Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är något i sjelfva ditt väsen som skriker emot. Det är som att se en kökspiga spela fiol. Hvad skall det för resten bli till?» »En plaid.» »Du har ju tre förut.» Hon stred mot en plötsligt uppdykande lust att med munter förtrolighet svara: »Men du har ingen!» Emellertid betvang hon den och fortsatte sitt arbete under tystnad; men der låg ett skimmer af inåtvänd glädje öfver hennes drag. William satt och stirrade ut genom fönstret. Der nere låg staden, öfvergjuten af solljus: Skeppsholmen inbäddad i grönska, med de röda tinnarne af den gotiska kasernen och kyrkan på backen högst uppe. Nationalmuseum, norska ministerhotellet, Bolinderska palatset, Grand hotell och Fersenska terrassen drogo sig i en sned linie längsmed Norrström. Närmast, till venster låg Skeppsbron med lossande skutor och rörligt lif; och längst i fonden Ladugårdslandskyrkans kupol, höjande sig öfver de mellanliggande taken. Öfverallt föll solljuset skarpt, med glansdagrar och reflexer. Strömmens böljor gnistrade och glittrade som hvita lågor, genom hvilka de små kolibribåtarne skuro fram i linier som korsade hvarandra. Utanför Grand hotell kastade just en skärgårdsångare loss. Långsamt gled den utför strömmen med flagga på akterstången och försvann utom taflans ram, efterlemnande en fåra i vattnet och i luften en röksky, som snart drog bort. William hade följt den med ögonen; och länge efter det den försvunnit satt han tigande och stirrade utåt. Modern betraktade honom i smyg: der låg en svårmodig längtan öfver hans drag. Han hade synbarligen glömt att det fans en annan menniska i rummet, ty den medvetenhet och sjelfironi i uttrycket, som annars alltid preglade hans drag, var nu helt och hållet försvunnen. Sådan hade han sett ut som barn hon mindes det nu med ens; och detta öppna och oskyldiga, men på samma gång inåtvända och drömmande barnaansigte som hon mindes, blef till en anklagelse för ouppfylda moderspligter. Hon kunde icke beherska sig; tårarne stodo henne i ögonen, hon måste lägga arbetet ifrån sig och vända sig bort för att dölja dem.
Enär de 220,000 R:dr, hvilka från skiftesoch odlings-låne-fonden skulle blifva öfverflyttade, utgjort en lånetillgång för landet, har Utskottet ansett med billighet öfverenslämmande, att de äfven hädanefter komma fastighetsegare å landet i lane väg tillgodo, men att deremot den för lån på egendom i städerne utom Stockholm anslagne fond borde bibehållas vid dess ungefärliga belopp, endast till summan jemnadt; i enlighet hvarmed Utskottet får hemställa, att af det sålunda till 5,000,000, R:dr Banco förökade circulationscapitalet för utlåning på fast egendom, 4,236,000 R:dr hållas tillhanda för inteckningar i egendom å landet och 764,000 R:dr för inteckningar uti hus och iord i städerne utom Stockholm.
Dessutom torde icke böra förbises, att afskaffandet af ifrågavarande beskattning sannolikt skulle uppmuntra till ökad produktion, hvilket vore af synnerlig vigt, så väl med hänsigt till denna industris betydelse i Statsekonomiskt afseende och dess oumbärlighet såsom ett hjelpmedel för hvarje annan af landets näringar, som äfven derföre att nya arbetstillfällen härigenom skulle för de mindre bemedlade beredas och på samma gång Staten genom förökad inkomst i bevillning blifva till större eller mindre del ersatt för sina till industriens förmån gjorda uppoffringar. Då emellertid, hvad de egentliga bergslagerna beträffar, det serskilda förhållande eger rum, att tackjernstillverkningen derstädes är sedan äldre tider gynnad genom åtskilliga privilegier, för hvilkas åtnjutande ifrågavarande beskattning blifvit ursprungligen ålagd, anser Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad Kongl Majit i Nåder yttrat, anledning icke förekomma att för tackjernstillverkningen inom bergslag, så länge dessa serskilda förmåner och rättigheter bibehållas, medgifva nedsättning i nu utgående beskattning, och får Utskottet således tillstyrka Rikets Ständers bifall till Kongl. Majits Nådiga framställning, att tiondetackjernsskattcn må från och med nästkommande år 1858 upphöra för alla de hyttor och masugnar, som äro utom de privilegierade bergslagerna belägna. Beträffande derefter stångjernstillverkningen och den deraf utgående hammarskatten, torde Utskottet icke behöfva omständligare utveckla de grunder, som föranledt Utskottet att äfven i detta hänseende förorda det af Kongl. Majit Nådigst framställda förslag, enär hvad i det föregående blifvit yttradt, rörande den Svenska jernhandteringens behof af lindring uti densamma åliggande skatter, är gällande äfven för stångjernstillverkningen, desto hellre som denna näring afser en ytterligare förädling af det förut endast i mindre grad bearbetade råämnet, i följd hvaraf det är tydligt, att en förbättrad ställning för jernhandteringen på det hela ingalunda skulle vinnas endast genom tackjernstillverkningcns befriande från grundskatt, om man icke på samma gång äfven lossade på de band, som trycka den egentliga fabriksnäringen.
Huruledes åter 1798 års Konkurs-Stadga, i afseende på gäldenäreos bokföringsskyldighet, är mera noggrann och omständlig, än nu gällande lag, har jag förr visat, och jag tillägger nu, att enligt denna Stadga det förhållande, att gäldenärs bokföring varit oordentlig, icke blott hide giund föi atal efter 5 § 1 mom., utan jemväl i alla händelser, äfven då olyckor kunde visas, betog honom förmånen att tillgodonjuta kraffrihet. J Om tjenligheten af en lag skall bedömas icke blott efter den ralionela riktigheten i grundsatserna, utan äfven efter dess prakliska verkningar i allmänna lilvet, så torde 1/98 års Stadga hafva bättre motsvarat sitt ändamål, än 1818 års; och den omarbetning denna lag fordrar torde komma hufvudsakligen att återföra de i den äldre lagen befintliga bestämmelser. Erkännande svårigheten att uti Konkurslagen inpassa de föreslagna förändringarne i afseende på proceduren vid egendomens afträdande och utseende af ofliciele Curatorer, har jag inom Utskottet måst derifrån afstå. Men detta är ej förhållandet med min tanka om nödvändigheten af en ny redaktion utaf 42 § i Konkurslagen. Dervid möta, efter mitt förmenande, inga sådana hinder, som i de begge andra fallen. Det för - La g-Utskottets Utlåtande, N:o 122. 11 slag, jag här nedan framlägger, är blott ett förtydligande af ett redan befintligt lagbud, hvilket förtydligande innebär, att gäldenärerne icke skola hädanefter anse sig fritagne från all utredning af orsakerne till sitt obestånd och all förklaring öfver de åtgärder och vägar, på hvilka de förspillt sina borgenärers dem anförtrodda egendom. Mitt förslag är följande: att uti 42 § af Konkurslagen den 12 Mars 1830 orden: ”eller har gäldenär, som idkat handel eller annan rö”relse, deröf ver bok hållas bör, icke fört ordentliga böcker” utgå, och i stället införas: ”eller gitter icke gäldenär, som idkat handel eller annan rörelse, ”deröfver bok hållas bör, med ordentligen förda samt år från är af slutande böcker visa, huru hans obestånd tillkommit
Men dä, allt sådant oaktadt, ofta nog kan inträffa, att vid Acternes slutliga föredragning ett och annat i afseende på de Juridiska Formerne, serdeles hvad bevisningen af ägande-rätten angår, kan finnas bristande, eller åtminstone påfordra BankoUtskottets Betctnk anden. närmare Förklaringar och upplysningar, hvarigenom ytterligare uppskof förordsakas; innefattar detta för Lånsökande en kännbar olägenhet, som visserligen med görligaste första bor afhjellijelpas. Sådant anser Utskottet ock numera kunna blifva rnöjeligt, sedan Oancellie-Commissalierne till ej obetydlig del medhunnit, hvar för sig enskildt genomgå de fran hvarderas district inkomne Låne-Handlingar, hvarigenom, då någre nya ansökningar ej tills vidare äro att förvänta, mera tid hädanefter bör kunna för de 'Allmänna Lån-Föredragningarne användas; och får jBanco-Utskottet alltså, med anledning af .Riksdagsmannen Bengt Svenssons gjorde framställning, härigenom vördsamt föreslå, det Corn;mis9ariatet må ;få sig ålagdt vidtaga sådan anstalt, att inom de Nio första månaderne hvarje är, alla de Löne Acter, för hvilka Fån under det påföljande året böra utgå, kunna till föredragning och fullständig granskning förekomma, så att, i händelse något dervid finnes brista, Lånsökanden ma äga rådrum att detsamma under den återstående tiden af året anskaffa, och något hinder således för Lånets ingifvande vid den ibestämda tiden, derigenom ej möta. Hörandes denna ordning i afseende på föredragningen af de Lån, hvilka under år 1819 lili utgifvande komma i fråga, så fort möjligt biifver, under nu löpande året taga sin början.
Utskottet anser deremot detta wigtiga ändamål, pä sätt Herr komA föreflagit, lättast kunna winnås genom i Lands-Orterna anstälda Resor af en för nödige kunskaper, skicklighet och nit känd Man, som med Kongl. Majus Nådiga lustruÄion för sin åtgärd ffulle wara försedd. Da likwäl wid den öfwerläggning, som i anledning af denna Urskottets öfvertygelse, under ett med Högloft. Stats-Urskottee anstäldt sammanträde, ägt rum, Stats-Utskottet förklarat sig icke kunna af Statens medel ansta något til aflöning och Rese-omkostnader för denne Embetsman, har Urffotcec för sin de! blott welat ti! Riksens Högloft. Ständer ^vördsammeligen hemställa, om icke Herr ^uäiceuren l(öm'§8 Förslag kunde til Kongs» Majus Eger Nådiga bepröfwande i underdänighet öfwerlcmnas, hwarefter och i händelse Kongl. Majit ffulle anse detsamma nyttigt och antageligt, samt nödige medel kunna finnas til detsammas werk ställan - H58 Den 29 Mars. ställande/ Kongl. Maj:t lärer i Räder täckas widtaga och anbefalla de åtgärder, som til ändamaleks tvinnande bäst och säkrast gro ledande. Stockholm den io:Ve Martil Pä Högloft. Nidderffavets Pä Högwördige Preoch Adelns wägnar ste-Ständets wägnar. ^ob. 6. Oxenstierna. ^ob. L. kkult. Pä Wallofl. Borgare-Stäm Pä Hederwärda Bom dets wägnar de-Standets wägnar O. Lcstönnerr, R. Lricstsson. ?, d^etxel. Riksens Högloft. Ständers Lag-Utskotts Utlåtande öfwer de hos Högloft.
Svenska frakthandel har betydligen stigit genom de lyckliga följderna af det förtjenstfull reciprocitets-systemet, som i sednare tider blifvit för våra handelsförhållanden med de flesta länder infördt, och som för Sverige varit så mycket fördelaktigare, som Svenska fartyg i allmänhet kunna utrustas för bättre pris än de flesta andra, och dessutom de med så mycket mera förmån kunna deltaga i returfrakter från de länder, dit de utfört Sveriges tunga exportvaror, till hamnar under vägen, som returvarorna till Sverige i rymd och vigt så föga motsvara exportvarorna. Detta har, utom allmänna och gemensamma fördelen af reciprocitets-systömet, för Sverige beredt en särskild förmån, hvilken vi otvifvelaktig! äro skyldige den stora tillvext Svenska handelsflottan under sista åren gjort, och som bragt den till lika höjd sora på den lyckligaste tid, då särdeles gynnande förhållanden understödde dess framsteg. Det är visserligen så mycket märkvärdigare, att under dessa resultater man i sjelfva Sverige, just från de håll, som eljest yrka frihet i handelsförhållanden, fått höra det starkaste klander emot dessa reprocitetstractater, hvars följder varit för Sverige så välgörande. Deremot skulle Sveriges rederier äga ett verkligt skäl till klander, om R. St. inskränkte tillgångarna för K. M. att kunna — i händelse af behof — lemna dem det skydd, som erfordrades för att bibehålla dem vid redan ägande fördelar och under ett Europeiskt krig skulle bereda dem nya. Det vore således oklokt att i detta hänseende binda händerna på Styrelsen. När frågan förevar angtde åtskilliga nödiga ansedda åtgärder till förbättrad organisation af Svenska consulatet, så föreslog jag, att den för Svenska handeln, särdeles i vissa fall, ganska tryckande lästetals-afgiften till consulerna, den •74 Den y November e. m. enda, som egentligen kan ligga i vägen för Svenska flaggans täflan med andra länders, måtte försvinna, och deremot svarande ersättning af convojen anvisas närvar, consuler, och sedermera af beloppet bildas en fond för fasta löner för de vigtigare consulaten. Likaledes har jag, när frågan om Öresundska tullen förevar, visat nödvändigheten att organisera consulatet i Helsingör på ernbetsmannafot.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. be* lingade genom utdrag af prot. inbjuda de öfriga RiksSt:n att instämma uti R. o. Ad:s i afseende på Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Betänk. N:o 55 fattade beslut, ropades starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig anse Ja hafva varit -öfvervägande. Ånyo föredrogs LagUtsk:s d. 7 och 10 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 18, i anledning af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn. Hr Tham, Casper Wollrat Victor: Det finnes knappast något mera ömtåligt ämne än det, som afhandlas i LagUtsk:s nu föredragne Betänk. Hvar och en, som, i likhet med mig, varit i tillfälle att på närmare håll betrakta de olyckliga och oriktiga förhållanden, under hvilka de utom äktenskapet födda barnen uppväxa, kan icke undgå att känna sig af menniskokärleken uppmanad att söka bereda någon hjelp och omvårdnad åt dessa oskyldiga barn, som äro i saknad af det aldra vigtigaste af allt, nemi. föräldrakärleken. Uti den församling, hvarest jag under 13 års tid tjenstgjort, hafva icke mindre än omkring 150, ja ett år till och med omkring 190, sådana olyckliga varelser årligen sett dagsljuset, och det har ganska ofta blifvit öfverlemnadt till mig att söka bereda någon utväg för de arma barnens underhåll och upfostran. Till följd af den erfarenhet, jag sålunda samlat, finnér jag mig nödsakad att öppet erkänna, att jag under mina bemödanden för barnens väl merendels mött det hårdaste motstånd hos mödrarne, så att det till och med mången gång handt, att mödrar, liggande på dödsbädden, icke kunnat af den tillkallade själasörjaren förmåtts att erkänna deras oäkta barn, på det att man derigenom skulle blifva i tillfälle att af deras anförvandter söka utverka något understöd åt de arma kräken.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 12. dennes meddelte samt dep 19 derpå följde ef» termiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af den Berättelse, som 1822 års Riksens Ständers Revisorer afgifvit öfver Statsverkets förvaltning och räkenskaper åren, 18 j q och 1820. Friherre Wirsen, Gustaf Fredric, anhöll, att StatsUtskottets berörde Utlåtande kumle yti terligare få hvila på bordet till nästa Plenum. Herr Tham, Wollrath'. Om jag ej misstagit mig vid åhörandet af StatsUtskottets Betänkande, finnes uti detsamma föreslagen en re-, giementarisk beräkning emellan Svenskt Banco och Hamburger Banco för den del af Tullen, som, efter nu varande Tulltaxa, skall utgöras uti Hamburger Banco. I anledning deraf får jag nämna, att från BorgareStåndet har tili BeyillningsUtskottet blifvit remitterad en mo - Den 2o Martti. 65i tion, alt Tullen måtte få i Svenska BancoSedla~ betalas. Detta ämne beror ännu på Bevillningsutskottets afgörande och innan detta med sitt Betänkande inkommit samt Ständerne deröfver beslutat, hemställer att frågan, i afseende på det reglementariska, må få hvila, och densamma ej till slutligt afgörande företagas förr, än BevillningsUtskottet afgifvit sitt Betänkande och Riksens Ständer afgjprt om Tullen skall utgå i Hamburger Banco ellef Sven ska BancoSedlar. Utskottet har äfven utlåtit sig om inventeringar å stämpladt papper. Denna fråga förekommer hos BevillningsUtskottet i sammanhang med Chartae. Sigillatae afgiftens bestämmande, och händelsen är den, att det nu redan ar svårt att få försäljningsman på landet; ännu svårare blir det, om inventeringar skola ske mera än en gång om året. Jag anhåller derföre att med beslutet härom må uppskjuta* till dess BevillningsUtskottet hinner afgifva Betänkande om (diarisc-Sigillatae-afgiften.
Om remiss till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 14 November 1865. J. A. Bovin. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr BOVin, J. A., om anslag till aflöning vid Stockholms Veterinär-inrättning af en lärare för praktisk undervisning i husdjursskötsel utom inrättningen. En läroanstalt, som är af stor vigt för landets ekonomi, är Kongl, veterinärinrättningen i Stockholm. Det är från denna anstalt de män utgå, hvilka det tillkommer att lemna landets jordbrukare och öfrige djuregare råd och biträde vid inträffande sjukdomar bland husdjuren. Billigtvis fordrar man ock derföre att veterinärläkarne skola, redan då de utgå från läroanstalten, ega tillförlitlig insigt och praktisk erfarenhet uti behandlingen af husdjurens sjukdomar, — men så har ty värr vanligen ej varit förhållandet; och något bättre är ej att vänta, så länge eleverne vid veterinärinrättningen ej få tillfälle att i större skala närvara vid och deltaga uti sjuka djurs behandling, än hvad nu är händelsen. Det ligger uti sakens natur, att vid en i hufvudstaden förlagd veterinärskola skall tillfälle till praktik hufvudsakligast inskränkas till behandlingen af visserligen det ädlaste, men för landtmannen dock på långt när ej det vigtigaste bland husdjuren, nemligen hästen. Skötseln och vården i friskt och sjukt tillstånd af de öfriga husdjuren, af hvilka landtmannen har att hemta största inkomsten och hvilka derföre af honom måste betraktas såsom företrädesvis förtjenta af uppmärksamhet och omvårdnad, kan ej under nu varande förhållanden blifva föremål för någon synnerlig praktisk undervisning vid Stockholms veterinärskola, och följden häraf är ock allmänt känd, likasom den äfven öppet uttalats vid de allmänna landtbruksmötena i Göteborg och Carlstad samt af Landtbruks-akademien, och äfven erkänts af veterinär-inrättningens målsmän, att de från denna inrättning utgående unge djurläkarne sakna praktisk erfarenhet i den egentliga husdjursskötseln samt uti sjukbehandlingen af andra djur än hästen.
( ) Af denna framställning-, jemförd med min den 31 December 1827 i underdånighet afgifne Berättelse och dervid fogade Redogörelse, hvilka handlingar kommit till Länets Innevånares kännedom såsom de härhos i tryck underdånigst bifogas (Litt. A. ) värdes Eder Kongl. Majit IVådigst inhämta: l:o Att alla Transportoch andre omkostnader å Undsättningsanstalten i Elfsborgs Län blifvit inberäknade i undsättnings-priset och vålla följakteligen ej någon den ringaste förlust; 2:o Att utaf de af kortningar, Rikets Ständers Revisorer antagit såsom redan gifven förlust i samtelige Länen, med R:dr 114,170 9 sk. 11 rst. Banco, icke ett enda runstycke belöper för Elfsborgs Län; 3:o Att af den skillnad emellan åsatte utborgnings-priscn och de pris, hvartill den efter undsättningarne öfverblifne Spanmålen antingen blifvit försåld eller ansetts vara värd vid bekållningarnes aflemnande till f. d. Allmänna Magazins-Inrättningen, utgörande för samtelige Länen 67,249 R:dr 11 sk. 2 rst. allenast en jemförelsevis ringa del, eller 1,113 R:dr 16 sk. 10 rst., belöper för Elfsborgs Län; 4:o Att följakteligen samma Inrättning, med afdrag häraf, tillgodo njuti t en ganska betydlig vinst på den till Elfsborgs Län allåtne öfrige Magazins-Spanmålen, svarande ungefärligen emot 4 R:dr på Tunnan, eller tillhopa omkring 22,000 R:dr; o:o Att af de i Landet den 1 Maji 1830 innestående fordringarne för utborgad Spanmål, tillhopa efter Revisions-beriittelsen
St:rs kunskap om, såsom Utsk:s Ordf:de uplyst, en dess Kanslist besörjt öfversättningen och Utsk. sedan i sitt Betänk, låtit trycka hvad Utsk. funnit lämpligt och behöfligt att komma till Ståndens kännedom; men jag tror att om den väg, som här blifvit föreslagen, skulle beträdas, torde sådant i en framtid så till vida förorsaka olägenheter, som Utsk:n derigenom skulle betungas med ett öfversättningsbestyr, som måhända icke torde anses vara fullt lämpligt I en annan fråga, som äfven är af omfattande art, nemi. jet^nvägsfrågan, skulle man äfven kunna säga att R, St:r, som deruti i<^ke ega någon erfarenhet, skulle kunna beuöfva öfversättningar åf vxv mängd dit hörande handlingar, msn något sådant har hittills icke kommit fN fråga, och jag tror ej heller att det skulle vara lämpligt. På dessa grunder instämmer jag med de talare, som yrkat att Utsk:s Betänk, icke måtte bifallas, utan att Utsk. vid spridande till R. Stms kännedom af den Norrska Komiténs Betänk, måtte följa den praxis, som hittills varit den vanliga. Frih. Cederström, Rudolf: Då det serskilda Utsk. inskränker sin hemställan derhän: ”att R. H. St:r måtte åt sitt Exped.Utsk. updraga att, sedan öfversättningen af ofvan anförda Norrska handlingar blifvit genom serskilda Utsk. besörjd, om tryckning deraf gå i författning;” anhåller jag endast få meddela den uplysning, att ett tillräckligt antal boktryckare afslutat kontrakt om tryckning under Exped.Utsk:s upsigt, för att nu ifrågavar:de tryckningsarbete må kunna besörjas, utan att förorsaka någon långsamhet eller någon fördröjelse i Utsk:s-Betänk:nas fortgående tryckning och utdelning. Hvad sjelfva saken beträffar, så är dess form visserligen ny och ovanlig, men detta utgör, enl. min tanke, icke något tillräckligt skäl för att afslå densamma.
Förslaget medgifver nemligen väl utträdande ur Svenska kyrkan, då det sker tiil annat religionssamfund, som tillåtet är; men om den dissenterande icke finner något sådant samfund, hvars lärosatser han gillar, synes han, enligt 14 §, fortfarande böra qvarhållas inom Svenska kyrkan, — och detta oaktadt hans åsigter kanske äro mest stridande mot hennes, — oaktadt han med den varmaste tro omfattar en annan lära än denna kyrkas. Men hvar är då samvetsfriheten? hvar bekännelsefriheten? På alldeles samma skäl borde då allt utträdande ur Stats kyrkan förbjudas. Utskottet förfäktar icke lättsinnets, sjelfsvåldets eller indifferentismens sak. Ty det är väl ej lättsinne eller sjelfsvåld att icke lyckas finna några med sig liktän - 24 Lag-Utskottets Betänkande N:o 21. kande, sora äro nog talrika att kunna bilda egen församling; och den indifferente kan Stats-kyrkan beklagligtvis vara säker att få behålla inom sig. Det är blott den lefvande öfvertygelsen, det är blott samvetets manande röst, som synes kunna förmå någon att underkasta sig de] varniugsgrader, hvilka Utskottet, lika med Konsl. Majit, i afsigt ait återhålla lättsinnet, ansett vara oundgängligt nödiga vilkor för rättigheten att utträda ur Svenska kyrkan. Men den lefvande öfvertygelsen får icke våldföras, samvetets röst får icke qväfvas. Den främmande trosbekännare, som påkallar einbetsåtgärd af Svenska kyrkans presterskap, är, enligt förslagets 11 §, tillförsäkrad, att ej dervid af prest blifva besvärad med »lärotvist, som kan samvetet bekymra.» äfen den dissenterande, som ej kan omfatta någon tillåten främmande församlings lära, skulle ej få åtnjuta samma frihet från samvetstvång! En ;å sträng lagstiftning anser Utskottet ej böra antagas. Minst bör någon tvekan för en förändring i denna del kunna komma från kyrkans sida. Det är blott sjelfva alfallet i och för sig, som rörer kyrkan, och det är detta, bon skall genom varning och undervisning söka förekomma.