Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjernas förslag skulle endast åtgöra en modifikation af Utsk:s framställning. Jag kan sannerligen icke, oaktadt allt bemödande, finna hvaruti Frih. Palmstjernas och Utsk:s förslag äro med hvarandra beslägtade. Disk. har, lika med komiterade, föreslagit en fix penningeskatt att bestäm - 64 Den 7 September e. m. mas i silfver efter 1830 års myntlag. Frih. Palmstjerna återigen har föreslagit att räntan skall utgå och förblifva sådan den nu är, endast med förvandling till penningar af några små persedlar, hvilkas sammanräknade värde Frih:n har ansett vara allt för obetydligt, att dess minskning eller höjning i en kommande tid skulle kunna för den skattdragande eller för Kronan medföra någon skada eller vinst. Således är Frih. Palmstjernas förslag alldeles nytt, och det måste vara R. o. Ad:s obestridliga rättighet både att deröfver discutera och att detsamma antingen oförändradt eller med förändringar och tillägg antaga eller också alldeles förkasta. Följaktligen synes det mig ligga klart i sakens natur. att Ulsk:s betänk, nu bör blifva föremål för handläggning till bifall eller förkastande, utan att hvarken kunna eller böra ställas i sammanhang med Frih. Palmstjernas förslag, hvilket mäste, på sätt en annan ledamot, lika med mig, äskat, hvila på bordet, för att i ett annat plenum förekomma. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Jag vill icke förlänga discussionen om formen, utan endast yttra att det ganska lätt torde låta sig göra att förena de meningar, som här vilja göra sig gällande. Pä ena sidan vill man att Utsk:s förslag och Frih. Palmstjernas modifikation deraf, pä en gång skola pröfvas. A andra sidan yrkar man för sig rådrum att pröfva Frih. Palmstjernas förslag i vissa punkter, såsom Frih. Cederström har gjort. Det vore ju ganska lätt att besluta öfver Frih. Palmstjernas förslag i sin helhet eller till sin grundsats, men lemna pröfningsrätten öppen i de uppgifna fallen. Detta förslag har redan blifvit gjort och synes mig så fullkomligt förena meningarne, att om man vill resultatet, så vore det väl ganska lätt alt komma öfverens. Gr. Sparre:
Att C. såväl i egenskap af svensk representant, som med hänsyn till hans starka * fosterländska sympatier, skulle vid samma tillfälle anse både för pligt, utmärkelse och per-, sonlig tillfredsställelse att emottaga dem i sitt hus, var i öfverensstämmelse med förhållandet. Af sådan anledning och vid den middag och soirée till de frejdade landsmännens ära han gaf, sökte han dervid också sammanföra de personer, som kunde vara dem angenämt att formera bekantskap med. Vi förbigå dervid antalet af de inbjudne, hela corps diplo-matique, ja till och med påfvens nuntius etc. etc. och fasta oss endast vid, att äfven bland de inbjudne befunnos trenne namnkunniga vetenskapsmän, portugisare till börden, hvilkanyligen då återkommit från en upptäcktsresa i det inre af Afrika. Af sådan anledning tillstäldes af deras landsmän först en sammankomst af geografiska societeten, som bevistades af hela kungafamiljen och allt hvad Lissabon hade förnämt, och derefter en bankett. Till nämnda geografiska societets sammankomst voro såväl Nordenskiöld som Palan-der inbjudna, men i anseende till att deras afresa från Lissabon inträffade på eftermiddagen och sammankomsten först sent på aftonen samma dag, kunde de frejdade svenskarne hvarken bevista denna, ej heller den bankett, som derefter följde, ett förhållande, som blifvit något oriktigt framstäldt i våra svenska tidningar. Med de celebre svenskarnes ankomst och afresa från Lissabon afslutades äfven för G. de märkligaste händelser, han under en följd af minnesrika skiften upplefvat — så när som på den ödesdigra, hvilken väntade honom sjelf inom en kortare tidrymd. Rojalist af grundsats, ansåg C. i vår öfverhet såväl den konstitutionella principen betryggad, som vårt lands kultur, handels och indu-striela utveckling derigenom beståndande. Oaktadt den vördnad han hyste, på goda grunder, för alla de regenter under hvilkas regering han haft äran tjena fosterlandet, var denna hyllning dock så nära förbunden med den, han i och med detsamma egnade Sveriges statschef, att man svårligen derifrån kunde särskilja uttrycket af den pérsonliga tillgifvehheten. Att han af sådan anledning aldrig glömde sitt modersmål är lätt begripligt.
Hvad åter beträffar det andra feler, man tillvitat Fullm, eller deras vidtagna åtgärder i afs. på vexelköpen, är det ganska lätt att, sedan två år förflutit, säga: »Ni hade bort handla så eller så». Må man likväl ihågkomma, att, då dessa köp upgjordes, utmålades penniugeställningen här hemma af de kunnigaste personer i de mest lysande färger. Det gick så långt, att en af Stockholms Börs’ utmärktaste ledamöter ännu i Nov. månad öppet förklarat i Bevil! 11.Utsk:t att, oaktadt Jobsposterne från London och Hamburg, skulle likväl icke ett enda handelshus i Stockholm falla. 14 dagar sednare var ruinen allmän. För öfrigt visa sig misstagen vid nämnde vexelköp temligeu obetydliga. De protesterade vexlarne, förut upgående till 1,500,000 rdr, äro nu i det närmaste inlösta, så att endast ett belopp motsvarande 100,000 rdr qvarstår, hvaraf största delen utgifveu al ett handelshus, som måste hafva åtnjutit något anseende, då R. St:rs Fullm. i Riksg.Kont. några dagar innan kriséns utbrott just med detta hus afslöt ett litet lån på 20 millioner. Det förefaller mig då något hårdt, att nu klandra Fullm. derföre, att de ej, ensamme i hela Sverige, insågo den fara, som då hotade. Men äfven om de insett den, månne de handlat rätt, ej efter bokstafvera wien efter andan af deras updrag, om de först af alia dragit sig undan och sålunda, jemte dea säkra förlust de då ådragit Banken i Handelsoch Näriugsdiskonten, sjelfve påskyndat olyckan Månne man icke då med mera skäl kunnat anmärka, att BaukoFullmäktige på ett inskränkt sätt tolkat sitt Reghte? Jag vågar tro det. Hvartill belöper sig slutligen Bankans största möjliga förlust på de olyckliga köpen ? Jo (om räntevinsten inberäknas) till den oerhörda summan af 1,600 rdr. Detta torde vara det bästa svar på hela klandret.
De sädesslag, som inom provinsen begagnas, äro desamma som förr, nemligen hvete, råg, korn, ärter, blandsäd och hafre. Hvad proportionen deln emellan angår, sä har kanske odlingen af hvete och hafre tilltagit, den förra på den egentliga åkerjorden och den sednare i synnerhet på nyodlingar, sådan jord som någon lid varit igenlagd till foderväxter, och naturlig äng, som börjat visa alltför svag gräsväxt. Berättelse öfver Westmanlands Län för åren 1848—1850. 2 10 Odlingen af potates har betydligt aftagit i anseende till den sjukdom, som å densamma varit rådande. Åren 1848 och 1849 var denna rotfrukt deraf svårt angripen, men 1850 års skörd var i allmänhet derifrån befriad. Förhållandet med odlingen af lin, hampa och humla, har varit detsamma som enligt sista berättelserna. Trädgårdsskötseln är mycket försummad och drifves i allmänhet icke på något ordnadt sätt annat än vid städerna och herregårdarna; dock saknas icke anledning till den förmodan, att äfven den börjar att hos allmogen vinna mera intresse, ehuru ännu i ganska ringa skala. Dels genom de årliga täflingsplöjningarna, dels oek genom Länets landtbruksskola har kännedomen om förbättrade åkerbruksredskap blifvit spridd. Sådana begagnas också till större eller mindre del hos många af Länets possessionater och några af allmogen, men i allmänhet afskräcker ännu anskaffningskostnaden de flesta af den sednare från deras begagnande, ehuru ganska mångå inse deras gagn. Tröskverk äro deremot ganska allmänna. På herregårdarna äro de fasta och endast att begagna på stället; men i öfrigt finnas i ganska mångå socknar flyttbara tröskverk, som föras från det ena hemmanet till det andra och hvarmed, emot viss betalning för deras begagnande, grödan ganska hastigt aftröskas. Ett fortfarande förtroende har visat sig för Länets landtbruksskola vid Julpa i Romfartuna socken. År 1849 vidtogs i organisativt afseende dermed den förändring, att Landthushållnings-Sällskapet blef dess principaler och Hushållnings-Sällskapets förvaltnings-utskott direktiou öfver skolan.
O I främsta rummet synes man härvid med skäl kunna anmärka, att de alldeles motsatta inkasten utgöra hvarandras starkaste motbevismng; men äfven oberoende häraf, anser Utskottet sig, i anledning af det förra inkastet, höra erinra om hvad Utskottet här ofvan anfört, eller att den föreställning väl tillförene varit rådande, att det fordrades stränga och grymma straff, för att afskräcka från brott, men att erfarenheten lemnat det vittnesbörd, att ändamålet härmed icke vunnits, utan snarare motverkats. Så t. ex. stadgades »hos oss genom Kongl. Förordningen den 20 December 1745, att inbrottstjuf var skulle utan skonsmål varda hängde, ehvad det vare man diet qvinna_, och för att göra straffet desto mera afskräckande, upprestes galgar på hufvudstadens allmänna torg, hvarest flera afrättningar äfven verkställdes. En plötslig minskning i brotten var ock häraf en följd; men samma verkan, som i alla tider och öfverallt visat sig af öfverdrifven strängbet i bestraffningar, yppade sig äfven bär. Folket började vänja sig vid afrättningarna, förskräckelsen aftog och tjufnadsbrotten tillväxte å nyo både till grofhet oeh antal, och lagstiftningen var nödsakad att efler tjugu år nedsätta straffet till hvad det förut varit. Det egentligen afskräckande uti. de hittills begagnade kroppsoch skamstraffen har ej eller bestått i sjelfva straffen, utan i den Vanheder, som dem åtföljt, men hvilken i samma, män den afhållit från beträdandet af brottets bana, också uteslutit den en gäng brottslige ur samhällets gemenskap och gjort all återgång nära nog omöjlig. Erkänner man således de öfvervägande olägenheterna af detta Bih. till B, St.
Det vore derföre till och med ochristeligt, om jag, vid frågan om den yrkade lagförändringen, skulle tiga och dölja desse upplysningar, som, jemte de gjorde anmärkningarne, torda få åtfölja återremissen. Uppå derefter af Herr Grefvtii och LandtMarksalken gjord proposition, fann Riddergkapet och Adeln för godt, att LagUtskottets Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisa. Föredrogs å nyo LagUtskottets den 8 sistledne Julii under N:o 122 afgifne samt den 19 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående yrkad ändring, dels uti KonglBrefvet den 6 Maj 1767, i afseen-. de på skyldigheten för sökander uti Utsökningsmål hos Kongl. Maj ts Befallningshafvande , att anmäla när sådane mål genom förlikning eller annorledes förfallit, dels uti Kongl. Förordningen den 31 Julii 1815, så vidt den innehåller att vitén vid förklaringars infordxans Den i Aususta e. m. 9' de uli förenämnde mål, skola förklarande parter iöreläggas. Herr Ehrenborg, Casper'. Emot det af Lagutskottet föreslagna undanrödjande af Kongl. Brefvet af den 6 Maj 1767, så vidt det angår vitets upphäfvande, har jag så mycket mindre att erinra, som jag tror att det i flere Län icke blifvit så tiilämpadt ; men då Utskottet föreslagit att målen skulle, då de blifvit utställde till commuoication, efter 6 månader afskrifvas, derest inom samma tid förklaring icke inkom, eller sökanden företedde communications-bevis, kunde sådant innebära, att en sådan afskrifning ej finge äga rum, då målet vöre utstäldt til! påminnelser eller annan prejiminair åtgärd, och icke fullföljdes.
Olieten tor ( inonee-De^oi tementet 8tot8-krodet ut ^Vingärd i undeidänigliet, ott 8odono för8log till ^er80nello oell ot1öning88toter numero blifvit n^sii ättode för ej mind re (len n^o du8titirs 8tot8-Lx^editionsn jemte du8titire kevi8ion8- oell du8titiss (lonxlei^-txx^editionerns, än de till lf/ondtfor8vor8- neli 8jötor8vor8-Des)ortementen liöronde Idx^editioner, 80m mot8Vorode för detto Xrig8-Hx^editionen oell livitlio nu f>enömnde8 1Zondtlör8Vor8- neli 8joför8vor8-I)esiortementell8 llon/di-Lxsieditioner, 8omt ott Llieferne för IItrili68-, (livil-, kdnoneeoell tZeel68io8tiIi-Oejigrt6M6nten ä8liot kilieliollonds of nuvoronde on8log tor LmIoet8- oell 1jen8temollnen vid doloinettet för IItrili68 tirefvexlingen, Kom mor-, Xo/zg'/. Mr/':/>r ^Vudrg-r ^V/o §7. 21 mar-, Dandelsoell lsinaneesaini. Leelesiastik-Lxpeditionerne, utan annan förändring, än att Dt rikes Departementets Expedition erköll tillökning gsen Lanrdist-lön trän f. 6.
För Götheborgsoch Bohussamt HallandsLän, stadgar Kongl. Förordningen den 16 Jan. 17 3'J 1046 JDen u Juli. 1739 uti 1 §., sorn uti dessa Provinsers Contracter är intagen, att Rotarna från all Fördubbling , så i freds som krigstider, äro befriade. För Vester-Norrland utstakas Rotehållarnes skyldighet, att prestera och underhålla Fördubblirigs-Båtsmän , under krigstider, uti det med samma Landskaps Fullmägtiga afslutade ofvanåberopade Gontract af den 3 Marti 1688 och ö §. Contracterna med Blekinge Län och Söderjnöre Härad i Calmare Ijän af den 27 April 1685, handla icke om Fördubblings-Båtsmän, emedan i dessa Provinser äro Hemmans-rentorna till Båtsmäns utgörande indeldteHela Rikets öfriga Båtsmanshåll är roteradt Gothlands Län har den friheten att på 2:ne ordinarie Bntsmans-rotar hålla allenast en Fördubblings Båtsman i krigstider. Dessutom har Utskottet inhämtat, att långt förr än ofvannämnde Båtsmans-Contracter blefvo upprättade, hade ej mindre Städerna i Riket än Allmogen i de orter, sorn Båtsrnanshållet undergifna äro vid 1644, 1652,1672,1675 arens med flera Riksdagar, åtagit sig , att utgöra icke allenast sitt vanliga Båtsmanshåll, utan ock att j krigstider detsamma fördubbla, likväl med förbehåll, att, enär faran vöre öfver, och fred återvanns , blott med sitt ordinarie Båtsmanshåll varda betungade; hvaraf tydligen skönjes, att skyldigheten till Fördubblings-Båtsmäns uppsättande var vanlig äfven före Konung Carl XI:s tid, och således äldre än sjelfva Indelningsverket. I de Den 11 Juli.
Tabellen är detta år så märklig att en analys af dess innehåll i afseende på nyheter och förbättringar, bör vara högeligen intressant både för landsmän och utlän-di o gar, såsom ett bevis på hvad som kan uträttas af engelsk energi och enskild verksamhet — afsöndrade från statsföretag. De äro ett vältaligt bevis på enskilda företags öfverlägsenhet vcrsus stats administration af jernvägar. Konkurrens kan, åtminstone i detta fall, göra anspråk på att hafva frambragt en vacker skörd. Det skulle icke vara utan intresse att se en motsvarande lista på förbättringar i afseende på jernvägarne i något annat land, der dessa stå under statens administration. Innan vi gå vidare är det lämpligt att närmare förklara hvad som i England menas med ett expresståg. Det är ett tig,hvars hastighet under vanliga omständigheter uppgår till sextiofem kilometer i timmen, uppehäll inbegripna. Det var norra England hvilket först införde stor hastighet på jernvägarna ooh som fortfarande hufvudsakligen använder den på sina tåg. Detta berodde på det geografiska faktum att London ligger vid ändan af ön. Affärsmän behöfva ofta fara till London, derstädes göra sina ut-rättningar, och fara tillbaka inom gränserna af ett dygn. Emedan nu Englands affkrslifliga städer (Liverpool, Manchester, Brad-ford, Leeds, Glasgow m. fl., m. fl., ligga så långt i norr, så blir stor hastighet på jernvägarne för dem en lifsnödvändighet, och sedan en hvardaglighet för alla. De intressantaste bland de nya statistiska uppgifterna äro kanske de som angå trafiken på Skotland. Trafiken uppehålles af tre bolag, af hvilka hvarje under loppet af ett dygn sänder nio expresståg dit och tillbaka. Hittills tillryggalades afståndet från London till Edingburg — ungefär sexhandrafemtio kilometer — på tio och en half timmar. Den lrsta Juni öfverraskade ett af de täflande bolagen publiken med det plötsliga tillkännagifvan-det att bolaget hädanefter skulle minska tiden till nio timmar; hvaruppå ett annat bolag hastigt svarade med löfte om åtta och en half timmar.
St. måtte, i'löd af 80 §:n Reg.F.m., för deras del medgifva 3o års prolongation af de med de rustande - Den 7 November f. m. ■ 6t stande vid K. 2:dra Lifgrenadieroch Westgötha-reg:ten, Smålands grenadier-bataljon , Lifregrtets grenadier-corps, samt de rustande vid Bohus läns reg:te, som dermed förklarat sig nöjde, afslutade contract om dessa regrtens och corpsers fortfarande tjenstgöring såsom infanteri, emot erläggande af en bestämd hästvacance-afgift.” Genom detta tillstyrkande är icke sagdt annat, än att Ständerne besluta för deras del, att dessa regtten skola vara vacanta. Det beror således af Konungen, att i den generella plan för försvarsverket, som möjligen kommer vid nästa riksdag att afgifvas, föreslå, huruvida dessa cavalleri-iegrten skola fortfarande blifva afsuttna, eller om de åter böra uppsitta. Jag kan således icke finna annat, än att denna skrifvelse är oskyldig och kan få afgå. Gr. Horn, Claes Fredr.: Hr von Hartmansdorff har här framställt en sats, som, efter min tanke, icke är förenlig med grundlagens stadganden. Reg.Fm §:n 80 stadgar nemi. : alt krigsmakten till häst och fot förblifver vid de med landet och städerna upprättade contracter och indelningsverk, intilldess Konungen oell R. St. finna nödigt någon ändring deruti samfäldt att göra. På grund häraf anser jag K. M. icke vara berättigad, att utan R. St:s samtycke ingå contracter med rusthållarne om upphäfvande af ett cavalleri-reg:te eller dess afsiltande till infanteri. Del är en rubbning uti indelningsverket, hvartill, efter mitt förmenande, R. St:s samtycke ovillkorligen erfordras; men deraf följer icke, att, då dessa contracter, med Ständernes begifvande upprättade, tilländalöpa, K. M. icke skulle kunna; samma dag, om Han så behagade, låta dessa regrten silla upp.
K r o n p r i n s e n s k l u b b räknar för öfrigt idel utmärkta spelare ur våra högsta kretsar, o c h det kvinnliga elementet är ingalunda uteslutet. Därför stigen, stigen, lärkor, i den skära morgonväkten såsom budskap ifrån jordens alla skuldbetyngda släkten; lindren ljuft med edra toner sorg och ve, som oss bedröfva, tagen med vår bön om tillgift för de nattens dåd, vi öfva! Sväfven högt på edra vingar och för rymderna förkunnen, att i människornas hjärtan elden icke är förbrunnen! Störten ned den lögn, som säger, att vår tro numer är ingen; Ännu finns den länk, som binder oss vid riket ofvan tingen! ERNST HÖGMAN. SPARADE IDUN AF KRONAN. SKISS THYRA. Var det ej t u r? » » För h v e m? » Doktorn rynkade pannan. » fortsatte han vänligare. » E t t sådant arbete! D u borde akta dina ö g o n. » » R i k t i g t. J a g förstår d i g ej. så j a g visste ej. H o n förstod ej fattigdomen i dess nakenhet — i dess förtärande, g n a g a n d e och förslöande nakenhet — beröfvad den poesi, hvarmed hennes tanklöshet o c h okunnighet omsvept den. Utan m a n n e n s tillstånd vå- gade hon det dock e j. » H v a d j a g vill! m. får RARNS jag? » 3 — domar. Men. detta gäller blott om det normala nässlemmet. v. » D:r R. » EN AF » GENERAL SVERIGES MÖDRAR ». SVEN ». NÄSOR. D e n fulla och. GREFVE F SVEN LAGERBERG. Å, OM N Å G O N af våra mera^framstående personligheter torde i hufvudstaden utnjuta en så allmän popularitet s o m Stockholms garnisons öfyerkommendant generalen grefve Carl Sven A x e l Lagerberg.
Men derjemte öfverlemna Ständerna till Kongl. Maj:ts behag att ”hålla utskrifningar till regementernas fyllnad utan att sammankalla Ständerna till riksdag eller möte,” hvarvid de icke förbehålla, utan endast ”förmoda och underdånicjst bedja” att utskrifningen hålles i fredliga tider efter gårdtalet 15 frälse mot 10 skatte. Derjemte anhålla de, att, om några provinser eller enskilde personer skulle vilja stå under det vissa knecktehållet, det måtte tillåtas. Kongl. Brefvet af den 29 Juli 1682 och Indeiningskommissariernes instruktion af den 3 och 4 Januari 1683 visa, att Konungen icke fanns benägen att lyssna till Adelns underdåniga bön om någon mildring för frälset. Kommissarierne erhöllo föreskrift, att bevilja inträde i det ständiga knecktehållet för frälset, men under lika vilkor, som skatte och krono det sig åtagit samt att fylla bristen genom utskrifning af frälset, då antalet af de roteringsskyldige hemmanen inom en provins ej var tillräckligt. Olägenheten af utskrifningarne förmådde efter hand Adeln att för frälset deltaga i det ständiga knecktehållet. Hvad nu serskildt angår Hallands bidrag till försvarsverket från 1645, då det ge - 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N’.o 221. nom förpantning öfverlemnades till Sverige intill 1718, under hvilken period de öfriga Sveriges provinser underkastades de drygaste uppoffringar af manskap, penningar och gärder, så förekommer först, att 1648 ett kontrakt afslutades med kronooch skatte-allmogen om en viss penningeskatt, i stället för utskrifningspenningar på manskapet, Konungsoch matskatten, skjuts, gästning och dagsverken m. m., utgörande i olika härader dels 20, dels 18, dels 15 daler silfvermynt af hvarje helgård.
Alt ddma af det sätt' hvarpå han genomgått vården af Upsala BiJ bliothek, skulle man nästan tro det hafva varit önskligt, örn han, i stället för en Anders Von Höpken, en Axel Fersen med flere utmärkte män och åtskilliga Sveriges Kfonprin* sar varit styresman af Upsala Universitet, mea det förflutna har ingen återvändo. Imedlertid kan jag icke annat ah förundra mig öfver, att saininfe man, som förut kli* gat , 4att Universitets - inrättningar icke Vorå så göda de borde, just nu, då fråga ar om deras upphjelpande, ifrigt lägger sig deremot. Man har Frågat» hvartill det skall tjena, att lemna låne-understöd åt Upsala Academie? Det är alldeles detsamma, som att fråga: hvartill det gagnar att göra något för odling och’ vettenskaplighei? Man invänder, annat är att fekaffa böcker, och annat att bygga hus för deras uppställning. Men om man låter dem lig - Ridd. och Ad. Prat, VIII Band. STO Den ig September f. m. ga i hög, så att lie ej kunna åtkommas, hvartill tjena de då1 Man har sagt, att intet palats hör uppföras. Ja väl, om det är fråga om jpragt; och ej ont husets storlek, ty man måt’ffe? val icke vilja förlägga boksamlingen i flera hus, mellan hvilka håde de som sökte, och de som hurde meddela, upplysningar, skulle löpa fram och åter. Hvad skulle väl den värde ledamoten, som är anställd vid Kongl. Ribliotheket, säga, om man förläde ena delen deraf på apdra sidan Norrbro? Manne icke han skulle tycka, att denna boksamling hellre börtie flyttäS till ett annat hus, stort nog, för att rymma den hel och hållen. Mari har frågat åt hvem Staten lånar dessa medel? och derpå sVarat: till den rikaste person. Orri Upsala Universitet ät den rikaste jordägare i Sverige, så använder den ock mest, eller allt hvad deri har, för allmänna ändamåh Den åtalade rikedomen gifver ock större säkerhet för .Bankens lån till denne än andra låntagare.
På grund af hvad nu har blifvit anfördt, skulle jag tro att R. o. Ad., såvida den vill grunda sitt domslut på rättskänslan, icke kan annat än förklara ifrågav:de, af Hr Printzensköld anförda utslag, för obehörigt, och att Hr Printzensköld således — Hr Gr. o. Landtm., som nu återigen afbröt talaren, yttrade att Hr Munck af Rosenschöld måste ihogkomma hvad Hr Gr. o. Landtm, nyss förklarat, att han innan Ståndet och Const.- Utsk. förklarat hans mening oriktig, icke kunde låta den vika, och Hr Munck af Rosenschöld.måste således ställa sig den till I) ed 6 Decembe r. 107 efterrättelse samt icke försöka några ytterligare sätt att framställa frågan om behörigheten eller lagligheten af det Utslag, hvarom omdöme nu blifvit fäldt. Hr Munck af Hosén schöld: Jag skall efter all förmåga söka ställa mig Hr Gr:s o. Landtnäs åsigt till efterrättelse och ber nu blott att såsom fortsättning få tillägga, att jag anser R. o. Ad. icke kunna göra annat än förklara Hr Printzenskölds motion för obehörig, hvarpå jag får anhålla om Hr Gr:s och Landtmrs propos. Hvad åter beträffar Hr Printzenskölds yttrande, att ett nesligt straff ej kan ådömas der ett nesligt brott ej förefinnes, så torde Hr Printzensköld sjelf kunna inse orimligheten af denna sats, ty då skulle ju aldrig den händelse kunna inträffa att någon hlefve oskyldigt dömd för äreröriga beskyllningar. Jag slutar med att fästa Hr Printzenskölds upmärksamhet på det misstag han begått då han sagt att R. o. Ad. vore den sista instansen i denna fråga; Hr Printzensköld borde ihogkomma, att sista instansen är verldens dom. Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredrik: Det kan aldrig vara serdeles angenämt att höra sig beskyllas för att hafva handlat orätt, och då denna beskyllning framkastas inför en församling sådan som denna, kännes den i sanning ganska smärtsam.