Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot anser jag andra bättre medel finnas oell hade äfven ämnat af sådan anledning väcka en motion 0111 ett sådant, i fall den icke framställdes af någon annan. Som jag hittills ej hört della ske, torde jag nu få begagna tillfället och nämna, att jag anser det ifrågavar. medlet vara ■penningeräntans frigifvande, hvilket jag således härmed får föreslå. Mycket kan utan tvifvel sägas både mot och med ang:de en sådan förändring; det är egentligen blott en omständighet, som jag här vill nämna, för att förklara hvarföre jag anser en fri ränta kunna verka till importens minskande. Man mäste nemi. alltid erinra sig, att penningen, såsom allt annat, i sjelfva verket är en vara, och att denna vara, likasom alla andra, kan stiga och Den 10 Augusti. 143 falla. Om då räntan är fri, så är det sannolikt, att när kursen stiger, och importerna följaktligen blifva dyrare, skall mången af utsigten pä en högre vinst lockas att spekulera på sina penningars användande till utlåning, i stället att använda dem till uppköp af utländska varor. Hvarje affärsman torde vara ense om detta, såsom en naturlig sakernas gång. Penningeräntans frigifvande torde dessutom kunna medföra många flera fördelar, derigenom att den lockar in capitaler i landet och gör, att de redan befintliga hållas mera rörliga, samt förekommer hvad som nu så ofta sker, då många capitalister vid en inträffande kritisk conjunctur på en gång uppsäga och skrinlägga sina utlånta penningar. Om då räntan i anseende till pennningebehofvet för tillfället hastigt stiger, så skall detta naturligtvis föranleda capitalisterne att, förr än eljest skulle ske, utsläppa sina tillgångar. Hr von Hartmansdorff, Au g.: I afseende på Hr von Hohenhausens motion och hvad i anledn. deraf blifvit anfördt, anhåller jag få yttra några ord. — Hvarföre har rörelsecapitalet i landet så betydligt förminskats? Jo, derföre att de införda varornas värde har varit större än de utfördas, då mellangiften måst betalas med hankens silfver. I samma mån som silfret uttagils ur hanken, har ett motsvarande belopp af sedlar dragits från allmänna rörelsen.
I följd af allt detta tillstyrker Utskottet, att Herr Grefve Gyllenborgs ©f-i vanberörde förslag må utan afseen-5 de lemnäs. Stockholm den 5i October xBsg. Betänkande öfver Herr F, L. Ro ■ senqvists förslag till ändring af 37 §.i 17 Cap, RättegängsBalken. Med hemtad anledning af en uti Rikets Sländers Justitise-Ombudmans Embetsberättelse för arén 1826 och 1827 gjord förmälan, hurusom en Embetsman , hvilken skall låtit emot en för brott tilltalad och häcktad person använda våldsamma medel för att tvinga honom till bekännelse, och sedermera, 1 stället att , enligt sin pligt , till vederbörande Hofrätt låta fortskaffa en af den misshandlade arrestanten aflemnad klagoskrift, förmått honom att underteckna en annan skrift, som genom samma Embetsmans föranstaltande blifvit författad , för ett så eftertänkligt förfarande icke blifvit svårare ansedd, Sn att han är vorden fälld att böta 100 R:dr , har Herr F. L. Rosenqvist, hos Höglofl.
Men efter öfwerwagande af detta amne, ansag Urffottec sig icke härom kunna inga i något utlåtande eller widtagande beflur, förr än den under förr bemälde Nämnd hanssjmne staga der är morden afgjord. Herr Grefwen och Ordföranden förblef dock, i enlighet med sin hos Högloft. Ridderffapet och Adeln wäckte omförmälte Motion, wid den tankan, at nödigt more nu förur förordna, huru, i händelse Stockholm och Götheborg icke medgifwes Bränwins-Brannings-rattighet, ersättningen för den pä desse Srader eljest sig löpande Andel i Branwinsbrannings-afgiften ffall erhallas, hwarmed sigjemwäl förenade Herr Kammarffrifwaren 2(-n^r!ein^, Herrar vockorerne kgxe vVallc^vi^t samt Riksdagsmannen tckaZnus jonsson stan östergöthland. Och stulle haröfwer protocolls-Utdrag til de kesj)L<cktV2 Slanden LX^ecjieiLs. vt supra. Lx krorocollci L. 6. InZman. Uplastes och lades pa bordet et stan StatsUlffotcet aftemnadt sa lydande WördsaMt ^ckeinorial. Sedan Höalofl Ridderffapet och Adeln, Wallofl. Borgare-Stander och Hederwarda Bonde Stän - Den 19 Mars. 865 Ståndet uti kttotocolls-Utdrag af den 12 sistl. F. ruarii meddell Stats-Utffottet deras beslut, at dm til Riksens Högloft.
Han fijrde heme till sitt lilla studentiurn, och siC satte han sig lied och skref en liird och lagorn obegriplig afhandling om, flickan nled sju h j i i r t m ~. De f t w trapporna upp till vindskammaren mHste plbtslds redan efter tittra dagar, en sedan miingd liirda man fran norr och soder f r h kster ocli riister hade nott dem, for att taga ~hjHstfenomenet i ijgonsikte. Sedm ntspann sig en forbittrad strid mellan cle liirde miinnen, j: ~, till sist blef den sb forbittrad, att den gode koiiungen i landet hlef trungen att skicka alln deras afhancUingar till utlandet for att f i hora hvad de l k d e yrofessorerna tliir sacle oln saken. TTlicler tiden bodde flickan hos studenten och w r sb lycklig som man nog baru iir det i en saga. Kanske r a r hon ullra lyckligclst vfver att lion hade alla sina sju IijHrtan krar, sB 11011 kunde iilska liononl sj~zclnbbelt lner iin hvad hvarje annan miinnisku 1x3 jorden kunde giira. Att hon ocksk en gang i tideii brukat sorja for sju - det hade hou for l h g e sedan gloint af. Id Till slut lcom utslaget frin utlandet. De utlhdske ' professorerna forklnrade p&amp; tro och heder, att studenten var en friick bedragare, som borde mista hufvu ' det i eua bot, men ' s o n han antagligen inte hade n8got llufvnd att mista, s&amp; foreslogo de, a h han i st: &amp; llet skulle spkras in p l ett dkrhps. Den gode kohungen blef mgkta; vred och forklarade, att skudenten skulle mista bufvmdet, vare sig han hade nigot eller inte.
Brefvet af d. 18 Oktober 1844 lyder sålunda: »Då enligt hvad erfarenheten ådagalagt särskilda hinder för Riksbufvudbokens afslutande inom vanlig tid någon gång kunde upstå, håfve WI, ej mindre med anledning häraf, än med hänsigt till underlättande i allmänhet af den på RiksgisKont. ankommande penningeförvaltning, nu funnit godt i Nåder anbefalla Wårt och Rikets StalsKont., att, så snart under handläggningen af hvarje års Riksboksluts-arbete möjligen ske kan, upgöra en approximativ beräkning af de till samma bokslut börande öfverskott, besparingar och brister, och derest denna beräkning skulle utfalla med saldo till Riks:sKont:s förmån, genast på grund deraf till Eder leverera lämpliga förskottssummor, under vilkor af den närmare liqvid, som af det blifvande Riksbokslutet kommer att föranledas.» Jag ber eder härvid noga bemärka, mine Herrar, att innan någon utbetalning af förskotten enligt della Bref kan ifrågakomma, skall således Riksboksluts-arbetet vara under ha,nd~ läggning, och en approximativ beräkning af öfverskott och brister vara upgjord; och som allt detta icke sker eller kan ske förr än under sommaren det år, då Riksboken skall vara afslutad, hvilket enligt den räkenskap«form, som här existerar, är d. 1 September, så finner man lätt, att så vida ej K. Brefvet af d. 29 Juli tillkommit, hade inga förskott behöft aflemnas till Riksg:sKont. för år 1855 förr än under innevarande sommar. För öfrigt är det temligen klart, att innan en liqvid kan göras, måste räkningen vara upgjord, och 1844 års Bref vill Den 18 April e. m. 307 blott förekomma, att ej hela liqviden uppehälles intill sista dagen före bokslutet, eller tills hvarje siffra blifvit skarpt bestämd, utan att, under afvaktan härpå, en approximativ räkning må upgöras och liqvideras. Allt hvad Gr. Lagerbjelke till försvar för Riksg:sKont. velat finna i nyssnämnde
Ständer öfverlemnat att vid behandling af frågan om tullbevillningen hufvudsakligen bibehålla bestämmelserna i 1841 års tulltaxa, och derföre äfven vid utfärdandet af den nu gällande inskränkt Sig till sådana jemkningar eller förändringar, som varit föranledda af Rikets Ständers beräkning af tullinkomsten jemte öfriga förekomna särskilta omständigheter, så hade Kongl. Maj:t, som, efter det en ökad frihet i utöfningen af handel och handtverk inom landet numera blifvit genom allmänna författningar medgifven, ansett ändamålet med denna 4 Kongl. Maj:ts Nåd.
An - Den 4 November. '83 Andra (Natzen N:o 678. Herr Lilllt, fullmägtig Herr köm§, kebr, Auditeur. N:o yoz. Herr Loek, eorlitx UuäviZ, Ofwerste Riddare af Swards-Orden. Tredje (Natzen. Herr V/allenlljsrna, fullmägtig Herr Qripenvalät, Jacob Lric, äfwerste-Lieuknant, Riddare as Swards-Orden. Nw 1394. Herr ^wZell^ckt/fullmägtig Herr Lveäenlljorna, biric Ibomas, Dirccteur. Upplästes följande: Ritsens Högloflig» Ständers Allmänna Beflvars och Oeconomiä-Utstotts Betänkande i anledning af Herr Secreterare» I. 6. AröninZgtväräs hos Höglofliga Rrdderfkapet och Adeln ingisne och till Nkstottet remitterade Memorial, angående Förbättringar af Rikets Allmänna Fängelser eller sä kallade Krono häkten.
Direktionen ytterligare är i behof af dylikt kreditiv, sådant bör sökas annorstädes, der detsamma till billigare vilkor kan erhållas, får Direktionen i underdånighet förklara, att, då vid början af hvarje nytt spelår och förnämligast under dess två första månader åtskilliga större utbetalningar, deribland för aflöningen, äro af nöden och då just vid samma tid sommarferierna inträffa, hvarunder inga recettmedel ingå, samt dessutom i allmänhet Kongl. Theaterns anslag och recettmedel icke alltid inflyta i paralelt förhållande till utgifterne, Direktionen icke vågar hysa förtröstan om möjligheten att undvara det i öfverensstämmelse n:ed Eders Kongl. Maj:ts nådiga bemyndigande beredde kreditiv, för hvars begagnande omkostnaderna dock på långt när icke uppgå till det ofvanuppgifna belopp; varandes för de å kreditivet lyftade medel under loppet af är '1858, till hvilket år den gjorda anmärkningen förmodligen bör hänföras, enligt nu ifrågavarande räkenskaper, ut - eller circa 3.1, procent å ifrågavarande kreditiv-belepp; hvarförutom, enligt de ännu icke granskning undergångne räkenskaperna för spelåret 1859 och 1860, utbetalts för begagnande af kreditiv under år 1859 159: 42, hvilket belopp, tillhopa med kreditivafgiften för nämnde år, utgör en omkostnad af circa 21 procent, för år räknadt, i stället för de i anmärkningen antydde 81 procent. Direktionen framhärdar i underdånighet, betalt ränta samt kreditiv-afgift 239: 33. 100: — eller tillhopa 339: 33. Storm äktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, Stockholm den 29 December 1860. DAN. HVASSER. — 345 — Kongl. Serafimcr-lazaretlsdirektionens underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers yttrande år 1860, rörande Serafimerlazarettet. Stormäktigste, Allernådigste Konung!
«För Guds skull kalla henne icke så,» utbrast Leonna ofrivilligt rysande. «Hon var fullkomligt oskyldig. Låt oss anse hela händelsen som en skickelse af försynen, som snart ville förena dessa likstämda själar, innan ödet lagt sig deremot; ty hvem kan veta, hvilka hinder kunnat uppstå mot deras förening? De voro ju så unga båda. Visst var det hårdt för tant, att förlora en sådan dotter, men om hon sedan fått framsläpa ett sorgfullt, aftynande lif, utan all glädje — hade ej detta varit svårare att uthärda, än att nu veta henne lycklig?» «Detta har äfven varit min tröst under de långa åren. Jag har i ödmjukhet böjt mig under Guds tuktande hand och skall äfven med hans hjelp göra det hädanefter; ty med hvarje dag nalkas jag närmare grafven, och till alla mina älsklingars möte. Äfven min make och båda mina söner finner jag der. Och låt oss nu för alltid lemna dessa sorgliga ämnen; hade ej händelsen väckt dessa minnen, hade du kanske aldrig hört mig omtala dem.» Några timmar derefter sutto de åter förtroligt tillsammans. Friherrinnan syntes alldeles återvunnit sitt vanliga, trefliga, underhållande lynne. «Vill du vara uppriktig emot din gamla vän, Leonna?» frågade hon vänligt. «I anledning af hvad du sagt mig om dina förhållanden, borde du ännu knappt veta, att äfven du har ett hjerta, men i dag har jag märkt det, och är öfvertygad, att du varmt älskar någon, ehuru ej alldeles lyckligt. Har jag orätt? Frågan var oväntad, och från hvarje annan person hade Leonna ansett den obehörig, men här var hon glad att få lemna ett förtroende, och underkastade gerna sitt uppförande denna sin moderliga väns pröfning, och hoppades på goda råd för det tillkommande. Hon förteg således ej det ringaste. Den gamla gillade väl icke, att Leonna förtegat sitt förhållande till Feodor för sin far, men hon som sett och tänkt öfver så mycket, ansåg icke detta fel som oursäktligt.
Hon skaffade sig plats som guvernant i en bekant familj, och började med friskt mod arbeta för sin konstnärsframtid. Under dessa tre år – från sjutton till tjugu – började hennes ungdom. Hon gjorde nu en och annan erfarenhet, som rubbade hennes uppfattning af sig själf. Så t. ex. berättade hon, huru hennes själfleda fick den första lindringen, när hon en gång vid ett besök i Malmö hörde ett par förbigående ynglingar hviska: »En sådan vacker flicka!» Hon kände sig yr, som om gatan gungat, som om husen dansat omkring henne. Var kanske hela hennes pinsamma känsla af att sakna allt kvinligt behag en följd af ett bland de många misstagen i hennes uppfostran? Var hon värkligen inte olik andra kvinnor? Skulle också hon kunna inge kärlek, kunna meddela lycka? Från den stunden hade hon liksom flyttat in i en varmare zon. Hon började bli något mindre skygg; vågade, på sitt blyga sätt, visa sin ungdomliga håg för glädje och vänlighet. Under denna tid genomlefde hon en erotisk erfarenhet, som slutade i missförstånd och utan att någondera kom till klarhet om den andras – kanske ej heller om sin egen – känsla. Han for till Amerika; hon trodde – som alla flickor i tonåren vid deras första steg inom förgårdarne till Eros allra heligaste – att hon hade för alltid afslutat sin kärleks historia. Och så mycket fastare samlade sig nu åter hennes håg kring konstnärsbanan. Men när hon ånyo kom till föräldrarne och visade dem, att hon värkligen själf förtjenat medel till första årets vistelse i Stockholm, samt uttalade sitt hopp att de genom detta skulle bli öfvertygade om allvaret i hennes beslut, mötte hon alldeles samma svar som första gången. Skulle hon således aldrig få ett mål för den arbetshåg, den handlingskraft, hvilka svälde inom henne? Jo, hon skulle till hvad pris som helst skaffa sig ett lifsmål, hon skulle nå friheten. Och båda delarne trodde hon sig vinna, då en enträgen friare åter bjöd henne sin kärlek och sitt hem. Han var 28 år äldre än hon, enkling med fem barn; och han ansågs allmänt som en hederlig och duglig man. Hans ålder och erfarenhet hade säkert imponerat på den unga, i full utveckling stadda lärarinnan, som slöt sig till honom med ett verkligt förtroende.
Väg öfverflyttas på hypotheksföreniogarna, Jag förenar mig således med Gr, Cronhjelm pcb tror, att yi på denna väg lättast skpla komma tjll mål,et. Hr Rosenblad anhöll, att det af honom inlemnade rednctiorisförsjag mätte uppläsas, hvilket skedde; varande nämnde förslag så lydande: att på Bancostyrelsens p m p rofvan de beror att, efter tagen kännedom af de till cg ssac red j t jy sig anmälande inrättningars omfång och verksamhet, bestämma lill hvad belopp en hvar af dem må c a s s a c re d i t i v erhålla; (lock ej för någon till högre belopp än 5oo,ooo r:dr. D c ii 3o Juli c. m. Hr Rosenblad: Såvida icke det beslut, R. o. Ad. just i anledn. af Gr. Cronhjelms förslag fattat rörande sisla punkten af lit. b, finnes hafva uttryckligen öfverfart till medlen för cassacreditiv, hvad som skall indragas från fastighetsbelåningens fond, har jag ingenting emot samme värde ledamots nu gjorda förslag, utan anser jag ändamålsenligt att instämma i det tillägg, han tillstyrkt. Men för mitt enkla förstånd synes det, som Gr. Cronhjelm afskurit R. o. Ad. utvägen att fatta ett sådant beslut, då, enligt hans förslag, R. o. Ad. beslutat att till credilivfonden öfverföra de från fastighetsbelåningsfonden inflytande medel. Gr. Cronhjelm: Jag skall äfven efter mitt enkla förstånd bjuda till att bevisa, att den siste värde talarens farhåga är ogrundad.
Depositions-rörelscns gång, utsträckning eller inskränkning för hvardera af de särskilda klasserna; d) Låne-rörelsens gång, utsträckning eller inskränkning för hvardera af de olika låne-slagen; samt e) Behandlade befordringsmål, ordningsmål eller hvarjehanda andra frågor och ärenden, som Under-styrelsen anser vara af den egenskap, att särskild uppmärksamhet bör å dem fästas; och kommer vid Under-styrelsens allmänna berättelse att bifogas särskilda berättelser af låne-kansliets chef och kommissarier samt af cheferne för kontrolloch revisions-, samt bokslutsoch ekonomi-afdelningarne, rörande vissa bestämda, dessa afdelningar tillhörande, befattningar. Angående detta stadgande, införd t i S § af förslaget till Instruktion, hafva Fullmäktige anfört, att uppräkningen af föremålen för omförmälda berättelser torde kunna undvikas, utan alt derigenom berättelserna behöfva att förlora i nödig fullständighet, och att, då det föreskrifves, att Under-styrelsen skall redogöra för verkets förvaltning, så innefattades uti dessa ord allt hvad som erfordrades, och den fördel vunnes dessutom, att Under-styrelsen, fri från bindande föreskrifter, kunde åt sina berättelser gifva den af Banko-reglementets uppställning föranledda ordning samt derifrån utesluta detaljer, ofta utan egentligt värde för de granskande myndigheter, till hvilka berättelserna afgifvas. Fullmäktige yttra derjemte, att de ej heller kunnat inse nyttan och nödvändigheten deraf, att särskilda berättelser fogas vid Under-styrelsens berättelse, dels af chefen och biträdande kommissarierne i låne-kansliet samt dels af revisionsoch ekonomi-afdelningen, särdeles som dessa berättelser få innehålla blott uppgifter och t illhännagifvanden; Banko Ulskollels Betänkande. JY§ Gi. tillkännagifvanden; och dä cheferne för berörde afdelningar kunna till införande i Under-styrelsens berättelse anmäla det, som anses vara af egenskap alt böra deruti erhålla rum, har Utskottet, i enlighet med Fullmäktiges förslag, skolat tillstyrka, att 5:te § må få följande lydelse:
Direktionen, för att, i hvad på densamma ankommer, för framtiden förekomma anmärkning örn bristande fullständighet vid redovisning för utbetalda fosterlöner, beslutat att, nästa gång fosterlöner till landsorterne utsändas, anmoda vederbörande Kyrkoherdar att, då reversalerne till Barnhuset återsändas, hafva dem med uttryckliga intyg, att fosterbarnen lefva och förfarande vårdas försett. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, S. de MARE. C. A. EKSTRÖMER. AX. GABR. CARLSON. PEHR LINDSTÉN. OSCAR AREHN. C. G. CERVIN. KARL JOIL BERG. Stockholm den 28 December 1859, A. L. Frykholm — 261 — Till Kongl. Direktionen öfver allmänna Barnhuset i Stockholm. Då jag för andra uppdrag måst afstå äran att vara ledamot af Direktionen och således saknar tillfälle att deltaga i det underdåniga utlåtande, sorn Direktionen har att afgifva öfver Rikets Ständers sednast församlade revisorers berättelse, angående granskningen af Barnhusets räkenskaper och förvaltning för år 1857, utbeder jag mig att härmed få bemöta den emot mig personligen rigtade anmärkning, som innefattas i g 3 af nämnde berättelse; anhållande tillika, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja Kongl. Direktionens underdåniga utlåtande, för att vinna samma offentlighet, som anmärkningen. Från den omständigheten, att en fullmakt att lyfta någon del af ett från Barnhus-inrättningen till Gefle stad utgifvet lån saknats bland verifikationerna till Barnhusets räkenskaper, hafva Revisorerue hemtat anledning till det positiva antagande, att fullmakten icke heller vid lånets utbetalande funnits, och att jag, som lyftat lånet, således dertill saknat behörigt bemyndigande.
Men äfwen förluster nödgades Lancjuc-n snart fä widkännas, och inom den korrta tiden af syra ar isrän Inrättningens början, gäfwos lika manga exempel pä Betjenings otrohet. Derenwt sakna oe ej arbetsamhet och förtjenst belöning, 'och det första wedermäle deraf erhöll Langens förste 8ecreterars kroäinus, uti en föräring af iZo Daler Silfwermynt. Den första Riksdag sedan lZanco-Werkets inrättning inträffade ar 167a. Det förstakanco-U flott blef äfwen dä af Ständerna tilsatt, och det inllruora<ies at "först tilfe huru Uanciueu stod, feoarr at se efter hwatz som kunde pröfwas nödigt lil dest bästa och fortgång." Öfwer det förra togo OLxutoraäe, som asiade TysthetsEd, och delte sig i twänne U. flott, underrättelse, samt afgäfwo til Riksens Stander deras betänkande, jämte förklarad! wälbehag öfwer Förwaltningerr och at allt funnits i sin rigtighe-: för det sednare äter stadgades Åtskilligt u>i sarflillda Idekolutioner. För öfrigt ntöfwade P.cste-Ständct dest rätt, at ombyta dest Fullmägriga, samt, lika med Borgare - Ständet, tilsatte inträffade Lommissarie-ledigheter. Under de förflutna arén hade Lan^uen blif»vit flera gänger anlitad om biträden trl Kongl. Majtt och Kronan: dä omständigheterna sädant medgäfwo, blefwo fadana understundom meddelta, haldst de annu wörö lil summorna föga betydeliga, och betalnmgen inskränkt inom korrta terminer: dä Lupinens lägenhet vet ej tillat, war den handel - sen naturlig/ at begärda förstrackmngar wagradeF.
På min fråga, om dock icke förslaget i sin helhet skulle, så fort det anknutits officielt och antagits af båda regeringarna, utöfva inflytande på underhandlingarnas gång, svarade han ett halft aftvunget hastigt: » Måhända! » Katta skälet till hans motstånd härvidlag framkom först framdeles. Med allt detta fick jag dock det bestämda intrycket, att Monrad på fullt allvar omfattade unionsförslaget. Härmed öfverensstammer ock innehållet af det bref, som ho^ägmästaren Carlsen samma dag skref till kung Karl. Det heter der: » Hvad beträffar hr Monrad, så svarar jag för att han skall gå till förhandlingarna på fullt allvar och med djupt medvetande om unionens önskvärdhet » (bil. Och ännu bestämdare i ett senare bref: » Sedan jag skref till Eders Maj: t, har jag haft från Monrad ett bref, på grund af hvars innehåll jag kan försäkra, att Monrad kommer att göra sa-kens främjande till kabinettsfråga, i fall att den bär, mot förmodan, skulle stöta på några svårigheter » (bil. Dagen efter mitt samtal med Monrad hade jag en kort audiens hos konung Kristian IX, och strax derefter afreste jag från Köpenhamn, försedd med bref från Monrad och Kristian IX (bil. 12) till konung Karl. Först då jag återkommit till Stockholm och konungen läst Monrads bref, fick jag af kungen veta att Monrad begärde, att svenska regeringen skulle öppna förhandlingarna. Med anledning af denna begäran aflät kung Karl till Monrad ett nytt bref (bil. 17), i hvilket han bestämdt förklarade, att det officiella initiativet måste tagas af den danska regeringen. I samma bref gick kungen in på Monrads fordran, att förhandlingarna skulle hållas fullkomligt hemliga, samt tillkännagaf, att förslaget i Sverige » omfattas af flere personer med intresse ». Jag måste för denna gång stanna här. Jag har låtit 1864 års unionsförslag bibehålla den benämning, under hvilken det redan blifvit bekant: Konung Karl X F; s unionsförslag, detta så mycket hellre som kungen med stor värme adopterade det samma. Ur brefven har jag uteslutit sådant, som kan vara mindre nödigt att känna äfvensom allt som endast kan såra, utan att tillika upplysa.Aktstycken.