Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af Revisorernes anmälan, att så väl uti Styrelsens, som i de serskilde Corrections-irrättningarnes räkenskaper saknats inventarii-conto, upptagande de hos Styrelsen och vid nämnde Inrättningar befintliga effecter jemte värdet derå, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Nådig föreskrift till vederbörande, att dylika inventarie-conti hädanefter böra biläggas ej mindre Corrections-inrättningarnes redogörelseräkningar, i afseende på hvilka, efter hvad Styrelsens utlåtande antyder, nämnde åtgärd redan skall blifvit vidtagen, än ock Styrelsens egna räkenskaper. 5 71. (1843 års Rev. Ber. pag. 258. Förkl. 137.) Uti Norra Corrections-inrättningens Räkenskaper för år 1841 hafva Revisorerne funnit balanccrad en summa af 22,327 R:dr 10 sk. 5 rst., såsom beroende på utredning af dervarande Föreståndares, Assessoren Wallbergs, balance. I afseende på denna balance, hvaröfver någon utredning ej eller blifvit af Styrelsen meddelad, hafva Revisorerne inhemtat, att sedan Wallberg, i trotts af tid efter annan af Styrelsen förelagda vitén , af hvilka det första honom ålagts redan den 30 Januari 1836 och det sista den 29 Januari 1842, i flera år underlåtit att afgifva redogörelse för sin förvaltning, hade Wallberg omsider blifvit af Styrelsen från tjensten suspenderad och sedermera under sommaren 1842 i häkte inmanad.
Kommitteen, som fortsatt sina öfverläggningar och arbeten intill början af sistlidne Juni månad, har den 5 i samma månad till Kongl. Maj:t öfverlemnat underdånigt betänkande i ämnet, jemte förslag till ny Riksdagsordning och till förändrad redaktion af Regeringsformen och rikets öfriga grundlagar, äfvensom Kommitteens vid dess sammanträden hållna protokoll , utvisande de skiljaktiga meningar, som inom Kommitteen blifvit afgifna. Uppå Kommitteens underdåniga hemställan, har Kongl. Majit sedermera anbefallt tryckning af samma betänkande, förslag och protokoll, för att, likasom de förut tryckta statistiska generalsammandragen, hållas Rikets Ständer tillhanda samt, genom försäljning, vara för allmänheten tillgängliga. Kongl. Maj: t, som sålunda gått Rikets Ständers, uti skrifvelsen den 24 Maj 1845, uttryckta önskningar till mötes, vill åt allt, hvad med denna rikets angelägenhet har gemenskap, oafbrutet egna synnerlig uppmärksamhet; men har, med afseende å det skick, hvari ärendet sig befinner, ansett Sig icke för närvarande böra vidtaga annan åtgärd, än att Rikets Ständer till kännedom meddela, hvad derutinnan blifvit efter sist hållna riksdag tillgjordt; varande Kongl. Majit förvissad, att Rikets Ständer skola, i den ordning grundlagarna föreskrifva, åt detsamma egna den lugna och oväldiga pröfning, sorn fosterlandets sanna väl och sakens vigt kräfva. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Konungslig nåd och ynnest städse välbevågen. Stockholms Slott den 12 November 1847. OSCAR. A. Posse. Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Statsrådet å Stockholms Slott den 12 November 1847• Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens, Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, Kongl. Majsli Nåd. Proposition, No 35.
Detta skäl har numera bortfallit, sedan den ifrågavarande läkaren, som utsträckt sin verksamhet äfven till delar af Edsbergs härad, af brist på nödtorftig utkomst funnit sig tvungen Jemna orten. Häradet är således för närvarande i saknad af all annan läkarevård än ilen, sorn kan erhållas af någon af de aflägset boende läkarne i närmaste städer. 1 sin nyligen aflåtna nådiga proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Majit, visserligen begärt, att vid innevarande riksdag löner skulle anslås till 8 stycken nya Provincial - 230 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JVi‘ 114. läkare, men ela det omöjligen kan med bestämdhet förutsägas, livad beslut, Rikets Ständer kunna komma att med hänseende till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i ämnet fatta, vågar jag, öfvertygad om nödvändigheten för häradet att få det ytterst kännbara behofvet af en Provincial-läkares anställande derstädes snart afhjelpt, hvilket likväl icke kan ske utan bidrag af statsmedel, ödmjukast föreslå:’ att till aflöning åt en i Carlskoga härad stationerad Provincial-läkare Rikets Ständer täcktes bevilja ett årligt anslag af ett Tusen femhundra Riksdaler Riksmynt. Om remitterandet af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 26 November 1862. Nils Sundin. JW lil. Af Herr Lallerstedt: Angående en nalional-belömng för Herr Öfversten m. m. Friherre Nils Ericson Då jag nu efterkommer en under gårdagens plenum af flera ståndskamratcr uttalad önskan och såsom motion aflemnar mitt dä gjorda amendement till Kongl. Maj;ts nådiga Proposition om pension ät Chefen för Statens jernvägshyggnader, Friherre Ericson, behöfver jag icke ånyo framhålla hans förtjenster om det allmänna. Om dessa linnes i landet endast en mening och denna vill se dem erkända pä ett nationen värdigt sätt. dag vågar derföre vördsamt föreslå Rikets Ständer. att, i stället för den pension af 10,000 R:dr Runt, hvarom Kongl.
En diligens, förande post och paketer samt med utrymme för 2 eller 3 passagerare borde, under den tid ångbåtarne hvila, en gång i veckan underhålla förbindelsen emellan hufvudstaden och Carlskrona, öfver Nyköping, Norrköping, Linköping, Westervik, Oscarshamn och Calmar. Denna diligensfärd, satt i förbindelse med postångfartyget Polhems vinterresor emellan Westervik och Wisby, kunde göra möjligt äfven för den, som vore boende vare sig i hufvudstaden eller södra Sverige, att, så beqvämt omständigheterne tilläte och med temmeligen noggrann tidsberäkning kunna under vintertiden besöka icke allenast de orter vid östra kusten, (ier vigtiga intressen kunde fordra hans närvaro, utan äfven det i så många hänseenden intressanta och vigtiga Gottland; och postverkets kostnad för en dylik diligens-inrättning kunde ej blifva så betydlig, vid betraktande af hvad från passagerarne borde inflyta; äfvensom något afseende jemväl torde böra fästas å den säkerhet emot poströfverier, som vunnes derigenom att flere personer åtföljde posten. På dessa skäl föreslog motionären, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att genom postverkets försorg, under de tider då ångbåtsfarten vore inställd, en regulier passagerareoch paketbefordring måtte komma att underhållas en gång i veckan fram och åter emellan Stockholm och Carlskrona, öfver Nyköping, Norrköping, Linköping, Westervik, Oscarshamn och Calmar; samt att denna paketoch passagerarefart måtte sättas i förbindelse med postångfartyget Polhems turer emellan Westervik och Wisby. Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande; men då ifrågasatte kommunikationsanstalt, så vida densamma verkligen skulle, för de orter den berör, medföra de fördelar och blifva så anlitad, som motionären uppgifvit, synes kunna blifva föremål för enskild spekulation; samt Utskottet har sig bekant det postverkets tillgångar ej medgifva några uppoffringar i och för nu ifrågavarande ändamål; anser sig Utskottet böra hemställa, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Det är s o m o m man väntade, att en helt ny värld skulle öppna sig fölens inre syn, o c h på samma gång anar man, att skrifvelsen endast innehåller den obetydligaste 1 3 Dödsfall. I måndags afled härstädes geheimerådinnan fru Alexandra Labensky, född Bergien, uti den höga åldern af 93 år o c h 3 månader. Geheimerådinnan Labensky var änka efter framlidne ryske e n v o y é n vid hofvet i Iiessen-Darmstadt, verklige geheimerådet Camille de L a b e n s k y. Den aflidna sörjes närmast af barn, barnbarn o c h barnbarnsbarn. Bland barnen är dottern Maria Franziska Emilia sedan 1863 gift m e d f. d. öfversten, ledamoten af riksdagens första kammare frih. R. På » Gyllene Våfflani, Gamla Stockholms välkända våffelbruk, numera inrymdt i n:r 4 Norrmalmstorg, gick det lustigt till här om dagen. Bänkade kring de massiva ekborden, drucko skaror af inbjudna det trefna o c h nationella 15 obetydlighet. Man liksom vet på förhand, att skall k o m m a att suckande utbrista: » Ack, var det bara det '. » Och ändå bäfvar man o c h hoppas. Så o c k med Anna. Hon hoppades någonting, h o n visste ej hvad, o c h på samma gång fruktade hon något ledsamt meddelande. Utanskriften var skrifven med en på samma gång ledig, fast herrstil. A n n a ö p p n a d e slutligen kuvertet, framdrog därur den lilla skrifvelsen o c h läste med vidöppna ögon de få raderna: Stockh. d. Kära A n n a! Har du lust att gå m e d mig på operan i kväll? Möt mig då strax före kl. V,. 8 i kapprummet, 2:a rad. fond, höger. Telefonera om du är hindrad. Hasteligen din tillgifne kusin Karl. A n n a såg helt öfverraskad ut. Hon bjuden på operan! Det hade ju icke inträffat mer än två eller kanske tre gånger förut i hela hennes lif, och nu hände det återigen, o c h därtill så oväntadt!
Men detta lätt att ernå; dessa fördelar voro i militäriskt hänseende prineipvidriga. Armefens anda och anseende förlorade dervid; denna åsigt borde gälla främst; och oförvitlig fräjd blef nödvändiga villkoret för inträdande i soldatståndet och för qvarblifvandet deri. Alt antaga Ulsktns förslag vore att vända om och fara tillhaka i motsatt riktning. För öfrigt vore det overkställbar!. Nu vore nemligen omöjligt att inom någon corps i armeen få en vanfräjdad karl laid af kamraterna och fredad. Jag röstar således för afslag å Ulskms betänkande. Gr. Mörner: Sedan så många talare yttrat sig i detta ämne, borde jag måhända ej längre upptaga tiden, men vill också endast fästa uppmärksamheten derpå, att ingen befrias ifrån beväringsskyldigheten såsom straffad för tjufnad, utan ynglingen måste varu med och exercera oaktadt att lian är straffad. Gr. Lewenhaupt, Mauritz: Jag vill blott svara Gr. Mörner, att en så beskaffad hevaringsyngling icke ställes i ledet med de öfriga utan exerceras särskildt. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns betänk. N:o 46 blef af R. o. Adafslaget. Vid förnyad föredraga, af Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Ulsk:ns den i5 sisth Murs på bordet lagda betänkanden : N:o 47, i anledn. af väckta frågor om tillägg vid 27 §:n af 2 cap. af krigsårtik larna; och N:o 46, i anledn. af väckt fråga om prygelslraffcts afskaffande, rn. m.; blefvo dessa båda betänkm ånyo lagda på bordet, det förra af Hrr von Hartmansdorff, August, ochN o r d e n s k ö I d, Otto Gustaf, det sednare af Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., och Hr af Sille'n, Wilh. Gideon. Ånyo föredrogs Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Den 3 April e. m.
Tack, mor! Sinnet hade gått öfver och Nadjas ansigte uttryckte åter vänlighet och hjertegodhet. Nog är jag en slarfva, mor, men dig glömmer jag aldrig! Så gå nu, hälsa Samu och tacka. Säg att jag har det bra, riktigt bra. Mor och dotter skildes. God är hon, suckade Kajsa, då hon stängde dörren efter sig, men inte har hon Velis hjertelag! Alltid skall det vara någonting. Gud pröfvar oss menniskor. För mina synder får jag nu det rättvisa straffet, och Gud ger ingen tyngre börda än man godt tål vid. Hon torkade bort ännu en tår med sin tjocka ullvante, påträdde i farstun sina lädergaloscher och tågade ned åt Sandviksstranden. Hon gick den långa vägen öfver isen, men solen sken öfver drifvorna, det gick som en lek. Ett par timmar senare var hon hemma. En morgon kom den unga kommerserådinnan tidigt in i barnkammarn för att se om barnet och amman. Den lille sof godt, Nadja höll på att ordna i rummet. Hon hade fått en smula lust för ordning och renlighet ... åtminstone då hon icke hade annat att göra. Den lilla frun gick fram till vagnen, kysste sitt barns knubbiga hand, jemkade stilla och nästan blygt om garneringen på täcket och betraktade den sofvande lilles ansigte med undrande glädje. Nadja krökte föraktligt läppen; den lilla bleka och tunna kommerserådinnan, hvars vacklande hälsa icke tillät henne att sjelf sköta om och amma sitt barn och som af läkarne var förbjuden att vaka eller eljes anstränga sig, ingaf henne ingen respekt. Hon tyckte icke om denna fina och delikata varelse, som mera tycktes född att lyda än befalla och hvars hänsynsfullhet mot henne, den starka och grofva amman, hon föga uppskattade. Fru Elise var ännu helt ung, dotter af en ansedd finsk embetsman och för ett par år sedan gift med den rike enklingen kommerserådet Guroff. Hon var litet skolförläst, då hon gifte sig, ytterst osjelfständig och vek, och lefde endast i och genom sina tyska och engelska romaner. Hon kände alls icke till verlden och var, då hon steg i brudstol, så oskyldig och oerfaren som en treåring.
Är Frälseman uti Konungens, eller med vederbörligt tillstånd, uti enskildte angelägenhéter utrikes rest; så är han icke dessmindre berättigad att, genom Fullmägtig, SäLe och Slämma bland Ridderskapet och Adeln intaga. §. 14. Till Säte och Stämma bland Ridderskapet och Adeln berättigad är icke: i:o Frälseman, som bysatt är. 2:0 Frälseman, som för nesligt brott inför Domstol tilltalad och med mer än halfva bevis besvärad blifvit, så att Domaren besIutiL att saken bör till framtiden lemnäs; och det änskönt sådant domslut ej ännu vunnit laga kraft, intill dess detsamma lagligen upphäfvit varder. 3:o Frälseman, som utur Riket afvikit, intill dess han återkommer och derefter 3:ne år här i Riket skattskrifven varit. Den 9 April f. m. 4:o Frälseman, som främmande magt genom Trooch HuldhetsEd förbunden är. 5:o Frälseman, hvars bo och hemvist utrikes flyttad t är, på sätt §. 32 af 1723 års Adeliga privilegier omförmäler, intill dess han åter till fäderneslandet i nily ttat, och lagligen styrker, att hans förbindelse mot främmande magt upphört, att han sig mot Konungen med ny trooch huldhets-ed förpligtat, samt att lian de trenne sista åren, förrän han sig till säte och stämma anmäler, här i Riket skattskrifven varit, eller egendom eller embete innehafver. 6:0 Frälseman, som i fiendtlig fångenskap är. 7:0 Den, hvars Ätleledning från Stamfader ej af Riddarhusets Genealogiska Tabeller tydeligen utvisas; eller der desse befinnas bristfä 1 lige, sådan Ätteledning ej lagligen styrka gitter. 8:0 Frälseman, som uti något annat RiksStånd Ledamot eller Talman är. 9:0 Frälseman, som ej behörigen på Riddarhuset introducerad blifvit. §. i5.
Besvärsoch Ekon.Utsktns förslag till stadga om fattigvården i Pöket, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. dessa delar af förenämnda moment. Och befunnos, efter voteringens slut, röslerne hafva utfallit, som följer: Ja — 14. Nej — 12. Hr von Hohenhausen: Mom. börjar med alt tala 0111 det christliga deltagandet, men jag får reservera mig emot det christliga deltagande, som blifvit visadt genom antagande af detta moment. Hr Prytz, Lars Adolph: Jag får förena mig uti den 21 IL 62 49° Den i3 Mars e. m. af Hr von Hohenhausen framställda reservation, emedan jag anser ide'en af en barmhertigbetsinrättning, sorn här är i fråga, genom det nu fattade beslutet vara upplnifd. Gr. Taube instämde äfven i Hr von Hohenhausens reservation. Hr Liljenstolpe: Afven jag förenar mig i Hr von Hohenhausens reservation, och det så mycket mera, som jag anser, att, genom antagandet af sista punkten af 17 §:n 1 inom., ’’eller barnens under i5 år frikallande från betalningsskyldigheten, ’' det efterföljande stadgandet uti 2 moro. sednare punkten alldeles är förlamadt och icke kan tillämpas, i den händelse alt barn under nämnda ålder skulle blifva försatt i den lyckliga belägenhet, genom en eller annan omständighet, att åt fattigvården kunna godtgöra hvad densamma det påkostat. Detta ingår väl uti den åsigt jag hyser, att nemi. fattigvårdnnderstödet ej matie vara ett ”förskott, hvarför emottaga ren står i skuld;’’ men då, genom voteringen, denna mening, eller att det skall vara alt anse som ett förskott, blifvit gällande, skulle jag ej vilja att denna olikhet i sladganden momenlena emellan skall finnas, hvilket blifver förhållandet örn, som jag har anleda, förmoda, 2 mom. af 17 §:n varder antaget. Jag skulle äfven af detta skäl hafva önskat ett motsatt resultat af voteringen.
For sin del onskade h m fullstandig egendomsgemenskap med bibehgllande af mannens mdlsmanskap, men ban ville giirna p i zlndra viigar an de foreslngnrt soka skydda hwtruns formogenhet. Talaren slutade med en varning mot de moderna idiierna, att det vore fijr trkngt for kvinnan att endast para sig)) mellan vaggan och slefvenw. Under det den forste talaren kritiserat fiirslaget ur fornamligast juridisk synpunkt, framhollo de talare, som sedermera under s) Utgifven p i l858talet. debattens iopp npptriid&amp; mot detsamrna, hufnodsnlzligen de mora liska viidor det anstigs skola medfora. - Herr Iiirdebeck motiverade sitt afslag i B den grand, att forslaget slrulle v5icka split och osiimjn. I3nn framhbll, att afven den ideella synpunlrten b o d e Iromma till sin riitt och att, dB iiktenskapet ej finge betraktas soiu .ett bolag, borde lagstiftaren gora rnotstind mot vissa strtirnningar, som arbetades fram, han vggade saga, pii Ironstlade vagar. ~ n n u ifrigare forsvarades den qamla .iitergt~ngsstiindpunkten nf herrar Bodhe och Fehvman, af hvilka den forre ansBg, att inskrankningen af mannens milsmansratt innebure ett afsteg frgn den kogre lag, son1 giiller Hktenslrapet, och att forslaget skulle ined Ironsekvensens nmkt leda till det fullstiindiga npphiifvandet af detta mBlsinanslx~p, hvillzet skulle verlca som en soderspriingande kil pB enigheten inom aktenslmpet. Herr Fehrman gick annu langre i sina farhiigor och p5pekade att, om lagstiftningen skulle gii i den riktning, som forslaget tydde pii, vore detta helt enkelt att sonderslita iiktenskapets band och 5stadkomma split inom familjen.
Men någre, som der stodo, när de det hörde, sade de: Han åkallar Elias. Och straxt lopp en af dem, och tog en svamp, och fyllde honom med ättiko, och satte den på en rö, och gaf honom dricka. Men de andre sade: Håll, låt se om Elias kommer, och hjelper honom. Åter ropade Jesus med höga röst, och gaf upp andan. Och si, förlåten i templet remnade i tu stycker, ifrån ofvan och ned igenom; och jorden skalf, och hällebergen remnade. Och grafvarna öppnades; och mång de heligas lekamen, som sofvit hade, stodo upp; Och gingo ut af sina grafvar, efter hans uppståndelse, och kommo i den heliga staden, och uppenbarades mångom. Men höfvitsmannen, och de som med honom voro, och vaktade på Jesum, när de sågo jordbäfningen, och de ting som skedde, räddes de svårliga, och sade: Visserliga var denne Guds Son. Och der voro många qvinnor, ståndande långt ifrån, och sågo uppå, de som hade följt Jesum af Galileen, och tjent honom. Ibland hvilka var Maria Magdalena, och Maria, Jacobi och Jose moder, och Zebedei söners moder. Men om aftonen kom en rik man af Arimathia, benämnd Joseph, hvilken ock var Jesu Lärjunge. Han gick till Pilatum, och beddes Jesu lekamen; då böd Pilatus, att han skulle varda honom gifven. Och när Joseph hade tagit lekamen, svepte han honom i ett rent linkläde; Och lade honom i sina nya graf, som han uthuggit hade uti ett hälleberg; och välte en stor sten för dörrena åt grafvene, och gick sina färde. Då voro der Maria Magdalena, och den andra Maria, sittande emot grafvena. Dagen efter tillredelsedagen kommo tillsamman de öfverste Presterna, och de Phariseer, inför Pilatus; Och sade: Herre, oss kommer ihåg, att den förföraren sade, när han än lefde: Efter tre dagar vill jag stå upp.
Frih. Palmstjerna: Saken är ganska enkel. Det förslag K. M. afgifvit i den fråga som R. o. Ad. på f. m. har pröfvat i ett sammanhang, utgör ett helt och det är ganska klart, att den sista delen deraf, nemi. markegängssättningsfrågan, är ett hufvudsakligt vilkor för beslutet i första punkten A, ett villkor, hvarförutan verkställigheten af punkten A skulle medföra ganska betydliga olägenheter, enär optionsrättens uphörande gör det, så mycket angelägnare, att markegångssättningen sker i full öfverensstämmelse med de verkliga gångbara priserna och det har varit Utsk:s mening likasom K. M:s att föreslå vilkoret! för markegångssättningen pä ett sådant sätt, att man skulle vara förvissad att vinna ändamålet. Hr Printzensköld har visserligen dragit i betänk, på f. ra. huruvida detta ändamål skulle kunna vinnas; men R. o. Ad. har i öfverensstämmelse med I3lsk:s förslag varit af den lankan, alt delta beslut bör fattas. Skulle nu denna punkt genom R. o. Ad:s beslut undergå en så beskaffad förändring alt markegångssättningens resultater blefve beroende af sådana ovissheter, som R. o. Ad., genom sitt beslut har trott sig kunna undanrödja, så anser jag att den första punkten äfvenledes bör förfalla och det är således i full öfverensstämmelse så väl med K. M:s nåd. förslag, som R. o. Ad:s på f. m. fattade beslut, att bifalla Utsk:s Den 5 Juli e. m. ' 341 framställning, sorn jag lior, all del af Hr von Troil gjorda förslag, endast är en följd af frågans behandling hittills och egentligen är blott ali anse såsom en repetition, af hvad som på f. ni. blifvit beshitadt. Hr Printzensköld: Andamålet med hvad jag yttrat i anledn. af Frih. Palmstjernas och Hr von Troils afgifna anföranden är numera upfylldt. Jag har nemi. af Frih.
Det har skett derföre, alt dä jag icke kunnat förmå Bancofullmäktige till de åtgärder, som i min tanka hade skolat hindra silfrets utgående, ville jag åtminstone försäkra Banken om en silfverfond, tillräcklig att upprätthålla proportionen mot sedlarne och alt bestrida utvexlingen. Detta har icke ansetts lämpligt; och jag vet ganska väl, att åtgärden vore öfverflödig om man hade mod att. göra hvad man borde, nemi. minska utlåningen. Men när man det icke vill, utan tvertom åsyftar att öka utlåningen af sedlar, dä bör man åtminstone, om det än skall ske genom upplåning af silfver, förskaffa Banken erforderlig tillgång derå. Derföre anser jag riktigt, att R. St. tillåta Bankens styrelse en sådan åtgärd. När jag nu genomgått BancoUtsk:s betänk., utan att i allmänhet kunna gilla de åtgärder, som deri blifvit föreslagne, så frågen J mig måhända, mine Hrr: Skall dä ingen ting göras i afseende på den närvarande förlägenheten? Skall den tryckning på allmänna rörelsen, som sedelmyntels försvinnande derutur har åstadkommit, icke på något sätt hälvas? Jag svarar: Visserligen skall något göras, men, i min tanka, något helt annat, än hvad BancoUlsk. tillstyrkt. När man vill bota en sjukdom, så bör man först veta hvem som är patienten, och dernäst hvad som fattas honom. Det första stora misstag, som BaucoUtsk. begått, består deruti, att det misstagit sig om hvem som är sjuk. Det är icke Banken. Bankeu är svag, derföre att han är bunden, roen det är icke han, ulan allmänheten, som är illamående. Om man tilläte Banken att röra sig pä ett naturligt sätt, så bergade han sig ganska väl, men det är derföre, all man bundit honom som han befinner sig i en besvärad eller så kallad generad ställning. Banken har, såsom en annan, två armar: den ena är Vexelbankeu och den andra Länebanken. Vexelarmeu gör ingen ting annat än vexlar sedlar emot sedlar eller silfver. Derpå vinner Ban - Den 19 December. 529 Banken icke det aldra ringaste.