Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Södra stambanan från Falköping. Vid denna stambana verkställdes 43,100 kubikfamnar jordarbeten och 240 kubikfamnar bergsprängning. Sammanlagda sträckan färdigterrasserade delar emellan Falköping och Mullsjön utgjorde vid årets slut 3 mil 10,000 fot. De märkligaste arbeten, som på denna linie förekommo, voro den 30 fot höga banken öfver sjön Stråken och den i midten af denna bank behöfliga bro med 80 fots spännvidd. Landfästena till denna bro voro vid årets slut och arbetenas afstannande i det närmaste uppmurade och banken öfver sjön till stor del utfylld. —• •—• Arbetsstyrkan uppgick under Juni månad, då den var störst, till nära 1,500 man, utgjorde under Juli och Augusti omkring 1,200 man, under September 1,000 man, och minskades derefter småningom, så att den i medlet af December, då arbetet till följd af ogynnsam väderlek måste afbrytas, utgjorde endast omkring 100 man. Vid under året pågående riksmöte afgjordes, att Södra stambanan skulle dragas genom Jönköpings stad, och sedan bestämmelser i detta afseende blifvit mig af Eders Kongl. Maj:t nådigst delgifna, börjades genast detaljundersökningarne mellan sjön Stråken och Jönköping. Denna särdeles ojemna lokal, sorn syntes föranleda en oafbruten lutning ned till sjön Wettern vid Jönköping på en längd af 1| mil, fordrade de omsorgsfullaste afvägningar af terrängen och de noggrannaste beräkningar, innan valet emellan de mångå alternativerna kunde göras. Detaljundersökningarne, ehuru de kunde å fältet pågå till de sista dagarne af November, hunno ändå icke så tidigt fullbordas, att tillräcklig visshet om den rätta linien erhölls, och några egentliga arbeten kunde till följd häraf icke påbörjas före årets utgång. Endast sträckan öster om sjön Stråken till Mullsjön, { mil i längd, hann, såsom ofvan synes, fullständigt undersökas och bearbetas». — 123 — Den angående trafikens bedrifvande å statens jernvägar under år 1860 särskildt afgifna underdåniga berättelse är hufvudsakligen af följande innehåll: »Westra stambanan. Götheborg—Töreboda.
Kom nu ihåg att pjesen kan uppföras med eller utan dessa två drag. Det är beroende af din sinnesstämning blott, icke af uppförande eller icke uppförande. Du har aldrig sedan den gången för länge sedan, – och aldrig heller Nennie – nämnt något om vare sig pjesen eller matinén. Jag vet med mig sjelf hur många planer och hugskott, som kunna födas i en författarhjerna och halka både öfver pappersark och läppar, utan att bli verklighet för det. Jag har rent af inte tänkt på pjesen i mellantiden; när jag har händerna fulla af arbete är det som om hela verlden drog sig långt bort, för att så plötsligt dyka fram igen på en mellanstund. Du torde säga mig att pjesen redan var ett faktum. Javäl, men endast ett utkast, och sådana äro som nyfödda barn, man vet ej om de äro lefvande eller ej, förr än man får se ytterligare lifstecken. Jag har sjelf en nyfödd enaktspjes liggande; jag vet ej i denna stund om den skall lefva eller om jag utan att egna den fler omsorger skall begrafva den i min låda. Ännu en gång: jag kunde ju ej ha något skäl för att afråda dig från att i och för sig uppföra en enaktspjes, det var privat sakerna i den, som en viss finkänslighet inom mig uppreste sig emot, derför sade jag ”familjepjes”, – och alla dessa privatsaker äro ju ingenting för pjesen väsentligt, ett par från Graneuppsatsen hemtade uttryck, lätta att utbyta mot andra hvad mer? Det är ju på din egen sinnesstämning allt detta beror. Du har ju retoucherat arbetet, skrifvit om, utarbetat, sedan jag såg det. Mitt yttrande kan ju icke ha afseende på annat än hvad jag sett, således på utkastet, ej på utarbetningen.52 Och så ännu en sak. Jag tog det som en personlig vänlighet, att du skickade mig pjesen; jag är inte mycket egenkär, och jag trodde icke att min åsigt om den hade mycket att betyda för dig, och sedan jag en gång uttryckt mina tvifvel var det ingenting att kälta om. Derför svarade jag ej på din vederläggning af mina tvifvel. Jag tycker att hvar och en kan få ha sin åsigt.
Det synes mig derföre vara en ovilkorlig pligt att lemna nationens ombud kännedom om så väl sakens ställning som det för det allmänna menliga mål, dit detta förhållande leder, på det att medel till förekommande af olägenheterna må kunna beredas. Detta är af så mycket större vigt, då, såsom ofvan är nämnd t, personalens antal inom hvarje grad af så väl befäl som underbefäl blifvit uteslutande reglcradt efter det oundgängliga behofvet i fred och krig, samt således ett qvarstående af inaktiva personer derinom icke kan ega rum, utan att omedelbarligen skada det bela. Den enda nu befintliga utväg till ordinarie statens lättande från bördan af en genom ålder och bräckligbeter otjenstbar befälsoell underbefäls-personal är, såsom man vet, den af tjenstemännen sjelfva, med något biträde af staten bildade amiralitets-krigsmanskassan. Denna af ålder tillkomna pensions-inrättning är dock nu så anlitad, att den i närvarande stund icke lemnar tillgång att pensionera dertill berättigade officerare, hvilka derföre måste, för att icke på gamla dagar blifva brödlösa, qvarstå på flottans ordinarie stat. Denna missgynnande ställning har inträffat vid en tidpunkt, då inom de högre befäls och kapten-löjtnantsgraderna der, såsom en följd af förhållanderne vid befordringar, stockningen af öfveråriga officerare måste blifva störst, cirka 30 officerare äro af ålder oljenstbara och borde från den aktiva staten afgå. Vid flottan, der yrket och tjenstgöringen kräfver att officerare från yngre åren uteslutande egna sig åt sysselsättningar, främmande för andra näringar, inträffar högst sällan att dessa, såsom jordbruk och bergshandtering, stå dem öppna för vinnande af utkomst, då de i kronans tjenst ej mer äro användbara. Derest de derföre icke vid denna lid kunna erhålla pension, måste de bibehållas vid sin lön och en tjenst, som de ej mer till statens Bil. Prop. om Statsverk. 1850. fulla gagn förmå att sköta, eller svälta sedan de i denna tjenst uppoffrat sina bästa krafter.
Möjliga att uttyda äro orden » ganska passabel » samt slutklämmen:) i brist på bättre ännu har ju » den egentliga knifkastningen, » som farbror Zaehris plägar uttrycka sig, inte börjat. Din Eva. — Mjölk, 3 liter pr dag, gör pr vecka Grädde, 8 öre pr dag, pr vecka Bröd, 50 öre pr dag, pr vecka Socker,}. öfver till middagsmålen, men med klok beräkning kan det ändå gå ihop. Man kan den ena dagen ha en billigare maträtt, den andra en litet dyrare. Jag vill visst inte ens försöka att uppställa någon » matordning » för en vecka, men några små praktiska vinkar kunna ju inte skada. Hvad en husmoder med strängt be gränsade tillgångar har att iakttaga, är så tillsägande * att passa tiden för att köpa billigt och bra. Till ex. i april och ' maj är fisken god och billig. Ismörten är fet, utmärkt god och kostar i april 30 ä 35 öre kilo, men kan i maj köpas för 10 öre kilo. Väl lagad med gräslökssås är det ju en billig och födande rätt. Två kilo räcker väl till för fem personer. Braxen är vid denna tid äfven billig och god. I mitt eget hushåll nyttjar jag ofta om måndagarna stekt sill med potatismos. Genom att moset beredes med mjölk och något smör, blir maten närande, likväl billig. Tre sillar 30 öre. Om vintern är hos mig ärter och fläsk om torsdagarna en stående rätt, som är födande och ej dyr. För 80 öre fläsk och 20 öre gula ärter är en lagom sats, blir godt och tillräckligt. Längre fram på somrarna, då det finns godt om spritärter och välska bönor, bör man ofta använda dessa, ty de äro mycket fö- dande. En annan billig rätt är lungmos med krossgryn. A r lika god uppvärmd till frukost eller kväll. Blir ganska mycket af ett » hjärtslag », som kostar 75 öre. I oktober finnes billigt lamkött, så- väl färskt som rimmadt. E u fläsklägg för 60 öre, och kålrötter för 15 öre, som man först brynar litet I DU N 1893 tioner Spanska flickor. det visade Tecknade för Idun Jt — y.
Som emellertid, under loppet af sednare hälften af förra seklet, ifrågavarande rätt synes hafva blifvit beaagnad på ett sätt, som någon gång allt för mycket hotade den allmänna sedligheten, fann man vid 1809—10 årens riksdag nödigt, att, i en särskild lag, närmare bestämma denna rättighet, och frukten häraf är Kongl. Förordningen den 27 April 1810. Genom denna författning - v Lag-Utskottets Betänkande M 19. 17 ning tillädes också Irenne nija skilnadsorsaker, för hvilka domstol skulle ega att döma till äktenskaps-skilnad; och man uppdrog derjemte en tydlig gränslinie emellan 1) skilnadsorsaker, hvilka berättiga ena makan alt vid domstol påyrka äktenskapsskilnad; samt 2) skilnadsorsaker, som blott lemna ena makan en gillig anledning att hos Kongl, Majit begära alt äktenskapet må af gunst och nåd upplösas. Till den senare kategorien hänför författningen, bland annat, »när ena makan »beträdes med slöseri, dryckenskap och våldsamt sinnelag, samt ntir en sådan slri »digliet i lynne och tänkesätt hos begge makarne sig yppar, som, under beständiga »tillfällen till utbrott, slutligen öfvergår till afsky och hat» — det är just de orsaker, som Lag-utskottet nu önskar hänföra till den förra kategorien. Vid 1809 —10 årens riksdag synes man, vid den nya äktenskapsskilnads-lagens stiftande, hafva tagit till mönster dels Preussens Allgemeine Landreclit af år 1794 dels Frankrikes Code Civil. Den förre af dessa lagar är isynnerhet frikostig på skilnadsorsaker och medgifver ganska lätt skiljsmessa vid domstol, såsom t. ex. på grund af ömsesidigt samtycke, så snart äktenskapet är barnlöst, eller på grund af ena makans oöfvervinnerliga afsky för den andra o. s. v. Och, mig veterligen, finnes för närvarande icke någon gällande lag i det civiliserade Europa, som mera gynnar äktenskaps-skilnad, än Preussens Allgemeine Landrecht.
N:o 264. 393 Beklagligtvis är dock den föreslagna summan för otillräcklig, och ehuru jag nogsamt har mig bekant de stora uppoffringar, som för andra ändamål af Slaten nu fordras, tror jag mig dock höra yrka: alt, med afseende å den stora utsträckning, som de ifrågavarande länen ega, anslaget ökas till 500,000 IV.dr 11:mt eller så alt 50,000 H:dr måtte komma livarldera länet till del. Derjemte och då, hvad särskildt angår YVester-Norrlands län, den tidpunkt icke kan vara särdeles långt aflägsen, då den nu i så hög grad bedrifna skogsafverkningen mäste af sig sjell betydligt aftaga, och följaktligen befolkningens arbetsförtjenst äfven till väsendtlig del upphöra, men inom detta län finnas högst betydliga rymder ai såväl myrar som annan tjenlig odlingsmark, hvilken endast i brist af medel ännu ej blifvit upptagen, vågar jag ödmjukeligen hemställa: att en summa af 100,000 B:dr Bunt måtte för en gång afsåltas alt, under de vilkor Rikets Högloflig» Ständer i öfrigt kunna bestämma, men mot inteckning, 4 procents ränta, 2:ne friår och derefter 0 års successiv återbetalning genom länsnämnden utlånas företrädesvis åt innehafvare af mindre jordbruk lill förskott vid odlingsföretag inom länet. Om remiss häraf lill vederbörligt Utskott anhållcs. Slockholm den 29 November 1802. Pehr Tjernlund, från Wester-Norrlands lätt. Häruti förenar sig till alla delar: Pehr Östman, från Wesler-Norrlands län. Af Anders Andreasson från Elfsborgs län, om rättighet för egare af hemman, hvarmed gästgifverirörelse år förenad, att, derest han si för godt finner, samma rörelse sig afsäga. Som det visat sig vid flera föregående riksdagar, att skjutsningsbestyrets ordnande på ett fördelaktigt och för hela riket lämpligt sålt, icke kunnat åstad8t/i. till B. St.
I förra hänseendet vill man finna sig besvärad af all alltid behöfva förskaffa sig charteradl papper; vid affattande eller mottagande af hvarje handling, men detta förmenta besvär är för ingen större än att förskaffa sig ocharter adl papper, såvida man behöfver och vill skrifva en handling. Det skall säkert blifva lättare tillgång att köpa charteradt papper, så i städer der det kommer att finnas i bredd med vanligt papper, som uti hvarje socken pä landet, der det alltid finues hos den som icke försmår den vinning Staten lemnat ål chartae-försäljning. Man är således fullt befogad att helt och hållet ogilla detta falska skäl, egentligen utgående ifrån Handlande klassen af Borgerskapet som ganska orätt tror, alt del kommer ali vara mest i behot af ehartering. Borgerskapet bedrager sig härutinnan, ty charta blir lika behöflig för Bruksegare, för Adelsmän som hafva jord, och i allmänhet för hvar och en som har Egendom, i större eller mindre mån. Hvad andra klassens motvilja beträffar, består deras obenägenhet egentligen uti en dold farhåga att alltför lall fylla Skattkammaren, och att konungamakten kunde dem missbruka. Men de glömma desse djupa statsmän, att för det första Begeringen icke eger högre eller friare dispositionsrätt öfver ifrågavar:de statsintrad, an öfver hvarje annan del tillhörande bevillningen — de glömma att hvarje skilling disponeras endast af Konungen och Ständer, och inför dera redogöres — och slutligen glömma de alt ju högre denna statsintrad stiger öfver sitt närvarande belopp, ju lättare blir det för Konung och Ständer att nedsätta vida skadligare beskattningar, och fiamst af alla sådane, som tynga på de båda modernäringarne, jordbruket och bergsbruket. Det vore att öfverskrida gränsen af denna skrift att närmare påpeka alla de lindringar, som kunna gifvas landet igenom del stora öfverskott, en, efter här utvecklade grunder, tillämpad charlae-föi fattning skulle gifva. Den 29 December.
Der suto idel bekanta, unga landtbrukare, slägtingar och vänner; han slog sig ned i ett af lagen och drack konjak och bier som de andra, – det var råkallt derute. Han var i Lund, utan att ha haft förnimmelse af de par timmar, färden varat, och gick in på Jernvägshotellet, der han fick sitt rum som vanligt. När han blifvit ensam, kom det. Han stod en stund och liksom lyssnade, så kröp det kallt igenom honom, och han låg och vred sig på soffan. Men ingenting lindrande infann sig; icke tårar, icke stönanden; han letade efter något sådant, undrade, fann sig stå i en ocean af tystnad, af stillhet, med en liten, liten gnagande orm djupt inne i sig. Då blef han med ens rädd, gick upp och ned, satte sig, gick igen, stannade, lyssnade, greps af skrämsel, kastade sig med hufvudet ned i sängen, väntade ånyo på något lösande som icke kom. Stod upp igen, sporde sig något som han icke kunde komma underfund med hvad det var, letade efter hvad det var som han sporde sig om, kunde icke finna det och vred armarne. Hur länge hade det varat? Han vaknade vid att någon gick ute i korridoren, och fann att det var skumt i rummet. I det samma hörde han ett gällt skratt inunder sig, blef stående och lyssnade: det var Malm! Gick ned. I biljardsalen stod vännen och spelade med några obekanta personer. Han skakade hand med Truls, gjorde de sista bollarne med ett par praktnummer och stälde undan köen. «Ska vi gå här in,» sade han och gick före in i kotteriets gamla festrum intill köket. «Du här?» frågade Truls. Ja, han hade farit ned ifrån Stockholm för att göra ett mycket nödvändigt lån på 5 000 kronor i en skånsk landtsparbank. Han satt och såg på Truls, blef allt mera stilla, drack glas efter glas med honom, till sist hvart och ett i botten. Slutligen en lång, hård, öm, förvånad, undrande, diskret blick. «Nu slå vi Barrabam lös!» Och så gick det löst.
R:dr tunnan, importtull måtte läggas på Spanmål, och tullsatsen ökas å hvarje sädesslag i proportion som detta sjunker i pris; — hvaremot, när Spanmålen öfverstege nämnda minimispris, densamma kunde vara från införsel-tull befriad; 5) att industrien borde med måttlig tull skyddas; c) att på lyxartiklar måtte läggas hög beskattning, »fördelad mellan tullen och den med lyxvaror handlande, med största tyngden på den sednare;» d) att hög införselstull måtte läggas på Kolonialvaror, Viner och Spritdrycker, i hvilket afseende specielt föreslagits följande tullsatser: Bevxllnings-Utskottets Betänkande JM 23. il Socker: Raffinad Rått Tobak: Blad och Stjelk . Cigarrer Karfvad Snus Spunnen eller Negerhead Yin: Stänger och Karotter i fastager R:dr öre. — 25. — 16. — 30. 2: 25. — 75. — 80. — 53. — 90. » — 25. I kanna 2: 50. 9- • på buteljer . Bränvin och Spritdrycker, alla slag, af 10 graders styrka » e) att »en måttlig tull» måtte påläggas alla ladugårds-produkter; och f) att tullen på Siden, Gazer och finare Väfnader måtte med J:del förhöjas. De Ledamöter inom Högv. Ståndet, som, vid remissen af denna motion, deröfver sig yttrat, hafva samtligen uttryckt sitt ogillande af densamma. Äfvenledes af mera genomgripande beskaffenhet, ehuru omfattande ett mindre antal varuartiklar och, enligt motionärens förklarande, endast åsyftande att på en gång minska den, i hans tanke, öfverdrifna importen och bereda tillökning i stats-inkomsterna samt dymedelst förbättra landets ekonomiska ställning, — är en hos Höglofl.
Vid detta tillfälle kunde detta ske sålunda, att i ja-proposin intoges återremiss af Constit.-Utskts mernoi-i Ntris 10 & n och att contrapropostn komme att innehålla: vinner nej, kommer särskildt att afgöras, huruvida dessa mentor, skola läggas till handltna, eller huruvida Ståndet anser D c n 1 Juli e. m. Rikets väl Kräfva, att und. anmälan hos K. M. göres, ronde Slatssecret. Skogmans skiljande från embetet. Frih. Boye: Jag anhåller, att propos:na må följa egenskapen af de ämnen, som skola afgöras. Det ena är en formfråga, det andra en hufvudfråga. Jag begär derföre, att den första propos. må blifva följande: finner B., o. Ad., att de anmärkningar, som blifvit gjorda, böra föranleda till återremiss, och vinner nej, kommer hufvudsaklig propos. i ämnet att göras, och den bör i ja-propos:n innefatta bifall till Utsk:s betänkm och i contraproposm, att de skola läggas till handlingarna. Gr, Cronhjelm: Jag är hufvudsakligen förekommen i principen genom Frih. Boyes sednaste yttrande, likväl med undantag af hvad Hr Frih. nämnde om innehållet af den hufvudsakliga propos., som bör framställas, i händelse återremiss vägras; men jag anser frågan derom kunna afhandias efter första voteringen, samt troligen då kunna afgöras utan ytterligare votering. Gr. Spens: Jag instämmer i hvad Frih. Boye föreslagit i afseende på första voter:spropos:n; men jag hemställer till honom sjelf, huruvida det icke är det enda lämpliga, att i den andra, eller hufvudsakliga proposm, ja-propos:n ställdes i enlighet med ordalagen i grundlagen: anser R. o. Ad. Rikets väl kräfva, att Statssecret.
Dä nu härvid förekommer, att Eieutenanten Thorssell icke skall erhållit den af GeneralAdjutanten för Arméen, genom utfärdadt CirculaireKref meddeldte underrättelse om Expedtance-Arfvodets beviljande, så tidigt, att Thorssell varit i tillfälle inom föreskrifven tid anmäla sig hos Kongl. StatsContoiret, till utbekommande deraf, samt han alltså, utan eget vållande, skulle för 2tne år sakna ifrågavarande, af Riksens Ständer vid förra Riksdagen beviljade förmån; har StatsUtskottet, enär likmätigt ofvanåberopade Kongl. Kungörelse,- det ankommer på Riksens Ständer, att, med afseende å Fordringens beskaffenhet godkänna densamma till utbetalning, ansett sig skäligen icke kunna undgå vördsamligen tillstyrka Riksens Höglofl. Ständers bifall dertill, att ofvannämnde Exspedfance-Arfvode, 116 R:d 32 sk. må Thorssell godtgöras, och hvartill Utskottet derefter skall tillgång upgifva. Stockholm den 12 Eebruarii 1818. Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Utlåtande öfver RiksdagsFullmagtigens för Stockholms Stad, Herr L. f. L n 11 d g rens Memorial, om ytterligare bidrag af Statens medel till Krono Upbörds-Betjeningens derstädes aflöning m. m. LJti till "Wällöf!.
•—- Har den obemedlade ratt i sin talan, så skulle hans Iredskande vederpart, just genom den föreslagna lägre lösen, hafva en fördel på sin sida, hvilken lätteligen skulle kunna föranleda det af motionären antydda förhållande, eller att genom sakens uttänjande söka uttrötta den fattigare motståndaren. Harden obemedlade deremot anhängiggjort en talan, som icke godkännes, så finnes ej något skäl, hvarföre han skulle undgå att, lika med alla andre,'godtgöra, de legala åtgärder, han af embetseller tjenstemanuen påkallat. Jemför man nu gällande expeditions-taxa med 1821 års, så finner man att lösen för Under-rätts protokoll och utslag i tvistemål icke blifvit vid Under-domstolarne synnerligen förhöjde; och i allt fall icke pä långt när i samma förhållande som lefnads-kostnaderne stegrats. Ett halft ark, skrifvet enligt nu påbjudet expeditiorissätl, svarar emot mer än ett ark efter gamla expeditions-sättet med dragen stil samt löstes enligt 1821 års taxa, jemförd med Kongl. Kungörelsen den 31 Oktober 1851, såsom för två ark, eller med En R:dr 6 sk b:ko. Lösen utgår nu för en sådan expedition med En R:dr 16 sk. b.ko. Således är här visserligen en förhöj ning af 10 sk. Men skulle nu denna lösen, på sätt motionären föreslagit, nedsättas till 1 R:dr för första och 50 öre Riksmynt eller 16 sk. b:ko för påföljande ark, så skulle en betänklig minskning ske i inkomsterne för expeditions-halvande vid Under domstolar och hos Konungens Befallningshafvande. Härigenom skulle, emot den förnyade expeditions-taxans ändamål, desse tjenstemäns löner nedsättas långt under hvad de vid bättre förhållanden och billigare lefnadsomkostnader varit. Domare på landet hafva sä godt som icke någon på stat sig anslagen lön, ty i sådant hänseende kan man val knappt taga i beräkning deras kontanta lein, som vanligen icke öfverstiger 100 R:dr; och en stor del af desse embetsman äro icke heller med boställen försedde.
Itc is Betänkande, N:o 76. vältning ställda, till manufakturernes befrämjande anslagna, allmänna medel, ärligen må anvisas minst sex reseunderstöd, lill ett belopp af 5 å 500 r:dr b:ko hvardera, åt arbetare inom fabrikerne, och ett lika antal sådane understöd åt arbetare i handtverkerierne, samt att vederbörande fabriksoch handtverksföreningar mätte ega föreslå de personer, som af ifrågavarande understöd företrädesvis borde komma i åtnjutande; och har herr Wahlgren med motionären sig förenat, under yrkande derjemte, att åtminstone ett af de föreslagna årliga rcseunderstöden må tilldelas arbetare inom manufakturerne i Eskilstuna. Utskottet har tagit detta ämne i behörigt öfvervägande, och får i anledning deraf vördsamt anföra, att Utskottet anser såsom ett synnerligen verksamt medel till utbildandet af vårt lands fabriksoch handtverksindustri, om åt skicklige arbetare i fabrikerne och handtverkerierne tillfälle, medelst serskilda åt dem anvisade understöd, beredes att, under resor samt arbete å fabriker eller verkstäder i lrämmande länder, inhemta upplysning om industriens framsteg derstädes, och förvärfva sig en fullständigare kännedom af de till sina yrken hörande ämnen, för att sedermera i de inhemska näringarne kunna tillämpa de i berörda hänseenden gjorde iakttagelser, och använda en sålunda vunnen större konstfärdighet. Den uppmuntran genom dylika understöd, som här i landet redan blifvit åt idkare af vetenskaper och sköna konster förunnad, och de fördelaktiga verkningarne deraf, erinra ock om en nödig omtanka att på sådant sätt äfven befrämja utvecklingen af ifrågavarande för landet så vigtiga industrigrenar.