Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande derefter den af Revisorerne anmärkta omständigheten, att Fullmägtige vid sammanträdet den 4 Mars beslöto, att de kursförluster, som voro att förutse i följd af de hvarje halfår förefallande amorterings-liqviderna, icke borde i beräkningarne öfver kostnaderna för 1860 års lån upptagas, men att, sedan lånekostnaderna, enligt den på grund häraf uppgjorda beräkningen, hvilken af Fullmägtige den 15 i samma månad godkändes, blifvit upptagne till 6J procent, Fullmägtige vid sina sammanträden den 21 och 25 i samma månad, i strid mot den förut godkända beräkningen, förklarade, att den tillökning i kostnaden, som föranleddes genom anskaffningen af den för ofvanberörda liqvider erforderliga främmande myntsort, jemväl borde tagas i betraktande, och hvarigenom beräkningen af kostnaden för 1860 års lån förhöjdes med ytterligare en procent eller till 7^ procent, så, och ehuru Utskottet visserligen anser berörda omständigheter utmärka, att Fullmägtige varit tveksamme huru beräkningarne rätteligen borde uppställas, finner likväl Utskottet detta förhållande icke böra föranleda till någon anmärkning. Deremot har Utskottet icke kunnat undgå att finna anmärkningsvärdt att, sedan kostnaden för 1860 års jernvägslån af Fullmägtige sjelfve antagits uppgå till 7£ procent af lånesumman, i följd hvaraf det belopp som, efter afdrag af den beräknade rabatten och öfriga kostnader, utaf samma lånesumma antagits hafva Riksgäldskontoret tillgodokommit, skulle utgjort 92f procent, Fullmägtige genom beviljande åt låneöfvertagarne af en provision af 2 procent nedsatt den effektiva inbetalningen, som af låneöfvertagarne> borde fullgöras, till 91 procent.
Enär Presteoch Bonde-Stånden antagit Utskottens förslag lill 5 hvilken $. är till innehållet af enahanda lydelse med samma $. uti nu gällande Författning, samt Ridderskapet och Adeln och Borgare-Ståndet uteslutit ifrågavarande sladganden; så anse Utskotten sig endast böra anmäla, att 5 $., genom 2:ne Biks-Stånds beslut, öfverensstämmande med nu gällande stadganden i ämnet, är vorden af Rikets Ständer antagen. j 6 Bonde-Ståndet har antagit Utskottens förslag till 6 §., som är till ordalydelsen enahanda med samma §. i 1835 års Författning; hvaremot Presie-Ståndet dervid beslutat följande förändringar: att nemligen i stället för orden: ”inom samma byalag,” som förekomma i andra raden, skola införas: ”då dessa äro inom samma Socken och högst på gidels Bevillningssamt /liim. Besv.- och Ekon.-Utsk. Mem.j N:o 12. 5 ”rails afstånd från hvarandra belägne,” samt den vid slutet af 1 momentet förekommande mening, ”på en viss uppgifven lägenhet inom hem”manets eller byalagets område,” utbytas emot orden, ”på den af dessa ”lägenheter, som dertill uppgifves.” Då Preste Ståndets beslut, utan att innefatta någon väsendtlig förändring uti nu gällande stadganden i detta ämne, synes vara på billighet och rättvisa grundadt, enär en åbo å ett enstaka hemman, icke, af den omständigheten, att han ej tillhör något byalag, bör vara förhindrad att förena sig med andra hemmansegare i samma socken och inom g:dels mils afstånd från hans hemman boende, till utöfning af gemensam bränvinsbränning; så hafva Utskotten ansett sig höra till Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, hvilka Riks-Stånd uteslutit ifrågavarande iStadganden, äfvensom till Bonde-Ståndet, hemställa, att desse 3:ne Riks-Stånd må förena sig uti de af Preste-Ståndet beslutade redactions-förändringar vid 6 $:n. Preste-Slåndet har oförändradt bibehållit 7 §. uti 1835 års Författning; hvaremot Bonde-Slåndet antagit 7 af Utskottets förslag uti Utlåtandet N:o 5, som endast skiljer sig från det förra stadgandet, i afseende å minimum af pannerymden för bräll vinsbränning i stad, hvilket minimum Bonde-Ståndet antagit till 20 kannor, då deremot nu gällande Författning bestämmer detsamma till 3o kannor; Och som Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet uteslutit aila i denna §. förekommande stadganden, med undantag af sista punkten, angående bränneriers anläggning i stad, samt Preste-Ståndets beslut icke innefattar någon ändring uti nu gällande stadganden i ämnet, anse Utskotten sig böra till Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden hemställa,
Enär Utskottet anser, att något upptagande af dessa vidlyftiga anmärkningar och Memorialer, hvilka hufvudsakligen icke innehålla något annat, än hvad förut är an - 7flo Besil■ och Ekon. Uesk Jjetättkanclen. fördt och besvaradt, skulle medföra lika liten tillfredsställelse för det Hedervärda BondeStändet, sorn ytterligare upplysning uti ett ämne, hvarom öfverlaggningarne, i det skick saken nu förefinnes, må hända redan varit sträckta öfver hehofvet 5 så får Utskottet allt svaromål inskränka till det vördsamma tillkä r*nagifvande, att ifrågavarande Betänfcer.- de blifvit efter ordalydelsen bifallet af ds 5ne öfriga Stånden, nämligen af Högloft. Ridderskapet och Adela den 4-de. och af Högvördige PrestStåndet den gdje innevarande månad, samt af Vällofl. BorgareStåndet dea 25 nästlidne Aprill, hvadan ämnet enligt Re» geringsFormens Gg le §. är afgjordt och således ej kan blifva föremål för någon ytterligare handläggning. Slutligen, och då Hedervärda BondeStåndet anmodat Utskottet, att med sitt svar inkomma inom 14 dagar; så bör Utskottet uppgifva, att det härtill icko blifvit satt i vederbörlig författning förr, än det undfått del af alla de öfriga Respectiva BiksStåndens Beslut i samma ämne, hvaribland det senaste ankom den 13 dennes och således blott 2 dagar förr, än Utskottets Utlåtande nu afgif» ye». Stockholm den 15 Maj 1818. Besv. och Ekon. Utsk. Betänhanden. 781 N:r 116. ';: 7 Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiZJtskotts förnyade Utlåtande, om rättigheten för Städernas Mlagistrater att förrätta Dykeriauctioner. 17 -Lifter åtskilliga, ho& Vällofl. BorgareStåndet gjorde anmärkningar, vid Riksens Höglofl.
Till bestämmandet af motionens omfattning och ändamål, har Grefvi Cronhjelm föreslagit: 1:0 att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underd. anhålla om företagande af en noggrann undersökning i ämnet, hvarigenom skulle utrönas, med hvad rätt serskilda städer uppbära Tolag, lill hvad belopp och å hvilka varor den medgifvits staden, samt å hvilka varor och till hvad belopp otillåten Tolag uppburits; Bill. till R. St. 6 Constitutions-Utskottcts Memorial N.o 2^. 2:0 att, till alla enskilda interessens lugnande, Rikets Ständer ville bé« sluta, att fråga om någon återbäringseller redovisnings-skyldighet för det förflutna ej kan uppstå; 3:o att Rikets Ständer malte i underd. begära framläggandet, senast vid nästa Riksdag, af förslag till Tolagens syfteseniiga fördelning städerné ermellan, grundad på ett medium af de under senare åren rättmätigt uppburne Tolagsmedlen, i förhållande till Tull-inkomsterne på stället samma år, och 4:o alt Rikets Ständer må besluta, att Tolagsafgifterne under tiden böra lill ett för de fem sisla åren utredt roedii-belopp, efter jemförelse ercellan de å hvarje ort för året influtne Tolagsoch Tull-inkomster, från Tull-Cassan hvarje stapelstad tillhandahållas, och Tolagen alltid hädanefter inberäknas i den på hvarje vara, enligt Taxan, lagde Tull. Då Constilutions-Utskottet anser hvarje i ett Riks-Stånds Plenum vackt allmän fråga rätteligen ej kunna på samma gång öfverlemnas till utredning åt flera än ett Utskott, och då Grefve Cronhjelms motion, på sätt här ofvan inhemtas, delar sig i åtskilliga förslag, men deribland i främsta rummet åsyftar en af Rikets Ständer uttryckt undérdånig önskan om noggrann undersökning i ämnet, hvarigenom förevarande fråga ock tillhör dem, hvilkas egenskap och behandling 89 §. Regerings-Formen och 34 §.
Beträffande den underd. ansökningen, så visar väl den, år 1814, efter Kamereraren Ewers, som i Enklingestånd och barnlös aflidit, förrättade Bouppteckning, att Sökanderne i arf tillfallit, hvardera 874 R:dr 25 sk. 7jj rtst eller tillhopa 1749 R:dr 3 sk. 3| rtst, utgörande hälften af Sterbhusets behållne tillgångar; men Sökandernes uppgift om bristande tillgång synes icke dessmindre vara tillförlitligt bestyrkt, genom 2:ne RudstufveRättens i Calmar ProtocollsUtdrag af den 8 och i3 Juli 1818, enär deraf inhemtas, att, sedan, i anledning af K. Svea HofRätts Utslag uppå Sökandernes anhållan, att få K, M:ts Nådiga pröfning underställa bemäidc HofRättsDom uti Betänkande n. /p cn Sökanderne röiande tvist, uppteckning och väldering blifvit, efter RådstufvuRättens föranstaltande, förrättad å den egendom i löst oell läst, som Sökanderne tillhörde, nuvarande Lieulenanten von Sclieeles Hustrus egendom, bestående uti gångkläder med hvad dertill hörer, uppgått i värde till 100 R:dr B:co och Enkan Palmbergs Skuld öfverskjuta dess tillgångar till ett belopp af 178 R:dr 16 sk. a lnst B:co, och hade riktigheten af den skedda uppteckningen öfver Sökandernes egendom blifvit af dem med liflig ed fästad. Utskottet har väl uti Sökandernes medellöshet funnit ömmande anledning för bifall till deras underd. anhållan; men enär härvid tillika förekommit, att emot de öfrige Sterbhusdelägarena, hvilka, jemlikt K.
Barnen böra äfven få lära små verser utantill, hvilket stärker minnet och roar. Till sist kan äfven i denna uppsats vara på sin plats att påpeka, att moderns sällskap är det för barnen nyttigaste, att hon bör hafva dem i sin närhet, så att hon själf kan öfvervaka deras sysselsättningar, själf blifver deras intimaste vän och rådgifvare i alla deras angelägenheter. Bråkigt blifver det emellertid, det kan ej nekas, där det finnes smått folk, och hon måste därför med all makt söka motarbeta vår tids » nervositet », så att hon ej med sin person lägger sordin på deras ålders naturliga munterhet eller, för att skona sig, skickar bort barnen i andra ändan af våningen med en tjänarinna. Icke allenast att vi själfva afstå från en förmånsrätt, då vi lämna åt andra att blifva våra barns förtrognaste sällskap och åt legda händer öfverlåta de plikter, hvilka för oss mödrar äro eller borde vara de ljufvaste, utan vi må heller icke tro, att tjänstfolket är detsamma i ensamhet med barnen, som då vi se dem. De lägga då intet band på sig, utan låta sin råhet framträda. D e lära barnen sitt skrock, fördomar och annat otyg, hvilket de icke våga framföra i bildade personers närvaro. I förra tider voro afrättningar, tjufhistorier, de stupidaste spökhistorier och baroeka föreställningar om samhällsoch natursaker före i köket och barnkammaren, och kanske det är föga bättre nu. Och låtom oss icke endast i hemmet hafva barnen omkring oss, utan äfven taga dem med oss ut på kortare eller längre promenader. Dessa blifva också en slags sysselsättning för dem; för öfrigt är vistandet i fria luften ett af hufvudvilkoren icke endast för deras fysiska, ntan äfven för deras moraliska välbefinnande. Däremot bör man så litet som möjligt låta dem vistas på gårdarne, där en viss andlig förskämning står i ett slags samband med den mindre rena luften. V i tro oss icke säga för mycket, då vi på- stå, att dessa promenader utom staden, höst och vår, med barnen, dessa kälkbacksoch skridskoåkningar med dem om vintern, för att icke tala om sommarens roddturer oeh utflykter, kunna blifva verkliga nöjeu för en moder.
Och jag vågar hemställa till hvarje medlem af Riks-Stånden, som varseblifvit den yppighet och flärd, hvarmed en stor del af Embetsmännen omgifver sig, och som derjemte besökt Landsorterne och tagit en närmare kännedom om det elände och den fattigdom, som, nästan allestädes, råder ibland allmogen, hvaraf man skall finna en stor del, som, oagtadt en oupphörlig arbetsansträngning, icke ens eger det nödvändigaste af lifvets behof, hvilkendera är i större behof af lindring uti skattebidragen, jordbruket eller Embetsmännen? Att öka fördelarne för Tjenstemännen, och lägga tyngre bördor på de arbetande och närande classerne, skall dessutom, i min tanka, endast leda derhän att locka ännu en Bilt, till R, St, Prot. 1840. 5 Sami. 4 Afd, 6 Hafi, 8 58 Bevillnings-Utskoltets Betänkande} N'-o 12. mängd personer ifrån de närande yrkena, in på den bana, der han kan hoppas inträde uti statens tjenst.” Emot beslutet om Centonalens upphörande reserverade sig jemväl: Ephraim, Larsson från Elfsborgs Län, Johannes Andersson från Skaraborgs Län, Jonas Johansson från Jönköpings Län, Anders Larsson från Westerås Län, Lars Larsson från Elfsborgs Län, Didrik Weström från St. Kopparbergs Län, Pehr Pehrsson från Örebro Län, Lars Pettersson från Blekinge Län, Johannes Johansson från Götheborgs och Bohus Län, Anders Nordmark från Westerbottens Län samt J. O. Widegren från Östergöthlands Län. Johannes Andersson från Skaraborgs Län: ”Med stöd af 37 § Riksdags-Ordningen i dess 2:a moriient, som tydligen föreskrifver, att detta Höglofl. Utskott ej tillkommer att väcka frågor till afgörande i Rikets Ständers plena, eller att upptaga andra ämnen, än de från plena remitterade, nödgas jag mot beslutet om vidare förlängning af den förmon, som Borås stads invånare, jemlikt 168 § af nu gällande Bevillnings-Stadga, dem lillerkännes, mig reservera.
Det har blifvit sagdt att skillnaden emellan ”karantänsskyldige fartyg” och ”fartyg som ligga i karantän” endast skulle innebära en förbättrad redaktion, men jag skulle tro att del förra uttrycket afser en förändring i sak, ty ingen lärer väl vilja påstå alt med ett karantånsskyldigt fartyg menas ett sådant som ligger i karantän. Med karantånsskyldigt fartyg kan förslås en helt annan kategori af fartyg än de som ligga i karantän. Jag, tror således att det föreslagna utbytet af ord innebär en förändring i sak af det beslut R. o. Ad. fattade, när Utsk:s Betänk. N:o 85 var under öfverläggning. I likhet med Gr. Lagerbjelke hemställer jag derföre vördsamt, att R. o. Ad. behagade fortfarande vidblifva sitt i ämnet en gång förut fattade beslut. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Ehuru jag inom Utsk. hyste den åsigt, alt man hade bordt tillstyrka R. o. Ad. alt frångå sitt beslut i detta ämne och antaga BorgareSt:s förslag såsom öfverensstämmande med hvad genom K. M:s Nåd. bref den 4 Okt. 1853 blifvit stadgadt, hade jag icke tänkt yttra mig i afseende på denna fråga, enär föga anledn. lärer vara för R. o. Ad. att, utan någon inbjudning hu fatta ett, emot sitt förra, afvikande beslut, men då Hr Printzensköld förmält sig anse, att genom den föreslagna förändringen, ingen rubbning uti R. o. Ad:s föreg:de beslut skulle åstadkommas, tager jag mig friheten nämna, att detta innefattar ett misstag, ty att förändra orden ”fartyg, som ligga i karantän” till karantänsskyldige fartyg”, innebär verkligen en ganska betydlig utsträckning af det medgifvande i afseende på lossning och lastning, som nu ifrågavande mom. innehåller. Anförandet af Den 3 Juli e. ra. 121 ett exempel torde bäst uplysa förhällandet. Om nemi. de uti nyss åberopade K.
IDUN 1899, — 6 — ver sträcka ut fingret, b ö r man aldrig gentemot en neuropat ådagalägga en trötthet, s o m för h o n o m innebär ett smärtsamt: &gt;hvad tjänar det till? » » Tvista e j! » beder en nervös sjukling sina syskon, » jag blir så upprörd. » D e gå ut, för att han ej skall höra dem, m e n han har en plågsam förnimmelse, att grälet fortsattes, hvar det nu än sker, och han känner sig lika hjärtängslig Det fattas då bara, att man sedan säger till h o n o m: » bry dig inte o m oss, d u! » — * Nej, » svarar han, » men bry er en smula o m mig! » — » Det är ju inte på dig någon grälar, » svarar man på det högsta förvånad. Nej, det är sant, m e n han lider lika fullt — o c h mest därför att deras psykologi (det vill i hans ögon säga detsamma som hjärta o c h medkänsla) icke räcker till att fatta h o n o m i hans ömhetstörstande själs innersta djup. Sjuklingen får ofta vänta, då det gäller hvarjehanda oviktiga småsaker — det är väl inte så rasande brådtom m e d det där heller! H v e m får inte vänta, man får vara lugn ändå, o m man inte kommer ihåg allt på en gång och inte k o m m e r på minuten, då det j u inte är frågan o m något viktigt, så är det väl f ö r l å t l i g t. etc. Så kunna friska, sina nerver behärskande personer resonnera på fullt g o d tro. M e n man b o r d e så vidt möjligt bespara den sjukes brännande, oroliga sinne hvarje lång väntan. H a n är ej längre som andra, o c h han känner m e d ett styng i hjärtat, att man låtit h o n o m vänta onödigt, af idel lojhet.
— Upptäckes ej dervid beslag underkasta dt gods, eller linner behörig undersökningsman sig ej hafva skäl att å af underbetjent anhållen person undersökning anställa, bote serskildt för en hvar, hos hvilken vid undersökning dylikt gods ej funnits, eller å hvilken, af underbetjent anhållen , undersökning ej af vederbörande ansetts böra vidtagas, i förra fallet undersökningsmannen från tjugu till trehundrade Riksdaler, och i det sednare underbetjent, som anhållnin get» gjort, från tio till elLhundrade Riksdaler, målsegandens ensak, och ans va re undersökningsman dessutom serskildt efter nedanstående 42 §•> §. 35. Då någon, som till tullplats eller gränsort ankommer, misstänkes hafva på sig förstucket gods, må undersökning derefter af Tullkammareeller Tull-Inspections-Föreståndare samtÖfver-Uppsyningsmän vid Haranbevakningarne och Befälhafvare på KustStationerne kunna anställas i vaktstuga eller annat rum, samt i tvänne villneps närvaro, om undersökningsman el lör den misstänkte det äskar. Anträdas å nämnde ställen sålunda misstänkt person af underbetjente vid Tullverket, då må han endast af dera kunna anhållas, till dess någon af ofvan uppräknade tjenstemän hunnit tillkallas för undersöknings verkställande. — Är den misstänkte qvinnsperson, må undersökningen ej verkställas utan genom tillkallad person af samma kön, i afskildt rum. —Upptäckes ej dervid beslag underkastadt gods, eller finnér behörig undersökningsman sig ej hafva skäl att å af underbetjent anhållen person undersökning anställa, bote serskildt för en hvar, hos hvilken vid undersökning dylikt gods ej funnits, eller å hvilken, af underbetjent anhållen, undersökning ej af vederbörande ansetts böra vidtagas, i förra fallet undersökningsmannen från jern till femtio Riksdaler, och i det sednare underbetjent, sora anhållningen gjort, från tre Riksdaler sexton skr/lindar, Lill tretton Riksdaler sextori ski/Hilgar. målsegandens ensak, och ansvare undersökningsman leviilnmgs-j i rrgsamt Allm. af honom våld eller oskick vid undersökningen föröfvats.
I afseende å bearbetandet under den närmaste framtiden af ifrågavarande, för en noggrannare kännedom om riket i ekonomiskt och statistiskt hänseende afsedda, karteverk, — hvilket, enligt ofvanberörde nådiga skrifvelse, ställdes under Öfver-direktörens för Landtmäteriet öfverinseende och ledning, men deruti Kongl. StatsUtskottets Utlåtande N:o 93. 13 Majit sedermera, under den 16 December nästlidet år, vidtagit den förändring, att Öfver-direktörens berörda befattning öfverby ttades på en särskild, af Kongl. Majit för ändamålet förordnad styresman, — har Utskottet vidare inhemtat, att Kongl. Majit väl funnit kartcverket böra börjas i något af de närmast intill hufvudstaden gränsande län, hvarest, med tillhjelp af de utaf Topografiska korpsen redan verkställda karte-arbeten, kartcverket syntes kunna af ett mindre antal kartografer inom jemförelsevis kort tid fullbordas, men tillika, med afseende å de större industriela och till landets uppodling syftande företag, som vore ifrågasatta att komma till stånd inom Norrbottens län, ansett det vara af särdeles vigt, att ekonomiska kartor öfver detta län, der de för afvittringarne redan verkställda mätningar kunde väsendtligen underlätta arbetet, blefve så skyndsamt som möjligt upprättade. I öfverensstämmelse härmed och jemte det närmaste ledningen och tillsynen öfver arbetet inom samma län uppdrogs åt Landshöfdingen derstädes P. H. Widmark, som i sin förra tjenstebefattning ådagalagt verksamt nit för det ekonomiska kartcverket, bade Kongl. Majit (uti omförmälda skrifvelse af den 15 April 1859) förordnat, att det för ändamålet tillgängliga årliga anslaget å tillhopa 21,750 Ridr skulle för de två sista åren af innevarande statsreglerings-period emellan Ofver-direktören för Landtmäteriet och Landshöfdingen Widmark fördelas, att af dem, enligt i öfrigt meddelade föreskrifter och vilkor, användas för det ekonomiska karteverkets bearbetande inom ofvanomförmälda särskilda delar af landet.
Mästarebrefven, för hvilkas utom siänspladt papper, erlägges en losen af Två Riksdaler, utfärdas af Socieleterne, med Protocollsforandens contrasignation; och, åligger nämnde Socieleter, så väl som Magistraterne, att Hålla allvarsam band deröfver, att Sökande hrr Mästerskapets vinnande, ej måga, under hvad förevändning som heldst, med någon särskild utgift eller kostnad betungas, j §• 7* Sedan den Sökande sålunda blifvit för Mästare erkänd, anmåle han sig hos Magistraten, sorn, der lagliga hinder ej mota, meddelar ho-J nom Burskap, och låter honom aflägga Borgarecd ; varandes honom derefter, men ej förr, tillåtet, att sin Handtering får egen räkning utöfva.’ $. 8. Åstundar någon, från utrikes ort inkommen, Mästare vinna Burskap tili idkande af sin hand-4 tering * I.agUtskotttts BetHnknndtn. 61 tering, bör en slik frihet honom ej vågras, enär han, uti den ordning, som i denna författning föreskrifves, ådagalägger sin skicklighet i Slöjden, och kan förete bevis om god frågd. §• 9- Blifver Handtverkaregdömd och straffad för brott, som medför vanfrägd, eller undergår han nesligt kroppsstraff, håfve han förverkat sitt Burskap och vare från Borgerskapet utesluten , äfvensom han icke vidare eger inträde i HandtverksSocieteten, eller rätt att dertill välja; dock må honom ej förmenas, att med egna händer idka Handtverket, för att dermed söka sin försörjning. §• io.' Mästare, som uppsagt sitt Burskap, vare oj betaget, att detsamma åter tillträda, då han hos HandtverksSocieteten och Magistraten sig derom anmäler, och vanlige Burskapsafgifter erlågger. §. II.
Ridderskapet och Adeln torde benäget erinra sig, hvad RiddarhusSecreteraren äfven lärer kunna vitsorda, att Herr Grefve Cronhjelm, Otto August, redan den 10 sistlidne December reserverade sin rätt att göra motion, om åtskilliga ändringar i nu gällande Bevillningsförordning, och huruledes Herr Grefven den i5 påföljande förnyade denna sin reservation, och då äfven utsträckte den till rättigheten, att få väcka fråga om afskrifning och eftergift af åtskillige i anmärkningsväg till betalning ålagde Kronoutskylder; — och det torde icke heller hafva fallit utur Herrarnes minne, att dessa motioner uti Plenum den 17 Den 5 Januari i. 67 December f. m. af Herr Grefve Cronhjelm upplästes och då lades på bordet. Innehållet af dessa motioner, såsom till en del riktade mot ett af Rikets Embetsverk, hvarest jag, sedan 10 år tillbaka, är Tjensteman, kunde icke annat än väcka min synnerliga uppmärksamhet; — och jag önskade derföre, att få närmare begrunda desamma, för alt tillse, om de icke förtjenade en vederläggning. — Öfvertygad som jag var, att motionerne, efter slutadt Plenum, skulle till bordläggning aflemnas, satte jag knappast i fråga, att ett motsatt förhållande kunde inträffa. Jag blef likväl i denna min förmodan bedragen, då den ädle Grefven, uppå tillfrågan, behagade förklara sig vara nödsakad att forst låta renskrifva dem, innan de kunde aflemnas. — Jag nöjde mig då med detta svar. Jag förnyade sedermera flera gånger hos RiddarhusSecreteraren mine frågor efter motionerne, och fick alltjemnt det svar, att de af Herr Grefven icke blifvit aflemnade, tills ändteligen Måndagen den 29 nasti. December, under påstående Plenum, — den tidepunkt inträffade, då dessa motioner i fullständigt skick sågo dagsljuset.