Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St: r i Nåder meddeladt, dels ock, att samtliga Konsistorierna i Eiket måtte i Nåder anbefallas, att under tiden söka, genom tillfälliga öfverenskommelsers åvägabringande, så bereda, att all tionderäkning på åkern må upliöra, att de af offren härflytande inkomster må på annat sätt komma vederbörande till godo, samt att såväl kapellpredikanter och komministrar, som vice pastorer och adjunkter, de båda sednaste uteslutande genom bidrag från presterskapets sida, må blifva försatte i en med hänsigt till deras bergning mera tryggad ställning. Jag tror, att vill man rätt djupt begrafva en nödvändig reform, finnes i sanning ingenting bättre, än att nedsätta en komité, åt hvilken lemnäs •ett updrag af så vidsträckt omfång, som här blifvit föreslaget. Den 16 Juni e. m. dan vid 1830 års Riksdag viicktes hos PrestePtåndet en motion om en förbättrad lönereglering för Stockholms stad; der var åtminstone omfånget inskränkt till Stockholm, och man hade hoppats och väntat, att en lönekonvention inom detta område hastigt skulle kunnat verkställas. Jag var en bland dem, som hör arbetade för att en skrifvelse till K. M. i nämnde syftning skulle antagas. Sedan detta blef R. St:rs beslut och skrifvelsen verkligen algått, har jag förnummit, att K. M. sjelf i bref till Öfverståthållare-Embetet förklarat, det K. M. ville med sin särskilda upmiirksamhet följa detta ärendes behandling, samt anbefallt OfverståthållareEmbetet, att hvarje år inkomma med en berättelse om huru arbetet fortskridit. Det oaktadt har efter 7 års förlopp ingenting blifvit afgjordt, utan förslaget har blifvit skickadt från den ena komitén till den andra, för att slutligen komma derhän, att allt stannar vid blott idel komitéer, utan att något resultat förspörjes. Doktor Nordlander har i sin vid Betänk, fogade reservation, efter min öfvertygelse, så väl och så tydligt utvecklat, hvilka stora svårigheter, som skulle upkomma i afseende å regleringen af presterskapets aflöning, i händelse man till Iv.
Jag vill visserligen ej bestrida hvad Herr Cederschjöld nrt anfört; dock skulle jag tro bästa redactionen af ifrågavarande §. vara den, att den, som en gång på grund af fullmagt, intagit säte och stämma på Riddarhuset, må äga rätt att dermed fortfara, ehvad den person, som fullmagten utgifvit, dödt eller på annat sätt frånträdt sin Hufvudmannarätt. Det förefaller mig nemligen oformligt, att Fullmägtig skulle Den 9 April f. m. 65 skulle kunna utan eget förvållande förlora den representationsrätt lian en gång enligt fullmagt erhållit. Dessutom skulle häraf flere olägenheter i Utskotten uppkomma i anseende till omflyttningar af Ledamöter, i synnerhet derigenom, att en Ledamot, som Electorerna ansett skicklig dertill, men icke passande till Ordförande, kunde komma att intaga den af Electorerne utsedde Ordförandens plats. Detta skulle inträffa, så ofta Ordföranden blef Hufvudman och intog säte för en yngre ätt, än en annan af Utskottets Ledamöter, eller en Ledamot blef Hufvudman för en äldre ätt, än den Ordföranden representerar. I begge fallen skulle Ordföranden från denna plats utträngas af den Ledamot, som sitter för en ätt, hvilken är äldre eller af högre värdighet, än Ordförandens. Jag kan ej eller finna någon större obillighet deruti, att, om den, som utgifvit fullmagten, dör under påstående Riksdag, den nya Hufvudmannen af den förres Fullmägtig uteslutes från hufvudmannarättens begagnande vid den Riksdagen, än om nuraern är representerad af en yngre Ättemän, i hvilken händelse denne icke kan af den nya Hufvudmannen utträngas. Herr Printzenskjöld:
Att staden efter de nämnde stora förändringarne till sin förmån snart skulle erhålla ett nytt utseende var gifvet, och 25 år efter styrelseverkets flyttning stod Helsingfors der såsom en vacker och aktningsbjudande stad, räknade då redan (1845) 17,000 invånare, medan den 1820 icke ännu egt mera än c:a 7,000. Men det är först under de två senaste årtionden, från 1846-1866, som Helsingfors blifvit hvad det nu är samt erhållit sin egendomliga karakter såsom Finlands hufvudstad. Icke allenast att staden under denna tid ökat sin befolkning till inemot 30,000 invånarne, alltså nära nog fördubblat densamma, utan inom dessa år utvecklar den också sin egentliga betydelse såsom den moderna intelligensens, bildningens och rättvisans stamort i Finland. Den finska historien stod någorlunda stilla från 1809 till 1840-talet; men från denna tidpunkt började skönjas ett tyst och lugnt, men allvarligt och ihärdigt kulturarbete, som uppstod inom det finska folket. Detta arbete i ljusets tjenst hade sin källa och utgångspunkt i Helsingfors. Det är sitt universitet Finland har att tacka härför. Den vaknande nationalitetskänslans "heliga flamma" underhölls här renast och klarast midt under hotande faror och för dess utveckling framställda hinder. Om någonsin ett universitet inför sitt folk har gjort skäl för sin titel af intelligensens och ljusets härd, så är detta fallet med det finska under de senaste 20 åren. Mycket har till dess stora inflytande, hvartill vi längre fram skola återkomma, äfven den omständigheten bidragit, att universitetet uppslagit sina bopålar i landets hufvudstad. Akademien har sålunda blifvit det allmänna lifvet i Finlands hjerta, hvars högre eller svagare pulsering bäst återgifvit de inom folket lefvande opinionerna, isynnerhet så länge ännu inga landtdagar fingo ega rum på andra sidan Bottenhafvet. Här kunde det kanske vara lämpligt att i bredd med universitetets blott medelbara inflytande egna ett flyktigt ögonkast åt styrelsens eller, såsom man i Ryssland uttrycker sig, "de lokala myndigheternas" omedelbara betydelse i Helsingfors. Den är icke ringa. Helsingfors är i många afseenden en byråkratisk stad; men denna byråkrati är tillsvidare ännu så nationel, att den nära nog är det bästa
Förändring häruti har dock längesedan skett, och redan i 1686 års tjenstehjonsstadga hänvises husbonde att med laga medel förrymdt tjenstehjon återtaga. Så vida förklaringsgrunden till bibehållande af föreskriften om förrymd landbos ålerhemtniug icke bör sökas uti den aristokratiska tendens, som påslås hafva varit rådande i 1720 och 1723 års Regeringsoch PrivilegiiFörfattningar, skulle vid sådant förhållande den lankan lätt kunna uppstå, alt berörde föreskrift snarare af förbiseende, än af grundad öfvertygelse om dess behöflighet och användbarhet kommit att inflyta i Jordabalken, dit den för öfrigt visserligen icke hörer. Det kan ej nekas, att det från början sökta ändamålet, jordägarens husbondevälde öfver landbo, vanns, genom ett lagbud, sorn i sin mån bidrog alt stadfästa den senares beroende af den förres godtycke. Dess ändamålsenlighet för en tid, då verkställande makten i Staten annu icke var behörigen ordnad eller gränsorne för dennas verksamhet bestämda, torde icke vara tvifvel underkastadt; men numera är förhållandet helt annat. 1 Kap. 1 §. Utsökningsbalken utsätter skyldighet för Konungens Befallningshafvande att R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. i63 förhjelpa en hvar till dess rätt, och 4 §• i samma Kap. innefattar förbud att gripa bemälde myndighet i embetet. En till förmån för jordägare stiftad undantagslag, oförenlig med dessa hofsamma och kloka administrationsgrundsatser, erfordrades icke i^36 och är för närvarande ännu mindre behöflig. Vida vigtigare angelägenheters utförande måste anförtros å den offentliga execuliva magten, åt hvilken den ifrågavarande jemväl utan våda torde kunna öfverlemnas, och den serskilda executionsrätten, hvilken under senare tider sällan eller aldrig lärer begagnats, torde utan all slags ojägenhet eller rubbning kunna afskaffas.
(Forts.) ^i^JBvem har icke hört mer än en ung man och qvinna med vemod eller bitterhet yttra om sin far eller mor — och ännu flere tänka det i sitt hjerta, fastän de dölja sin förmenta » upptäckt » såsom en ryslig hemlighet, hvilken då dess säkrare förstör de:as sinnesfrid —: » Hvem eller hvad skall jag nu tro på, när han, som stod för mig såsom den bäste, visat sig icke vara värd min tro ». eller » då hon kunnat göra detta, hvad är då lifvet värdt alt lefva? » Och dylika ord äro ingalunda tomma uttryck för en sjuklig sentimentalitet, utan verkligen framkallade af en begreppsomstörtning i det unga sinnet, som i bokstafligaste mening blir ödesdiger, emedan det bestämmer lilsoch själsriktning. Och allt detta derför att föräldrar icke räkna för rof att af tjelfviskhet och maktbegär begagna sig af barnens naturliga åtrå att beundra, se upp till och skapa sig ideal. I stället för att i god tid göra klart för dem, att far och mor endast äro ett par bland millioner, af hvilka många äro bättre och ädlare, några sämre, men alla svaga, felaktiga och högst olämpliga att binda sin tro på godt och ondt vid, så stärker man nu oafbrutet deras tillit till far och mor såsom personer genom ett ständigt hänvisande till föräldramyndigheten, ett ständigt påpekande af föräldrafullkomligheten. Och detta missförhållande är så ingrodt, att det j u nästan betraktas som en skändlighet att i ett barns närvaro förutsätta en möjlighet af att icke dess far och mor äro höjda öfver hvarje klander. Jag hör många föräldrar härvid invända, att detta vore att beröfva dem sjelfva grundvalen för deras inflytande. Nej, och tusen gånger nej! Aldrig, om man, så- som jag i allt det föregående har velat betona, lärde barnen att lyda något högre än föräldrarna: en idé, ett rättsbegrepp, en princip, en moral eller Gud, huru hvar och en vill uttrycka det, blott dess lagar gälla lika orubbligt den ledande som den ledda. Och jag är öfvertygad om, att våra barn icke skola älska och högakta oss mindre, derför att de veta, att vi kunna misstaga oss och fela likasom de sjelfva.
Ek, som i denna opera ytterligare bestyrker hvad vi förra gången funno oss skyldiga att anmärka mot hennes konstnärskap i allmänhet. Hon saknar blick för karaktären i sin helhet och har särskildt i Elsas parti uteslutande betonat ett drag, passiviteten, oskuldsljufheten, att icke säga hjelplösheten, en ensidighet, hvarigenom både karaktären och operan förryckas. I lyriskt afse-ende måste sägas att den tunna stämman ej förmådde tränga igenom med nödig aplomb, hvartill kommo några andra omständigheter, som kunna skrifvas på den indispositions räkning, hvilken snart gjorde en ny Elsa behöflig. Denna blef, som sagdt, fröken Grabou \ Man behöfver icke vara någon ensidig » Grabow-entusiast » for det, men det kan ej nekas att det är med en känsla afglficye och välbehag man ser denna s&amp;ngerskas namn pä ett operaprogram. Man vet att man har att vänta något som omedelbart tränger till hjertat, om ock förståndet sedan kommer med sin efterräkning och påstår att der och der skalle det varit så och så, och icke så och så o. s. v. Om frök. Grabows helsa så medgifvit äro vi förvissade att hon icke skalle ha uraktlåtit att genom arbete och stadier ytterligare närma sig konstnärs-idealet, fullkomligheten, och dymedelst en vacker dag framträdt som en verkligt stor artist. Som det na är har man att glädja sig åt hennes afundsvärda naturel och hennes nästan divinatoriska konstnärsinstikt, som, der krafter och konst ej längre räcka till, träder i stället atan ett Ögonblicks uppehåll af den sällsporda sympati, som herskar mellan denna sångerska och hennes åhörare. Frk. Grabow ger sig så helt och oinskränkt åt sin uppgift, hon hänföres sjelf så lätt af dess skönheter, hon lägger sitt varma hjerta i sång som spel med en innerlighet och omedelbarhet, SQm bedårar äfven den mest motsträfvige och kommer honom att glömma fel och oegentligheter blott för att njuta. Så sjöng och spelade frk.
Vid ånyo skedd föredragning af Konstitution s-utskottets memorial N:o 14 med förslag till ändring i 2—5 mom. 14 och 22 §§ riksdags-ordningen, rörande veperesentations-rättigheten för Fahlu bergslag blef nämnda memorial af Ståndet antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekon omiutskottet s belän k a nde n: iN:o 93, i anledning af väckt motion om framläggande af unionskoinmiltéens förhandlingar inför Rikets Ständer. O # N:o 94, i anledning af väckta motioner om lii disposition och fördelningaf härads-allmänningarna på socknarna; N:o 95, i anledning af väckt fråga om utfärdande af fullmakter för ki ono-länsinän. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-utskottets memorial N:o 62, i anledning af Rikets Ständers beslut om upphörande af utgifning från banken af sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt. / S. S. D. D. Föredrogs ånyo Banko-utskottets utlåtande N:o 61, öfver de inom Riks-stånden gjorda anmärkningar vid betänkandet N:o 48, med förslag till föreskrifter angående bankens metalliska kassa m. m. Utskottets yttranden vid 5, 8 och 11 §§ biföllos, och med afseende på 13:de punkten hänvisades till Ståndets vid föredragningen af utlåtandet N:o 60 fattade beslut. I öfrigt lades utlåtandet N:o 61 till handlingarne. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Konstitutions-utskottets memorialer: N:o 13, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riksståndens olika beslut, i afseende å memorialet N:o 5, rörande ett tillägg till 72 § regerings-formen. Yoterings-propositionen godkändes; och N:o 14, med förslag till ändring i 2—5 mom.
Dock är stadgandet i sistnämnde hänseende ändradt, genom General-Post-Direktionens Plakat den I April 1 834, till \ timme på alla stationer vid hufvudvägarne. 22 §. Sedan den skjutsande uppehållit sig eller för Paketposten eller Danmark. 17 för resande med bestälda hästar 1 timme, skall han i väntningspenningar undfå för hvarje par hästar I mark (eller 8 sk. per häst) för hvar halftimme. Men blir han uppehållen öfver 2 timmar från ankomsten till stället, må han resa sin väg, då vederbörande är pligtig betala honom för hvart par hästar 4 R:dr i väntningspenningar. Föreskrifterna i 1804 års Förordning om befordringstiden äro ändrade genom i 834 års nyssnämnde Plakat saint General-Post-Direktionens Plakat af den I i Aug. 1846. Sommartiden räknas således numera från 1 April till 31 Okt., vintertiden från I Nov. till 31 Mars; och befordringstiden belöper per mil på Chausséer eller Icke-chaussée med dem jernrade vägar, förliga vägar. Sommar. Vinter. Sommar. Vinter. Timmar. för Estafetter och ridande Kurirer \ | | 1 Extra Poster och åkande Kurirer f 1 1 11 för turer under 4 mil; Men för längre turer till 3^ » » » för de 4 första milen, och till 1 » » » för hvarje mil öfver denna väglängd. Paketposten per mil 1 1 I 1 Enspännarevagnar d:o 1 1 1 1 för en väglängd af till och med 5 mil, dock med tillägg af \ timme för en väglängd af 4 —5 mil, men 'H 'i l för längre än 5 mils väg. 33 §. Om Wagnmannen önskar få, och den resande vill begagna returskjuts, bör den förre genast efter ankomsten till nästa Poststation, med förevisande af sin timmsedel, anmäla detta för Uppsyningsmannen; men han får icke börja ret urskjut ani ngen förr, än hans hästar hvilat lika många timmar, som antalet mil från hemstationen. 35 §.
Hvarföre då låta dem längre bestå i denna bristfulla form? Hvarföre icke gifva dem de statuter, den fullständighet, de subsidier, hvilka synas vara ett för dem så väl inifrån som utifrån, såväl från ofvan som från nedan såsom behörigt erkändt kraf? Och huru lätt kan icke detta låta sig göra. Låt hvartdera af dessa fyra läroverk erhålla vid sig anställd en lektor i klassiska språk, och de blifva derigenom hvart för sig likställde med de fullständiga högre elementarläroverken af lägsta graden och med minsta staten, sådana dessa genom 1856 års nådiga stadga tilldanades, och de skola då äfven helt visst bättre än för närvarande kunna försvara sin plats inom hela organismen samt äfven bättre motsvara de rättmätiga anspråk en hvar eger göra på en offentlig bildningsanstalt. Det statsanslag, som för nu uppgifna ändamål erfordras, blifver en mindre betydlig utgift i jemförelse med de rikare frukter, som då kunna af dessa läroinrättningars verksamhet påräknas, och med de besparingar, hvilka till följe af ett på detta sätt öfverflödigt gjordt utvidgande af månget annat läroverk kunna uppkomma. Men skulle man likväl tveka att utsträcka härmed yrkade förmån till alla de fyra här omrörda läroverken, så ville jag vördsamt anhålla, att ifrågavarande anslagsförmån åtminstone och till en början mätte få tiligodokomma ett bland dessa fyra läroverk, nemligen Helsingborgs, hvars behof i detta hänseende jag på grund af dess närbelägenhet har mig närmare bekant, och om hvilket behof en hvar torde kunna vinna full öfvertygelse, som med behörig uppmärksamhet genomläser och begrundar dervarande rektors sednaste offentliga redogörelse, afgifven den 24 Maj innevarande år, med de sakkunnige personers yttranden, som deri finnas intagna.
Skulle nu sockenstämman hafva en illimiterad beskattningsrätt, och hvar och en, som hade föreslagit en afgift , som blifvit afslagen å sockenstämman, kunde anföra klagomål hos Konungens Bef:h:de, hvarest den ifrågasatta afgiften emot sockenstämmans beslut kunde stadfästas, vore ju detta beskattningsmachineri alldeles complett. Hr Munck af Rosenschöld: Frih. Cederström har sökt jäfva Hr von Rosens yttrande, att en commun kunde anses lika med ett bolag, på det sätt, att Frih:n sagt, alt en bolagsman kan skilja sig från bolaget och taga sin egendom med sig, men en ägare af ett hemman måste låta det stå, der det står. Jag hemställer, om det ej vore lika svårt för en bolagsman i Götha-canal-bolag att taga sin egendom med sig derifrån, som för en sockenbo att bortflytta sitt hemman. Det är sannt att en bolagsman kan sälja sitt actiebref, men det står ju på samma sätt en hemmansägare öppet att sälja sitt hemman. Således torde Hr von Rosens jemförelse vara riktig. Uti det förslag, som af mig blifvit framstäldt, och som jag tror äfven i det nu af Hr Gripenstedt förnyade förslaget, hvilket jag dock icke har här, så att jag ej bestämdt kan uppgifva förhållandet dermed, upptagas endast afgifter för skolundervisning, fattigvård och helsovård. Det är således 3 bestämda fall, i hvilka denna taxering eller beskattning skulle utgå. Det är nu fråga om att Ständerne skola öfverlåta åt communerna alt för dessa 3 bestämda fall åtaga sig den bevillning , som i dessa afseenden finnes erforderlig. Frih. Cederström har åberopat det fall, der Ständerne förut vid denna riksdag beslutat i afseende på kurhusafgiften. På samma sätt är förhållandet med skolundervisningen, der Ständerne förklarat, att socknarne få för de och de fallen beskatta sig så och så. Frihtn har tillagt, att der hafva Ständerne utsatt det belopp, hvartill beskattningen får uppgå.
Den präst, I viljen ha, har ju icke fått stort mer än en tredjedel af de afgifna rösterna. » » J a, h a n s majestät, nog är det så, men ehuru den andre ' ar fått flere röster efter ' emmantal, så ' ar vår, den vi vill ha, de fleste personernas. » » J a, ja, det kan väl så vara, det, » svarade konungen eftertänksamt, » men ser ni, jag må- ste följa landets lagar och författningar, annars vore jag icke en rättvis konung. » » Lagar och författningar, ja, » inföll Gunn a r s, » hm, inte finns det fäll någon svensk lag som säger, att vi skola ha en ogudaktig präst, vet ja. Si, oppe i våran socken finnes ännu ingen körklig söndring eller några seprat i s t e r; men ingen vet, h u r det kan gå, om vi inte få en verklig själasörjare. Nog lär väl körkvägen då få snöga igen för oss — int ' ska ' vi skott ' opp ' en. » » J a, se, ' ans majestät, » inföll nu Bog Anders, » ' an får förlåta, om vi tala olärdt, vi förstå inte b ä t t r e; men se skrefta säger, att en blind kan inte leda en blind, ty då falla de bägge i gropen, och vi vill inte falla i gropen, inte, utan vi vill ' a en sann andans man, som leder oss rätt, å töcken ä ' an, vi ' a rösta på. » » Nå, huru veten I, att icke den andre, som fått de flesta rösterna, också är en andans m a n? » sporde konungen. » H a c k, ' ans majestät, det är ej konstigt att förstå: Af frukten känner man trädet, säger Frälsaren.
och återlemnade detta bref jemte de begge andra, för att intet spår skulle finnas q var af en historia,-som kunde förorsaka henne obehag. Finkänsligheten i detta handlingssätt uppskattades af markisinnan, som, hädanefter lugnad för följderna af sitt skämt, med större oro motsåg svårigheterna af den vändning saken tagit. Men Hugues gjorde ingen hän tydning på de känslor, som han nyligen uttryckt för Justine med sådan värme, och markisinnan måste sjelf taga första steget till en förklaring: Jag hoppas, hr Vicomte, att ni icke håller allt för noga räkning med mig för de obehag jag förorsakat er. Ni inser nog sjelf, att denna obetänksamhet bör helt och hållet glömmas. Jag skulle vara lycklig, om min vänskap kunde trösta er öfver Justines död. — Det är en större olycka än ni kan tänka er, min nådiga. Jag älskade en q vinna — Och ni har dödat henne.Hans Järta. Uppslag till en psykologisk studie. Af — ck. » Hvad Hr.ns Järta var som menniska, embetsman, lagstiftare och skriftställare, fattar till en del samtiden, och efterverlden skall fatta det till fullo — men hans Maner älska icke lofsånger. » Den anmälan om Hans Järtas den 6 april 1847 timade död, som förekommer den 9 samma månad i Postoch Inrikes-tidningar, slutar med ofvan anförda ord. De äro utan tvifvel der införda af Bernhard v. Beskow. Vi, som lefva 76 år efter antagandet af den regeringsform, som uppgifves » till en hufvudsaklig del vara ett verk af Hans Järtas statsmanna-vishet », torde väl endels räknas till den efterverld, om hvilken det 1847 antogs, att den till fullo skulle fatta hans rika begåfning samt stora och omfattande verksamhet. Leopold fålde redan om honom det omdömet, att han var » Ordförande i Svenska prosan », och detta omdöme har blifvit fastslaget af Tegnér och flera med honom samtida stormän. Huru han bedömdes af den akademi, som 28 år förut kallat honom till sin ledamot, framgår i de ord, som på Svenska akademiens högtidsdag den 20 dec.
Lr Rbirurgise adjunct » 333: 16 — 1 Vrtis Obstetrieise Adjunct » 333: 16 — 2:ne Vaktmästare » 400 Rör Raboratorium v 200 » Vnatomi-8alen . » 200 » Ribliotbeket, samlingar oeb Inventarier m. m » 1,200 eller tillsammans 11,000 8 ock kör hvilket, meäelst äe viä 1830 oeb 1834 ärens liiksäsgsr keviljsäe snslgss, äfvensom ärligen inkl^tsnäe bsresmeäel tor Institutets hus vict Olssbruksgränäen ä Lundholmen, köljsnäe Interims-Stst blifvit äen 30 December 1833 i Mäer bestämä, nemligen till: 1 Asterisk Aeäicse professor k:är 900: 1 pbsrmsoise professor » 900: ! 1 ^nstomise 6c ph^siologise professor . » 900: 1 Ayäioinss professor » 800: 1 bbirurgiss professor » 800: 1 ^rtis Obstetrieise professor » 1,000: 1 Asterisk Aeäicre ^.Hunet » 233: 16. — 1 phgrmseise ^ä^unet » 333: 16. 1 ^.nstomise öc ph^siologise ^cäjunot » 333: 16. — 1 Aeäicinke 6' llbirurgise ^chunet » 300: 1 ^rtis Olistetrieiss ^äjunet » 300: lill Ötverlslt-bäksren viä Stockholms dsrnisons-sjukbus » 400: » Libliotbeksrion oeh protoeollstoränäen » 100: lor vsräen sk Ausseerns » 66: 32. — piil 2:no Vsktmsstsre » 400: » Hushyra st Inspector . » 400: pör pshorstorium » 200: — » ^tnstomi-Sslen » 238: 13. 4. » Libliotbeket, Ssmlingsr oeb Inventsrier m. m » 600: ssmt till egsnäoms unäerbsll oeb utsk^läer, eläningsoeb Ixsnings-ämuen m. m. äen sk Institutets lägenheter utgsenäe h)rs