Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge Rikets Ständers Bank är innehafvare af alla de icke inlösta obligationerna, hvilka för närvarande utgöra ett antal af 682 st. och lyda å ett belopp af Två millioner sjuhundratjugeåttatusen Riksdaler, bör, vid obligationernas infriande, följas deras nummerordning; men derest ett annat förhållande inträffar, skal! genom lottning, som inför Fullmäktige i Riksgäids-kontoret vid öppna dörrar förrättas, bestämmas hvilka obligationer för året komma att inlösas; och skola dessas nummer sedermera kungöras trenne gånger i allmänna tidningarne, sista gången inom Tre månader före inlösningstiden. §• 6. Den i Riksgälds-kontorels räkenskaper, under rubrik: Rikets Ständers Lånebanks fordran, upptagna skuld, härrörande från de af Riksgäids-kontoret, emot diskont-vilkor och Två procent ränta, begagnade förskott, och hvilken skuld, enligt upprättad liqvid, vid 1823 års slut utgjorde Fyra millioner Ijortontusen åttahundrafemtiotvå R:dr 16 sk. 3 r:st, kommer alt, utan någon afbetalning eller räntas beräknande, fortfarande inom linien i räkenskaperna upptagas. §• 7. Den reparationsfond, utgörande Nittiotretusen niohundratjugesex R:dr, som innehållits utaf de medel, Götha Kanal-bolag, enligt Rikets Ständers beslut vid 1828—1830 års riksdag, i Riksgäids-kontoret insatt, skall, till följd af samma beslut, emot erläggande af Fern procent årlig ränta, hvilken Kanal-bolaget vid hvarje års slut godlgöres, i Kontoret fortfarande innestå, till säkerhet för nämnde kanals framtida underhållande. § 8.
Prat. 1845, 4 Sami. 2 Afd. 25 Hiift. 1 2 Statssamt Allm. Besv.- och Eicon.-Utslccltcns Ullutande, N:o 123. tillhöra kronan, under hvars dominium mensal-hemman alltid, funnes antecknade. Äfven i de gamla Svenska provinserna syntes mensal-hemmanen icke hafva varit anslagne åt presterskapet under samma villkor, som deras boställshemman, utan hade blott räntan eller landtgillet utgått ”såsom hjelp till annexen’'. Så t. exfrånkändes pastorerne, genom Kongl. Brefvet den 1 Februari 1659, städsel-ären och foder-nöten, sedan stadgande i samma syftning redan förut under den 7 April 1597 blifvit meddeladt. Till stöd för motionärens åsigt i förevarande fråga kunde tillika åberopas Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 25 Maj 1720, § 54, lydande sålunda: ”Presteoch aunex-bönderne i Skåne blifva förskonte för att gifva ny penninge-slädja åt en ny 'kyrkoherde, emedan presterskapet icke ens är befogadt att affordra någon städja af dem; ty de äro piiré kronohemman, som intet böra städjas, — och skulle bonden vara skatte, så bör han så mycket mindre gifva någon städja”. —-
Hon är den enda kvinna, som i vårt århundrade beklädt en akademisk lärostol. At sin lärareverksamhet egnade hon allt det intresse och den arbetsförmåga, hvaraf hon i så hög grad var mäktig. Arbetet förökades naturligtvis i hög grad därigenom att föreläsningarne skulle hållas på ett för henne dittills alldeles främmande språk. Hon lärde sig likväl svenska med den förvånande lätthet och snabbhet, som utmärkte henne i allt hvad hon företog sig; man kan likväl fatta, hvilken möda endast det rent språkliga utarbetandet af hennes föreläsningar kostade henne, åtminstone de första åren. Sina elever, bland hvilka märkas flere unga, redan framstående matematiker i Sverige och Finland, egnade hon mycket personligt intresse och bistod dem gärna med råd och dåd i deras studier. Äfven på det sättet utöfvade hon ett inflytande på den matematiska forskningen i Sverige, som helt visst i framtiden skall bära frukter. Samtidigt fortsatte. hon sina själfständiga arbeten. Sedan flere år tillbaka hade hon sysslat med ett problem, som, i likhet med dem, hvilka förut upptagit henne, varit föremål för de förnämsta matematiska snillenas uppmärksamhet, men som de icke lyckats fullständigt lösa. Och fast till och med hennes gamle lärare, Weierstrass, denna gång misströstade om att hon skulle lyckas, fortsatte hon dock med orubblig vtro sina ansträngningar, — och slutligen kröntes de äfven med framgång. Resultatet föreligger nu i ett arbete: » Teorin om en fast kropps rörelse », som vid jultiden år 1888 belönades af Franska vetenskapsakademien med det s. k. Bordin-priset, åtföljdt af det mest smickrande uttalande om arbetets stora vetenskapliga förtjänst och betydelse. I sitt utlåtande yttrar akademien7 6 SONJA KOVALEVSKY. bland annat, » att förf. icke nöjt sig med att tillägga ett resultat af det högsta intresse till dem, som Euler och Lagrange gifvit oss, utan utfört sin upptäckt till ett djupgående studium under användning af den moderna funktionsteoriens alla resurser ». Det berättas att fru Kovalevsky funnit den sökta lösningen helt kort innan den för täflingsskrifternas inlem-nande utsatta terminen var tilländalupen, och att dét var genom det mest forcerade arbete dag och natt, som hon lyckades få sin afhandling färdig i sista stund för att hinna fram till Paris.
Allt detta gör, att jag, som i afseende pä sjelfva saken instämmer i slutmeningen af Frih. Palmstjernas reservation, likväl, hvad lillgångarne beträffar, anser följa af sig sjelf, att livad som verkligen är tillgång, mäste såsom sådan beräknas, utan afseende på de förmer, som för beräkningsoch räkeuskapssätlet inom Slalsconl. eller landtstaten i Sverige äro genom författningar fastställde, äfvensom att man i följd deraf frän riksbokslutets beräkningar mäste afskilja allt som tillhör 1844 års inkomster för det påföljande årets utgifter, hvaraf följer klart, alt bevillningen för är 1844, post-, tulloch chartiesigillatai-medleu, hela boutiquen, skall beräknas för 1S45 års utgifter, från Maj månad nästa år räknad. R. St:s Revisorer äfvensom R. St. sjélfve hafva talat om en grundfond för statsverket. Denna grundfond är ingen annan, än det föregide årets inkomster, som ligga i cassan för det löpande årets utgifter. När nu förhållandet är sådant, begär jag, lika med Hr Rosen - Den 20 November e. m. Liad återremiss, med förständigande till SlalsUtsk. alt sialia sig 62 § lieg.F. lill efterrättelse och all, i öfverensstämmelse med Frih. Palmstjernas reservation, företaga till pröfning hvarje fråga om utgifter, som till Disk. blifvit remitterad; att vidare i afseende på statsverkets tillgångar iakttaga, att fullt och redigt från närvarande tillgångar skilja hvad som under loppet af är 1844 i stalscassan influtit, för alt dermed bestrida 1845 års utgifter, samt att sluleligen till R. St. inkomma med anhållan om en und. skrifvelse lill K. M., hvaruti li. St. begära, alt samtelige uppbörds-räkenskaperna i Sverige från och med är 1845 mätte börja med d. 1 Maj oell slutas med den sista April år 1846 samt sedermera allt framgent så måtte fortfara.
Emot den yrkade fria jordstyckningen är åter anfördt af Anders Gudmundsson, att det väl ej kunde undfalla någon, att så länge en dryg grundskatt hvilar på jorden och i synnerhet på den öfvervägande större delen deraf, eller den oprivilegierade, nödigt afseende måste fästas på statens säkerhet. Det vore nödvändigheten häraf, som af ålder vållat betänkligheten mot så väl klyfning, som afsöndring af jord och som föranledt att man måste fästa så stor vigt vid begreppet besutenhet; och ansåg motionären det vara klari, att äfven under närvarande beskattningssätt, det allmännas säkerhet, egendomsegares fördel af friare dispositions-rätt och en tillvexande folkmängds behof af att kunna förvärfva sig eganderätt till jord, Sammansatta Lagsamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 27. 43 skulle kunna • till stor del förenas genom ett bestämdt stadgande, hvad hemmansklyfning angår, om odlingsbar mark till visst antal, t. ex. 10, tunnland jord för den minsta tillåtna klyfningen, hvarigenom, efter motionärens förmenande, all undersökning om besutenhet samt all osäkerhet om tillåtelse till klyfningen kunde undvikas. Det vore ej tvifvel underkastadt, att ett bushåll på en sådan jordvidd kunde berga sig, sedan marken bringats till odling, och således borde blott en borgen sökas emot försummelse dermed. Men då denna säkerhet redan vunnes genom fruktan för den förlust, som ådroges innehafvaren om skatterna icke utgjordes, ansågs ingen lagbestämmelse derom vara nödig för mer, än t. ex. första 3 å 5 årens utskylder. — Deremot skulle, sedan det hemman, hvari klyfning ifrågasattes, vore uppskattadt, den utklufna delen behörigen skaltläggas som sjelfständig andel, hvarföre den borde ansvara i hemmanets utskylder och onera; men denna utklufna del borde icke vidare få klyfvas.
Upp utmed den ena gröna bergssidan klättrade — med en munter och spänstig och ej så litet lättsinnig rytm, hvilken påminde om gången hos kvinnorna der i bergen —, klättrade lätta, luftiga villor: hvita väggar, gröna fönsterluckor och röda tak inne i täta fruktträdsklungor; och nere utmed sjön sträckte sig i en förvägen och färgpunkterad böjning den lilla byn med blomsterbugnande verandor och tjocka, gröna butzenscheiben och brokigt helgonmålade ytterväggar samt här och hvar «vår fru» Guds moder stående inne i en nisch. Landsvägen, som lopp fram igenom byn, snodde sig från bergen i Tyrolen ut öfver den bairiska slätten. Den hade förr i tiden varit stora farleden för romarnes härkolonner och de medeltida handelskaravanerna, — väl också en af de fåror, i hvilka en gång Germaniens bästa blod bröt sig väg genom dessa sista berg, som skilja norden från södern, och jäsande som ungt vin forsade ned i Italien. Numera trampades den bara af landets egna barn, året rundt, — med undantag allena af ett par korta sommarmånader, då främlingsströmmen liksom för en minut afbröt den långa stillheten med sitt stim och buller, hvilket derpå, raskt som allt annat buller, ekade in lite i bergsskrefvorna och så med ens dog och var borta, så tvärt, att man ofrivilligt blef stående och lyssnade efter, hvar det blifvit af och om det icke skulle komma igen, och så fullständigt, som om det aldrig varit till. Midt i byn låg värdshuset för de främmande. Byggnaden sjelf var i stort sedt årsbarn med kulturen i landet: skylten var ett praktstycke af gammaltysk jernsmideskonst, kyffet der biertunnan stod var ett rudiment af ett kalkadt hvalf, som ledde fantasien på gamla klostergångar, och inne i matsalen med dess gammaldags stilfulla och trefliga lilla hörnutsprångsrum hängde ännu i mättade, men af århundraden urblekta färger en bedjande munk af en okänd mästare från den gamla tyska konstens storhetstid. Här slog hvarje sommar en flygtig resandeskara ned, såsom den svärmande biflocken i en buske vid vägen.
Entreprenörer med större kapital synas ännu för dylika företag föredraga sjelfva hufvudstaden, hvars lokala förmoner i afseende å transport och afsättning sannolikt öfverväga den besparing i hushyra och andre lefnads-omkostningar, landsorten erbjuder. — i6 — Den vid stärkelse-bruket å Kongl. Djurgården inrättade tvåloch såpfabrik, äfvensom ättike-bryggeriet vid Liljeholmen i Brännkyrka socken, hafva upphört. Norrtelje gevärs-faktori har, för fullgörande af de årliga lefveranserna, varit i verksamhet. Arbets-styrkan, som år 1828 var 151 personer, hade i832 minskats till 127. Årliga tillverkningen har uppgått till omkring 2,000 nya infanteri-gevär, hvilket antal äfven lefvererats, utom sistlidet år, då icke mer än i,5oo sådane gevär blifvit lemnade. Såsom orsak härtill, derom eders Kongl. Maj:ts befallningshafvande likväl ej nu kan med tillförsigt sig yttra, är af förvaltaren uppgifvit, att arbetarne, genom den stränghet vid besigtningen, som under sednare åren ägt rum, fått vidkännas kassalioner och omarbetningar, hvilka de ansett, utan skada eller vanprydnad för gevären, kunna undvikas, och hvilket förhållande skall ofördelaktigt inverkat på arbelarnes utkomst, och bland dem vållat skuldsättning och håglöshet. Andre af invånarne begagnade bergnings-utvägar äro fiske, sjöfart, samt kolning och forsling för bergsrörelsens behof, hvilka dock i vissa trakter mera egentligen äro att anse såsom moder-näringar. Fisket, i synnerhet idkadt i Singö, Wählö, Rådmansö, Blidö, Åker och Wermdö socknar samt Sotholms skärgård, och hufvudsakligen rikladt på strömmingsfångst, har, utan att visa sig särdeles ymnigt, fortfarit att lemna nöjaktig utkomst åt dem, som dermed sysselsatt sig. Undantag härifrån gör likväl den ovanligt lyckliga fångst af mellan 2 och 3,000 skälar, som är 1831 om vintern inträffade i yttre Roslags skärgården.
Vid granskning af räkenskaperne sedan sista Riksdag för framlidne RiddarhusSecreteraren Bungencronas fond, har Utskottet förnummit, att de från samma fond till Adeliga Enkor utgående årliga Gratificationer, till följd af Riksens Ständers beslut vid sista Riksdag om Bevillnings-afdrag jemväl å ad pius usus anslagne Capital, kommit att förminskas ifrån i5 till 14 årligen; men sorn, sedan berörde Gratificationer, jemte Bevillnings-afdraget, samt de till RiddarhusKamereraren och RiddarhusFiskalen anslagne arfvoden, blifvit bestridda, ett öfverskott å Räntan af något öfver a5 R:dr Banco årligen uppkommer, har Utskottet deraf hemtat anledning föreslå : Att åtminstone hvart 3:dje år antalet af Gratificationer, som böra utdelas, må varda fastställdt till i5. Den 9 J u n i i e. tn. §• 2- Af andra §. inhemtas bland annat, att den så kallade Riddarlius-reparations-fondens skulder, hvilka, vid början af sistlidne Riksdag, uppgingo till j,5og Riksdaler ia sk. 8 r:st. Banco blifvit, genom influtne capitationsmedel så betydligen afbetalde, att de den i sistlidne November utgjorde endast 533 R:dr 16 sk.
Informators lön å mindre belopp än 200 R:dr mätte blifva ifrån Bevillning fritagne; hvarjemte Herr von Hartmansdorff yttrat, att både i afseende på Pensioner och Seholor, hvilka anses såsom fromma stiftelser, borde undantag ega rum, äfven om den stora strängheten, som han icke gillade , för öfrigt skulle blifva gällande; inom Preste-Ständet har Herr Dom-Prosten Holmström yrkat, att minimi-beloppet för Bevillning af lön må återföras till en summa öfver 200 R:dr, samt Utskottet åligga att derefter rätta så väl 3 2 Art. som aila öfrige ställen i Bevillnings-Förordningen , der denna löne-bestämning förekommer, deruti hela Ståndet instämt; samt inom Bonde-Ståndet: att, i öfverensstämmelse med den af Utskottet antagna princip, syntes billigt, att alla sådane mindre förmögenheter och jordundantag, som icke gifva xoo R:drs inkomst, blifva befriade från Bevillning efter a;dra Art. Beträffande först frågan om befrielse från Bevillning å BegraPnings - Bih&ng till R, St, Vrot, iS34 ocft j835. 5 Sami, 1 Afd, a Bandet, fale Häftet. 3 i8 Bevillnings-Utskmets TJflätande N:o 5r» hjelp, så, enär man ansett billigt, att Tjenstemannen under den lid lönen till sådant ändamål bespares, icke vidkännes någon Bevillning derföre, skulle det i Utskottets tanka deremot synas både principlöst oell obilligt, att Sterbhuset dermed belastades, hvilket äfven i tillämpningen skulle medföra föga båtnad för Slaten, då tillgång till Bevillningen oftast k om me att saknas, och controlen öfver indrifningen deraf dessutom blefve invecklad och svår att verkställa; hvadan Utskottet finner skäligt vidblifva sitt härom gifna yttrande.
Vid föredragning häraf beslöt Preste-ståndet anmoda Expeditiorisutskottet gå i författning om utgifvande från trycket af en ny upplaga in 8:o af ifrågavarande förslag jemte dithörande reservationer och öfrige bilagor, för att bland riks-ståndens ledamöter utdelas; ock skulle kostnaden derför utgöras af de lill riksdags-umgäldernas bestridande anvisade medel, samt de respektive medstånden inbjudas att i detta beslut sig förena. S. D. Föredrogos Expeclitions-utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Majrt: N:o 10, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om ändringar i 17, 22 och 24 §§ regerings-formen; N:o 11, i anledning af Kongl. Majrts nådiga proposition om ändring i 6, 15 och 43 §§ regerings-formen; samt N:o 12, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om ändring i 1 § 19 mom. tryckfrihels-förordningen. Dessa förslag till underdåniga skrifvelser blefvo på grund af deremot gjord anmärkning af Ståndet återremitterade. S. D. Föredrogs Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtna nådiga skrifvelse med svar å ständernas hos Kongl. Maj:t gjorda anhållan om riksdagens förlängande. Lcides till handlingarna. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 39, angående regleringen af utgifterna under riks-statens andra hufvudtitel, och fattade Ståndet härvid följande beslut; 5:te och 10:de momenterna återremitterades; lj 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13 och 15 momenterna bijöllos; 14:de momentet erfordrade ingen åtgärd. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 40, angående regleringen af utgifterne under riks-statens tredje hufvudtitel. Ståndet biföll
Härpå får jag svara, att då efter hufvudsakeligen samma grunder, men med inflielming af en, principen motverkande, Minimi-Tabell, Bevillningen från 1810 till 1812 uppgick till mycket nära 2,000,000 R:dr om året, utan att någon sådan Capitations afgift, sorn den nu. föreslagne erlades, så synes mig ingen anledning vara att befara, att en Bevillning af 2,200,000 R:dr (som torde bli det högsta vi behöfva påräkna, då nedsättningen af Bevillningen både af Nationens oförmåga och gifne anledningar kan anses afgjord) ej skulle utgå. — Capitations-af. giften har hitintills uppgått till mellan 900,000 H:dr och 1,000,000 R:dr.— 1,300,000 R.-dr vöre således det högsta, som fordrades att af hela Rikets innevånares behållna inkomst utgöras,1 Om den minskning i massör af förmögenhet, sorn säges hafva inträffat sedan 1810 egt rum, med en eller annan större massa af fastighet, har säkerligen i samma om ej i större proportion, rikedomen ökats hos andre Samhällsmedlemmar, i synnerhet bland de större Capi» talisterne, sorn nu i flere år haft en särdeles god conjunctur sig beredd, ej mindre af de nedfallne priserne på alla Landtrnanriavaror och egendomar, än af de hitintills gällande Bevillnings-grunderne. Dessutom finnas i alla fall de skingrade massorne af förmögenhet qvar i Landet, om än fördeldte på flere händer. 2:o Ar anmärkt, att genom stadgandet alt sedan alla tillätne afdrag af fas tighet s-v ar det blifvit gjorde, den behållne inkomsten ej får beräknas linder 5 procent af värdet, hvilket i närvarande Bevill ningsUtskottets Betänkanden. 89 ställning ansetts för högt beräknadt, och hvaraf dessutom skulle följa, alt ali fastighet mäste värderas, då i de fleste fall resultatet liefve, att Bevillningert kommer att utgå af synbar förmögenhet.
De röda skarprättarna kommo med sina snören, kaffebärarna och vattenbärarna med sina handdukar, brickor och guldkannor, och slutligen närmade sig beskuggad af sidenfanorna, sultanen, Achmed den tredje, tulpanfesternas och bröllopens herre. Celsing trefvade med båda händerna i sin gördel och ryckte fram brefvet. – Gud vare den olycklige nådig! – sorlade tiggarna. – Det är en sinnesrubbad, som icke vet hvad han gör. De togo fast i hans jacka för att hålla honom tillbaka, men de voro för orkeslösa och svaga. Då började en af krymplingarna att slå honom med kryckan, men han kände det icke, och med brefvet lyft öfver sitt hufvud trängde han sig in bland janitsjarerna och ställde sig midt i sultanens väg. Sultanen, hvilken satt något framåtlutad i sadeln, var mycket blek, och hans ögon liknade eldsljus genom immiga rutor. Utan att hålla in hästen sänkte han sin hand och mottog brefvet samt gömde det i sin med svarträf kantade hvita damastpäls. Skarprättarna grepo nu Celsing och ledde honom öfver Janitsjargården till en fängelsehåla, som var belägen under Välgångens Port. – Du har djärfts att framlämna ett klagobref, – sade de. – Månne du också har fullgiltiga bevis för det du skrifvit? Han vaknade upp och svarade: – Bevis ... Mitt ord ... Tag mitt lif, tag mitt blod som bevis! De skakade suckande på hufvudet och lämnade honom i ensamhet, men på fängelsemuren föll en lika varm och klar strimma af dagsljuset som den solstråle, hvilken om morgonen bestämde honom att offra sig. Det styrkte honom i hans beslut att med höjd panna invänta sitt straffs fullbordan. Han tog en hvass stenflisa från marken och förkortade de långa timmarna med att inrista ord just där strålen träffade väggen. Allt som strålen långsamt flyttade sig, följde han efter och utarbetade bokstaf vid bokstaf. När kvällen bröt in, hade han på modersmålets språk redan ingräft följande rader i det aflägsna blodshäktets murbruk: Jag frös och jag svälte med fröjd för min hjälte. De våra förblödde.
Pince-nez, galoscher och kortstubbadt hår, En klädning utan tecken till plisséer, Ett sätt, en upmsyn, hvassa som cactéer — Så har man matat ut dem år från år. Då sanningen man härvid grymt förvrängde, De unga bittert orättvisan kände. Till högre rymder deras klagan trängde. Och milde gudar dem till räddning sände Ett ideal af grace och elegans, Som dem förvärfvar modets segerkrans. Ja, så tedde hon sig redan då för tiden för alla sina kamrater — den blifvande reformdräktskvinnan! Låg däri månne ett omen för hennes framtida verksamhet? Ty att dräktreformen ingalunda, som kanske ännu många oriktigt hålla före, behöfver vara oförenlig med estetikens och den goda smakens kraf, därpå torde sådana lefvande exempel som Gurli Linder och Kristine Dahl vara den mest öfvertygande bevisningen. » Ni får ändå inte inbilla er — eller Iduns älskvärda läsarinnor — att jag som flicka var en så förskräcklig modedocka, som Selma Lagerlöfs verser kunna ge vid handen. Det var alls inte farligt med den saken, » försäkrade leende fru Linder, när hon efter åtskilligt prut åt oss utlevererade den lilla sonetten. Våren 1 8 8 5 aflade Gurli Peterson utgångsexamen från lärarinneseminariet oeh erhöll därvid på sitt diplom ej mindre än tio » berömlig », af hvilka ett tilldelades henne för undervisningsskicklighet och ett annat för kunskaper i svenska språket. I juni 1 8 8 7 ingick hon äktenskap med sin forne lärare, den bekante filologen lektor Nils Linder. Så väl före som efter sitt giftermål har Gurli Linder ägnat sig åt lärarinneverksamhet och har dels i skolor, dels genom privatlektioner varit i tillfälle att undervisa i sitt älsklingsämne, modersmålet. Fru Linder var ock den första, som skötte Fredrika-Bremerförbundets hemstudiekurs i svenska språket. Den rastlösa unga frun har vidare funnit tid att utöfva en ganska omfattande journalistisk verksamhet.
Majit den önskan, det täcktes Eder Kongl. Mant wid de reglementariska Författningars utfärdande, som med Bewaringen hafwa gemenskap, kata hafwa ett noga afseende pa de redan gällande stadgar rörande legning af tjenstehjon och andra Hemmans-Ädoer, saint de matt och steg hwilka bö, ra widtagas wid Bewarings-Manskapets hemför, lo swan de ur stensten, och hvilka, derest de följas, Riksens Stander ansett tillräckligt kraftiga att skydda Husbönders och Tjenstehjonsömsesidiga rättigheter ocd bewara den allmänna ordningen. Sluteligen fa Riksens Ständer i underdånig, het anmäla de underdåniga önskningar serskilda R,ksStand, hwatt för stg beflutit: neml. Höglofl. Ridderstolpe! och Adeln. Att wid fragan om den ersättning Riksens Ständer önskat af Staden, Socknen eller Häradet, ät den som förut q* del - 964 Den z Julis. deltagit i lottning eller lega till Förstarknings-Marv skåpet, all sadan penninge^ersättning korinne att förswinna, utan i desi skalle mätte stadgas, att de, som möjligtwis innan de upphunnit Bewärings, aldren tjcnt w,d Förstärknings - Manskapet, och nu i följd af denna nya Författning böra taga tjenst wid Bewärings-Manskapet, matte för sin tjenstetid fa niuca askortning pä den förestående. Wällofl. Borgare-Standet: