Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I. s. 187— 139* * Bifallet äf Ridderskapet och Adeln I» s. 139, äf PresteBorgaré- och Bonde-Stånden, I. s. 140* Correctiöns-hus, om inrättande af ett i hufvudstaden, i st. f. det i Wadstena. II. 2. s, lot — ioy.R. d. B. J. 44. Creditivet, angående tillägg uti änsvarighets-lagen fcft Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret med afseende p& Utbetalningen af mindre. II. 346. 347, R. d. B. tj, änglende det Convoy-Cdmmissariatet beviljade, II, 8. 375, 376, R. d. B. §. 19. ;— angående anordning på Banken äf, lili späahemllsUppköp vid inträffande missväxt; II. ä, s, 9, D, Dahlby. Se Flyinge. Deputerade, om emottagande af dé Norrske* som komma att bevista H. K, H. Kron-Brinsens förmälningsactj underd. Skrifvelse. I, s. 127, — i anledning af Berättelsen * från Riksens Ständers* om krigs-redogörelseOch RevisionsVerket, I, *, 302-394. a Register] Djékne-permingarne, om användande af, i Hernösand* stift. I, s. 7O2, 7o3. Disconter, om enskilde. Se Banquer. Dombok, angående uteslutande vid utskrifningen af det exemplar af Underrätts, som till Hof-Rätt insändes, af undersökningar uti alla brottmål, II, s. 344—346. R. d. B, §. 20.
Jag kan icke, i likhet med Hr Bildt, anse det vara vid denna punkt som man bör bestämma den summa, hvilken man vill använda lill jernvägs-anläggningar. I G:le punkten afhandlas endast hvar penningarne skola tagas, och Den 23 September f. m. 203 man kan således ganska väl serskildt bifalla denna fråga, och sedan bestämma huru stort belopp man vill anslå. Om raan går tillväga på detta sätt, så synes det mig klart och af Hr Bildts intressanta föredrag redan praktiskt ådagalagdt, att man vid behandlingen af den 7:de punkten omöjligen kan underlåta att jemväl behandla den fråga, som innefattas uti Betänk. 274, .litt. A. Nu lärer det svårligen kunna låta sig göra, att vid 7:de punkten af detta nu föredragna Betänk, besluta öfver en punkt utur elt följande icke föredraget, mep är deremot med formerna fullt öfverensstämmande att upskjuta ifrågavartda 7:de punkt till dess Betänk. JU 274, litt. A. förekommer. Vid sådant förhållande tager jag mig friheten föreslå, att R. o. Ad. ville först afgöra den 6:te punkten, och sedan upskjuta den 7:de, för att behandlas i sammanhang med Betänk. JVs 274, litt. A. Häraf följer äfven alt 4:de och 5:te punkterna måste, till följe af gårdagens beslut, upskjutas, men Herrarne torde erinra sig, att i 4:de punkten endast är fråga om den summa, hvilken R. St. skulle vilja anslå lill anställande af undersökningar och till upgörande af färslag till jernvägars riktningar, anläggningssätt och beskaffenhet m. m., samt alt 5:te punkten blir de facto afgjord, om man uti de följande punkterna förut fattat sitt beslut. De 8;de och 9:de punkterna deremot kunna vi i deras ordning och aldeles oberoende af ö:te och 7:de punkternas öde afgöra, enär de endast angå Gr. von Rosens och Hr Sandströmers fristående motioner.
För några år sedan gästade Operan oss under ledning af hr Nordqvist, som är en otroligt mäktig herre, samlande orkesterns ackom-pagnement, solisternas praktnummer och körens föredrag, alltsamman i sin taktpinnes små säkra rörelser. Han sitter som en konung midt i sin orkester, vakande öfver scenen såväl som öfver sina musici, och man kan lära af honom, att kapellmästaren bör vara mer än orkesterdirigent. När skal den svenska operan visa oss några mönsterföreställningar af sådana moderna operor, som vi icke kunna utföra? Och vidare, hvarför rustar sig icke direktör Fredrikson till ett modernt härnadståg och presenterar för Köpenhamn en rad svenska skådespel, spelade på svenska. En säsongs arbete borde samlas i ett halft tjog mönsterföreställningar, ty efter denna plan skulle hvart land blott gifva grannlanden det bästa och egendomligaste i sin främsta scens konst. Fru Hennings har varit i Stockholm, hr Zangenberg i Bergen, hr Björnson i Köpenhamn — det var blott bud, som gingo från stad till stad. Men om de tre. nordiska hufvud-städerna i teaterförhållanden kunde verka med endrägt, så skulle ett sådant samarbete här liksom på andra områden befrukta sinnena och utvidga de trånga ideella förhållanden, som små lands inskränkta vyer helt naturligt medföra. Genom sammanslutningen skulle alla känna sig större och starkare.Till munlåsens historia. Ett uppdykande åpropos. I en tid då tankefrihet och yttranderätt i vidsträcktaste omfång debatteras torde det icke sakna intresse att inhemta några hittills okända detaljer angående behandlingssättet af en bland banérförarne för de liberala idéernas främjande inom vårt land, politikern-skildraren af Karl Johans tide * hvarf, som i sådan saillant och målande färgton brukade tillhandahålla allmänheten sina iakttagelser. Skärskåda dagens händelser, porträttera och mästra konseljens ledamoter, hålla skarp utkik på ställningar och förhållanden inom det offentliga lifvet i en periodisk tidskrift under samma rubrik: alla dessa särskilda intryck resumerade och affattade i en smula impertinent brefform hvarom man på samhällets böjder med skäl kunde hafva tyckt: det inga bref hade for dew varit goda bref.
Sjöbeväringens befäl och vapenöfning skriftligen uppsatt, så lydande betänkande: ”1 sammanhang med redan afgifvet förslag, rörande förändrade grunder för beväringens utgörande och organiserande, får jag i underdånighet föreslå sättet för öfning och användande af den del af sjöbeväringen, som icke utgöres af egentligt sjöfolk eller den såkallade allmänna sjöbeväringen och hvilken del är afsedd alt, på sätt hittills egt rum, för landlbeväringen undergå vapenöfning till lands.’’ ”Om sjöbeväringen, såsom föreslaget är, afskiljes från landtbeväringen, kan den förra icke vapenöfvas i sammanhang med landtbeväringen under armeens befäl, utan måste denna öfning företagas antingen af flottans befäl, eller af det, som för detta ändamål serskildt varder afsedt. Af flottans officerare och underofficerare kan denna vapenöfning till lands icke bibringas, dels emedan detta befäl dertill är otillräckligt, när det användes för sitt egentliga föremål, eller sjörensten, dels emedan det icke innehar den vana vid gevärs-exercis och fältmanövrer, som för truppers instruerande i dessa delar af behofvet påkallas. Denna vapenöfning måste således, om den skall medföra tillbörlig nytta, bibringas allmänna sjöbeväringen af serskildt i och för dess exercis anstäldt öfveroch underbefäl. Flottans marin-regemente exercerar nu Blekinge läns beväring till lands och denna beväring anses utgöra regementets tredje bataljon, för hvilken serskild bataljons-chef med lön på regementets stat finnes anställd. Att 23 denna skyldighet för regementet icke allenast kan och måste fortfara, utan äfven kan utsträckas lill skyldigheten att derjemte vapenöfva andra läns sjöbeväring, anser jag gifvel; och frågan blifver således endast om det befäl, som skulle behöfvas för exercerande af den öfriga sjöbeväringen.
Konungen kungöre dock sädane beslut r Stats Rädet, hwars Ledamöter ware skyldige, at deremot göra underdänige föreställningar, örn de finna sig dertil skäl äga. Z. 56. De som bekläda Domare-Embeten, sä högre som lägre, samt alle andre Embetsoch Tjenstemän än de i foregäcnde Z nämnde, kunna icke, utan medelst Ransakning och Dom, ifrån sine innehafwande syflor af Konungen afsättas, ej eller, utan efter egna ansökningar, til andre Tjenster befordras eller flyttas. §. 37. Konungen äger at upböja til Adligt ständ och wärdc Män, som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiffe tjenster gjort sig af Konungen och Riket synnerligen förtjente. Konungen mä med Greflig! och Friherrlig! ständ benada Män, som genom stora och utmärkta 'örtjenster dertil wärdige arifes. Ej mä Adelkap, eller Greflig eller Friherrlig wärdighet, om hädanefter förlänastilfalla flere än den, ^wilken adlad eller uphöjd blifwit, samt efter Den 2 Juna. Z97 honom hans äldste manlige Bröstarfwinge i rätt nedstigande, led efter led, samt efter denna grens utgäng, Stamfadrcns närmaste manlige afkomling, o. s. w. Z. 38.
Med Hr Frihm instämmer jag jemväl deruti, att denna näring, såsom all annan, bör vara fri och kunna få utöfva? med hvad slags apparat som helst, och att definitioner i sådant fall böra uteslutas på särskilda apparater efter förm och öfrig beskaffenhet, äfvensom att det ej är formen och tillverkningssättet, utan tillverkningsqvantiteten, som bör beskattas; men med samme värde ledamot kan jag icke instämma uti den åsigt, att i afseende å de små pannorna under 20 kannors rymd det gamla beskattningssättet efter kannerymden bör bibehållas, enär beräkningen af tillverkningsqvantileten för de stora, efter mäskekarens storlek, ej är svårare att utröna i afseende på desmå pannorna genom den kunskap erfarenheten lemnat. Erfarenheten visar, nemi. hvad de mindre pannorna angår, huru mycket brännvin de kunna afverka, oin de drifvas natt och dag; beräkningsgrunden är således gifven, och afverkningsqvantiteten lika lätt att bestämma som för de större pannorna, i afseende å hvilka sednare det är ett gifvet factum att någon annan säker beskattningsgrund icke finnes, än efter mäskekarens rymd. Om ägaren till apparaten icke vill begagna sig af rättigheten att tillverka hvad möjligheten tillåter, bör han likväl erlägga skatt för det belopp, som efter antagna beräkningsgrunder med redskapen kan afverkas. Då blir näringen fullkomligen fri, och beskattningsgrunden blott en i stället för 2.-ne. I öfrigt får jag förklara, alt om vi kunde komma till den af Frih. Hamilton hyllade grund - D«n a; Juni f. tn. 4a3 säfsen; så skulle, i fråga om bevillningens fördelning i allmänhet, tilläfventyrs Bevilln.Utsk. jemväl lämpa sig efter samma grundsats och bestämma bevilln.afgifterna efter productionen, d. ä. inkomsten, och ej efter egendomsvärde och capitalförmögenhet och diverse titlar. Endast derigenom kunna vi successivt uppnå den jemlikhet i beskattningen och det välstånd, sorn Frih. Hamilton så' riktigt visat oss hafva uti ett grannrike varit en lycklig följd af det der tilltagande tvingande eländet.
Utskottet kan ej finna annat, än att föreskrifterna härom, hvarigenom möjlighet är beredd till att jemka tiden för uppbörden inom hvarje särskildt län elter de vexlande förhållandena och de skattskyldiges beqvämlighet — i hvilket hänseende allmänheten eger utväg att genom landstingen eller kommunalstämmorna få framförda sina önskningar — hafva bestämdt företräde framför de af motionärerna föreslagna bestämmelser, likasom Utskottet icke delar motionärernas mening beträffande olämpligheten i allmänhet af nämnda årstid såsom uppbördstermin, utan håller före, att allmogen, som icke direkt till utlandet säljer sin spanmål, har ganska lätt att få densamma alyttrad vintertiden, då väglaget bättre än under höst och vår medgifver transporter till köpstäderna, som äro allmogens naturliga afsättningsorter; och Utskottet föranlåtes alltså ensamt på dessa skäl, hvartill liera andra kunde läggas, hemställa, att hvad Bjerkander och Gustaf Jonsson i nu omförmälda hänseenden föreslagit mätte lemnäs utan uppmärksamhet. I öirigt har Gustuf Jonsson, till förekommande af det sjelfsvåld, som skulle flerstädes inrotat sig, att icke vid uppbördsstämmorna betala utskylderna, och emot hvilket oskick nu fastställda stämmoböter skulle visat sig overksamma, hemställt, att dessa böter måtte „höjas lill dubbla beloppet al hvad de nu utgöra., Då likväl de upplysningar, Utskottet kunnat förskaffa sig, icke öfverensstämma med motionärens erfarenhet i berörda hänseende, utan gifva vid handen, att kronouppbörden i allmänhet ganska ordentligt ingått; och skärpta bötesbestämmel - Allmänna Besvärsoch Ekon.- Utskottets Betänkande N-.o 8, 3 ser för uraktlåtenhet att betala kronoutskylder således ej synas af det anmärkta förhållandet påkallade, kan Utskottet icke heller understädja sistberörda förslag. Stockholm den 11 December 1865. Reservationer: af Anders Medin frän Kronobergs, E. J. Rudberg från Calmar, Anders Jonsson från Wermlands, Anders Persson från Malmöhus, Anders Söderholtz från Södermanlands, J. P. Andreasson från Elfsborgs och Olof Nilsson frän Westboltens län.
Och skall Öfver-Ståthållare-Emhetet, så fort ske kan, i behörig ordning anmäla dessa poster till afskrifning. J fråga om tillämpningen af Kongl. Brefvet den 10 Juli 1816 och den Öfver-StåthållareEmbeteti Kansli meddelta belånings rätt uppå Riksgälds-Kontorets obligationer, anses Öfver-Ståthållare-fimbetets Kansli för år i838 innehaft sådana till ett belopp af fy,000 Rdr, och att således med i,35o Rdr hafva ökat sina inkomster utöfver deni , hvartill omförmälda Kongl Bref skulle berättiga, samt år i83g innehaft från 46,5oo till 36,5oo Rdr, hvilket sednare belopp, i Räkningen balanseradt, först under loppet af Januari och Februari månader 1840, blifvit i Banken insatt; äfvensom att 3:ne obligationer blifvit till sitt innehåll orätt upptagna; i sammanhang hvarmed likväl blifvit anmäldt, att med Räkenskaperna bifogadt Protokollsutdrag styrkt blifvit, att, vid förrättad inventering, Riksgälds-Kontorets obligationer till det för år i838 balanserade belopp, 4/Foo Rdr, voro i Depositionsskåpet inlagda.
Jag inser icke, hvarföre man ej nu genast kan antaga det ifrågavarande förslaget, enär sådant alldeles icke hindrar antagandet af andra, framdeles förekommande nyttiga förslag i samma ämne, och anhåller således om proposition till bifall å betänkandet. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag för min del skulle, om jag ansåg det lofligt, nästan vilja yrka afslag å betänkandet, men får nu i stället begära detsammas återremitterande, hufvudsakligen af det skäl, att jag anser den föreslagna skärpningen af straffet för mened, att nemligen ett sådant brott komme att hindra från åtnjutande af medborgerligt förtroende, vara allt för obetydlig. Jag tror ock, att i straffbestämmelsen en väsendtlig skillnad bör göras emellan en sådan menedare, som sjelf och frivilligt bekänner sitt brott, och den, som blir derom öfverbevist, såsom till ex. om ett vittne öfvertygas att icke hafva varit närvarande vid det tillfälle, hvarom det vittnat m. m. För en sådan menedare bör ett hardt straff bestämmas, såsom mig synes, kroppsstraff; ty ärans förlust är för en sådan person detsamma som intet, emedan han redan förut icke hade någon ära att förlora. Att deremot utsätta för hardt straff för den, som sjelf upptäcker sitt brott, skulle vara vådiigt, emedan det kunde afskräcka honom att lyda samvetets röst. Jag yrkar sålunda återremiss. Frih. Boye, Ludv.: Jag utber mig att få förena mig med Frih. Ehrenborgh, och åberopar samma skäl som han. Jag fastade vid sista Riksdag uppmärksamheten på olämplighelen af partiella ändringar i sådana ämnen, sorn förekomma i det nya lagförslaget. I conseqvens härmed^ yrkar jag nu afslag å betänkandet. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Det torde för hvar och ens öfvertygelse synas ganska osäkert, när tidpunkten för nya lagens antagande kan komma att inträffa. Jag har bland jurister hört olika meningar äga ruin i6 Den 7 April. till och med i afseende på principerna, efter hvilka lagprojectet är uppfattadt; och i fall dessa ej antagas, måste ju det hela omarbetas.
M. öfverlemna alt med utländska magter sluta aftal om detta slags afgifts upphörande, i Nåder föreslagit, dels att, i likhet med hvad uti 15 Cap. 2 § Ärfda-Balken, rörande Jus detractus, finnes stadgadt, också i 3 Capitlet 5 § Handels-Balken, i afseende på census emigralionis för Svensk borgare, sorn flyttar utrikes, det tillägg må göras, att den i sistnämnde § föreskrifna utflyltnings-afgift bör ega rum endast i den händelse, ”der ej anuorlunda emellan begge riken slutet är,” dels ock att förklaras må, det stadgandet i 32 § af Ridderskapets och [ Adelns Privilegier, den Expeditions-Utskottets Försias, lill nnd. Skrifvelse j N.o 6. ? 16 October 1723, icke skall lägga hinder i vägen för Kongl. Maj:t att om upphörande af den der nämnda utflyltnings-afgift träffa öfverenskommelse med ulländsk magt; och skulle, i händelse af Rikets Ständers bifall till detta förslag, åberopade 5 § i 3 Cap. Handels-Balken komma att hädanefter lyda sålanda: ”Vill man säga upp burskap; gore det inför Borgmästare och Råd, sex "månader förr, än han sin borgerliga näring afträder, eller från orten ”flyttai-; och vise, att han sin borgarepligt fullgjort häfver, som sagdt är. ”Flyttar han utrikes; gifve ut sjette penningen af all sin egendom, Konungen och staden till tväskiftes, der ej annorlunda emellan begge riken "slutet är. Förer han egendomen ut, eller bjuder han till att skaffa dea ”bort, förr än afgiften betald är; bafve då förverkat hälften deraf. Viker ”han ock sjelf af, innan han i detta fall rätt för sig gjort, varde för menedare förklarad. Flyttar han till annan ort inrikes, vare för afgift fri, der "ej annorlunda serskildt stadgadt är.
De som känna mig, veta att under mitt naturliga lättsinne ändå en smula hederlig karl är gömd.” ”Det tycker jag att vi kunna rätt väl skönja, Blenda mitt barn? Och jag ser icke hvarför vi i vår ensliga belägenhet ej skulle tala uppriktigt, med den gode kongl. sektern?” ”Liksom till en son, en bror – på min heder, jag är nu så allvarsam att fröken gerna kunde kalla mig onkel Således börja vi med rum ” ”Det ha vi fått, ett ganska gladt och prydligt på Riddargatan i n:o ”Och ved?” ”Den har Patrik – gud välsigne honom – redan skaffat oss, liksom vi ha honom att tacka för det vi efter salig syster min erhöllo hyggliga och galanta möbler till rummet.” ”Nå, gudskelof, utsigterna ljusna ju allt mer och mer!” yttrade kongl. sektern med ett så innerligt deltagande, att sista gnistan af misstro försvann ur både moderns och dotterns tankar. ”Men”, inföll Blenda med en lätt suck, ”det aldra nödvändigaste saknas emellertid.” ”Och det nödvändigaste?” ”Är arbete.” ”Se der då ändtligen ett fält för min verksamhet!” ”Verkligen – skulle det vara så lyckligt att kongl. sektern har något förslag?” ”Jag är bekant med ett par gamla hedervärda fruar, och som de äro goda själar och i allmänhet ganska verksamma, skola de hjelpa mig i den här saken. Vill herrskapet ta emot mig, då jag kommer med svaret?” ”Ja, herre gud, när det är i så angeläget ärende, kan ej annat komma i fråga, min gode kongl. sekter!” Och nu en gång i farten med sina förtroenden, lemnade fru Emerentia kongl. sektern en så fullständig redogörelse öfver hvad som passerat efter ankomsten till Stockholm, att han tyckte sig sjelf hafva bevittnat alltsammans – och man förstår att det icke var en ringa triumf för vår fru, att i tysthet få meddela sin nye förtrogne att hennes dotter haft tvenne utmärkt hedrande giftermålsanbud.
Lån, dels ock andre af Herrar Fullmägtige tillåtne liqvidations-sätt af Discont-skukler m. nn, hvilka synts oss icke Revisorers Berättelse. 'med Reglementets föreskrifter stå väl tillsammans; och håfve vi, sedan Herrar Fullmägtigé deröfver blifvit hörde, för hvarje särskild händelse meddelat Herrar Fiillmägtige väre omdömen > hvilka äro innefattade b ti vår särskildta Expedition till Herra? Fullmägtige. Vi öfvergå nu till framställningen af det speciella förhållandet med hvardera DiscontVerket särskildt och deribland 1:0 Götha Canal-Bolags f. d. Discont. Den uti 2 §. af Discont-Reglementets r Afdelning föreskrifne Liqvid af detta DiscontVerks skulder, har således för sig gått, att af hela summan utaf de på Banken dragné Åssignatiohér; af hvilka den 1 October 1818 var utelöpande, häruti inbegripné de vid Discont-Gontoiret uti Discoiit-Liqvider emottagne , en summa af B:co R:dr 843,849: 20. 2i hafva inom präescriptionstideii blifvit inlöste ; ; ; : 833,269: 20. 2; Så att till afskrifning ba lanceras ; 1 ; . 1 ; io,58o. För de Di seo niens skulder, hvilka med contant och Riksgälds-Contoirets Obligationer skulle liqvideras, nemligen: 1:0 Den i October 1818 utelöpande 3 Procents Reverser med derå beräknad räritä till den i October 18171 2 SatriL 2 Bi § i JRikseJis Ständers 2:0
Den anmärkta afvikelsen, att serskild© Departements-Chefer blifvit anställde, ehuru Rikets Ständer önskat, att Secreteraren och Kamererare© skulle tillika bestrida dessa befattningar, synes mera röra namn än sak, emedan, o:n de sistnämnde skolat deltaga i Tull-Styrelsen, andra personer, under andra benämningar, rriåst förrätta deras egentliga, inagtpaliggande_ sysslor, helst Kamereraren, hvilken är ansvarig för Boksluts-Contoiret, i annat fall skolat, såsom tillika Chef för Karneral-DepartementetJcontrollera sig sjelf, samt Secreterarens rnångfalldiga och den största skyndsamhet fordrande göromål icke medgifva, att han på en gång sköter dessa och en Departements-Chefs åligganden, till hvilka Siais-,Bevi!ln.-s.A!lm.Besv.o.Oec.-Uis!i.Bet.N:o8%. g det äfven hörer att, vid företagna Embetsresor och genom oväntade besök, tillse, huru underordnade Tjenstemän fullgöra sina skyldigheter, oell att, der så nödigt finnes, befordra rättelser. Utskotten hafva för öfrigt inhetntat, att de föränd ringar, rättelser och indragningar, som erfarenheten och omständigheterna föraniedt, dels redan äro vidtagna, och dels komma att, så fort sig göra låter , vidtagas; i hvilket afseende Utskotten få upplysa, att fem Tull-Distriet-Chefs-platser äro föreslagna till indragning, och att bibehållandet af de gine återstående för Stationerne Götheborg, Skåne och Blekinge, synes både nödigt och nyttigt för ernåendet af de af den förändrade Tull - organisationen väntade fördelar. Hvad åter aflöningen och Tjenstemannapersonalen vid Tull-Staten angår, så anse Utskotten först, att
Ständer anmäla, hurusom Commissarien uti Riksgälds - Contoiret, Öfver-Commissarien D. Ek, sorn, under sin långvariga tjenstetid inom Riksgälds-Verket, alltid med särdeles skicklighet och oförtrutet nit besörjt de åt honom uppdragne förrättningar , äfven till Herrar Fullmägtiges nöje biträdt vid f. d. Filial-Disconternes utredning; hvarföre vi ock trott oss böra vördsamligcn föreslå och tillstyrka, att Commissar. ien Ek med någon särskild belöning varder ihogk ommen. Sluteligen håfve vi funnit de bär ofvan anmärkte åtgärder , i omsättningsoch andre Licjvidalionsfrågor, af den beskaffenhet, att, 8x8 Riksens Ständers i anseende till det med desse åtgärder af Herrar Fullmägtige åsyftade ändamål, att derigenom freda Discont-Verk en från förluster, dem Herrar Fullmägtige, med ett motsatt behandlingssätt mot Gäldenärerne, ansett oundviklige, och då vi icke kunnat misskänna desse Herrar Fullmägtiges afsigter, vi ej heller sakne anledning, att hos Rikets Höglofl. Ständer tillstyrka det Herrar Fullmägtige för deras Förvaltning af Discont-Verken må undfå Decharge. Och håfve vi för egen del velat härigenom förklara, att vi i det hela funnit Herrar Fullmägtiges ofvanherörde förvaltning utmärkt af ett nit och en omtanka, hvarföre vi horde betyga Herrar Fullmägtige vår erkänsla; äfvensom vi anmodat Herrar Fullmägtige, att förklara Tjenstemännen vid f. d. Filial-Diseonternes Departement vårt nöje och välbehag, öfver den ordning och drift, hvarmed de uppfyllt de deni uppdragne befattningar. Stockholm den 14 December 1820, På Höglofl. Ridderskapets och Adelns vägnar: Joli. Henn. Gyllenborg. G. F. Åkerhjelm. P. Lagerhjelm. J. G. Gyllenkrok. Carl F. Hammarhjelm. C. D. af Uhr.