Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I betraktande af entreprenören tillerkända öfriga fördelar, blifver dock detta pris i verkligheten något högre, och då Styrelsen för sin del är ganska tveksam huruvida entreprenören, med den stränga kontroll han är underkastad i afseende på matens beskaffenhet, kan utan förlust dermed fortfara, har Styrelsen ej vågat i sina beräkningar upptaga kosthållet till lägre värde än 1 R:dr 23 öre för elev och 80 öre för larling. Medgifvas måste att detta pris betydligt öfverstiger det å Ultuna uppgifna. Till en del torde orsaken dertill böra sökas i lefnadsmedlens större dyrhet i Malmö-orten, till en del i den noggrannhet hvarmed Styrelsen trott sig böra vaka deröfver att endast sund, ren och välsmakande föda utdelas åt både elever och lärlingar. Första vilkoret för att en elev, vid en inrättning sådan som denna, skall finna någon trefnad, dr att han får de första lefnadsbehofven billigt tillfredsställda. — Med eller utan skäl hafva många klagomål försports öfver mathållningen vid Ultuna, törhända just till följd af det ringa pris, hvartill man lyckats att der nedtrycka densamma. — Alnarps Styrelse har ansett det vara en samvetssak att inga grundade anmärkningar skulle kunna göras emot födan och att denna alltid skulle vara så tillräcklig att både elever och lärlingar, mättade uppstiga från bordet. Denna åsigt måste, jag är derom öfvertygad, af enj hvar deBih. till R. St. N:o 165. las; och håller man fast vid den, då är det i sanning icke tänkbart att man i Skåne och för en personal till stor del bestående af skåningar, hvilkas starka matlust är väl bekant, skulle kunna erhålla kosthåll till det pris, som maten uppgifves kosta vid Carlberg och Ultuna. Hvad nu betjeningen angår, hvarföre kostnaden af Kommittéen upptagits till 3,500 R:dr, så minskas densamma till 2,900 R:dr om anatomi-vaktmästaren uteslutes. Detta är visserligen i alla fall mera än vid Ultuna, hvarest med inberäkning af vaktmästaren vid försöks-stationen, kostnaden för betjening är utförd till 2,460 R:dr.
Men som Collegiam funnit en stor del af ofvauantyddä ämnen utgöra föremål, som på det närmaste rörde Sveriges utrikes handel och bestämmandet af lullafgifter på inoch utgående varor, så bade Cotlegium hemställt till Kongl. Majrt, huruvida icke KonglMaj:t i Nåder funné' lämpligt, att de af Kongl., Majrt i Nåder tillförordnade Comiterade, sora fått sig, uppdraget att inkomma med underdånigt förslag till förändringar i den gällande Tulltaxan och andra Tullverket rörande Författningar, måtte erhålla del af Collegii förrberörde underdånig* berättelse, för att derefter sig yttra, rörande den närmare reglering, af tolagen, sorn kunde vara af behofvet påkallad; och bade Kongl. Maj:t jemväl behagat, med bifall till denna Commerce-Collegii hemställan, under den 15 sistlidne Mars, i Nåder anbefalla bemälde Comiterade, att inkomma med yttrande, angående grnnderne för en förändrad reglering af berörde afgifter, •I anledning häraf, hafva Comiterade, uti ett till Kongl.
Skogshushållning fordras åtskilige åtgärder och inrättningar, som icke aflöpa utan kostnader och de menigheter, som hafva nyttjande rätt till alfmänrngar äro föga böjda för frivilliga förskotter till ett ändamål, hvars nytta och nödvändighet val kan af den kloke genast förutses, men af den mindre upptyste elter fördomsfulla icke genom erfarenheten inhämtas, förr än i en aflägsen framtid. Att dela allmänningarne emellan häradsboerne eli de orter, der hvarje hemman blott finge en otillräcklig och aflägsen lott, skulle otvifvelaktigt medföra Alfmämiings-skogarnes snara ruin och sjelfva allmänheten synes Vara nästan öfverallt öfvertygad om skadligheten af dessa skogars delning, I allmänhet kan man säga alt vanvården och förminskningen af Skogarne, undantagande vid större Herrgårdar och Bruk, stigit till den höjd, att detta förhållande påkallar Lagstiftande maktens mellankomst. Om årlig trädplantering, der den kan verkställas, blefye en skyldighet för Hem»Uans-ägare, skulle sådant i betydlig mån motverka Skogarnes utödande, Timmer i Westerås bär stigit i priset till 12 sk. banco ahlen. Veden till & hlds Rgs famnen. ’, . v Byggnads och bägnadssättet är öfver hufvud detsamma som efter sista berättelsen. Tegeltillverkningen har likväl tilltagit och nya Tegelbruk äro under de sista fem åren anlagda. Tegeltak blifva allt mer och mer allmänna, i synnerhet i Städerna der byggnadsordningarne föreskrifva sådan taktäckning; men ganska få hus byggas af sten. Endast viel en och annan större Herregård har Stenhus-byggnad under de sista fem åren skedt, men icke i någondera af Städerne. Bergsoch Bruks-rörelsen är en hufvudnäring för en god del af delta Län, hvilket lyder under atlie Bergmästaredömen utom Sala Bergslag, som stjres af en Bergsliauptinan och under honom en Bergsmästare. Jernmalmsgrufvor bearbetas i Norbergs Bergslag. Deras antal är för det närvarande 28, dervid 221 personer arbeta. De lemna rikhaltig Malm och Limsten för Tackjerns-blåsningens behof.
Donationen förvaltas af Landshöfdingen i Göteborgs och Bohus län, Biskopen i Göteborgs stift och Magistraten i Göteborg, såsom förordnade exekutorer. Kapitalet, sorn vid donationstiden år 1828 utgjorde 14,000 R:dr, 28 Göteborgs och Bohus län. Göteborgs stad. Folkmängd. Fabriker. Handel. uppgick vid 1860 års slut till 28,791 R:dr 22 öre. Beloppet af de åren 1856—60 anordnade understöd utgjorde tillsammans 2,288 R:dr. Göteborg. Länets residensstad, sedan dess anläggning en af rikets förnämsta handelsstäder, rättfärdigar numera äfven namnet af fabriksstad. Inbyggarnes idoghet, lättad af stadens för deltagande i verldsmarknaden synnerligen beqväma läge, har knutit handelsförbindelser med alla folk, för hvilka Svenska flaggan hittills blifvit känd, och verkan deraf har varit ett ständigt vidgande af afsättningsfältet för inhemska arbetets alster. Föl jande statistiska sammandrag öfver Göteborgs folkmängd, varuvexling med främmande länder, sjöfart, fabriksrörelse, tullintägt m. m. skola bära ojäfaktigt vittne om den jemt stigande förkofran, som staden vunnit, äfvensom om den inhemska näringsflitens tillväxt, synnerligast från den tid, då rikets allmänna författningar öppnat en friare täflan för handel och näringar. Tab. Göteborgs folkmängd, som enligt uppgifterne i förra femårsberättelsen år 1841 utgjorde (jemlikt 1840 års mantalsuppgifter) 17,893, » 1850 » ( » 1849 » » ) 21,407, och » 1855 » ( » 1854 » » ) 24,803, hade » 1860 jemlikt samma års mantalsuppgifter stigit till 31,333. Dessa uppgifter utvisa dock endast antalet af den folkmängd, som varit inom stadens ägo-område boende, hvadan deruti icke inbegripes befolkningen inom Carl Johans församling, som, ehuru å landets grund, likväl är att anse såsom bildande en förstad åt Göteborg och derföre ock tillhör denna stads Polisstyrelses domvärjo.
Hon hörde på dem, men hon trodde dem ej. I trots af allt lefde hon i det vansinniga hoppet att hennes kärlek, hennes mäktiga längtan skulle föra honom tillbaka. Det var omöjligt, det kunde inte vara slut. Enka! Om hon varit enka, då hade hon måst resignera. Från de dödas land kan icke en gång vår oändliga längtan draga våra älskade tillbaka, men från de lefvandes finnes en återvändo. Och hon hoppades alltjämt, att han skulle vakna upp ur sitt rus, ur den sinnenas förblindelse, i hvilken han fallit — nej — i hvilken den andra snärjt honom. Hon sörjde honom, som vi sörja da lefvande vi älska, som äro skilda från oss af haf och land och öde. Hon älskade honom — och hon väntade honom. Men han kom inte. Då förde kärleken och längtan henne till det land, där han vistades. Hon kom dit utan någon plan, endast drifven af denna oemotståndliga trånad att få vara i hans närhet, få se honom, öfvertyga sig om att han verkligen var lycklig — och att hon var glömd. Hon trodde, att om hon finge denna visshet, skulle hon få lugn. Som det var, kunde det ej fortfara. Detta sönderslitande, fridlösa lif med nerver och pulsar, som flögo i skälfvande väntan på det, som aldrig skulle komma — det skulle kanske inte döda henne, men det skulle göra henne vansinnig. Detta sista medel att få ro, denna visshet, som andra hade, men ej hon, måste hon skaffa sig. Det var därför hon kommit till den gamla gästgifvaregården. Den villa han bebodde låg ett tiotal kilometer utanför staden. Så nära hade hon ej varit honom på alla dessa år. Men med denna närhet kom ej öfver henne det lugn hon väntat. I stället kom en sammansnörande, bäfvande känsla af verklighet, af fakta och förhållanden. Något hon aldrig känt förut, hon, som alltjämt trott på under. Därhemma, långt borta från denna plats, hade det, som händt, att han öfvergifvit henne för en annan, varit som en elak dröm, under hvilken hon haft känslan, hoppet — det är en dröm — jag skall vakna. Allt hade varit overkligt, utom hennes kärlek, som slutligen skulle besegra allt. Allt var möjligt, allt, utom att ett underverk ej skulle ske.
Jag ser ingen annan vinst af förändringen, än den obetydliga, att man slipper de mänga olika färgorna på sedetinynlet; för öfrigt gifva invisningarne ingen större säkerhet, och för eli belopp af 10 r:dr äro de vida sämre för privatbankerncs upprätthållande än sedlar å 10 r:dr, som Utsk. föreslagit. Sedan så väl Bancosom LagUtsk:n, beslående af 48 ledamöter, arbetat j år med denna privatbankslag och moget behandlat den, och man ser, att alla förslaget bifogade reservationer inskränka sig lill en enda punkt, eller alt 10 r:dr rgs, såsom minimum i dessa bankers rättighet till sedelutgifning, är för hög, så tror jag, att man tryggt kan antaga de förenade Utskms förslag, möjligen med någon modifieation i nyssnämnde hänseende. Frih. Palmstjerna: Vid början af discussionen anmärkte jag genast, huru svårt och omöjligt det var att, sedan ett förslag till banklag var framlagdt, hvilket icke kunde tillfredsställa eller uppfylla de i min tanka nödiga fordringar på en sådan lag, framkomma med ett nytt, som kunde antagas och bli verkställbar!. Detta har äfven under discussionen blifvit ådagalagdt medelst de invändningar, som blifvit gjorde så väl emot Frih. Raabs som PresleSl:s förslag. Amuel är af en särdeles vigt, enär redan i många år privatbanker varit i landsorlerue Den 23 April f. m. 35 upprättade och derstädes befunnits behöll ige och nÖdvändige. Den nytta dessa hanker, oaktadt, åtskilliga olägenheter, åstadkommit, inom provinserne, kan utan svårighet inhemlas, om man gör sig mödan all se och jemföra förhållandet derinom före och efter dessa bankers tillvaro, hvilken jemförelse oek skall ådagalägga, ali om de försvinna, mäste något annat sättas i stället, som i viss mån uppfyllde det gagn desamma åstadkommit.
Man har hyst så mycken fruktan för omdömet om rikets sannskyldiga nytta, emedan det varierade från den ena tiden till den andra; Konungens rådgifvare fä finna sig deri, såsom en livar måste göra. Majoriteten bar alltid rätt; majoriteten dömmer om rikets sannskyldiga nytta och dess dom gäller för den stunden. Man har baft exempel på att fordom i Sverige, och sednare äfven i andra constitutionella länder, blod blifvit utgjutet i den tankan, att rikets sannskyldiga nytta fordrade det, och att det ej dröjt längre än till nästa representationens sammanträde, då man skulle önskat, att detta ej skett. Det är ett öde, hvaruti Konungens rådgifvare måste finna sig, och som ej kan hjelpas, då de måste bygga sitt hopp på majoriteten. Jag slutar med alt återupprepa, det tillägget af dessa ord är alldeles nödvändigt för conseqvensens skull och för alt få sammanhang i grundlagen. Frill. Palmstjerna, Carl Otto: De skäl, som Hr Cederschjöld sednast anfört, såsom stöd för sin mening, att orden ”rikets sannskyldiga nytta” borde i 9 § intagas, forde deremot tala mycket för min mening, att de icke böra deri införas. Detta faller så i ögonen, att någon vidare utveckling deraf är alldeles öfverflödig. Här är mycket talat om conseqvenscn, som fordrade, att de ord, hvilka 107 § upptager, äfven borde införas i den 9 §. Jag får dervid erinra, att 107 § icke allenast talar om, att Statsrådets ledamöter samfäldt i deras rådslag samt mått och steg skola iakttaga rikets sannskyldiga nytta, utan äfven, att de med oväld, nit, skicklighet och drift skola sitt förlroende-embete utöfva.
Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, s. ii/jo, i23i. till Beviilningsoch Ekonomi-Utskotten, s, 1145. —■ om understöd af Staten för, i Carlskrona; Motion, rem. lill Stats-Utskottet, s. 1147- i397 Fattigvården, om öfverlåtelse af den vid Ane tioner af confisceräde varor utgående Fattig-Procexrten till den i Götheborg; Motion, rem. till Stats-Ulskoltet, s. 1226. Fjerdingsmans-befatcningen, om Frälse-Bönders skyldighet, att tourvis bestrida; Ekonomi-Utskottets Betänkande, återrem. af Borgare-Ståndet, s. 1307. •—• rättighet, rörande en friare; Motion, rem. till Stats-Utskottet, s. i3i2. Flach, Lieutenanten, Friherre. Se Liljecreutz. >—. Landshöfdingen m. m., åtalad af JustiliaeOmbudsmanneix. s. 1066, 1080-1082. Flottornes behof, om beredande af tillgång å Materialier för; Motioxx, rem. till Ekonomiutskottet, S. 1263. Fock, Presidenten Baimxx, uppburit 3o,ooo B:d. af Magazins-Directionexxs Cassa till Spannmåls inköp för Upsala Län. s. 851. Folkmängden, år 1820. s. 325-36j. Fond af medel, som enligt Tractater med fremmande Magter tillkommit, dess skick d. 3i Oct. 1820. s. 26. 27. — Saltpetter, dess Ställning 1820. s. 27. .—. till Lombarrlens bedrifvande vid GexieralAssistaxxce-Coxxtoiret. s. 43o, 43E 1398 Fond, om en, till understöd för Jordbrukare? Som lidit af Frostoch Hagelskada; Kongl» Proposition, rem. till Allm.
Angående Räkenskaperna för Stora Råby och Bjellerups Ky rkor, På grund af Högvördiga Biskops-Embetets i Lund oc-h Landsbo Idinge-Em betets i Malmö för oss utfärdade åläggande af den 3 Mais detta år, att till Eders Kongl. Majit i underdånighet inkomma med Utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Skånes, Hallands, Blekinge och Bohus Läns Landtkyrkors Räkenskaper, så vida dessa anmärkningar löra Stora Råby och Bjellerups Kyrkor, hvilkas Syssloman vi äro, våga vi i djupaste underdånighet afgifva följande Förklaring: Hvad Herrar Revisorers första anmärkning vidkommer, så träffar den ingalunda oss, såsom Syssloman för Stora Råby och Bjellerups Kyrkor, enär dessa Kyrkors Räkenskaper utvisa, att, då större penningesummor behöfts qvarliggande i kyrkokassorna för större nödiga utgifters Bestridande, detta förhållande alltid i Räkenskaperna blifvit anmärkt, såsom fallet var vid Bjellerups Kyrka år 1836>, då 3^4» och år 1840, då 174 Rdr B.'co i denna afsigt innehöllos. I öfrigt hafva Kyrkornas Syssloman noga följt 16 mom. af den Kongl. Instruktionen, som bjuder, att när Kyrkorna hafva medel utöfver hvad till deras nödiga utgifter och underhåll fordras, samt summan öfverstiger Ett hundra Rdr Bico, så böra dessa medel göras räntebärande, dock så att alltid Femtio Rdr Banco äro i Kyrkokassan qvarliggande till bestridande af nödiga smärre utgifter och reparationer; hvaraf synes, att Kyrkans Syssloman icke äro skyldige att utlåna Kyrkans medel förr, än dessas summa uppgår till 100 Rdr utöfver de 5o , som böra vara till hands för nödiga utgifters bestridande. Beträffande andra anmärkningen, torde vi underdånigst få tillkännagifva, att vi följt en, ända från år 1815, antagen praxis, att icke hvarje år belasta Kyrkornas Räkenskaper med det så kallade Inventarium, in extenso utfördt, ulan hänvisa till det årets Räkenskaper, uti hvilka
”Utskottet ansett densamma hufvudsakligen ”böra bestridas af LandsSecreteraren, som ”härigenom vinner ett säkert påräknadt arbetsbiträde vid expeditionen af alla de mål ”och ärender, hvarföre lian serskild betal”ning genom expeditionslösen och andre "fastställde afgifter uppbär, samt äfven besparing i kostnaderne för skrifvarehjelp; ”och StatsVerkets tillgångar icke eller för "närvarande medgifva ett så betydligt anslag, som erfordras för desse Tjenstemäns "aflönande af StalsYerkel allena; föreslår "Utskottet, äfven med afseende derpå, att ”med desse Tjensters uppförande å Stat så"sora ordinarie befattningar egenleligen å”syftas. alt skicklige personer, under utsigt ”till vidare befordran vid LandsStaten, vid "LandsCancellierne fästas, att endast ett arf"vode af 100 R:dr B:co må för hvar och en ”LänsNolarie-befattning årligen utgå.” För min del anser jag det vara rigligt, alt Utskottet ej föreslagit någon löneförhöjning för LandsSekreterarne, då desse hafva så liögst betydliga sportlar; men deremot tror jag det vara ganska orätt, att, såsom Utskottet tillstyrkt, ställa LänsNotarien på en så godtycklig fot, att han endast med 100 R:dr skulle fästas vid tjernsten, och alt det sedan finge bero på LandsSekreterarens godtfinnande alt efter behag aflöna honom. Vid ombyte af Landssekreterare kunde sålunda hända, att en LänsNotarie, som af förra Landssekreteraren haft tillräcklig lön, fin - Den 19 Maji e. m. ge vida mindre af Efterträdaren, hvarigenom tvister mellan Landssekreteraren och LänsNotarien skulle uppkomma, och ändamålet med LänsNotariernas fästande vid tjernsten alldeles förfelas. Jag tror, att denne LandsSekreterarens Vicarius bör göras oberoende af Landssekreteraren; hvaremot den sednare bör sjelf bekosta sitt öfriga skrifvare-biträde vid Canzliet.
»Jag tänker sända dem upp till Island», sade han. Kung Harald rådde honom härtill; »ty jag är viss om», sade han, »att du ändock kommer att fara dit». Han lät sedan norrifrån hämta tre finnar. »Smör och tenn skolen I få», sade han, »om I viljen å mina vägnar företaga en färd till Island, där uppleta min talisman och sedan underrätta mig om landets beskaffenhet.» De förklarade detta vara en farlig färd, men de skulle dock våga sig på den, enär han så ifrigt önskade det. »Stäng oss inne i ett hus», sade de, »och låt ingen där störa oss». Det skedde, och när Ingemund efter tre dagars förlopp kom till dem, reste de sig, svårt stönande, upp och sade: »För oss finnar har detta varit mödosamt — ett tungt arbete hafva vi haft. Dock återkomma vi med sådana meddelanden, att du af dem kan känna igen landet, ifall du kommer dit. Det kostade oss stort besvär att finna talismanen. Ja, kraftiga hafva valans ord varit, ty mycket ondt hafva vi för deras skull måst utstå. Vi kommo i land på ett ställe, där tre fjordar skuro in från nordost, och innanför den ena af fjordarna blänkte stora sjöar. Därpå kommo vi ned i en djup dal, och inunder fjället i dalen voro några skogsbackar, och invid dem öppnade sig en mindre dal, lämplig att bebyggas — och där, i en ny skogsbacke, funno vi din talisman. Men när vi tänkte taga den, for den öfver i en annan backe, och allt som vi följde efter den, försvann den för oss. Alltjämt hvilade något dunkelt öfver den. Därför måste du hämta den själf.» Nu insåg Ingemund klart, att det till intet tjänade att spjärna emot ödet. Också tillställde han strax därefter för sina vänner och andra höfdingar ett präktigt gästabud, där han högtidligt meddelade sitt beslut att ändra sin lefnadsställning och draga upp till Island — »mera för det ödet så ville än af egen böjelse».
DiscontContoir, än det, inom hvars djstrict han är bosatr, och har sitt hemvist; hvaremot Invisnings-utgifvare och Acceptant ml kunna antagas äfven ifrån de andra districten; dock att en och samma persons tillhoparäknade ansvarighet vid de irenne Discont-Contoiren samfält dt, i hvad fall som helst, ej tilläts öfverskrida maximibeloppet af 4o,ooo R:dr; lj:o att ringare lån ej borde erhållas än 1000 R.dr, samt derutöfver jemnt hundradetal; likväl med undantag af Lån emot hypothek af Actier eller Documenter, hvilka Lån fingo meddelas till ett belopp af minst 800 Rjdr Banco; 16:0 att utlåningstiden, I afseende k Lån emot hypothek a( Actier och Documenter, må hädanefter såsom hittills förblifva sex månader utan omsättning; 17:0 att räntan å Lån, emot hypothek af Actier eller Documenter,må hädanefter såsom hittills förblifva fem procent årligen; BancoFullmägtige likväl förbehållet att, om så nödigt skulle anses, kunna höja räntan till sex procent; 18:0 beträffande slutligen Utskottets ytrartde, från och med pag. 98 lill och med pag, Proh Utdrag dtn il Januari i85o. lia, angående några hos Riks-Stånden framställda satser och anmärkningar af allmännare art, äfvensom Utskottets anmälan , pag. 113, i afseende på de i Betänkandet N.o 48 framställda allmänna hufvudgrunder för Bankens Lånerörelse, fann Bonde-Ståndet Betänkandet i denna del icke fordra annan åtgärd, £n att läggas till handlingarne. S, D. Vid förnyad föredragning bi föl — los Stats-och Banco-Utskotteris Beiänkandent N:o 9, i anledning af Herr J.
Pensionsstaten hafva undergått obetydlig förändring, hufvudsakligen härrörande från indragning af ett postcontor. 4:o Omkostnadsstaten är upptagen till 283,166: 32.—• och utgjorde enligt i83i års stat 226,583: 16.—• — För att visa, huru denna skillnad uppkommit, torde det vara nödigt att särskildt genomgå de underafdelningar, hvaraf omkostnadsstaten består. Den utgöres af: a) omkostnadsstaten för inrikes posterna, beräknad till IOO, 5oo. 184 Deri 26 Maj e. m. b) sjöpostfartens underhållande 4^i000> c) utrikes brefvexlingen 16,000. d) nybyggnader och reparationer jemte skrif - Hvad först inrikes postföringen beträffar, har den största tillökningen i utgifterna på denna underafdelning uppkommit genom ökade postgångar och ökad postskjutslega, hvartill äfven kommer en förhöjning i postillonernas dagtractamente, som nu utgår med 1 r:dr i stället för 32 sk., och hvilket ansetts såsom en billig ersättning för de större fordringar af postillonerna, som nu göras emot förr, likasom den ökade skjutslegan blifvit nödvändig, i samma mån som skyndsandieten vid postens fortskaffande blifvit ökad.
En svensk dröjer dock icke gärna vid minnet af hennes Roma-färd, ty då hon 1475 knäböjde inför Sixtus IV,. var det icke blott för att få del af jubelårets välsignelser, utan också för att klaga öfver, att Sten Sture och hans landsmän vägrade utlämna hennes morgongåfva och lifgeding. Bland annat lyckades hon utverka, att påfven bannlyste hela vårt upproriska land. För diplomater har dock drottning Dorotheas resa ett särskildt intresse, ty för att motverka hennes och konung Kristierns intriger afsände Sten Sture å sin sida till R o m den sedan så beryktade Heming Gadh, hvilken under nära tjugu år förde Sveriges talan vid den heliga stolen. Han kan betraktas såsom vår förste minister härstädes, fast han aldrig förde denna titel, utan den litet ståtligare orator, som då brukades. Närmast i ordningen är drottning Kristina, som den 23 december 1655 höll sitt högtidliga intåg genom Porta del Popolo. En inskrift å den till hennes ära då restaurerade öfverbyggnaden påminner ännu därom, d. v. s. om man vet det förut, ty drottningens namn är icke nämndt. A r 1658 tog Kristina sitt stadiga residens i R o m, och sedan hon i november 1668 återkommit från sin andra resa till Sverige, lämnade hon sitt präktiga palats vid Lungara ' n endast för att som lik föras att hvila i Peterskyrkan. Detta skedde i april 1689. Tjuguen vintrar och tjugu somrar tillbragte hon oafbrutet vid Tiberstranden, m e d undantag endast af ett par korta utflykter; ett ganska godt betyg för Roms så ofta förkättrade klimat. Prinsessan Sofia Albertina kom hit som turist 1792, och o m hennes färd är föga att säga. Minnet däraf är dock bevaradt åt kommande sekler genom en i marmor huggen inskrift i den jättetrappa, som leder upp till Peterskyrkans tak. V I C T O R I A.