Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har ej bestridt, att Canaler, likasom vägar, äro medel att frambringa production, ehuru dessa skäl för öfrigt verka ingen ting, helst det är svårt att bedömma sjelfva argumentationen, då man saknar kännedom om tider, omständigheter och localförhållanden; men jag bestrider alltid sådane företag, som öfverskrida vår styrka, och jag bestrider Canalens nytta, innan våra vägar äro öfverfyllda af vagnar, om än Canalen ej mera än 4 månader vore ofarbar. Naturen har hos oss gjort just dessa månader till de lämpligaste, då landtmannen kan föra sin spannmål och sine öfrige producter till de platser, som mottaga dem; och jag fruktar, att Canalen på många sekler ej kommer att lemna sådane resultat, som man väntar. Det synes vara ett bevis, att Westergöthland, som länge haft Canalen öppen, som varit i tillfälle att derigenom afsätta sine producter, ännu är i det eländiga tillstånd, att Rikets Ständer vid hvarje Riksdag besväras med begäran om låneunderstöd, om afskrifningar af undsättningar, till den grad, att man kunde sätta i fråga, att afsäga sig alja skatter af Westergöthland, för att slippa höra talas om detta sälla land. Man säger, att en ganska liflig handel redan existerar i Canalens direction, det är, emellan Nordsjön och Östersjön. Det är sannt, att hela vår handel går i denna direction, men jag tror, att hela händelsen skulle vara, att man gick öfverallt annorstädes, men ej in i Calialen. Jag lemnar likväl i sitt värde hvad som kan hända, och har ej det förtroende till mitt omdöme, att jag vågar bestämdt påstå motsatsen. Jag inskränker mig till lyckönskan till dem, som kunna sätta tro till sådane suppositioner, och hoppas, att de ej missunna mig alt tro en sådan hän - 88 Den 26 Mars f. ra. delse ej tomma att äga rum. Man åberopar, bland exempel från England, Hertigen af Bridgewaters, huru han på 1760-talet använde en förmögenhet af 3 millioner på Canal-företag, och säger, att hvad som gått an i England skulle gå an hos oss; och man påstår, att England ej för länge sedan var i samma belägenhet som Sverige.
Af Georg Nyqvist är slulligen vordet yrkadt, att inom Norrsysslets fögderi, der enligt motionärens uppgift, de beväringsskyldige stundom haf - Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 33. 5 va ända till tio mil till mönstringsplatsen, beväringsmönstringarne, som nu vanligen inträffade under den del af året, när, i anseende till de tillfällen till förtjenst, timmerflottningen då erbjöde, liden vore för denna orts innebyggare mest dyrbar, hädanefter matte försiggå vid sådan tid, att de approberade ynglingarne genast kunde från mönstringsplatsen till öfningsstället aftåga, utan alt förut behöfva använda tiden för färd till och ifrån hemmet. För pröfning af nämnde motioner, som, jemte deraf föranledde yttranden, blifvit dels till Lag-ULskottet samt dels till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade, hafva desse begge Utskott med hvarandra sammanträdt ; och få de förenade Utskotten utlåtande deröfver nu afgifva. Att beväringens vapenöfningar medföra kostnad och tunga lärer icke kunna förnekas; men utan uppoffringar kan ej ett lands försvarsverk upprätthållas. Utgifterne för dessa vapenöfningar stadna emedlertid till största delen inom provinserna; och bevaringsmötena infalla i allmänhet under en tid af sommaren, då arbetskraftens användande för jordbruket torde vara af jemförelsevis mindre vigt. Bgrörde öfningar äro visserligen, på sätt anmärkt blifvit, otillräckliga för en god soldatbildning; och i händelse af krig behöfva de bevfi rings-k lasser, som blifva lill tjenstgöring kallade, utan tvifvel att ytterligare öfvas; men den på dessa öfningar nedlagda kostnad kan likväl icke anses förlorad. Sådane de nu äro, gifva de nemligen beväriugsynglingen begrepp om hans pligter såsom soldat, enär han derigenom inhemtar grunderne för exercis och manöver, vänjes vid den för krigaren nödvändiga ordning och hörsamhet samt frigöres från fruktan för militärisk disciplin genom erfarenhet af så val dess fordringar, som sättet för dess handhafvande.
Alla skriftliga afhandlingar, som bolagsstyrelsen för bolaget ingår, skola undertecknas d bolagets vägnar> och med utsättande af dess antagna benämning, vid äfventyr, alt eljest styrelsens ledamöter, som afhandlingen underskrifva, skola för fullgörande af bolagets derpå grundade förbindelse ansvara såsom för egen skuld, en för alla och alla för en. § 9. Innan bolaget upplöses och alla dess gällande skulder blifvit godtgjorda, må icke bolaget af tiligångarne göra vidare utdelning emellan bolagsmännen, än att, enligt sista bokslut, och det ej äldre än för nästföregående år, öfverskott finnes, i visst förhållande till teckningssumman, hvilket bolagsordningen bestämmer. Medlemmar af styrelsen eller bolaget, hvilka i något häremot stridande beslut deltaga, varén, i händelse af brist hos bolaget, skyldige ansvara en för alla och alla för en för återbäring af hvad för mycket utdeldt blifvit. Varén ock alltid medlemmar af styrelsen eller bolaget, hvilka i annan måtto öfverträda den af Konungen stadfästade ordning, skyldiga ersätta all genom sådan öfverträdelse uppkommande skada, en för alla och alla för en. § 10. Utom i de fall, hvarom här ofvan sia Igas, skola aktie-egare, hvilkas bolags-ordning blifvit stadfästad af Konungen och efter §] i hos Rätten anmäld, Kongl. Maf.ts Nåd. Proposi ionj N.v 56. mäld, ej vara förbunden till ansvar för bolagets skulder med mera, än en hvar insatt eller åtagit sig att insätta, derest, de icke till vidare ansvarighet sig serskildt utfäst. § 11. Upplöses aktiebolag, som efter § 1 kungjordt varit, ege bolaget rätt att årsstämning å borgenärerne söka, såsom i konkurslagen säges. § I2* Bolaget vare uti de mål, för hvilka ej annorlunda i lag stadgas, lydande under allmän underrätt i orten, der bolagets styrelse enligt bolagsordningen har sitt säte. Fråga om afträdande af bolagets egendom till konkurs, eller om årsstämning å dess borgenärer, skall ock, oberoende af bolagsmännens stånd och hemvist, tillkomma rådstufvu-rätt eller härads-rätt i den ort, hvarom nu sagdt är. § 13.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge denna anmärkn. föranleda lill återremiss af StatsUtsk:s förevar. utlåt., ropades ja jemte ett eller annat nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. Föredrogs och bifölls StatsUtskis d. 11 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 21, i anledn. af vackt motion om lönelillökning åt Häradsskrifvaren Bjoerklund på Oland. Uplästes ankomne prot.utdr. från 1’resteSt. af d. 4 och 8, från BorgareSt. af d. 8, samt från BondeSt. af d. 8 och 11 dennes. Lades till handlingarne. Gr. Mörner, Otto Gabriel: I ett föregående plenum har Ilr Frih. Bennel framställt flera nnmärkn:r emot den motion jag väckt om årligt anslag af 6,000 r:dr b:ko till de sköna konsternas upmuntran. Som jag då var frånvar. har jag förskaffat mig tillfälle taga kännedom af Frih. Bennets yttrande, och går nu att närmare utveckla de skäl hvaruppå min motion grundats och de olägenheter jag tror mig se uti hans motion. Ilr Frih. Bennet har begärt hela anslaget 6,000 r:dr b:ko till beställningar af konst-alster hos utmärkte inhemske konstnärer; om jag också, lika med den värde Frilen, älskar antaga att vårt land eger utmärkta konstnärer, måste jag dock befara att utmärkta konstalster sällan åstadkommas på beställning; på sådan väg erhåller man fabrikater, sällan konstalster. Begreppet beställning innesluter ordet förskott, och hvad Slaten slideligen erhölle för sina förskotter blefve högst problematiskt. Deremot har jag ansett nyttigt, att en del af det begärda anslaget blefve användt till inköp af sådane nya konstalster, som förtjente att utmärkas och blifva mera allmänt kända. Ej eller torde någon fosterlandsvän bestrida angelägenheten af att vi noga vårda, samla och återställa de konstalster, som från äldre lider finnas på flere ställen i riket, och som redan i betydlig del för3 II. 9 130 Den 15 Januari. sålts till utlandet.
R:dr anses så gagnande inom ett mindre område, att man gerna underkastar sig den förvaltningskostnad, en sådan medför.” Af Herr P. S. Hesselgren, som under anförande, hurusom, erfarenheten redan skall, hafva visat, att Privat-baukerne varit och äro för landet högst skadliga i llerfaldiga afseenden och deribland, att Riks-Banken, hvars vinst af Rikets Ständer användes till landets och nationens bästa, fått vidkännas i sina inkomster en ganska märkbar minskning, tiden nu vore inne, att vidtaga åtgärder till landets befriande, så fort sig göra låter, från alla privata, till sina verkningar för landet ruinerande bankinrättningar, helst deras vinst, hvilken uppkomme derigenom, att de taga ränta, icke på Riksbankens mynt, utan på sjelfgjorda, intet värde egande sedlar, aldrig kan anses komma nationen i sin helhet till godo, utan, utpressad till största delen af den ringare befolkningen, okar de enskilda individernas kapital med en högst oskälig vinst — föreslagit, att Rikets Ständer måtte fatta beslut om Privat-bankernes upphörande i den mån, den för hvar och en af dem beviljade oktroy går till ända, samt att filialafdelningar utaf Riks-Banken må inrättas i Gefle, Fahlun, Carlstad, Jönköping, Linköping eller andra dertill passande ställen; samt Riksdagsfullmäktige Jos. Holm från Stockholms län. J. Sandstedt från Jönköpings län, slutligen af: Bankohtskottets Betänkande, N:o 43. 13 Anders Anderson från Östergötland, Efraim Larsson från Elfsborgs län, Erik Andersson från Stora Kopparbergs län, Johannes Olsson från Wermlands län samt Olaus Erikson från Götheborgs och Bohus län, hvilka yrkat, dels att Riks-bankens låne-rörelse må genom inrättande af Låne-kontor utvidgas och underlättas samt dels, att Privat-bankerna måtte iudragas och ersättas genom Filial-afdelningar utaf Riks-banken.
N:o 3 erhållit ytterligare rättighet att använda den till ifrågavar. fängelsebygguader. Om R. St. nu dessutom bevilja 100,000 r:dr om året intill nästa rikdag, så tyckes detta vara en ganska vacker summa och som tillsammans med de reserverade medlen gör öfver 200,000 r:dr om året eller livad som i allmänhet har ansetts behöfligt. — Jag får derföre hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt begära propos. på ett anslag af 300,000 r:dr eller 100,000 r:dr om året och att proposm, på sätt Hr Frih. Palmstjerna föreslagit, måtte skiljas i 2:ne, hvilka särskildt hvar för sig afgöras. Då anslag gifvas såsom det ifrågavar. lill offentliga byggnadsföretag, för hvilka en bestämd plan ännu icke är fastställd samt dessa anslag gifvas utan några bestämmande villkor endast i allmänhet, så är sådant att i och med detsamma afsäga sig beskattningsrätten; ty det skulle då lätteligen kunna hända, att vid nästa riksdags början en mängd byggnader voro påbegynla, hvilka, sedan de en gång äro började, måste fullbordas, emedan det vore en ännu större misshushållning alt icke lägga tak på husen, sedan murarna blifvit uppförda. Och R. St. blefve då tvungna att medgifva större anslag, än de eljest måhända skulle velat. Jag anser derföre nödvändigt, att intilldess en bestämd slutlig plau för dessa byggnader blifver fastställd, R. o. Ad. nu endast på sätt Frih. Palmstjerna föreslagit, anslår medlen till de påbörjade byggnadernes fullbordande och till sådana nya fängelsebyggnader, hvilka med de beviljade anslagen kunna uppföras och fullbordas. Då hafva R. St. fria händer alt vid nästa riksdag anslå så mycket som R. St. anse nyttigt och tillgångarna medgifva Man har här sagt, å ena sidan, att det icke vore lämpligt, att påbörja uppbyggande af häradsfängelser förr, än länsfängelserna äro fullbordade, emedan dessa sednare äro vigligast.
Utskotten anse enklaste sättet att i allmänhet jemka taxan vara att tillåta jordegare och Landtmätare uppgöra fria accorder, huru de helst önska, samt fördela kostnaderne efter enklare grunder, än de i taxan förekommande, såsom t. ex. efter hemmantal, stångfall, tunnland ulan några classer, o. s. v. På det likväl jordegaren må vara betryggad för en oskälig stegring af accordet från Landtmätarens sida, bör, efter Utskottens tanka, för tillåtelsen af accord det vilkor fastas, att Landtmätaren ålägges i protocollet upptaga en efter runda summor uppgjord calcul, hnru arfvodet, enligt taxan, skulle utfalla endast efter högsta och endast efter lägsta classen. Utskottet tillstyrker således, att de af Nils Magnusson och Peter Pettersson väckta motioner icke för närvarande må föranleda någon annan åtgärd, än att Rikets Ständer, med anmälan om de mot Landtmäteri-Taxan framställda anmärkningar, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det nämnde taxa må underkastas ett förnyadt öfver - 8 Lagsamt Allm. Besv. och Ekon—Utsk. BetänkandeN o 34. seende och de förändringar deruti vidtagas, som af billighet och behof påkallas; dervid Rikets Ständer jemväl borde uttrycka den åsigt, i afseende på fria accorder emellan jordegare och Landtmätare, som af Utskotten här ofvan blifvit framställd. Slockholm den i5 Februari 1841 • Reservation af Fr. von Zweigbergk från Skaraborgs Län: ”Då Utskotten icke fästat afseende på de anmärkningar och förslag lill förändringar uti Landtmäteri-Taxan, som jag till Utskotten uppgifvit, anhåller jag att få dem, såsom min reservation, Betänkandet bifogade, rörande dessa anmärkningar följande omständigheter. $. 2. I stället för resekost å 12 sk. milen, föreslås reseoch traclamentspenningar. — Har Landtmätare sitt hemvist &c. bör slå: Bor Landtmätare utom det Län, der han är stationerad lill tjenstgöring, men erhåller förrättningar inom sistnämnde
Bet ani ari deri. nyare uppodlade inägors innehafvare, destornindre kunna anses iiVga skäl till klagan öfver obilligt lidande af hägnadens upprätthällande omkring desamma, sorn detta åliggande redan är en vid deras jord fästad oundviklig tunga. Eric Scensson har ytterligare anfört, att 6 i besagde Förordning skall i synnerhet fordra förändring, och att åtminstone innehållet deraf lemnat den mästa anledning till Rättegångar och olika Lagskipning. Enär berörde §. föreskrifver, att emellan grannar och delägare innom samma by, gård eller Hemman, der Storskifte föregått, eller annan laga skillnad uti inägo-lotterne finnes, borde med skyldigheten att omkring desse ägokotter hägna och stänga, på samma sätt förhållas, som angående byar och enstaka gårdar, då de med inägor till hvarannan möta, förut i Författningen är föreskrifva, så att den, sorn stänga vill, äger vittsord, och den angränsande är skyldig deri taga del, skall af det ordet angränsande olika bedömanden uppkommit. Eric Scensson har föreställt, att om uti en By, bestående af q:ne hela Mantal med åtta åboer, fråga uppstår emellan tvenne af dera om. stängsels upprättande emellan detas storskiftade ägor, och de äga lika stort mantal, det skall ansetts, att desse till hälften hvardera borde i sådan hägnad deltaga; Merida den ena af desse åboer kan hafva fått sin ägolott så belägen, att den fordrar mer stängning, än den andras, helst han kan hafva erhållit mindre taxerad mark; så skulle af en sådan delningsgrund följa, att den ena åboen erhölle vidsträcktare hägriadsskyldighet, än de öfrige. Lagoch Besvurs-ZJtskottens Betänkanden. 249 när livar och en för sin ägolott k om me att stänga mot hvar sin angränsande granne.
Pehr Oxelberg förmente det vara Ståndets rätt att raisonnera öfver frågan i hela dess vidd, såsom den nu förekommit, och begärte deröfver proposition; hvartill Eric Andersson från Svartsjö lade, att han ansåg frågan redan så mycket behandlad, att den icke kunde till något Utskott förvisas, utan borde proposition ske. Bengt Niclasson från Bohus Län förmodade, att 22 § i Riksdags-Ordningen, som ock nu upplästes, men angick Riksdags-Fullmagternes stilisering och Val-Proto - 18(3 Riksdagen 1810. oeller, skulle gifva Stå.ndet fullkomlig rätt att pröfva, huruvida de nu ifrågakomue Fullmägtige kunde såsom rätta Riksdagsmän intaga rum i Ståndet. Pehr Oxelberg tog åter ordet och anförde, att sorn han nu mera funne, det frågan rörde alla Ståndens Fullmägtige, så ville han hemställa, om icke den borde communiceras med öfrige Stånden, de der bättre reserverat sig; han ansåg derföre frågan högst vigtig och yrkade vidare på proposition. Härmed förenade sig ock Jaeol Ersson, Anders Svensson, Lars Nilsson och Anders Olsson från Örebro Län. Anders Jansson från Jönköpings Län ville minnas, att uti 1800 års Riksdags-Beslut skulle vara uttryckeligen stadgadt, det Fullmägtige i Banquen och RiksgäldsContoiret icke fingo tillika vara Riksdagsmän. Johan Magnus Wessing från Westmanland utlät sig, att då det syntes, som någras mening vore att utvotera Medbroder, finge han förbehålla, det i händelse af votering Constitutionen iakttoges, så att frågan berodde af ett Beslut, deri minst 3/6-delar af Ståndet instämt; men hvilket flere af Ståndet ansågo till denne händelse ej vara lämpeligt. Per Persson från Blekinge anmärkte, att som Riksdagsmannen Eric Ericsson förklarat sig nöjd att till Stockholm sig begifva, om, och så snart, hans närvaro der behöfdes, så syntes honom frågan derigenom afhulpen. Johan Olsson Longberg från Gefleborgs
Vill man, med gärden af denna storlek, använda det brukningssätt som af de kunnigaste landtman nu mera anses för det fördelaktigaste, nemligen vexelbrtiket, så blifva väl tio gärden i allmänhet det minsta antal, som kan begagnas, helst om särskildt bete ej skall vara af nöden. Den minsta rymd, som kan skötas inom egen hägnad, utan försakande af de fördelar, jordbrukskonstens närvarande ståndpunkt erbjuder, är således hundrade tunneland. Denna rymd lärer då kunna bestämmas till minimum för ett enskifte. Enligt denna åsigt skulle lagen kunna stadga, att delägare i by, som icke innehar hundrade tunneland odlad eller till odling duglig jord, utom hvad till skogsväxt behöfver afsättas och bör förblifva samfäldt med öfriga byemännens skogsmark, hvarken är skyldig eller på byns bekostnad berättigad att låta sin lott i byn genom enskifte utbrytas. Alla byelotter af mindre vidd böra då förblifva i byelag och, om möjligt är, så indelas, att de kunna i vexelbruk hvar för sig skötas. Att minimum af ett sådant byelag ej kan vara mindre, än minimum af särskild possession, behöfver ej anmärkas. Likaså är klart, att det ena minimum ej nödvändigt behöfver vara större än det andra. Fråga är endast, hvad maximum skall blifva, då ett sådant måste anses nödvändigt. Äfven bär synes rätta måttstocken blifva densamma, som för vidden af en enstaka besittning. Klagan öfver alltför aflägsna ägor i ett byelag är icke grundad, om ej aflägsenheten vore för stor äfven för en ensam ägare. Ty vid all indelning af en rymd, som skall af flera ägare skötas inom en hägnad, bör först verkställas en sådan indelning, som skulle erfordras för samma ägorymds bästa skötsel i en ensam ägares hand. Derefter bör det alltid blifva möjligt, att hvarje delägare får sin tillständiga lott i hvartdera af hela byns hufvudskiften. Äflägsenheten kan då ej mer skada den mindre lotten än den större. Ett enstaka jordbruk anses icke ofördelaktigt genom ägornas aflägsenhet, så länge denna ej öfverstiger en åttondedels eller en sjettedels mil.
St. Prot. 183i. g Sami. 1 Band. » 8 i:sta Häftet, 58 Trot. Utdr. d. i Mars 1834- 2:0 Sven Heurlins ifrån Kronobergs Län motion, om inrättande af allmänna skolor i hvarje församling och om bidrag dertill af allmänna medel, och till Bancooch Lag-Utskotten: Petter Pehrssons ifrån Calmar Län memorial, att Bankens nu egande forum i Svea Hof-Rätt matte upphöra för alla de mål, deri Banken är kärande. S. D. Sedan Ståndet, den 24 i denna månad, till Bevillnings-Utskottet remitterat Kgl. Majrts lill Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition, om Curhus-afgiftens fortfarande; så beslöts, att ett af Jöran Jonasson ifrån Kronobergs Län nu inlemnadt memorial, om tillåtelse för Sunnerbo Härad, alt använda den der utgående Curlius-afgift, till inrättande af en sjukhus-anstalt för Häradet, skulle till samma Utskott öfverlemna? Från Högvördige Preste-StÅnpet. S. D. Till Ledamöter i det af Kongl, Maj:t, i öfverensstämmelse med 54 §. Regeringsformen, i Nåder äskade Hemliga Utskott hade blifvit utsedda , Vice Talmannen, Biskopen m. m. Doctor C. F. af Vingård} ■ContraetsProsten ro. m. Doctor J. M, Svedelius} ContractsProsten m. m. Mag, C. E. Hallström. S. D. På väckt motion af Doctor Lindahl} att Rikets Höglofl.
Det misstag jag begick, då jag yttrade, att BondeSt. varit af den tanke, jag framställde, får jag nu rätta; men anledningen dertill var, att en sådan underrättelse blifvit mig gifven af åtskilliga BondeSt:s ledamöter, som af mig begärde en erinran i frågan. Måhända har jag äfven fattat deras mening orätt; men i sjelfva saken har jag dock rätt, ty det vore hardt att genom en sådan fördelning, som Utsktn föreslagit, utesluta dem, hvilka endast vilja bränna den första terminen, från bränning under den månad, då den är angelägnast, helst i en stor del af landsorterna fo - Den ao O c t o b e r f. m. foderbristen i April månad är ganska känbar, hvarföre det för landtbrukaren ar nödvändigt att då få bränna. På det såväl denna månad som höstmånaderna må kunna till bränning användas af dem, sorn ej bränna mer än en termin, tror jag således vara bäst, att den första terminen utgöres afjan., Febr. och Mars, samt den sednare af April, Nov. och Dec., hvarpå jag anhåller, att llr Gr. o. Landtm, läcktes framställa proposm.' H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu föredragna g:de punkten. Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla g:de punkten med den förändring, att bränningstiden skulle bestämmas till Januari, Februari, Mars, April, Novemb. och Decemb. månader. Frih. Rantzou: Jag önskar blott fästa uppmärksamheten på en liten omständighet, nemi. den, alt då man, likasom jag, instämmer i Frih. Boyes med liera värda talares framställning om fördelningen af bränningstiden, bör man jemväl vidtaga en förändring i afseende pä redskapens försegling; ty det vore obilligt, att den försegling, sorn skulle verkställas vid April månads slut, eller innan bränningsterminen til 1 an daga 11, komme att verkställas på jordägarnes egen bekostnad, då de vilja begagna endast den sednare terminen. Hr Hjärne:
Genom sin fromhet och sina i öfrigt utmärkta egenskaper riktade Birgitta så godt som hela Europas uppmärksamhet på vårt aflägsna land och bidrog därmed mer än någon af sin samtid att göra det kändt och respekteradt. D e t är sannerligen ej liten välsignelse förknippad med minnet af detta » helgon » — ja, förvisso ett mänsklighetens helgon! Förflytta vi oss från denna period ett par hundra år fram i tiden, möter oss den af hjälteglans omstrålade bilden af Krislina Oyllenstjema. Skärskådar man denna kvinnas bragd och dess betydelsefulla följder, skall man finna bådadera af så rikt innehåll och vidtgående omfattning, att man gärna vill kalla henne fäderneslandets räddarinna och måhända får lämna henne första rummet på förslaget om den nationella hyllningen åt kvinnor. W. W. T o r n b e r g V i känna j u alla hennes ärorika historia, hur hon organiserade hufvudstadens försvar mot konung Kristian, hur hon värfvade krigsfolk, utrustade nya fartyg, lät inkalla hjälptrupper från Liibeck — hur hon gjorde hart när det omöjliga för att skydda ett älskadt fosterland mot främmande invasion, och huru hon äfven delvis lyckades däri framför allt genom att med sitt föredöme ingjuta mod och förtröstan hos Sveriges hårdt pröfvade folk. Stockholm föll visserligen i den danske konungens våld, blodbadet ägde rum, men den anda af fosterlandskärlek och dådkraft, fru Kristina väckt hos folket, fortlefde alltjämt och kan väl sägas ha i sin stora mån banat väg för Gustaf Eriksson V a s a s framgång, d. v. s. banat väg till rikets räddning och vår alltsedan dess orubbade själfständighet. I c k e blott Stockholm, utan hela landet står i evärdelig tacksamhetsskuld hos denna hjältinna. Om drottning Kristinas personliga värde och fosterländskt historiska betydelse torde nog meningarna vara ganska delade. Men nekas kan dock ej, att hon var en af sin tids utomordentligaste kvinnor, som genom sitt öfverlägsna snille, sin lärdom och sin uppmuntran af konster och vetenskaper spred glans öfver både sig själf och Sverige. — E n utmärkt kvinna finna vi i Karl X I: s drottning Ulrika Eleonora. Hennes lifsgärning tillhörde det mera undangömda och sökte aldrig yttre ära, men den skall aldrig glömmas.