Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. besluta, att sådane afskedade tjenstemän skola pä in dragningsstat få bibehålla hvad de förut åtnjuta, så är det för dessa personer en förmån; men R. St. tror jag icke kunde föreskrifva 350 Den 22 April e. ra. Stats-kont. alt underlåta ett sådant afskedande, som Stats-kout. gjorde och beslöt i Dec. månad 1851. Hr Cederschiöld: Jag medgifver ganska gerna, att det handt mig.nu likasom vid flera föregide tillfällen under en mundflig discussion, alt jag icke kunnat finna det lämpligaste ordet, och har jag således icke heller något emot, att det af Frih. Palmstjerna nprepade ordet tillgripa mä utbytas emot något annat mera lämpligt. Vid detta tillfälle var min afsigt att nyttja det ord, som grundlagen begagnar dä den förbjuder att använda medel till andra ändamål än R. St. beslutat. Jag minnes ej nu hvilket detta af grundlagen i denna mening begagnade ord är, men medgifver att det af mig nyttjade ordet ”tillgripa” må emot Grundlagens ifrågavar:de ord utbytas. Jag medgifver äfven att det må vara en rättighet för Stats-kont. all afskeda tjenstemän, som äro tillsatte pä förordnande, och att R. St. icke kunnat sådant förbjuda; men hvad R. St. kunnat förbjuda, det är att Stats-kont. icke finge för sig använda de medel, som varit bestämda till aflöning för dessa tjenstemän, förr än i mån af deras afgång. Delta är ock hvad R. St. vid förra Riksdagen förbjudit. Utan hinder af detta beslut hade Stats-kont. visserligen egt rättighet att låta deras tjenstgöring nphöra, och häröfver skulle tjenstemännen naturligtvis ej egt skäl alt sig beklaga, blott de fått behålla den aflöning, som R. St. hade beslutat ej skulle dem fråntagas förr än i mån af deras afgång: Slutligen får jag tillägga, att jag i denna fråga, och just i denna, hade önskat att icke behöfva komma uti någon slags discnssion med Konungens Rådgifvare.
Jag hade i sanning ej kunnat föreställa mig att SlatsUtskts ledamöter skulle vara så okunnige örn denna (årled, hvilken är lika så bekant, i historiskt afseende som den i sednare tider af de flesta Stockholmsboer blifvit känd under lustfärder ä de smärre ångslupar, sorn ett par år på denna farled, under somrarna gjort resor; och 0111 jag rätt minnes, väcktes redan vid >8a8 ars riksdag motion i detta ämne, hvarförutan, såsom jag förmodar, på Regeringens befallning afvägningai’ blifvit derstädes verkställda. Jag har ej åsyftat att Staten skulle vidkännas hela kostnaden för della arbete, utan att Den 28 November f. m. elt amortissements-län linnde beviljas, hvarefter säkerligen ett bolag skulle bilda sig för arbetets utförande med åtnjutande af någon viss afgäld för genomfartens begagnande. Jag äi visserligen ingen kännare af krigsyrket, men för mig ar det klart, att, om en fiendtlig flotta skulle komma hit för att göra någon operation emot Stockholm, lär den ej kunna uträtta något ulan landstigningstrupper. Dessa kunna landsättas hvar sorn helst på kusten, och för denna händelse lär det förmodligen blifva denna annee, som kommer att operera emot hufvudstaden. En flotta deremot, som stänger passagen, kan åstadkomma lika mycken skada, emedan den förorsakar brist på lifsmedel, ty ifrån landet kan icke på hjuldon all nödig tillförsel hitföras. För närvar, behöfves en ej betydlig flotta för att hindra all tillförsel till staden, enär blott aine ställen behöfva bevakas nemi. inloppet vid Washolmen och Södertelje canal; men skulle passagen genom Stäket blifva för någorlunda djupgående farkoster praktikabel, då blir förhållandet naturligtvis helt annorlunda, ty då mäste en sträcka af 3o mil bevakas, och dertill behöfves i sanning en ej ringa flotta, hvilken dessutom är blottställd för stormar på en öppen kust; så framt densamma ej mäste delas på flera punkter, hvarigenom en mindre styrka får lättare att operera emot densamma.
Och h^rd kraftigare uppmuntran kan wä! dertill ginrmv, ä > en ratt och lö ande ottätt äng s hwilkea ater hel vch halle; veror pä rättad och beqwäm^ommunrcakM - em'"ap R fets Prowtnccr, ra aik den ena med v-wersto? t l si^.a Producrer och sin Industrie, kan 6.hjelpa brtster hos den andra. Götha Canal som kommer att genomlöpa, sä wät de mast uppbrukade, som de för en ukwidgad Callur mäst stenlige Landskaper, pä det wäsenleiigaste detta stora ändamål, och erfarenheten bew-jw, akten styndssam och lönande afsättning, wida m-ra bidrager till filt och Näringars ttljwäpk, samt enskildt och Allmän wälmäga än Län, jom kunna mihörulas, och som lör brist pä arbetande hander otta icke, stu dom med ringa sörman kunna anwänbas i uppchimZs-wäg. Denna Canaks öppnande befrämjar jämwäl «n säker, ftän de farligheter som nu ästöljs Segwt'-cnen, besriod, jamt en med Sundsta Tullen tzelastad riuförlel as waror frän Nordsjön och Wer Dm iz Ianuarii. 7zz W-stechafwel f än mindre för ware egne behof, än de Ustänste orter, som med sina stränder omglfwa Östersjön. Wär Hindel bör läledes wrana en wrgtrg tillwäxr, cch ware utgifter till Utlaiidnrngen minstas, genom den beqwämlighet och det oberoende, lvm denna Canal lör Seglationrn äftokkommer» Ett högst wiatigt ändomäl är ännu med derlin Canols öppnande förenadt: Rikets törswar e mot fienden.s , Skärgärds Flottans förläggande rvid Cana< lens utlopp r Östersjön, som etter hwod mig of sakkum.p-e
Enär det tillförne bestådda anslaget till värfningsoch rekapitulationspenningar 1000 R:dr årligen blifvit från Riksstaten uteslutet, förordnade Kongl. Majit under den 11 Mars 1841, sedan StatsKontoret blifvit bordt, att af anslaget till oförutsedda militära utgifter skulle utbetalas de tillfälliga och uti gällande Passevolanskontrakter med de värfvade Regementena vilkorligt bestämda ersättningar för genom smittsamma sjukdomar förloradt manskap, hvilka framgent och intill nästa riksdag tilläfventyrs kunde ifrågakomma. 32:o Beträffande anslaget till ersättning åt inqvarteringsgifvare för mat, som lemnäs tågande trupper m. rn., ville Kongl. Majit fatta Dess nådiga beslut vid föredragning af Rikets Ständers rörande samma ämne särskildt aflåtna skrifvelse af den 18 December 1840. 36:o Frågan om underhållet af Lifgardets till häst kasern och stallbyggnader samt lyshållningen i de sednare remitterades till vederbörande för nödig undersökning och utredning m. m.; hvarefter Kongl. Majit, rörande Stallarnes underhåll, den 16 Mars 1842 i nåder förordnade, att Öfverila tendén tsEmbetels befattning dermed skulle tillsvidare fortfara; och har frågan i öfrigt ännu ej kunnat till slulligt afgörande företagas. 37io Som Rikets Ständer under den 30 December 1840 aflåtit särskild underdånig skrifvelse angående den årliga Mötespassevolansens öfverflyttande till Statsverket, ville Kongl. Majit vid föredragningen deraf fatta Dess nådiga beslut i detta ämne. Slutligen öfverlemnades till KommandoExpeditionen Rikets Ständers underdåniga anhållan, att en omfattande plan till försvarsverkets organisation i dess helhet måtte näst sammanträdande Ständer föreläggas; och blef denna fråga, när densamma derefter den 8 Juli 1841 i kommandoväg ånyo föredrogs, tillsvidare uppskjuten. l©2:o af den 30 December 1840, angående upphörande af mötespassevolansafgiften för manskapets underhåll vid indelta Kavalleriet och Infanteriet (176.) 20 Bil. till II. St.
Att ni, utan att veta det, är förälskad i Kerstin. Det tror jag inte, ty jag älskar snarare båda makarna tillsammans, så att jag icke finner samma behag i enderas ensamma sällskap som i bådas, när de äro ihop. Och att se dem isär skulle aflägsna båda ifrån mig! Men antag, att det vore som ni säger, att jag skulle vara förälskad i Kerstin, hvad skulle det göra, så länge jag döljer mina känslor. Känslor ha den egenskapen att meddelas, och eld sprider sig. Må vara, men faran synes mig ändå ingen Ni kan vara alldeles säker på att jag, som nyss genomgått alla en skilsmässas lidanden, hvarken skulle ha lust att bevittna en dylik igen eller vara skulden till den. För öfrigt... Fru Kerstin är kär i sin man... Kär? Det har hon aldrig varit, och deras kärlek är endast ett stilla äktenskapstycke. Men KUSINEN. VÄNNEN. KUSINEN. VÄNNEN. KUSINEN. VÄNNEN. 78 Knut är en passionerad natur, som en gång kan komma att ledsna på smultron och mjölk... Hör nu, ni har bestämdt varit förlofvad! Hur så? KUSINEN. VÄNNEN. VÄNNEN. Ni låter så verserad på det här området! Och därför skall jag gå djupare! Det syns mig att här har förändrats mycket sedan i fjor! Hvad då? KUSINEN. VÄNNEN. Jag tycker det är en annan atmosfär, annat sätt att tala och tänka... det är något som oroar mig! Ni märker det! Ja, det är en underlig familj! Fadern sysslolös räntetagare sedan tio år; sonen sysslolös, född rentier. Man äter, man sofver och afvaktar sin hädangång, på angenämaste sätt fördrifvande tiden. Intet lefnadsmål, ingen äregirighet, inga passioner, men mycket ur Salomos predikare. Har ni lagt märke till att det förekommer ett ord hvarannan timme här i huset: »Det är en dålig människa!» serveras som bröd till allting. Det var märkvärdigt hvad ni talar väl. Och märker skarpt. Som hatet! Ja! KUSINEN. VÄNNEN. KUSINEN. 79 VÄNNEN. Den som hatar så som ni, måtte också kunna älska! Hm!
Om äfven ett BankoOmbud med aldrig så stor noggrannhet granskar de dokumenter som aktionärerne lemnat till FilialBanken, så blir det Ombudet dock omöjligt att kunna i den saken med sådan säkerhet gå tillväga som när man före utgifvandet af ett fastighetslån granskar hvarje skuldförbindelse för sig med aila dertill hörande dokumenter, hvilka icke behöfva finnas i FilialBanken. Jag kan således icke gilla denna del af försvaret, och då icke något annat kan med sannolik framgång förebringas, vidblifver jag den satsen, att en förminskning af ifrågav:de lånefond, hvilken hittills verkat ganska godt i landet, och jemväl kommer att välgörande inverka på detsamma, är både onyttig och olämplig. Hr Bji 1 dt, Knut: Man har sagt, att genom den föreslagna öfverflytt ningen från Banken till FilialBankerna skulle man få mera bankmessiga papper. Jag frågar dock hvaruti detta skulle bestå ? FilialBankerna skola lemna inteckningar, säger man; nå väl! dessa inteckningar har man ju förut, och man har dem i jord, nu får man dem måhända i städerna. Kunna de sednare vara bättre än de förra? Det blir då enskilda, som få dem och för dem blir det ganska fördelaktigt; ty vi hafva sett, att Banken erhållit endast £ å | proc. på sina kreditiver, då likväl kreditivtagare i lånekontoren betala 5 proc. — Jag fortfar att yrka återremiss. Hr Hjerta, Lars: Jag tror icke, att det varit fråga omatt bestrida, det panterna för fastighets-lån erbjuda så stor säkerhet, som Banken möjligen kan önska sig, äfven i anseende till de många formaliteter, som dervid är föreskrifna. Olägenheten ligger deremot i de långvariga och små afbetalningarne, hvarigenom den fond, som Banken använder för dessa lån, icke på långt när gör den nytta för allmänna rörelsen, som den borde, derest den användes till lån med kortare omsättningstider. Jag har aldrig sagt, såsom en talare tyckes påstått, att man borde göra så. att penningarne kunde omsättas 20 gånger om året.
Skulle, af förekomne skäl och anledningar, Comiterade vid något tillfälle finna sig föranlåtne att inskränka den först beviljade lån-summan, och det intecknade Skuldebrefvet i följd häraf komrae att innehålla ett större än det verkliga låne-beloppet, skall skillnaden afskrifvas på Skuldebrefvet, innan detsamma till Riksgälds-Contorel inskickas.- Stats-TJtsfottets Utlåtande N:o 407, 8:0. Senast efter fem års föllopp, räknadt frän den 1 Julii 1835, skall den byggnad, till Irvars uppförande län erhållits, vara u'i så fullbordadl skick, alt försäkring derå uti Städernes Allmänna Brandslods-Bolag, enligt de för denna Inrättning gällande Författningar, må kunna vinnas, vid äfventyr att lånet i annat fäll varder genast elter nämnde lids utgång infordradt. g: o. Så fort försäkring å en byggnad kan ei hällas, bör den genom Låntagarens försorg och på dess bekostnad anskaffa,s för minst tre år samt lill Comiterade aflemnas Brandförsäkrings-brefvet, jemte eli af Brandstods-Bolagets Direction utfärdadt bevis derom , att Låntagaren afsagt sig rättigheten att Brandstods-Bolaget frånträda, så länge någon del af länet är ohetaldt, hvilka handlingar derefter, jemte Låntagarens Skuldebref å .lånsumman, till RiksgäldsContoret insändas. 10:0. Skulle en tomt innan den blifvit bebyggd, ombyta egare, må den nya egaren inträda i den förres rättigheter och skyldigheter. 11:0. Hvad som utaf den anslagna summan af Etthundrade Tjugefem Tusende Riksdaler icke är inom den 1 Julii 1840 lyfladt, fåi derefter icke från Riksgälds-Contoret utbetalas. 12:0.
Emellertid är intetdera partiet ett till åsigterna helgjutet. Långt derifrån. Inom det regeringseller rättare reformvänliga partiet finnas många, som endast motvilligt och, derför att icke något förstärkt försvar på annat vilkor kan erhållas, biträda skattereformen; ju mindre de i grund och botten vilja medgifva denna, desto större anspråk ställa de på försvarsreformen i fråga om valuta för skatteeftergif-terna, hvilka deremot helst göras så få och små som möjligt. Andra åter äro mindre stela i frågan om försvarsfor-dringar och mera benägna för utjemnande af skattebördorna. Denna uppfattning af meningsskiftningarne vågar förf. tro skall vara den för detta parti mera allmänt giltiga. Äf-ven reformpartiet går sålunda till verket med “ blandade känslor “. Oppositionen innebär, kan man tryggt påstå, ännu mer brokiga meningsskiljaktigheter. Endast, ett fåtal håller numera fast vid det ursprungliga gamla indelningsverket, förgätande att detta icke längre oförändradt finnes till. En annan grupp vill långtifrån bibehålla det som ännu står qvar af nämda indelningsverks trånga, genom långvarig inprägling, liksom “ helgade “ former. Den grubblar derför på olika sätt att kunna bringa den vittrande institutionen i mera öf-verensstämmelse med nutidens militära fordringar. De fleste säga sig önska ett “ utveckladt “ indelningsverk — ty så lyder slagordet för dagen — ett indelningsverk som, genom % en ökad allmänt utbredd rustning och rotering, kan göra stammen mera talrik, samtidigt med att beväringsöfningarne förlängas. Hvad förut beträffande skattefrågan är sagdt om reformpartiet, gäller här i ännu högre grad om oppositionen. Om F. K. sålunda blott kan sägas hafva tvänne motsatta partier, ehuru med en mångfald af nyanser och schatteringar hos båda, räknar andra kammaren icke endast 3: ne partier, såsom man påstått, utan egentligen fyra, för så vidt näml. landtmannapartiet nödvändigt skall anses tillsvidare sprängdt. Centern eller den så kallade intelligensen består numera i försvarsfrågan af tvänne delar. Den Herslow — Ru-benson — Björnstiernska gruppen utgörande c: a 20 å 25 samt den Abraham Rundbäck — Wieselgrenska 40 ä 45.
Maj:ts nådiga framställning i detta hänseende, att för Kammar-kollegii Notarier beviljats löneförhöjning med (500 R:dr för hvar och en af de tre äldre och 300 R:dr, pä sätt begärdi blifvit, för hvardera af de två yngre. 2:o. Likaledes har E. K. Maj;t. i enlighet med Kammar-kollegii pä anförda skäl gjorda hemställan, föreslagit, att för Kollegii A ammar förr nndter, hvilka, likasom Notarierne, för närvarande åtnjuta i lön 2.200 R:dr, mätte beviljas en löneförhöjning af 800 R:dr för hvardera af de tvä äldre och 300 R:dr för hvardera af de två yngre; Och hafva Rikets Ständer, äfven beträffande desse tjenstemän, ansett förhöjningen för de äldre böra inskränkas till samma belopp, sorn för de äldre Notarierne, och sålunda för Kammar-kollegii Kammarförvandter beviljat en löneförhöjning, för hvardera af de två äldre med 600 R:dr och för hvardera af de två yngre med 300 R:dr. Vidare har E. K. Majit begärt: 3:o anvisande af ett årligt belopp af 150 R:dr såsom hyresersältning för Kammar-kollegii Förs/e Fäktmästare; hvilket Rikets Ständer bifallit; samt 4:o tillökning i Kollegii anslag till gratifikationer åt e. o. tjenstemän och vakthetjente med 3,500 R:dr; hvilken anslagslörhöjning Rikets Ständer jemväl beviljat. Genom hvad sålunda blifvit beslutadt har Kammar-kollegii anslag, nu utgörande 109,600 R:dr, blifvit förhöjdl lill 117,450 R:dr. Härvid har E. K.
Arbetets egen inneboende natur fordrar ett sådant utbyte och fordrar det alltmera obetingad t, ju mera som blir att utbyta, och ju mera som behöfver utbytas. Hvarje hinder, som i detta hänseende uppställes, verkar hämmande på utbytet af arbetsprodukter; och då dessa af producenten till allra största delen äro afsedda att utbytas, samt derförutan icke skulle blifvit producerade eller kunnat produceras, minskas med hvarje sådant hinder både benägenheten och förmågan att producera. Funnes nemligen ej utbytet, skulle allt, som en person producerar af en vara utöfver hvad han af densamma sjelf förbrukar, för honom vara värdelöst, på samma gång han dervid måste umbära en mängd föremål, egnade att fylla andra hans behof, hvilka han beräknat att tillgodose med öfverskottet af sina produkter, förvandladt i sådana föremål, som för ett dylikt tillgodoseende vore lämpliga. Han skulle deraf till ytterlighet lida både som producent och konsument. Och liksom den fullkomliga bristen på utbyte skulle helt och hållet förtaga värdet af hans arbete i nämnda hänseende, så måste hvarje åtgärd, som försvårar denna transaktion, eller dervid kommer en tredje intressent att träda emellan de bytande, för att tillegna sig någon del af bytesföremålens värde, helt naturligt för de begge andra minska detta värde. Det enda fall, då ett sådant sätt att förmå producent och konsument att, dela med sig, af hvad dem ensamt tillkommer, kan anses öfverensstämmande med rättvisans och billighetens fordringar, är det, då dens intressen, som med dem delar, stå öfver deras egna, och sålunda sjelf är mera berättigad än de. Ett sådant fall inträffar, då staten pröfvar nödigt att äfven på denna väg bereda sig inkomster för fyllandet af sina behof. Så länge den detta gör, må ock denna beskattning fortgå.
Nu mer är det icke blott Ridderffapet och Adeln, som vesta efterräkningar drab - 730 Den 15 Iunir ba, utan alla Ständ och Stater, thin äga Sä* ten eller Frälse-ägendom. När Bytes - Lön to» iret gör sina anspråk ibland de Rikare kamill. erns är för dem ända stundom tilfälle, at mil* dra faran, ty tilggngar pä äldre Nocumenter, mindre swarighet at kunna hälla Lommlssiorml, rer som bewaka dctza högst obehageligw rätte* gängar, och sa widare, bidrager ätmindstone til möjligheten; men när mindre förmögne StändsPersoner eller Allmogen, frän Hufwudstaden aft lägsnade, attagveras, och hwilka merendels äro utan minsta wapen i händerne til förswar, undgär sällan nägon af desie, at betala fullt ut hwad Bytes-Lontoirst anmärkt, och med smärta har jag ofta sett sista ffärfwen pä detta sätt ryckas utur den fattigas hand, Om en fullkomlig teckning skulle göras af allt det förstörande Byte-bristcrne redan åstadkommit blefwe denna tafla särande för hwap och en som med känsla deltar i medborgares öden, men jag tror mig böra stadna wid den korrta berättelse jag gjort, den är ju tilräcklig för sit ändamäk. Ofta bär man fallit med sitt misinoje pä Högloft. Kongl. Kammar-LoUsgio, som ej förekommit Bytes - Lontoirsts obehagliga anmärkningar; men detta Kongl. Lolwftum har mäst följa sina instructioner för at i det nogaste bewaka Kongl. Maj:ts och Kronans höga rätt. Efter min tanka beror det helt och hället pä Riksens Högloft.
En såda n utomordentlig t angenä m veck a han had e upplefvat! Ha n had e set t oc h hört allt oc h redt si g förträffligt me d språket. Alla människo r had e vari t vänlig a oc h före - kommande emo t honom, särdele s förekom - mande. Ha n afundade s kaptenen, so m vari t i Londo n sin a tjug u gånger. Kaptenen undrad e på, at t her r Petterso n icke fortsatt e si n resa. De t had e j u vari t meningen at t utsträck a de n til l Frankrike, Italien oc h kansk e änn u längre. Elle r had e han missuppfattat? » Nej viss t icke. » Me n her r Petterso n hade ändra t sig. Han hoppade s — me d e n lite n rysnin g — att vädre t skull e var a gynnsamt. Kaptene n trodde de t oc h ha n fick rätt. Som e n spege l lå g Nordsjö n och vårsole n brände. Kaptene n kund e ick e minna s e n bättre öfverfart. — Hvad kronofogde n sade, nä r ha n k o m hem, fick inge n vet a: me n ått a da ' r senar e stod skrifvare n ho s kyrkoherde n i staden. » Jag ha r tala t me d herrskape t ha n få r bo dä r i mit t ru m oc h ät a vi d dera s bord. Jag skal l tag a hono m so m ege t bar n oc h göra hva d ja g kan, fö r at t ha n skal l f å de t bra. » Det lyst e so m et t solske n öfve r de n gam - les ansikte, oc h han tackad e Edvin, so m om det gäll t e n a f han s egna. S å ko m de n lille gosse n til l kronofogdens. Han va r et t vacker t barn, sto r fö r si n ålder, fris k oc h välskapad.
Många, många andra v o r o de, som lik nette D e v r o n o c h fröken L i x tjänade sitt med vapen i hand, men vi vilja nu söka tinnorna, äfven där de i c k e bära vapen. kämpade sin m o d i g a strid på lasaretten på det hemska, a f lik o c h sårade tyngda fältet. Då Anland hjälDe och slagJeanne de Cbautel var syster i Chåteaudun. klostersystrarna efter den blodiga striden 1894 vid nämnda Btad u p p s ö k t e o c h togo upp de sårade, utbrast en tysk general: » N i äro i sanning mänsklighetens systrar, ni behöfva intet pass, ty h v e m skulle våga antasta e d e r? » Men ännu kämpades det vid barrikaderna i staden. En stackars arbetare, vid namn L e p i o e, greps i sin bostad, släpades genom staden o c h ställdes xuni ryggen m o t en m u r. H a n skulle skjutas. D å sprang en ung kvinna fram mellan offret o c h soldaterna, omfamnade krampaktigt officern o c h hindrade honom därigenom, med fara för sitt lif, att gifva tecknet. » N å d, nåd, » ropade hon på tyska, » det är en familjefader, som ej gjort eder något ondt. H a n är ingen franctireur, som ni t r o r. » Officern lät uppskjuta exekutionen, lämnade rapport till generalen, o c h denne benådade den stackars arbetaren. Med fara att själf blifva skjuten dolde syster Jeanne många franctireurer i klostret o c h lyckades rädda d e m. Marie-Edmée var dotter till en gammal, pensionerad officer i N a n c y. H o n var en ung, m y c k e t vek o c h fint bildad flicka, en konstnärsnatur i detta ords graciösaste betydelse. Efter de första striderna vid W e i s s e n b u r g, W ö r t h och Farbach hopades många sårade i Nancy, där lasarett inrättades. MarieE d m é e ägnade sig nu helt åt de sårade.
Bör man då med afdrag å en summa, en gång anslagen, likasom ångrande, återkalla ett offentligt ädelmod? Ar det värdigare att fästa andra Nationers dom öfver vår, vid bilden af en uppoffrande försakelse, eller vid den af en nationlig sparsamhet, temmeligen framställd i den enskilta småaktighetens drägt ? Ar det politiskt klokare, att äfven vid detta tillfälle följa den strängaste rättvisas röst, med försakelse af en beräknande vinning, eller att väcka, men lagens åsidosättande, enoch annan vanmägtig, men deltagande förebråelse? Bjuder klokheten, att, genom ett mångsidigt Indragnings-Beslut, skapa åt Regeringen , på en gång , mojeliga reclamationer från allierade Ho.f, och Dm 2 Juli. ■a oi och hinder att dem tillfredsställa-? Jag tror det åtminstone icke, och detta skäl liar varit hufvudsakligt i antalet af dem, som föreskrifvit mig, att öfver frågan , politiskt sedd, hysa detta i Utskottet minorena tänkesätt. Men rättvisans af landets Hagar tydligen, yttrade föreskrift vore annars nog, att fästa mitt omdöme., Af förevisade offentliga handlingar är ända till ofelbart intygadt: Att ett så kalladt Heila t hsC ont ract, eller hvad Svenska Hagen kallar Agtenskaps-forord, och afse? med utmärkt helgd, afslutades emellan deras Kongl. Högheter, KronPrinsen Gustaf af Sverige och Prinsessan Sophia Magdalena af Danmark: Att detta forord utfäster från Danmark en .Brudgåfva af 100,000 Pi.dr Hamburger Banco, och för Sverige en motsvarande summa: Att, efter Agtenskape.ts fullbordande, dessa 100,000 E:dr blifvit af Kronan Danmark betaldte till Svenska Stats-Verkets Ombud i Hamburger Banco och i samma Stad: