Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu tvådde och kammade han sig för fösta gången på sex år och det visade sig att han blifvit den manligaste och ståtligaste karl, icke allenast till växt utan äfven till ansigte och utseende. Med glädje reste han för att hemta sin trolofvade brud, men hon kände icke igen honom och menade att här vore väl svek och bedrägeri, ty föga liknade denne ridderlige ungersven den lurfviga björn som hon en gång gifvit sitt ja, hvilket hon ingalunda tänkte bryta hur ung och dråplig denne nye friare än såg ut. Spörjande och villrådig såg hon honom in i ögonen, då log han. ”Nu ser jag att I är den jag väntat,” sade hon och lade sin hand i hans, ty nu kände hon igen honom. Stor glädje blef på gården och nu rustades till bröllop, men så illa togo brudens systrar vid sig öfver att hafva försmått en sådan friare att den ena hängde sig och den andra kastade sig i brunnen. På bröllopsaftonen möttes Sven och den onde. ”Du fick ingenting af mig, du,” sade Sven. ”Sant,” svarade den lede, ”men då du bara fick en för ditt besvär fick jag två för mitt.”64 Kitta grå. Det var en gång en gammal illparig käring som allmänt kallades Kitta grå. I samma by der hon bodde funnos ett par äkta folk som lefvat tillsamman i tio år utan att någonsin ha vexlat ett ondt ord. Detta förtröt pocker (den onde), ty han hade alla dessa år försökt att göra dem osams, men det hade varit förgäfves. Han kände väl till Kitta grå, och beslöt då att taga henne till hjelp. Hon begärde att få ett par röda skor ifall hon skulle lyckas och det lofvade han. Följande dag gick Kitta till qvinnan, gaf sig i samspråk med henne, och sade: ”Mor har en bra snäll man.” ”Det har jag visst,” svarade hustrun. ”Men han kunde vara ändå snällare,” invände käringen. ”Det tror jag knappt,” sade hustrun. ”Blir han då aldrig ond och vred?” sporde Kitta. ”Jo, någon gång lär det väl hända, men han blir strax god igen.”
Rosenblad, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal och Glip. a) Tit. af Wetterstedt, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm och Skogman. b) Tit. Skogman. c) Tit. Rosenblad, Mörner, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Poppius, v. Schulzenheim och Skogman. d) Tit. Rosenblad, Mörner, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim och Skogman. e) Tit. Rosenblad, af Wetterstedt, Mörner, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Poppius, v. Schulzenheim och Skogman. 38 Bilagor lill Conslitutions-Ulskoltels Memorial, N.-o i3. och Sjöfarts-fonden utgå till resekostnad för en agent i Colurabien, nya Granada och Venezuela; den 26 April i836 f') att nämnde agentskap skulle uppdragas åt en med vestra hemispheren förut bekant, uppgifven man; den 23 A.ug. i836 g) alt samme man skulle utsträcka sin resa till Chili med flera länder och derför af Handelsoch Sjöfarts-fonden ytterligare uppbära 3,000 R:dr Hamb. B:co ; den 28 Sept. samma år/ij) att samme man för inköp af instrumenter m. m. af nämnde fond skulle erhålla 1000 R:dr Hamb. B:co; den 16 Nov. i838 f) alt en uppgifven, i Södra America bosatt Svensk man skulle anbefallas ali företaga en resa till Venezuela och derifrån meddela underrättelser om dervarande commerciella och politiska förhållanden, samt jemväl söka enahanda upplysningar i afseende på staterna Gualimala, Nya Granada och Mexico, hvarför ett tractamente af 2,5oo R:dr Hamb.
Under de få ögonblick Frans blifvit sittande, hade han lagt sina handskar och sin hatt på ett bredvidstående bord, och i sin tankspriddhet glömde han de förra, och tog endast den senare, då han tog afsked, för att begifva sig till audiencen och matsalen. Här nödgades han låta behaga sig att, vid en nådig vink af grossören, taga plats vid frukostbordet. Medan denna akt försiggick, hade sällskapet i förmaket efterhand troppat af, och ensam stod Rosa, i begrepp att sätta på sig undermössan och bahytten, för att sjelf gå ut, då Mannerstedt åter inträdde, för att hemta de qvarlemnade handskarne. I största hast kastades bahytt, slöja och pirat på bordet. ”Mamsell Widen ernar sig kanhända åt kyrkan?” frågade Mannerstedt och nalkades bordet, der Rosa helt oskyldigt begrafvit handskarne under allt det öfriga. ”Ja, jag tror, – det kan väl hända,” svarade Rosa, ytterst förlägen, att nu, första gången efter uppträdet vid annandagsbordet, befinna sig ensam med den, hvilken hon numera fann blef allt farligare för hennes lugn. ”Ursäkta, att jag då kanhända uppehåller er,” stammade Frans, nästan i lika grad brydd; ”jag ville endast söka mina handskar.” Och nu började begge leta med den största skyndsamhet. Ändtligen vände Rosa upp och ned på alla sina saker, fick se det förkomna godset, och räckte det till egaren, med ett blygsamt: ”Jag ber om ursäkt.” Mannerstedt tog handen tillika med innehållet, och djerfdes för första gången låta sina läppar bränna på dess snö; men hastigt beherrskande känslornas storm med kraften af sin vilja, sansade han sig, släppte den och yttrade sakta, men med säker ton: ”Kapten Ling besökte mig i min smärtas första, nästan af mig sjelf omedvetna ögonblick, och hellre vill jag dö, än vara otacksam. – Han stannade och tycktes kämpa med sig sjelf; men straxt derefter återtog han: ”Min varmaste bön skall alltid vara för hans och Rosas sällhet.
I det fluteliga och af alla Ständen bifallna Betänkandet af den 2? sistledne Januari!, äro dessa bäda, Läne-sätten, med bibehällande af enahanda willtor och med äberopade af de 2:ne StatS-Utskottets föregäendr Förstag i dessa ämnen ä npo till Riksens Ständers antagande framställde och ingen annan förändring är gjordän att antecknings - tiden är utsträckt till 6 weckor§ Deri 6 April. 193 wecker, i stället för en Mänad. D8 ingen stillnad i Betänkandet i anseende härtill är gjord emellan bäd» Läne-sätten, mäste ordet slite Län förstäs sä wäl om det ena, ssm om det andra, och som det icke war hertvid frägan om att inskränka sig till en blott inrita, tion af Engelska Läne-sältet, mäste icke eller Utskottets mening emot ordalydelsen kunna inskränkas till blott det ena Läne-sättet. Det är pä denna grund som Utskottet ej heller kunnat afgjfwa nägon annan Förkla, ring, och jag hoppas derwid mätte förblifwa. Friherre Isiljsoeranlr!: Jag Zberopar rust det samma som Grefwe Mörnsr, men fattar deraf en helt olika mening. Herr Erefwen och Landt-Marskakken, trod, de att af de Acker Grefwe Mörner upläst, en och hwar skulle finna att beflutet redan more oföränder, ligen fattadt. För sin egen del wille han förklara, att han ej widare kunde sig dermed befatta, hwarfbre han hemställde om icke de nu gjorda Anmärkningar mätts alldeles förfalla. Friherre Hljsncranlr, begärde propotion sadan som Herr Grcfwcn och Landtmarjkalken den 2 Mars »velat göra densamma.
Min mening, då jag förklarade, att jag ej bestridde återremiss, var ej annan än den, att jag såsom Ledamot af Lagutskottet borde anse mig sjelf, likasom Utskottet, villig att upptaga alla de anmärkningar, som inom Stånden emot Utskottets Betänkanden göras. Då jag upplyste, att de anmärkningar, som här blifvit gjorde, redan varit under öfverläggning inom Utskottet, trodde jag deraf bli en följd, att ändamålet med dessa anmärkningar skulle vara uppfyldt,och återremissen ej behöfvas, och vid ett sådant förhållande önskade jag heldre, att Betänkandet måtte antagas. I anledning af Herr Ribbings anförande, får jag fästa uppmärksamheten deruppå, att om Författningen skulle tydas så, alt dermed blott förstodes sådane åtkomsthandlingar, hvilka finnas, så är genom den föreslagna förändrade redac - Den 9 Febr uar i i f. in. 13 tionen ingen ändring i författning!! gjord; ty det lärer väl följa af sig sjelf, att livar och eri Domare begagnar för åtkomstens bestyrkande handlingar, om sådane kunna företes. Det är endast i det fall, då de icke linnas, som Domaren genom det nya stadgandet får välja det bevisningssätt han finner lämpligast. Finnas handlingar, så beliöfver ej åtkomsten annorledes styrkas. Orsaken, hvarföre ej Lagutskottet föreslagit ett sådant stadgande, som Herr Tham yrkat, är att lagen ej kan förutse alla de fall, som kunna uppstå och fordra särskilt bevisning, men det lärer böra till hvarje god lagskipning, att Domaren använder det bevisningssätt, som är lämpligast till vinnande af af största säkerhet. Vådan är ej så stor, som Herr Tham förmodar, ty jag befarar ej, att någon Domare skall på grund af tvänne Nämdemäns obesvurne vittnesbörd låta förmå sig, att godkänna en åtkomst. Herr von Hartmansdorff', August: Jag instämmer väsendtligen med Herr Tham. Jag anser vådligt, att lemna redaclionen i det obestämda skick, som Utskottets förslag innebär; och att åt Domaren öfverlåta valet af bevisningssätlet.
»Åh, vi skola väl dröja hos harrn! sade drängarne, som nu äfven ville visa sig modiga, och jag tror visst att min betjent åtminstone ej afslog anbudet. Vi gingo emellertid ned, och frun drog ett djupt och godt andetag, just då hon och jag kröpo in genom den låga dörren till deras lillepytte-boning. Inkomna i »sällskapsrummet» var bordet väl och inbjudande dukadt. Maten var dock icke intagen, utan frun aflägsnade sig genast, förmodligen för att derom bestyra, och jag blef allena med pastorn. »Min gamla vän!» började jag genast, »gör mig den tjensten och säg mig orsaken hvarföre man tagit mitt tillkommande sofrum i en sådan afsky. Jag kan icke förneka att detta väckt min nyfikenhet; men jag försäkrar, och tror mig till eder knappast behöfva försäkra,» tillade jag skrattande, »att hvad orsaken än må vara till denna misskredit, så kan det på intet sätt rubba min föresats att bo der, eller ens gifva detta rum något lyte i mina fördomsfria ögon.» Pastorn såg sig om, för att försäkra sig att han ej hade några lyssnande pigor att befara, och derefter började han i en låg, underlig ton: »Åh, det är i anseende till en gammal händelse som man påstår tilldragit sig der för många, många år tillbaka, men om hvilken jag just icke gerna vill tala, af orsaker som du snart skall få veta. Om traditionen säger sanning, så var händelsen högst ohygglig, ty man vill veta att en gammal prest-enka här mördat sin son och sin sonhustru af ondska och afund, för att de nu voro de regerande i huset, sedan sonen blifvit af församlingen vald efter faderns död; och man påstår att den gamla frun, plågad af onda andar, och utan ro i grafven – går igen, som allmogen säger, hvar enda natt i detta rum, der denna illgerning skulle föröfvats, der man dessutom hör hennes offers qvidande, och många andra ohyggligheter.
Det tillhör hvarje upplyst och fritt samhälle att småningom frånskaka sig allt hvad som bär vedermälen af dess förra beroende eller rättare af dess förra outvecklivgstillstånd, under en förfluten envåldsstyrelse. Det tillhör tidehvarfvets anda att krossa allt barbariskt i lagar och privilegier: blott derigenom uppkommer en välgörande och mild upplysning, en sann medborgerlighet och med detsamma de ärofullaste, de skönaste bevisen på en med den lagbundna friheten - Den 12 FebrUdrii. ten öfverensstämmande Constiiutionel Statsförfattning. Dykeri Inrättningen (och den dermed förenade Strandrätten) har så mångå brister, ellef bättre är så Stridande mot ändamålet af ert Välgörenhetsanstalt, att den antingen helt och hållit bör upplösas, eller åtminstone till dess lagar och reglementen helt och hållit ändras4 Att genom vidlyftiga exempel ådagalägga det} ta, anser jag inför ett så upplyst samfund som samlingen af Rikets Högloflige Ständer , öfverflödigt Blotta tankan att det i ett hyfsadt land, skall finnas en af lagen authoriserad Corporation, som grundar sin tillvarelse och sitt uppehälle, kanske rikedom på olyckliga sjöfarandes snart sagdt plundring, innefattar för hvarjemensklighetens vän, någonting högst rysVärdt. Det är ej nog att man har den olyckan att krossas af klipporna, att härjas af stormarna, eller Öfverhöljas af de vredgade vågorna och sänkas i deras djup, man måste ännu hafva den fördubblade ölyckan att icke sj-lf få bärja, om man kan, den sålunda förlorade egendomen: denna omsorg, så naturlig och tilläten vid den rysligaste af alla olyckor eldsvådor, i stället att Vara eller blifva af ömmande medmenniskor delad till den olyckliges bästa, blic af Dykenlnrättningtn delad såsom ett lagligt rof. Man behöfver icke säga mer för att ej hafva Sagt nog att bevisa huru orättvis denria inrättliing är, huru onaturlig att längre kunna få, Bil. till Ridd, o. Ad, Pr. i Band 19. ago Den to Februarii. åtminstone med dess nu varande syftning och lagar fortfara. Herr Ehrenborg, Casper-.
För ändamålet är det tillräckligt att, den verklige missdådaren betages möjlighe* ten att, i aflägsna orter från sin hembygd, ljuga sig till en oskuld, som han ej äger, för att åter för sig öppna tillfällen att begå nya brott. Ehuru jag finner Herr Doctor Segerstedts förslag, som lemnar åt Domaren en obestämd pröfningsrätt, hvilken vid all lagstiftning, så vidt möjligt är, bör undvikas, icke kunna i hela sin vidd antagas, kan jag likväl, icke från mig skilja den tankan, att det ändamål han sökt vinna, är af en verklig nytta. Af de anledningar jag haft den äran nämna, föreslår jag den förändring i Den 5 Maj. 67 Kongl. Kungörelsen den 2g:de Mars lBll, att den deruti Presterskapet meddelte före. skrift, att i de betyg som utfärdas anteck, na, om den person, som erhåller betyg jt, blifvit dömd till ansvar för brott, måtte inskränkas till sådana förbrytelser, som efter Lag straffas med fängelse å fästning, spö eller ris, fängelse vid vatten och bröd, eller uppenbar kyrko-plikt; hvaremot alla mindre förseelser, som endast med penning, böter kunna försonas, äfven om hemlig Skrift dermed är förenad, icke böra i Be3 tyget omnämnas. Då det likväl är nyttigt, att Presterskapet kommer till kännedom af sina åhörares förhållande, kunde föreskrift ten för KronoBetjente och LandsFiscaler å Landet, samt Domstolarne i Städerna, att lemna Presterskapet förteckningar å de sak, fällde, i allt fall förblifva oförändrad. Jag får slutligen nämna, att jag icke hös rer till antalet af dem, som utan vigtiga skäl vilja öka mängden af våra redan talrik ka Författningar. Jag har, mer än många andra, tillfälle att ofta finna vådan och o-j nyttan af täta lag-förändringar; men jag har trott ett annat förhållande kunna äga rum, då fråga är om en Police-författning, som, utan att göra någon rubbning i det hela, kan efter omständigheterna rättas deri den finnes felaktig. I händelse Höglofl.
Voteringen har utfallit med 78 ja och 40 nej, samt 1 kasserad sedel; 1 följd hvaraf, och då ja vunnit, införselstullen å fernbock, raspad eller malen, blifvit bestämd till 3 sk. per skålpund. n:te voteringen: (57:o) Den, som bifaller Utskottets förslag, att införselstullen å färger och färgnings-ämnen, andra slag, ej specificerade, må nedsättas från 4 till 3 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antages Borgare-ståndets beslut alt nedsätta denna tull tili 2 sk. per skålpund. Förstärkta Stats-Utskoltets Memorial, N;o 178. 5 Resultatet af omröstningen har varit 75 ja och 44 nej; och som ja alltså vunnit, är införselstullen å ifrågavarande artiklar bestämd till 3 sk. per skålpund. fs:te voteringen: (68:0) Den, som bifaller Utskottets förslag att å färgadt silke bestämma införselstullen tili 1 r:dr skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antages gällande tnllbeslämmelse, 2 r:dr per skålpund. Voteringen har utfallit med 44 ja och 74 nej, jemte en kasserad sedel; och som alltså 7iej vunnit, är ioförselstullen å färgadt silke bibehållen vid sitt nuvarande belopp. i3:de voteringen: (70:o) Den, som till kontraproposition i hufvudsakliga voteringen angående stål antager Ridderskapet och Adelns samt Preste-ståndets beslut att bibehålla nu gällande indelning och bestämmelser, nemligen: gjutmed 2 r:drs, garfmed 5 r:drs och andra slag med 3 ndrs införsels-tull per 100 skålpund stapelstadsvigt, röstar Ja; den, det ej vill, röstar . Nej; Vinner nej, antages till kontraproposition Borgare ståndets beslut att å stål, alla slag, bestämma införsels-tullen till 2 r:dr per 100 skålpund stapelstadsvigt.
3:dje punkten i denna §, lydande sålunda: “Skiftar man hus, tomt elier gård i staden emot hus, tomt eller gård i samma stad, eller annor; håfve ej eller bördeman rätt att derå klandra, utan behålle deremot bördemännen å begge sidor, hvardera sin rätt, till det tillskifta,* — äfvensom sista punkten i 2 §, eller orden: “om skifte i staden vare lagsamma,* — utgå. 5 Kapitlet. Öfverskriflen lill delta kap. ändras sålunda: Huru jord å landet bördas och lösas må. 1 §. Andra punkten i denna §, lydande sålunda: “I staden ege ock bördeman rätt att lösa jord, hus och tomt, ehvad det är arf eller aflinge, inom tolf veckor ifrån tredje uppbudet,* samt de i tredje punkten förekommande orden: “så å landet som i staden,* — utgå. 7 §. De i första punkten af denna § förekommande orden: “eller hus och tomt i staden,* — utgå. G Kapitlet. 3 §. Orden: “hus eller tomt* i tredje punkten af denna § utgå. 4 §. Ur sista punkten af denna § utgå orden: “hus och tomt* 7 Kapitlet. 1 §• Denna § kommer att erhålla följande lydelse: ' Häfver man köpt hus eller tomt i staden, då skall han den åt viderboenden och nabon hembjuda, förr än derå uppbud t ages; och håfve viderboende eller nabo rätt att inom tolf veckor ifrån tredje uppbudet det hus eller tomt att lösa. 9 Kapitlet. •3 §. Fjerde punkten i denna § kommer att lyda sålunda: Lap-Utskotte/s Betänkande, N:o lii Löser ej han, då må viderboende eller nabo fyra veckor therefter thel pantsatta hus eller tomt lösa, och sätte hani Rätten in både pantskilling och hvad pantén högre värderas före. ther utbrytning ej ske kan, som i (jtsöknings-Balken urskiljs. R ällcgångs-Balken. fi Kapillel. Sadan! della kap. lyder i Kongl. Förordningen den IS April 1845). 2 §.
Utsk:s utlät., så hemställer jag huruvida någon diskussion i den syftning, som den nu här pågående, vidare kan vara ändamålsenlig; utan vill jag derföre inskränka mig till en enkel anhållan om bifall lill detta utlåt. Uppå härefter framstäld propos. biföll R. o. Ad. StatsUtsk:s förevar, utlåt. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gustaf och Frih. Cederström Rudolf, StatsUtsk:s d. 9. dennes på bordet lagda utlåt.. N:o 99, ang:de återbetalningen af eli, för sänkning af sjön Ökvattnet inom Westerbottens län, förre Expeditionsfogden C. J. Moritz beviljadt lån. Föredrogs och bifölls StatsUtskis d. 9 dennes på bordel lagda utlåt. N:o 100 i anledn. af K. M:s nådiga Remiss å förre Arrendatorn af indragna Trumpetare-bostället Rerga, Inspektoren Johan Wedlings underd. ansökning om eftergift af ådömd arrende-skillnads ersättning. Vid föredragning af StatsUtskis d. 9 dennes på bordet lagda utlåt. n:o 103, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de uplåtande emot vederlag ål Götheborgs stad af Kronan tillhörig, 480 Den 16 April e. m. derinvid belägen mark, biet detta utlåt, ånyo bordlagdt på begäran af Hr von Hartmansdorff, Äng.och Hr Printzensköld, Carl. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 9 dennes på bordet lagda utlåt. n:o 104, i anledn. af väckte frågor om Riksg:s-sedlars inlösande, oaktadt den derför fastställda praescriptions-tid tilländagått. Föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af Gr.
Innan jag tager mig friheten alt för R. o. Ad. npläsa eli af mig i denna fråga skriftligen affattadt anförande, anser jag mig höra nämna, att jag tillhör de der förhatliga bränvinsbrännarnes antal och att jag eger ett af de största brännerier i hela Sverige, å hvilket jag bränt bränvin under 2:ne månader af nasti, höst; äfvensom att jag med samma redskap, flyttade till en annan af mina egendomar, möjligen ämnar 342 Den 4 Februari f. m. tillverka bränvin jemväl under instundande April månad, ehuru jag icke vid mantalsskrifningen dertill mig anmält, utan ämnar förskaffa mig serskild resolution derå. Talaren upläste härefter följande: Såsom Riksdagsman, hvilken sjelf idkar bränvinsbränning, anser jag mig förhindrad, att pä detta rum deltaga såväl i bedömmandet af nödvändigheten utaf ett förbud eller ytterligare inskränkning i inskränkningen af bränvinsbränningen under April månad, som ock i sjelfva beslutet derom; men sedan Hr Dalmans motion blifvit återremitterad af Borgareoch BondeStm, finnér jag mig både upmanad och pligtig, alt varna emot en petition om ytterligare inskränkning i bränvinsbränningen, afgifven i den form, Hr Dalman lipstadt och hvilken lyder sålunda ”att R. St:r måtte hos K. M. anhålla om det tillägg vid K. Kungörelsen d. 13 sisth Juli, att, utöfver de vid sista mantalsskrifningen lill bränvinsbränning under April månad gjorda anmälningar några nya sådana icke mä för giltiga anses eller några tillständsbeslut af dylik anledn. genom Konungens Befallningshafvande meddelas, samt att förseglingen å de bränvinsredskap, som under den förflutna hösten varit i två månader begagnad, ej må brytas eller redskapen Hyttas, till nyttjande i annat bränneri, före d. lista näslk:de Maj”; Ett beslut af Ständerna i denna syftning och en nådig förklaring deröfver skulle nemi. medföra svära och vådliga följder, samt våld och mannamån.
Pä detta sätt och genom de öfrige medel som äro förcskrifna l afseende pä ärendernas beredande, bör Konungen icke i nägot fall kunna mistledas, bör allmänna rösten icke kunna hindras at genom nägon or^n tränga fram til honom. Den oafbrutna waean at höra räd, alfwarligen och högtidligt gifua, ffal i en ung Monarks sinne dana och i en mogen Konungs stadga aktning för sanning och rätt. Och skulle ännu en gäng et oblidt öde upfätta pä Sveriges Thron en egenmägtig Konung, stall dock den förenade kraften af Hans Rädgifwares föreställningar, af Nationens fritt yttrade tänkesätt och af wisiheten om kommande Ständers vwilja, tidigt bryta Hans wäldsamma lynne. Han stall ätminstone icke genom konstitutionens widriga beflut blottställa sin magt för en föredragande Embetsmans wägran af den Oonti-2- si^nation, hwarförutan Hans Befallningar icke blifwa gällande. Konungens Stats-Räd utgör icke en i Hans Styrelse deltagande corp8, tilfatt af Rikets Ständer. Utskottet bär trott, at den Styrande Magten kunde säkrare bewakas genom andra medel än detta, forn söndrade enheten och kraften af deras werkfamhet, och som hwarje stark Regent derföre skulle wara frestad at undanrödja. Stats - Z44 Den 2 Junit. Stats-Rädet är sammansatt afSmbetsmän som K nungen tilkallar, och hwilkas räd han hör icke blott af pligt, utan äfwen af förtroende. Desie Embetsmän äro dels sädane, som under Konungen närmast lägga hand wto Regeringsärenderna och följakteligen dela med honom hedern för det nyttiga som sker, nesan och hatet för det ffadliga; dels ock af sädana som utan detta listigare intresie i Styre.lsens ameende, bedöma kallt dest företag. Konungen blifwer således uplyst af och uvlyst om sina Ministrar.