Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Amen!» då skakade hon på hufvudet och utbrast harmfullt: »Och du skulle inte bli biskop, du, Johannes! Hm!» O, du hulda moder, med det stora hjertat! För din tro, för ditt hopp och för din kärlek fans intet mål för högt för din älskade son! Ändtligen kom den vintern, då jag tillsammans med socknens öfriga konfirmander skulle gå och bereda mig till min första nattvardsgång. Till min stora tillfredsställelse uppsköt min gamle vedersakare och jemnåring, Sven Jönsson på Lyngen, sin »läsning för presten» till det följande året, troligen på grund af bristande förberedelse. Vi hade emellertid alltsedan den stora katastrofen i Kröplinge skola undvikit och undveko alltjemt hvarandra. Äfven under konfirmationstiden gaf kyrkoherden mig en lektion i veckan, ehuru han redan långt dessförinnan förklarat mig mer än väl rustad till att undervisa i småskola. Jag hade ock inhemtat allt, hvad vänlighet och intresse hos kyrkoherden och flit och god vilja hos mig sjelf förmådde åstadkomma, så att jag ej blyges för att säga, att jag ibland de andra konfirmanderna i andligt hänseende lyste såsom ett ljus. Ty då kyrkoherden någon gång rigtade en fråga till mig, var hon alltid af så svår beskaffenhet, att alla de andra barnen måste förundra sig öfver, att jag kunde besvara densamma. Vid sjelfva konfirmationen i kyrkan uppehöll han sig emellertid med mig mer än med alla de andra tillsammantagna. Han ställde till mig frågor såväl i bibelkunskapen som uti Schartaus stora katekes, och på alla svarade jag till hans stora belåtenhet och till hela församlingens stora förundran och beundran klart och tydligt, som om jag läst i en bok. Min moder kunde af rörelse ej hålla sig upprät, utan sjönk ner i sin stol och gret glädjetårar öfver att ännu ytterligare se sin ljufva dröm gå uti fullbordan. Efter konfirmationen blefvo min moder och jag inbjudna till prestgården att spisa middag vid herrskapets eget bord, och kyrkoherden ställde då såväl till min ömma moder som till mig många prisande och uppmuntrande ord samt uppmanade mig att alltid stå fast vid mitt beslut att utveckla mig till en rättskaffens och duglig folkets lärare.
Ridderskapet och Adeln behagat infordra RiddarhusUtskottets utlåtande öfver orsaken, hvarföre döttrar till personer, hvilka efter Regertients-förändringen 1809 blifvit af Kongl. Maj:t med Adlig värdighet benådade, icke tillåtits, oaktadt Höglofl. Ridderskapets och Adelns vid nämnde års Riksmöte fattade beslut, att till delaktighet uti Adliga Jungfrustift* Inrättningen upptagas. Till vördsamt svar härå får Utskottet den äl*an vid handen gifva att, sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln under den 1 December 1809 för sin del bifallit, att rättigheten till deltagande i Adliga Jungfrustiftet måtte utsträckas äfven till de, enligt RegeringsFormen den 6 Juni berörde år adlade Ätter, på det sätt att hvarje Dotter af en gift Adelsman ägde rätt att, emot vanliga afgifters erläggande, i Stiftet inskrifvas och i vederbörlig ordning åtnjuta pension, samt RiddarhusDirectionen derefter den 8 Maj 1810, med underdånig anmälan härom, hos Kongl. Majit lika underdånigt anhållit om Dess Nådiga bifall , Kongl Majits Nådiga beslut härutinnan ännu icke utfallit. 196 Den g Junu För öfrigt och i anledning af hvad Herr Majoren Påhlman framställt, såsom skäl till rättighet för de sedan år 1S09 adiade personer att få sina Döttrar i Stiftslnrättningen intagna, nemligen att sådane Adelsmän äfven till Stifts-cassan erlägga betalning på enahan^ da sätt, som alltid vid Introductions beviljande varit öfligt, får Utskottet den äran upplysa, att ibland de vilkor , sorn Författningarna påbjuda för erhållande af Introduction å Riddarhuset, afgiften till Siirts-cassan deraf utgör ett, utan att likväl denna sistnämnda afgift, 'såsom utom allt sammanhang med Inskrifnings-tjetalningarna, tillika medförer särskildt rättighet för någon adlig Jungfru, att blifva delaktig af Stiftslnrättningen» Lades på bordet. Upplästes ett ProtocollsUtdrag, af den 3 Juni, från det Vällofl.
Konseqvensen fordrade att, om man erkände frihetsgrundsatser i handel och näringar i allmänhet, man jemväl i fråga örn jord-afsöndringar måste hylla samma princip. De motionärer, som påfordrat utvidgad rättighet till hemmansklyfning och jord-afsöndring, utgå från enahanda grundsatser, som de, hvilka vilja i nämnde hänseende hafva full och obunden frihet. 40 Sammansatta Lagsamt Ålim. Bestoch Ehon.-Ulsk■ Bet. Emot Kongl. Förordningen den 13 Juli 1053 är särskildt vordet anmärkt och erinradt: att denna författning vore till sin grundsats lika ovättvis, som den vid tillämpningen visat sig vara förnärmande oell olycksbringande för det stora flertalet af folket; att genom stadgandet i förordningens 1 §, att utan föregången undersökning eller särskild tillåtelse må hemman klvfvas endast då hvarje utbruten del blir minst 1/8 mantal, beräknad efter förmedling, der sådan egt rum, försvårades ännu mera rättigheten till hemmansklyfning inom de bestämda gränserna, och vore dessutom ett betänkligt ingrepp gjordt i eganderätten, enär genom berörde stadgande mången beröfvades rättighet alt efter godtfinnande fördela sin jordegendom emellan sina barn; att författningen, konseqvent tillämpad, skulle i en icke aflägsen framtid leda dertill, alt flertalet eller den mindre bemedlade delen af folket blefve antingen fattighjon och utvandrade eller slafvar, under det jorden skulle komma att egas endast af några få rika magnater. Dessutom stöde förordningen i strid med allmän Civil-lag, såsom exempel hvarpå af en motionär blifvit anfördt: En gäldbunden man eger 1/8 mantal, hvaruti en fordringsegare söker inteckning för skuld; gäldenärens åtkomst-handlingar lyda blott på hälften af hemmanet, eller 1/16 mantal, och domaren måste alltså meddela inteckning endast i denna hälft. Sedan detta skett söker inteckningshafvaren utmätning å samma 1/16 mantal, hvilket jemväl blir utmätt och, enligt lag, försåldt. Ingen domare skulle likväl, på grund af 1853 års förordning, drista sig att neka den nya köparen uppbud och fasta.
Jag har i utländska lagar, sorn antaga ett sådant varningstecken, funnit, att del alltid är bestämdt, huru det tecken; som höjes, skall vara beskaffad!, och jag förutser, att om icke en sådan omsorg här iakltages, så skall det inträffa, att den ene sätter sin halt pä värjspetsen oell upphöjer den såsom varningstecken, en annan viftar med sin näsduk och kallar det för varningstecken, men då man slår på något afstånd inom massan af folket, så ser man intetdera. Jag tror, att 0111 Utsk. skulle anse delta teckens bestämmande vara en reglementarisk åtgärd; så bolde Utsk. åtminstone hemställa , alt R. St. uti deras skrifvelse till K. M. ville i und. anhålla, att K. M. i den utfärdande författningen täcktes bestämma, huru varningstecknet borde vara beskalfadt , emedan den upproriske eljest skulle kunna undskylla sig och säga, att han ej förstod tecknet. O111 deremot lecknet i författningen är bestämdt, så äger lian ej denna undskyllan, ty då är det lians skyldighet att känna det. Jag anhåller alltså 0111 återrciniss af detta betänkande. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Uti det nu framställda förslaget till upprorslag har jag funnit åtskilligt att anmärka. Ehuru jag saknar den lagkunskap, sorn kan fordias för att göra dessa anmärkn:r tillbörligen grundliga, skall jag likväl utbedja mig att åtminstone få uttrycka min känsla. Den 17 Octobcr c. m. Jag finner först, att Utsk. icke 110g objectivt har bestämt gränserna för de brott, som här skola bestraffas, utan öfverlemnat för mycket åt domarens subjectiva pröfning. Det står nemi. i 1 §:n: ' Samlar sig menighet eller annan folkmängd offentligen tillhopa och lägger det uppsåt å daga alt med förenadt våld” etc. Att lägga ett uppsåt å daga, är ett så obestämdt uttryck, att det kan bero på hvars och ens eget godtycke att förklara detsamma huru lian vill.
Den domstol, som har ansett ifrågavar:de lagstadgande icke vara tillämpligt på den åtalade handlingen, har nemi. kunnat anse det vara genom den i målet förebragta bevisning ådagalagdt, alt vid de kyrkliga oordningar, hvarom här är fråga, de dervid upträdande personer hafva handlat, icke af lättsinnighet eller afsigt att gäckas, utan af rent upsåt; då, å andra sidan, den domstol, som fällt de tilltalade, kunnat hafva funnit den förebragta bevisningen vara sådan, att de tilltalade blifvit lagligen öfverlygade om de moliver för deras handlingssätt, som den andra domstolen icke funnit vara för handen. Hvad serskildt det ifrågavar:de förslaget vidkommer, så torde det tillåtas mig att erinra derom, att det nu är fråga att stifta lag för det fall, alt någon af en vilseledd religiös öfvertygelse förelager sig ätt utdela sakramenten eller, till följd af en sådan öfvertygelse, annammar dem. Man har trott sig kunna genom straffbestämmelser förekomma sådant, men om man närmare öfverväger saken, loide man komma lill det resultat, att hvarje bemödande i sådan riglning är fåfängt. Till bevis ä riktigheten af denna sats torde jag endast behöfva åberopa de religiösa rörelserna inom vårt egel fädernesland, hvilka man sökt att dämpa genom ådömmande af böter till just-samma belopp, som här är föreslaget. Har man dermed vunnit si 11 ändamål? Hafva de religiösa rörelserna derigenom blifvit undertryckta? Hafva de icke snarare tilltagit än minskats? De, som deruti deltagit, hafva blifvit bötfällda, och de, som haft alt betala, hafva erlagt böterna, men slutligen hafva 9 till 10 personer inställt sig vid länshäktet och anmält, alt de saknade tillgång till böterne; men som det icke fanps plats för dem i häktet, så fingo de gä hem igen, för att en annan gäng komma tillbaka och undergå fängelsestraffet. Kan sådant vara ändamålsenligt? Blifva icke de vilseförda derigenom snarare fanatiserade än förbättrade? Jag tror således, att man genom den föreslagna lagen skall åstadkomma just motsatsen af hvad man åsyftat, och anhåller följaktligen om afslag å Betänk.
Detta är ett erkännande af den högre lärdomens anspåk, i hvilket Ulsk. icke kunnat annat än instämma; om ock Utsk. måste medgifva, att fall kunna finnas, då anspråk, grundade endast på dessa, en gång ägde, och kanske sedan förlorade, kunskaper, icke tillika innebära en garanti för ett värdigt utöfvande af den medgifna rättigheten; men härvid möter, att enligt detta stadgande en juris eller theologie kandidat, ehuru han aflagt särdeles vidsträckta, och den förra ett för statsvärf vida mer dokumenterande kunskapsprof, än en filosofie magister, likväl vore utesluten från den representation, dertill den sednare hade sig rätt medgifven; ett förhållande, som äfven skulle äga rum med Adelsman, som genomgått en kurs vid det högre militär-läroverket, hvilka kunskapsprof dock torde böra anses lika dokumenterande lill representationsrätt, som en filosofie-magisters. I 2:dra punkten föreslås att erkänna representationsrätt åt Adelsman, som de 3:ne sistförflutne åren erlagt minst 10 r:dr b:co i bevillning för fastighet. Ehuru Utsk. för sin del anser ägandet af fastighet vara ett sådant villkor för representationsrättens utöfvande, alt det ej torde kunna jäfvas, tror Utsk. dock alt bevillning är af en allt för ombytlig och osäker natur, för att lämpligen kunna användas såsom måttstock för denna dyrbara rättighet, enär bevillningsafgifterne vid hvarje riksdag kunna, t. o. m. mot R. o. Adis egne åsigter, höjas och sänkas, äfvensom alldeles borttagas, i hvilket sednare fall alla fastighetsägande medlemmar af R. o. Ad. blefve sin representationsrätt förlustige.
De åsigter, som ligga till grund för detta förslag, hafva blifvit i det Kongl. Majits Proposition åtföljande Statsråds-protokoll fullständigt utvecklade och får Utskottet, som i allo delar dessa åsigter, tillstyrka, att de stadganden i afseende på införseln af artiklarne krut samt oraffinerad och raffinerad salpeter, som bifogade taxe-förslag, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits Proposition, innehåller, måtte godkännas. För Chilisk Salpeter eller salpetersyrad! Natron, sorn nu får för fabrikers och näringars behof, efter pröfning och tillstånd af Kommers-kollegium, införas mot tull af 6 sk. lispundet, har Kongl. Majit, i enlighet med kommilterades hemställan, föreslagit tullfrihet. Med afseende på denna råvaras behöflighet för vissa fabriks-tillverkningar och särdeles dess alltmer stigande användning såsom gödningsämne, får Utskottet hemställa, att berörde förslag måtte bifallas. I samband med artikeln Ljus, torde äfven artiklarne Talg och Stearin böra företagas. Kommitterades förslag till tullbestämmelser vid införsel af dessa artiklar innefattar för Talg tullfrihet, för Stearin 8 öre och för Ljus: Talgoch Palmitin 6 öre, Stearin12 öre och andra slag 25 öre införsels-tull per skålpund. Häruti har Kongl. Majit ansett den ändring böra ske, att, i nära likhet med de tullafgifter, som riu provisoriskt utgå för stearin och talgsamt stearinljus, tullsatsen skulle bestämmas å stearin till 4 öre, å talgljus till 3 öre och å stearinljus till 6 öre skålpundet, äfvensom tullafgiften å andra slag ljus nedsättas till 15 öre skålpundet. Hvad först beträffar talg, så, då denna artikel utgör en oumbärlig förnödenhetsvara för alla samhällsklasser och ett råämne för husflitens och vigtiga Bevillninge-Otskoilets Betänkande M 10. 31 fabriks-näringars' bearbetning, har Utskottet funnit sig bära instämma i Kongl.
Det är ock af sådan anledning, som Utskotten, lika med Kongl. Maj:t, anse kronan böra öfvertaga bestyret med anskaffningen af den egentliga båtsmans-beklädnaden, såsom ländande såväl det allmänna som båtsmannen och hans rustoch rotehållare till fördel. Deremot torde rustoch rotehållarne sjelfve fortfarande in natura böra lemna skjortor, strumpor, skor och kappsäck. Dessa persedlar kunna nemligen ofta tillverkas utaf dem eller deras husfolk, af materialier, som fås af hemmanens afkastning, och en lindring beredes derigenom i afseende å den kontanta utgiften. Kronan undgår ock besväret med dessa persedlars anskaffande och omsorgen för deras förvarande, och dessutom behöfva båtsmännen begagna dem vid resan från deras hem till den station, der de skola samlas. Utskotten kunna dock icke dela den åsigt, att för vinnande af ändamålet oinförmälda af Kongl. Maj:t föreslagna åtgärd i fråga om båtsmans-beklädnadens öfverI ägande, bör ovilkorligen bero på en allmän öfverenskommelse med hela båtsmanshället, och förfalla, derest en sådan allmän öfverenskommelse ej kan träffas. Väl Bilt. till R. St. Prot. 1817 § 1848. 4 Sami. 2 Afd. 2 Haft. 8 10 Statssamt Allm. Besv.- och Elcon.-Utskottens Betänkande, N:o 12. skulle flera olägenheter blifva en följd af endast en partiel öfverenskommelse, och, utom andra sädana, jemväl den, att den ena båtsmannen blefve olika eller sämre beklädd än den andra, hvilket skulle alstra missnöje hos de i detta fall sämre lottade; men farhågan för dessa olägenheter bör icke, efter Utskottens tanka, föranleda för rotehållarne, emot deras vilja, ett åläggande, som icke är öfverensstämmande med knekte-kontraktens innehåll.
StatsMinistern . R:dr 6,5oo. föreslås 7,000. — StatsMin. för Utrikes Arend. 7,5oo. — 8,000. — StatsRäden 5,000. Den af mig nu vördsamt föreslagne, visserligen icke betydlige, tillökning åstadkommer en utgift, utöfver hvad Utskottet tillstyrkt; af 10,000 R:dr B:co. a B. a H. 10 138 Stats-Utskottets Äfven jag inser vigten af att i möjligaste måtto inskränka utgifterne för att ej i oträngt mål föröka folkets skatter; roen jag vågar hysa den öfvertygelse att den nu ifrågavarande icke af Svenska folket skall räknas bland de onödiga. Häruti bafva instämt Hr Lagman Nor*us, Hr CommerceRådet Santesson och Hr Lagman Ståhle, Hr CommerceRådet Santesson med tillägg att RevisionsSecreterarne bordt uppföras till det Lönebelopp af 1,800 R:dr för hvardera som K. M:t för dem i Nåder föreslagit. S.-te Punden j aug.-de tillökning i personalen inom Rikets Hof Räller. Af Herr Öfversten Lefrén.• Erkännande nödvändigheten att under nuvarande förhållanden genom beviljade förökade anslag till befordran af en skyndsammare handläggning af HofRätlernes ärender, skiljer jag mig likväl i så måtto från Utskottets pluralitet, att jag anser R. St:rböra, vidden föreslagne summans beviljande, till löning för de nya HofRättsLedamöterne, till K. M:t underdånigst hemställa: om icke lämpligare vore att, till förekommande af ökad Ordinarie Embetsmanna-Personal, antingen använda anslaget till arfvoden för Ledamöter, som för tillfället kunde behöfva HofRätterne Adjungeras; eller ock till löne-förbättringar för nuvarande Ordinarie Ledamöter, mot förbindelse af trägnare tjenstgöring genom inskränkning i ferierne; samt derjemte anmäla den åsigt: att R.
Ifråga om skatten har jag ifrån början sagt, att dess bestämmande egentligen är en smakfråga och icke utgtåt från någon egentlig princip, och derföre har man antagit den principen, att man af den skadliga näringen bör draga den största möjliga vinst, då man ej anser sig kunna förbjuda densamma. Hvad är denna vinst? Jo att deraf draga en statsinkomst. Det är allmänt erkändt att denna skatt trycker mindre än någon annan. Den trycker endast den som super mycket bränvin och man bör väl ej upmuntra denne i hans syndiga lefnadssätt. En förökning i skatten af 4 sk. Bko är icke heller att förakta för Statsverket. Då den qvantitet bränvin som årligen kommer att afverkas kan antagas till 12 milhr k:r, skulle tillökningen utgöra 1-| million Rdr Rmt, och vid en Riksdag då statsbehofven äro så stora som vid denna, skulle jag tro att om man erkänner att bränvinsskatten är den minst tryckande af alla, man icke borde försumma att begagna sig af detta tillfälle att förskaffa sig en statsinkomst som man ganska väl behöfver. Jag fortfar att yrka bifall till mitt förslag. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt hurusom i afseende på Utsk:ns förslag blifvit yrkadt dels bifall, dels den förändring att afgiften för hvarje tillverkad kanna bränvin skulle utgå med 75 öre, blef propos. till bifall å Utskrns i fråga vide förslag framstäld och besvarad med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Hr Hjärne begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den Den 6 Maj f. m. A13 Den som bifaller Sammansatta Beviiln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrns förslag i afseende på 40 (nya 39) g:n af Förordn:n ang:de vilkoren för bränvins-tillverkning, röstar
Ty det händer så lätt, att barnen få för sig, alt föräldrarna finna ett slags nöje i att aga dem, och att de blott låta sin vrede bryta ut på dem, mera än de straffa den begångna förseelsen, helst som t deras, barnens ögon, straffet alltid måste synas för stort, jemfördt med felet. Det är här, som alltid vid beröring mellan menniskor, kärleken, som är huPvudsumman af alla bud. Barnet bör veta, att allt hvad föräldrarna göra och låta med afseende på barnen, har kärlek till grund. Detta är det första och yppersta budet också här vid lag. Derigenom förebygges hvarje missförstånd och endast derigenom förvärfva sig föräldrarna barnens kärlek till baka. Och den son, som är verkligt och varmt öfvertygad om sin faders och moders kärlek och som derför ömt älskar dem till baka, han gör sällan sina föräldrar sorg, ty han afiägsnar sig icke långt från den väg, han vet de vilja se honom vandra. Men en sådan kärlek mellan oss och våra söner uppkommer ej, om icke sönerna från barndomen vant sig att lita Det är nästan ändå nödvändigare att hos på fader och moder och att hos dem finna sönerna än hos döttrarna inpränta vanan vid icke blott ömhet, utan också stöd. Derför ovilkorlig lydnad. Ty hvilken ställning i lifvet skall föräldrakärleken vara lika stark som varm, de förra innehafva, måste de dock alltid i böroch föräldrakänslan icke blott smekande, utan jan af sin bana subordinera under lärare och ock ledande oeh stödjande. Och fast vi ömt förmän. Detta går lätt, om de från hemmet älska våra barn, få vi ej klema med dem, oct [medföra den vanan att utan prut lyda dem, som fast vi unna dem allt godt, måste vi dock lära det står doek fast, att det, ar en olycka för hvarje menniska att få uppträda sjelfständigt, innan han eller hon fått någon försfåndsrnognad och lifserfarenhet. Det skulle väl icke fulla någon in titt sätta en pojke till att styra en yster häst, innan han egde nog styrka i armen för att hålla djuret eller nog förstånd för att kunna rätt sköta tömmarne. Och dock är det vida lättare att styra en häst och hålla honom på rätt väg, än att styra öfversvallande känslor och ohejdade begär.
&gt;Vera: Hvart leder då sanningssökandet 3. 2S: t Peter: Sanningsgkandet liar sitt mål i ' sig själ€. Jii mer du söker, ju mer skall det ständigt iterstii dig att sölra. Gh, stör icke liiin~nelens gliidje! B Lifvets hela gryinma - kanske oundvikliga - disliarnioiii rymmes i dessa repliker. 0 ' t: * *. : i: ' Napolitanska bilder utgöra en samling naturskildringar, beskrifningar af syditalienska bruk och egendomligheter samt sm&amp; fina stäinningsbitar. &gt;När signor duca besöker sin landtgård~ samt » En amnias historia^ äro de mest betydande och tecknade med författarinnans vanliga öfverlagsna talang. Det i r en klar och roaude framställning af den omedelbara, vidskepliga, naiva och förslagna naturellen hos söderns barn. Flere af de smQ skisserna, vi namna särskildt o8nöfall i Napoli? och, Italienskt sonimarlif a, äro verkliga poein. Om nigonsin ord kunna mua, ar det här. Allt hvad naturen har fagrast, af luft, af sol, af ljus, af färg och lif strömmar öfver en vid läsningen af dessa italienska stamningsbilder med en sådan styrka, a t t man ej kan undgå att känna sig tjusad. Skönare, på en gång rikt och enkelt, ha få samtida svensktc författare vetat att använda sitt modersmål. A t t dessa toner ljuda oss till mötes frkn en främmande strand med den sydländska naturen som bakgrund, gör ej intrycket mindre lefvande. Ur Zifvet (sista sanilingen) ntgör andra delen af fru Lefflers efterlämnade skrifter. Utom fyra mindre skisser: » Ett underverk 3, som skildrar helbregdagörelse genom tron, &gt; E t t giftermål af tyckes, teckning ur allmogelifvet om en ung liastru, som förtryckes af svarföräldrarna, Resa utrikes, en liten tilltalande s. k. stamning, samt D Jämlikhets, en skarp laxa å t kvinlig tanklöshet och lattja, innehåller denna sista del början till två större berättelser Utomkring tiktenskapet och a !rå.ng horisont.
M. läcktes i Nåder anbefalla vederbörande, som hafva tillsynen öfver kronans hus och byggnader i landsorten att, sedan ifrågavarande reparationer blifvit verkställde, vaka öfver monumentens vidmagthållande, då de dertill erforderliga kostnader torde kunna bestridas af det i sådant afseende å RiksStatens nuvarande 8:de Hufvud-Titel uppförde ordinarie Stats-anslag., Sedan inom Bonde-Ståndet förslag blifvit framställdt, att, i anledning af väckt fråga, att af Finn-allmogen uti Gunnarskogs, Gräsmarks och Eda församlingar i Wermland hillda en Capellförsamling, ett anslag af 6,000 R:dr, jemte stambok öfver bela Riket, matte beviljas, till beredande af utväg för nämnde fattiga Capell-lörsamling att tillvägabringa den förestående kyrkobyggnaden, hafva Rikets Ständer funnit godt att till E. K. M:s disposition ställa en summa af , R:dr 6,000: för att, sedan erforderlige förberedande undersökningar hunnit fullbordas, användas till uppförandet af kyrkor i Finnmarkerne inom Carlstads Stift, äfvensom till inköp af boställe ät en Prestman. I afseende å ofvanberörde nu beviljade Stats-anslag, hafva Rikets Ständer derjemte, såsom allmänna vilkor, velat meddela följande bestämmelser: l:o att medlen endast må reqvireras i mon af behof att dem använda hvarom E. K. M. torde i Nåder meddela vederbörande auctoriteter nödiga föreskrifter; och 2:o att de besparingar, som uppkomma å anslagen för hvarje serskildt föremål, icke må kunna disponeras till något annat behof, utan oafkortade reserveras till kommande Ständers disposition. Slutligen anhålla Rikets Ständer i underdånighet, det täcktes E. K. M. icke allenast anbefalla vederbörande att lemna Fullmägtige i RiksgäldsConloiret underrättelse, vid hvilka tidpunkter de anvisade anslagens lyftning erfordras, utan ock, i händelse något anslag af én eller annan anledning icke skulle komma alt användas, i Nåder låta bemälde Fullmägtige derom undfå kännedom.