Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hudar och skinn, Likaledes hafva tvenne Riks-Stånd gillat Utskottets sorn ej inbcgrisenaste förslag till inoch utförselstull å torra samt saltade pas under pels-QC h r£ oberedda Hudar och skinn, hvaremot Borgare-StånObereda torra ^et bestämt införsels-afgifterne, i öfverensstämmelse med saltade och rä, Betänkandet N:o 21 eller till 1 sk. 8 r:st. för de torra och till 10 r:st. för de saltade och rå allt per W samt Ridder skapet och Adeln ansett jemväl desse artiklar böra fritt från tull kunna utföras; och som, ifall sistberörde beslut •vidhållas, votering blir nödig, föreslår Utskottet följande propositioner: 109:0. a') Den, som gillar Utskottets förslag i Utlåtandet N:o 3o, att å Hudar och skinn, sorn ej inbegripas under pelsverk: oberedda: torra, bör bestämmas 1 sk. tull per % vid införsel, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, utsättes införselstullen å dessa slags Hudar och skinn till 1 sk. 8 r:st dS. 110:0. bj Den, som anser Hudar och skinn, oberedda, torra, böra, på sätt Utskottet hemställt, åsättas 4 utförselstull per W, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, komma torra, oberedda Hudar och skinn att tullfritt få utföras. 111:0. cj Den, som bifaller Utskottets senaste förslag, alt Hudar och skinn: oberedcla: saltade och rå, böra åsättas 6 r:st. införsels-afgift per %, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bestämmes införselstullen å saltade och rå obereclda Hudar och skinn lill 10 r:st Ti - 112:0. dj Den, som godkänner Utskottets förslag, att Hudar och Bevillnings-Utskoltcls Memorialj N\o 41, 57 Humla. Humrnei'.
Om Rikets Ständer bifalla, att så beskaffade Bankafdelningar, som här ofvan äro föreslagne, må få bildas och att lånefonder må mot 4 procent erhållas af Rikets Ständers Bank, som dertill finge använda alla disponible kapitalinbetalningar och ränteinkomster samt mot ränta deponerade enskilde medel, så torde nu icke andra än allmänna föreskrifter böra i det hänseendet lemnäs och det speciella reglementerandet anses tillkomma bolagen, fullmäktige och regeringen. Sedan en eller annan Filial-Bank någon tid varit i verksamhet, och flere lära väl icke före nästa riksdag kunna etableras, har man vunnit praktisk insigt i saken och kan fullständigare förordna. Minimum af delegarnes antal torde dock böra bestämmas, men icke deremot af teckningssumman, emedan, ehuru det är gifvet, att dessa Banker bära sig mycket bättre med större summor än med mindre, enär det icke kostar stort mer att administrera 2 millioner, än i million, då hyra för lokal, styrelse m. m. alltid är enahanda, det likväl kunna finnas de orter, der en Filial-Bank med några hundratusen
Att kompaniets manskap i allt fall icke begagnar, hvilken utväg det än skulle hafva öppen, att ställa sin befälhafvande Kapiten till ansvar och redovisning, lärer kunna tagas för afgjordt. En af anklagelsepunkterna härledde sig derifrån, att flere af kompaniets soldater, hvilka i Augusti månad 1840 med en kommendering afgått till Malmö, dervid skola, i saknad af li fm under ingsskor, som i nästförutgångna April månad bordt vara i rotekistorna nedlagda, måst begagna äldre skor, hvaraf några varit mycket slitna och andra för små. Denna brist anmärktes i dubbelt afseende falla den tilltalade till last, enär han för större delen af kompaniet åtagit sig skornas anskaffande, och derföre redan i Februari månad uppburit betalning af soldaterna, hvilka det enligt Beklädnadsreglementet ålåg att sjelfve förse sig med dessa persedlar. Vid kommenderingens inspekterande före dess afgång hade nämnde brist yppat sig och föranledt förklarings infordrande från Kapitenen öfver den af en soldat gjorda uppgift, att hans lifmunderingsskor, som för året bordt tillsättas, icke från Kapitenen utbekommits. Denne hade svarat, att han icke kunde förklara soldatens uppgift, enär skorna vore af truppen tillsatte. Men sedan honom, i anledning deraf, blifvit meddeladt, att ej blott denne, utan flere andre af kompaniets soldater, hvilkas medförda skor befunnits af mindre god beskaffenhet, uppgifvit, att deras andra par lifmunderingsskor vore hos kompanichefen innestående; afgaf han den 10 påföljande November till tjenstgörande Majoren en i’apport, deri förmältes, att hos honom ej någon soldat hade skor innestående, utan att soldaterne dels sjelfve låtit förfärdiga, dels korporalskapsvis beställt sina skor, hvilka blifvit besigtigade, innan de i rotekistorna inlagts, dervid flera persedlar kasserats och andra i stället anskaffats.
1841emottager denna comités preliminära förslag, och det med uttrycklig anhållan, att det aflemnade arbetet måtte snart pröfvas, för att bereda möjlighet åt dess fortsättning, som, såväl i und. skrifvelse!1 till E. K. M. af d. 19 Febr. 1842, d. 11 Febr. och 9 Sept. 1843 och 22 Febr. 1844, som i und. berättelser till E. K, M. i Ordenskapitel i November månad åren 1842, 1843, 1844 och i förklaring lill E. K. M:s kammarrätt af d. 15 Febr. 1844, mer eller mindre utförligt omtalar sina reorganisalionsplaner, och derige - Den 15 Mars f. m. 243 norn föranleder eu allmän väntan, att någon reform med ifver och allvar bedrifves — detta allt oaktadt kunnat ända till inne var. stund uraktlåta pröfningen af de allmänna grunder, på hvilka reformen skulle hvila, och slutligen inför E. K. M. nu helt och hållet frånträda den åsigt om ett clinicum vid barnhuset, hvilken varit reformförslagets utgångspunkt”. När så har skett och detta t. o. m. föranled! 2:ne af direktörerna Hr grosshandlaren Berg och åldermannen Westin att (enligt prot. utdr.) gifva tillkänna, ”att de, med anledn. af ständigt mötande hinder för reformens genomförande, funne sig föranlåtna afsäga sig det dem lemnade uppdrag, att vara ledamöter i comitéen för barnhusets reorganisation, och ville de, i samråd med comilcéns öfriga ledamöter, i afgifvande skriftligt anförande, närmare utreda reorganisations-comitéens oblida öde” — när, säger jag, allt detta har skett, och när dessutom denna comité skulle så till sägandes döma i sin egen sak, eller åtminstone skulle hafva ett bestämdt intresse all bevaka såväl i sin egen reorganisationSplan som i sin redogörelse — då hemställer jag om man kan hoppas att på den vägen något i sjelfva verket blifver gjordt, utan att andra, mera kraftiga åtgärder vidtagas.
Kuratorerne funno något hinder derför icke möta, samt Kuratorerne, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid 1846 och 1847 års räkenskaper, uti underdånigt utlåtande den 20 Juni 1850, hos Eders Kongl. Majit tillkännagifvit, det sådant komme att för framtiden iakttagas, utan att någon föreskrift härutinnan sedermera meddelats hvarken af Kammar-rätten eller af Eders Kongl Majit, försök att följa denna ordning väl, beträffande de tvänne års räkenskaper, som näst derefter afgålvos, eller för åren 1849 och 1850, skett i så måtto, att räkningen från Landt-ränteriet dit alla stipendie-inrättningens medel ingå och derifrån alla utbetalningar ske, utom de hvilka Gymnasie-logden af omhänderhafvande medel besörjer, afslutats för år 1849 den 31 Oktober 1850 och för år 1850 den 29 November 1851; men då häraf följt, att räkenskapen för det året redogörelsen omfattat, icke, såsom vederbordt, fått upptaga alia till det året hänförliga inkomster och utgifter, utan en del deraf, som efter ränteri-räkningens tidigare afslutande tillkommit, måst i räkenskapen för kommande året ingå, hvilket icke varit förenligt med föreskriften, att räkenskapen skall upprättas för kalender-år; har, till undvikande af onödiga balanseringar, ränteri-räkningen under de påföljda åren hållits öppen till ultimo December och, afslutad de första dagarne i Januari, då aflemnats till Gymnasie-bokhållaren, som deraf lemnat Gvmnasie-fogden del, för upprättandet af specialoch restantie-räkningarne; hvarefter, sedan samtliga räkninga me kommit Gymnasie-bokhållaren tillhanda, han varit i tillfälle uppgöra bokslutet; hvilket allt me.dtagit den tid, som förflutit ifrån ränteri-räkningens erhållande /intilldess räkenskapen hunnit afslutas och till Kammar-rätten insändas.
Emot följande af H. R. o. Ad. under behandling af Bevil!n.Utsk:s betänk. Niis 21 och 3o fattade beslut anhåller jag att till prot. få nedlägga min reservation, helst då de skäl, jag under diseussionen sökt utveckla emot dessa beslut, ej komma att i något prot. qvarstå, och jag således endast på delta sätt kan få min ifrån majoritetens skiljaktiga tanke förvarad åt en kommande tid. Jag reserverar mig först och främst emot alla de beslut, i hvilka R. o. Ad. ansett sig böra bibehålla förbud till införsel såsom skydd för deu ena eller andra inhemska näringen. Dels tror jag ett så beskafifadt skydd ej vara nyttigt, derföre alt den näring, som ej kan äga bestånd och fortgå Den 9 Januari f. m. 5 med en efter förhållandena bestämd skyddstull, efter min förmening <j ger Staten någon behållen vinst, och derföre må så gerna upphöra först som sist. Dels tror jag, att om man också medgifver riktigheten af att uppamma näringar inom landet, som aldrig kunna blifva sjelfständiga utan måste allt framgent stödjas och uppehållas, så är det skydd, som ligger i förbud, illusoriskt och derigenom dubbelt förderfligt. Erfarenheten har nemi. visat, alt dessa förbud alltid och i alla länder kringgås af lurendrejeriet, som tror sig nära nog legaliseradt, då illa förstådda lagar beröfva den enskilda den rätt, hvar och en menniska anser sig äga, att, då hon för öfrigt uppfyller sina åligganden och betalar sina statsbidrag som medborgare, få för sin välfångna egendom förskaffa sig hvad lion anser för sig nyttigt eller angenämt och detta för bästa möjliga pris. Genom detta lurendrejeri utsältes näringen för en täflan med utländska varor, sorn inkommit utan all lull, och således beröfvas näringen i sjelfva verket derigenom det skydd, som den inbillat sig äga, och som den endast kan erhålla genom en så beräknad skyddstull, att den verkligen utgår.
Possessionaten och öfrige ståndspersoner sjelfve ägna åt egendoms-förvaltning, hafva, i förening med de tillfällen till fördelaktig afsättning, som uppkommit genom åtskillige nya hamn-anläggningar och i följd deraf utvidgad handelsrörelse, synbarligen upphjelpt jordbruket inom Länet och i synnerhet har åkerns brukningssätt gjort ett betydligt steg framåt, genom odling af klöfver och andra artificiela foderväxter, hvilka nu mera, så väl vid herregården som vid bondens hemman öro nästan allmänna och intagit sin rätta plats i cirkulationer med sädes och rot-växter. Rågen, Länets hufvudsakliga vintersäde, har under under våta åren 1840 och 1841 å åtskillige orter slagit fel. Ilvetes-odlingen, som är vanskelig, drifves icke ens till ortens eget behof, och sällan utskeppas något deraf till andra orter. Korn deremot och hafre utgöra ortens hufvudsakliga handels-artikel, i synnerhet tvåradiga kornet, hvilket allt mer och mer uttränger det sexradiga, af orsak att det trifves bättre, både på hård och lös jord, gifvér mera afkastning både i qvantitet och qvalitet, är mera efterfrågadt i handel och betalas högre. Den förmodan att tvåradiga kornet skulle utsuga jorden allt för mycket och lemna mindre tjenlig halm till utfordring, anses af kunnige och erfarne jordbrukare ogrundadt. Rapsat och hvithete-odlingen har, i synnerhet i närheten af städerne, fortgått, dock har den förra minskats hos allmogen, som icke kan undvara fodertillgång och för närvarande fortsattes odlingen af b vitbeter i större skala endast i närheten af Landskrona, hvarest sockerberedning af hvitbetér ännu pågår. Lin och hampa odlas betydligt i skogstrakterne, men å slättlandet icke till innevånarnes behof, utan uppfcöpes från andra orter. Odlingen af humle förekommer sällan.
På sätt Utskottet vid behandling af förekomne frågor om arrendet af kronolägenheter redan haft tillfälle att förklara,* hyser Utskottet visserligen den åsigt, att, då ett kronohemman innehafves af en driftig och pålitlig arrendator, som väl vårdar egendomen, och arrende-afgiften uppgår till det belopp, som, med afseende å egendomens beskaffenhet och möjligheten för arrendatorn alt för sin möda hafva skälig ersättning, bör för samma hemman kunna påräknas, bibehållandet af en sådan arrendator är för kronan, som derigenom förvissas om arrendets säkra utbekommande och egendomens behöriga vård och skötsel, i allmänhet vida förmonligare, än att egendomen å ny auction utbjuda, helst, äfven om någon tillökning uti arrendebeloppet skulle erhållas, sådant vid nämnde förhållande, enligt hvad erfarenheten jemväl bekräftat, oftast föranledt antingen arrendatorns oförmåga att i stadgad ordning uppfylla arrende-vilkoren, eller ock att egendomen vid arrendetidens slut aflemnas vanskött.. Då emedlertid alla sådane frågor, såsom beroende af de i hvarje fall förekommande omständigheter, mäste hvar för sigpröfvas, samt, i händelse arrendatorer om prolongation af innehafvande contract sig anmäla, Kongl. Maj:t, så framt, efter det vederbörande blifvit hörde, skälig anledning dertill finnes förekomma, säkerligen lärer Nådig framställning till Rikets Ständer aflåta, hvaremot det, efter Utskottets tanka, icke är lämpligt alt genom allmänt stadgande arrendatorer om prolongationsrätt försäkra, anser Utskottet den väckte motionen icke böra till serskild åtgärd föranleda. I sammanhang härmed, har Utskottet jemväl förehaftenaf Olof finnsson från Westmanlands
Ifrän underhäl landet af det darwarande Slott befrias Herr Gene, ralLieutNanten och desi arfwingar, men deremot answa, ra de för widmagthällande af de öfrige nödige Byggnader efter Lag och Husesyns Ordning,—och till understöd wid deras reparation och försättande ur det bristfälliga tillstånd, hwaruti de nu stola befinnas, hemställes att Herr GeneralLieutnamen mä fä uppbara innewarande ärs afkastning af LZckL Kongsgård med dertill hörande lägenheter. Den derwarande Artillerie HandtwerksStat, som StatsUlstotter wid Stats regleringen projecterat till indragning, an» ser StatsUtstottet böra, sä fort ste kan, derisrän fly tas, sä att Herr GeneralLieutnanten mä komma i full posiesiion af alla denna Kongsgärds tillhörigheter. I afseende pä Kongsgärdens till och afträdande bör laga afoch tillträdes fyn förrättas; afwenfom angäende Kongsgärdens Häfd och skogens anwandanbe, bör förhällas efter hwad om Kongsgäcdars förarrenderaude i allmänhet stadgadt är. — StatsUtstottet smickrar sig ark Rusens Ständer igenom detta-bewis af Nationa-l erkänsla stola försäkra sig att den man, som i Swenst tjenst hilills allt upp-. 558 Den n November. Uppoffrat, äfwen stall sattas i ständ alt qwarblifwä inom detta Land; Mm stulle oförutsedde händelser förmä honom att hfwergifwa Swerige, tror Utstotlet att det förbehöll äswen bör göras attFörläningen af Läckö Kongsgård dä med detsamma upphöra Riksens Högloll. Stänoer underflälles detta »vördsammeligen. Är och dag, som förstrifwik stär. Pä befallning di. kröäelius. Begärdes pä bordet af Hr klinAkxori^ 6erllt, Med hwit ken Grefwe
Hvad dernäst rörer Riksdagsmannen Hans Michelssons hemställan, att kronobe» tjeningen bör bestämma den ordning, i hvilken de kronaskjutsande böra vid skjutsningen begagnas, så eger Utskottet sig bekant, att, enligt de af Kongl, Maj:ts Befall» jiingshafvande härom meddelte föreskrifter, Kronobetjeningen åligger så förfara, som i Memorialet föreslås; Och, då de derstädes öfverklagade olägenheter således endast härflyta ifrån missbruk, hvaröfver, den dertill anser sig befogad, eger att i behörig ordning anmäla klagomål, så anser Utskottet icke lämpeligt, att i sådant hänseende föreslå något allmänt stadgande, hälst denna fråga, enligt Utskottets tanka, innefattar ett ordningsmål, hvilket tillkommer Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att hvar i sitt Län reglera. Beträffande åter den af RiksdagsFnllEöägtige Olof Nilsson och Olof Olsson förd® Bein. och Ekon. Utsk. Eetänhandcn, klagan, att kronoskjutsande ofta kallas flwa timmar före den till skjutsningen bestämda tiden, samt derefter nödgas uppehålla sig hela dygnet, för att afbida kronotransportens ankomst, utan att de dervid få tillgodonjuta den i författningarna dem tillaggde ersättning; så får Utskottet härvid upplysa, att, enligt Kongl. Brefvet af den 31 Juli 1812, äro kronoskjutsande ålagde, att, utan ersättning, vänta 8 timmar, hvarefter de för 4 påföljande timmar erhålla 4 sk. i timman uti väntningspenningar för hvarje häst; egande de, om Transporten icke, efter sålunda förflutne Tolf timmar, ännu ankommit, att utan ansvar hemresa. Då således bestämda föreskrifter i detta hänseende redan finnas, hvarigenom de kronoskjutsandes rättigheter synas vara behörigen tryggade, har Utskottet, med afseende å kronans
— Enl. beviUnls-taxeringen för år i833, var Hultserum uppskattadt till 4>55o rldr. Nu är, så vidt min erfarenhet sträcker sig, landtegendom i Calmar län i allmänhet taxerad endast till hälften af verkliga värdet. Hultserum skulle följaktligen i handel gå til! 9,100 rldr. Ägaren eller hans företrädare i besittningen hafva således betalat föga öfver t proc. af det värde, hemmanet skulle hafva för Kronan, om det ännu Den 5 Februari. vore i hennes händer och kunde utarrenderas såsom kungsgårdar, boställen o. a. d. kronohemman. Således ej nog med de oerhörda förluster, Kronan redan gjort genom de ofördelaktiga skatteförsäljningarna; hon skulle nu äfven afhända sig det ringa arrende, hon förbehållit sig af den skaltejord, som verkligen är hennes. Fordom förlänades kronohemmanens afkastning åt sådane undersåtare, som klädde blodig skjorta för fäderneslandets försvar, och som med vapen eller rådslag utvidgade dess ära och gränsor. Likväl, när fäderneslandet behöfde medel, indrogos eiler reducerades dessa förläningar från emottagarne eller deras barn, med återbäring äfven af den erhållna inkomsten. Hvarigenom hafva nuvar. hemmansägare, som till Kronan blott betalt en ringa del af hemmanens värde, gjort sig förtjente att få återstoden till skänks för evärdelig tid? Det är mig obekant; och ännu mera outransaklig är mig den rättsgrund, enligt hvilken en jordägare, som till fäderneslandets hästa icke gjort något annat, än skött sitt hemman, skall af R. St. få skänker framför en annan, som fördenskull gjort lika litet, eller möjligen mei a. Om af 2!ne söner, som ärfva sin fader, den ene, med afseende på behållningen, tager i säteri och den andra 2 skattehemman; så får, om hemmantals-räntans efterskänkes, den sednare en opåräknad vinst, men den förre intet.
Län sig jemväl förenat, och hvaruti hemställes att då, enligt Motionairens förmodan, Norrbotten, framför andra Rikets landskap , har behof af en Correctionslnrättning för sysslolöse och vanartige personer , i anseende till provincens vidsträcklhet, glesa befolkning samt belägenhet vid Riksgränsen , en sådan Corrections-anstalt inom berörde province måtte af Staten bekostas samt nödig fond derföre anslås; och 4:o. Ett anförande af RiksdagsFullrnägtigen från Christianstads Län Tufve Larsson, deruti föreslås, att, då Rikets fleste provincer, efter hvad Motionairen eger sig bekant, hemsökas af lättingar och lösdrifvare , de der , utan att antaga bestämd tjenst eller sysselsättning, under utöfvandé af hvarjehanda vanarter, kringströfva landet, invånarne till tunga och olägenhet, ett Correctionshus måtte , uti hvarje Län, sorn deraf ännu är i saknad, inrättas, dit Länets invånare må ega att öfverlemna sådane personer af båda könen, hvilka sakna lagligt försvar samt gjort sig för vanart och lättja kände. Hvad sålunda anmäldt och föreslaget blifvit hafva Utskotten tagit i behörigt öfvervägande; men då en Central-Correctionsoch Arbets-inrättning redan är inom Hufvudstaden organiserad, i den större scala, att >4 Stats samt Allm. Besv.o. Otc. Vtsk.Utl. N:o *6. sysslolöse eller för vanart böjde manspersaner frän alla delar af Riket deruti kunna emottagas, samt härtill kommer, att, för denna Inrättnings fullbordande, alla de medels tillgångar, som, för anstalter af dylik beskaffenhet, för närvarande möjligen kunnat disponeras, redan äro beräknade att användas, finna Utskotten, utan att förneka nyttan af den, inom Götheborgs Stad, till anläggande föreslagna Arbetsoch Correctionslnrättning, sig ide tunna tillstyrka R. H. Ständers bifall för de af Motionairerne gjorda begäranden om bidrag af allmänna medel härföre. Tvänne Ledamöters serskilda tanka var» der här hos bifogad.
Herr Friherre Boije bar deremot andra g'u, att han ansåge det leda till största •våda för saken, ont Rikets Ständer företogs sig att vid denna Riksdag afgöra Lag-principerne och lemnade tillämpningen i detailerne åt den nästa. Att vid förehafvande af både princip och detail bestämma först principen och derefter dess verkan på detailen, det vore att handla rätt och framgå LagTJttkotlels Betänkande N:o 7*. 5 med säkerhet ; men att afskilja principerne och afgöra dem såsom abstracta ämnen för sig sjelfva, det vore att blottställa sig för äfventyret , att hafva i första pröfningen lagt band på sin förmåga i den sista. Olämpligheten af en sådan fördelning ådagalades af alla tiders erfarenhet om den ringa uthållning Riksdags-opinionerna vanligen ega ; och hvarje tänkare — af någon bekantskap med beskaffenheten, omfånget och vigten af det i lagstiftning nödvändiga, men olyckligtvis så ofta och så lätt förlorade sambandet emellan principerne och deras tillämpning kunde bedöma, huru mycken sä kerhet man hade att påräkna för helgden af detta samband, då det skulle af olika Slända -'årdas.
Man har i allmänhet mycket befarat, alt en sådan svårighet skulle upsla och äfven jag tror, ali om det icke är en omöjlighet, det åtminstone fordras all omtanka af de personer, som skulle utse en sådan kontrollör för att kunna få dem, som äro lämpliga. Den större svårigheten att få flere lämpliga personer än färre är i ögonen fallande. I afseende på maximum har blifvit nämndt, alt man icke skulle inskränka tillverkning till något bestämdt belopp utan lemna den en viss frihet och såvida del varit möjligt, så skulle äfven jag hyllat den åsigten, men jag tror icke att det f. n. låter sig göra. Man har sagt att man skulle afhålla sig från opinionsskäl. Det finnes äfven ett bättre skäl, ty oaktadt en värd talare har ganska riktigt utvecklat skälen hvarför man skulle tillåta sig denna olikhet i lagstiftning för de större och smärre pannorna, så tror jag att det finnes ett skäl af rättvisa. Det må nu vara att detta är skäl, som icke verka på förståndet utan på känslan, så må ste dock medgifvas, att det måste vara för rättskänslan hos den mindre bränvinsbrännaren störande, då han finner alt författningarne hafva för honom satt en gräns utöfver hvilken han icke får gå hvarken upåt eller nedåt, under det alt de lemna fullkomligt fritt för den större bränvinstillverkaren att gå upåt eller nedåt denna gräns, jag tror det derföre vara bäst, alf bibehålla både det af Utsk. föreslagna minimum och maximum. Jag tror äfven, att här finnes grundade och lätt insedda skäl hvarför man icke allt för mycket bör fästa sig vid de invändningar, som här blifvit gjorda, grundade derpå, att den mesta bränvinsbränningen f. n. icke skedde med så stor redskap.