Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad tryckfrihetslagarne i Spanien beträlfar, har jag icke rätt reda pä dem; men påminner mig, att för några år sedan, under en af dessa reactioner, hvilka så ofta inträffa i della land, mohben i Madrid kastade sju ultra liberala avisskrifvare uti en brunn. Jagar långt ifrån att gilla ett så brutalt Förfarande, om till och med det skulle vara sant, sorn man påslår, alt desse ; visskrifvare vållat Spaniens dä varande inkräktning och ofärd. Jag nämner delta blott såsom elt bevis på, alt journalisten sjelf ofia kan falla ett offer för de folkrörelser han tillvägabringa!'; jag gillar detta folkutbrott så mycket mindre, som jag hyllar den Christna läran, som säger, att man till och med på Söndagen bör draga den utur brunnen, som fallit deri. Den Fransyska lagstiftningen har jag något bättre reda på; den grundar sig på följande sladgauden: Anfall mot Konungen, mot någon af de 2:ne Kamrarne, mot deras ledamöter, mot chartan och mot allmänna lagen, anses vara delits (brott) och straffas medelst böter ifrån och med (500 francs t. o. m. 50,000 frans samt med fängelse ifrån och med sex månader t. o. m. 10 år. Domaren äger rättighet ali efter omständigheterne fördubbla detta maximum, och domina förbrytarn antingen till lifstids fängelse, till deportation eller till 100,000 francs böter. Den ansvarige utgifvaren af en Fransk tidning mäste hona fide vara ägare af minst en tredjedel af förenämnde böternes maximum, vill säga ägare af 33,000 francs. För denna summa mäste han ställa gilitig borgen, eller säkerhetshandliug, och inlemna dea till just.miuislern, på det ali tillgång alltid må finnas lill denna del af böternes utgörande. Dessa böter fä icke sammansk jutås af någon association eller utgöras medelst subscription, vid ännu större laga ansvar. Efter andra resan, som tidning blifvit fälld, kan domaren indraga tidningen; det beror af just.ministern att gifva eller neka nytt patent (privilegium).
Mäster Sigfrid Aron Forsius och Daniel Hjorth bebodde hvar sitt rum på ömse sidor af samma förstuga, hvarigenom de gjort hvarandras bekantskap och äfven åtföljdes hem ifrån sitt besök i Ståthållarens hus; men åtskiljdes i farstun, för att hvardera ingå i sitt rum. Så snart Daniel hann in till sig, utbröt hans länge återhållna vrede och han brast ut i ett ohyggligt skallande skratt. ”Daniel – ja, det var så du skulle lyckas; det var så du alltmer skulle närma dig henne, genom städning i skick och drägt! Men hon skrattade ju dock ej, nej, ty hon hånlog! Och fru Ebba, denna qvinna, så stolt och dock så vänlig emot hvar och en! Tillgjordhet, fikande efter menniskogunst. Försök att låta henne ana att vanbördingen vågar älska hennes dotter och den försmädliga nedlåtenhet med hvilken hon i dag afstyrde mannens vidare förolämpningar, skulle snart förbytas till ett ännu hånligare förakt, och hon skulle låta sparka ut mig som en hund. Stolta qvinna, du skall, du måste förödmjukas, huru det än skall ske, hvar jag än skall finna den häfstång som skall sänka detta stolta hus och höja mig ur stoftet. Dominus admirabilis! du tål ej att den fattige studenten bär en drägt som anstår en herre, för att du sjelf ej har vett att kläda dig bättre än en bonde. Ha! hvad hade jag brytt mig om hvad den grofve besten gjort, ett åtlöje som han är för sina gelikar, blott hon ej sett det. Hvad hade jag brytt mig om honom! På honom hämnas mig ju hvarje sidenklädd herre som skrattar åt hans grofhet, på honom hämnas mig ju hvarje, om än så ringa, Stockholmare som talar sin välljudande svenska och skrattar, när den förnäme mannen, i de höge herrarnes bildade krets, talar sin simpla finska brytning. Ja, detta är simpelt, det är sannt, dock talar jag ju sjelf detta samma fula språk, som förråder den simpla härkomsten.
Lån de medel, hvilka mot I)cn 22 November f. m* testämda vilkor skola till egare af fastigheter utlemmis, är det icke rött, att kalla lånet en skänk, eller att vilja modifiera verkställighets åtgärden efter enskilda Theorier. Min tnlika är* atf den claSS, Sohl är mäst i behof att genom Banco-Lån gripas under armarna, sedan man icke velat göra hvad man bordt göra, för att sätta Fastighetsegare i stånd, att bereda sig credit sjelf* ar hvarken den stora Posessionaten, som di liver sitt åkerbruk genom underlydande göds* elier Bonden, sorn sköter sitt jordbruk med sitt husfolk. Det finnes en annan Class* som ofelbart sedan 1790 gjort mest till produetionens förökande eller den så kaf Sådana anläggningar finner man i mängd kring Venern * i Skåne tillvägabragte genom enskiflen , samt i .Småland. Egarne till desse anläggningar aro i förlägenhet satte, dels derigenom att priset på deras tillverkningar »& ansenligen fallit* dels derföre att deras Jordbruk Den 22 Novesiber f m. Jordbruk är gtundadt på tillgång af driffCapilal, sora nu icke mera kan erhållas. Till Iåns erhållande af enskilda, moler dera den svårighet, ätt deras egendomar merendels äro ringa lill hemmantal, och således synas icke bigöra nog säkert hypoleque för dem sorn förmoda en egendoms värde bestå uti elt stort hemmantal. Desse önska BancoLån, icke förpenningarne blott som de behof1 va, utan derföre alt Banken lånar på grund äf skedd värdering af Banken, utan afseende på hemmantalet. För dylika lånsökande är summan af 2000 R:dr alldeles för ringa 5, ulan skulle jag tro, att, derest man vill nedsätta det förr vanliga maximum aföooo, 'det åtminstone icke borde nedflyttas lågré än till 4ooo. Man kunde dela den till läStighets-lån utgående summan i tvenne lika delar, och bestämma 4000 R:dr såsom maximum för den ena hälften , och 200Ö såsom maximum för den andra hälften.
Den synnerligen intressanta bilden är nyutförd af en af våra talangfullaste målarinnor, och har hon därvid gått dels efter Södermarks förut kända porträtt, dels efter Kjellbergs byst och olika fotografier, så att här, visserligen i andra hand, dock åstadkommits ett porträtt af charmant likhet, efter hvad det säges, och karaktäristik. Den stora författarinnan finnes för öfrigt representerad äfven i skulptur i en byst af fru Anna Hierta Retzius. Oeh så, medan vi tala om konstverk, glömma vi icke den stora, väl utförda fotografieu efter Carl Larssons kartong till en af de berömda målningarna i Göteborgs kvinnliga flickskola — Birgitta, i sanning också hon en representativ bild, som ogärna borde saknas, där den svenska kvinnoodlingen vill hugfästa sina minnen och samla sina frukter. Och så, medan vi se på album, kunna vi ej gärna förbise det ytterst praktfulla exemplar, som i sig, i särskilda fackpärmar, innesluter alla de statistiska uppgifter, som med stor flit samlats, öfver kvinnans verksamhet på skilda områden här hemma. Hvilka värdefulla och bevisande dokument i all sin kortfattade och torrt exakta form! Genom dem talar halfva vårt land sin historia. Fröken Gisberg har här i hufvudpärmen gifvit ett mästerprof af läderplastik, och äfven af de inlagda fackportföljerna äro de flesta vackra vittnesbörd om konstnärlig smak såsom hälsovårdsafdelningens i hvitt pergament med det röda korsets sinnebild o. s. v. Men nej! Kanske tröttas Ni till sist af alla dessa intryck, som tränga sig på Er, och en liten oskyldig förfriskning i den poetiska formen af en doftande violbukett kau jag få ha den äran öfverräcka Eder! Blomsterkiosken här i hörnet står till tjänst — välj efter behag! Ni drar ett djupt andedrag af dess milda vällukt och fortsätter vid min arm er vandring. Ännu återstår allt för mycket af intresse, att vi kunna tänka på någon längre hvila. Här i hörnet midt emot blomsterkiosken har Dräktreformföreningen anordnat en utställning af sina praktiska modeller till barndräkter, skoldräkter, kvinnliga underdräkter, lämpade efter hygienens och naturens fordringar.
Sådant är nuvarande skicket af detta förvaltningsärende , och som, utan berörde räkenskaper, liquiden Betänkande n, N:o 208. 33g emellan Creditivet och Magazinsfonden icke kan upprättas, är Utskottet icke heller i tillfälle att angående undsättningsväsendet på det hela lemna någon annan bestämd upplysning, än den som innefattas i bilagde uppgift Litt. A., hvilken bland annat äfven visar huru stort belopp af Creditivets medel blifvit till hvarje Län disponeradt och huru mycket, till innevarande månads början, derå återbetaldts. Öfver den, genom Hr Presidenten m. m. Grefve Adelsivärds försorg, verkställda upphandling af utländsk spanmål för StatsVerkets behof, har Utskottet emottagit de af bemälte Hr Grefve och President tid efter annan afgifne underd. Berättelser jemte fullständiga Redogörelse-handlingar. Enligt Capitalräkningen visar sig det resultat, att medelpriset å Råg utgjort 8 R:dr 24 sk. 7 r:st., hvilket pris dock kommer att minskas i mån af den för en avarierad rågladdning dels redan influtna, dels under indrifning varande assurancesumma med 6,608 R. 6 sk. g r. Brco, hvarigenom priset nedsättes till 8 R. 7 sk. 10 r. per tunna; och å Kornet 6 R:dr g sk., å den af Hr Grefven och Presidenten directe införskrifna liafren 5 R. 4 sk. 4 r111611 å de 5ooo t:r, som ytterligare måst anskaffas och af Handlanden Starck under loppet af år 1827 lefvererats, 7 R. 18 sk. 1 r. — Genom Nådigt bref den 10 April 1828 täcktes K. M:t, jemte förklarande af dess välbehag öfver de vidtagne åtgärderne, tillika i Nåder förordna, att enär, 34o Stats -Utskottets genom denna införskrifning af spanmål för Kronans eget behof, K.
Denna senare föreskrift är således alldeles icke inskränkt endast till den tid, som förlupit sedan nästföregående Riksdag; utan har naturligtvis afseende på Riksdags-intervaller i. allmänhet, och omfattar följagtligen alla de Lagförklaringar, som skett utan Rikets Ständers medverkan. Hvad för öfrigt samme värde Talare, i synnerhet den ena, anfört derom, att ingen våda vore för Sländerne att binda sig genom en dylik praescriptionstid, torde kunna vederläggas blott genom Den 3 April. ett exempel från innevarande Riksdag. Jag förmodar, alt Lagutskottet efter förmåga fullgjort sin pligt, att granska de sedan sista Riksdagen utkomne Lagförklaringar, och likväl håfve vi icke erhållit blotta rubrikerne på dessa lagförklaringar förr än den lagliga tiden för Riksdagen redan var ti 11- ändalupen; och dessa rubriker voro imedlertid så litet upplysande, alt Betänkandet måste återremitteras. Ännu i denna stund är intet beslut fattadt öfver dessa lagförklaringar, så att om Riksdagen nu upphörde, vore icke någon enda af dem bifallen. Om för öfrigt en JustitiajOmbudsrnan förglömde någon af dem på sin lista, eller om de utkommit så sent, att lian vid Riksdagens början ännu ej erhållit del deraf; så kommo Ständerna att sakna ali kunskap derom. Det är till och med tänkbart, att ett LagUtskott kunde med flit fördröja sitt Betänkande så länge, att Rikets Ständer urståndsattes, att deröfver besluta. Grundlagen synes derföre visligen hafva velat lemna Svenska Folket garantier till och med emot sjelfva Rikets Ständer, så att icke ett partie skulle kunna vidtaga beslut, iunebärande vådor för dess frihet och sjelfständighet. Det är förmodligen åtminstone till en del af detta skäl, som ingen ändring i Grundlag får göras vid samma Riksdag, då fråga derom väckes; och ännu tydligare synes en sådan garanti vara åsyftad medelst stadgandet angående de nu ifrågava - Den 3 April. rande Lagförklaringarne. Jag instämmer således med dem, som önska afslag på Betänkandet, och anhåller vördsamt, att mitt skriftliga anförande måtte bli en ny motion, som kunde remitteras till Lagutskottet. Herr Bergenskjöld 3 Eric Johan:
En krets af olika menniskor hvem vet — de äro så inbilska, våra unga Och så hela vintern igenom. trängdes i kärlek omkring henne och slöt sig herrar. Och medvetandet härom gör henne till till henne i trohet och vördnad. Ung och A t t ingenting uppfriskande och förädlande en obarmhertig salongsdam, hvilken medlidsamt gammal, hög och låg meddelade henne sina kan ligga i detta långsläpiga sällskapslif faller höjer på axlarna åt hans bortkomna sätt. sorger och fröjder, och för alla hade » mormor » af sig sjelft. En hvar föredrager snart att — så kallades hon allmänt — - det rätta orO in hon vågade lyda sitt bättre vetande, stanna hemma och förströ sig med en bok eller Och till och med då får han ej hafva för stora anspråk på — nöje. Hvad som emellertid härmed velat sägas är, att vi, en och hvar, borde besluta oss att gå till doms med den der kringgripande tråkigheten och koncentrera vår uppfinningsförmåga på några nyare idéer för sällskapsverlden. D e t stundar en tid, en juletid, då vi hafva rättighet att söka förströelser, och det blir då en skyldighet att icke finna oss i blott och bart tidsfördrif. Ty tiden, den går nog, men om ungdomsglädjen följer med, då äro vi förlorade. Alltså: till vapen mot ledsnaden! Vi kunna för öfrigt erhålla en och annan uppfriskande idé från utländska kretsar, der man icke sä lätt låter nöjet förlora sin betydelse såsom ett själsbehof. Der glömmer man ej, att de goda idéerna, de ljusa tankarne äro inspirationens barn, och en lifstrött själ skapar ingens storhet. Det är således en icke ringa uppgift att söka göra hvardagsoch sällskapslifvet angenämt för sina medmenniskor. C / ara Smitt. Bref till tant Anna. Stocklwlm i november. et är i Iduns spalter i stället för i Sveas du denna gång och för framtiden får höra utaf mig. Ty Idun är nu vår — qvinnornas — tidning. Och det är icke för tidigt, att vi få en sådan för vår räkning.
Majtts Kådiga Proposition till Riksens Ständer, angående fortfarande af den sä kallade '1 re-skiliings-afgif - Betänkande om Tre-skillings-afgiften. 2 35 ten till Veneriska smittans hämmande; Qifven Stockholms Slott deni 17 faiiuarii 1823. Sedan Riksens Ständer, vid sist haline Riksdag, beslutit, att , i stället för de förut åtagne fri-yilliga afgifter, till Veneriska smittans hämmande) Eazareuers anläggande och Conr-anstalters, utvidgande, hvarje Mantalsskrifven person skulle, till näst derpåföljde Riksmöte, årligen erlägga Tre Skillingar Banco under följande vilkor nemligen: a:o Att desse medel skulle uppbäras, tillika, med de öfrige utskylderne. 2:0. Att medlen borde förvaltas på sätt Kongl. Majus Nådiga Instruction den 17 December 1817 för Hirectionerne öfver Räns-Eazaretterne i Riket och Cour-anstalterne till Veneriska smittans hämmande föreskrifver, samt de inom hvarje Län möjeligen uppkommande Öfverskott användas till öfrige helsoyåTden derstädes. 3:0 Att de från Kongl. Maj:ts. Seraphirner-Oidens-Gille till Läns-Lazaretten utgående anslag komma att fortfara, i mån af de sjukas antal inom hvarje I.än, och 4:0 Att åt Riksens Ständers till StatsBankooch Riksgälds-Verkeps öfverseende valde Revisorer uppdrages granskningen af OrdensGUlets Räkenskaper med tillhörande verificationer i hvad de rörde förvaltningen och redovisningen af ifrågavarande allmänna medel ; I anledning hvaraf Kongl, Maj:t uti Nådigt bref den 8 Julii. 1818 anbefallt Seraphimer-Qrdens-Qiflef Betänkande om Tre-skiltings-af giften^. att tillse, det
I likhet med det vid 182S—i83o årens Riksdag tillsatta Constitutions-Utskolt, har Utskottet funnit den omtalade ändringen af 5q §. Riksdags-Ordningen höra sättas i oskiljaktigt sammanhang med en ändring af i §. 4 morn. Tryckfrihets-Förordningen, nemligen uteslutningen af orden ”Riks-Ståndens” utur första undantagsstadgandet af samma moment. Constitutions-UtsJcottets Memorial, IS:o 98. 18 Constitutions-Utskottet af 1834—1835 föreslog visserligen också att utur nämnda moment af Tryekfrihels-Förordningen utesluta omförmälda ord, men utan att sätta denna uteslutning i förbindelse med ändringen af Biksdags-Ordningens 5g §.: en underlåtenhet, hvaraf följden kunnat blifva en uppenbar strid mellan en Biksdags-Ordningens och en Tryckfrihets» Förordningens §. Den af Utskottet nu föreslagna ändring af Tryck frihets-Förordningens 2 §. 4 morn., är för öfrigt redan uti Memorial N:o 68 föreslagen, men blott för den händelse, alt en ombildning af National-representationen skulle komma till stånd, och utan sammanhang med något förslag till upphäfvande af sLadgnndet om fullständig protocolls-tryckning. Utskottet har således icke derigenom kunnat anse sig frikalladt från skyldigheten, att här, för ett annat ändamål, upptaga samma förslag. Den andra olikheten mellan det af sistförflutna Riksdags Constitutions-IJtskott framlagda förslaget, och det, som nu framstäiles, är, att i det sistnämnda blifvit förbigånget det undantag, hvilket från tillåtelsen för enskilda, att trycka större eller mindre delar af Protocollen, 1834—- i835 gjordes i afseende på sådant, som rörde Ståndens enskilda ekonomi. Utskottet anser detta undantag visserligen oskadligt, men också onödigt, och har trott hvarken 5g §. R ik sd a gs-Ord n i ogen eller n §. 4 morn. Tryckfrihets-Förordniögen böra dermed belastas.
Jag kan icke tro, att alt som står i skriften är sant, och då kan jag ej häller blifva prest. Den läran, att somligt där skulle vara af Gud, och somligt (såsom t. ex. solen i Ajalons dal eller historien om Elias, som far till himmelen i en brinnande vagn), icke – den duger icke för mig. Ty antingen är alt af Gud, och då skola vi böja oss för alt. Eller också är blott en del af Gud, men då blir det vårt förstånd, som skall döma, hvad som är af Gud, och hvad som icke är det. Och då blir det aldeles samma förhållande med bibeln som med andra böcker. Jag kan åtminstone icke begripa annat. Kära mamma! Jag påstår ej, att jag har rätt. Men så ställer sig saken för mig, och då vore det ett brott af mig att handla annorlunda. Tro mig, det kostar mig mycket att skrifva detta. Men jag kan icke annat. Jag kan inte. – Om mamma visste, hur jag ... Någon knackade på dörren, och med en plötslig rörelse sköt Grane undan brefvet och svängde i gungstolen för att kunna se mot dörren. – Stig in. Dörren gick upp, och in genom den låga dörröppningen krökte sig en lång ung man med ett blekt, knotigt ansigte, ur hvilket ett par djupt liggande ögon glödde fram, som när vatten ligger och glittrar i botten på en grop. Den inträdande gick med långsamma steg och svängande rörelser fram emot skrifbordet, såg på det skrifna arket, som låg framme, och frågade: – Hvad gör du slag? – Å, jag skrifver hem. Det är den gamla vanliga historien. Du vet – mamma är religiös och – Ja, du känner till det där. Den tilltalade rörde alvarligt hufvudet upp och ner och mumlade några ofattbara ljud. Det var tydligt, att han kände till samtalsämnet och ej ville gifva sig ut på hal is. Med öfverrocken igenknäpt och hatten i handen satt han fortfarande i soffhörnet. Det såg ut, som om han hade något annat på hjärtat, men ansåg tillfället olämpligt att komma fram därmed. Grane hade börjat gå fram och tillbaka på golfvet. Nattrocken var uppfläkt, och de långa skörten fladdrade omkring honom. Han såg ett ögonblick på den andre:
Tillgriper och förskingrar embetsman penningar eller annat, vare sig Statens eller annans tillhörighet, som han i kraft af sitt embete till förvarande, förvaltning eller redovisning emottagit; dömes till afsättning och straffarbete från och med sex månader till och med fyra år: vare ock förklarad ovärdig att i rikets tjenst vidare nyttjas. Gitter han det förskingrade genast ersätta, eller sådan säkerhet derför ställa, att någon skada af tillgreppet ej komma kan; varde afsatt. 12 8. Har embetsman, som i 11 § omtalas, genom falska räkenskaper eller böcker sökt dölja sitt tillgrepp, såsom att han uteslutit influtna medel eller upptagit dem såsom restantier, eller å räkning uppfört utbetalningar, som icke skett, eller har han, till bristens döljande, undanskaffat handlingar, företett veterligen origtiga verifikationer, eller föröfvat annat sådant bedrägeri; dömes, ändå att han det förskingrade ersätter elier säkerhet derför ställer, till afsättning och straffarbete från och med sex till och med tio år: vare ock dömd medborgerligt förtroende för alltid förlustig. 13 §. Lånar förman af underordnad embetsman veterligen sådana medel som honom å embetets vägnar anförtrodda äro; dömes till afsättning och vare, om skada af brottet kom, tillika förklarad ovärdig att i rikets tjenst vidare nyttjas. Lånar förman i uppbördsverk medel af underordnad uppbördsman eller redo, görare; varde afsatt eller miste embetet på viss tid, ändå att de medel ej till uppbörden hörde. ii §. Släpper embetsman, som öfver fånge eller häktad person inseende häfver, honom med vilja lös, eller hjelper honom att undkomma; dömes till afsättning och straffarbete från oell med sex månader till och med fyra år: vare ock förklarad ovärdig att i rikets tjenst vidare nyttjas. Släpper han fången eller den häktade af vårdslöshet; dömes, om vårdslösheten grof var, till afsättning, så ock tili fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år, och, om den mindre var, till böter. 15 §.
Litt. b), alt slutorden: ”efter sedel-innehafvarens önskan och Banko-Fullmägtiges pröfning af omständigheterne i hvarje särskildt fall”, borde utbytas emot orden: ”efter BankoFullmäktiges pröfning med afseende på sedel-innehafvarens önskan.” Som likväl, efter hvad nämndt är, berörde § är vorden af 3:ne Stånd i alla delar godkänd; lärer den af Preste-Ståndet beslutade ändring icke böra till någon åtgärd föranleda. 59 §., så lydande: B an koFullmäktige skola genom inköp af silfver från främmande länder förstärka Bankens metalliska kassa, då sådant, utan lemnadt förskott, för Banken icke medför större utgift, än som erfordras för transporten af silfver från uppköps-orten till Banken;’ är endast af Borgare-Ståndet i dess helhet bifallen; hvaremot de öfrige Stånden beslutat, som följer: Ridderskapet och Adeln, att nämnde § borde erhålla denna lydelse: Banko-Fullmägtige skola genom inköp af silfver från främmande länder förstärka Bankens metalliska Cassa; hvarvid utöfver utvexlingspriset icke får betalas mer än hvad, som erfordras för transporten af silfret från uppköpsorten till Banken. Banko-Fullmägtige berättigas, dock endast under tiden från den 15 November till slutet af April, att, vid inköp af silfver, till lefverering inom den 1 näslpåföljande Augusti, lemna förskott till högst tre fjerdedelar af silfrets värde åt inländska män, hvilka ställa fullgod säkerhet för de med dem afslulade Contracters fullgörande;” Preste-Ståndet, att samma § skulle lyda sålunda: 22 Baneo-Utskottets MemorialN.-o 55. Banko-Fullmäktige skola, genom inköp af silfver från främmande länder förstärka Bankens metalliska Cassa, då sådant för Banken icke medför större utgift, än som erfordras för transporten af silfver från uppköpsororlen till Banken.
Men då de öfriga länderna, efter det lugn, som följde på de Napoleonska krigen, äfven ville tilltvinga sig ett friare sjöfartssystem, och Preussen för den skull, redan år 1822, genom en kabinettsordre anbefallt förhöjda afgifter för Engelska fartyg i Preussiska hamnarne, såg England molnen sammandraga sig, och lofva en mindre gynnsam framtid för den Engelska handeln. Det beslöt då att undvika faran, och att antaga ett friare handelsoch sjöfartssystem. 31* é 484 Den 4 Juni f. ra. Och som detta land alltid varit lyckligt nog att finna män med erforderliga egenskaper att utföra de reformer man funnit nödiga, så fann det äfven nu denna man i den odödlige Huskisson. Han framlade den bekanta ”reciprocity-acf, år 1825, som för handelsverlden medförde det s, k. reciprocitets-systemet. Denna förändring i det Engelska systemet medförde 23 handelstraktater för England redan under det första året, och äfven den Svensk-Norska traktaten af år 1826 blef deraf en följd. Hvad Sverge vidkommer, så hade det i mer och mindre mån följt det i verldshandeln herrskande systemet. För alt monopolisera fraktfarten utfärdades produktplakatet af år 1724, och för att gifva det s. k. ”long-voyage-trade” något kraftigare understöd, införde man kompanierna, sorn skulle drifva handel på dessa aflägsna trakter, och tilläde dessa kompanier flera förmåner, bland andra dessa tull-lindringar. Sådant är deras ursprung. Festindiska kompaniet grundlädes 1786 och uphörde 1805, men lull-lindringarne forlforo och utsträcktes 1808 till Brasilien, samt 1822 lill alla hamnar på fasta landet af Södra Amerika. Det Oslindiska kompaniet erhöll sina första privilegier 1731, hvilka utom tull-lindringar skänkte detta kompani en makt, som torde vara exempellös i vår nyare historia. Dess sista oktroj, sorn likväl minskade denna makt, var af år 1782, — bibehöll tulllindringarne.