Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 7 Janna V ii e. m. 125 Företogs till pröfning LngUtskottets den 3 sistlidne December under N:o i5i afgifne, och elen r5 i samma månad e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 67 förut meddeldle Betänkande, öfver väckt motion om inskränkning af den i i5 Gap, 5 §. ÄrfdaBalken stadgade praescrip-1- tioustid för inländsk arfvinge, hvars vistelseort är okänd in. m. Herr Ribbing, Arvid: Lagutskottet säger, att det icke föreslagit någou annan ändring, än praescriptionstidens förkortande från 20 till 10 år, eller till likhet med den tidrymd, inom hvilken fordringar i allmänhet skola göras gällande. Utskottet har likväl i denna uppgift i så måtto, efter min tanka, afvikit från rätta förhållandet, att gamla lagen alldeles lemnar tiden obegränsad för en frånvarande utrikes vistande arfvinge att göra sina anspråk gällande, så vidt han kan visa sig hafva varit hindrad af laga förfall. Det är också egenteligen den förändring, jag anser såsom den hårdaste, att den, hvilken icke allenast varit nog olycklig att genom laga förfall hafva varit afhållen från att återkomma till sitt fädernesland, äfveii skall hafva den olyckan, att, när det lyckas honom undandraga sig detsamma, dess rättighet skall vara försvunnen att utbekomma det arf, honom med rätta tillkommer. Svenska historien Don 7 Januari i e. fn. lemnar niktor många bevis pä, kuru det hade varit den grymmaste hårdhet mot dem, hvilka för Rikets försvar uppoffrat sig, att utestänga dem från denna rättighet, för alt jag skulle tro mig, åtminstone inom detta rum, behöfva vara vidlyftig i det yrkande jag vågar framställa, att en sådan lag som denna måtte afslås. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å LagUtskottets ifrågavarande Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Grefv^GyldenstolpeAnton Gabriel:
I Stats-Utskollels Utlåtande N.o 118. l7 I afseende på Fullmägtiges åtgärder för upptagandet af det till högst Två Millioner Riksdaler i Silfver bestämde lån, så har Utskottet ansett sig icke kunna undgå, att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, sedan det år i83o gjorda försök lill erhållande af detta lån misslyckats, Fullmägtige låtit nära 2lne år förbigå, innan Fulimägtige år i832, genom Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse, dertill uppmanade, förnyad kungörelse utfärdat; och ehuru det var föga tänkbart, att inhemska capital skulle kunna erbjudas till lånets fulla belopp, hade likväl den korta tiden af a:ne månader blifvit bestämd för anbudens aflemnande; och, i stället att underlätta anbuden och befordra en concurrence emellan långifvare, kungjordes till upptagande på en gång lånets högsta möjliga belopp, utan att lill en början fördela det uti serskilde anbud å hela eller halfva Millioner. Storleken af det till upplåning kungjorde belopp öfversteg de inländska capitalisternes tillgångar, och lidens korthet försvårade speculationeri för de utländske. När derefter, å den utsatta dagen, något anbud icke inkom, men en skriftlig anmälan derom, att en långifvare vore sinnad att aflemna anbud, i enlighet med de af Rikets Ständer bestämda vilkor, jemte anhållan om något anstånd härmed, så gjordes på en sådan anmälan icke något afseende, och ingen ny dag utsattes lill anbuds emottagande, utan ofvanberörde anmälan, ehuru den enda, som dittills blifvit gjord, lemnades utan allt afseende. Vid öfvervägande häraf, har Utskottet icke kunnat undgå, att yttra den öfvertygelse, att Fullmägtige vid detta tillfälle väl uppfyllt ordalydelsen af de föreskrifter Rikets Ständer dem gifvit, men ändock icke befordrat Rikets Ständers afsigter med det nit och den omtanka, som af Fullmägtige kunnat förväntas.
79 § Riksd.Ordn. äger tillräckligt full kraft och verkan, och jag anser derföre alt föreskrifterne i Ridd.Ordn., ronde inväljande af nya ledamöter i litslen då ledighet beviljas de ordinarie, äro alldeles öfverflödiga. Ora dessa föreskrifter uti Ridd.Ordn. än qvarstå eller icke, blir, enligt min åsigt, förhållandet enahanda, så länge 79 § Riksd.Ordn. icke undergått förändring eller blifvit upphäfd, hvaremot, om ofvannämnde föreskrifter uti Ridd.Ordn. borttagas, någon tvetydighet icke heller kunde uppstå i afseende på R. o. Ad:s rätt alt välja suppleanter, som inträda i Utsk., då ordinarie ledamot har förfall; åtminstone har under diskussionen jag icke hört någon annan anmärkn. deremot göras, än alt det vore stridande mot Ridd.Ordn. Min åsigt är alltså den, att ändring uti 19 och 23 §§ Ridd.Ordn. är så mycket angelägnare, som, enligt min förmening, uti 79 § Riksd.Ordn., hvilken angår val till nya ledamöter i Utsk., ändring jemväl bör beredas för att ej lägga hinder i vägen för R. o. Ad. i afseende på suppleanters inträdande i Utsk. Jag anhåller, att Ridd.Utsk. måtte taga detta ämne i öfvervägande och genom ett fullständigt betänk, bereda R. o. Ad. tillfälle att närmare begrunda saken. Remitterades till Ridd.Utsk. Gr. Hamilton, Jakob Essen, uppläste en så lydande motion: Då R. St. hittills tillåtit att dess bank fått lemna kreditiver till de här i landet existerande hypotheksinrättningar, hvilka inrättningar för fastighetsägarne medföra samma nytta som de välgörande sparbankerne för arbetsklassen, så tager jag mig friheten härmed vördsammast anhålla, det R. St. måtte tillåta att riksbanken finge lemna direktionen för hypotheksföreningen mellan jordägare i Småland, Halland och Blekinge, och som jemväl omfattar Skaraborgs län, ett kreditiv på 500,000 r:dr b:co, ä 4 procents ränta, emot direktionens gemensamma förbindelse. H. Exc. HrGr.
Allt ifrån soluppgången hade han lyft sina knotiga, håriga armar mot himmeln, lika outtröttligt som ett träd ditåt sträcker sina grenar, och han ämnade stå kvar så allt intill kvällen. Han hade en stor sak att bedja om. Han var en man, som erfarit mycket af världens ondska. Han hade själf förföljt och plågat, och förföljelser och plågor från andra hade kommit på hans del, mer än hans hjärta kunnat bära. Så drog han ut på den stora heden, gräfde sig en håla i flodstranden och blef en helig man, hvars böner hördes vid Guds tron. Hatto, eremiten, stod där vid flodstranden utanför sin håla och bad sitt lifs stora bön. Han bad Gud, att denne måtte låta domens dag inbryta öfver denna onda värld. Han kallade på de basunblåsande änglarna, som skulle förkunna slutet på syndens välde. Han ropade på blodhafvets vågor, som skulle fördränka de orättfärdiga. Han kallade på pesten, som skulle fylla kyrkogårdarna med högar af lik. Rundt omkring honom var öde hed. Men ett litet stycke högre upp vid flodstranden stod en gammal pil med kort stam, som öfverst svällde ut till en stor hufvudlik knöl, från hvilken nya, färskgröna grenknippen växte ut. Hvarje höst blef den plundrad på dessa friska årsskott af innevånarna i det bränslefattiga slättlandet. Hvarje vår sände trädet ut nya, smidiga skott, och under stormiga dagar sågos dessa fladdra och svänga kring det, liksom hår och skägg fladdrade kring Hatto, eremiten. Ärleparet, som brukade lägga sitt bo öfverst på pilens stam inne bland de uppspirande kvistarna, hade ämnat börja sitt byggnadsföretag just denna dag. Men bland de våldsamt piskande grenarna funno fåglarna ingen ro. De kommo flygande med säfstrån och rottågor och vinterstånden starr, men de måste vända om med oförrättadt ärende. Just då märkte de den gamle Hatto, som anropade Gud om att stormen måtte varda sju gånger våldsammare, på det att småfågelnästet måtte bortsopas och örnaredet förödas.
N:o 44- nings återkallande, denna, i Motionairens tanka, enda lagliga anledning til! återupphöjande af förmedlade hemmans grundräntor måtte undanrödjas. Detta hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och då det synes öfverensstämmande med allmän rättsgrund, att Staten, i O ' sina förhållanden lill den enskilde medborgaren, bör ega samma skjddighet alt bevisa sin rätt, som enskilde mot Staten, och ingen svarande part i något fall bör kunna åläggas bevisnings-skyldigheten, få Utskotten med anledning deraf, alt, genom en alltför vidsträckt tillämpning af 1804 års Förordning, det stundom lärer hafva inträffat, att enskilde blifvit affordrade handlingar till stöd för sin rätt att åtnjuta förmedling, vördsamt tillstyrka Ilikels Ilöglofl. Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det stadgas måtte, att vid de tillfällen, då frågor om förmedlings återgång kunna uppkomma, all bevisnings-skyldighet i detta fall må ensamt åligga Kongl. Maj:t och Kronan, beträffande sedermera Motionairens förslag, att Kongl. Brefvet d. i October 1804, angående förmedlings återgång, måtte till kraft och verkan upphäfvas; så, enär förmedling icke är annat än nedsättande af ett skattlagdt hemmans mantal eller jordeboksränta, eller ock af båda delarne, till - Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N. o 44. iz5 kommet af den orsak, att hemmanet' icke, utan olägenhet och skada, förmår den åsätta skatten utgöra; samt skattebördornes lika fördelning obestridligen fordrar, att, om förmedlingens orsaker upphöra, så att förra hemmantalet pröfvas kunna bestå, hemmanet ånyo utgör en efter dess förmoner lämpad afgift, anse Utskotten den i åberopade Kongl.
Behofvet af en undervisning efter denna moderna bddnings art kunde bär i Riket icke länge tillfredsställas genom tilläggandet af en eller liera apologistklasser till den förut varande lärdoms-skolan eller genom inrättandet af vissa fristående apoiogist-skolor. Så väl de förra som de sednare stadnade på en låg punkt af utveckling, då deri meddelades endast de första elementerna af den bildning, som kräfdes för inträdet i de närande yrkena, och lärjungen hade icke framför sig en framtid för utvecklingen'af den bildning, han vunnit. För den högre real-bildningen sörjdes hufvudsakligen endast genom inflyttande af dithörande ämnen i lärdoms-skolan, och detta åstadkom en öfverfyllnad af undervisnings-ämnen och en splittring af lärjungarnes krafter, som snart föranledde klagomål från alla sidor. Den klassiska bildningen, byggd på det grundliga inhemtandet af några få undervisnings-ämnen, kände sig försvagad, och den moderna bildningen fick icke tillräckligt utrymme att utveckla sig. Redan vid 1844 års Riksdag yttrade, med anledning af dessa förhållanden, Rikets Ständer sina underdåniga önskningar angående förändringar i Rikets elementarläroverk ; hvarefter, vid näslderpåföljda Riksmöte och sedan E. K. M:t, jemte äskande *) Jfr Expeditions-Utskottets Memorial N:o 16. 504 Expeditions-Vtskoltets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o i 81. af ett fö rök ad t årligt anslag för elementar-läroverket, i Nåder tilikännagifvit, att vissa' hufvudgrunder i det af Chefen för Ecklesiastik-departementet till ändring i berörda läroverk framställda underdåniga förslag blifvit af E. K. M:t Nådigst godkända, Rikets Ständer, under den 20 Oktober 1848, i underdånighet anmälde att det dittills varande anslaget till elemenlar-Iäroverken blifvit med 90,000
Erkännande detta halva dock Rikets Ständer föreställt sig, att härvid jemväl bort lagas i öfvervägande, huruvida nämnda plats bör för nu ifrågakömna ändamål användas och om icke, med afseende å den trafik, som redan nu förefinnes i denna trakt af hulvndstaden och hvilken sannolikt än ytterligare kommer att ökas i samma mån genom lättade och utvidgade kommunikationsförbindelser såväl inom hufvudstaden, som emellan denna och landets öfriga delar, handel och industri lill vexa, staden framdeles skulle kunna härstädes behöfva ordna en upplagsplats för lastning och lossning af de varor och förnödenheter af hvarjehanda slag, som hitföras och härifrån afgå. Hell och hållet loide icke eller böra förbises, all, enligt uppgjordt förslag, en bred strandgata inom kort skall invid ofvanberörda plan anläggas och måhända kan, då troligen några af der befintliga tomter och jordområden måste härtill användas, ifrågavarande anläggning icke blifva ulan allt inflytande pä frågan 0111 kasernbyggnaden. Hvad angår sjelfva saken, så, och med erkännande af vigten utaf de skäl, som blifvit till stöd för E. K. Maj:ts nådiga framställning andragna, helst det onekligen i mångå afseenden måste blifva fördelaktigt om bemälda regemente erhåller egen kasern m. m., hafva dock Rikets Ständer, i betraktande af det ansenliga belopp, som erfordras för ifrågavarande byggnadsföretag, samt dä, utom de å denna Hufvudtilel redan tillstyrkta nya betydliga anslag, Statens tillgångar vid innevarande riksmöte tagas i anspråk föi' mångfaldiga andra högst angelägna behof, funnit sig förhindrade att E. K. Majlis nu framställda nådiga förslag bifalla. 36:o. Arrestlokaler vid indelta Arméen. För uppförande af arrestbyggnaden vid indelta arméen, inredning af förhyrda arrestlokaler, anskaffande af inventarier m. ?/?., har E. K.
Se: Eftergift. STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1851. BIHANG • TILL S&mQQB PROTOKOLL VID Eilif tillin Itikidagen I Stockholm Åren 1850 oell t§5f. SJETTE SAMEIMGEW. Afdelningen: Bankosamt Larf-Utskottens gemensamma Memorial, Utlåtanden och Betänk anden. Bankooch Lag-Utskottens Betänkande, N:o t. 4 Y:o t Alik. lill Exp.-Utsk. d. 28 Juli 1851, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af räckta motioner, angående förändringar i lagstiftningen för Privatbanker. tili della ämne hafva följande motioner blifvit framställda: l:o hos llöglofliga Ridderslcapet oell Adeln: af Herr Hjerta, L. J., sorn föreslagit, alt Lag-Utskottet ensamt eller i förening med Banko-Utskottet mätte till Rikets Ständer inkomma med en mj lag för enskilda Banker, i närmaste öfverensstämmelse med de grunder, som beslölos af Högvördiga Presteslåndel och Hedervärda Bondeståndet vid sislförflutna riksdag.
Hvad åter sjelfva saken angår, är jag äfven, för min del , öfvertygad, att voteringen per Capita i Utskott äger företräde framför voteringen Ståndsvis, och då öfverläggningen i delta ämne redan synes mig fulländad, får jag hos Hr Grefven och LandtMarskalken anhålla om Proposition till bifall af den nya Redactionen. Herr Rothlieb: Utan att någonsin kunna eller vilja anse min öfvertygelse uti detta ifrågavarande eller andra ämnen såsom ofelbar, har jag dock ansett det vara min rättighet och min pligt, att yttra densamma; men respecterar derföre hvars och ens annans. I anledning af hvad Herr Munck af Rosenschöld anfört, angående upplysningen och dess tillväxt, torde jag få erinra att det endast är framliden och Historien förbehållit, att sannt bedömma upplysningens beskaffenhet och verkningar nu och år j8oq. Ridd. 0. Ad. Prat. IV B. Herr Grefven och Lan dt Mar skalken tillkännagaf, i anledning af hvad Friherre Mannerheim anfört, att Ridderskapet och Adeln redan beslutat det ConstitutionsUtskottets Memorial, angående ofvannämnde Redactionsfel, endast borde läggas till Handlingarne, samt hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade gilla första Alternativet af de utaf 38 §. föreslagna nya Redaclioner. Bifölls. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som Remiss af den utaf Herr Hertzenbjelm för en stund sedan framställde Anmärkning icke kunde, enligt ag §. Riksdagsordningen, förvägras, så komme ProtocollsUtdrag derom att jemte Anmärkningen till ConstitutionsUtskottet expedieras. §. 46. ConstitutionsUtskottet hade föreslagit, att §. må hörjås med följande mening: "Under Motionstiden böra minst tvenne Plena i veckan hällas, så vida ej Ståndet derom annorlunda beslutar.” Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, blef denna nya Redaction af Ridderskapet och Adeln gillad, §. 56.
Då fråga är om nya inrättningar och anslag för dem, är det i ett fattigt land nödvändigt att tillse, om icke äldre tillgångar finnas, innan nya anslag beviljas. Jag skulle således uti ifrågavar. fall vilja gifva anvisning på en del kyrkors öfverflödiga inkomster och, hvad flera från Danmark eröfrade provinser beträffar, på den s. k. helgonskulden, anslagen till klockare såsom lönetillökning, emot skyldighet för dem att undervisa församlingarnas barn uti att läsa, skrifva och räkna. Denna inkomst är för en del klockarelägenheter ännu så betydlig, att flera af dem blifvit förvandlade till löner åt kyrkoherdarnas adjuncter, hvarigenom man altså tagit en del af helgonskulden från folkundervisningen för att bereda pastorerna lättnad i deras utgifter till sina medhjelpare. I öfrigt deltaga de klockare, som fått be, hålla helgonskulden, föga uti barnens undervisning. Hr von Hartmansdorff: En värd talare har sagt, att förslaget till ny organisation af undervisningsverken hvilan i god ro. Vill han dermed säga, att man med de anslag, som hittills blifvit lemnade, ingenting uträttat, så får jag erinra, att ehuru Ständerna endast nämnde lärarepersonalens förseende med högre löner, och fastän detta är uppfvldt från och med d. i Jan. i83o, hafva likväl af besparingar 3:ne nya skolinrättningar blifvit stiftade, nemi. en i Eskilstuna, en i Philipsstad och en i Åmål. Dessa skulle sålunda hafva funnits för efterkommande, äfven om R. St. vid denna riksdag emot all förmodan icke beviljat anslagens fortfarande, och vittnat om de uppoffringar, 1829 års Ständer gjerde för samhällets intellectuella förkofran. Dessutom D t n a Juni f. ra. 3? äro 78 tunnor årliga räntor inköpta i Ärkestiftet emot 9160 r:dr. Slutligen skola de besparingar, sorn vid utgången af innevar. år möjligen blifva att tillgå, användas till den materiel af taflor, glober m. m., som nu i skolorna öfverhufvud saknas eller befinnes i dåligt skick. En talare har sagt, att försöket med nya elementarskolan i Stockholm icke leinnat tillfredsställande slutföljder.
Då grundlagen åsyftat ett till antalet bestämdt Statsråd, och att det skall äga en oeftergiflig skyldighet att afgifva råd, så måste dess fulltalighet inverka på reger:s-äi vildenäs gång Lagstiftarne hade erfarenheten af en olycklig organisation, som ödet satt på thronen, och 1809 års lagstiftare sökte, så vidt som på dem ankom, att genom införande af en ansvarig rådgifvare-pcrsonal förekomma dylika olycksdigra öden, som då öfvergingo Sverige; mea desse lagstiftare tänkfe sig ingalunda någonsin ett öfvernaturlig! vä - 3^4 Den |4 Septrmbcr f. m. sende på thronen, sorn ej skulle varn i l>eliof af några rådgifvare, neli sanningen att säga, så halva tidernas annaler, med undanlag likväl af smickrets och sjellförtroendets, sällan visat sådana styrelseformer, att inga lådgifvare varit behöfliga. Aienniskoi na behöfva biträde och råd al hvarandra, och legenterne lika så val soln olla andra Allena styrande är en ordlek, men som alltför ofta förekommer onder våra öfverlaugningar, då man här åberopar värt statsskicks olikhet med andra statsskick, då man åar påstår, att man vill göta -ig lill eli lelnadsyrke att bestrida införande al så beskaffade ministeriella förhållanden, som i andra lander. Jag har icke kunnat uppfatta föremålet för lefnadsyrket, annorlunda än att det skulle utgöra ett befrämjande af att bibehålla nilena styrandet i sin princip, sådan som vissa ledamöter uppfattat den efter vår nu gällande grundlag. Då Ingsliftarne bestämt rådgifvare-personalens antil, dä It. St. tor dem anslagit loner; så har nationen rätt att se personalen fulltalig. liär har af en värd talare på andra sidan blifvit yrkadt, alt i motsats till Coust.Ulskrs åsigt af nöd-vändighrten alt få ministéren complelterad, borde Utsk , lika med honom, hafva ansett behöflig! eller nödvändigt att ännu längre hafva fördrag med denna ministeres sammansättning.
Som det åligger Skogs-styrelsen att häröfver afgifva underdånigt utlåtande, får Styrelsen i underdånighet anföra följande: Enligt hvad räkenskaperna utvisa, blefvo förre Redogöraren A. G. Wärres ifrågavarande enskilda fordringar hos Wisingsborgs kassa till honom af dåvarande Förvaltaren — 294 — utbetalda, en del den 24 Januari samt återstoden den 29 April 1858; och uti skrifvelse af sistnämnde dag blef 1857 års af Wärre uppgjorda räkning för kungsgården till f. d. Ekplanterings-styrelsen insänd. Denna räkning, långt ifrån att utvisa någon för handen varande balans, upptog deremot en brist i tillgångarne, Redogöraren Wärre i debet tillgodoförd; men emedan vid räkningens granskning en oriktighet i bokföringssättet anmärktes, återsändes räkningen för att af Wärre rättas, hvarefter den omarbetade räkningen till Styrelsen inkom den 21 Maj 1858, och då först upptäcktes den balans, som Wärre sig åsamkat och sedermera varit föremål för laga behandling. Häraf täcktes Eders Kongl. Maj:t i nåder inhemta, att de anmärkte, till förre Redogöraren A. G. Wärre år 1858 gjorda utbetalningarne blifvit verkställda innan hans balans uppdagades, och att dessa utbetalningar alltså icke kunna läggas Förvaltaren eller någon annan till last. Hvad beträffar de öfriga af Rikets Ständers Revisorer gjorda anmärkningarne, så skall Skogs-styrelsen draga försorg derom, att balans-relation varder näst afgifvande räkning vidfogad, äfvensom att de behållningar, som utbalanseras, blifva behörigen verificerade. Skogs-styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, Å. E. ROS. Stockholm den 10 December 1860. J. L. Mazer. Kongl.
N:o 2 till Utskottets Betänkande N:o 8 befintliga strof: ”Slutligen torde vid granskning af detta moments redaktion ej böra lemnäs alldeles oanmärkt: dels, att deri nyttjade ord: ”på landet och i stad” tillkomne egentligen med afseende å äldre lagstiftningen, hade kunnat, utan att sådant orsakat missförstånd, gerna uteslutas, enär tillverkningen måste ske antingen ”på landet eller i stad,” och icke något onödigt ord bör sättas i lag-text, hvars prydnad och kraft bestå i korthet och noggranliet: dels ock, att, om ordalydelsen skulle strängt (strictissime) följas, någon kunde ifrågasätta, huruvida 20 Särskilda, Utskottets Memorial, IV:o li; man ”är, enligt Fabriksoch Handtverks-Ordningen af den 22 December 1846, till Fabriks-rörelses idkande berättigad”, innan man erhållit ett af de två i den författningens 24 § omförmälda bevis med tillstånd att idka någon i nämnda paragraf åsyftad rörelse.
Jag tror ej, att en jeranförelse emellan förhållandet då och nu kan föranleda till förändrade tänkesätt, helst i sanning jag ej kan finna, alt Regeringen nu mera än då lernnat förslaget grundlagsenlig! ifrån sig. Jag fortfar att på grund häraf yrka afslag å betänk. Hr Hjerta: I anledn. af Hr v. Ståbis sista yttrande vill jag blott erinra, att man vanligen anser en brottmålslag fullkomlig, i samma mån den lemnar beskrifning på hvarje brott och inskränker latituden för domarens pröfning. När man nu utsträcker straffgraderna, utan all vidare bestämmelse, från 2 års fästning ända lill dödsstraff, så hemställer jag, om detta ej är nära nog detsamma som att öfverlemna straffbestämmelsen till domarens godtfinnande, och om det ej då är bättre att lemna den till Konungens nåd. Slutligen får jag äfven förklara, att jag anser den juridiska aucloriteten icke böra gälla, åtminstone på detta rum, mera, än så vidt den står i öfverensstämmelse med le gros bon sens, och att jag är öfvertygad, att R. o. Ad., utan tillhjelp af speciella juridiska kunskaper, är tillräckligt upplyst, för att, då Ståndet nu går att fatta sitt beslut, noga öfverväga argumenterna på båda sidor. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid LagUtsk:s betänk. N:o i65 gjorda amnärkn:r hindra dess antagande samt betänk, således böra återremitteras. Ropades starka nej, blandade med ganska många ja. Då H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, i anledn. häraf förklarade, det han funnit nej hafva öfverröstat ja, begärde Frih. v. Stedingk votering. Frih. von Stedingk: Som jag begärt votering, lärer det vara min rätt att föreslå contraproposm, och jag anhåller således, att denna måtte innefatta afslag å Utsk:s betänkande. Hr von Hartmans dorff: