Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först då han stod vid disken och den närsynte gamle bokhandlaren tog upp paketet och granskade böckerna misstänksamt, den ena efter den andra, först då hade han sett; att "Anor och ungdom" av Jac. Ahrenberg också hade kommit med i packen. Hans första tanke hade varit att lägga den åt sidan och behålla den, men då bokhandlaren bläddrade i den med tydligt intresse och bjöd ett särskilt högt pris just för den, hade han låtit den följa med bland de andra. Han köpte en liten bukett av vita Malmaison-rosor, betalade den och bad att få den skickad fram på eftermiddagen. Han uppgav sin egen adress. Då han kom ut, stod Greta och väntade på honom. Hon hade gått trottoaren fram och stannat vid fönstret för att se på de nya orkidéerna; bland andra hade hon givit akt på en, som var alldeles lik den Johannes Hall hade haft i knapphålet hos Arvidsons. Så hade hon kommit att se in genom butiken genom rutan, och då stod Tomas därinne och köpte vita rosor. Hon tog genast sin bror i skarpt förhör angående rosorna. Vem är det du går och köper blommor åt? frågade hon indignerad. Det måste du tala om för mig. Tomas teg mystiskt. Det är åt en gammal fru, sade han slutligen. En gammal fru, som fyller sextio år i dag, och som jag måste betyga min vördnad, tillade han i en högtidlig ton, som angav att han om möjligt gärna ville bli trodd. Å, så du narras! Du känner inte någon gammal fru, som inte jag också känner. Greta nöp honom i armen mitt på gatan så hårt, att det verkligen gjorde ont. Hon hade blivit brun och röd av sin sommar nere i Skåne, och den lilla barmen hade fått en mjukare, mera medveten rundning. Du är bara avundsjuk för att inte du också får blommor, sade Tomas. Och han drog henne in i butiken, köpte en stor, röd ros och stack den i bröstet på henne. Hon rodnade av förtjusning, men hennes frågvishet ökades endast. Har du så gott om pengar? frågade hon, när de åter kommit ut på gatan. Var i all världen får du dem ifrån? Jag stjäl dem i en bank, svarade Tomas allvarsamt. Greta sneglade på honom förskräckt. Hon fann i själva verket denna uppgift mindre omöjlig än historien om den gamla frun.
Dito å anslaget till emeriti-löner vid Elementarläroverken, utgörande enligt d:o 56,084: 57. Dito af anslaget för befästnings-arbetena vid Carlsten, sedan södra strandverket blifvit fullbordadt, upptagas, enligt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71, till 52,500: — Lösen för den jord, som frångått den Landshöfdingen i Orebro på hans lön anslagna lägenheten (Den genom vakans-afgifter vid båtsmans-bållet i Blekinge bildade fond har redan under år 1857 blifvit lill Riksgälds-kontoret öfverlemnad med 69,003 R:dr 55 öre.) g) Återstående ersättning för utbetalda förskott till bränvinsbränTransport 11,290,095: 47. Stati-Vtikollcl» Memorial M 291. 11 Transport 11,290,098: 47. nings-redskaps inlösande, aflemnad till Riksgälds-kontoret under nyssförlidne månad med 59,684: 96. b) Behållna öfverskotten å Stats-verkets inkomster för år 1856 utöfver det belopp, Riksgälds-kontoret redan före sistlidet års slut, afräkningsvis, med 2,886,337 R:dr 61 öre erhållit utaf de 2:ne sednaste årens öfverskotts-medel 3,600,000: — I afseende pä denna tillgångs nu upptagna belopp, anser sig Utskottet böra upplysningsvis tillägga, att de lill Riksgälds-kontoret för år 1855 öfverlemnade öfverskott utgjorde R:dr R:mt 4,113.662: 39.
Deremot har Bonde-Ståndet, uti särskild underdånig skrifvelse den 10 November 1854, med åberopande hufvudsakligen af de svårigheter, som, särdeles i skogiga och bergiga trakter, skulle möta att annorledes än medelst hägnad freda egor emot skada af kreatur, och det lidande, som, till följd deraf, skulle, om en del jordegare tillätos att undandraga sig stängsel-skyldighet, tillskyndas de öfriga, i underdånighet framställt den önskan, att Eders Kongl. Maj:t täcktes vägra bifall till Rikets Ständers ofvanomförmälda af de öfriga Riks-Stånden beslutade hemställan, men deremot) till Rikets Ständer aflåta Nådigt förslag till de förändringar i författningarne om stängsel-skyldighet, som kunde finnas vara af behofvet påkallade. Ofver dessa framställningar hafva Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Hushållnings-sällskaperne i Riket samtlige län lemnats tillfälle att sig yttra; dervid ibland dem endast få tillstyrkt obetingadt bifall till Rikets Ständers förslag; hvaremot de öfriga dels hemställt om åtskilliga modifikationer deruti, dels påyrkat stängsel-vitsordets bibehållande antingen ovilkorligen eller åtminstone såvida ej flertalet af delegarne inom stängsel-lag önska dess upphörande; och hafva underdåniga petitioner i frågan från en stor mängd jordegare inom olika delar af riket derjemte inkommit, af hvilka väl Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition N:o i23. *29 en del framställt underdånig begäran om bifall till Rikets Ständers hemställan, men de fleste förenat sig uti Bonde-Ståndets mot densamma afgifna protest.
St:r klart framgå, att Noriges Grundlag af d. 4 Nov. 1814 tillkommit geuom underhandlingar emellan Sverige, å ena sidan, representeradt af dess Konung genom Haus kommissarier, och, å den andra, Norige genom dess Storthing: att åtskilliga stadganilen, som rörde båda länderna, blifvit, med afs:de på det inflytande, dessa kunde hafva på Sveriges grundlagar, hänskjutna till R. St:rs pröfning och, till följd af dessas beslut, intagne i en särskild RiksAkt, hvars bestämmelser icke kunna utan R. Stirs bifall ändras; men att de flere stadgande!) i Noriges Grundlag, hvilka äro af beskaffenhet att röra äfven Sverige, utan att dock hafva fått plats i RiksAkten, härigenom icke förlorat sin egenskap att vara emellan Sverige och Norige aftalade förenirigsbestämmelser, och att de följaktligen, ehuru ej egande sammanhang med Sveriges Grundlagar, och derföre ej, såsom konstitutionelt unionella stadganden, 11. St:rs beslutande rätt underkastade, dock såsom unionsbestämmelser ej kunna utan samtycke frän Sveriges sida uphäfvas eller förändras på sådant sätt, att Sveriges rätt derigenom minskas. 1) en Mars f. tn. Att dessa slutsatser ega sin riktighet och icke innefatta något ingrepp i det Norska folkets riitt att om sina grundlags-stadganden med sin Konung besluta, hafva R. St;r funnit bekräftadt af de åsigter, hvilka såväl inom Noriges Storthing, som utaf de Norska Ledamöterna uti den år 1839, på K. M:s nåd. befallning, bildade s. k. UnionsKomitén blifvit uttalade, dels i allmänhet ronde Grundlagens oell RiksAktens tillkomst och innehåll, dels särskildt i fråga om ej mindre ett annat unionelt, men ej i RiksAkten intaget stadgande, eller lil § i Noriges Grundlag, än äfven just den ifrågav:de 14 g.
15 114 skulle ökas genom den i senare tid medgifna rättigheten för stadsdomstolar att särskildt utskrifva hvarje rättegångsdags protokoll, har jag icke kunnat varseblifva, och jag tror det så mycket mindre som, i afseende på domstolarne å landet, erfarne och trovärdige domare ofta försäkrat att, i följd af kostnaden för skrifvares underhåll och aflönande, föga inkomst är att beräkna af tvistemålen, eller domboksmålen, utan att det nästan uteslutande är genom inteckningsoch lagfartsmed flera till de så kallade småprotokollerna hörande ärender, som domrarnes aflöning skal! åstadkommas, och, beträffande Stadsdomstolarne, det förhållande äger rum, att vinsten af protokollslösen på de flesta ställen tillkommer expeditions-hafvanden allena. Snarare bör anledningen till domstolarnes mången gång alltför slappa utöfning af den magt, de äga till rättegångarnes fortskyndande, sökas deruti, att icke alla domare gjort sig fullt reda för sin ställning till rättegångsordningen. De tyckas ej hafva rätt klar för sig den ofvan antydda skyldigheten att sjelfmant bringa de vid domstolen anhängiga målen till utveckling och afgörande. De återhållas i denna sjelfverksamhet möligen af oklara föreställningar om det så kallade ackusatoriska rättegångssättets stränga fordran, att domstolarne icke må blanda sig i tvisternas utveckling, hvilken ensamt skall höra parterne till, att domstolen endast har att afbida denna utvecklings gång och, när den är afslutad, upptaga saken, i det skick den då befinnes, till slutlig pröfning och afgörande. Men en sådan domarens afbidande overksamhet strider, efter min tanka, uppenbarligen emot andan och lynnet af vår rättegångsordning och lärer ej af någon, som gjort sig dermed förtrogen, kunna förprdas. Ett ackusatoriskt rättegångssätt förutsätter nödvändigt ett bildadt och aktningsbjudande Advokatstånd, med uteslutande rätt att utföra rättegångarne. Vill man införa den ena af dessa hvarandra betingande rättsanstalter, så måste man införa den andra; den 28 Oktober: De kallade vittnena kommo ej. De skulle kallas ånyo vid 10 R:dr vite och målet uppskjöts till den 18 November:
Alla folkslag, alla raser drabbas af desamma, intet yrke, ingen sysselsättning, intet stånd skyddar för dem, de äro lika hemmastadda i de rikes palats som i de fattiges kojor. Hvilka äro nu de orsaker, som frambringa de funktionella nervsjukdomarna? De äro många och växlande, och man kan säga, att allting, som kan verka slitande och ansträngande på nervsystemet, kan varda till en sådan orsak. Härvid är i första hand att ta hänsyn till en sak, nämligen den, att ett visst skadligt inflytande af en viss styrka verkar betydligt olika på olika individer allt efter deras olika motståndskraft, så att t. ex. en orsak, som hos en person med kraftigt, spänstigt nervsystem endast framkallar ett öfvergående obehag, hos en annan person med svagare nervsystem kan orsaka de allra svåraste och långvarigaste nervösa rubbningar och lidanden. Så- ledes, den första, och i visst afseende den viktigaste orsaken till här af handlade sjukdomar, är en viss egendomlig svaghet i nevsystemet, den s. k. nervösa dispositionen eller nevropatiska konstitutionen. Denna nervösa disposition är nu i regeln medfödd, och man brukar ock därför tala om ärftlighetens betydelse för hithörande sjukdomars uppkomst. Ärftligheten spelar som bekant en viktig roll inom sjukdomsläran, och en mängd sjukdomar ärfvas direkt från en föregående generation. Hvad den nervösa dispositionen beträffar, kan den antingen ärfvas såsom sådan, eller ock uppträder den hos individer, hvilkas föräldrar genom sjukdomar eller andra försvagade inflytelser varit på ett eller annat sätt nedsatta. I vissa familjer ser man, ofta genom ett par eller flere generationer, en utpräglad disposition för de funktionella nervsjukdomarna, så att man ibland inom en familj knappast kan täffar en individ, som ej i mer eller mindre grad är bekajad af densamma. Denna disposition förhöjes genom de s. k. konsanguina äktenskapen; om en man och en kvinna, tillhörande samma neuropatiskt belastade familj, gifta sig med hvarandra, hemfalla deras barn ofta i särdeles hög grad åt nervösa lidanden.
Utstortets belanpande rörande yrkad förhöjning i arfwovet för FullM'gtige i Vanguen. ^erL LandtMarskcrlkeU hemstälde oM icke enär Rlvvri,kapet och Lloeln vifallit Banco-Utskot, ters första betänkande, detta nu endast komme ark läggas till harMgarneSwakaSeS Ja. ilplastes och kades pä bordetet ifrän Banco» Tltsköttet inkommit memorial, af den 28 Jutii, i anledning af förspord klagan öfwer de betydande swärigheker, och jemwäl den förlust, som allmanhe» ten är underkastad, af en myckenhet sörflune och dymedelst i rörelsen swärligen andivändbare smärre Banco sedlar, hwitkas ombyte emot nye, l synnerhet uti alla frän Hufwudstiden något astäqsne orter, wore ganska fwärt, om icke omöjligt; finnander Utfkot - Den i Augusti43 r Utstottet för sin des, någon lämpligare ukwäg tiel berörde swärigheters möjeliga afhjelpande, ä BanquenS sida, nu icke kunna bestämmas, an att till Herrar BaucoFullmägkiges omtanka blifwcr öfwerlämnadt, att. uppå dertill ifrän Konungens Befallningshafwande i Länen, gifwen anledning, tillse, huruwida, i förening med Banquens nöjack» liga säkerhet, ehuru med ätföljande mindre betydelig kostnad, Landsorterna kunde i möjeligaste mätkv be» frias, ifrän ofwan berörde wisserligen kännbara hinder, för ett jemn cirkulation af det till allmän gäng» barhet aUthoriserade myntet.
Hvad åter formen för ärendets behandling beträfFar, delar jag Grefve von Plåtens tanka; ty då här i sjelfva verket icke är fråga om annat , än beviljandet af en Statsutgift , hvilken icke lä* rer kunna förändra -sin natur derföre , att medlen till äfventyra af Banken skulle komma att förskjutas, och alla andra frågor om Statsutgifter, uti hvilka 2 Stånd stadna emot två, afgöraS genom Nämnd , bör , enligt min tanka , på samma sätt förfaras med denna , emedan den icke kan Born Oeconomisk eller Lagstiftningsfråga betracktas. Men om den icke i egenskap af anslagsfråga hör till Nämnd, hade förhållandet naturligtvis bordt blifva enahanda med alla andra frågor af dylik beskaffenhet , hvilka dock blifvit på ett sådant sätt behandlade. Herr von Heijne , Georg: Såsom rättsfrå ga betraktad, är det visserligen rigtigt, att alla / Den 5l Octo Ler f, m. 58* skuldsedlar böra bevakas 1 Cessionanteris concursJ Här har väl något sådant ej ägt rum ; mea likväl förhållandet varit i så måtto enahanda , att en viss prsescriptionsiid varit för i frågavarande assignationers inlösen stadgad. Om dessa bestått i vanliga skuldsedlar , hade ingen innehafvare a£ dera kunnat ursäkta, att han underlåtit bevaka sin i öfrigt ostridiga fordran. Men då desse aBsignationer gällde som mynt, och som sådant förvarades, utan att man kunde förmoda , att någon prasscriptionstid skulle utsättas för penningars emottagande, så har jag varit och är af den öfvertygelse, att man i detta fall bör låta nåd gå för rätt, och att frågan följaktligen nu bör öfverlemnas till Förstärkta StatsUtskottets afgörande. Friherre Cederström, Jacob: Jag har visserligen ingenting emot, om samtlige RiksStånden tillåta frågans afgörande genom Nämnd ; men i annan händelse lärer det svårligen gå an besluta , att den skall öfverlemnas till Nämnd , då två Stånd stadnat emot två, och den är af beskaffenhet att kunna förfalla.
Uti Betänkandet har uppmärksamhet blifvit fästad å Kongl. Maj:ts yttrande uti en tillämnad Nådig Proposition 0111 upphäfvande af Konventikel-plakatet och 22 Lag-Utskottets Uttänkande, A:o 34. <lc stadganden, sorn i anledning deraf tillkommit. Detta yttrande hade, efter mili åsigt, ej bordt lösryckas ur sitt sammanhang, för att tjena såsom motiv för Utskottets förslag. Skillnaden emellan friheten att "genom husandakt söka uppbyggelse i satin kristendom» oell Utskottets förslag att gifva en hvar frihet till offentligt läroföredrag i andeliga ämnen är alltför påtaglig att icke kunna inses. Den af Utskottet föreslagna polisuppsigt, är ej heller rätt väl förenlig med de försonande åtgärder, Kongl. Majit ansett, lämpliga och Utskottets särskilda beslut att i religionsmål bibehålla landsllykts-straffct är att anse såsom en faktisk vederläggning af Kongl. Majits Nådiga yttrande i öfrigt. Det låter sig ock svårligen förklara hvarföre Utskottet bibehållit landsförvisning såsom straff för afvikelse och söndring från den rätta Evangeliska läran, pä samma gång Utskottet öppnat vägen för separatisterna att sprida sina villomeningar. Det kan väl tagas för afgjordt, att landsförvisning af ett och annat hundratal, frän den bestående kyrkan söndrade kristne icke kan på alfvar ifrågakomma, och att detta straff i lagstiftningen kommer att qvarstå blott såsom en skuggbild, utan motsvarande betydelse i verkligheten. Om man deremot linge antaga, att landsflykten blifvit bibehållen, för att i verkligheten tillämpas, — dä förvandlas lagen till ett försåt, en snåra, sorn står illa tillsammans nied den beprisade andliga friheten och de separatistiska rörelser, som deraf blifva en antaglig följd. Med de åsigter, Utskottet i sitt Betänkande utvecklat, hade det. varit följdrigtigt. att tillstyrka fullkomlig religionsfrihet, upphäfva landsflykts-straffet, föreslå en dissenter-lag och tillåta separatisterna att bilda sjelfständiga församlingar med egna lärare och kyrkobruk.
Ifrå Hyroth drogo de ut, och gingo midt igenom hafvet in uti öknena, och reste tre dagsresor in uti Ethams öken, och lägrade sig i Marah. Ifrå Marah drogo de ut, och kommo till Elim; der voro tolf vattubrunnar och sjutio palmträd; och lägrade sig der. Ifrån Elim drogo de ut, och lägrade sig invid röda hafvet. Ifrå röda hafvet drogo de ut, och lägrade sig i den öknene Sin. Ifrå den öknene Sin drogo de ut, och lägrade sig i Daphka. Ifrå Daphka drogo de ut, och lägrade sig i Alus. Ifrån Alus drogo de ut, och lägrade sig i Rephidim; der hade folket intet vatten att dricka. Ifrå Rephidim drogo de ut, och lägrade sig uti den öknene Sinai. Ifrå Sinai drogo de ut, och lägrade sig i de Lustgrifter. Ifrå de Lustgrifter drogo de ut, och lägrade sig i Hazeroth. Ifrå Hazeroth drogo de ut, och lägrade sig i Rithma. Ifrå Rithma drogo de ut, och lägrade sig i RimmonParez. Ifrå RimmonParez drogo de ut, och lägrade sig i Libna. Ifrå Libna drogo de ut, och lägrade sig i Rissa. Ifrå Rissa drogo de ut, och lägrade sig i Kehelatha. Ifrå Kehelatha drogo de ut, och lägrade sig på berget Sapher. Ifrå berget Sapher drogo de ut, och lägrade sig i Harada. Ifrå Harada drogo de ut, och lägrade sig i Makheloth. Ifrå Makheloth drogo de ut, och lägrade sig i Thahath. Ifrå Thahath drogo de ut, och lägrade sig i Tharah. Ifrå Tharah drogo de ut, och lägrade sig i Mitka. Ifrå Mitka drogo de ut, och lägrade sig i Hasmona. Ifrå Hasmona drogo de ut, och lägrade sig i Moseroth.
Får; hvarförutan den finare Ullproductionen äfven tillbakahållits af bristande kännedom om Ullens serskilda egenskaper, och den häraf uppkomna villfarelse, att benämningen Spansk Ull utgjorde ett tillräckligt bevis på Ullens finhet, hvilket slutligen verkat derhän, att medelfin Ull, sedan de finaste Ullsorterne blifvit i han - K. M. Nåd, Skrifvelse. N:o 44. 3 deln kända, fallit nästan till vanvärde, medan en allt starkare efterfrågan år från år uppjagat priserna på sistnämnda Ullsorter till en höjd, hvarpå förut aldrig varit exempel. Genom det i senare tider på allmän bekostnad vid Flyinge Kongsgård anlagda, och numera till Näs Säteri i Jönköpings Län förflyttade Schäferi för finulliga Får, hade väl, i Collegii tanka, ett vigtigt steg blifvit gjordt till införande i Riket af en finare Får-race; men några hastiga och märkbara resultater, i afseende på en allmännare förädling af de inhemska hjordarna, har Colligium ansett icke kunna häraf påräknas, i anseende lill stam-hjordens ringa antal, och många Provincers aflägsenhet llän Schäferiet. För öfrigt har Collegium i underdånighet yttrat den, på egen erfarenhet och samtliga Kongl. Maj:ls Befallningshafvandes infordrade yttranden grundade, allmänna öfvertygelse: att Fårskötseln i Sverige ännu icke hunnit lill den ståndpunkt, hvarken i afseende på myckenheten af Ull eller dess beskaffenhet, som Landets naturliga förhållande eller oeconomiska ställning medgifva; att Landets behofafUll antyder, alt såväl den fina sorn den grofva Ullens pro - 4 K. M. Nåd. Skrifvelse. N:o 44. duetion påkallar omsorger till deras förökande och förädling; alt förädlingen af de gröfre
Örn, våld å den, som i offentligt värj är stadd; så och om våld, hvarigenom fridsbrott sker. § 40. Gör någon våld eller annan misshandel å embetsman, i embetsärende, eller för att honom till någon embetsåtgärd tvinga eller derifrån hindra, eller att å honom för sådan åtgärd hämnas; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Med embetsman förstås här den, som med Konungens fullmagt å embetet försedd är, eller embete af lika värdighet innehafver, eller i sådan embetsmans ställe lagligen satt är; så ock domare, ändå att han ej blifvit af Konungen förordnad. § 41. Hvad i 40 - § om sådant brott, som der sägs, stadgadt är, galle ock för det fall, då ledamot i Taxeringseller Pröfnings-kommitté eller i Styrelse öfver allmänt Perk eller allmän Inrättning, eller den, som i Nämnd eller Jury sitter, var* der i eller för utöfningen af sådan befattning våldförd. § 42. Förbryter sig någon, såsom i 40 § sägs, emot tjensteman eller annan, den der icke innehafver embete eller sådant uppdrag som i samma § omtalas, men är förordnad eller vald att offentligt tjensteärende förrätta eller annan allmän befattning utöfva, eller kallad att vid offentlig förrättning tillhandagå; dömes till straffarbete från och med två månader till och med två år, eller fängelse från och med två till och med sex månader. § 43. Gör man våldsgerning å den, som bivistar .Gudstjenst; dömes till straffarbete ' från och mod sex månader till och med två år. Yar våldet ringa, och Bih. till 11. St. Prot. 1859 / 1860. 7 Sami. 1 A/d. 8 Haft. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. kom ej deraf synnerlig förargelse; då må till fängelse från och med två till oell med sex månader eller böter från och med femtio till och med femhundra Riksdaler dömas. § 44. Gör man våldsgerning å annan inom
M. icke för närvar, är i tillfälle att uppfylla R. St:s yttrade önskan om erhållande af framställning rör:de den nya ordinarie soldatroteringen i dess' helhet, finge läggas lill haudlingarne; hvilket bifölls. Anvo föredrogs K. M:s d. 10 dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de bestämmande af vissa villkor för vinnande af dipositionsoch äganderätt,till de s. k. kyrkohemmanen i Halland. Gr. Lewenhaupt, Patrik Adolph, anförde skriftligen : Då K. M:s nåd. propos. rör:de Halländska kyrkohemmanen blifvit begärd på bordet, anhåller jag få yttra några ord i ämnet, hvilka torde få åtfölja remissen till vederb. Utsk. Denna för hemmans-åboerne vigtiga fråga har, under mer än 20 års tid, gifvit anledn. lill en förlåtlig oro och farhåga hos åboerne, då de sväfva uti en beständig osäkerhet att deras prestationer kunna efter godtycke öfver höfvan uppstegras, och kan äfven ovissheten, huruvida de icke förr eller sednare skulle genom förhöjda anspråk nödgas öfvergifva hemmanen, eller åtminstone icke få öfverlåta dem på sina barn och efterkommande, föranlåta dem att ej gifva hemmanen den häfd och vård, som de säkert icke underlåta alt göra, dä de blifva försäkrade om en ständig besittningsrätt derå. K. M. har år 1843 afslagit den af 1840 års Ständer väckta propos., alt Kronan skulle, genom stämning vid vederb. domstol, söka återvinna dessa hemman. Just.Cancelleren har ansett denna åtgjord mindre lämplig, af skäl att förhållandena med dessa hemman voro allt för invecklade och svåra att reda; och har äfven anlydt möjligheten, i händelse af en rättegång emellan Kronan och Kyrkan, att ena eller andra partens rätt svårligen skulle kunua undgå att förnärmas.