Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att uu i vårt land åt kyrkan bevara skenet af kristlig, bar den kombinerade lagstiftningen förutsatt äktenskapsbrott, såsom enda möjliga utvägen till skiljsmessa, der icke densamma äfven i det yttre redan är ett faktum, genom den ena eller andra partens rymning (desertio malitiosa, efter 1 Cor. 7: 15.) (Se Gifterm.-Balken.) Kristendomen tillerkänner icke heller denna desertio malitiosa såsom orsak till skiljsmessa, men kyrkan, i sin föregifna egenskap af kristlig, gör det dock, emedan Staten under vissa omständigheter, pä naturliga grunder gör det, och hvarigenom kyrkan helt och hållet blottar sitt innersta väsende. Då Staten, pä naturliga skäl, har pligt att allmänneligen efterlysa och tillrättaföra den vilseförde åter till sin pligt genom lagens magt, tills båda parternes öppna och enstämmiga förklaring och yrkande på skiljsmessa i laga form egt rum, så tager kristendomen alldeles ingen del deri, då deu icke kan frångå sin oatlåtliga rigtning, att nemligen individuelt endast, utöfva sitt inflytande på själarne och samveten. Går kyrkan en annan väg och gör sig delaktig i Statens åtgärder genom den kombinerade lagstiftningen, så går den på sidan om sin bestämmelse som kristlig. Kyrkans så kallade kristliga inblandning i saken, genom den förvändt kombinerade lagstiftningen, kommer således de förut genom misshälligheten brottslige, till ett uppsåtligt och öfverlagt brott, genom att kringgå lagen så, att den önskade skiljsmessan kan ega rum och hvilket med skickliga biträden kan gå ganska lätt. Parterna öfverenskomma, att den ene gör en resa strax utom riksgränsen eller till och med endast till ett annat län, och hvarigenom det är bevisligt huru den ena maken förrymt den andre. Den andra vägen är den, att öfverenskomma om att äktenskapsbrott blir bevisligt, om än ick<- effektueradt. I båda fallen uppoffras sanningen, der lögnen icke skulle anses nödvändig, om kyrkan endast befattade sig med hvad kyrkan tillhörer och Staten med hvad Staten tillhörer.
Ständer måtte hos Kongl. Majt i underdånighet anhålla, det de hinder, sorti kunna möta en skyndesammare verkställighet häraf, måtte varda Undanröjde, samt verksamma anstalter vidtagas till befordrande af ändamålet ; men att deremot den Bruksägare, som icke inom en tid af 6 månader, efter det harts ratt i afseende på dess RecögnitioUs-Skog genom laga kraft vunnit Utslag blifvit faststäld, anmäler sig i Kongl. Kammar-Collégium till Skatteköp å den honom för Brukets drift tilldelade Skog, bör anses förlustig, att få samma Skog till Skatt* lösa, utan så väl dermed, som med den öfrige Skogen, som för Brukets drift öj tarfvas, förfaras på lika sätt och efter enahanda grunder, sorn Stats-Uiskottet, angående Kronans öfrige disponible Skogar, i almänhet tillstyrkt. På ett sådant sätt tror Stats Utskottet, att, efter Riksens Höglofl. Ständers egen yttrade grundsatts, Statens största fördel, i förening med den enskildta nyttan och utan Bruksäga* tens undergång, skall säkrast vinnas. Angående Skattläggningen å de Skogar, som blifva Bruken tillärkände, så anser Stats-Utskottet, att dermed bör förhållas, i enlighet toied föreskriftetne uti 1811 års Kongl. Kungö* reise, nemligen efter den för hvarje ort fast»tälde och gällande Skattläggnings-methode ; Och hvad Skatteköpeskillingén vidkommer, den samma ärläggas, enligt 3:dje punkten uti Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse af den 16 De•ernber 180 ]. Stats-Utskottets Betänkanclen. 1827 Beträffande åter de på Skogen anlagde Hemman, Torp, och Odlingar med stubbeoch röj. sel-rätt, samt rättighet för Jordägare och Boställs-lnnehafvare till mulbete, fiskevatten och fäbodsställen med éllér
I den händelse att hädanefter som tillförene Bränvinspannor som skola begagnas böra af tillförordnade Justerare uppmätas och stämplas, så får jag föreslå, det ansvaret för dessa Justerarnes förrättningar, bestämdare måtte dem åläggas 3 än uti nu gällande författ - 443 Den 3 Martti, ningar, på det att ej tillverkare af Brännvin; må stanna i ansvarsskyldighet för hvad de förra af slurfaktighet och vårdlöshet, uragtlåta. Jag har sjelf en obehaglig erfarenhet deruppå, att så kan tillgå, och till förekommande af dylika olägenheter föreslår jag, att intet ansvar, och ingen förlust af Brännvinsredskap må i något afssende tillskyndas den tillverkare af Brännvin som har sin panna lagligt stämplad och krönt, utan må allt sådant drabba Justeraren, utan att pannan confiskeras eller förseglas, blott åter uppmätes och orakrönes. Om remiss af detta till vederbörligt Ut-' skott anhåller jag ödmjukast. Friherre von* Roxendorff, Carl Gustaf: Jag har visserligen hört och skulle Vara böjd att tro, det den för handen varande stora Financeoperation, skulle med flera, äfven medföra indragningen af det anslag Kongl. Maj:t och Riksens Ständer gjort såsom fond för Bancolån till understöd för nyttiga uppod4 lingar i landsorten^, och att i följd deraf denna lånerättighet skulle upphöra; men då detta troligen först skall komma under Riksens Ständers öfverläggning, och en sådan förändring kanske icke så snart kan för sig gå, har jags Den 3 Martti• 449 för den tid som denna lånerättighet ännu kan vara öppen, ansett åtskillige äodringar och tillägg i Kongl. Maj:ts förnyade nådiga kungörelse i detta ämne af den 3 November 1819 af högsta nödvändighet, hvarjemte jig förenar den ödmjuka anhållan, att de resolutioner och instructioner, som Herrar Bancofullmägtige kunna meddela Herrar Commissarier i Riksens Ständers Bank i afseende å tillämpningen af förordningen och hvartill närlaggde aine FrotocollsUtdrag gifva anledning, måtte, (så framt Herrar BancoFullmägtige äga rättighet att i någor måtto ändra Kongl.
Då likväl bland de vid fångvården anställde, men från pensionsrätt sålunda uteslutne, tjenstemän, läkarne syntes lika, med de dertill berättigade, vara förtjente att, efter nitisk tjenstgöring, på sin ålderdom komma i åtnjutande af enahanda underhåll af det allmänna; och då, på fångvårdsstaten^ icke funnes uppförd mera än en kommendant, hvilken icke med denna befattning förenar den af föreståndare vid korrektionseller arbetsinrättning och derföre ärpensionsberättigad, nemligen Öfversten, Riddaren af Kongl. Maj:ts Svärds-Orden Carl Johan Ström, som på Malmö arbetsoch fästningsfängelses stat i egenskap af kommendant uppbär årligt arfvode af 333 lbdr 16 sk. banko, och numera uppnått 71 års ålder, har nyssbemälda styrelse, uti skrifvelse den 8 sistlidne April, underdånigst hemställt, om icke Kongl. Majit måtte täckas till Rikets Ständer göra nådig framställning ej mindre derom, att läkare vid strafffängelser och korrektionsinrättningar må, i likhet med och under enahanda vilkor, som civile tjenstemän vid samma inrättningar, varda tillerkände rättighet till pension å allmänna indragningsstaten, än äfven derom, att nämnde kommendant kunde förklaras berättigad att, efter afskedstagande, un - 20 Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition, N:o 14. der sin återstående lifstid fortfarande få på indragningsstat uppbära det för kommendants-befattningen i gällande stat för fängelset bestämda arfvode.
Hvad jag nu ansett mig böra anmärka är, att, innan i dessa hänseenden ändring af gruudlagarne i vederbörlig ordning försiggått, någon andel i lagstiftningen rörande Riksbanken eller i dess förvaltning icke kan Kongl. Maj:t tillerkännas, i strid med Regeringsformen :§ 53 och 72 samt Riksdagsordningen §§ 32 och 66, af hvilka §§ klarligen följer, att denna lagstiftning och denna förvaltning uteslutande är Rikets Ständer för det närvarande förbehållen. Också hafva Rikets Ständer hittills visat sig ganska ömtåliga om bibehållande af denna exklusiva rättighet. Då år 1844 numera hädangångne Presidenten af Skogman till vederbörlig behandling under dä pågående riksdag hade framlagt ett förslag till sådan ändring af 72 § Regeringsformen, att den skulle lyda: TSveiiges Bikes Bank vare under Konungens och Rikets Ständers gemensamma garanti och värd, sä att den, efter de ordningar, stadgar och reglementen, soro redan gjorda äro eller vidare af Konungen och Rikets Ständer göra*s kunna, må ostörd förvaltas af en ordförande, som Konungen förordnar, och de tolf Fullmägtige, hvilka Rikets Ständer samfäldt genom 12 för hvart stånd särskildt utsedde elektorer välja” etc., blef detta förslag, som redan af Konstitutions-Utskottet afstyrktes, af Rikets Ständer fork åstadt, och är det, måhända, vid' erinringen af detta historiska faktum, som äfven det numera till hvilande antagna, nya representationsförslaget bibehållit för riksförsamlingen uteslutande rättighet att hafva Riksbanken under sin egen garanti och vård samt meddela lag och stadgar till efterrättelse vid dess förvaltning, som skulle handhafvas endast af riksförsamlingen dertill utsedda ombud. Huruledes, vid öfvervägande af allt detta, Utskottets förslag om Kongl. Maj:ts deltagande i Banklagstiftningen, äfvensom i den omedelbara förvaltningen genom tillsättande af Ofver-styrelsens ordförande skulle kunna med grundlagarnes nuvarande föreskrifter förenas, är för mig ofattligt; och om äfven antagas finge, att rikets nu församlade .'Ständer skulle finnas benägna att ingå på den af Utskottet framställda, ohållbara fiktionen, att ”Sveriges
Jag är äfven för, att delta tvång äger rum; men en af orsakerna, hvarföre den delen af nationen, som här är i fråga, icke velat hafva i fråga va i*, mynt, är den, att man vid remisser önskar komma närmare i liqvid af de summor, sorn icke uppgå till jemna r:dr-tal, än som kan ske, ifall alla dessa små-sedlar tagas bort, då man icke vill skicka silfver. Derföre tror jag det rätta ligger deruti, att endast aflysa de minsta sedlarna och i stället införa silfver, likasom man nu har kopparskiljemynt, och att således 8 och 12 skts-sedlarna böra borttagas, men de på 16 sk. för remissernes skull bibehållas. Jag tror, att denna medelväg är riktig, och att den förenar de åsigter man anfört, samt kan läggas till grund för ett förändradt förhållande för framtiden. Jag yrkar således återremiss af detta betänkande. Hr Hjerta, Lars: Jag förenar mig i det anförande Hr von Troil afgifvit, men önskar dervid tillägga, att jag ej rätt förstår, hvarföre Utsk. föreslagit olika terminer för småsedlarnes aflysande. Detta är en halfmesure, sorn förmodligen härleder sig från någon farhåga, men hvartill jag ej kan upptäcka orsaken. Utsk. har föreslagit — jag ber om ursägt för det jag misstagit mig — när jag nu kastar ögat på betänk., (inner jag det vara i en reservation, som man föreslagit aflysa sedlarna å 8 sk. vid i84t , å 12 sk. vid 1842, samt å 16 sk. vid 184a års slut. Jag skulle önskat få instämma i en reservation, som tillstyrkte, att alla dessa Den a3 Maj. sedlar på cn gång aflystes. Jag tror, att den föreslagna halfmesuren, att successivt indraga deni, helst då endast ett år skulle förflyta emellan indragningarna, nödvändigt måste försvåra möjligheten att få silfvermyntet i circulalion, emedan obrqvämligheten hlefve stone, då man på en gång nödgades hafva både en plånbok och en börs till förvarande af sina penningar.
Med dem, som velat antaga, att, genom en sådan åtgärd med dylike personer, möjligheten, af deras framtida förbättring skall försvåras eller förhindras, finner Utskottet sig icke kunna' instämma. X den Ort, der nämnde person be - 404 Lag-Utskottets Betänk anden, gått brotten och lidit straff, är hans Vanfräjd allmänt känd, och lian kan icke der annorledes återvinna ett såmedelst förloradt fört roende, än gt norn visade säkra bevis om en fortfarande dygdig Vandel; Och, ou lian åter från berörde till annan ort aflyttar, är det en ofelbar skyl» dighet för honom att vara försedd med behörigt Prestebetyg, hvilket nödvändigt måste in» nejiidla beskaffenheten af hans förde vandel. Enligt nu gällande Författningar Skall således denne person uti berörde betyg Oupphörligen medföra vittnesbörd nm sine begångrie förbry. leiser, dem han altså är nödsakad att offenteligen ådagalägga, hvilken omständighet oftast tor» de hafva föranledt till ytterligare brott, genom desse vittnesbörds förfalskning; Men, då sådant oaktadt någon ändring uti de härom uti besagde Författningar cifne Förordnanden icke ansetts kunna rnedgifvaS, eller de samma funnits vara hinderlige för de brottsliges förbättring, karl Utskottet ej mindre finna anledning, att ett dem för itererade tjufnader straffade personer åsatt märke på ett sådant ställe å kroppert , der det icke för alla kan vara synligt , skall medföra omförmälte menliga verkan j men att ett dylikt märke skall tjena till ett säkrare bestämmande för Domaren af denna persons ansvar, om lian ånyo begår enahanda eller andra lika beskaffade brott, lärer vara tydligt, äfvensom den nytta, sorn deraf för allmänna säkerheten härflyter, må» Ste anses ofelbar. Sluteligen, och hvad rörer det, som af Herr Hauswolff är vordet anfördt, i afseende å slet af Utskottet tillstyrkte Rättegångssätt, då Lag-Utskottets Fet tlnk and en.
M. redan äskat medel för sockencharlor oeh, i fall de af Ständerne beviljas, tillgång äfven skulle finnas för sjelfva grundläggningen af departemental-chartorna, så hoppas jag desto säkrare, att den af mig uppgifna summan skall blifva tillräcklig. Jag anhåller om remiss af denna min motion till StatsUtsk. Ö. P. M. I anledn. af det mig benäget gifne uppdrag att uppgöra kostnadsförslag för lithografiering af statistiska departementalchartor öfver Sverige och Norrige, får jag ödmjukast tillkännagifva, att dertill erfordras en summa af 3,666 r:dr 32 sk. b:co, om nemi. dertill begagnas den för directionen till befrämjande af vexelundervisning lithografierade charta som stomcharta, och aftryck derutaf på andra stenar öfverllyttas, hvaruti sedan de nödiga förändringarne anbringas. På detta sätt kunde då med förenämnda summa tillvägabringas följande chartor, förutsatt att originaler dertill lemnäs complett färdiga, nemi.: 1 charta för domstolar och fängelser; d d:o för Landtförsvarsdepartementet; 1 d:o för Sjöförsvarsdepartementet; 1 d:o för vägoch vattencommunicationer; 1 d:o för bergverk; 1 d:o öfver orterna för fabriker och slöjder; 1 d:o öfver jordmånens beskaffenhet, stuterier, schäferier, hol länderier m. m. 1 d:o öfver landshöfdingedömen och fögderier, riksdagsmän för Borgareoch BondeSt:n; 1 H. 61 482 Deri 25 Augustt 1 charta för Postverket med hvad dertilll hörer; 1 d:o för Tullverket; 1 d:o för Kyrkooch Läroverksärendena samt helsö- och fattigvärden (Riksdagsmän i Presleständet). För att visa att ofvannämnde sätt att transportera chartor på sten är användbart, tager jag mig friheten bifoga en del af en på sådant vis öfverflyttad charta. Slockholm den 24 Aug. 1844. G. L.
Här möttes hon af herrarne med föreställningar om nödvändigheten att uppgifva fästet. Stolt och högrest stod fru Ebba inför de församlade krigarne. "Ädle herrar och riddare", började hon nu sitt tal. "Dem ibland eder, som med sanning och ärlighet äro den goda saken tillgifne, och som med nit och trohet stridt för sin konungs sak, dem tackar jag ännu en gång för deras mod, för deras sjelfuppoffring. Men här finnas ock, Gud bättre, män af annat slag. Ännu har ingen qvinna i slottet uttalat ordet kapitulation, det var männen förbehållet att denna gång vara de mjukaste. Vore alla så till sinnes som jag, så skulle ej hertigen få in slottet så länge en hand finnes, som kunde kasta en kula åt fienden." "J veten ännu icke, eders frudöme", utlät sig nu Bengt Söfringsson, att vi svårligen kunna kasta några kulor. De af hertigen köpta förrädarne, hafva icke allenast förledt folket att öfverlöpa, men äfven att förstöra skytteriet. Alla kanoner äro dels fyllda med sand och jord, dels förnaglade. Vi stå här redlöse, så herren sig förbarme öfver oss. Ingen utväg finnes att göra motstånd." Ett ögonblick gaf fru Ebba vika för sin djupa smärta och sade nästan bittert: "Ha, hvad kan icke menniskan uträtta med en fast vilja! Det har jag lärt mig af honom, som aldrig tvekade, aldrig bäfvade, när han skulle följa det rättas väg; och som aldrig räddes att öfver sig draga hertigens svåraste vrede, i sitt försvar för sin konungs rätt. Men J, J bäfven för edra hufvuden, J bäfven för hertigens straff, och stån ovissa om J bören följa edert samvete och göra det rätt är och förtjena eder konungs nåd, eller om J bören underkasta eder hertigen, derföre att han nu står här närmast med sin här. Gingo väl alla förrädare hädan? Nej, jag förstår nu, att jag varit en godtrogen qvinna, som litat på falska vänners råd, och trott på dem, som voro min ädle makes fiender! Dock, förebråelser hjelpa intet, att klaga vårdar jag mig icke.
Utskottet har således endast kunnat taga detta sednare af motionären framställde förslag i öfvervägande, hvilket Utskottet anser i hög grad förtjena Rikets Ständers bifall och understöd. 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Uilat andej N.o 128. För hvar och en, som känner den ekonomiska lagstiftningens historia inom värt land, måste det nemligen vara klart, att den vigtiga gren af denna lagstiftning, som rörer bränvinsbränningen och dess beskattning, alltsedan äldre Lider och vid hvarje återkommande Riksdag, väl utgjort föremål för skarpa strider emellan olika intressen, och derföre äfven omvexlat efter än den ena åsigten och än den andra, allteftersom det ena eller andra intressets anhängare vunnit seger vid omröstningarne, men just härigenom aldrig förmått vinna den stadga, som endast kan byggas derpå, att princip, ej interesse, förestafva!* lagen. Än har man förbjudit tillverkningen, än ytterligt frigifvit den, snart derefter lika ytterligt inskränkt densamma; och då frukterna af alla dessa stridiga åtgärder nu tagas i betraktande, så måste fosterlandsvännen med sorg erkänna, att dessa frukter just blifvit sådane, som. de till följd af utsädet måst blifva, nemligen att näringen, som doek, i anseende till massan af de producter, som deruti användas, troligen är för landets välstånd en af de vigtigaste, står, såsom sådan, på en ytterst låg ståndpunkt till oberäknelig skada för såväl det allmänna, som för den enskilde; att vårt landtbruk, lill följd deraf, införts på en så oriktig bana, att nära //4-del af landels import utgöres af landtmanna-producter; att staten af densamma ej erhåller en inkomst, som ens någorlunda svarar emot hvad denna näring borde och kunde lemna, just för det att producten är skadlig, och slutligen, ehuru i första rummet, att den verkat menligt å sedligheten, oaktadt alla de ansträngningar, som blifvit gjorda, för att bland folket sprida bildning och Gudsfruktan.
Man invänder att sjö- bch landtmagterne räcka hvarannan hander! till ett gemensamt ändamål, men obestridligt torde vara att, i länder som omgifvas af skärgård, Örlogsflottor egentligen äro ett offensift krigsmedel; och anmärkningsvärd!, att sjö- och landtförsvars anstalter synas vara hvarandras kräfta i fråga om tillgf ngarnes användande. Örlogsflottan fordrar befäl och manskap sorn icke kunna användas till landsj LandtArméen, befäl och manskap som icke kunna användas till sjös. Sjöväsendet fordrar kostsamma etablissementer, som icke gagna landt-krigsväsendet, detta återigen kostsamma anläggningar, hvilka icke gagna sjöväsendet. Sjöförsvaret fordrar befästad* hamnar och sjöfästningar, hvilkas garnizoner minska landtarttiéen och hvilkas betäckning i otid torde kun - g6<f Den 58 Februarii, na leda Arméens operationer från det inre till gränsorne, möjligen emot krigskonstens grundsattser. Landtförsvaret deremot synes fordra centrala fästningar, sorn icke gagna sjökriget. Det synes mig derföre sannolikt* att Svea Rike icke förmår hålla en så stor Örlogsflotta i sjön, att densamma kunde sätta Riket i detta hänseende i verklig sjelfständighet; att en Örlogsflotta som medelst stationerande i sjön för att förekomma en öfvergång ifrån fiendens sida och landstigning, genom storm lått drifves från sin punkt så långt, att den operation man ve lat förekomma, hinner verkställas innan flottan kan hafva hunnit återtaga sin ställning; att Sveriges sjömakt hufvudsakligen bör beräknas uppå försvar; att riket icke förmår på en gång underhålla både tillräckelig Örlogsoch Skärgårdsflotta, utan att båda tillika medföra halfhet i åtgärder och förmåga; att Skärgårdsflottan kan ställas i närmaste förening med den Armée som vid kusten skulle hälsa fienden, hvilket en Örlogsflotta vid Scandinaviens farliga 6kärgårdskuster icke kan.
Men de goda egenskaper, som kunna påvisas t. ex. i styckena » Storm », » Den underbara harpan », » Tjufskytten », » Sankt Staffan » och » Fru Venus, en Wal-purgisnattsdröm », de skymmas och upphäfvas genom en hel mängd betänkliga saker. Det låter ju riktigt vackert, när författaren börjar så här " I nordens skogar Sankt Staffan red, slog gudar och altare sönder; vid älf som skummig mot hafvet stred han döpte styfsinta bönder. och vidare, när denne man blir helgon " För Staffan stammade skamsen bön, blott ovana näfvar kröktes, som sträfvat och släpat att vinna sin lön långt innan hans hjälp försöktes. Mot honom veknade mången blick, som hårdnat i lifskarga tider, ty Staffan medlarekallet fick i de lågas torftiga-strider. Men så, när författaren skildrar, huru dessa människor tänkte sig Staffan som Jungfru Marias stallknekt och huru han som sådan slår de rivaliserande helgonen ur brädet och vinner hennes öra för sina skyddslingar, möta vi en sådan vers som denna " Han bjuder till fotsteg handen stark, och stödd på hans skuldror breda, hon svingar sig lätt och säkert i mark. — Då blicka de andra sneda " I allmänhet lider författaren af bristande koncentration, dåliga rim och haltande meter. Ädel — sedel, het — nät, blef — säf m. fi. rimma visserligen för det stockholmska örat, men de betraktas icke desto mindre med rätta som förkastliga. Det ojämförligt stora antalet svenskar skilja noga e och ä, så som ju ock sker i riksspråket. Hur författaren kan behandla metern, därpå få vi ett vackert prof i » Chatterton ». " Nu är den slut och Rowleys vålnad dör som jag af arsenik. Den stackarn svultit tillräckligt länge nu. Svälten och snillet! Sången och ekot! En förträfflig värld! Den bundna formen upphör som vi märka alldeles totalt, ty författaren kan väl ej begära, att man skall läsa Svälten och Sången.
Då denna fråga redan en gång af Ridderskapet och Adeln blifvit afslagen, medelst lemnadt bifall till OeconomieUtskottets deröfver afgifna, och den 22 sistlidne Maj afgjorda Betänkande, som bestämdt uppgifver, att Rådmannen Kjellanders motion är stridande emot Ståndens privilegier, så hemställer jag huruvida Den 15 Juni. e. nu 367 Ridderskapet och Adeln nu kan bifalla BorgareStåndets deremot stridande inbjudning. Då detta Stånd är så angeläget 0111 att bibehålla sina rättigheter, så torde Ridderskapet och Adeln äfven böra vara måne om att vårda sina. Jag får derföre afstyrka bifall till BorgareStåndets inbjudning. Friherre Cederström, Jacob, anmärkte, att Saken endast rörde en af Högvördiga PrestStåndet för egen del beviljad eftergift, sorn ej anginge Ridderskapels och Adelns rättigheter. r r> {£ „ _ Herr Grefven och Landt Mar skalk en lät, till Sakens upplysning, uppläsa Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets redan bifallna Betänkande i detta ämne ; hvarefter Friherre Cederström, gfacob, yttrade: Sedan nu Betänkandet är uppläst, och derigenom Ovedersägligen upplyst blifvit att frågan endast angår Högvördiga PrestStåndet; och då detsamma rredgifvit, att de hus i städerna, sora tillhöra Ecclesiastika personer, utan att af dem sjelfva bebos, ej vidare må fritagas från vissa skyldigheter, så finnér jag ingen betänklighet för Höglofl. Ridderskapet och Adeln att deruti instämma; alldenstund 114. §. RegeringsFormen i privilegiä-frågor fordrar denna formalitet af alla fyra RiksStånden, så snart förändringar eller jemkningar uti någotderas förekomma. Friherre Boye, Ludvig: Åfvan jag har hört Betänkandet uppläsas, men bar ej kunnat fat - 368 Ven 15 Juni. e. ni. ta det vara annat än gemensamt för alla Stånden.