Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
38i raden för dylifce tilltag bor afstadna, hafva Fullmäglige hittills icke haft annan skyldig» het, än att, derest de icke begagna sin inhibitionsrätt, anmäla förhållandet hos Revisorerne, för att dymedelst till Ständernes pröfning öfverlemnas; detta förhållande, som allt sedan år 1815 existerat, synes vara enligt med håde rättvisa och ordning att de, hvilka bevilja anslagen, äfven slutligen få pröfva, om de efter föreskrift äro använde. I annat fall skulle BancoFullmägtige, genom skyldigheten att bestämdt yttra sig, tvingas att godkänna en anmärkt misshushållning , heldre än att låta arbetet upphöra , för att undvika den större förlust för byggnaden , sådant skulle medföra; och derigenom Fullmägtige få rätt att bortskänka Statens anslag, en auctoritet, sorn hittils icke funnits vid något Verk , som haft inseende öfver förvaltningen af allmänna medel. Emot Grundlagarne har jag äfven ansett det stridande, att denna fråga, föranledd äfen Herr Grefve vort Plåtens vid Riksdagen gjorde framställning, kunnat upptagas. Det är i anledning af Revisorernes utlåtande, sorn Högled. Uisknttet afgifvit sitt Betänkande och uti dessa anmärkningar finnes ingen otnändring eller förklaring öfver 1815 års beslut. Endast hvad i desse art märkningar förekommer, anser jag häfva bordt af Utskottet upptagas, och hvad Vid återremissen blifvit anfördt och sorn ej rör de af Revisörerne anmärkte förhållanden» kån efter min tanka ej annorlunda anses, än 3 Si }3anco‘Utskattets Seiäntnnden. Såsom en ny mötlon, hvilken derest den skolat besvaras, bordt från något RiksStånd till Utskottet remitteras. Till vidare upplysning ofver ämnet bifogas härjemte ett Transsumt af den i fråga varande n:te i 18x5 års Reglemente; hvaraf Rikets Högiofl. Ständer bäst kunna bedöm* ma min nu gjorda anmärkning och om någon förklaring deröfver är af nöden.*’ Häruti instämde Herr Brukspatron Bjuhr.
Ungefär lika stort anses rentschuktschernas antal vara. Tschuktsch-landets hela befolkning torde således nu uppgå till 4000 à 5000 personer. Den förut anförde kosacken Popow beräknade 1711, att samtliga tschuktscherna, så väl de ren-egande som de bofasta, uppgingo till 2000 personer. Under de sista två århundradena skulle således, i fall dessa uppskattningar äro riktiga, folkmängden hos denna polarstam hafva fördubblats. För att gifva läsaren ett begrepp om folkets språk, har jag redan i ett föregående kapitel lemnat ett utdrag ur den betydande ordlista, som Nordqvist här uppgjorde. Några mycket afvikande dialekter tyckas ej förekomma. Om främmande ord, lånade från andra asiatiska tungomål, upptagits i tschuktschernas språk, hafva vi ej kunnat afgöra. Några ryska ord begagnades helt säkert icke. Mig förefaller språket artikuleradt och välklingande. Det är närbeslägtadt med korjäkiskan, men så skildt från andra, så väl ost-asiatiska som amerikanska munarter, att språkforskarne ännu ej lyckats utreda tschuktschernas slägtskapsförhållanden till andra folk. Tschuktschiska ansigtstyper. 1. Manschetsko, man från Pitlekaj. 2. Ung man från Irgunnuk. 3. Tschajdodlin, man från Irgunnuk. 4. Gubbe från Irgunnuk. 6. Man från Jinretlen. Efter fotografier af L. Palander. Ung man från Vankarema. 6. Ung man från Irgunnuk. Efter fotografier af L. Palander. Liksom de flesta andra polarfolk, tillhöra tschuktscherna numera sannolikt icke någon oblandad ras. Man öfvertygas derom genast, i fall man uppmärksamt betraktar invånarne i en större tältby. En del utgöras af resliga gestalter, med tagellikt, korpsvart hår, brun hy, hög krokig näsa, kort sagdt med ett yttre, som erinrar om de beskrifningar man läser öfver Nordamerikas indianer.
Därpå såg han sig om än en gång, så att han ej skulle bli öfverfallen af katt eller hund, rätade på ryggen och började öppna de två läderlocken, som voro fästade med otaliga spännen och knutar. – Han skall inte bry sig om att ta upp säcken i dag – sade Lisa. – Det är söndag, och då vet han väl, att vi ej handla? Men hon frågade ej stort efter, att galningen fortfor att binda upp remmarna. Hon vände sig till prästfrun. Detta var ett godt tillfälle för henne att komma i gunst. – Jag vet ej en gång om hon var bra mot barnen? Jag hörde ofta, att det var gråt och jämmer inne på barnkammaren. – Sådan hon var mot deras mor, sådan var hon mot dem – sade prästfrun – men nu gråta de öfver, att hon är död, förstås. – De veta inte sitt eget bästa – sade pigan – men frun kan vara viss, att om en månad gråter ingen mer för hennes skull. I detsamma vände sig båda två från spisen och sågo bort mot bordet, där dalkarlen stod och öppnade den stora säcken. De hade hört något ovant, något likt en suck eller en snyftning. Karlen slog just upp innerlocket, och ur säcken höjde sig den nyss begrafda fosterdottern, just sådan, som då de lagt ned henne i kistan. Men hon var ej alldeles lik sig heller. Hon var långt mera död nu, så att säga, än då de lade ned henne. Då hade hon ännu haft nästan samma färg som i lifvet, nu var hon gastgrå i ansiktet, blåsvart om läpparna, och ögonen voro hemskt insjunkna. Hon sade ingenting, men stor förtviflan stod att läsa i hennes ansikte, och myrtenbuketten, som hon fått af fostermodern, sträckte hon mot henne i förebrående vädjan. Det var ej en syn, som människor kunde uthärda. Fostermodern svimmade med ens, pigan stod stilla ett ögonblick, såg på dottern och på modern, därpå satte hon händerna för ögonen och sprang in i kökskammaren, som hon väl stängde. – Nej – sade hon – det är ej till mig, hon har ärende, det behöfver jag ej vara med om. Men Ingrid vände sig till dalkarlen. – Stäng till om mig och bär mig härifrån! Hör du! Hör du! Bär mig härifrån! Bär mig dit, där du tog mig!
* Hvad mina öfriga ansigtsdrag beträffar, har jag blott det euda att säga, som ni nyss påstod om edra egna: de höra till dem, om hvilka man i personalbeskrifningar brukar begagna ordet: ’ regelbundna ’. Men ... » » Men ... » » Men om jag skall vara fullt uppriktig och sanningsenlig, får jag kanske tillägga, att det fins menniskor, som kalla dera både regelbundna och intressanta. » » Ah, jag märker redan, att ni är en af de skönaste och mest förföriska varelser. Men ännu en sak, medan jag kommer ihåg det. » » Fråga ni. » Jag vill inte fråga, endast be er om en gunst. Vill ni lemna mig er hand ett ögonblick? » » Lemna? Och hvarfor det? » » Så att jag kan lära känna någonting af ert yttre. » » Sådant infall! Men gerna for mig. » » O, jag har inte bedragit mig. Sådan liten och mjuk band! O, min nådiga, ni blir farlig for mitt lugn. » » Detta yttrande är smickrande och tillika ohöfligt. » » Damerna äro öfverseende när vi äro oböfliga, blott vi gmickra dem tillika. » » Det kan det vara olika meningar om; men säg mig slut-ligcu — hvad sk ’ a alla edra frågor betyda? » » Åh, de äro icke slut ännu. Hittills känner jag blott något om ert yttre, men jag vill gerua äfveo läsa i er själ. » Det blir inte så lätt, det! » » Ah jo! Besvara ni blott, min allernådigaste, miua frågor fullt uppriktigt och sanniogsenligt och jag skall säkerligen inom en qvarts timma känna er lika bra, som om jag åratal hade haft tillträde till er salong. Hvilka äro edra favoritsysselsättningar? » Blommorna i min trädgård och mitt piano upptaga mig mest; jag försummar emellertid ej för den skull min skizzbok och mina älsklingsdiktare. » » Blommor, musik, målning och poesi! Ni lefver alltså helt oeh hållet for naturen och konsten och egnar er blott åt det ädlaste och skönaste i verlden. För eder, härliga väsen, böjer jag höfviskt knä. Jag ber om förlåtelse, men jag måste fråga ännu mera. » » Nå i Guds namn då! »
Jag ansåg eljest för min pligt att, på grund af den kännedom jag tror mig äga om de mindre bildade folk-classerna, uttrycka den öfvertygelse, att sedan numera spöstraffet snart till stor del torde komma alt utbytas emot vatten och bröd - Den 32 Juli e. m. straffet, vore det i högsta grad vådligt för äganderätten och allmänna säkerheten att borttaga äfven kyrkoplikten, hvilken qvarstår såsom det värsta skrämskottet mot tjufnad. Den siste värde talaren har omnämnt, och jag får bevittna, det jag ofta förnummit huru litet folket aktar på vatten och bröd-straffet. Det händer som oftast, att personer, hvilka äga tillgång att erlägga böter, anse för en fördel och verklig lycka, om de kunna så begå saken hos kronobetjeningen, att de, i stället att plikta, få, såsom det heter, afsitta brottet på vatten och bröd, och då för närvar, detta straff sjunkit till en sådan obetydlighet i opinionen, skulle jag anse högst skadligt att gifva så vika för sina philantropiska önskningar i detta afseende, att man, innan några andra straff bestämdes i stället, borttog det straff för tjufnad, hvilket folket mest fiuktat, nemi. kyrkoplikten. Jag tillstyrker således hvad Gr. Posse och Hr Stråle i detta hänseende yrkat, nemi. att antaga Utskts betänk, med de förändringar, Hr Gunther i sin reservation föreslagit. Frih. boye: Innan jag hade stadgat min mening i detta ämne, hade jag visserligen läst Hr Giinthers reservation, men jag bekänner att jag funnit och finner den brista i principens hållning; ty är det orätt, är det principsvidrigt, att kyrkoplikten qvarstår i ena fallet, måste principvidrigheten vara densamma i det andra fallet. Men jag tillskrifver icke Hr Gunther denna brist i princip; jag tillräkna!’ den egentligen Utsk:s första betänk., der Ulsk., genom uppräknandet af de brott, för hvilka uppenbar kyrkoplikt skulle afskaffas, lemnat åt tanken och öfverläggningen, att andra återstodo, för hvilka den skulle qvarstå. Jag förstår dock icke denna princip.
Hvad är det fråA MANDA . Jag begrep genast allt, då ni sa' K ONJANDER . Hva' sa'? Åh! Tala sakta! Hvad behagas? husnummern... Tala ... det är jag... Det var verkligen min stil. På visitkortet? jag i går tog afsked af honom. K ONJANDER ( hårdare ) . A MANDA . K ONJANDER . Chut! Chut! A MANDA . Jag stack det i hans hand ... då Åh fan! ( Amanda går till Kattongs dörr och lyssnar ) . ( sätter ifrån sig paraplyen ) . Det qvittar mig lika... om jag får rätt på modren eller fadren ... precis barnets ögon ... något äldre kanhända... har ni sett honom? K ONJANDER ( för sig ) . Det är hon ... godt! A MANDA ( återkommer ) . Säg mig bara två ord ... K ONJANDER . Måtte väl det ... efter han lig ger hos mig ... på mitt splitter nya täcke ( suckar ) . A MANDA . då att han skriker så förbannadt. K ONJANDER . O, himmel! han är sårad. Sårad det är inte då farligt sårad ... den olycklige ... hvad har han sagt åt er? A MANDA . Han skriker O Gud, han är ting har han sagt ... han kan ju inte jag. K ONJANDER . Hvad har han sagt ingen tala, vet drar mig ... ni vill dölja för mig den gräseliga sanningen ... han är död. K ONJANDER . Död? A MANDA ( tröstlös ) . Kan inte tala... Ni be A MANDA ( som förut ) . en morsk unge K ONJANDER . Har han skjutit sig det var A MANDA . Och det för min skull ... hvar är Han har skjutit sig! han för mig till honom... ( Bällin synes i fonden ) . ter afsvimmad i Konjanders armar ) . A MANDA ( uppger ett skri ) . Ah! ( vacklar och fal Nionde Scenen. DE FÖRRE. BÄLLIN. B ÄLLIN ( skyndar till henne ) . Hvad har händt K ONJANDER ( afsides ) . B ÄLLIN .
”Du borde blygas!” sade denne — och en mörk vredens rodnad färgade hans panna och en hotande blixt bröt fram ur de eljest så lugna, glada ögonen —, ”du borde blygas att på ett så nedrigt sätt förtala din egen slägting och min maka och vän, och med dina giftiga ord söka sprida tvedrägt i mitt hus och röfva bort all sällhet ifrån oss; men jag svär, att du ej skall lyckas och att jag sjelf vill skydda min arma älskade Elisabeth emot alla lömska, osanna rykten; ty jag kan dock ej tro dig vara uppfinnare af denna djefvulska lögn, utan du eftersäger blott, hvad någon giftig tunga utspridt och berättat dig.” ”Jag kan ej säga ja till dina ord,” svarade den andre förolämpad, ”ty alla tala derom, och icke blott giftiga tungor, utan de hederligaste menniskor i vår stad; alla känna denna sak utom du, ehuru ingen annan än jag haft mod att säga dig detta, och f—n i mej jag det gjort, om jag haft en förställning om, huru dåraktig och förblindad du är. Att för all välvilja ännu bli ansedd for en smädare och ränkmakare, det hade jag aldraminst väntat af dig.” ”Förlåt mig!” bad Leonhard och räckte försonande handen åt sin slägting, ”men huru vill du att jag skall tro denna rysliga lögn?” ”Jag fordrar ej att du skall tro den, ehuru jag anser ryktet för sanning, jag vet nog att det är tungt att misstro dem, som äro oss kära; men jag ansåg dock för min pligt att upplysa dig om allt, på det du måtte kunna vidtaga dina mått och steg. Tror du det är så förbroligt att springa åstad med sådana underrättelser? Och jag hade ej gjort det, om inte Elisabeth varit min slägting och jag värderat dig för mycket, att med liknöjdhet se dig ett föremål för åtlöjet, som din okunnighet om din hustrus otrohet väcker. ”Är jag ett föremål för åtlöjet?” frågade Leonhard rodnande af förtrytelse. ”Ja visst är du det, och med fulla skäl dertill. Huru kan en klok karl låta huttla med sig så der groft?
Det ifrågavartde förslaget gifver representationsrätt åt flere nu orepresenterade samhällsklasser och detta är det första skälet, hvarföre jag röstar bifall lill förslaget. Vår representation består f. n., såsom hvar man vet, af 4 Riksstånd. BondeSt. utgöres af ärlige, redlige^danemän, men de tagas från yxan, plogen och spaden samt kunna således icke äga de kunskaper, hvilka erfordras för alt rätt upfylla det vigtigaste af alla förtroenden, att vara ombud för eli helt folk. Icke äga de sådana insigter, att de kunna bedöma samhällsfrågor af mångfaldig ari och högsta betydenhet såsom rörande Rikets försvar till lands och sjöss, samt understundom af ganska invecklad natur, såsom finansoch bank-väsendet m. m. Ungefär samma förhållande eger rum med BorgareSt. Dess ledamöter äro ganska aktningsvärda personer, men flertalet af dem lemnar boden eller handelskol)!, för all inträda i national-församlingen och man kan ej med fog begära, att de skola besitta de egenskaper och insigter, som der företrädesvis böra finnas. PresteSt. besitter visserligen en hög grad af bildning, men den är 5’ 68 Den 15 Februari e. m. hufvudsakligen religiös och filosofisk, samt icke egentligen politisk. Slutligen framstår R. o. Ad. såsom ett Stånd, hvilket inom sig hyser alla de elementer, som böra finnas i en nalional-församling. Detta Stånd har alltid slått i spetsen för våra angelägenheter och innehafver ännu samma hedrande plats. Nu finna vi, Mine Hrr, dessa 4 Stånd, så skiljde från hvarandra i samhällsställning, åsigter och bildning, rådslående och beslutande på skiljda rum. De talanger, de kunskaper och den erfarenhet, som kunna finnas inom ett Stånd, sakna all utväg alt göra sig gällande inom de andra. Besluten blifva ofta fattade utan en föregående mångsidig och sakkunnig behandling af frågorna, bära derföre ofta spår af ensidighet eller ytlighet och äro understundom ytterst svåra alt till ett helt sammanjeoika.
Stats-Utskottet har, i sammanhang härmed» ansett sig icke kunna underlåta att anmäla, huruledes, i anseende till de manga göromål, sorn tillhöra Stats-Utskottets åtgärd och hvilka» allt från Utskottets Organisation till Riksdagens é. re liidet N.o 29. 30» ®2& 4 -Augusti gens slut fordra en trägen och. jemn sysselsättning för dess Gancelli-Betjening, dc-t förr varit vanligt, att denna Betjening, framför de öfriga Utskottens, blifvit tillagd någon mot ett sådant större arbete svarande belöning, som närmat sig till livad Respectiva Riks-Ståndens Cancellier åtnjuta; och Sorn vid denna Riksdagen göromålen funnits, i jemförelse till de gine sista Urtima Riksdagarnas, hafva varit af särdeles större mängd och vidlyftighet, som då ärenderna i ett Utskott skolat beredas och utarbetas, förorsakat Cancelli-Betjeningen ett ganska mödosamt arbete; så och enär belöningen bör lämpas efter arbetet, har Utskottet funnit billigheten och rättvisan fordra, att vördsamt föreslå den tillökning uti det bestämda Dagtractamentet, att Utskottets Tvänne Notarier måga få uppbara Fyra R:d samt Ca.ncellisterne lika med Ståndens Tre R:d, allt Banco om dagen hvardera, räknadt för de.n tiel tractatnente, efter hvad förut stadgadt, är, dem tillkommer; hvilket dock vördsamt underställes Riksens .Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 4. På Höglofl. Ridd. och På Högvördig! Prest. Adelns ^Ledamöter# Ståndets Ledemöters vägnar vägnar Carl Ds Géer C. v. Rosenstein. Den 4 Augusti s vt' På Vällofl. BorgarePå Hedervärda BondeStåndets Ledamöters Ståndets Ledamöters Uppläst hos Samteliga Riks-Ståndert den 4 Augusti, T ’ ill Riksens Ständer får Constituti,®ns-Utskot«, tet, till behandling enligt 5G. §.
Hwad angar den första ordsaken, spnes den mig wara en nog långt utsträckt kärlek till nästan, och L längden föga bätande för StalsCasian, och hwab ater rör den andra, tror jag att Högwördiga PresteStändet har af meranämnde Reglering i detta fall föga att frugta; i synnerhet som dek Högwördiga Stän-. dets representationsrätt är bygd pä en wida mera vomkullstörelig grundmur, an att en löne Reglering bör deri kunna rubba en enda sten. Dek later föga tänka sig ett Riksmöte iwan ett PresteStänd, när man besinnar huru swart de öfriga Stunden skulle fä, att utan detta Ständs högt upplysta råd besluta om nägra förändringar i ReljgionsCcremonier eller i Lagens ruin angående Ägtenstap i förbudne leder m. m. Destutom torde äfwen flere Riksdagars erfarenhet redan sä tillrackeligen besannat, hwad förmohn det allmänna deraf drager, att andeliga man äga Deciflionsratt i werdSliga saker, att jag för min del icke finner att det Högwördiga PresteStändet i detta afseende häraf har något att befara. Efter min tanka borde en Bistopp icke i Lön åtnjuta mer an ett StatsRäd. Wi hafwa har i dag hört uppläsas och till ConstitukionsUtstottet återremitterat ett projeet till Lag angående StatsRädens answarighet, hwari jag pä flera stallen hört namnas lifwets förlust och Fästning. Jag frägar hwarje tänkande hwitken har större answarighet ett StatsRäd eller en Vistop? Om någon harwid skulle anmärka att den sednare har större answar inför Gud, sär ag äran erindra, att utom det att widdén af den» Den 14 November72r Kenni sednare,answarighet torde wara nog swär att i denna werlden bestämma, samt hwar och en derutom lar wara det Högsta Wasendet för stna gerningar answarig, torde likwäl i timmelig mätto an» swarigheten inför menniskor wara långt kinkigare.
En bit därifrån var frukostbordet dukadt med smör och bröd, öl, salt kött, ost, kall strömming, högtiden till ära stekt i smör, korf, ostkaka och den ståtliga, fyrkantiga, slipade bränvinsflaskan. Hustrun visade sig ej, utan Karl August var den, som tog emot, och för hvar och en, som kom, skulle han hälsa, tacka för sist, ta emot förningen och tacka för den. Man hade ordnat sig i flockar. Gummorna stodo för sig, flickorna för sig, gubbarna och de yngre karlarna stodo också för sig. När samtalet en stund hade förts tyst man och man emellan, och man sedan väl hunnit förpläga sig med både mat och frukostsupar, gick Karl August fram och hviskade ett par ord i örat på klockaren. Denne steg fram till likets hufvudgärd, och det blef en stund aldeles tyst. Alla hattar togos af, och gummorna nego stilla och djupt. Händerna knäpptes ihop, och alla hufvuden böjdes. Det gick som en sakta utdragen suck genom hela samlingen af folk. En och annan snyftning hördes från kvinfolkshopen, och här och där vecklades de väl hopvikna näsdukarna ut. Då stämde klockaren med kärft vibrerande röst upp den gamla psalmen: Så vandra vi all verldens väg, Den ena med den andra; Kom, ho du är! och öfverväg Hvarthän du snart skall vandra. Du bygger hus, du önskar ro: Se här det hus, där du skall bo, Den bädd, där du skall hvila. O! må vi här till Guds behag, Så redeligen vandra, Att, i vår Faders hus, en dag Vi åter se hvarandra. Den frommes pröfning är ej lång: Hans död är blott en öfvergång Till rätta lifvets njutning. Och alla de kringstående stämde in, högljudt eller lågmäldt, alt eftersom hvar och en var i besittning af sångröst. Och så togo sex karlar kistan och buro den utför backen ned till den smala viken, som skar djupt in i landet mellan ekar och tallar. Men ute på trappan stod hustrun svartklädd med hvitt förkläde och näsduken för ögonen och såg efter de bortgående.
Då jag, min pligt likmätigt, sökt efterforska förhållandet i afs:de på landtmäteri-taxans verkningar, har jag af sakkunnige personer och landtmätare fått den upplysning att 1857 års taxa har Den 19 November. 97 har mindre brister deri att sjelfva taxan i och för sig är för hög, än deri att taxeringssättet är så otydligt, att det är med den största svårighet, som taxeringen kan kontrolleras. Det har ock befunnits, genom klagomål, anförde öfver landtmätare, att ganska välkända landtmätare, hvilka man icke kan antaga hafva velat uppsåtligen öfverträda taxan, likväl gjort det, förmodligen genom misstag. Af vigt har jag således trott det vara att, intilldess landtmäteri-taxan hinner att öfverses, några åtgärder vidtagas under tiden, på det att icke några afbrott må komma att ega rum i de, enligt min tanka, för landet särdeles välgörande skiftes-förrättningarne. Efter att, af en sådan anledning, hafva sökt att få reda på huru en kontroll öfver landtmäteri-inrättningen lättast skulle kunna åstadkommas, har jag icke funnit något bättre sätt än att i hvarje länseller provinskontor skulle förordnas en eller två äldre landtmätare, helst sådane, som genom sin helsa hindrades att sjelfve förrätta skiften, att granska de andras räkningar. Med anledning af hvad jag nu anfört, får jag äran inför Högloft. R. o Ad. föreslå : att R. St:r ville bevilja ett förslags-anslag, stort 48,000 rdr, för att användas såsom arfvoden åt en eller flere äldre och erfarne, af K. M. utsedde, landtmätare vid hvarje provins’ landtmäterikontor, hvilka det skulle åligga att granska hvarje utaf landtmätare för förrättning inom länet afgifven arfvodes-räkning; att R. St:r besluta att arfvodena för berörde granskning skola bestämmas sålunda, att hvar och en till granskningen utsedd person erhåller årligen minst 600 rdr, men högst ett belopp, motsvarande allt hvad, på grund af de utaf honom gjorda anmärkningar, till jordegare, enligt 25:te §:n af K.
Landtm, lillkännagaf sedermera, att Talmännen, i anledn. af ifrågavande afsägelse, vid i går hållet sammanträde öfverenskommit att föreslå RiksSf.n, alt Lördagen d. 21 dennes företaga val af de Elektorer, som skola utse Just.-Ombudsmans Suppleant, i st. f. Revisions-Sekret:n Södergren; hvarefter R. o. Ad., uppå derom framställd propos., till detta förslag lemnade sitt bifall. Med tillkännagifvande att Frih. Åkerhjelm, Joli. Carl, återlemnat den af honom såsom fullmäktig för Grefliga ätten N:o 137 Skjöldebrand innehafde Riksdagsmanna-pollett, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Elektorer att utse en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. i st. f. Frih. Åkerhjelm. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 31 sisth Januari och d. 7 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 28, i anledn. af ifrågasatt förändring i föreskrifterna om uprättande och aflemnande till presterskapet af förteckningar å personer, som för brott blifvit sakfällde eller under framtiden ställde. Gr. Mörner, Carl, anförde skriftligen: För anläggning af kanal från Asasjö i Kronobergs län, genom Helgasjö och sjön Salen till Allmundsryd i sjön Åsnen, samt jernbana från nämnde lastplats till Carlshamn, har Kongl. Maj:t i Dess till StatsUtsk. remitterade Nåd. Propos., ang:de Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit ett anslag af 525,000 R:dr, samt ett Den 11 Februari. 349 lån af 825,000 R:dr rmt, under förmodan ali högst sistnämnde belopp torde behöfva utgå under nästa Statsregler:s period.