Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgare-Ståndet väckt motion, hvilken, jemte de i anledning deraf inom bemälda Riks-Stånd afgifna yttranden, blifvit den 27 i samma månad till Utskottets utlåtande remitterad, fästat uppmärksamhet derå, hurusom, enligt 171 § 1 mom. i Banko-Reglementet, räntan vid diskontering af vexlar är bestämd till 4 procent och att, jemlikt 176 § 1 mom. i samma Reglemente, diskontering sker företrädesvis framför utlåning; att dessa stadganden, som tillkommit i ändamål att framkalla vexlars uppkomst och begagnande i rörelsen, under närvarande penningeställning endast befordrade spekulationen att, genom konstlade eller ackommodations-papper, vid Diskontverken erhålla penningar mot lag ränta, för att med dem vinna en högre antingen inom eller utom landet samt att då, vid sådant förhållande, ingen förstärkning af ofvannämnda fond kunde blifva tillräcklig, så länge vexlar skulle företrädesvis diskonteras mot 4 procent och alla de, sorn sökte lån mot 5 procent, måste stå tillbaka, motionären tillstyrkte, att stadgandet om vexlars diskontering till 4 procent måtte för närvarande och tills vidare upphäfvas. Bih. lill R. Såsom af Banko-Fullmäktiges till Utskottet afgifna berättelse Inhemta», bafra Fullmäktige jemväl ansett förhöjning af den för vexlars diskontering nu stadgade ränta vara af omständigheterne påkallad. Fullmäktige yttra nemligen i 33 § af åberopade berättelse, bland annat, att, för den händelse det icke skulle anses lämpligt åt Fullmäktige öfverlemna att vid så väl diskontering som utlåning genom Diskontverken jemka räntefoten efter penningeställningen i landet, torde åtminstone räntan vid vexel-diskontering kunna fastställas till samma belopp, som vid belåning; och har Bankodiskont-direktionen, uti sin berättelse till Utskottet, uttalat den åsigt, att om stadgandet att diskontering skall ega företräde framför belåning fortfarande bibehå lies, åtminstone rättigheten att emot 1 procent lägre ränta, än vid hypothekers belåning, få diskontera vexlar, kunde utan olägenhet försvinna.
Betänkande i detta ämne afgifne förslag lika litet kunde motvärka Uttkorteis pröfning af nyss omförmäldte , till Utskottets handläggning öfverlämnade motion, sorn vid alla öfriga händelser, då fråga är väckt om ändring uti antagne och fastställde allmänna stadganden , Utskottet af samma stadganden ej hindras att öfver så beskaffade motioner sig yttra; hvarföre, och enär jämväl de öfrige frenne Respective Riks-Stånden, enligt de särskildte Protocolls-Utdrag, som från dem ankommit, i förrbesagde del bifallit Utskottets Betänkande, någon förändring deruti icke kunde af Utskottet vidtagas; hvarom Hedervärda Bonde-Ståndet skulle, genom Utdrag af detta Protocoll, vördsamligen underrättas. 130 Lag-Utskottets Betänk anden. N:r 2 g. Lag-Utskottets Utlåtande, angående gjordt Förslag att Skogsåvärkan mätte anses och strajfas lika nied stöld. TT * -“-err A. von Vahrendorff liar uti ett till HögJoflige Ridderskapet och Adeln ingifvit och till .Lag-Utskottets handläggning remitteradt Mernorial, i afseende på angelägenheten af skogarnes vård samt otillräckligheten af nu gällande Författningars föreskrift för de sammas fredande, föreslagit, att allt tillgrepp af växande storvärksträd, Sägeller Eyggnings-Tirnmer, äfven som all annan åvärkan af Skog, måtte, såsom innefattande ett olofligt afhändande af annans Egendom, anses lika med stöld, samt att, för bestämmandet utaf straffet, till grund borde tagas värdet utaf det tillgripne, och den förlust, sorn blifvit ägaren tillskyndad.
Reseoch Tractaments-penningar för Civile Embetsoch Tjenstemän Tillsammans „ Och enär de å öfverskotten utgående kostnader för tryckning m. m. af Rikets Ständers Revisorers berättelser samt Riks-hufvud-Bokens Ca - ( 39 ) pital-Räkning, synas tillhöra berörde anslag till Skrifmaterialier och Expenser m. m., vore det äfven i sin ordning, att ett, för dessa behof lämpadt, belopp varder, vid blifvande Stats-reglering, å nämnde anslag uppfördt. Tredje Hufvud-Titeln. Militaircoch Försvars-Verken till Lunds. 1:0 Krigs-Co/legii Stat, bar äfven blifvit, enligt Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 17 December 1831 och 7 Juli nästlidet år, reglerad: Och då från nya Statens belopp afgår l,989i26,560: — - hvad Riks-staten anslår eller 1,826: — 24,862: 44*I0* visar sig ett ökadt behof af T:r 165f ochR:dr 497: 3. 2. hvilka torde å Hufvud-Titeln böra blifva uppförde. De till den vid regleringen öfverblifne personalen utgående löner och arfvoden hafva emedlertid blifvit anviste å 3:dje Hufvud-Titelns besparingar, nemi. Spanmål unPenningar. der loneu. D Till Krigs-Rådet Hauffman, Kamererare-lön 74 777. — - Canzlisten, Häradshöfding Widbom 26 264: 8. - Adjutanten, Capitaine vonFieandt, arfvode — 240. Intendenten, Major Bark, d:o — 660. — - D:o Öfv.Lieut. Rosentvist, d:o — 660.
I sina dagboksanteckningar beklagar sig Oxenstjerna ofta och harmset öfver morbroderns täta förmaningar till honom att afhålla sig från att dikta. Så t. ex. skrifver han d. 4 aug. 1770, då han afsändt ett bref, som Gyllenborg ej gillat: »Han tog sig däraf anledning att förnya sina höfligheter åt mig, nämligen att jag är galen, aldrig i stånd att något lära och att mina versskrupler gjort mig rasande. Skollärare John Chronschoughs memoarer från uppväksttiden och seminarieåren. Till trycket befordrade af August Bondeson. Under min vistelse i Glimminge förliden midsommar fick jag från enkan Lena Jönsdotter på Krontorpet, moder till aflidne skolläraren John Chronschough, en anmodan om att före min afresa göra hänne ett besök. På grund af mitt yrke trodde jag helt naturligt, att det gällde ett sjukdomsfall, hvarföre jag också skyndsammast förfogade mig till ort och ställe. Vid mitt inträde i den lilla stugan, där allt var nätt och prydligt, fann jag gumman sittande i sin gamla, svängda, stoppade stol, med kaffetyget på bordet, mild och vänlig som alltid och tydligen mycket förnöjd öfver, att jag hörsammat hännes kallelse. »Det var la synd att besvära hit honom», sade hon, i det hon räckte mig handen. »Men jag ska säga, att jag har blifvit så styf i mina gamla ben af den usle gikten, så jag orkar slätt inte själf att komma nånstäds. – Men vill han inte nu vara så snäll och sitta ner här vid bordet och hålla till godo med en kopp kaffe till att börja med, innan jag tror mig till att komma fram med mitt ärende, för jag ska säga honom, att jag har allt nånting riktigt viktigt på hjärtat, som jag ville snacka med doktaren om.» Jag tackade och slog mig ned på en stol. »Det är väl nånting mot gikten, som mor Lena vill ha,» sade jag, under det gumman med stor svårighet sökte resa sig upp. »Nej gubevars!» utropade hon, i det hon åter sjönk ner i stolen och började fäkta med båda händerna mot mig. »Tala aldrig om det! Det bry vi oss rent inte om. Den är obotelig.
Herr Klas har skickat dem bud på bud, och bjuder dem nedlägga vapnen och lofvar förlåtelse, blott de hädanefter vilja hålla sig stilla, men de bli allt mera förmätna och tro att han är rädd för dem. Ja Gud sig förbarme! Ja rädd skulle han vara!” En stund sednare inträdde herr Erik hos ståthållaren, som tagit qvarter på Ilmola prestgård. Fleming gick fram och åter med stora steg. ”God afton, herr Erik, intet nytt? Ännu intet bud om underkastelse från bönderna?” ”Intet.” ”Nå så må herren förbarma sig öfver de arma nötena, ty nu kan jag det ej mera. Och dock vore det hederligare att få vända sig emot den förrädiske hertigen och klappa krontankarne ur honom. Dock hvad lönar sig prat.” Fleming meddelade nu åt herr Erik åtskilliga order för morgondagen, och sedan allt det vigtigaste var aftaladt, berättade herr Erik om det budskap, han ifrån sin fru hade erhållit. ”För böfveln”, sade Fleming skrattande, ”tre käringar i en stuga, det är mer än en ärlig krigsman kan stå emot.” ”Slå dock icke varningen alldeles i vädret. Nog veten J, herr Klas, huru ofta man säger att de österbottniske trolla lifvet af folk och fä, och sällan är ändå så stor rök utan eld. Akta er för allehanda okändt folk, och gerna kunnen J ju hålla edra hårstrån inom egen mössa.” ”Käre herr Erik, icke ta de österbottniske så lätt lifvet af mig, nog är jag dem för seg. Icke vore det heller nu tid på för mig att dö, ty jag tror att jag dock kan göra min konung och herre nytta på den plats, der han ställt mig, och visst skall jag bjuda till att stå på hans rätt, emot hans furstliga onåde.” Klar och kall uppgick vinterdagen öfver nejden. Klubbehären stod uppställd. Israel Larson, ehuru af hertigen lärd att anföra bönderne, egde dertill hvarken mod eller kunskaper, och öfvergaf saken innan ännu slaget ens var börjadt. Ingen förstod att befalla, ingen visste lyda.
Helt annat hade r«cultatet blifvit af båda håfvens sammanbindning, genom en Canal sorn ifrån Wenern gatt igenom Skagern, SvartElfven, Mökern* öfver landtryggen vid Sandvik, genom Elfsängen, Wikern, förbi Nora stad genom Wäringen och Arboga å till Mälaren. Elfer ock genom Ska^ern, Let-Elfven, öfver landtrvägen åt X 7 i r » , ■ b ci Orebro, genom Hjelmaren och Arboga Slussar i M-laren; hvilken Canal-ledr redan 1754 varit påtänkt, och är af -Earidtmiftftre afmätt, afvägd och beskri&ven.1* En «£dan Canal hade varit nyttig i alla möjliga hänseenden. Ingen fiendtlig sjöstyrka» hade, i hvad politisk händelse somheldst, kwnnät hindra hufvudstadens gemenskap sjöledes #héd Westerhafvetoch derintill liggande Eandska* per, Denna Canal hade således varit verkligen Riksgagnelig i politiskt och militairiskt afseende; och i oeconomiskt, oändligen vida mer än Götha Canal, ty uti hvilken politisk ställning som Riket befunna H-g» skulle gqnpm förenämnde Norra Cinal, allt Östra, Norra och Westra Bergslagern# De» 23 .lufi /. m. ><>47 jern .[cirka Skpil] med lätthet kunna sjövägen transporteras till Götheborg. Uppgöres för denna Canalen sådan Calcul, sorn Herr Grefve Plåtens, till bevisande af den besparing i karleoch öke-dagsverken, som vinnes genom Götha Canalfartens begagnande, mot att forsla landvägen, skall tydligen inses, huru mycket fördelaktigare Norra Canalen blifvit, hvarå en såd^n myckenhet jern kunnat transporteras, mot den nu påarbetade Götha Canal. J korthet har jag bevist, att denna Canal alldeles icke är så Riksgagnelig, hvarken i politiskt, oeconomiskt eller militairiskt hänseende, sorn man velat måla den.
Så går jag genast Och kallar honom hit till råds också. (Räcker Emelie brefvet och skyndar ut.) Se här, läs sjelf! (går) SCENEN. Emelie (ensam). Emelie. Om hon allenast Ej ville brådska så! Och kommer Onkel hem, hvad blir det då? Hur skall jag någon utväg hitta? (Paus.) Här är hans bref. Man borde titta På några rader. (Läser) "Ädle herr Patron! Jag har förfogat, efter instruction, Att allt behörigt skall bli redt och lagadt." (Nå väl och dertill gissar man reson) "Det gamla huset är väl nog bedagadt, Men torde dock sin tid stå mot. Jag tror mig gissa hur Patron behagat Och ställer allt på redig fot. Hvad arfvet rör, får jag ödmjukast svara, Att det min största fröjd skall vara, Att ta Mamsellens hand med tacksamhet emot." (Hvad arfvet rör! nej, såg man maken? Det duger åt den gamla draken; Mig tar han mot, som en förskrifning blott. Låt se, hvad finns här mer för godt?) "Att allt blir bra, tror jag mig veta: Hur ljuft för Herr Patron." (Åh fy, det kan förtreta Det innersta utaf min själ. Hvad tänker han, hvad tror han väl?) (Läser vidare.) Han kommer hit, vid Gud kanhända I denna stund! Hur skall det ända? Det är förbi med mig, förbi! O! August, skall jag offer bli? Har kärlek ingen hjelp att sända. Har något mera grymt väl kunnat hända Från hedenhös? Katrine. Emelie. August. August. Nå, Emma, nu är elden lös! Jag måste skratta midt i sorgen; Hvem af oss båda ger du korgen? Emelie (sorgligt). Åt hvem, om ej åt dig? August. Jo, pytt! Men säg hvad hörs här allt för nytt? Katrine. Se här är brefvet; herrn må läsa. Emelie. Nej, ge det ej! är du besatt? August (under det han läser). Det är ändå ett litet spratt, Att komma här, midt för min näsa, Och röfva bort min skatt. Hvad nu? Jag dör af skratt: För arfvets skull tar han emot Mamsellen. Katrine.
Sinbberg o<$ -£)äraböffrifwaren St. ^allbin föft eftergift af bern ålagb betalningéffplbigfyet för förre ^ronofogben 3- ^)oflingö upp» börböbrijl; H8:o af fantma bag, angåenbe uppftgten oelj controllen öfwer wårben af ©ötfya Canal^erf; 119:o af ben 5 tflaj, angåenbe en förmobab brift i ©tatö# Sföerfeté tillgångar för år 1835, genom fattet att beräfna tull# od) brämtunöanfomflerna; l20:o af ben 9 H7aj, angåenbe ©tat&^erfetS inFomjler för 1835 oelj följanbe år, intill befj ben wib nafla Sliföbag ffeenbe (Statsreglering blifwer gällanbe; l2l:o af famina bag, angåenbe mebelö anwifanbe å ftttonbe 4i)ufwub#$ite(n, för 2lrbets£ompagniernc6 på $ungéf)o(men anwän# banbe till fa(lningöbpggnabö#arbetet wib QEarlöFrona; l22:o af fatnma bag, angåenbe förtpbliganbe af 9vi!eté (Stan* beré unberbåniga (SFrtfwelfe röranbe årligt anflag för utgifwanbe af ©toenjFt diplomatarium; 23if), titt St.
Uppsattes och justerades följ:de voterings-propos.: »Den som bifaller Allm. Besv.- och Fikon.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 119, första afdelningen, 9:de punkten, framställda förslag utan förändring, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. ifrågav:de punkt med den förän - 220 Den 13 Jnni e. m. dring, att i stället för| orden: »på minst en mils aftsånd ifrån stad» införes ordet: »derstädes.»» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 18. Nej — 21. Biföllos. Förslaget ang:de grunderna för näringsrätten. lista, 2:dra och 3:dje punkterna. Biföllos. 4:de punkten. Hr von Koch: Jag hemställer endast att ordet »medborgare» må utbytas mot ordet »undersåte». För öfrigt anhåller jag om bifall till detta moment. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till punkten oförändrad, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall dertill med utbyte af ordet »medborgare» emot ordet »undersåte», hvilken propos. med ja besvarades. Bifölls. 6:te punkten. Hr von Koch: Sedan R. o. Ad. afslagit den 4:de punkten i lista afdelningen, förmodar jag att man äfven afslår den nu föredragna punkten. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till punkten, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag (Jerå, hvilken propos. med ja besvarades. 7:de punkten. Bifölls. 8:de punkten. Gr. Mörner:
Hvad Contracterna beträffar, så, då äfven mitt minne sträcker sig till Rotekistetiden, och jag således ej saknar fullkomligt vetande i denna del, får jag förklara, att Contracten då icke uppgjordes emellan Soldaten och Rolehållaren, emedan värfningen var på skof. Huruvida i5o R:drs lega gafs åt någon soldat, derom inställer jag allt omdöme. Jag var för kort tid Chef vid samma Regemente, der talaren varit Major, för att påstå, det sådant icke ägde rum; men det kan jag tryggt säga, alt hade jag längre varit i tillfälle, att leda delta Regementes angelägenheter, skuR Den 26 Octo ber f. in. 139 ]e sådant icke ägt ram; och såsom Rotehållare vid samma Regemente, har jag aldrig hört talas derom. Grefve Brahe har åberopat Konung Carl XI:s bref om ersättande af vacancer vid Indeldte Regemenler. Såsom motstycke ber jag att få åberopa ett annat Kongligt Bref af den 4 November 1725, hvilket vittnar om Styrelsens omsorg den tiden, att befordra lättheten till erhållande af soldater. Jag fäster dock icke den mening dervid, att detta bref var stödt på riktiga grunder, men jag ber att få åberopa det såsom bevis på den omsorg man hade att lätta Rustoch Rot,ehållares tunga. I stället alt som nu för tiden hvälfva allt på Rustoch Rotehållare, sökte man då att göra Roleringsbesväret så lätt som möjligt. En författning finnes äfven, ehuru jag ej kan citera densamma, deruti Befälet strängeligen ålades, att noga tillse, det legan icke stegrades utöfver hvad skäligt var. Det är säkerligen öfverflödigt, att vilja verka på me. ningarne vid detta tillfälle, ty de äro visserligen så stadgade alt man i bevisningsväg ingenting kan åstadkomma. Jag vill dock ännu påminna, att bär icke är fråga om Passevolancens nytta.
Sedan härefter den 2:dra och de efterföljande punkterne i Utsk:s betänk, blifvit föredragna, utan att någon dervid hade begärt ordet, förklarades öfverläggningen fulländad, hvarpå H. Ex. 11 r Gr. o. Landtm, i R. o. Ad:s minnq, återkallade, att de yrkanden, som blifvit framställde, afsett dels återremiss, dels bifall och dels afslag å Utsk:s betänk. Hr Tersmeden: Då jag ensam yrkat återremiss, vill jag icke insistera derpå, utan förenar mig i stället med de Hrr, sorn begärt propos. på afslag å detta betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde härefter, om R. o. Ad. bifölle Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk. Ropades starka ja, blandade med många nej. Då nu II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att denna propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad, begärde Frih. Cederström, Claes Rudolph, votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.: Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk. N:oll7, i anledn. af väckte motioner, rör:de förändringar uti Rikets elementarläroverk, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. förenämnda betänk. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: - Ja — 61. Nej — 18. H. R. o. Ad. åtskildes kl. £ till 11 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. 68 Den 5 Februari f. m» Onsdagen den 5 Februari 1845. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.utdrag för d. 1 dennes f. och e. ni. Upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 89 afgifna förslag till R.
Från lagman Bengt, herr Kol, hans stallare, Af svenner följd och vill med Jarlen tala. Från Bengt! MAGNHILD (för sig). 101 Kanhända kommer han med bud HÄRVED. MECHTHILD. MECHTHILD (glad). Om vänskap och försoning? Jag det hoppas. Jag skyndar glad att säga Jarlen till! (af till höger). Nionde scenen. HÄRVED. MAGNHILD. HÄRVED (afsides, betraktande Magnhild). Hon äger ej för mig ett ord! Nåväl! Så må hon också stånda der! (ämnar gå). Han går! MAGNHILD (för sig). Om blott ett enda ord han säga ville! Jag gör ej början! HÄRVED (som stannat tvekande). (för sig). MAGNHILD Så måste likväl allt försonadt vara! HÄRVED När min broder kommer, Böj dig, min stolthet! Hon det gälda skall! Nyckfulla qvinna! (nära fonden). (vänder sig om, sägande mildt). MAGNHILD Sade du ej något? 102 Ej ord åt dig! HÄRVED. MAGNHILD. Hvart går du? HÄRVED (dröjande). Ned till Kol. MAGNHILD Förlåt mig, Härved! HÄRVED. sin hand på hans arm). (går till honom och lägger Är det allvar, Magnhild? Ja, hjertligt allvar! jag var nyss ett barn, HÄRVED MAGNHILD. Men aldrig mera skall jag så mig glömma. Och skall du också hålla ord? MAGNHILD. (omfamnar henne gladt). Jag skall det! (varmt). Tror du väl att jag nånsin för en annan HÄRVED Kan glömma bort min fagra ungdomsbrud Som djerft jag kämpade med trollen om På brölloppsfärden? MAGNHILD. Du är mitt allt i hela, vida verlden! (omfamning). Jag är rädd om dig, 103 Tionde scenen. DE FÖRRE. BIRGER och MECHTHILD (från höger). BIRGER Det likar mig att se, och er försoning Är säkert godan varsel för det bud HÄRVED. BIRGER.
Antalet af sådane lärare vöre för närvarande icke större, än att det öfver hela riket uppginge till tre eller fyra, och det syntes mindre välbetänkt att låta de läroverk, vid hvilka de voro anställda, blottställas för de menliga följderna af ett sådant undantagsförhållande. I följd häraf är vordet hemstäldt, att Rikets Ständer måtte medgifva de få lärare, som innehade prebenden och icke ingått på nya läroverks-staten, rättighet att, om E. K. Majit funne dem deraf förtjente, erhålla afsked under samma vilkor, som före 1856—1858 årens riksdag förunnades lärararne vid elementarläroverken. Då det onekligen är af synnerlig vigt för undervisningen, att de lärare, som af ålder befinnas oförmögne att med erforderlig kraft sköta sina magtpåliggande befattningar, ej tvingas att med utöfningen af sin ansvarsfulla verksamhet fortfara, och det af Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksdag i fråga om lärares pensionering gjorda förbehåll i afseende på dem, som innehafva prebende eller annan presterlig lägenhet, synes lägga hinder i vägen för sådane att vid afskedstagandet komma i åtnjutandet af pension, hafva Rikets Ständer funnit en förklaring i detta hänseende vara af behofvet påkallad, men ansett densamma böra afse icke blott de lärare, som icke ingått på nya staten, så att de måtte vid afskedstagandet tillgodonjuta all den rätt, som föie nyssnämnda riksdag varit medgifven, utan ock dem, som efter nya staten uppbära sina löner.
— N:o 53. i anledning af f. d. Bruksidkaren W. L. Ahlboms ansökning om eftergift af öfverränta å discontlån. IX. B. 343. A. 666. — N:o 54. i anledning af väckt fråga om ett årligt arfvode för biträde vid afslutande af Bankodiscontverkets räkenskaper. X. B. 93. A. 343. — N:o 55. med förslag till sammanjemnkning och voteringspropositioner, i anledning af Riksståndens skiljaktiga beslut öfver framställningarne i Utskottets betänkande N:o 29 och utlåtande N:o 44, angående regleringen af Bankens lånerörelse, m. m. X. B. 93. A. 95. X. B. 356. A. 399. U. 459. E. 460. A. 485. — N:o 56. med hemställan, att Bankofullmäktige må, äfven för de kommande åren, ega att å deposition i Hamburg emottaga silfver, utöfver maximibeloppet 500,000 R:dr silfver. X. B. 356. A. 360. — N:o 57. i anledning af Bankofullmäkliges hemställan, att Cornmissariernes antal i Lånecancelliet måtte återbringas till hvad det före sednaste reorganisation af nämnde departement varit, eller till fem, Chefen inberäknad. X. B. 403. A. 418. — N:o 58. i anledning af väckt motion om ökade löneförmåner för ålskillige tjenstemän inom Banken samt Bankodiscontverket. X. B. 403. A. 419. — N:o 59. i anledning af erhållen återremiss af 2:ne §§ i Utskottets memorial N:o 55. X. B. 356. A. 399. E. 460. — N:o 61. med förslag lill åtskilliga förändrade föreskrifter i l:sta artikeln af nu gällande Bankoreglemente. X. B. 463. A. 478.
Jag vill blott derföre i förbigående nämna, att, emedan Bankens omedelbara försträckningar till D isconternes Gäldenärer skulle blifva större än 5'ag vågar anse nyttigt: emedan af Götheborgs Discont, som likväl i Creditorernes behandlande har företräde för de öfrige bägge, påräknas återbetalning till Banken af hela dess förskott Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden'. ligg på samma tid Octroijen går till ända, hvilket cj kunde låta sig göra, utan att sätta så väl dess Borgenärer, sorn' Gäldenärer i sämre cathegorie, i afseende på liqvidations-terminerne» än Malmös och Götha Canals» och äfven emedan jag icke finner utveckladt» hvad jag likväl anser så vigtigt, nemligen huruledes, då intet öfvertagande till allmän utredning kornme att äga rum , alla de gränslösa omgångarne af fördringarnes bevakning och fullföljande under en Concoursmässig behandling möjligast skulle kunna inskränkas, till lättnad för de spridde Fordrings - ägarne m. m., sorn i sådant fall ifrågakommer; så har min öfvertygelse förblifvit oförändrad, att den reglering, sorn kunde grundas på en generel af Rikets Ständer sjelfve fastställd plan, under Öfverstyrelse af deras Fullxnägtige, företrädesvis borde antagas. Det är en obestridelig sanning, att någon osäkerhet om Utslaget är dermed förbunden, och denna sanning bör ej döljas. Men jag öfverlemnar till Beredningens eget omdöme hvad sorn skulle blifva inflytandet på Discont papperen af denna opinion örn osäkerhet, som alla speculanter skulle få interesse att underhålla, derest utredningen finge ankomma på Curatorer, såsom i vanliga Concours-rnassor. Jag har för öfrigt i denna del redan förut yttrat mina. tankar. Medan tiden förlöper under öfverläggningar, ökas förlägenheten med hvar dag. Näringarna sakna förlag. Tiden tillstundar, då beting och köpslut skola afgöras. Tiden är förhand, då UtskyMerne skola afbördas. Stats* Ver - 1200 Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. ket är snart i förlägenhet och Riksgälds - Contoiret likaså.