Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om, såsom jag i November föreslog, Banken då blifvit öppnad till upplåning, hade vi alla nu i Julii vetat skillnaden mellan credit och mynt, och samma resultat hade då redan vunnits, som Utskotten på andra långt osäkrare vägar tillstyrkt, eller ett förhållande emellan fond och sedelstock som fern till åtta. Så enkel är hela den åtgärd, som erfordras; men i detta ögonblick är ej fråga om Bankens kraft, utan blott att återföra samhället till ett nödvändigt rättstillstånd och till ordning i förhållanderne enskilde emellan; ty för närvarande vet ingen hvad han får, eller hvartill han förskrifver sig. Det är detta, som i första rummet måste afhjelpas; och Utskotten hafva i detta afseende antagit en billig norm, då de föreslagit 128 sk. för 1 R:dr i silfver. Jag faster härvid icke afseende på medelcoursen, ty den beror på medium af dagens vexelslut, och utgör således ingen norm för de enskildta vexeldragningarne; men jag anser i alla fall 128 sk. vara den billigaste grunden för myntbestämningen, och dessutom bör icke 1 å 2 sk. mer eller mindre här komma i betraktande, emot fördelen af en beqväm proportion. 3i H. 12 178 Den 6 J uI i i e. m. Sedan jag nu i det väsendtligaste framställt min åsigt rörande Utlåtandet N:o 1 , anser jag mig pligtig att i sammanhang dermed något närmare utveckla mitt påstående, hvad Banken angår, att den bör sköta sig sjelf; och jag får i sådant afseende fästa uppmärksamheten på följderna af den Bankens upplåning jag föreslagit. Om för att komma till ett förhållande af 5 till 8, Banken behöfde göra ett lån af t ex. 2 millioner (och jag skall sedermera visa, hvad som verkligen kan behÖfvas), så är jagöfvertygad, att summan skulle erhållas inom en månad; här finnas verkligen så stora capitaler, att de 2 millionerna i ögonblicket skulle vara tecknade. Den så kallade strypningen vore då skedd; men hvad blef resultatet?
N:o 7, i anledning af motion, angående fastställandet af reglementen för sockenmagasiner: afslogs. Prot.-Vtdrag den 29 Januari 1851. 135 N:o 8, i anledning af motion, om föreskrifter mot gifte husmäns och inhyseshjons utvandringar från Skåne till Danmark; bifölls. N:o 9, i anledning af motioner, om upphörande af förhöjd presterlig tjensteårs-beräkning, m. m.f bifölls. N:o 10, i anledning af motion, om förändradt befordringssätt till regala pastorater; bifölls. N:o 11, i anledning af väckt fråga om Landsfiskals-tjensters indragande; bifölls. N:o 12, i anledning af väckt fråga om utfärdande af fuilmagtér för I.änsmän; bifölls. N:o 13, i anledning af väckt motion, om upprättande af förslag vid Länsmanstjen sters tillsättning samt om uppbördsborgen för Länsmän; biföils. N:o 16, i anledning af motion, angående föranstaltande af en Normal-upplaga af Kateehesen; återremitterades. N:o 17, i anledning af motion, om statens öfvertagande af utgifningen utaf Bibeln, Psalmboken och Katechesen; bifölls. N:o 18, i anledning af väckt fråga om förändring i sättet att tillhandahålla afskedade krigsmän pensioner och nådegåfvor; bifölls. och N:o 1-9, i anledning af motion, om upphörande af befälets vid indelda regementerna inverkan vid uppgörande af lego-konlrakter emellan rotehållare och rekryter; bifölls. S. I).
Cederströms medgifvande på samma sätt, som den siste värde talaren; jag har trott mig finna, att Frih. Cederström endast förklarat sig vilja åtnöjas med det förslag till contraproposition, som jag uppgifvit, utan alt han derföre frånträdt sin mening, att en förhöjd ersättning till Hr Landtm, bör äga rum. Härmed må dock vara huru som helst, så afstår jag för min del icke från den begärda propositionen. Gr. Gyldenstolpe, Ulrik: Frih. Cederström har väl numera medgifvit, att iooo r:dr må blifva den summa, sorn i contrapropositionen bestämmes för Hr Landtm.; men han bär icke upplyst, hvilken summa han begär för de öfriga Talmännen. Jag hemställer derföre, om meningen är, att de Den 17 Mars f. m. 3*7 4-oo r:dr i månaden, som Utsk. föreslagit, skola qvarstå för Talmännen i de öfriga RiksSt:n. Frih. Boye, Ludv.: Då Frih. Cederström begärt, att Talmännen för de öfriga RiksSt. skulle erhålla samma ersättning, som vid sista riksdagen var bestämd och hvilken, enligt hans uppgift, skulle hafva utgjort yoor:dr, men, enligt hvad en annan ledamot upplyst, rätteligen steg endast till 600 r:dr i månaden, och då här fordras, att en bestämd summa utsätles, anser jag i contrapropositionen böra intagas, att ersättningen för Hr Landtm, bestämmes till 1000 r:dr, men för hvardera af de öfriga Talmännen till 600 r:dr i månaden. Gr. Cronhjelm: Jag fruktar, att den siste talarens sednaste yttrande ej qvadrerar med hvad han förut anfört.
Deras revolutionära tendenser ingaf honom fruktan; och gentemot den mera beskedligt demokratiska tidsandan närde han aristokratens djupa förakt. Vid mogen ålder gifte han sig, och hans äktenskap välsignades med två söner, af hvilka den äldre, Sixten, redan som barn bestämdes för den militära banan, den yngre deremot, August, att gå den lärda vägen. Sixten von Rosenberg var född 1830. Hans första ungdom föll in under en tid rik på stora och starka intryck, hvilka brände sig in i hans minne, danade hans karaktär och präglade hans lif. Som ung officer omfattade han den skandinaviska enhetstanken med en svärmares entusiasm. Han deltog i studentrörelsen 1848, han stod med högröda kinder bland åhörarne den 23 Mars, då den unge docenten i ett inspireradt föredrag talade hjertats språk till Lunds studenter. Med hvarje fiber lefde han med i tilldragelsernas gång. Han följde riddarhusets förhandlingar, då den vigtiga frågan behandlades om anslag till arméns mobilisering, så att Sverige i nödfall med väpnad hand skulle kunna deltaga i striden för broderlandets sjelfständighet och frihet; och Stjernelds och Gripenstedts anföranden återgåfvo som med en klang af malm hans egen sinnesstämning. Han följde också de andra ståndens förhandlingar; och särskildt ingaf honom böndernas skelande betänksamhet den djupaste afsmak och leda. Till sin sorg fick han icke sjelf offra minsta droppe blod på skandinavismens altare. Han kände Løvenskjold och Leijonhufvud och han var entusiast som de; han önskade ingenting högre än att som frivillig få draga sabeln i den goda sakens tjenst. Men det regemente, han tillhörde, hade sjelf fått order att bryta upp, hade till och med gått öfver sundet och slagit läger på Fyen — der han således måste tillbringa sin tid i dådlös overksamhet, medan de andre gåfvo sina lif för den stora tanken, tanken som också han älskade mer än sitt lif. Freden slöts. Den svenska armékåren drog hem till sitt land igen. Ett tiotal af år tjenade Sixten von Rosenberg kvar.
Han ådrog sig genast Annæi Domitii uppmärksamhet genom den tysta, men synliga hyllning, som desse egnade honom. Mannen vexlade några ord med prokonsuln af Akaja, och när han kort derefter vid Annæi Domitii sida, omgifven af sina trosförvandter, lemnade kyrkan, hade det namn, han yppat sig ega, flugit genom soldaternas leder, meddelat sig presterna, fortplantat sig till menigheten, så att alla ögon voro fästa på honom, sjelfve Petros tystnande vände sig om, och ett sorl af röster beledsade honom, hvilka uttalade namnet Athanasios. SEXTONDE KAPITLET. Under den nye kejsaren. Aftonen af samma dag, på hvilka ofvan skildrade händelser inträffat, emottog Krysanteus ett handbref från kejsar Julianus, hvilket åtföljdes af en offentlig skrifvelse från denne till folket och rådet i Athen. Genom anslag, fästade på tempeldörrarne och stamhjeltarnes stoder, kallades Athenarne följande dag till allmän folkförsamling, för att höra kejsarens skrifvelse uppläsas. Pnyx, samma kulle, der athenska folket under sin glansperiod hade samlats, för att öfverlägga om krig och fred, om sin inre politik, om belöningar och straff, om skådespel och fester, bevittnade ånyo en folkförsamling. Flera tusen medborgare infunno sig högtidsklädda; Annæus Domitius i spetsen för de kejserliga embetsmännen anlände till stället i högtidlig procession; ett rökoffer till de himmelska magterna förrättades inför folket af en bekransad, purpurklädd offerprest; den nye kejsaren hyllades, hvarefter Krysanteus uppträdde på Demosthenes’ talarestol och föreläste Juliani bref till folket och rådet i Athen. Detta bref, ett vältalighetsprof, värdigt de store och snillrike folkledarne i demokratiens dagar, redogjorde för de omständigheter, som nödgat Julianus att gripa till vapen emot Konstantius. Julianus hänsköt till athenska folkets omdöme, om det i hans gerningar och bevekelsegrunder kunde finna något oädelt och tadelvärdt.
Maj:ts nådiga Stadga den 1 Juni 1850, nödiga åtgärder blifvit vidlagnc, utöfvas inom åtskilliga socknar af visse legde personer, men i de flesta församlingar bestrides den af hemmansägarne i tur och med årligt ombyte. Uti Länet äro stationerade två ordinarie Provincial-Läkare, en i Malmö och en i Landskrona, en extra Provincial-Läkare vid Öfvedskloster och två Distrikts-Läkare, en i Trelleborg och en i Höganäs; och anses antalet af aliade Läkare, som i Länet 27 äro att tillgå, vara någorlunda tillräckligt, då icke allmänna farsoter eller andra utomordentliga fall påkalla en större läkarepersonal. Examinerade Barnmorskor finnas inom hvarje pastorat; deras antal anses motsvara bchofvet. Länets allmänna Sjukvårds-Inrättning, utom Hospitalet, befinncsi Lund och utgöres af: l:o. Läns-Lazarcttct och (let dermed förenade Institutum Cliuicum; 2:o. Läns-Kurhusct; 3:o. Barnbördshuset och 4:o. Tvänne Celler för sinncssvaga. På Lazarettet, hvilket är fördelad t i en Kirurgisk och en Medicinsk afdelning, bestrides sjukvården och med densamma undervisningen ät blifvande Läkare af två Professorer vid Carolinska Universitetet, nemligen Förste Lazaretts-Läkarcn, som derjemte är Klinisk Direktör, samt Professorn i praktiska medicinen. Denne sednare liar dock icke skyldighet att under de akademiska ferieruo sköta de sjuke, ehuru nuvarande Professorn endast begagnar sig af tjenstledighet under sommar-ferierne. Under denna lid skötas alla patientcrne af Förste Läkaren, hvilken dessutom hela året om har tillsynen och vården vid såväl Kurhuset som Barnbördshuset. Till Öfverläkarcns biträde äro två Underläkare anställde med hvar sin bostad inom Sjukhuset.
Vi håfve inhemtat, att, ehuru Prest-Ståndet, genom sitt Protokoll den 28 Juni 1809, vid de då gjorda Concessioner uttryckligen förbehållit Kornrninistrarne att icke derigenom med någon för dem ny tunga besväras, likväl uti Kongl. Kungörelsen den örte April 1810 angående jemkningar och förändringar i RiksStåndens Privilegier samt uti Riksdags-Beslutet den 2:dre påföljde Maj detta förbehåll icke blifvit iakttaget, utan deremot förklaradt, det Prestbord och Stommar samt den Ecklesiastika jord , som af Innehafvaren fritt disponeras, hvartill äfven Komministrarnes Boställen höra, må under krig deltaga i Kronoskjuts till hälften emot Skattejord. Och, emedan en sådan Komministrarne ålagd skjutsningsskyldighet troligen tillkommit af något misstag vid Riksens Ständers under 1809 års Riksdag i ämnet aflåtne underdåniga Skrifvelse och det sedermera utfärdade Riksdags-Beslut, håfve Vi genom Skrifvelse den 2g:de sistlidne Maj hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält detta sakens sammanhang och anhållit, att nämnde Skjutsnings-skyldighet må i Laga ordning upphäfvas samt Komministrarne således åter sättas i åtnjutande af den derifrån i Privilegier och billighet grundade befrielse. §• 39- At ett förordnadt Serskildt Utskott håfve Vi Underdåniga Skrif velter'. 789 uppdragit att utarbeta och uppgifva allmänna grunder icke allenast för indragning och sammanslående af öfverflödiga Embeten oeb Tjenster utan ock för ett förbättradt Arbetssätt inom Rikets Styrelse-Verk: Och, sedan detta Utskott till
Det blir omöjligt att vinna något med denna frihet, och jag hemställer om ej så är till den här närvande person, hvilken fungerade som ordförande vid religionsfrihets-vännernas möte, och hvilken alltså i fråga om deras anspråk, bör hafva den största insigt, helst han sjelf här motionerat en dissenter-lag. — Dock, jag behöfver icke vädja till honom; jag behöfver blott åberopa hans egna ord, sådane de stå uti R. o. Ad:s prot. Han yttrade sig vid remissen af förslaget till nyssnämnde dissenter-lag på följande sätt: ”R. St. må i all välmening och kärlek söka att stilla sinnena, genom hvilka reformer i den kyrkliga författningen som helst, så gifva de sig icke tillfreds förr, än den samvetsfrihet blir dem tillerkänd som dé, enl. Guds ord och Symboliska böckerna anse sig ega, hvilket är: fri religionsöfning för hvarje denomination af den kristna bekännelsen antingen han tillhör Statskyrkan eller ej.” När vi veta, att läsarne vid det s. k. Prestsällskaps-mötet offentligen hade till mål, alt verka för religionsfriheten, och att åtskilja Stat och Kyrka, så frågar jag hvad det tjenar till, att för dem göra några synnerliga eftergifter? Det väckte mycket upseende här om dagen, då R. St. icke ville bevilja de gamla andaktsböckernas begagnande för vissa församlingar, hvilket naturligtvis icke medgafs, emedan det ansågs vara en ren omöjlighet. Jag kan icke tänka mig möjligheten, af att en del af församlingen skulle få återtaga de gamla andaktsböckerna, då den andra delen finner sig upbygd af de nya. De veta så väl som jag, att det är en omöjlighet, att vid Ben 21 Juni f. m. 335 offentlig Gudstjenst få begagna dessa böcker, men deras diktan och traktan går derpå ut, att de vilja hafva rättighet att välja sig ett eget presterskap. Man har tyckt det vara obilligt att förbjuda begagnandet af dessa gamla andaktsböcker, och att det vöre hårdt, alt för denna olikhet i lithurgi vara utsatt för borgerliga straff, men detta hvilar på ett misstag.
SDtaj:t (fulle pröfma nöbigt att uppbäfma något eller någre af be förbub, ijmavmeb miga maru* artiflar nu är o belagba, något bitter berföre af £ulltapan icfe måtte 44 förefinna^; Dcb f>afwe <3öi/ met> tillämpning af be bufwubgrunber, <3Bi för ^ullbewillningené bejtämmanbe nu antagit, ocf> hvilka uti <3öår unöerDåniga ©krifwelfe af ben 12 ftfrtiDne Slars finnas full» flänbigt anförbe, od) ^rotlfa *3Bi f>dr till alla Delat Djj åberope, i betpbligare men förböjt tullafgifterna å åtjfilliga inkommanbe warm artiflar, bwarigenom inkomften af Sullbewillningen, fajfän tullen för wijja utgåenbe waru»artiklar blifwit nebfatt, lif träl f unnat till ett f/ögre belopp, än förut ffett, beräknas. ©erfkilbt Ijaftre 5Bi fäjlat Sffiår uppmärkfambet på wigten ber» af, att inom Sanbet en få bejfaffab ©panmålSbanbel måtte bilbao, font bevebbe på en gång en fåker fpanmålötillgång od) nöbigt ffpbb emot fatuma travat?
»När den frejdade författarinnan afslöt detta kontrakt med herr Maass och nedskref detta förord till originalupplagan af sin roman, kunde hon naturligtvis icke ana Aftonbladsredaktionens tilltag, att i sitt tidningsprogram för nästa år påstå sig ha förvärfvat förlagsrätten till samma arbete, och under offentlig försäkran derom och högtidlig utfästelse, att det »ej samtidigt eller under nästa år skulle utgifvas i bokformat» söka narra till sig prenumeranter.» (Huru genomlistigt förvändes ej här det som rörer Svenska upplagan med det som har afseende på den Tyska.) »Det enda som i afseende på fru C. väcker billig förvåning är att hon ej i tidningarna uppträdt med protest mot Aftonbladets omförmälda uppgift, sedan den stått att läsa i dess prenumerationsanmälan. Emellertid är skandalen så mycket större (nu börjar konfektregnet igen), som den gäller den yppersta af våra författarinnor och den mest spridda hittills af Sveriges nu utlemnade tidningar. Det berättas att redan innan slutet af instundande januari månad lärer en svensk öfversättning af den tyska originalupplagan af fru C:s ifrågavarande roman utkomma af trycket. Man kan således få det nöjet att i de andra tidningarna läsa recensionerna öfver densamma långt innan Aftonbladets följetong hunnit slutet af romanens första del. Tänk om redan i december någon annan tidning i sin följetong började öfversätta detta tyska arbete! Huru ginge det då med generalpuffen i Aftonbladets prenumerationsanmälan.» (Sedan denna sista pil så skickligt blifvit afskjuten, blir det en ny artikel på 3:dje sidan, der det heter:) »Hvad i dagens bref till våra läsare i landsorten berättades, att en svensk öfversättning af tyska originalupplagan af fru C:s nya roman snart skulle utkomma är redan bekräftadt genom följande annons på första spalten af Stockholms Dagblad för i går: Till undvikande af kollission tillkännagifves m. m. (Annonsen är redan bekant då den upplästes af Sohlman hemma hos oss. Samma afton var Sohlmans egen artikel – den Crusenstolpe ej finner för godt att omnämna – inne i Aftonbladet, en utmärkt väl skrifven bit, belysande till fullkomlighet hela det misstag som blifvit begånget.)
Af den g dennes, angående obehindrad rättighet för Skattehemmansägare, till svedjande å deras skog, samt öfver väckt motion, att Kronooch JägeriBetjeningens tillsyn å svedjande på Skattehemmans skog måtte upphöra. Företogs till pröfning Stats-, Bancooch LagTJtskottens den 10 dennes afgifne, samt den 16 derpå följde förmiddagen på bordet lagde, Betänkande öfver väckt förslag om utfärdande af ett allmänt så kalladt Moratoriuni eller Jernbref. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: De förenade Utskotten hafva i sitt afgifne Betänkande icke upptagit datum på Grefve Schwerins Motion i detta ämne. Jag vill likväl erinra mig, att den för 3 å 4 månader tillbaka blef till Utskotten remitterad, och får till Protocollet anmäla min förvåning, att Utskotten Ridd. 0. Ad. Prol. VIIJB. II Afd. 16. 242 Den 18 Junii e. m. icke förr än nu afgifvit deras Betänkande uti en fråga, som var af större vigt. Framtida Historieskrifvare skola ock få svårt alt förklara, alt icke den föreslagne åtgärden blef genast vidtagen, då Moratorium blifvit Disconterne beviJjadt. Jag för min del åtmindstone anser det vara en stor motsägelse att tillåta, det Disconterne icke honorera sina sedlar , men låta dem med stränghet förfara emot sina Gäldenärer. Jag skulle anse ett moratorium nu mera vara mindre nödigt, och att det således icke är skäl att bifalla Betänkandet, utan får jag hemställa, om icke det må få läggas till Handlingarne. Hans Excellence Herr Grefven oell LandtMarskalken: Då det icke torde vara lämpeligt, att lägga till Handlingarne ett Betänkande, som till Ridderskapets och Adelns pröfning inkommit, får jag, enär någon anmärkning mot Betänkandet i öfrigt icke blifvit framställd, hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade detsamma gilla. Ropades Ja.
Helsa Axel Lundegård! Ur Axel L – ds bref t. fru Horten d. 26 Maj 85.159 – Ni finner min ”Forklaring af Kysset i Forhold til Kjærligheden” – cynisk! Ja, vet ni, det är så mycket naturligt och sant, som stämplas af ”det gode Selskab” som cyniskt. Men vill ni fortsätta korrespondensen med mig får ni nog vänja er dervid. Jag erkänner icke detta för något cyniskt. Jag kände åtminstone intet cyniskt då jag skref det. Om ni gjorde det, när ni läste det – hvems är felet? Ni är uppfostrad att anse vissa saker som icke passande att tala om. Detta förbud grundar sig icke på egen öfvertygelse, utan på inlärd slentrian. Jag accepterar den icke. Det är bitanken vid ett sådant uttryck, som ni kallar cyniskt, som gör att ni rodnar när ni läser det. Fans icke denna inlärda bitanke, så skulle ni inte blygas. Hos mig fins den icke. Derför skäms jag icke för att skrifva det. Om ni någonsin kommer så långt, så står ni enligt min tanke högre i moraliskt hänseende, än ni nu gör. ”Hvorfor er det nødvendigt at tale næsten raat for at være naturlig?” – Rått – Ja, vet ni, det beror också på om den der bitanken ”är det passande”? förefinnes. Just de der orden, som ni anser rått skrifna, läste jag sjelf upp för Ernst Ahlgren. Kan ni fatta det: ansigte mot ansigte med en finkänslig qvinna och det fans inte spår af förlägenhet hos någon af oss. Men så visste hon också, att jag menade hvad jag sade; hon visste hur komplett utan hvarje tillstymmelse till allt som kallas för ”moral” jag är; men hon visste också att i det jag sade icke fans någon biafsigt; och det väckte hos henne ingen bitanke. Der ser ni hur olika uppfattningen kan vara! Det beror bara på hur mycket eget omdöme man har; och hur pass man hänger fast vid hvad andra inpräntat i ens medvetande. Herre Gud så många milliarder barnasjälar som dagligen förderfvas. Jönsson är inemot tretio år nu.160
Holms Motion, om granskning al Police-Författningarne, rörande sysslolöse Personers försändande till Arbetseller Corrections-Hus, samt angående skyldighet för Vederbörande, att till Riksens Ständers Justitieombudsman insända de beslut, som i afseende på Personers dömande till Krigstjenst eller användande till Corrections-hus varda meddeidte; å hvilken Motion Utskottet tillstyrkt bifall i den del, hvarigenom yrkas, att hädanefter vederbörande Police-Ausetoriteter och Konungens Befallningshafvande mä vara pligtige, att, när någon Person för sysslolöshet eller bristande laga Näringsfång, dömes skyldig till arbete vid Corrections-hus eller ä Fästning, genast till Justitis-Omhudsmannen insända ett Exemplar af de i ämnet haline Protocoll och ineddeldte Utslag, får att af honom granskas; varandes härvid bifogade åtskilige Utskottets Ledamöters serskilda meningar; och bar deribland en tillstyrkt bifall i alia afseenden å senäte - Dett 8 April. nare delen af Herr Borgmästaren Holms Motion; men flere åter icke funnit sig äga skäl understödja ifrågavarande Förslag, hvars antagande, i deras tanka, skulle förorsaka tillökning i arbete vid Police-Domstolar och hos Kongl. Majtts Befallningshafvande. 2:0 Öfver den af Herr Doctor Hedrén väckte fråga, om förändring uti nu stadgade sätt för uppenbar Kyrkophgts verkställande; deruti Utskottet, sorn icke ansett sig kunna för. ändring i Formen för Kyrkopligten tillstyrka, föreslagit, att med ändring af hvad i 10 och 11 Mom. af Kongl. Förklaringen den 23 Martii 1807, rörtnde Kyrkophkts verkställande, är stadgadt, hädanefter må antagas, att, då till undergående af uppenbar Kyrkopligt inställd Person, dervid är motsträfvig samt förnekar det begångna brottet och ej vill detsamma afbedja* han icke må af Presten absolveras, utan af honom med tjenlig föreställning afvisas; hvaremot i frågan om, huruvida Presten, då brottslingen vid förut anstäldt förhör befunnits sakna nödig Christendoms kunskap, må kunna vägra honom Absolution, Utskottets Ledamöter varit af delade tankar, så att några ansett Absolution böra i alla fall meddelas; men flere åter funnit en bristande insigt i Christendoraen utgöra ett hinder för Kyrkopliktens fullbordan; varande åtskillige Utskottets Ledamöters serskildta meningar uti bifogadt Protocolls-Utdrag öfverlemnade.