Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En inskränkning i den slöjdeoch arbets-frihet, som allmoge» hittills egt. I 7 §. af Förordningen om gerningsmän är förklaradt, ”att dess slöjdeoch afsättningsfrihet skulle inbegripa alla sådana predueter och tillverkningar, som landtman af egen jord eller ladugård, eller af egne råämnen kunna åstadkomma.” Jag befarar, att i denna bestämning ligger en alltför stor inskränkning i landtraäns uråldriga rättighet att idka handaslöjder. Bland flera exempel, sora styrka denna farhåga, torde det vara tillräckligt uppgifva två, nemligen: den allmänt bekanta tillverkningen af bomullsväfnader i cn del af Elfsborgs Län, samt tillverkningen af nr, knappar, o. s. v. i vissa Socknar af Dalarne. Med antagande af nyssnämnde grundsats, skulle allmogen utestängas från rättigheten att idka slöjder, som i vissa delar af Riket numera äro hemmastadde och hvarken med rättvisa eller med bibehållande af folkets oeconomiska sjelfbestånd kunna undertryckas. Utan alt behöfva ingå i vidlyftigare undersökning i denna fråga, anser jag mig med säkerhet kunna antaga, alt gränsen emellan landtjnannens slöjdefrihet och stadsmannanäring icke ligger eller kan ligga der -a 2 Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-XJtsk. Betänkande N:0 33- j823 Ars förslag velat förlägga den. Tvärtom betviflar jag möjligheten af en dylik bestämning. De Författningar, hvarpå allmogens rättighet sig grundal-, äro egentligen Kongl. Resolutionen den 28 Aug. 1727, §. 2, och den 17 Dec. 1734, §. 8. Dessa innehålla, att hvad landtman sjelfve kunarbeta och förfärdiga, såsom laggkärl, jernoch träd-redskap med flera handaslöjder, måga de, så väl lill grannar på landet som i städerna, obehindradt föryttra.
Lägenheter utan mantal. ^ Inrösningsjord. FörrättningsÅr. Delte och utbrutne till hemman och nybyggen. 3 ol HCfq T > •oi HCT3 C/i l g *0 sr ° 3 & På Åfvittrings-Slyresmannens handläggning beroende: På Domstols utlåtande beroende förrättningar: Under handläggning af afvittringslandlmätarne: Antal afvittrade J-5 95 §*o CA5 c 3 95 C95-. & zz CA ST 5* a> 3 År, då förrättningen vann laga kraft. Utbrutne öfvérloppsmarker. skade rågångar och stängsel-Iinier. Förut åsatte, som blifvit afvittrade. Föreslagen tillökning i gamla hemman. Föreslagne å nybyggen. Hemman. Nybyggen. Kronotorp. C: <TD -3 O* CA 3 95 '“i pr Lägenheter utan mantal. Inrösningsjord. Afrösningsjord. Impedimenter. Denna summa kan ej fördelas pä socknarne. Berättelse öfver Wester-Norrlands Län för åren 1840—1850. 50 Sammandragas nu dessa uppgifter, så befinnes: att afvitlringen är tillfullo af slutad i 12 socknar. Att den beror på Kongl. Maj:ls nådiga pröfning i 3 » På Kongl. Kaminar-Kollegii d:o i 4 » På Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes d:o i 2 » På A f v i 11 rings-Styresmannens bandläggning i 10 » På Domstols åtgärd i 2 » På Afvittrings-Landtmätarnes handläggning i 3 » samt att antingen skog icke är alt afvittra, eller afvittring icke böljad i de öfriga. Huru snart afvittringsverket kan slutas är således omöjligt att ens approximativt kunna bestämma; men hvad som ligger i öppen dag är att resultatet ej motsvarat kostnaden. Denna bar från 1824 till 1850 års slut utgjort; Arfvoden till Landstats-Tjenstemän
I enhvar talar, företrädesvis, någon viss med öfvervigt framstigande skepnad af hans mångsidiga personlighet: så, i den första, Vännen och den poetiske Naturphilosophen; i den andra, Auctorn (ej sällan jemväl – såsom i brefven till Rosenstein och Tham – Clienten); i den tredje, Politikern; i den fjerde ändtligen den till Archimeter förvandlade, ehuru äfven i sådan egenskap ej mycket förändrade Poeten; men i alla, likadant, den ädla, ofta fantastiska, altid älskvärda menniskan. Återvändom då först till den ort, der vi lemnade honom sysselsatt med informatorskap, och på mellanstunderna vederqvickande sig genom umgänge med Englands vittra snillen. Troligen var det hans patrons bildning och bokförråd, som förde honom till denna bekantskap med en litteratur, hvars inverkan blef afgörande för hans utveckling. Rånum, beläget i en af Sveriges mest förtjusande bygder, vid det första af Göta-elfvens fall, i grannskapet af Hunneoch Halleberg, erbjöd en omgifning både hög och skön, och således enkom passande för de nya mäktiga intrycken. Dock synes afgjordt, att han vistades på Rånum i tvenne omgångar, och att den egentliga kännedomen af Englands litteratur blef förvärfvad först under den sednare vistelsen. Ty lika bevisligt, som att han var der 1777, är, att han den 1 Juni 1778 höll i Lund ett Tal inför Göteborgs Landskap; och detta tal, som allsicke förråder något slags närmare studium af Engelska författare, har fram för sig en mängd af motto’s eller epigrapher, som endast äro latinska och fransyska; hvartill kommer, att ett par deribland, tagna från Hagedorn och Elias Schlegel9, äro anförda – i fransk öfversättning. Man tycks häraf kunna sluta, att då ännu var honom icke blott Tysklands vitterhet (kanske till och med språk) alldeles främmande, utan ock Englands föga mindre. Föröfrigt skönjes på de tidigaste af hans ynglings-försök, att hans öfvergång från den Fransyska vitterheten till den Engelska och Tyska inleddes af Gessner; troligen sammalunda i fransk tolkning.
Rörelsen förefaller till en början ganska svår, då ryggens och benens muskror du inte, att jag får den, mamma; det lät j u så säkert? » Fru Verner log en smula vemodigt, åt sin dotters glada förtröstan och svarade blott: » V i få väl se, barn lilla. » Hon vände missmodigt Johns jacka på alla sidor: hål på armbågarne och nötta kanter. Med en trött suck letade hon fram lappar och började sitt otacksamma arbete. » Du får allt köpa litet kantband, när du går hem, Signe. Tag en halfbundt, om du kan få. » Signe sysslade just med att, så godt sig göra lät, snygga upp den gråa krusflorshatten. » Har du pengar, barn? » » Nej, mamma lilla, men vänta du bara. » » Akta dig att hoppas för mycket », varnade fru Verner. Signes anletsdrag mulnade. Hon satte på sig hatt och kappa under djup tystnad. Slutligen frågade hon: » Men mamma, om de skulle vilja ha mig, när får jag resa då? » » Det hinna vi väl alltid tala om. » » Ja, men du hörde ju, att de hade fäst sig mest vid mig, ty jag hade de minsta anspråken. » Fru Verner nickade och trädde en lång, grof tråd på synålen. » Adjö, mamma lilla. » » Adjö, min flicka. Glöm inte banden! » Signes bjerta klappade häftigt, när hon ilade gatan framåt, och tankarne dansade ostyriga, glada och hoppfulla omkring i hennes hjerna. | Det var ett evigt: får — får inte — får — får inte; men hur det var slutade det alltid med ett svagt: får! Hur noga hade hon inte redan på förhand räknat ut, hur hon skulle använda sin lön; femton kronor i månaden var j u en hel rikedom! Tio kronor skulle godt räcka åt henne sjelf att kläda sig på, och fem skulle små syskonen ha. En ny svart klädning åt mamma kanske det också kunde jemkas i hop till. Stackas lilla mamma, hon hade bara haft en svart klädning under hela det långa sorgåret! Men den nya — den skulle bli julklappen! Hon kunde nog inte få komma hem till julen, förstås, men på något sätt fick hon väl alltid tyget köpt.
De utnämnas nemi. af Konungen, och ingen kan bättre än han, hvilken är rikets högsta auetoritet, hvilken har tillgång till de bästa råd, och hvilken är rättvisans högste handhafvare, afgöra, huruvida en person kan vara värdig att intaga en plats bland lagstiftarne i samhället eller icke. Då således Konungen en gång funnit en person värdig, anser jag att icke genom något slags beslut sådant kan häfvas. Hvad det beträffar, att val skulle ske inom hvarje familj, så att de yngre skulle hafva rättighet att sätta sig emot den äldres val, så skulle det blott väcka split och oenighet. Den äldste är af naturen den sjelfskrifne, och bland bröder har vanligen den äldste de mesta kunskaper. Men det som hufvudsakligen, efter min tanke, talar emot detta förslag, är, att R. o. Ad. är fördelad i 3 afdelningar, (ehuru hvar och en inom detta Hus äger samma rösträttighet) nemi. grefvar, friherrar och adelsmän. Då fråga blir om val, anser jag att val bör ske inom hvarje elass, emedan först och främst hvarje dass har olika titlar, och dessa titlar utgöra ungefär detsamma, som titlarne inom en officerscorps. Den första af dessa classer, som utgöres af grefvarne är vidare jemförelsevis minst. Dernäst kommer den andra classen, som äfven är mindre än den 3:dje, som således skulle få en öfvervägande majoritet. Om nu valen skulle ske samfäldt, så skulle det ju häuda, att ganska få grefvar blefvo valda, och på samma sätt ganska få friherrar. Detta vore ju inconseqvent och skulle afse, alt den classen, som kallas grefvar hade decimerat. Detta finner jag vara ett ganska talande skäl. Ehvad man än må tala om ingrepp i Adelns existens både inom och utom Huset, så tror jag likväl, att ingen Adel är bättre organiserad än den Svenska för närvar. Mine Hrr!
Borgare-ståndet blifvit till samma utskott öfverlemnad en af Herr Ekholm väckt motion, deruti anföres, att omförmälde förslag vore icke allenast grundadt på en nedsättning af den stående hären, hvilken skulle leda till en betydlig minskning i statens utgifter, utan äfven innehölle ett sätt för den nya stammens bildande, som skulle göra indelningsverket obehöfligt och bereda jordbruket en väsendtlig lindring uti dess nu betungande bördor, samt att förslaget vore utarbetadt i det fulländade skick, att, om också en eller annan del deraf icke genast antages, det hela likväl alltid blefve en ledning för en konseqvent utveckling af folkbeväpningsprincipen i framtiden; på grund hvaraf motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en kommitté måtte nedsättas, för att ej mindre granska Herr Stjernsvärds ofvanberörde förslag, än äfven afgifva ett fullständigt utlåtande så väl deröfver som öfver hela försvars-verkets lämpligaste ordnande. Ehuru utskotten, som, uti sitt utlåtande N:o 5, om bevärings-manskapets uttagande till vapenöfning och annan tjenstgöring, anmält, att de skulle taga i öfvervägande Herr Stjernsvärds omfönnälde anförande med dertill hörande förslag till landtförsvarets organisation, i sammanhang med Herr Ekholms motion, vid dessa ärenders behandling, icke förbisett, att Rikets Ständer redan genom de beslut, som blifvit fattade, rörande dels anslagen under Riksstatens fjerde hufvudtitel, dels bevärings-manskapet, måste anses Bih. lill R. St. Best'.- och Ekon.-Ulsk.
För min del kan jag icke inse, att det vore någon vinst för oss, om vi finge vänta några år, kanske ett decennium, innan vi finge börja att bygga, hvilket bestämdt blefve händelsen, om arbetet skulle af egna ingeniörer utföras, ty sådane äro i allmänhet svåra att bilda, då blott i skolan åtgår minst 3 å 4 år, och de vid utgåendet derifrån äro i saknad af all praktisk erfarenhet, till förvärfvande hvaraf ytterligare erfordras några år. Frih. Klinkowström bar äfven sagt, att arbetet skulle blifva betydligt lättare, om soldaterne vid den indelta arméen fingo dertill begagnas. I denna hans mening instämmer jag fullkomligt, och vill blott tillägga, alt jag icke känner anledningen, hvarföre icke det nuvande jernvägsbolaget erhöll denna tillåtelse, men att jag, då den indelta arméens trupp förut vid en mängd tillfällen fått till allmänna arbeten begagnas, ingalunda kan inse, hvarföre undantag skulle göras för jernvägarne. Redan en gång förut har jag yttrat mig ang:de den frågan, huruvida det vore att befara, att en utarmad population skulle genom jernvägsbyggnaderna upkomma, och jag tror, att dessa arbeten skola tvertom i ofantlig mån förhindra, att våra fängelser och korrektions-inrättningar upfyllas af brottslingar, ty jag är öfvertygad om, att många af dem, som nu tillgripa annan mans egendom, icke skulle göra det, om de bade tillfälle att på ärligt sätt vinna sitt uppehälle. Vid Hr von Troils yttrande får jag anmärka, att hvad taxan för trafiken å jernbanarna beträffar, så är det redan af K. M. afgjordt, att, för den händelse, att jernvägarne komma att af enskildt bolag utföras, denna taxa skall af Regeringen gemensamt med bolaget bestämmas.
Utskottet har i allmänhet, för att följa en hos sig stadgad princip, ur den blifvande TullTaxan alldeles velat borttaga ordet förbud, och deremot med hög tull söka skydda de näringar, som derutaf kunna vara i behof, och under medgifvande, att detta visserligen vore det mest systematiskt rigtiga, återstår att undersöka, huruvida Utskottets förslag i denna del verkeligen motsvarar det skydd, som på sådant sätt sökes. Utskottet har till exempel föreslagit införselstillstånd för alla förut till införsel alldeles förbudna Yllefabricater mot erläggande af en fixerad tull för alnen, utan afseende på cjvaliteten; men jag befarar, med den närmare kännedom jag haft tillfälle inhemta på sjelfva de utländska Fabriksorterne, att den föreslagna skyddstullen ej för närvarande skulle uppfylla sitt ändamål, då våra inhemska Yllefabricater säkerligen ej skulle kunna uthålla täflan med de Tyska Fabrikernes producter, med antagande af den nu föreslagna skyddstullen; ty säkerligen skulle snart det för - Den ig Ju nii e. m. hållande uppstå, att Commissklädet blefve det encia, sora ej kunde införas mot 2 R:dr tull per aln, och således äfven blefve det enda, som här med fördel kunde till verkas; deremot skulle alla medelfina kläden, och sedan hela vägen uppföre till de alldrafinaste, ej synnerligen generas af denna skyddstull. Jag medgifver gerna, att ett sådant förhållande ej länder våra Fabrikörer till något beröm, som så illa begagnat den långa tid, under hvilken proliibitioner af alla slag varit stadgade till deras förmån; men då det icke kan nekas, att dessa sednare årens inhemska Klädestillverkningar äro i stigande till förbättring, så skulle det väl synas vara skäl ifrån denna synpunkt, att lemna rådrum till fabrikaternes ytterligare fullkomnande, och skulle jag derföre tro, att skyddstullen borde bestämmas efter varans värde uti ett progressivt stigande, med antagande af 2 R:dr till lägsta tullen för kläde, och ej generejt, såsom Utskottets förslag innehåller.
Nidderffapet ochAdeln Hade anfelt Inrätt!,ingen af de föreflagne Sochnesafom err ämne, tilhörande Sochnars enssilda rätt, och dessutom hela den befimeliga k'»»- <len blifwit odelad til Allmänna i^aL,ar.ms-'Inrättningen anftagen, Utffottens tilstyrkande, rörande inrättandet af Krono-Sochne-^lagarwer, mätte afsias. RopadeS Hans Lxcellence Herr Grefwe l^uutlr yttrade sin önskan, at desse Ridderssapets och Adelns nu fattade Beflut snarr med cndre Standen marte blifwa communiceraclez Hwarester Herr Grefwe» och Ordföranden uplyste, at protocolls-Utdraget oförröfwadt och annu i denna afton til MwrinZ skulle wara färdigt. Föredrogs Friherre hamiltons, t^rl, den r4:de Mars pa bordet lagda OiÄsmen, rörande förfärdigandet af en Tafta öfwer Deras Majestäters Kröning. Herr Grefwen och Ordföranden hemställDen 15 Mars. 757 ställde, om Ridderstapet och Adeln ffulle genom ett ?rvtocc>IIs - Utdrag wilja communicsrs, denna Nocion med de andre Standen, dock med förbehåll för sin del, at detsamma sedermera afgöra, eller ock tillära Friherre »ammilen, at sjelf om denna commumcation draga försorg. Ester nägon korrt öfverläggning härom stad» nade Högloft Ridderstapet och Adeln idet Beslut, at det stöde Friherre ^amilton öppet, at sjelf om desi communicstion besörja, men at detsamma icke Detzmindre hos Ridderskapet och Adeln fortforeat hwila pa bordet. Uplastes följande: Riksens Högloft. Ständers Stats-, samt Allmänna Beswärsoch OconomieUtffotts
Bolagets hela försäkringsvärde, som vid slutet af det brandstodsår, hvilket tilländagick den 14 Mars 1855, utgjorde för byggnader R:dr Runt 15,536,715, för lösegendom » » 10,015,140, eller tillhopa R:dr Runt 25,551,855, uppgick den 14 Mars 1860 för byggnader till » » 20,904,280, och för lösegendom till » » 14,632,030, tillsammans R:dr R:mt 35,536,310; och har det sålunda under perioden vunnit en tillökning af 9,984,455 R:dr R:mt. jBrandskade-ersättning ar hafva blifvit utbetalde år 1856 till belopp af R:dr R:mt 30,723,69, » 1857 » » » » » 34,891,33, » 1858 » » » » » 37,424,50, » 1859 » » » » » 4,202,42, » 1860 » » » » » 46,709,81. Grunderna för utdebiteringarne till kostnadernas bestridande de olika åren hafva utgjort: år 1856 5 sk. lo rst Banko för hvarje 100 Sockenmagasiner. Sjukvård. » 1859 1860 is 10 Rörande föreningen i och för rofdjurs utödande är redogörelse redan i det föregående lemnad. Sockenmagasiner förekomma allmännast inom Långhundra fögderi, af hvars 22 socknar 21 äro dermed försedde, dock så, att häraf 2 hafva gemensamt magasin.
Skulle dertill fogas Lector Sondéns tillagg, har jag ingenting att invända deremot. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, afträdt och öfverlemnat Ordförandehefattningen åt Frih. Åkerhjelm, Carl, hvilken såsom fullmäktig för Grefliga ätten N:o 8, Oxenstjerna af Korsholm innehade främsta platsen af R. o. Ad:s närvartde ledamöter, anförde Gr. Lagerbjelke: Man har som bevisadt antagit, att rote indelningen skulle medföra högst välgörande följder; men man har förbisett alt hvad som antagits såsom bevisadt, just är hvad som i främsta rummet fordrar bevis. Jag anhåller fördenskull att i korthet få fästa uppmärksamheten på dessa följder, hvilka man anser så välgörande. Holarne måste naturligtvis på landet indelas så, att, vare sig att en person eger hela roten eller den tillhör flera intressenter, de fattige derstädes dock kunna erhålla nödig vård. Men nu lärer det icke kunna förnekas att, då roten tillhör en enda egare, denne kan befria sig från all fattigvård derigenom att så snart en person blir något ålderstigen, men ännu icke berättigad till fattig-, understöd, så kör han bort honom från sin egendom. På detta sätt blir han sjelf fri från ali underhållsskyldighet och pä hans gods uppstår ingen fattigvård y men huru de fattiga blifva behandlade, åtminstone blir det icke med den ömhet, som man här förespegla!. Således har jag genast anfört ett exempel derpå, alt rotefördelningen icke alltid medför så vackra frukter, som man obetänkt har antagit. Om åter roten består af två eller flere intressenter, af hvilka en eger endast en hundradel af hela roten, så beror - Den 30 Augusti. 177 ror det på egaren till denna del att på sin lilla ega antaga så inånga fattiga han behagar, och det blir omöjligt för egarne till de .,“oaoulelarne att freda sig mot att få underhålla alla dessa fattiga, hvilka den andre dragit öfver dem. Hr Gripenstedt har nämnt att majoritetsförtryck skall genom Ulsk:ns förslag kunna uppkomma och han har obestridligen deruti rätt.
Jag är svartebroder! OLOF. Jaså! Jag gissade det! Det är I då som hetsat folket mot henne! MÅRTEN. Det är jag som skyddar kyrkan från slemhet och vill hålla henne ren från lasten. Det är en excommunicerad qvinna som drifver ocker med sin kropp, hvilken borde vara ett Guds tempel! QVINNAN (faller på knä för Olof). OLOF (tar hennes hand). Ser du, svartebroder, jag vågar ta' hennes hand och ställa henne mot dig! Hon har sålt sin kropp säger du, hur många själar har du köpt! Jag är också prest! Nej, jag är menniska, ty jag är ännu ej nog förmäten, att jag satt lås för Guds hus, och som syndig menniska räcker jag handen åt min medmenniska, som icke kan vara utan synd. Kom fram den som är ren och kasta första stenen! Kom fram, broder Mårten, du ljusets engel, som klädt dig i oskuldens svarta kläder och rakat ditt hår för att ingen skall kunna se huru du grånat i synd! Eller har MÄSTER OLOF - du ingen sten tillreds kanske? Ve dig, hvar har du gjort af dem, som du skall räcka åt folket då de begära bröd? Har du redan gifvit bort alla? Kom fram, du aktningsvärde borgare (till Windrank som sofver på golfvet), du som sofver djurets sömn, hvarför vaknar du icke för att kasta din knif! Sen I hur han rodnar? Är det af blygsel öfver det dåliga sällskapet I fört honom i, eller är det af vällust? (Folket sorlar ogillande). Är det af blygsel öfver mina ord eller af skam för er sjelfva? Hvarför kasten I icke sten? Det är sant. I ha'n inga! Nåväl! Öppnen dörren! Ropen på folket och släpen ut qvinnan! Tron I icke att femtio karlar rå att slita henne i stycken, så varen öfvertygade att femhundra qvinnor skola göra det! Nå! I tigen! Qvinna! Stig upp! Man har frikänt dig! Gå! och synda icke härefter, men visa dig icke för presterna, ty de skola kasta dig för qvinnorna! MÅRTEN (som flera gånger sökt afbryta sken, tager fram ett papper).
Mqjrt i Nåder föreslagna LöneReglering för Armeen gå i verkställighet, upphör ämnet för denna min Motion att vara af vigt, emedan då Boställenas bortarrenderande kommer att försiggå efter andra grunder; men som Motionstiden redan är förlupen, innan ifrågavarande LöneReglering förekommer till afgörande, har jag trott mig på förhand böra fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett ämne, som, i händelse LöneRegleringen skulle möta hinder, är af vigt för flera Löntagare. Om Remiss till vederbörligt Utskott anhåller jag ödmjukligen. Friherre von Duben j Carl: Ehuru öfvert jgad, att den Motion Herr Silfverstolpe först gjorde, angående Kolräntorne inom Stockholms Län, kanske ej kan föranleda till någon ändring, får jag dock anmärka, att samma förhållande råder inom Westmanland. Det tyckes visserligen vara obilligt, att Bruksägare, hvilka vanligen i Bergslagen utgöra den Committee, som bestämmer kolpriserna, skola bestämma det belopp, 5 H. 3 34 Den i5 December f. m. hvarför en i alla fall illa lönad individ skall tjena, då denna individ ej äger rätt att uppsäga denne räntepersedel (kol) och sälja till hvem lian behagar. Vöre det möjligt att härutinnan åvägabringa någon förändring, så skulle jag visserligen önska det; men sådant lärer vara stridande emot de privilegier, sorn från äldre tider äro vissa bruk förbehållne. Hvad angår den sednare Motionen, som handlar om Boställens utarrenderande, skulle jag tro, att då en Lönereglering nu är i fråga, och Kongl. Maj:t redan anbefallt granskning af Boställsförfattningarne, jemväl denna angelägenhet kommer i öfvervägande.
Det må tillåtas mig alt göra detta förklarande, på det ej de personer, som tänka olika med mig, må se hos mig, då jag försvarar andra satser än de, motiver att undergräfva tryckfriheten, hvilken jag anser i alla länder, och således äfven i Sverige, vara den medborgerliga frihetens sanna skydd. Jag började mitt offentliga lif, att jag så må säga, med det nya statsskicket, och jag hade den oförtjenta äran att mången gång vara medlem af det samqväm, sorn det tillhörde att börja bildandet af den tryckfrihet, som fick sitt nya lif lBoq. Jag var den tiden varm för friheten och varm för trvckfriheten, som är identisk med friheten; men äfven med denna ungdomliga värma ansåg jag för en pligt att ej neka att höra de äldre männens råd, grundade på en längre erfarenhet. Frågan behandlades då ganska djupt och noga, huruvida man borde införa juryn i Sverige. Juryn var den tiden icke ny för andra länder, ej heller för de män, som åberopade detta värn för Svenska friheten. Dessa män ansågo, och jag hyllade deras mening, tiden då ännu icke vara inne, att Sverige kunde beträda den bana af juryiurättning, hvarpå England då redan långt framskridit Den 17 October e. ra. oell Frankrike äfven in träd t. Man ville på en annan väg försäkra den medborgerliga tryckfriheten, och man skapade en tryckfrihetscommitte*, som, olyckligt för tryckfriheten, fallit ned till ett intet, i stället för att den var ämnad lill en stor institution. Det må förlåtas mig, om jag af min erfarenhet under a5 år icke funnit, att den förändring, sora tillvägahrugtes 1812 för en reaction mot de olyckor, hvilka öfvergått Sverige, alt juryinrättningen, hvartill förslaget då bordlädes, och indragoingsmagten, som då gonomdrefs, långt ifrån att hafva bringat lycka öfver tryckfriheten, tvärtom hafva bringat henne i det skick, hvaruti hon befinner sig, att icke uppfylla det ändamål, man af tryckfriheten kunde vänta efter 25 års stadga uti ett constitutionelt Iand. Man har ofta sagt, att den ställning, hvaruti tryckfriheten och tidningspressen stå, är en följd af indragningsmagten.