Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ej sagdt, att del skall blifva Stats-papper, blott att det skall blifva en reserv-fond att begagnas, då Banken skulle komma i behof, och att först och främst begagnas som hypothek att belåna, för att inom 1831 års slut äga den föreskrifna Silfver-fonden, om man ej genom en lycklig conjunctur under tiden får köpa eller invexla tillräckligt Silfver. Det är ej mera fara med detta, än att gifva ett Creditif. Att gifva Banken ett Creditif på 5oo,ooq R:dr, är ej tillräckligt, ty då Den 9 Ju I i i e. m. jag ej kan vara försäkrad, att Banken får upphandla Silfver till år 183i till belopp af 600,000 R:dr, så kunde det hända, att Creditivet ej fyllde behofvet; men om Banken får förskrifningar för dessa 4 millioner, och tillåtelse att hypoticera dem emot lån, om det behöfves, så biifver behofvet ovilkorligen uppfyldt. Sålunda finnér jag i denna anstalt fullkomlig säkerhet för BancoStyrelsen, att kunna vara beredd på att företaga realisationen efter i83i, och måhända förr. Hvarföre skall man lemna ett Greditif att låna, då man har en verklig skuld att betala. Det stärker mera crediten, tror jag, om man visar sig vilja betala den skuld man härj om man pantsätter förbindelserna för att återställa ordningén, hvilken man bröt genom tillgrepp i nödens stund, utan alt anvisa ersättning på annat vis än genom en Bevillning, som ej kunde gå ut, och som således måste inställas. Jag tror, att skulden kan betalas på ett sätt, som ej fordrar Bevillning, eller särskilda tillgångar, ty jag tror ej, att dessa \ millioner behöfva anlitas, åtminstone ej mera än Creditivet, och således uppkomma inga vådor. Garantier i ord tror jag ej garantera Banken.
Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. blef Stats-, Bevilln:ssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns betänk. N:o lil af R. o. Ad. afslaget. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-, Bevillmssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms nedannämnde d. 26 dennes e. m. på bordet lagde utlåt, och mern. N:o 112, i anledn. af återremiss å betänk. N:o 39, ang:de personliga skyddsafgiftens användande till organiserande af arbetsinrättningar; och N:o 113, ang:de RiksSl:ns olika beslut, i anledn. af betänk. N:o 37, dels om stämmobölernes nedsättning och fördelning, 3 48 Den 29 April. dels ang:de stralFböterne för försummad inbetalning af kronoutskylder i Stockholms Stal, Upplästes och lades till handlingarne ankomne prot.ntdr. från de öfrige RiksStin, nemi. från PresteSt. af den 19,22,23,25 och 26, från BorgareSt. af d. 22, 23, 25 och 26, samt från BondeSt. af d. 16, 19, 22, 23 och 25 dennes. Då nu alla denna dags föredragningsämnen blifvit handlagde, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Land tm. om R. o. Ad. behagade åtskiljas .å K. Slottet, sedan den lind. uppvaktning försiggått, som RiksStin i dag komme att aflägga, för att lyckönska H. M. Konungen till Dess återkomst. Sedan de 2:ne Härolder, sorn borde gå framför R. o. Ad., samt de öfrige RiksStins
Vid behandling inom Riks-Stånden af ofvan omförmälda Betänkande, hafva samtliga Riks-Stånden ogillat Utskottets förslag, att stämpelpapper å hela ark icke vidare må hållas allmänheten till handa; i följd hvaraf 2 § af författningsförslaget bör erhålla följande lydelse: »Stämpelpapper skall vara att tillgå af följande slag, nemligen: a) hela ark å 25 och 50 öre; b) enkla och dubbla beläggningsstämplar å 10, 15, 20, 25, 30, 40, 50 och 75 öre samt 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 15, 25, 50, 75 och 100 Riksdaler; samt c) vexelstämplar å 00 Riksdaler (öre). Dessutom må stämpling af vexelblanketter, som äro skrifna eller tryckta på ostämpladt papper, jemväl kunna ega rum i den ordning § 9 föreskrifver.» Hvarjemte, i följd af ofvannämnda beslut, 8 § 17 mom. bör bibehålla samma lydelse, som i nu gällande författning. Hvilket Utskottet skolat för Rikets Ständer anmäla. I öfrigt har Utskottets ifrågavarande Betänkande med dervid fogade författningsförslag blifvit af samtliga Riks-Stånden bifallet, med undantag af följande delar deraf, hvilka dels blifvit till Utskottet återremitterade, dels föranledt frän Utskottets förslag skiljaktiga beslut, angående hvilka Utskottet härmed får afgifva utlåtande. Utskottets förslag, att den stämpel, hvarmed vexlar i utländsk myntsort skola förses, måtte bestämmas till 1 Riksdaler, har blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden; hvaremot Borgare-Ståndet nedsatt valören å dylika stämplar till 75 öre; i sammanhang hvarmed rubriken »Prima vexlar» i 6 § af författningsförslaget blifvit återremitterad af sistnämnda Stånd. Hill. till B. St.
Med få undantag äro nemligen de s. k. lösöreköpen, äfven då de icke helt och hållet alstras af sveket, ej hvad de kallas och följaktligen borde vara, nemligen köp, utan pantsaltningar. Detta röjer omisskänneligen, att ett behof förefunnits, alt begagna lösegendom såsom säkerhet för försträckning samt att, då derför erforderliga former ej varit stadgade, man nödgats på en omväg söka sitt mål. Men det torde icke kunna bestridas, att äfven de sålunda förklädda pantförskrifningar innefatta en osanning eller ett svek, sorn af ifrågavarande lagstiftning i ganska väsentlig mån skyddas, och ensamt denna omständighet halva Rikets Ständer trott vara ett tillräckligt skäl för hela författningens upphäfvande, helst en ofullständig lagstiftning torde vara vida att föredraga framför en, som verkar demoraliserande. För öfrigt torde det ligga i sakernas egen natur, att om man undan rödjer de i lagen insmugna stöd för sveket, detta, icke längre stående på säker grund, ej skall våga uppträda lika djerft som tillförene. Rikets Ständer, som, för afhjelpande af det allmänna behofvet, att under skydd af lagen kunna såsom betalningssäkerhet använda lösören i större utsträckning, än nu är medgifvet, i särskild underdånig skrifvelse till E. K. Maj:t öfverlemna! en af Ständerna beslutad lag om underpant i lös egendom, hafva dock i sammanhang med frågan om upphäfvande af 1845 års omförmälde författning, ehuru oberoende deraf, funnit lagens stadganden i 7 Kap. 3 § Utsöknings-Balken, huru förfaras skall, då tvist uppstår om det, som vid utmätning undantagas bör, vara ofullständiga samt i behof af tdlägg och förtydligande.
Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, inser och erkänner väl det goda ändamål, som dermed åsyftas; men då, vid det förhållande, att arbeten i gravyr och lithografi här i landet icke i någon större mängd förfärdigas, och att den serskilda konstfärdighet, som dertill erfordras, ej eller ännu gjort betydliga framsteg, en lag af den beskaffenhet, som motionären påyrkat, dels synes för närvarande mindre behöflig, dels, om den stadgades, möjligen kunde blifva hinderlig för den täflan emelian flere, som för konstfärdighetens utveckling och fullkomnande är nödig; samt härtill jemväl kommer, 1 alt skydd uti ifrågavarande afseende icke saknas, enär, enligt Kongl. Förordningen den 13 December 1834, patent kan erhållas på rättighet att, med andras uteslutande, under bestämd tid utöfva och begagna nya uppfinningar i slöjd och konst eller förbättringar af redan gjorda uppfinningar; anser Utskottet sig icke kunna understödja motionen, utan hemställer vördsamt, att densamma icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 12 November 1840. STOCKHOLM, ecksteinska hoktryckjeuiet 1840. JLag~V tskotlels Utlåtande, N'.o 157. 1 N:o 157. Ani., lill Exp. Ulsk. d. 17 Nov., lil 1 e. m. Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets lie! änhande A.o 113, i anledning af sä viii Konal, \faj:1s Uddiga Proposition, med f örslag till förändrade stadgande», rörande besättning, som ock serskildt i delta ämne väckta motioner. Lag-Utskottet liar till Förnyad handläggning Från samtlige Riks-Stånden Fått emollaga ofvanberörde Betänkande, på grund aF deremot Framställde anmärkningar, dem Utskottet nu går att besvara i den ordning, hvartill Betänkandet Föranleder.
Direktion gjort underdånig framställning. 46:o. Hvad Herr Departements-chefen i ofvanberörde afseenden i underdånighet yttrat och hemställt, täckes Kongl. Maj:t, uppå till styrkan af Stats-Rådets öfrige Ledamöter, i nåder gilla och bifalla. 56:o Slutligen och då Kongl. M.aj:t, enligt protokollet öfver Finans-ärenden den 18 sistlidne Februari, i sammanhang med nådigt beslut, att den till boställe åt Chefen för Ecklesiastik-departementet, under den 29 September 1848, tills vidare upplåtna våning 2 trappor upp i Kanslihuset skulle från den 1 April innevarande år användas till embetsrum åt Justitie-revisionen och Ecklesiastik-departementets expedition, hvarigenom det blefve möjligt att i nämnde Kanslihus bereda lokal åt Statistiska Central-byrån, och derigenom inbespara 1,000 R:dr, hvilka Rikets Ständer i och för detta ändamål anslagit, förklarat sig vilja, på särskild underdånig föredragning, taga i nådigt öfvervägande frågan om hyres-ersättning åt Chefen för sistnämnda Departement, hvilken fråga borde vid nu skeende statsreglering förekomma; men Departements-chefen, Herr Stats-rådet Grefve Hamilton, hvars rätt vore af detta ärendes utgång beroende, följaktligen var af jäf hindrad att samma ärende föredraga eller i Öfverläggningen derom deltaga; anmälde, enligt nådigt förordnande, Stats-rådet Gripenstedt ofvanberörda hyresersättnings-fråga och hemställde i underdånighet, att, enär Ecklesiastik-departementets Chef genom ofvanberörda beslut den 18 sistlidne
Slottet, der R. o. Ad., sedan dess lyckönskningar blifvit i nåder emottagne, enligt före afgången från Riddarh. fattadt beslut, åtskiljdes kl. 1li 2 e. m. In fidem, O. Brakel. Onsdagen den 9 Maj 1860. Plenum kl. 10 f. m. Justerades prot. för d. 10 sistl. Mars e. m. Frih. Rålamb, Sigfrid: I anseende till vigtiga enskilda angelägenheter får jag, under anhållan om att blifva vid min Riksdagsmannarätt bibehållen, afsäga mig min plats i Itiddarb.- Utsk:t. Uppå framställd propos. lemnade R. o. Ad. till denna anhållan sitt bifall. Hr Munck, Carl Otto: Till följd af enskilda angelägenheter, föranledes jag att afsäga mig min plats såsom Den 9 Maj. 7 Bänkman; men önskar att varda vid min Riksdagsmannarätt bibehållen. Äfven denna anhållan bifölls. Gr. Posse, Knut: Af tjenstgöring hindrad att fortfarande vistas i Stockholm, får jag afsäga mig min plats i Riddarh. TJtsk:t, under anhållan att varda vid min Riksdagsmannarätt bibehållen. Jemväl härtill lemnade R. o. Ad. sitt samtycke. Uplästes ett afFrih. Silfverskjöld, Carl Otto, inlemnadt Mern. af följande lydelse: På grund af enskilda vigtiga angelägenheter, får jag härmed vördsammast afsäga mig min plats som Ledamot utaf Höglofl. Bevilln:sUtsk:t, anhållande dock att vid min rätt som Riksdagsman blifva bibehållen. Denna anhållan blef af R. o. Ad. bifallen. Hr Peres-vVetoff-Morath, Carl Wilh., hade ingifvit en skrift, som upplästes och lydde sålunda: Hindrad af enskilda angelägenheter att vistas i Stockholm, får jag härmed äran afsäga mig förtroendet att vara Suppl. i Riddarh.TJtsk:t. Äfven denna begäran bifölls. Härefter uplästes följande, af Hr Virgin, C hr.
Maj:ts Nådiga Proposition angående förändring och tillägg nti AnsvarighetsLagarne för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, samt Directeurerne vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö; Stats-' och BevillningsUtskotten; Kongl. Maj;ts Nådiga Skrifvelse, rörande BevillningsStadgans tillämpning för 1824 och påföljande år, i frågan om Hemmansvärdets nedsatt-: ning i vissa Län; och till Statsock BancoUtskotten Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående afskrifning af de från Banken och RiksgäldsContoiret till Hjelmare Canaloch Slussverks-byggnad lemnade låneunderstöd. 103 Prou Utdrag den lgi Mars 1829. Från Hedervärda BondeStåndet* S. D. Instämde Bonde-Ståndet uti Högvördige Preste-Ståndets under denna dag fattade och genom Deputation Bonde-Ståndet meddelade beslut, att genom underdånig uppvaktning inför Kongl. Maj;t uttrycka undersåtligt deltagande uti den djupa sorg och saknad, som, genom Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas den 17 i denna månad inträffade högstbcklagliga frånfälle, träffat Kongl. Huset samt hvarje trogen undersåte, samt att Expeditions-Utskottet må anmodas att uppsätta förslag till en underdånig Skrifvelse , uttryckande Rikets Ständers känslor och tänkesätt vid detta sorgfulla tillfälle, S. D. Då nu å nyo föredrogs ExpeditionsUtskottets, senast den 3o sistlidne Januarii , på bordet lagda Memorial, N:o 17, angående väckt Motion om expediering af Rikets Ständers Beslut viJ sista Riksdag, i afseende på Kong!- CancellieStyrelsens lland-Cassa, fann Bonde-Ståndet för godt att till Utskottets hemställan lemna bifall. S. D. Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse till Rikets \ Ständer , rötande Bevillning^ PrOt.
Den värde ledamoten har nemi. gifvit mitt förra yttrande den tydning, att jag skulle ansett mig kunna förvägra Hr Gi\ o. Landtm, rätt att tillåta en sådan discussion, som här förefallit. Jag vädjar till R. o. Ad:s uppmärksamhet samt mcmor. prot., då jag nu förklarar, att ett sådant yttrande ej blifvit fäldt af mig. Jag har deremot föreställt mig, att Hr Gr. o. Landtm, ej skulle kunna grundlegsenligt nu framställa propos. på Frih. Kantzous ifrågayar. förslag, hvilket förut blifvit framstäldt i Constit.Utsk., och hvarvid Utsk. ej fästat uppmäi-ksamhet. Samma värde ledamot bar äfven anmärkt, att i 56 § förekommer benämningen Constit.Utskrs yttrande, hvilket skulle hafva annan betydelse än ordet förslag. Jag får fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att i grundlagen förekomma mångå ord, som nyttjas promiscue, såsom exempel hvarpå jag endast får åberopa orden samfäldt och samtliga, hvilka under samma betydelse i grundlagen begagnas. En annan värd ledamot af detta hus har förklarat, att då det är så stort afstånd emellan 56 och 84 §> kunde de icke hafva stort sammanhang. På ett sådant argument har jag intet att svara. Samma ledamot har sagt, att Constit.- Utsk. ej får supprimera grundlagsförslag, Jag önskade, att han ville med mera uppmärksamhet läsa 84 §., ty der tillägges Constit.Utsk. en sådan rätt. Jag instämmer med en tredje väi’d ledaaiot i den tanke, att när R. o. Ad. redan Den i3 Octohcr c. m, vid denna riksdag afslagit ett förslag om förändring i dess representationssätt, måtte det icke vara Ståndets mening att Ull fatta ett rnotsatt beslut i denna fråga, I öfrigt och hvad angar Conslit.Utskrs betänk., förklaras deruti, att Constit.Utsk. anser sig hafva begränsat ämnet inom completterandet af Ståndsrepresentationen, och att, då detta ansetts något torftigt, Utsk. föreslagit en ersättning genom Jandtdagars inrättande.
Blir denna bana en gång beträdd genom lagverket, är det möjligt, att vi vid en annan riksdag kunna gå i samma spår äfven för grundskattsverket, för indelningsverket, för de andra frågorna, som jag nämnde; och jag öfverlemna!1 till eder, mine herrar! att bedömma: hvad dom förtjena Sveriges Ständer af historien, om det kommer derhän, att alla små frågor behandlas med stor uppmärksamhet, sorgfällighet och långsamhet, då deremot de stora frågorna öfverlemnas åt några få personer alt med Ständernes fulla rätt afgöras, och desse Ständer anse sig hafva gjort nog, då de utvalt dessa personer? Jag fattar visserligen, att meningen icke nu är sådan, och att redactionen af nya lagen är nu endast i fråga alt sålunda afgöras, men skilnaden emellan redaction och princip är till den grad svår alt bestämma, alt vansklig blefve alltid den rättighet uti en grundlag, som medgåfve R. St. att åt en mindre delegation med beslutande-rätt öfverlemna redactionen. De som skulle bestämma redactionen, blefve alltid de, som hade det egentliga göromålet, ■—■ och huru vill man sedermera afgöra frågor om ingrepp i de principer, som varit deni förelagda? Skulle en efterföljande riksdag då hafva rätt att cassera de delegerades beslut, sä skulle man derigenom komma till samma förhållande, som om en efterföljande riksdag skulle hafva haft en godkännande rätt. För min del kan jag ej neka, att jag finner visserligen att det ändamål Hr Dalman söker vinna, ej är för detta enskildta fall så i möjligaste måtto vunnet genom mitt förslag, som genom Hr Dalmans; men det är dock ynnnet på det enda sätt, som står tillsammans med våra nlivar, former. Dessa former äro ofullkomliga och derför D<n 2 December f. m. 7* bora de ändras, men sä länge de ännu qvarstå, kan jag ej bidraga med min röst dertill, att vi skola öfverlemna oss i deceinvirers bänder; ty detta är något, som ej tillhör vårt nuvar. samhällsskick. Hr Dalman: Jag beklagar på det högsta, alt mitt förslag väckt farhåga hos en så aktad och af mig vördad ledamot, som Gr.
Maj:t anser denna Direktion böra utgöras af Ordföranderne i kommunalstyrelserne inom pastoraten jemte de af socknarne utsedde särskilde deputerade, åt hvilka det uppdrag blifvit anförtrodt att från orten ingå med den underdåniga framställning, som föranledt Kongl. Maj:ts förevarande Proposition; att Landshöfdingen i länet, när tid och omständigheter medgifva honom i Direktionen tillstädesvara, der skall föra ordet, men att Direktionen inom sig må utse Ordförande alt vid öfriga tillfällen leda öfverläggningarne samt att denna Direktion, i allt der dess medlemmar enhälligt förena sig om anordningar och beslut, må ega att i öfverensstämmelse med ofvan angifna grund och emot redovisningsskyldighet använda de medel, som för ändamålet varda anvisade, men deremot, om stridiga meningar uppslå, vara pligtig att anmäla sådan fråga tili Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som skall ega att efter sig företeende omständigheter i ämnet besluta. Under afvaktan af Rikets Ständers beslut i anledning af hvad Kongl. Maj:t sålunda föreslagit, låter Kongl. Maj:t emellertid, på del åtgärder skyndsamt må kunna vidtagas till de behöfvandes bispringande, nu anbefalla Sitt och Rikets Stats-Kontor att lill Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Elfsborgs län disposition förskottsvis utanordna ett belopp af Tio Tusen Riksdaler. Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. J\l 101. De ärendet rörande handlingar skola tillhandahållas Rikets Ständers Statsutskott; och Kongl. Majtl förblifvcr Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Yn Datum ut supra. CARL. G. Lagerstråle. Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Slats-Rddet å Stockholms Slolt den 17 April 1863. Närvarande:
Vid sådant förhållande, och ehuru den verkställde inbetalningen till Riksgälds-Contoret blifvit af Rikets Ständer Vid 182S—1 83o årens Riksdag beslutad, äfvensom Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 17 Mars i83o (^N:o 465), hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes anbefalla vederbörande, ej mindre att Bankens fordran för det år 1826 lyftade spanmåls-creditiv, 1 million R:dr, blefve ju förr desto heldre inbetald på sådant sätt, att f. d. Allmänna MagasinsInrättniingens, utredning förskjöte, hvad som kunde bristav sedan credilivfondens contanta behållning dertill blifvit använd, än äfven, att sä väl hvad som kunde återstå af f. d. Allmänna Magasins-fondens utrednings contanla behållning, sedan förenämnde förskott algått, som hvad sedermera genom denna utredning kunde inflyta, aflemnades till Riksgälds-Contoret, till ett sammanräknadt belopp af 1 million R:dr, samt att hvad derefter ytterligare kunde ingå, blefve aflemnadt till Banken, i afbetalning å dess fordringar hos f. d. Allmänna Magasins-Inrätlningen, samt således afföringer* utur Bankens räkenskaper af omförmäide, till Riksgälds-Contoret mhelalde 1 million Rulr, såsom en följd af Rikets Ständers beslut, endast utgör tillämpning af ett redan utaf Rikets Ständer gifvet stadgande, bar Utskottet dock icke ansett sig kunna meddela något förordnande, sorn stöde i strid emot föreskriften uti Banco-Reglementels 162, utan får Lill Rikets Hög lo fl. Ständer hemställa, alt af Bankens omförmäide, inom linien 1 dess räkenskaper balancerade, fordran hos Staten, för den af f. d.
Har vexel blifvit i laga tid protesterad, derföre att den, å hvilken vexeln år 28 Kongl. Maj:Is Nåd. Proposition, N:o 69. dragen, ej betalt, ståndc annan man fritt att, till heder för vexelgifvaren eller någon öfverlåtare, betalningen erlägga, der han tillika ersätter de genom protesten tillkomna kostnader; och varde den, till hvars heder betalningen sker, nämnd i det qvitto, som å vexeln tecknas. 58 §. Finnes nödfallsadress & en för bristande betalning protesterad vexel, eller är godkännandet till heder å vexeln tecknadt, och lyder adressen eller godkännandet å betalningsorten; vare innehafvaren förbunden att sist å andra dagen efter förfallodagen vexeln, jemte den för bristande betalning förut upptagna protest, till betalning uppvisa för den, å hvilken nödfallsadressen gifven ar, eller som godkännande till heder tecknat, och att låta i protesten eller i ett bihang dertill intagas hvad vid sådant uppvisande svaras eller eljest förekommer. 59 §. Erbjuda sig flera att vexel efter protest betala; vare den närmast, som till heder för vexelgifvaren och dernäst den, som till heder för äldre öfverlåtare betalning erlägga vill; erbjuda sig flera att betala för samma person, håfve innehafvaren valet dem emellan; dock om någon å vexeln anvist blifvit att den i nödfall betala vare han dertill berättigad framför andra, som sig erbjuda att till heder för samma^ man vexeln inlösa. Skulle emellertid den, på hvilken vexeln är dragen och mot hvilken protest för bristande betalning skett, erbjuda sig att samma betalning fullgöra, vare han dertill berättigad. 60 §. Uraktlåter innehafvare af vexel att den till betalning förete hos någon af dem, som i 58 § omtalas, eller vägrar han emottaga betalning, som af annan, till heder, erbjudes; vare han förlustig sin återgåugstalau mot den eller de vexelgäldenärer, som genom betalningen skulle blifvit från ansvarighet befriade. 61 §• Hvar, som betalt efter nödfallsadress eller till heder, såsom i detta kapitel Kongl. Maj:ts Kärf. Proposition, K:o 69.
Och till sist höll jag upp i fönstret ett papper, på hvilket jag med stora bokstäfver skrifvit klockan 8 e. m. Hon skrattade och rodnade förstås och skakade på hufvudet – naturligtvis. Nå, klockan åtta var hon i alla fall nere i portgången, och klockan nio var hon uppe på mitt rum. Och sedan hälsade hon på mig så där ett par gånger i veckan. Jag var ordentligt kär i henne. Och hon talade om hela sin historia. Hon hade blifvit förförd af en handelsresande, som velat gifta sig med henne, och hon hade ett barn. Och hon hade aldrig haft någon annan förbindelse än med mig. Jag fick ordentliga samvetskval, kan du tänka dig och gjorde slut med flickan, flyttade till och med från gården för att vara riktig säker. Det hela var en dumhet. Ty man bör aldrig ha sina förbindelser i samma gård, hälst när det är en så’n dar kvasi-dygdig flicka. Norström nickade gillande. – Ja, och kan du tänka dig, fortfor Randers. Sedan fick jag veta, att hela historien var lögn från början till slut. Barnet hade hon med en student, jag känner karlen mycket väl, och han hade fått henne att hitta på den historien för alla människor, bara för att vara säker på sin karrier. Och så förbaskadt oskyldig var hon inte häller för resten. Norström satt med det ena benet öfver det andra. Ett djupt veck hade lagt sig i pannan. – Ja, sade han efter en stund med ett generadt leende, kanske är det nog, om du lånar mig 100 kronor. – Nej för all del. Inte var det för det ... – Nej, det vet jag väl. Men ju mer jag tänker på saken ... Det är aldeles tillräckligt för tillfället. – Nå, som du vill. Och med ett litet leende sade Randers: – I vårt samhälle, ser du, behöfver man ej precis akta sig för att göra snedsprång. Ty det göra alla. Men man skall förstå att sköta dem. Han slog Norström på axeln: – Jag väntar Grane, sade han. Vi skola äta middag tillsammans. Efter en stund knackade det på dörren. – Du förstår, att hvad jag talat om mig själf, stannar emellan oss, sade Randers hastigt. Randers tog vänligt emot Grane, och samtalet blef snart lifligt.