Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är obestridligen af synnerlig vigt såväl för det allmänna som för de enskilda jordbrukarne, all dessa arbeten bedrifvas så skyndsamt Expeditions-Utskottats Förslag till un dard. Skrifvelse N:o 196. 141 som möjligt, hvarigenom de vidsträckta landsorter, som äro föremål för nämnda ekonomiska regleringar, tidigare än eljest komma i åtnjutande af dermed förenade fördelar, samt landels utveckling och välstånd sålunda genom införande af en bättre hushållning hastigare befordras. Äfven måste dessa förrättningars afslutande inom en kortare tid medföra mindre kostnad för Staten, än om med ett lägre års-anslag förräUningarne komrae alt under en längre följd af år fortgå Då nu lör vinnande af nämnda mål nödigt är, ej mindre att antalet al de vid storskiftesoch afvitlrings-verken anställda tjenstemän ökas, än älven all deras aflönings-vilkor, hvilka under närvarande förhållanden utan tvifvel äro otillräcklige att bereda desse tjenstemän en tarflig bergning och icke heller kunna anses motsvara deras trägna och ansträngande göromål, varda förbättrade, så alt personer med skicklighet och erfarenhet kunna fästas vid ifrågavarande slags arbeten, hafva Rikets Ständer funnit sig böra, med bifall lill E. K M:ts nådiga framställning, utöfver det i nu gällande riksstat för skiften och afviltringar uppförde anslag af (»3,000 Hulr, för enahanda ändamål anvisa och till E. K.
Be 1311 kand en, samlingen erhållit af Kejserliga Ryska Regeringen 2,4 ri R;dr eiler tillsammans med de af Svenska SfatsYerket utgifne tiooo R:dr, åtnjutit 8,4*1 R:dr Svenskt Banco; Och enar sedan Kyrkobyggnaden blifvit fuiiburdad, ett öfverskott bära upp-» kommit af i, 100 R;dv 43 sk.: hvilket må finnas tillräckligt för de angelägnaste prynader och inventarier i en Kvrka, sorn tillhör denna iilla Församling, bestående af endast 26 55 - <56 Mantal, och sorn lika med flera andra smärre Församlingar, synes kunna tills vidare hjelpa sig utan Orgelverk, kan Stats-Ulskottet icke tillstyrka något ytterligare anslag, hvarken till anskaffande af Kyrkoprydnader och Inventarier eller uppförande af Byggnader för Församlingens Kyrkoherde, såsom ett åliggande för Församlingens Innevånare att verkställa efter behof och tillgångar, och hvilket hör blifva för Församlingen så mycket mindre tryckande sorn det till Kyrkoherde-Boställe ansiagne Capel lansBord, ehuru af svag Beskaffenhet, likväl är försedt med oimdgängelige byggnader; Men enär afkastningen af detta Boställe i förening med den inkomst Pastor kan påräkna af Församlingens Innevånare synes icke lemna skälig utkomst, samt de mindre bemedlade Hemmansegarne skulle för tnycket Betungas, pm, för att förbättra Pa~ Stats-U tskottets Betänkanden. 39 stors Lönevilkor, de nödgades sjelfve inköpa någon tjenlig Lägenhet, sedan Församlingen förlorat dess förra KyrkoherdeBoställe, hemställer StatsUtskottet, om icke vid sådant förhållande Riksens Högh Ständer skulle finna godt bifalla, att det af Riksdagsmannen Ruthberg uppgifne eller något annat tjenlig! Hemman må till Pastors-Boställe inköpas, för ect belopp, som icke öfverstiger 1,333 R:dr 16 sk.
Till en början anhåller jag om ursäkt, om det skulle tyckas, som om jag vore lifvad af en mindre kärleksfull anda, men då jag nyligen varit besvärad af en svår bröstsjukdom, är det lätt förklarligt, om mitt föredrag möjligen låter något sträft. Den rena Evangeliska läran har, allt ifrån Stiftarens tid, varit utsatt för anfall från ljusets fiender. Deras mål har varit, att utplåna sanningen från jorden, att förqväfva sanningen och att om möjligt afsätta sjelfva Allsmäktig Gud från Hans thron i himlen. Mörkret och ljuset hafva varit i en ständig kamp med hvarandra allt ifrån syndafallets tid. Allt ifrån fallets tid i englarnes verld, allt ifrån Lucifers upträdande mot Allsmäktig Gud, hafva dessa två partier arbetat på att inskränka hvarandras makt, och vi måste bekänna, vi som hafva något letat på djupet, som hafva skådat in i historien och synnerligen kyrkohistorien, att det stundom har så synts, som skulle sanningen och ljuset alldeles gå under. Så har likväl ej skett, utan efter dess förskräckligaste fall och nederlag, har alltid sanningen upstått med föryngrad och förnyad kraft och bevisat, att den aldrig kan förgås. Det är en sådan strid som nu i dag skall levereras inom vår representation. Ingen af oss kan vara så egenkär, att han tror sig stå alldeles utom mörkrets välde, att han tror sig vara alldeles oåtkomlig för lögnens eller satans Den 3 Februari f. m. 157 makt. Menniskonaturen är efter syndafallet så beskaffad, att inom henne råder stundom sanningen och stundom lögnen, och detta stundom medvetet, stundom omedvetet. När en fråga, sådan som denna, skall afgöras, måste här således blifva en strid, och vi måste bereda oss på, att denna strid blir ganska allvarsam, så visst det är att fienden, som älskar mörkret och som vill undertrycka ljuset, är kraftig, och så visst det är, att sanningens hjeltar och tappra stridsmän skola upbjuda all sin kraft för alt försvara sanningen. Vi skola nu kasta en blick på historien, för att se huru denna strid har blifvit utkämpad ända till denna dag.
Maj:t äskat för Armeens PensiönsCassas behof, måtte, såsom af högsta vigt för reglering af Armeens pensioner, beviljas och anslås, enligt Kongl. Majrts Nådiga Proposition. Vid förra tillfället nämnde jag äfven, bura detta kan ske, utan StalsVerkets ytterligare betungande. Herr von Hartmansdorff; August: Redan förut har en del af Statens pensionsmedel blifvit öfverflyttad till Armeens PensionsCassa, och en dylik åtgärd arnu äfven 20 Den 22 Maji, föreslagen i afseende på den civila Pensions» Staten, Det har redan blifvit anmärkt af en annan värd Ledamot, och jag instämmer deri, att det är orätt, att åt en myndighet, som icke är Statens, utan som af enskilde delegare utnärnnes och erhåller decharge, öfverlemna förvaltning af SLatens medel. Härigenom kunde det hända, att Directionen öfver Armeens PensionsCassa t. ex. erhölle decharge af delegarne; men att Rikets Ständers Revisorer sedermera emot henne gjorde anmärkningar. Hvad ansvar kunde väl då Slaten af sådane män äska. Samma tvetydighet gäller jemväl i afseende på den civila Pensionslnrättningen. Jag för min del anser allt sådant söndrande af Statens medel till serskilda Verk oriktigt, och yrkar derföre återremiss till erhållande af rättelse. Herr af Billbergh; Johan Petter:
För de Ledamöter i Beklädnads-Directionerne, som af rotehållarne utses, måste det vara af vigt, att deras liandr lingssätt bedömes af dem, å hvilkas vägnar de handla och de kunna icke vara tillfredsstälde genom en granskning, som anställes af en för både dem och deras hufvudman fremmande Myndighet. Utskotten måste således fortfarande anse den hittills föreskrifna ordningen för räkenskapernes granskning vara fullkomligt rigtig, och ändamålet dermed lärer icke förfelas , så vida en mera rättsenlig ordning, än den hittills gällande, stadgas för profningen af de anmärkningar, som vid granskningen kunna göras. Hvarken genom 1686 års Knekte-Contract för Skaraborgs Län, eller, så vidt Utskotten hafva sig bekant, genom någon senare Författning, är åt någon del af Länet förbehållen befrielse från den i allmänhet stadgade skyldigheten för rotehållarne alt bidraga till soldaternes beklädnad, och det lärer således svårligen kunna motsägas, att ju de förmoner, som genom äldre stadganden kunna i detta afseende varit medgifna, längesedan i laglig ordning upphört, hvarförutan det icke är sannolikt, att alla anspråk på tillgodonjutande af sådane förmoner skulle hvilat en tid af snart i och \J2 århundrade, derunder roteringsbesväret i alla sina utgreningar, städse varit föremål för både enskilda tvister och mera allmänna förhandlingar. Till följd af hvad nu är ytlradt, och då Utskottens Betänkande blifvit i sin helhet af Två Stånd bifallet och i hvarje af dess serskilda delar, är af ytterligare ett Stånd lemnadt utan anmärkningar, anse sig Utskotten böra vidblifva de genom detta Betänkande framstälde förslag. Stockholm den 11 Maj iS4r - Bilt. lill R. St. Prof. 1840 och 1841■ 4 Sami. 2 A/d. 4%-dra Hå/t. 2 san TRYCKT HOS J. W A LODÉN, 1841. i Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskotteris Utlåtande, JV:o 198.
De hos Dyfödde alltid mörka ögonen blekas också så s m å n i D g o m genom dagerns och solens inverkan, flvitan antager under första lefnadsveckan ofta en gul färg, som ej är något sjukligt, utan sammanhänger förhållandet med gallan; sedan blir hvitan mera blåaktig, och bör modern noga gifva akt på, om detta skimmer förlorar sig eller öfvergår till sjukligt gult. Öronen och hakan förändras minst, men den först vanligtvis något tillplattade näsan vinner snart bestämdare gestalt och kindbenens utväxande gifver mera uttryck åt hela ansiktet. Ögonbryn saknas länge — deras tillkomst antecknas med glädje af modern, likaså om resultatet af vägningarna visar, att den lille ej minskats, utan ökats. Och så den intellektuela utvecklingen! De organs verksamhet, som hittills slumrat, vaknar i bestämd följd, från de lägre småningom uppstigande till utveckling och fullkomning af de högre sinnena. Känsel och smak äro de sinnen, som den nyfödde förnimmer först, därpå kommer lukten, därefter den medvetna synen och sist hörseln, då hufvudet följer ljudets riktning och med uppfattning lystrar till förut utan deltagande åhörda knackningar, ringningar o. d. En ny öfverraskning blir barnets första verkliga leende, hvarmed man kaD anse dess inre själslif vaknadt. Kommer så det första artikulerade ljudet såsom förebud, att talverktygen funktionera. Innan det första (s. k. dumma) kvartalet når sitt slut, bruka de små kunna taga fast bestämda föremål med händerna. Mjölktändernas frambrytande är en stor period i barnets utveckling, en företeelse som mer eller mindre brukar sammanfalla med den naturenliga tiden för afvänjningens början; konvulsioner vid tandsprickningen kan en förståndig moder förebygga genom att allt ifrån början efter det varma badet ge barnets kropp en öfversköljning af kallare vatten samt tvättning i nacken med alldeles kallt vatten. Snart helsas med jubel de första försöken att krypa — att gå! — således hos barnet i viss mån ett tillstånd af begynnande oberoende. Då barnet fyllt sitt första år, plägar man sluta upp med de regelmessiga vägningarna; om då siffran befinnes 3 gånger större än första veckans vikt, är allt normalt. Ett i ögonen fallande plus eller minus bör antecknas.
Få hafva väl de anstalter för välgörenhet i Karlstad varit, där biskopinnan Rundgren ej stått i spetsen eller ordnande och hjälpande ingripit. Och i stort antal kunna de fattiga räknas, hvilkas armod hennes gifmilda händer lindrat, och de utblottade hem, där hon varit en välgörande och välsignelsebringande fé. Armodets barn hafva också sina tankar hos henne på guldbröllopsdagen. Hennes rika andliga intressen utgöra en god tillsats till sällskapslifvet, och i sitt hem. dock, i detta ämne hvarken höfves eller behöfves det att yttra sig. Alla veta ändock f ull väl, huru hon fyllt sitt kall så- som biskopsgårdens älskvärda värdinna. Hvad hon uträttat såsom maka och moder hör ej hemma i en tidnings spalter att skildra, om någon ock hade förmågan att fullständigt tolka det. Personlig vänskap, gifvet stöd, bevisad hjälp, afhulpet armod — alla äro de representerade bland de gäster, som, närvarande eller frånvarande, personligen eller i sina tankar, gästa biskopinnan Rundgren på hennes guldbröllopsdag. Och tacksamma hjärtan rundt om från det stift, som styres af hennes man, önska henne frid och glädje under hennes återstående lefnad. Och om aftonrodnaden är vackrast för den, som tillbragt sin dag med troget och välsignelsebringande arbete, så skall med visshet biskopinnan Rundgrens lefnadsafton blifva af det ljusaste slag, som är någon människa beskärdt. H. * F. IS07 Med glädje tillsammans vandra — Hvar gifves i världen för tvänne En lott, som kan liknas vid denne? På bröllopsdagen. A c k, d u vet, Prinsessa, att det Sverige är! En svensk kvinna. G. Rodhe. Idealet *. » - r r f allt skattar jag rikedornen högst, » r sade den vackra Alfhild Palm och lutade bekvämt sitt vackra hufvud mot f å - töljens ryggstöd, där hon i sin väns, Signe Vides, eleganta lilla salong satt omgifven af några förtrogna jämnåriga, hvilka likasom hon själf nyss slutat skolan.
I anledning af Revisorernes framställning om den för åtskillige beställningar i Kammar-Rätten bestämda aflöning, åberopas hvad, i afseende derå, blifvit af Stats-Contoret yttradt uti dess den 23 Februarii 1838 afgifne underdåniga utlåtande öfver 1837 års Stats-Revisorers Berättelse, med tillägg att vice Presidents-lönen å Kammar-Rättens Stat är vorden bespard!, sedan Eders Kongl. Majit under den 16 December 1836 till President i Kammar-Rätten i Nåder utnämnt dåvarande vice Presidenten derstädes, äfvensom att den för ett Kammar-Rätts-Råd( bestämda aflöning 1,600 Ridr understiger ej allenast hvad för deras vederlikar i Statens flere Embets-Verk samt Eders Kongl. Majits Canzli — 189 — bestås, utan äfven hvad åtskillige Tjenstemän i lägre grader, vid Rikets Ständers egne Verk, uti inkomster åtnjuta. Samma underdåniga utlåtande åberopas jemväl, med hänseende till hvad Revisorerne anfört så väl om arfvodena i och för vexel-noleringen å Stockholms och Götheborgs beurser, sorn ock om orsaken till och förhållandet med den å 2:dra Hufvud-Tileln uppkomne brist. Hvad Revisorerne anmält om Kammar-Rätts-Rådet Billbergs förflyttande på Allmänna Indragnings-Staten med en mot lönen svarande pension, är af samma beskaffenhet med den anmälan, som af 1837 års Revisorer gjordes i afseende å Krigs-Rådet Widegrens enahanda pensionering, till följd hvaraf Slats-Contoret jemväl i underdånighet åberopar hvad Stats-Contoret i anledning deraf anfört, med tillägg att Kammar-Rätts-Rådet Billberg vid Kammar-Rättens senaste reglering tillädes den lön, hvarefter pensionen blifvit beräknad, hvadan han var i åtnjutande af lönen, såsom sådan betraktad, innan fråga uppstod om lönetillökningens beräknande såsom arfvode.
Då frågan förra gången förevar, anmärkte jag faran deraf, att dessa föreningar skulle kunna organisera sig på sådant sätt, att de Upptaga lån ä vista eller på några månaders uppsägning, under det de sjelfva låna ut på 37 år. Det är visserligen möjligt, att deras obligationer i början få omlopp; men en sådan bana är i allt fall så onaturlig, då man står med en skuld å vista eller, sorn är nära nog detsamma, på några månaders uppsägning, under det man har fordringar på 37 års betalningstid, att den alltid måste blifva ganska vådlig. Då jag således ej ser någon våda i ett bifall, men mycken skada i ett afslag, och då jag för min del hyllar den sats, Den 3 Februari e. m. 101 att medborgares räddning alltid är ett nog vigtigt ändamål för att påkalla statens mellankomst, der det kan ske utan upj - offring, tillstyrker jag bifall till Hr af Bill berghs förslag och anhåller om Hr Gr. o. Landtm:s propos. derå. Frih. af Nordin, Carl Joh.: Jag skall icke blifva vidlyftig vid besvarandet af de anmärkn:r, som blifvit gjorda emot mitt föregående yttrande i detta ämne, helst jag i sådan händelse skulle bryta emot den grundsats, jag förut uttalat, att jag blott i prot. vill hafva min mening förvarad, utan att jag på något sätt afser att inverka på andras öfvertygelse, och det så mycket mer, som jag är öfvertygad, alt alla redan stadgat sin opinion i denna vigtiga fråga. En talare har fästat sig vid mitt yttrande, att den K. propos:n vore ett bevis på Regeringens kännedom af landets verkliga ställning och att den, antagen, skulle afhjelpa den förlägenhet, som nu äger rum. I motsats häraf har den värde talaren funnit den K. propos:n olämplig och t. o. m. stridande emot mathematikens grunder och tankelagarna. Jag får härvid endast erinra, att det var tendensen af den K. propos:n, som jag gillade, utan att fästa mig vid den underordnade calculfrågan, eller om räntan bör vara 4) 5 eller 6 proc.
Omedelbart efter det de gjort hvarandras bekantskap, införde George Sand i kompositö- rens lugna hem alla de framstående män, som då uppehöllo sig i Paris: Liszt, Hiller, Meyerbeer och Bellini, Delacroix och A r y Seheffer, Heinrich Heine och Adolf Nourrit. För dem spelade Chopin och blef föremål för såväl sin väninnas som de öfriga åhörarnes entusiastiska tacksamhet. Hösten 1837 angreps Chopin af en svår sjukdom, och läkarne rådde honom därför att förlägga sin vintervistelse till södern. Då George Sand hade för af sikt att med sin likaledes sjuke son resa till ön Mallorka, lät komponisten gärna öfvertala sig att blifva henne följaktig. Men omedelbart efter landstigningen i Palina, fick han ett nytt och denna gång så häftigt anfall af sitt onda, att ingen ville mottaga den bröstsjuke, synbarligen dödsdömde mannen, hvadan han måste draga sig tillbaka i ett afsides och ensamt liggande kartusianerkloster. I detta lifsskede » koncentrerade sig lyckans alla strålar kring honom. » Den älskande kvinnan vårdade honom med den - mest hängifna uppoffring; hon kände ingen trötthet, ingen otålighet, och i samma mån som hon sökte stålsätta sin kropp mot sjukvårdens ansträngningar, växte hans andliga kraft genom hennes styrka. Han betraktade henne som sitt lifs räddarinna, och den fridfulla ön, kringbrnsad af Medelhafvets vågor, blef härden för hans sista lycka. Senare gingo hans tankar ofta med längtan och varm tacksamhet tillbaka till dessa dagar. Efter återkomsten till Frankrike fortfor Chopins lif att vara en oafbruten kedja af lidanden. George Sand, som dittills så trofast vårdat honom, vardt nu irriterad af hans alltjämt växande sjuklighet, den plågade henne och hon glömde sin förra hänsyn mot honom. Länge öfversåg han med hennes ojämna lynne, men till sist kom brytningen. Den föranleddes af hennes roman » Lucrezia Floriani », i hvilken hon i bokens båda hufvudpersoner på ett mycket ogrannlaga sätt skildrat sig och Chopin. Djupt sårad drog han sig tillbaka, och den våldsamma sinnesrörelsen kastade honom på sjukbädden.
För nägra är sedan war Skogarncs wärd anfir/!'od> Krono-Bctjeningcn; men som man snart blef warse, >wad Skogarne derigenom ledo, emedan KronoTctjeniigen omöjeligen kunde medhinna cftcrsigten af Skogane och fullgöra sina skyldigheter wid sina eljest nog willyftiga tillförordnade Sysslor; sä blef alt ätcrsiälldt pä gamla foten. Jag will ej beswära Riddersiapek oh Adeln med undersökning eller bcwisning huru ffiikct eirot den Allmänna Skogshushällningcn, som disserligee kan tala förbättring, likwäl i bet mästa uppkommaaf okunnoghct om hushällningcn med Skogarne i ella Rikets Prvvincer, fclsiagne spcculationer eller ock caeiniyttiga afsigter pä det Allmännas bekostnad ; sädant kan ej undfalla Riksens Ständers eget upply - Den 19 September. 655 upplyfta omdöme, och anser jag kjeller widare behöfwa delvisas, att sä länge Allmänningar och Krono-Skogar finnas, hwaraf förlusten, sä i allmänt som i enskildt afseende skulle blifwa kännbar, sä är oundwikeligt, att nödig betjening till deras wärdandc warder bibchäl ^ len, och till ett rätt winnandc af ändamälct med tarfwclig utkomst försedd. Men dä Rikets i flere afseende» tryckande behof fordra, att alla tillgängar genom wäl uttänkte hushälls-planer warda anwända till sä mänga nödiga ändamäl, som möjcligcn kunna med hwarandra förlikas , bör jag icke fördölja huru under omtanka», att Skogs-Bctjcningen kunde ställaS pä den mäst wcrksamma fot, mig förefallit, att, jemte den nytta samma SkogS-Betjeniug i fredstid bör göra till Skogarnes wärd, skulle de i krigstider kunna uträtta gansta mycket till Rikets förswar. Nyttan och nbdwändigheten af Jägare efter nu antagen Tactique, är allmänt känd.
I enlighet med detta Rikets Ständers beslut, som genom underdånig skrifvelse den 13 Juni 1818 blef Kongl. Maj:t meddeladt, biföll Kongl. Majit under den 8 Maj 1821, att kronoparken Strandskogen i Glömminge och Algutsrums socknar af Ölands södra mot i Calmar län, med en sammanräknad area af 832 tunnland 25 kappland finge, fördelad i tolf lotter, till rymden omvexlande emellan 38 tunnland och 85 tunnland 28 kappland, på offentlig auktion till köp med skattemannarätt utbjudas under ofvannämnda af Rikets Ständer i allmänhet stadgade vilkor. För de lotter, hvilka vid försäljningstiden hade största tillgång å skog, uppdrefvos anbuden ganska högt, ehuru jorden til! dessa lotter ingalunda ar ansedd vara af bättre egenskap, än å dem, hvarest skogen då redan var medtagen och för hvilka sednare, med afseende härå, vida lägre anbud erhöllos.
I DU N 420 föremål och lyxartiklar lågo försänkta i halfdager, väntande på, att kronor och lampor skulle tändas, för att lefva upp och komma till sin rätt. Framme vid mellersta fönstret stod ett litet svart, aflångt bord af päronträ, ställdt med långsidan på sned inåt salongen. På den blankpolerade skifvan lekte också ett knippe solstrålar, och midt i dem dansade dammkornen upp och ned. Två personer, en ung man och en ung flicka, sutto på ömse sidor om bordet, skilda af den dallrande solstrimman, och skratt, artigheter, skämt, sarkasmer och tomma fraser flögo emellan dem m e d samma liflighet som de dansande dammkornen. Häradshöfding Ohrstedt hade kommit för att tacka för supébjudningen i nästa vecka, till hvilken han redan fått kort. Men både värden och värdinnan voro utgångna. Det var i dag annandag jul, och den dagen gingo de alltid tillsammans i högmässan. I väntan på deras återkomst, som tycktes ha blifvit fördröjd af en promenad, underhöll han sig därför m e d dottern i huset, fröken Hedvig, och det föreföll alls inte, som om denna tete å tete var honom någon missräkning. Hon skyllde all # möjliga små älskvärda odygder på detta stackars hår. Det var dettas fel, att hon alltid kom för sent, när hon skulle bort, därför att det var lockigt af naturen och motsträfvigt att ordna, och det var dettas fel, att hon låg så länge om morgnarna. Bara tanken på, hvilket arbete hon skulle få med det, hindrade henne att stiga upp. Naturligtvis svarade häradshöfdingen m e d en blick, full af romanesk glöd och ga lanteri: » Men så är det också någonting att göra sig besvär för. » » Ah, det är bara till förargelse. Jag tror jag tar och klipper af det en vacker dag. » Både hon och han voro väl förfarna i den så moderna sporten » flirtation ». D e hade idkat den på både baler och middagar, på promenader och skridskoturer, med hvarann och med dussintals andra. Det var en gammal och gouterad lek m e d kända finter. Stöta till och parera! Utmana och böja sig undan!
Då de ropade fröken Niefelts namn, gick hon dit och sade litet gråtmildt tyckmycket, icke fritt från koketteri: – Jaa, gjorde jag inte rätt kanske. Handklappningarna förnyades. – Naturligtvis – det var utmärkt – men sitt ner fröken, ni är ju alldeles osynlig i dag, hur har ni det egentligen? Hon kände en plötslig stark olust att gifva sig in med dem, vände något tvärt och gick uppåt däck, där hon stannade och såg ut öfver vattnet. I den svenska gruppen dog emellertid glammet bort. Skuggornas fördjupande och stillaståendet mellan två världar lockade och drog tanken, man stod på gränsen till något nytt och kufvades af det okändas allvar, hvilket tangerat en dag ut och dag in på dessa däcksplankor. Som aldrig förr samlades också intresset i kväll kring henne, för hvilken den mörka landmassan därborta betydde så mycket mer än för någon annan i kotteriet. – Känner herrarne fröken Niefelts förhållanden närmare? sade en helt diskret och lutade sig fram. De andra lutade sig också fram för att höra, de hade till hälften kännedom om den unga damens pikanta öde, hon gjorde icke den minsta hemlighet af sin resas mål, och hennes liffulla person hade gifvit färg åt den långa färden. Hon ägde en förmåga att skifta väsen, en abandon som ! och ögonen – när hon ville – hur gammal kunde hon vara!? – Åh – hon är ingen dufunge, men vet ni hvem fästmannen egentligen är och hvem hon är? Hemma känner man ganska väl till henne. Familjen gammal småadel – en af de där som generation efter generation aldrig rört sig utom några få uppsvenska landskap – aldrig tycks ha haft försänkningar eller intressen, eller hvad jag skall kalla det, utom sträckan Västerås-Stockholm. Det är kändt hur – ja herrarna vet: Sverige åt svenskarna ... och Stockholm absolut världens medelpunkt Nåja. Men pappa Niefelt var en konstig fyr – i grunden äkta aristokratiska despottag, fast han prompt ville hysa demokratiska sympatier ... låg hett i 66 vid representationseländet; det var något forceradt hos karlen, jag minns honom godt – som riksdagstalare bland annat ...