser jag såväl §:ns sammanhang med den första som konseqvensen fordra, att R. o. Ad. äfven nu beslutar en återremiss. För öfrigt har ju Hr Nordenfelt anhållit, att man skulle yttra sig öfver förslaget i dess helhet. Hr Nordenfelt: Jag afstår från mitt yrkande på bifall. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. } blef punkten till Utsk:t återremitterad. 30:de, 3lista och 32:dra punkterna. Biföllos. 33:dje punkten. Hr Nordenfelt:
M:ts Bef:b:de öfverensstämma fullkomligt med närvarande tids fordran; dock har förbehåll blifvit gjordt, att, om Wermlands Innevånare komma att utgöra Lagmansoch Häradshöfdinge-räutan till sitt oafkorrtade belopp, de, i likhet med Rikets öfriga Innevånare, måga få uppbära betalning af Staten för fångskjutsen, derigenom skulle, äfven i denna del af beskattningsvägen, vinnas det afR. St:r afsedde ändamål, likhet i rättigheter och skyldigheter. 180 Stats-Utskottets I LVestmanlands Lån utgå både Mantalspenningarne och Rökeller Matlagspenningarne med 12 sk., utom i Skinnskattebergs och Norbergs Härader, der hemmansägare utgöra förstnämnde afgift med 8 sk., hvilken lindring, derföre någon serskild afgäld eller tjenstbarhet till Kronan icke kunnat igenfinnas, K. M:ts Bef:h:de ansett böra upphöra. I Kopparbergs Lån erläggas Mantalspenningar ne af Ståndspersoner med 12 sk. för personen, men af Allmogen i Kopparbergs, Näsgårds Läns, Säthers Läns, Nedan-Siljans och Wester-Bergslagens Fögderier, Ohre Socken undantagen, med 8 sk., i Ofvan-Siljans Fögderi och den i Nedan-Siljans Fögderi belägne Ohre Socken med 6 sk. samt i Westerdahls Fögderi med 4 sk. för personen. I en del Socknar vid Stora Kopparberget har denna ränta utgjorts med kohl, tre femtedels stig på personen, till dess, genom K:gl. Resolutionen d. 1 Mars 1820, densamma förvandlades i penningar till 8 sk. personen. Af de för denna räntas utgörande hittills följde grunder och då dess olika belopp för Allmogen sannolikt härrörde från en inskränktare Sädesproduction och dess svagare beskaffenhet, samt skiljaktigheten inom Länet blifvit med den noggrannaste proportion, i afseende på jordens bördighet, Socknarne emellan iakttagen, har det synts K.
Inrättningen är i detta afseende hos oss den enda tillflygten för de vetenskapsmän, hvilka inom den comparativa Anatomiens område så inom som utom fäderneslandet gjort sig fördelagtigt kände; hon är försedd med utmärkt skicklige och nitiske Lärare, men hvilka utan tvifvel afträda från sina beställningar, om de icke genomen ändamålsenlig organisation af Inrättningen vinna ett vidsträcktare och värdigare fält för sin verksamhet. Jag säger detta, icke såsom ett vanmäktigt hot af enskilda medborgare mot Staten; men på det att Utskottet och Rikets Ständer, så vida de önska Inrättningens bibehållande, må taga i betraktande, att om den icke nu blifver fullbordad, så blir den åtminstone upplöst. Friherre TVrangel^ Henning: Då Statens behof äro så stora, att sällan tillgångarna svara deremot, är det visst icke min mening att vilja öka utgifterna, dock finnas tillfällen, då undantag kunna äga rum, och ibland dessa räknar jag frågan om VeterinairInrättningen, der de säkra fördelarna idkeligen ersätta den uppoffring, som synes ske för ögonblicket. Utskottet hade bordt, enligt min tanka, bereda en möjlighet att åstadkomma en 344 Den 1 Veterinair-Inrättningén härstädes har gjort myckel gagn, icke allenast i Hufvudstaden, utan äfven i Landsorterna, och häruti ligger ett fullkomligt skäl för Rikets Ständer, att på allt sätt söka befordra Inrättningens framgång. Alt öka anslagets penningar, skulle jag likväl i närvarande stund icke anse lämpeligt, då vi redan sett af de ökade anslagen, som förut blifvit yrkade, att behofven äro vida större, än tillgångarna medgifva. StatsUlskottet har vid denna Riksdag ■visat prof på både nöggranhet och granlagenhet vid fördelandet af små medel till mångå behof, och således anser jag min pligt vara, att icke genom mindre passande projecter sätta Utskottet uti någonslags förlägenhet. Jag anhåller, att dessa anmärkningar må åtfölja återremissen. Herr Hjertaj Gustaf:
Mili mening är ingalunda, att icke solidariska Banker äfven må få bildas, och jag anser således, att man bör tydligen i Lagen, med bibehållande af 24 §•, bestämma, huru den solidariska ansvarigheten, der den af Bolagen frivilligt ingås, bör förstås och tillämpas, men någon serskild lagstiftning kan jag ej anse nödig, sedan Utskotten fordrat i66-| procenls säkerhet (låntagares förbindelser inberäknade) för utgifne credilsedlar, och dessutom sådana garantier, att äfven Aetiebankerne kunna ega anspråk på allmänhetens förtroende, och att de, i likhet med solidariska Banker, böra få njuta af en genom lagstiftning controlerad, men icke onödigtvis begränsad frihet. Hor till Bancooch La"-Utskottens Utlåtande IV.o 4- 29 Ur Jenna synpunkt vill jag i det följande visa, huru en sådan sammanjernkning af Lagens flera Capitel kunde verkställas. 12 §. Man har i Sverige sökt att göra låne-änstalterna så beqväma för alla classer af lånsökande som möjligt, och den skuldmassa, sorn trycker nationen, är endast en naturlig följd af den lätthet man beredt att kunna balancera stående skulder. Så länge creditbruken i delta afseende icke genom Lagstiftarnes mellankomst förändras, skall, såsom hittills, hvarje ny låneanstalt blott medföra ökade skulder, capitalen afledas från varuomsättningen, och näringarne fortgå i onaturliga riktningar eller afstanna i brist af förlagsman. Man vill uti Privatbankerna blott se nya medel, att till vingleriels näring, i vanlig discontform, öka landets 1 å ne ti 11 gångar och utsprida ett nytt pappersmynt, som man ännu så nära realisationens början icke vågar att öppet begära directe från Tumba, och, med förbiseende aflandels allmännare interesse, undviker man att begagna den tillfälliga frihet, som en ny lagstiftning lör Privalbankerne erbjuder, alt, utan band af några äldre anspråk, gifva åt creditsystemet i landet en förbättrad organisation, hvilken det väl är modernt att säga sig hylla, men som man, i bakvänd ordning, genom hypolheksföreningar, ökade mynlrepresentativ och ökade lånetillgångar, tro sig kunna vinna.
Exc. först propos. på bifall till Utskits hemställan, dervid svarades många både ja och nej, samt sedermera propos. på afslag å samma hemställan och bifall till Kongl. Majits i ämnet gjorda framställning, då svaren ulföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Föredrogs LagUtskits den 29 sisth Augusti och den lista dennes på bordet lagde Betänk. Nio 47, i ani. af väckta motioner om förändring i Domkapitlens organisation. Hr Olivecrona, Knut: LagUtskit har i det nu föredragna Betänkit afstyrkt allt afseende å de af Domprosten Knös och Prosten Sondén väckta motioner. Den motivering, Utskit lagt till grund för detta afstyrkande, kan jag, för mm del, ingalunda finna tillfredsställande, utan att de anförda skälen äro högst knapphändiga^ Utskit har icke ingått uti någon egentlig pröfning af motionärernas förslag, utan hufvudsakligen stöd t sig på det enda skäl att Domkapitlen genom den nya lagen ang. religionsfrihet i landet erhållit en ny funktion. De riksdag efter riksdag återkommande nya förslag uti förevide hänseende vittna dock säkrast derom, att ett verkligt behof af en reorganisation af Domkapitlen förefinnes. Det är visserligen en sanning att LagUtskit vid sista riksdagen framlade ett förslag till (10 Den 8 September é. M, ny organisation af Domkapitlen, hvarpå dock Kongl. Maj:ts nådiga sanktion vägrades af skäl, att man till grund för berörde förslag lagt principer, hvilka voro helt och hållet nya för Domkapitlens förutnämnde organisation. Mot Domprosten Knös’ motion är dock uti detta fall ingen anmärkning att göra; och då, på sätt jag redan förut erinrat, Utsk:t icke ingått uti någon närmare pröfning af förevtde "förslag, hemställer jag, att R. o. Ad., i likhet med Högv. Preste-S:t, måtte återremittera Betänk:t, på det att Utsk:t måtte komma i tillfälle att taga i närmare öfvervägande nämnde af Domprosten Knös i ämnet väckta motion.