Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att mot dylika anfall, hvilka väl icke torde kunna skaka sjelfva kyrkan i dess grundvalar, men ändock förleda särskilde dess medlemmar till affall, skydda de mindre upplyste och för att sätta en gräns för sträfva nden, som hvarken utgå från ädla syften eller leda till helsosamma följder, synes Staten icke böra afbända sig rättigheten att från sig skilja främlingar, som utöfva en sådan verksamhet, äfven om de blifvit här naturaliserade. Den mildhet och den fördragsamhet, som landet är förbundet iakttaga mot sina egna vilseledda barn, hafva de främlingar icke rätt att påfordra, hvilka till dylika brottsliga tilltag missbruka det dem lemnade förtroende och något fog ega de således icke till klagan deröfver, att de komma i mistning af dermed förenade rättigheter och beröfvas tillfället att vidare skada det land, som dem tillitsfullt emottog. I öfrigt bör ej lemnäs oanmärkt, att en förvisningsdom, uttalad mot den här naturaliserade medborgaren, hvilken, såsom född och uppfostrad i annat land, är nära förtrogen med dettas förhållanden och i de flesta fall genom band af slägtskap och religion dervid fästad, icke drabbar honom i någon jemförelse så hårdt, som en i landet infödd deraf skulle träffas, i synnerhet som den förbrytelse mot Sveriges lagar, hvilken dragit straffet med sig, är af sådan beskaffenhet, att den sannolikt icke skall svårt räknas honom till last i det land, hvarifrån han kommit, eller hindra hans välvilliga åter-. Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 101. upptagande derstädes, hvarom dessutom, i händelse så skulle anses nödigt, Staten kan genom afslutade konventioner göra sig försäkrad. En bestämmelse i den syftning, som sagd är, torde derföre vara nödig och ändamålsenlig samt böra i sammanhang med förevarande författning meddelas, så vida den icke blifvit eller varder inrymd i den förordning om främlingars naturalisation, som lärer vara under behandling.
Inskränkande sin granskning inom denna gräns, har Utskottet fästat sig vid JustititeOmbudsmannens anföranden i detta ämne, endast så vidt de afse undanrödjande af det med ett lagbundet samhällsskick oförenliga samt till osäkerhet, misstag och motsägelser i lagskipningen ledande förhållande, som uppstår af verklig eller skenbar stridighet emellan Allmänna Författningar och Grundlagarnes uppenbara anda eller klart uttryckta bud; och då Utskottet delar JustitiasOmbudsmannens mening, att det, enligt Grundlagarne, är hvarje Medborgares rätt alt, i hvad ämne och hos hvilken af lagarne, utan undantag, anvisad offentlig myndighet sorn helst, uti anständiga ordalag framställa sin klagan öfver förment lidande, samt att en sålunda framförd klagan aldrig kan få egenskap af brott, tvekar Utskottet ej att föreslå att Rikets Stander matte till Kongl, Majit frambära deras underdånig *® Lagbtskottets Betänkande N:o 44, ga begäran, att Kongl. Majå täclctes låta tillse, huruvida de nu gäl. lande KrigsLagarnes föreskrifter, i afseende på rättigheten till leiagornåls anförande, ega fullkomlig Öfverensstämmelse med Grundlagarne, samt att, i händelse, vid skeende undersökning härom, JustitiasOmb tids mannens förmenande, att en sådanöfverensstämmelse saitinas, skulle befinnas vara grundadi, Krigslagarne då mätte bringas till enlighet med Grundlagarne, 5:o Att sadane för Rättvisans och Lai gens jemna skipande hinderlige förhållanden i executiv väg inom Imf - vudstaden yppats, som påkallade förslag till vinnande af enhet i Lagstiftningen och hvarje Medborgares likhet, äfven inför den executiv a Lagen.
Bevare mig Gud ifrån, att känna någon regret deröfver, att ett starkt parti-sinne icke gifvits* Jag afskyr hvarje Partisinne; och vågar tro, att jag tillräckligen ådagalagt, det jag icke velat tillhöra något sådant; oten jag hade trott, att, i den medelväg sorn sökes, borde ofver jygelsens styrka icke tillåta någon eftergift, eich da jag likväl nu finner den gå allt för långt, så tror jag tid vara inne för mig, att gå undan, och upphöra med en fåfäng verk - 1064 Den sj Julli f. m. samhet. X elen vrå af Riket dit jag återgår, skola dock, för mitt Fäderneslands val, mina varmaste önskningar icke upphöra, och med hvarje Svensk rnan skall jag täfla, att tålmodigt bara följderne af et tillstånd, sorn jag icke förmått hjelpa. friherre Laberbjelke, Gustaf: Det är med finledning af några Herr Thatrts yttranden som jag trott mig böra underställa HöglofJ. Jiidderskapet och Adeln, samt äfven den varde Talaren tjelf, en och annan anmärkning. Han har omnämnt FinanceComittéens förslag till en myntbestämning, ett förslag redan i början af Riksdagen kändt, fast senare genom handlingarnes tryckning Allmänheten meddeladt. Herr Tham förmäler, att denna bestämning, enligt Comittéens plan, var ämnad att tillvägabringas, antingen genom ett Utrikes lån, eller genom enskild actie-teckning i Banken. dag får dervid den äran erindra, att det af Talaren i senare rummet upptagna förslag, det nemligen att tillåta enskilta personers deltagande i Banken medelst actier, vara af Cornmlttéen i första rummet framställt, och i alla hänseenden dess egentliga mening, samt just derföre uppgifvit företrädes-vis för det andra, hvilket var att anse blott såsom ett nödtvunget alternativ, i händelse det första icke skulle gillas. Detta inherntas så väl af sjelfva planen, som i synnerhet af HufvudBetänkandets både anda och ordalag; och man torde utan svårighet inse, att frågan om ett utrikes lån jarit framkastad, endast för att ådagalägga derr \
Barthelemy, än de Ultramarinsta Besittningar, hwilka j framtiden kunna förwärfwas under SwerigeS Krona, undantagas fran SwerigeS Stats,författning, administration och drätsel, för att förwaltas ester be särstildta grunder, som antingen wid acqvisittonen blifwit eller blifwa lagde, eller sedermera i behörig ordning tillkommit eller tillkomma, da alla dertill hörande ärenden borde behandlas och inför Kongl. Majit j underdånighet föredragas af ett särskildt Departement, utan att detsammas underhal! finge betunga Swensta Stats-werket. Kongl. Majit, som härigenom äfwen blcfwe i tillfälle, alt under närwarande ställning i Swensta Pommern, hwarwid Pommersta Stats-Expeditionens EmbetSoch Tjenstemän äro utan sysielsättning och sina löner och lagliga inkomster beröfwade, genast organisera vfwannämnde Departement och af besparade Fonder fran StBarthelemy godtgöra desie Embetsoch Tjenstemän för hwad de nu mäste sakna, framställer allfä till Riksens Ständers öfwerwägande, att allt hwad som rörer Swensta Ultramarinsta Besittningars styrelse och drätsel ma afsöndras frän gemenskapen med Swensta Grundlagarne. Administrations-Författningarne och Finanrerne, samt till Kongl. Majus Egen omedelbara höga ätgärd öfwerlemnas; dä likwäl Kongl. Majit will, genom sitt för besia ärenden inrättade särskilda 2Z6 Den r2 Majk. Departement, taka ivid hwarje Riksdag komma M Riksens Ständers kunssap hwad i denna del af styrelsen sig tilldragit, hwad fördel för moderlandet deraf wunnits och i hwad man öfwerstiutande Intrader fran Bestltningarne kunnat kill allmänt nyttiga anstalter inom Riket anwandas. Kongl. Maju förblifwer Riksens Stander med all Kongl.
De vittna allesamman om en hjärtevarm kärlek till de små och en inträngande förstå- else af barnanaturens kraf i andligt hänseende — häruti bildande en lycklig motsats till de engelska barnböckerna med deras öfverdrifna tendens och deras brist på inre sanning och naturlighet, hvaraf andlig osundhet, öfvermättnad och slutligen likgiltighet blifva de sorgliga följderna. Tyvärr förbjuder mig tidningens knappa utrymme att här lämna prof på » Esters » diktning. Dock — jag kan ej neka mig nöjet att anföra åtminstone ett par versar ur ett af hennes tidigaste poem, Vemodet, tryckt i Miniatyralmanack för 1871. Det är en oändligt fin och täck dikt. På en stråle i den klara stjärnenatt Darrande det arma vemod en gång satt Invid fönstret, bad och klappade uppå. Flickan ville icke låta upp ändå. Kom så kärlek ifrån närmsta myrtenlund, Hviskade ett ord och — släpptes in på stund. Ingen märkte, hur förstulet skalken log, När det lilla vemod med sig in han tog. Kärlek är en fjäril, kysser varm en ros, Flyktar så ifrån den rodnande sin kos. Snart med flickans hjärta han i fjärran var, Men det stilla vemod dröjde troget kvar. Till sist vill jag blott påpeka några verkliga äkta pärlor bland » Esters » småstycken: » En hand full barr * (Nornan 1877), - » Små- fåglarnas sorg » (Svalan 1873), » Mariquita » (Hemvännen 1879), » Anders i Åledet », » Då och nu » etc. Göthe säger på ett ställe: » Egentligen kommer allt an på » das Gemiith » (hjärtat, känslan); där detta finnes, framträda äfven tankarna, och såsom detta är beskaffadt, så äro äfven tankarna. » — Dessa skaldens ord kunna äfven tillämpas på vår författarinna. Liksom hon själf är en helgjuten religiös personlighet, så går ock genom alla hennes dikter en underström af religiositet, och det allt större djup, hennes personlighet vunnit med åren, röjer sig äfven däri, att hon i sin skrifter söker allt mera direkt och med allt större innerlighet framställa kristendomens eviga grundsanningar. — Betecknande i detta afseende äro bl.
Län, som är alagd en Grufwe,hjelp till Stora Koppar, berget, sfrikallad ifrån hälften af den Bewillning, som 2 §. Allmogen alägger. Till Riksens Höglofl. Ständer hemställes detta allt wördsammeligen. Orebro den 8 Julii 1812. Pä Högw. Prcst-Ständcts Ledamöters magnar, 6ustak ^lurn)r. Pä Högloft. Ridd. och Adelns Ledmagnar, Larl körner. Pä Wällofl. Borgare-Ständeis Led. magnar, p Wedelin. Pä Hcderw. Bonde-Ständets Led. magnar, ^onas ^nclersson. L. 1 rinelius. Uppläst hoS Ridd. och Adeln den y Juli,. Prcst-Ständet den y Borgare-Ständct d. y Bonde-Ständet den - Riksens Gränders Stats-Utskotts utlätan, de, angående Longi. Maj-ts t77adiga Proposition af den iy:de sist!. Junti, om inrättande af ett Jnwalrd - Hus. ^ill Riksens Ständers Stats - Utskotts utlakande har ifrån de Respect. Riks-Standen blifwir remit, terad följande Kongl. Majus Nådiga Proposition om ett Jnwalid, Hus, sä lydande: "Bland Den 9 Juli». !Z9l "Bland de heligaste pligter ett Folk har att uppfylla, är wifierligen den, att sörja för fine För, swarares bergning, da de, stympade i striderna, för, swagade af der erhallne sar eller granande under Fanorne, aro satte ur ständ att fortfara med sitt hedrande yrkeSwensta Folket har icke eller dröjt att fullgöra denna pligt: derom wittna de flere tid efter annan widtagne anstallter för Afskedade Krigs, mäns underhall; Men en nu mera ökad Wapen, styrka och tidernas dyrhet pakalla i sadant afseende nya utwagar."
Artikel XIV Detta traktat är bindande under 8 år från och med ratificeringen, som skedde den 4 september 1816. LARS von ENGESTRÖM A G MÖRNER. Förenta Staterna har genom sin minister vid Vårt hov förklarat att de inte vill ratificera vissa artiklar, men då detta inte har någon betydelse för Våra undersåtars intressen, har Vi ändå gillat och antagit de övriga artiklarna. Vi förbinder oss att uppriktigt och troligen uppfylla villkoren. Detta har vi med egen han undertecknat. Stockholm den 24 juli 1818. CARL JOHAN. Jonathan Russel, som ombud för Amerikanska senaten, har till Sveriges fullmäktige Engeström och Mörner vid hovet i Stockholm, lämnat presidentens, James Monroes ovanbemälta tillstyrkan och ratificerat traktaten, med undantag av tredje, fjärde och sjätte artiklarna. Detta skedde i staden Washington, den 27 maj 1818. JAMES MONRO Kongl Maj: ts och Riksens Ständers fastställda REGERINGSFORM av den 6 juni 1809, Med de sedermera av Konungen och Riksens Ständer antagna förändringar. Vi Carl gör veterligt att Vi med oinskränkt förtroende till Rikets Ständer överlämnat fastställandet av en ny Regeringsform, som för alltid skall grunda ett gemensamt Fäderneslands sällhet och självständighet. Vi uppfyller en efterlängtad plikt då Vi allmänt kungör den grundlag som Ständerna efter noga överläggningar enhälligt fastställt och antagit Vi har med livlig rörelse och ömt deltagande i det folks öden, som visat Oss ett så oförgätligt prov på förtröstan och tillgivenhet, gått deras önskan till mötes, och fäster nu ett så mycket säkrare hopp om framgång i Våra oavbrutna bemödanden att bereda Fäderneslandets framtida väl. Våra och Våra undersåtars ömsesidiga rättigheter och skyldigheter har blivit tydligt uttalade i den nya regeringsformen. Genom bibehållandet av konungamaktens helgd och verkningsförmåga förena svenska folkets lagbundna frihet. Vi Svea Rikets Ständer, som på våra hemmavarande medbröders vägnar, är församlade till Riksmöte, har genom den nyligen timade regementsförändringen, (? ), vilken vi enhälligt stadfäst, inträtt i rättigheten att själva genom upprättande av en förändrad statsförfattning för framtiden förbättra fäderneslandets belägenheter.
Departements-chefen, Stats-Rådet Reuterdahl uppläste i underdånighet till justering de, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut, i nedannämnde ämnen uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: o) om anslag af 12,000 R:dr till lindring i de kostnader Carlskrona stad till följd af cholera-farsotens härjande derstädes nästlidet år fått vidkännas Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o i9. 3 Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, berörde trenne förslag, sådana de finnas Protokollet bilagda, i Nåder gilla samt befallde, att ifrågavarande Nådiga Propositionér skulle, i enlighet nied samma förslag, till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo Carl Gust. Brusewits. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 15 Febr. 1854, kl. 11 f. m. KONGL. MAJrTS Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående beviljande till Stockholms stad af ett räntefritt lån af 100,000 R:dr lill 'understöd för bestridande af de kostnader staden i anledning af cholcra-farsotens härjande derstädes fått vidkännas; Gifven Stockholms Slott den -15 Januari 1854. Uti underdånig ansökning af den 17 November näsllidet år har Stockholms Allmänna Suridhets-nämnd, åt hvilken stadens församlingar lemnat uppdrag att ordna och leda de till följd af choléra-farsoten nödiga sjukvårdsanstalt, med rättighet att å församlingarnes gemensamma vägnar upptaga de för ändamålet erforderliga lån, hos Kongl. Maj:t, med hemtadt stöd af 43 §. i Kongl. Kungörelsen den 12 November 1831, i underdånighet anhållit, att, som
Då han alltid behållit en viss grad af sedernas enfald, i trots af det herrskande lefnadssättet, skall han visserligen ej heller i de begge följande åldrar finna ämnen till missnöje. Jag vill blott anföra ett par grupper af den rörande tafla, som minnet af ungdomen för honom framlägger! Här ser han, och känner sig liksom föryngrad af denna syn, den af oskuld och skönhet lysande landtliga fest, som kärleken hade bestämt till hans ännu slumrande hjertas uppväckelse. Det var afgörande för hans sällhet, detta ögonblick; det var en ny skapelse, der han utgick med förut saknade förmögenheter, känslan för det vackra, det ädla, det sublima, känslan af aktning för sig sjelf, af sitt menniskovärde. Der åter, och med icke mindre välbehag, ser han den aflägsna park, den sälla enslighet, der han tillbragte så mången ilande aftonstund i sällskap med en jemnårig vän, under vexladt förtroende af deras hjertans ömmaste behof, deras hopp och ömsesides utsigter i en händelsefull framtid. Och der ändteligen ser han, och förnyar med lika förnöjelse i sitt minne, scener af hvilka han blott var åskådare; men som väckte hos honom den ädlaste af alla känslor, den att han ägde ett fosterland, och upptände hans nit för den välgörande lag, af hvilken han såg den värnlöse hägnad, den oskyldige befriad, den förfördelade återställd i sin rätt. Men profven af denna känsla tillhöra den manliga åldern. Hon var själen i de förrättningar, hvilkas minne nu utgör den dyrbaraste delen af hans sinnesro, och den yppersta tröst öfver förlorade krafter, som blifvit redligen använda för samfundsbröder. Redan den tanken, att icke hafva gjort en medborgare orätt, att ingen usling i samhället fins, af hvars nedkallade fördömelse han fruktar att drabbas, är tillfredsställande. Hvad måste då det medvetandet vara, att hafva bidragit till millioner menniskors väl; att, äfven med försakelse af sitt eget, med offer af både naturens och lyckans förmåner, hafva befordrat det allmännas?
Ä nyv föredrogs Lag - Utskottets d. 22 Sept. upplästa och pä- bordet lagda yrotocollS-Utdrag af den zo Aug. rörande nägra föreflagne förändringar L Kongl. Förordningarna om Förlag till Dergsmannarbrelsen, hwilken motion Utskottet ansett säsom ej till Setz ätgärb hörande; samt Lag-Utskottet b. zo Sept. upplästa och pä bordet lagda rprotocollS - Utdrag af b. S Sept, ZZ24 Den 4 Octobex. 8 Sept. rörande fbreflagen tilläggning till 25 Cay. 8 § Byggnings - Balken. Dä Nidderskapef och Adeln fann. i likhet nied Lag-Utskottet, dessa ämnen ej höra till Lag-Utskottets ätgärd, utan böra kill annat Utskott remikteraS; dock som de ifrän Borgare» och Bonde»Ständek blifwit wäckta, wille Ridderskapet och Adeln afwakta deras der« öfwer afgifwande yttrande» Föredrogs ä npo Lag. Utskottets d. Zo Sept. upplästa och pä bordet lagda betänkande angäende Rättegängö.Ombud. Friherre Leäerström, ^sscob: Jag anser det obilligt, att älägga pligt för dem som anmodar en med Häradshöfdingen följaktig Skrifware, att för stg skrifwa, emedan han möjligen kunde wara okunnig vm hans rättighet dertill eller icke, hwrremot jag sinner billigt att de personer som weta stg wara förbuds ne att för andra advocera mätte äläggas dubbel pligt. Friherre 8 ts « l von kkollktviNj LorsttL I^uciviF: Jag tänker att inga kraftigare Författningar kunna göras till befordrande af Lagms helgd, än de som redan existera, derom är jag med Högloft.
Denna grundsats står ock i fullkomlig öfverensstämmelse med de historiska traditionerna och praxis i den kristna kyrkan i allmänhet, ända från dess begynnelse, och inom den svenska isynnerhet: den, som önskar se en sammanställning af hithörande historiska fakta, finner en sådan i Biskop Beckmans theologiska tidskrift, femte årgången, tredje häftet, sid. 143 ff. Att församlingens rätt att deltaga i bestämmandet af eller afgöra, hvem som skall blifva dess själasörjare, af okunnighet eller andra skäl kan missbrukas, vill jag visst ej neka; men om hvilka rättigheter, äfven de dyrbaraste, till lif, frihet o. s. y. gäller ej detsamma? Deraf följer dock ej, att man, af fruktan för ett sådant möjligt missbruk, upphäfver sjelfva rättigheten, utan man söker gifva en sådan norm för dess bruk, som i möjligaste måtto skall förhindra missbruket. Det är en sådan norm i förevarande fall, äfven den i fullkomlig öfverensstämmelse med den svenska kyrkans historiska traditioner och praxis, gifven i vederbörande domkapitels rättighet och skyldighet att pröfva de sökandes kompetens och sinsemellan jeni - Motioner i Presle-Ståndel 4865. 55 föra graden af deras duglighet, sorn, enligt min tanke, utgör den andra grundsatsen vid den presterliga befordringslagstiftningen, en rätt och skyldighet, som likväl, för att motsvara sitt ändamål, utan tvifvel måste innefatta något mer än ett afvägande mot hvarandra af de sökandes lärdomsmeriter, ofta nog måhända i med hvarandra och med prestembetets uppgift föga kommensurabla ämnen, eller i en hopsummering af tjensteår. Med dessa tvänne grundsatser bör naturligen ändtligen, så väl enligt rättvisans, som billighetens fordringar, förenas afseendet på den sökandes arbete för och i kallet och på hans fördel, dock så, att alltid den grundsats dervid qvarhålles, att presten är till för församlingens skull, ej tvertom.
Ty om det, å ena sidan, icke kan ifrågasättas, att ett rederi, hvars hufvudsyfte måste vara att af fartyget förskaffa sig ekonomisk vinst, i beräkningen hvaraf det allmänna affärsförtroendet ingår såsom en icke oväsendtlig faktor, ju icke så ordnar sina angelägenheter i afseende å fartyget, att sagde syftemål må kunna uppnås, utan att lagstiftaren behöfver mellankomma och inom vissa former binda rederiet i förvaltningen af dess egendom; lärer å andra sidan svårligen kunna bestridas, att, om ett af flere personer bestående rederi funne för godt, att hvarken utse hufvudredare eller annan styrelse, gauska stora olägenheter kunde uppkomma för tredje man, hvars rätt och bästa, lika mycket som rederiets, måste i lagstiftningen iakttagas. En person, som ingått aftal med befälhafvaren på ett fartyg, hvars egare Bih. till R. St. Prol. 1862 & 1863. 7 Sami. 3 Afd. 2 Häft. 2 10 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. vore boende, såsom ofta inträffar, på olika orter, skulle i många fall komma i ovisshet hvarthän han borde vända sig för att erhålla sin rätt, derest befälhafvare!! brutit aftalet. Endast frågan om rätter domstol i sådan händelse, torde ej vara så lätt besvarad. Väl innehåller allmänna lagen i 10 kap. 6 § Rättegångsbalken: att »bolagsman sökes der bolaget är» — och rederiet torde väl böra anses såsom ett bolag — men detta bolag har måhända icke gifvit eller haft laglig skyldighet att gifva sin tillvaro eller vistelseort tillkänna, på sätt om vissa handelsfirmor stadgas i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, och troligen i allmänhet ej heller så konstituerat sig, att det är nog med en enda delegares instämning (15 kap. 1 och 2e§§ Handelsbalken).
Och det var, som o m nästan hvar och en af dem klädts ut och inöfvats för att fylla sitt nummer i en festrevy. Det var, som o m de trädt fram där nere, typerna af det manliga släktets olika åldrar, för att ådagalägga hvad de fleste män anse vara lifvets högsta glädje, och hur de därför fira en glädjefest. 260 Det syntes tydligt, att männen där nere på gatan hållit sin midsommardag högtidlig genom att släppa lös de sinnliga lustarna, genom att leka m e d njutningsbegäret, genom att smeka, mätta och göda det vilddjuret. Där gick på trottoaren en bred kedja af femtonåriga pojkar. De höllo hvarandra i händerna. Under skratt och korta rop, i hvilka förnummos den oefterhärmliga brytningen af ölsinnets pösande stormod, hjälptes de åt att föra ett par öfverlastade kamrater hemåt. Dessa sviktade än framstupa, än bakåt, men höllos alltid uppe, hängande tungt på armarna, under det att fötterna mången gång knappt hunno vidröra marken. Den gick med fart, kamratkedjan. Det var så muntert mod i dess länkar. Den falska frihetskänslan sprakade i det upphettade blodet. Man hade strejkat mot förnuft, blygsel och samvete, mot föräldrars och lärares råd. Man hade slagit sig lös. Man hade roat sig. Det hade man rätt till på midsommardagen. Medan det glada tåget alltmer aflägsnade sig och dess jubelskrål dog bort, hörde betrakterskan ur framtidens fjärran en annan låt, en klagolåt, och såg där en annan syn, ett sorgetåg. Hon såg i sin fantasi, hvilken sorg och skam och förskräckelse dessa gossars första rus skulle vålla deras mödrar och systrar. Hon såg, huru dessa ynglingars njutningsbegär, som de i sitt oförstånds tid på lek väckte och eggade och gödde, skulle växa, tills det i obändig styrka och blodtörst skulle blifva dem öf vermäktigt och göra dem till lastens slafvar, så att de en dag kanske skulle höra till den hemska skara af trettio tusen svenske män, om hvilka man i dessa dagar hört, att de vilja hålla ett nykterhetslöfte, men icke kunna det.