Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj.ts Nådiga Skrifvelse N-o 36. Förslag till Lag för Banken, öfverlemnadt till Rikets Ständer jemte Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse af den 3 Mars 1834* I. Cap. Allmänna Stadganden. §•- i Rikets Sländers Barik (^Sveriges Rikes Bank), för alltid skild från Rikets Statsverk, vare under Konungs och Ständers gemensamma garantie, men under Rikets Ständers egen vård, ostördt förvaltad af de Fullmägtige, hvarje Stånd dertill förordnar efter de Lagar och Stadganden för Banken och dess rörelse, hvilka nu äro gällande eller af Konungen och Rikets Ständer varda stiftade; dock ege Rikets Ständer, som genom sina Fullmägtige tillsätta Tjenstemännen inom Banken, att allena fastställa Reglementen för Bankens inre förvaltning och arbetssätt, samt för dess fTjenstemäns befordringar och aflöning §. 2. I öfverensstämmelse med åberopade Lagar och Stadganden ege Banken allena rätt att, på sätt io §. af denna Lag innehåller, utgifva sedlar eller myntförskrifningar, hvilka må lika med mynt i Riket erkännas och skola af Banken med mynt efter deras lydelse inlösas. $. 3. Rikets Ständers Bank (^Sveriges Rikes Bank) fortfare såsom Depositionsoch Låne-Bank under noggrant iakttagande af hvad denna Lag stadgar. fe . §• 4- Alla i Banken insatta penningar eller fordringar hos densamma, inföddes eller främmandes, af hvad namn och beskaffenhet som helst, må ej, till förfång för innehafvare af löpande anvisning derå, på ett eller annat sätt med qvarstad beläggas, och ej heller vid infallande krig med främmande magt indragas. Kongl. Bankens sedlar skola, efter åsatt värde, såsom mynt emottagas uti alla betalningar till Kongl. Maj:t och Kronan, uti alla utbetalningar från Statens Cassör, samt i liquider enskilde emellan, der ej genom uttryckligt fördrag annorlunda förordnad t är. §. 6.
Af Herr Charpentier, Gustaf Reinhold, angående åtgärd lill underlättande af jernvägsanläggning från Calmar till Lamhult. Inom östra delen af Srnåland har en fråga blifvit väckt, som för denna ort är af största vigt. Det är fråga om en jernvägs anläggande från Calmar till Statens stambana i närheten af Lamhults station. En hvar som eger kännedom om dessa trakter, har icke svårt att inse, hvilket stort behof de hafva af förbättrade kommunikationsleder. Inga djupt i landet inskärande hafsvikar, inga segelbara floder eller kanaler och inga jernvägar underlätta der rörelsen; och dock är denna ganska betydlig. De vidsträckta skogstrakternas innebyggare och de derstädes belägna bruk och fabriker söka sig alla med sina produkter ned 104 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 51. till Östersjöns kust för att derifrån återhemta hvad de behöfva af spanmål, råvaror och andra förnödenheter; men allt måste föras af forbönder. Den både ekonomiska och moraliska skada, som härigenom förorsakas land och folk ligger för öppen dag. Sådana omständigheter hafva framkallat tanken på en jernvägs anläggande från Calmar till det inre af Småland, och härvid har för flertalet af ortens innevånare visat sig tydligt, att sträckningen emot Lamhult skulle erbjuda de bästa förmåner af en större trafik och förena de flesta och mägtigaste intressena. Den tilltänkta vägens rigt ning har redan blifvit undersökt och uttakad af Kapitenen vid Vägoch Vattenbygg nads-korpsen G. 'Nerman. Längden af jernbanan, hvilken ansetts böra gå öfver Nybro köping, Brännhult, Lenhefda, Braås och Gynkelstorp, utgör 11 mil 32,700 fot och anläggningskostnaden är beräknad till 4,925,552 Ridr, hvilket i rundt tal gör 414,000 R:dr. per mil. Jernvägen skulle blifva af samma spårvidd som stambanorna^ och af den bärighet, att dessas lastvagnar kunde utan äfventyr ingå på densamma.
Då Idéen, en himmelsk uppenbarelse, nedsteg i Platons själ, lades grunden till en mäktig och genomgripande omvälvning i den mänskliga tankevärlden. Människan upphörde att vara stoft och världen blott en byggnad av atomer. Materien förvisades ur verkligheten till möjlighetens skuggrike. Allt förandligades: naturen, människan, gudarne. Allt dallrade som etervågor kring den för medvetandet uppgångna ursolen. Men enheten, som vunnits mellan det sanna varat och sinnevärlden, var snarare en siaretanke än frukten av den stränga forskningen. Idéernas värld, den sanna, fastän funnen, låg i ett oupphinneligt fjärran och tvivlet, forskningens negativa element, helt nära. Huru varda förvissade om vår kunskaps sanning? Äro våra satser sanna, så var finnes prövostenen, varmed det kan ådagaläggas? Tvivlet födde oro, oron en längtan att frigöra sig därifrån. Man ville en sanning, oåtkomlig för tvivlets inkast. Men denna sanning visar sig oupphinnelig för den blotta förståndskunskapens slutledningar. Hon finnes endast, sade Greklands sista filosofer, ovan sinnevärldens förvirrande sken, ovan förståndskunskapen, ovan förnuftet och alla begreppsbestämningar, i det begreppsoch formlösa, där världsanden inströmmar i den enskilde människoanden. Vill du tillägna dig det gudomliga, vill du skåda sanningen anlete mot anlete, så undertryck allt vad som är sinnligt, allt vad som är ditt egna och för dig egendomliga, allt vad som gör dig till ett enskilt väsen, skilt från det ena och allmänna, utplåna ur din själ varje tanke, varje känsla, varje bild, varje viljeyttring! Då, endast då kommer du till åskådningen av det ena, översinnliga, obegripliga. Intet står då emellan den skådande själen och det skådade gudomliga. Den skådande och det skådade äro ett. Sanningsletaren är vorden ett med sanningen. Detta tillstånd, vari själen icke längre lever sitt eget liv, utan världsandens, världsförnuftets, och i sig upptager dess vishet, dess förutseende, dess obundenhet av tid och rum, på samma sätt som magneten genomströmmas icke av egen, utan en allmän kosmisk kraft detta tillstånd är ett av högsta hänförelse: extasens.
Majst i sin vishet anser Bergshandteringens sanna fördel det fordra; så troddé Utskottet sig icke äga aiiledningi att till ny pröfning upptaga detta mål, utan böra tillstyrka, det saken mätte förblifva vid hvad då redan var tillgjordt; Men sool den önskade åtgärden* i anledning af hvad sorn redaii för längre tid i detta afseende blifvit hemStäldt, ännu icke följt, finner Utskottet anledning att tillstyrka* det Riksens Höglofl; Ständer ville förnya denna Detas underdåni. ga anhållan derom, att Kongl. Majit nied af* seende å Riksens Ständers vid flere Rikt dagar yttrade underdåniga önskan, täcktes fat* ta Dess nådiga beslut, till befrämjande äf en friare Tackjernshandel. Dock Varder detta Riksens Högloft; Ständers eget upplysta ompröfvande vörd* Best. och Ekon. Tjuk. Betahkahåen. igi Samligen ttnderstäldt Stockholm deri iS Februari 1818* N:r 52» Riksens Ilöglofl. Ständers Allmänna Bestarsoch EkonomiUtskotts Betänkande, i anledning af väckt fråga öm förbud "emot införande af utländskt spunnet Boinulls~ garn. Till detta Utskotts handläggning har Vallöf!. BorgareStåndet, genom ProtocollsUtdrag af den 2 sistlidne månad remitterat Herr Lindes i Ståndet upplästa Memorial om förbud mot införsel af Utländskt spunnet Bomullsgarn. Såsom skäl till denna motion har Herr Linde anfört: l:o Att sådana yrken böra befordras, hvilka af Qvinnokönet, till och med i Medel* Classen, kunna öfvas» såsom icke gifvande en tinga vinst på Handelsvågen, i anseende till Coursehs fällande, och såsom medverkande att afhjelpa de brister* hvilka genom sysslolöshet uppkomma; 2:0 Att uti Riket befinnas, Utom de Större spinnerier, sorn i Fahlun, Leksands, Gagnefs, Åhls och flere Socknar Uti Stora Kopparbergs
Förhållandena hafva sedan den tiden betydligt förändrats, Den 17 Janl e. ra. STS oell det är allenast. 3 år mellan hvarje Riksdag, men dessa kreditiv kunna likväl icke anses användbara annat än för oförutsedda händelser. Här finns ytterligare åtskilliga poster, som visa att dessa kreditivmedel blifvit använda under pågående Riksdag, utan att R. St:rs tanke deröfver blifvit hörd. Vid hvarje Riksdag upgifver K, M. hvad som erfordras för Statsverkets behof, och då framlägges iifven hvad sorn behöfs för militärväsendet, men lin finnes här på dessa kreditiv anvisade för bombkanoner 17,306 Rdr 32 sk. etc., eller tillsammans 43,042 Rdr; deribland 7,800 tändhattsväskor, allt sådana saker, att jag icke nog kan förundra mig, att icke dessa behof voro upgifna vid nyss förut pågående statsreglering. De kunna omöjligt anses för »oförutsedda händelser», och då Grundlagen föreskrifter, att den alltid skal! tolkas efter ordalydelsen, så anser jag dessa anordningar vara lagstridiga. Rör landtförsvaret är på det lilla kreditivet uptaget. 137,7 57 Rdr, utan att R. St:r på något sätt tagit del i pröfningen af dessa medels användande, livad sjöförsvaret beträffar, så har man handlat på samma sätt; man har på lilla kreditivet anordnat 188,710 Rdr för insättning af en ångmachin på linieskeppet Carl XIV Johan. Samma anmärkmr sorn jag gjorde med at's:de på de poster, som blifvit lyftade för landtförsvaret, gälla naturligtvis med alinde på de summor, som blifvit använda för sjöförsvaret. Hela den summa, som på detta kreditiv blifvit disponerad är 500.000 Rdr. Enl. min tanke bör detta kreditiv ej användas annat än i missvext-år, eller då förhållanden inträffat, som sätta Regeringen i nödvändighet att bispringa med understöd.
Jag begagnar detta till lalle att, i anledn. af Frih. Boyes aninärkn. ehuru jag anser ett sådant förtydligande icke ytterst nödvändigt, hos Hr Frih. och Landtm, samt R. o. Ad. anhålla derom, att då förslaget framslälles till R. o. Ad:s antagande eller förkastande, ett ord deruti måtte få tilläggas, så att, då det nu heter — ”jemte upphörandet af all sjelfskrifven representationsrätt”—■ det i stället mätte komma att heta: ”jemte upphörandet af all omedelbar sjelfskrifven representationsrätt.” Äfven anhåller jag, att ett annat ord måtte förändras, hvarigenom meningen blir öfverensstämmande med Hr von Hartmansdorffs förslag. För samma rättighet i utöfning af riksdagsmannakallet, hvarför Hr von Hartmansdorff fordrat antingen en viss ålder eller att förut hafva utöfvat riksdagsmannabcfattning, har jag deremot fordrat begge dessa alternativ. Detta gifver mig anledn. att begära, att ordet och måtte utbytas mot ordet eller. —Hvad angår Gr. Frölichs anmärkn. att det föredragningssätt, som jag föreslagit, skulle vara stridande mot R. o. Ad:s beslut, så har jag uppfattat beslutet på så sätt, att R. o. Ad. ansåg frågan icke höra behandlas så, att man ingick uti en systematisk analys af hela representationsförslaget, bestämde vissa grundsatser och frun dessa grundsatser utarbetade ett helt förslag; men jag har icke funnit, att Ik. o. Ad. genom sitt fatlade beslut förhindrat sig att på en gång pröfva de förslag, som stå i mer eller mindre oskiljaktigt samband med hvarandra. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Om man företager öfverläggningen på det sätt, som Hr von Troil yrkat, och hvilket äfven till någon del instämmer med hvad Frih. Sprengtporten föreslagit; så återkommer man till det föredragningssätt, som Gr. Spens uti ett föregående plenum begärt, oell som R. o. Ad. då icke tycktes vilja antaga. Mig synes således, att frågan derom redan är afgjord och afslagen; mea om Hr Frih. o.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskm inkomne Betänkm: M Den 8 November. 337 JYs 29, i anleda, af väckte frågor om förändrade föreskrifter i afseende på skogshushållningen i Riket; JYs 30, i anledn. af väckte förslag till ändringar och tillägg uti de om skiftesverket i Riket gällande föreskrifter; samt JYi 31, i anledn. af väckt fråga om förbud för Landtmätare, dels all pä en gång innehafva förordnande till mera än en förrättning, samt dels att för skiljo-liniers utstakning beräkna arfvode. Uplästes till justering och godkändes ett från Exped.Ulsk. under JYs 180 afgifvet förslag till R. St:rs underd. skrifvelse till K. M., ang:de de i Regerings-Formens 63:dje § föreskrifne kreditivsummor. Anmäldes till justering, men begärdes på bordet, nedannämude från Exped.Ulsk. ankomne förslag till R. St:rs underd. skrivelser lill K. M.: ’ JYs 181, ang:de utfärdande af ny skol-ordning m. ra.; och JYs 182, ang:de förändring i stängsel-skyldigheten. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 10 på aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck. Onsdagen den 8 November 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 prot.-utdr. för den 7 dennes. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s-ledamöter; och befunnos dertill utsedde i Sta ts-Utskotlet: att inträda under den ordinarie ledamoten JV2 279, Frih. Wrangel af Sansis, Fullm. Frih.
Med iagltagande af nyssberörde förändringar, får Ulskollet hemställa, all 7 §. 2 morn. må erhålla följande lydelse: Finna Revisorerne något af Rikets Ständer fastsläldt anslag vara öfverskrida eller draget till annat ändamål, än det af Rikets Ständer föreskrifna, eiler ock något i öfrigt vid förvaltningen att erinra, eller är sådan upplysning eller handling, den Revisorerne, om ock den icke alser någotdera af Revisionsåren, likväl uttryckligen förklarat sin önskan att erhålla, vederbörlig begäran oagladt, icke vorden dem meddelad, eller förmena Revisorerne på annat sätt sin rättighet såsom Rikets Ständers Ombud för nära trädd , så skola de sådant allt i samma berättelse anmärka och fullständigt utlåtande i ämnet afgifva. 8:o Flere Ledamöter af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet hafva vid 3 mom. af 7 anmärkt, att, enär det af Utskottet föreslagne stadgande, rörande revisions-berättelsei nes skyndsamma befordrande till trycket, utan afbidan af de förvaltande Embelsverkens förklaringar öfver deruti förekommande framställningar, dels innefattade en orättvisa och obillighet, i hänseende till bemälde Embetsverk, dels ofta kunde förorsaka ett missledande af allmänhetens omdöme i dessa ämnen, Utskottet i stället bordt föreslå, alt Fullmäktige i Riksgälds-Conloret mätte åläggas att, jemte revisions-berältelsen, trycka vederbörande Embetsverks förklaringar, så framt dessa inom 3:ne månader efter slutad revision varda lill Riksgälds-Conloret aflemnade. Derjemte har af en Ledamot utaf Presle-Slåndet föreskriften om revisions-berätlelsens utdelning med Tidningaine ansetts öfverflödig.
Skjutskostnad enligt deröfver gjord uträkning för behöfligt ökadt häst; antal å omkring 531,000 mil å i R:dr 351,000: — Kostnad för poståkdons anskaffande och underhåll, beräknad proportionsvis efter det medelbelopp, som Postverkets hittills underhållna Paketpost-åkdon årligen kostat (4,600) Rdr 96,000: efter afdrag likväl derifrån af förut beräknad åkdonslega för postföring å bipostvägarne nemligen för 340,101 mil å 4 öre Rdr 15,600: 82 400- samt Uppbördsprocent, eller tillökad aflöningskostnad åt postpersonalen å bipostvägarne, 10 procent å beräknade motstående nya intrad 531,000 R:dr 33,100: — 446,500 Brist i intrader mot utgifter 487,000 — Summa R:dr 818,000 Summa R:dr 818,000 “ i » Slör in ti k Ii yste, Alle r n a d i y s le Mi o n u n y ! Borgare-Ståndets underdåniga skrifvelse den 3 Alars nästlidet år, innefattande anhållan, att Eders Kongl. Maj:t måtte täckas till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig proposition om räntans frigifvande i allmänhet och till den utsträckning, som funnes med landets bästa mest öfverensstämmande, tiar Eders Kongl. Majit i Nåder behagat till undertecknade, komiterade, öfverlemna, för att tagas i öfvervägande vid utarbetandet af det underdåniga betänkande, hvilket Eders Kongl. Majit uppdragit åt 2 komiterade att afgifva, angående de förändringar, som kunde anses behöfliga så väl i organisationen och sammanhanget af de anstalter, hvilka med penningeoch kreditväsendet hafva gemenskap, som i de lagar, hvilka dermed stå i förbindelse.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, hvad beträffade den förev:de 3:dje punkten och PresteSt:ts derom gjorda inbjudning, hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan utan förändring, och dels att R. o. Ad. måtte bevilja det af Utsk:t tillstyrkta låneunderstödet för ifrågav:de jernvägsföretag under enahanda vilkor, som blifvit bestämda i afseende å lånet för jernvägsanläggning mellan Borås och vestra stambanan, hvilket sednare yrkande, så vidt det blifvit af H. Exc. rätt uppfattadt, afsåge detsamma som bifall till Utsk'ts hemställan med uteslutande af den 9ista perioden, hvilken lydde sålunda: »dock med den förändring, att nu ifrågvrde lån, hvilket får under två års tid innehafvas utan kapital-afbetalning, derefter återgäldas inom en tid af 18 år genom inbetalning af Vj8 årligen utaf ursprungliga ka p i ta I-bel oppe t, samt att räntan å det utbekomna lånet beräknas till lika belopp, som af Riksgäldskontoret måste erläggas för de medel, hvilka för beredande af tillgång till detta Statsbidrag genom uplåning anskaffas.» Härefter framställde H. Exc. propos. på bifall till Utsk:ts hemställan utan förändring, och, då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande; hvaruppå H. Exc, förmälte, att, vid sådan sakens utgång, R. o. Ad. torde finna, det PresteSt:ts inbjudning rör:de den nu afgjorda punkten ej föranledde till annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Ropades ja. 4:de punkten, ang. anläggning af en jernväg förbi Hedens forssar i Luleå-elf. Hr Ros: På de skäl, som under diskussionen rör:de nästföregående punkt blifvit anförda, anhåller jag att detta lån måtte blifva bifallet på samma vilkor som lånet för Borås-banaD. Hr Bildt:
Madam var tingad för hela dagen, så att den värda frun sjelf icke behöfde röra i risgröten. Fyra stora, präktiga ljus i solblanka stakar voro framsatta på bordet – ”då man får dem till skänks, kan man gerna slå på!” sade fru Emerentia; och efter samma princip dukade hon upp ett tebord, som kunnat räcka till åt fem personer i stället för två. Men om fru Emerentia fägnade sig åt ljusen, tébordet, bakverkshögarna och risgröten, hvilken skulle kokas i rena mjölken, och allt det der öfriga, som man lyckligtvis aldrig haft en halfdragen anda om nere på bostället i verlden, så fägnade sig Blenda åt något annat, helt olika. Men för att begripa denna fägnad, måste vi kasta en blick tillbaka på det ögonblick, då hon, i förtviflan öfver doktorns föreskrift att hon skulle hålla sig inne ett par dagar, visade sig nog oförsynt att icke ens vilja tröstas af salig farmors vackra och visa tänkspråk. Den alltför svaga fru Emerentia hade väl känt sig sårad häraf, men det oaktadt icke längre än några timmar kunnat se sin dotters dåliga lynne utan att slutligen göra den af mödrar så vanliga frågan: ”Är det då ingenting, alldeles ingenting, kära mitt lilla barn, som kan muntra dig?” Den unga flickan såg upp med ett utseende, som tillkännagaf den fullkomligaste misströstan. ”Hitta på du, hvad som helst, mitt gryn – du skall nog få det, såvida det är möjligt!” Länge lät Blenda bedja sig, ja, krusa sig: hon visste alldeles icke något, som i minsta mån kunde motsvara det höga nöje, hvilket genom hennes lilla opasslighet gick förloradt och hvilket – det var just det aldra värsta – kanske icke mer komme att erbjudas. Detta allt oaktadt utbrast hon slutligen i ett: ”Ack, jag vet ändå en sak, men också blott en, som skulle göra mig bra lycklig!” ”Nå, gudskelof för det, hvad kan det då vara, min lilla engel – låt höra?” ”Något rätt narraktigt!” ”Narraktigt?” ”Ja, det erkänner jag förut.” ”Lika mycket, blott det gör dig nöje!”
Märkvärdigt klok och ’begripsam’ var han också i alla andra fall, så vår Herre hade nog märkt honom på mer än ett vis, tänkte mor Anna, som vid minsta skymt af bättring gjorde upp lysande framtidsplaner för ’lillen’, om kappa, krage och prästvigning, om nattvardsgång och tröst på sot-sängen af egen son. Kort efter se’n ’lillen’ fyllt sex år, blef han så sjuk, att de väntade slutet hvilken dag som hälst. Bölderna bulnade inte ut. Eljes brukade han numera tiga i det längsta och säga, att det bara gjorde lite ondt, men nu jämrade han sig både nätter och da’r. Till sist stodo inte föräldrarna ut längre, utan lånade en fjäderkärra af grannen, satte för Brunten, som ännu, tack vare god vård, kunde släpa sig fram, svepte in den sjuke så väl de någonsin kunde och åkte in till staden, för att visa honom för doktorn, som hittills ordinerat bara efter ’gehör’. Doktorn sade, att han gärna skulle försöka att skaffa in honom på lazarettet, om de ville; men något hopp gaf han inte. Men då neg mor Anna det bästa hon kunde och svarade, att i så fall ville de sköta honom själfva till det sista; tackade höfligt för sig och gick med än tyngre steg, än hon kom. – När hon, rödgråten och förstörd, kom ut till mannen, som väntade vid porten, hade han af en bekant fått höra talas om en stor doktor från Stockholm, som var i staden och hälsade på slägtingar. Han hade hjälpt otroligt många af beskedlighet och ... »Ja, då gå vi dit», sa mor Anna beslutsamt. »Värre än hva’ dä ä’, kan dä ju int’ bli.» ’Den store doktorn’ undersökte gossen på det noggrannaste. Knackade, lyssnade, bultade – och så föll domen: intet hopp. De fingo litet, som såg ut som vatten, i en flaska att lindra hans plågor med, och så var besöket slut. Hvarken far eller mor sade ett ord på hemvägen. Brunte ryckte åt sig tömmarna och gick sedan och flåsade i landsvägsdammet, som om han vetat, att nu gjorde det just detsamma, när de kommo fram – men Gustaf öppnade de smala, mörka ögonen och såg sig undersam omkring.
Dessa arfvoden för underbefälet, hvilka betydligt understiga de arfvoden, samma nationalbevärts-artilleriunderofficerare för närvar, innehafva, kunna troligen anses för höga endast af dem, som tro pä framgång af principen af en frivillig tjenstgöring för befälet, d. v. s. som anse frikostigheten och sjelfuppolfringen hos individerna i allmänhet gå sä långt, att de, jemte bestridande af sjelfva tjenstgöringen, vilja af egna medel helt och hållet bestrida de omkostnader, som denna tjenstgöring fordrar, och hvilkas beviljande af StatsUtsk. afstyrkes, oaktadt StatsUtsk. kunde hafva sig bekant, att K. M:s nåd framställning i detta ämne blifvit föranledd af underbefälets, genom militär-befälhafvaren, till K, M. framställda und. begäran, att ifrågavar. alf vodes-förhöjning måtte dem tilläggas. Hvad angår de begärda 3oo r:drs förhöjning uti bevärtns extra-medel, så äro de ingalunda afsedda till löneförbättringar, utan dels till bestridande af omkostnader, som hafva afseende på den militära undervisningen inom Gottland, dels till bestridande af proemier för målskjutning, till hvilket allt de nu anslagna extra-medel ej äro tillräckliga, hvarför de uppstående bristerna blifvit af militär-befalhafvaren af egna medel bestridda. Hallands beväring. Med afseende å den föreslagna indragningen af Hallands beväringsbefäl, får jag hänvisa till hvad jag redan ang:de indragningen af Iifbevärtns yttrat. Men sedan jag nu genomgått de uti sjelfva utlåt, föreslagna indragningar bland arunens befäl, torde det vara lämpligt att för StatsUtsk. uppgifva det förhållande, som emellan antalet befäl och antalet stamtrupper äger rum uti några arméer. Detta förhållande, som i Frankrike är 1 officer på 24 man infanteri, i Preussen t officer på 26 man infanteri, samt i Österrike 1 officer Den 7 Maj f. m.