Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är en känd sak, att detta förslag icke vann bifall, förnämligast för den deruti alltför mycket utsträckta valprincipens skull, hvars många olägenheter ock för hvarje opartisk granskare ligga i öppen dag. Kongl. Maj:t ansåg sig derföre fyra år sednare, eller 1850, böra till Rikets Ständer öfverlemna ett annat förslag, hvaruti likaledes i de stiftsstäder, der theologisk fakultet ej finnes, kapitel-ledamöternas antal bestämdes till sex, nemligen Biskopen, Domprosten, Theologie Lektorn, äldste Gfymnasii-lektorn, som innehade prebende-pastorat, samt två Kyrkoherdar inom stiftet, hvilka skulle af Kongl. Maj:t förordnas efter af de sjelfskrifna ledamöterna upprättadt förslag. LagUtskottet vid dåvarande riksdag tillstyrkte detta förslags antagande, men Ständerna funno ej skäl att godkänna detsamma, hufvudsakligen väl på den grund, att den ifrågasatta förändringens nödvändighet då ännu icke var tillräckligt klart insedd, men äfven af den anledningen, att den föreslagna kooptations-principen, ansågs innebära hvarjehanda vanskligheter, förordnandet af ledamöter på obestämd tid medförde olägenhet och dessutom ingen kyrkoherde vore bestämdt förpligtad att ett sådant förordnande emottaga. Påföljande riksdag hvilade frågan, men upptogs åter år 1856, då man kom till ett resultat, som säkert är i så friskt minne att en närmare redogörelse för detsamma är öfverflödig. Det förslag, som af tre Stånd antogs, liknade, såsom bekant är, i många hänseenden det af Kongl. Maj:t förut framställda, men hvilade, i likhet med Kyrkolags-kommittéens, till en del på valprincipen. Derföre blef det icke blott af Preste-Ståndet, utan ock af landets alla kyrkliga myndigheter — på en enda när — ogilladt, äfvensom af Högsta Domstolen afstyrkt. Kongl. Maj:t fann slutligen icke heller skäl att på Ständernas beslut meddela nådig stadfästelse.
Du ^Vet6N8kap8-^oad6mien for närvarande Iian till delta arkolo påräkna Ivarn, na r-.l unkaren n. //0/g//rv vilvordade utmärkta 8kiokliglret, förskär Kongl. Hlaj:t Liket8 8län, Ier att Irevilja tiel. af rlroademien dertill degärda an8lag; roen clä ovi88t är, lauro länge r^oademien Irefinne8 i tillfälle att ak-n. lii träde 8ig begagna, oelr erlärenlrot «ak na8, om ikrägavarande arbete Danko, kätt i Liket8 8tänder8 Lank, emot 500 L:dr L:oo, utvexla en lika 8umma 8peoie, ända till 8>8tlidne Lik8dag, dä rVoademien en 8ädan rättiglret förlorat. kongl. IVIaj:t, att, 8edan den 8ven8ka Veademien krän längre 64 tillkommande rättigliet, att, till pari eour8, fä u6 kiket8 8tander8 Lank, emot L 8tat uppköra ett ärligt an8>ag af I?ör att Irmina llekordra en ändamäl8enligare 8amman8ättning af de Kria Kon8terna8 iVeademie, neli pä det att lie vill nämncle ikeademie an8tällde Vjen8temän8 neli Kärar68 löner ma vinna en llellöklig oell Ilillig förbättring, nödig materiel an8kakl'a8 vela emeriti-löner Ilereda8 äldre af8ked8tagande Läiare, okverlemnar kongl. Naj:t 611 16- Ket8 8tänder, att vira ^eademien8 8tat8-an8lag wecl en 8umma ak H08 kongl.
CEDERBERG, ( som ser starkt på Fa brikörn ). Jo til exempel, en dygdig Flickas bevågenhet. TROSELIUS. Vet Herrn inte någon ting mer? CEDERBERG. Jo, en ting , som Herr Magistern tyck er om et godt Pasto rat. TROSELIUS. Ja, det är också rätt besynnerligt, at man i nte ska få köpa al t, hvad man vil , s å snart man h ar contanterna i fickan. Nej, man får inte en gång tilhandla sig en tand, som setat i en tiggarunges mun, förän Dagbladen larma däröfver. Posito : at man nu låte bryta ut tänderna och raka borrt h året på alla tiggarungar i staden: posito, at man sedan öppnade en Salubod til alla tandlösa och skalliga Hedersmatronors tjenst; så blefve ju en sådan slag s handel både indräg tig och riksgagnel ig. Det vore dessutom en hugnelig syn, at se Gummor på visst sätt bli Flickor. _ CE Och det en lika hugnelig at se Flickor på visst sätt bli Gummor. TROSELIUS. Så mycket bättre, min Herre. Det blefve en slags Jämlikhet i utseende, grundad på en utvidg ad Handelsfrihet. Det är och denna slags Frihet och Jämlikhet, som jag öns kar åt alla Samhällen på jo rden. Ja, j ag undrar på, at det höglåfliga Comerce-Collegium ej redan tänk t på den s aken. CEDERBERG. Ja, på handeln med människors lemmar och til slut med deras heder och samveten. FABRIKÖRN. Drif inte gäck med mit Främmande, Herre. TROSELIUS. At en sådan där en Djäkne, som Ni är, står och vågar vara otidig mot en Promotus, det är nog lång t gångit. Herr Patron täckes gunstbenäg et förlåta, at jag g enas t tar mit vördsamma afsked. FABRIKÖRN. Nå, förifra Er ej så, Herr Magis ter; utan var god och bli qvar för min skull. TROSELIUS. Nej , u rsäkta mig! Inte för denna gången.
Antages han, så förblifva Konungen och R. St. Herrar i sitt eget hus, som man säger. Då kunna de göra med jernvägarne, huru dem för godt synes. Den 21 December. De kunna tiphöra med arbetetet å dem när som helst, och sker detta icke förr, så sker det åtminstone, när penningarna taga slut, och det lärer icke dröja serdeles länge, såvida andra Statens behof skola fyllas. Om då en eller annan jernväg blir en ruin, så är det icke värre, än att, på sätt Geijer en gäng yttrade om illa beräknade byggnader, vi hafva gjort en dumhet, men vi äro deremot icke tvungne att fortsätta vår dumhet, hvilket åter blir förhållandet, om vi ingått kontrakt om jernvägsanläggningarna med främmande bolag, antingen vi hafva förmåga att upfylla kontraktet eller icke. Jag förbigår bristerne i Gr. Rosens motion, hvilka åtskilliga ledamöter ådagalagt och dessutom äro hvar och en i ögonen fallande. Att få rätt emot kronan i Sverige är ingenting ovanligt äfven för det ringaste intresse. Ofta upstå rättegångar emellan enskilde och kronan, deri hon likasom hvarje annan ömsom vinner och tappar. Emedlertid fägnar det mig, att Gr. Rosen framkommit med sin framställning, ty då han, som är Svensk undersåte, kunnat föra ett sådant språk mot Konung och R. St., bör detta för Konungens rådgifvare, som hittills ifrat för jernvägars anläggande i vårt land af främmande bolag, för Stats Utsk. och för hvem som helst ådagalägga, hvad man kan vänta sig af Hrr Peto och andra sådane, hvilka hafva Engelska krigsskepp att påräkna till stöd för sina rättsanspråk, troligen lika väl här som i Grekland, der en Engelsk undersåtes fordran af 100,000 £ Sterling föranledde en tvist med Grekiska regeringen, som slutade med förstörande af detta rikets handel till mångfaldigt större värde. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Oaktadt dea långa discussionen öfver detta ämne, återstår, enl. min upfattning, likväl 2:ne synpunkter, från hvilka frågan ännu icke blifvit sedd.
Efter alt hafva tagit fullständig kännedom jemväl 0111 hvad handiingarjne rörande detta ärende i öfrigt innehålla, hafva Rikets Ständer lunnit, alt, sedan sisi förlid na riksdags Bevillnings-utskott, medelst ett af Rikets då församlade Ständer godkändt utlåtande, förklarat, att utgörandet utaf den bevillning, som för utrikes beskickningarnes hela aflönings-anslag blifvit erlagd, icke varit en följd af något stadgande i bevillnings förordningen, utan endast härrört af saknad upplysning om beloppet af den aflöning, som från Svenska statsverket till minister-staten rätteligen utgått, måste de vid nämnda beskickningar anstälde embetsoch tjenstemän anses berättigade att, i likhet med andra skattskyldiga, af allmänna medel återbekomma b vad, som käti visas vara för mycket eller orätt affordradt oell vederbörligen inbctaldt. Beträffande derefter den grund, hvilken blifvit föreslagen och tillämpad för bestämmandet af det bevillningsbelopp, desse embetsoch tjenstemän under den förflutna tiden erlagt utöfver hvad som, enligt gällande bevillnings-förordning, belöpte för deras sådan beskattning underkastade aflöning, så hafva Rikets Ständer ansett denna grund, eller förhållandet emellan de begge förenade rikenas hela årliga bidrag till de diplomatiska utgifterna, vara den enda rigtiga och härvid fullt tillämpliga samt densamma för den skull gillat och godkänt. Vidkommande åter tiden, för hvilken vederbörande löntagare eller deras rätts innehafvare böra komma i åtnjutande af de restitutioner, som nu äro ifrågaställde, synes det i allmänhet gällande stadgande, att de i statens kassor orätt influtna afgifter skola, vid förlust af vidare talan, i föreskiifven ordning återsökas inom 3:ne år efter betalningsdagen, icke skäligen böra eller kunna tillämpas i afseende på restituerandet al den lönebevillning, som blifvit förenämnde embetsoch tjenstemän påförd och al dem på stadgadt sätt erlagd. Desse personer eller deras rätis innehafvare hafva nemligen, enligt Expeditions-Ut skottets Förslag till und Skrifvelse > N.o 60.
V^exiö 8kacl ekter ela inträlkad eldsvåda, hlikvit, jemlilit Ililrets 8ednast kör8am1aels 8täncler8 heslut, ökvertagne ak klilisgälds-Oontoret, kongl. Naj:t täcltt68, med anledning ak hvad 8tat8-0ontoret, i akseende pä elo ekter i8^3 ärs eldsvåda kör Mexia stad ytterligare anslagne länetillgängar, underdänigst hemställt, i Naclér ökverlemna till lkilrets 8tänders heprökvande, om leire hekattningen med <len 8i8k oknkurmälele läne-ätgärden lilraledes ma till Ililrsgälds-Oontoret ökverll^ttas, i hvilket akseende e!e länekörhindelser, hvilka eterkörinnan akgikvas, skulle ak 8tats-Oontoret ä lliksgäldsOontoret transporteras, äkvensom ökrige ele88a kän rörande handlingar till sistnämnde Oontor skulle aklemnas; el att, vielleommande de 8ena8t, 1 köljd ak kongl. Lrekvet den 2 Nars 18^2, kil! 8tats-Oontoret8 körvaltning ökverlemnade Oepositionsmedel, utgöranele, enligt livad 8tats-Lontoret i underdä nighet anmäld, disponihle capitalnieclel kill ekk helopp ak 68,29^ Il:dr. 22 sk. 1 r8t. 8amk hehällne ränkemedel 9/08 „ 7 >, eller kill8amman8 k:dr 62,^15: 29: i. hvarak största clelen är genom 8tats-Oontorets körsorg körränkad, kongl.
Arbetare, forn ej dro ©efdder, ©mdltare eder (Saparöer roib roadon# fmtben, jDrtfu?are, Kofiuxfn&are, Upfdttare ocp £ptte»2trbetöre, i)d be icFe dro £>rdngar t lagfiabb tjenfl, för Fog ocfy Ion; äftan* 0$ Clroinfon, lifa meb anbra arbetare pd Sanbet. 2trren6atorer, bdr, anfeS lifa meb arrenbatorer pd Sanbef. Byggmdfiarc, eFepps#, lifa meb bern » (Stdberne. BdlgmaFate o<$ (Båvmatave, i £rod ©löfer: gbrfla ©löfen E>?:br 10: anbra bito 5: 5ogöac, <Bvufwu>, i £re ©löfer: Wib ftdrre (Scufwor: §5rfa ©lafen 20: anbra bito ig: Xrebje bito 10: XDib minöre <5rufa?oc: gSrfa ©lafen —- — 6: anbra bito 4: Srebje bito ■— s: Upfyntngsmdn mib ©rufmor, i 2re ©löfer: g5rfa ©lafen 3: anbra bito 2: Srebje bito 1: Sdltfhtrer, BruFs*, i £md ©löfer: görfia Claren 6: anbra bito 3: Sfrt. II. §. 32. 37 (Blösblrtföcc, i gern Sloget: gärfta elöf en B'
Målens antal, sorn år 1850 uppgick till 4,419, af hvilka 2,626 afgjordes genom utslag med en skuldsumma af 149,700 R:dr, utgjorde nemligen under derpå följande fem åren Antal mål. år 1851 4,872 » 1852 6,507 » 1853 7,005 » 1854 4,975 » 1855 3,493 Genom utslag afgjorde 2,780 4,055 4,542 3,148 2,203 . Sammanlagd skuldsumma, som till betalning fastställts 153,209 208,470 237,799 164,897. 110,291. 5 hvaraf synes, att ehuru såväl lagsökningarnes och de genom utslag afgjorde målens antal som skuldposterne ökats till och med år 1853, hafva desamma under de 2:tie sista åren så betydligt förminskats, att förhållandet i detta hänseende under år 1855 varit lyckligare än under år 1850, nemligen i proportion sorn 67 och 73 till 100. Hvad folkets moralitet angår, så är det i allmänhet svårt att derom fälla ett välgrundadt omdöme, synnerligen då man icke under en längre tid iakttagit dess handlingssätt och hemseder; varande det föga rättvist att bedöma hela befolkningen efter antalet af de till verkställighet hos Konungens Befallningshafvande inkomne utslag i brottmål, hvilkas antal utgjorde: 1850 241, deraf lifssak 1, 1851 236, » » — 1852 278, » » — 1853
Riksbanken skall åtaga sig ett dylikt uppdrag.“ “Vidkommande det mera inskränkta förslaget att allmänheten må beredas fördelen att kunna vid insättningar och liqvider hos Riksbanken begagna äfven sistnämnda sedlar, förekommer att en och annan af de enskilda bankernas ombud eller vexlingsförrättare härstädes icke invexlar de respektive bankernas sedlar å andra tider, än emellan kl. 9—11 söcknedagsförmiddagar, och som enskilda banksedlar dels till icke ringa del förekomma i rörelsen här på platsen och dels hit ingå i remisser från den öfriga delen af riket, så inträffar icke sällan svårighet för den del af allmänheten, som har insättningar och liqvider hos Riksbanken, att, utan en förberedelse, ledande till ränteuppoffring, eller utan kostnad, förorsakad af förvexlingen, kunna fullgöra sådana insättningar och liqvider. Härvid bör ej heller förbises, att då enskilda banksedlar af härvarande enskilda bankinstitutioner emottagas, allmänheten just af denna orsak hellre hänvänder sig till dessa, särdeles då fråga är om insättning på uppoch afskrifningssamt deposit-räkning, än till Riksbanken, hvarigenom de fördelar för Riksbanken, som af dessa räkningar eljest vore att påräkna, förminskas. Det synes således att ömsesidiga fördelar skulle beredas Banken och allmänheten, om det medgåfves, att vid insättningar och liqvider, åtminstone i Bankens diskontkontor, använda jemväl enskilda banksedlar, dock måste dervid åt Fullmägtige beredas fullkomlig frihet att ordna alla härmed samband egande förhållanden. Det torde härvid icke behöfva erinras att emottagande i Riksbanken af sedlar, utgifna af andra enskilda banker än deras, som här på platsen hafva vexlingsombud, icke kan komma i fråga, då denna angelägenhet så ordnas, att enskilda banksedlar, som ena söcknedagen till Riksbanken ingå, sednast påföljande söcknedag utvexlas. Emottagande af enskilda bankernas sedlar föranleder ej någon rubbning i sättet för den dagliga kassaredovisningens verkställande och medför ej heller inverkan på de kontroller, sorni detta afseende böra vara oeftergifliga.
Enda sättet alt förekomma detta onda måste efter min oförgripeliga tanka, bestå 294 Den 24 Januarii. deruti att tillgången af Bränvin försvåras; men kan väl en för Samtidens och efterkommandes bestånd så högt efterlängtad önskan uppfyllas, innan Riksens Högloft. Ständer hos Kongl. Maj:l i underdånighet föreslå och begära ändring i nuvarande Författning, rörande Branvinstillverkningen. Efter mitt omdöme missbrukas påtagligen gifna föreskrifter, da en så kallad fri Husbehofsbränning förvandlas till snart sagt gränslös Fabriquesrörelse, och utan farhåga af grundad vederläggning, tror jag mig fritt kunna yttra, att så länge den tillåtne och af många utöfver det verkeligq behofvet begagnade rättighet, att med snart sagt omåttliga pannor förvandla säd och andra lika nyttiga födoämnen till Bränvin; så kan det åsyftade högst angelägna ändamålet ordning och sedernas förbättring svårligen vinnas. —- Jag väntar mig motsägelse, men kan derföre ej afhålla mig alt både som Medborgare och Embetsman bestämdt föreslå, det mätte högsta Pannerymden nedsättas lill 4° a 5o kannor och att BränvinsBränningen sedermera fritt och utan all inskränkning må utöfvas, öfvertygad derom, att det nödvändiga behofvet derigenom fullkomligen uppfylles; om ock den anstald vidtogs,att Kronooch enskildte Personers Brännerier i Städcrne alldeles upphörde, samt framför allt att ingen Införsel af utländskt Bränvin må äga rum; ty kan utofvandet af delta missbruk ej hämmas, så troligen kunna vissa inskränkningar inom Fosterlandet befordra det föremål, som gökes, — Hvad inställelsen af Bränneribränningeu för närvarande angar, så kanske skulle Den 2\ Januarii.
Skrifvelse, IV.-o 20.4. hållandet af de å Skånska kusten befintliga fyrbåkar, blefvo af Rikets senast församlade Ständer beräknade till 25,000 R:dr. Enligt hvad E. K. M:s Nådiga Proposition utvisar, har berörde Statsinkomst de senare åren betydligt tilltagit, år 1841 öfverstigit 40,000 R:dr och i medeltal för åren 1838 1842 ulgjordt 32,084 R:dr. I betragtan de häraf, och då den från Danmark inflytande ofvannämnda ersättning, genom afslutad Convention, blifvit ökad nied 6,500 R;dr Specie, motsvarande 17,333 R:dr 16 sk. B:co, hafva Rikets Ständer, på sätt E. K. M. i Nåder föreslagit, under ifrågavarande inkomsttitel uppfört 23:o Observationsmedel. Då denna intrad under åren 1838—1842 per medium bestigit sig till 10,848 R;dr har densamma ansetts kunna förhöjas från dess uti hittills gällande Riksstat upptagna belopp af 7,000 R;dr till 24:o Extra medel och uppbörder upptogos vid 1841 års Statsreglering till 12,000 H:dr, hvilket belopp, vid nu uppgjord beräkning, blifvit bibehållet 25:o Intresse-medel, vid sistlidne Riksdag beräknade till 3,000 R:dr, äro, i enlighet med E. K. M:ts Nådiga Proposition, upptagna till Summa B:co R:dr Extra Ordinarie Inkomster. l:o Tullmedlen. Denna Statsinkomst hafva Rikets Ständer, med beräkning från och med år 1846, upptagit till ett bruttobelopp årligen af 2:o Salu accis af Städerna. Med fastställande af en repartitions-lariff, enligt hvilken salu-accis-ersätlningen af städerna sammanräknad utgör 11,045 R:dr, hafva Rikets Ständer, utan förändring i beräkningen vid 1841 års Statsreglering, upptagit årliga inkomsten häraf till . 3:o Post-medlen.
Den rchr de, loin a, rea små FörfLders Jord eller E katter, stin d. nu d swet; och mö. da samc idoghsc, är H.U-.VN1 be,psäm^ar, hivstkkk han er. haller Nöstman ssänk och gafwa sfoem, ma dek icke är billigt, ak han lil L ^ . hjelpande -ch u-an hane ?änb-rra afs-ckad, upeffrar : » sa änga del, som En pnDrnr as Hunc-radek p ' FLderneslandZrs Altare, ftr ar hjelpa Ersten och §^-s-Wreket. A: fun-ia med b gwämlrgher f.r hwar och en werkställa denna Vewillnrngs^Argifr, stär lag aldraödmjurast foresta: Dä nianda menriisker arg, pä längre och större, ssstä-ch boende strän Ranrerierna, at denna insar,King 70 kunde fä ske hos Upbördsmannen i Orten', Krono-Fogden pa Landel och i Städerna hos Stads-LaslLurern, emot deras tydeliga guiklsncer, at de för dek elfte det uptccknade bock, emocragik den, nu Boupreckntngen upförda och rigtigk beräknade Bewillnings-Afgiften, lil Sirens eller Rikets understöd, af En pr> Lorn urås behallna Summa mvemarii sä och fa stor, och uii penningar bctalta, fa och sa mycket, samt al Upbördsmannen behörigen luinern, med dag, manad och ärtal, enar han samma medel emortagil; och för hwilket rouina, han icke sar taga någon sort särskilld betalning, uran genast, enär penningarna honom afiemnas, det utan all inwändning aflemna.
Medan jag satt och var kontemplativ med en bok i ena handen och en cigarr i den andra, kunde jag inbilla mig, att jag genom den stängda dörren hörde hans penna raspa mot papperet. Och detta vållade mig samma obestämda nöje, som när man en varm sommardag ser oförtrutna arbetarskaror under muntert glam vålma hö i solskenet. Jag visste också alltid, när han skref. Ty så länge han funderade på något eller ej hade kommit sig i gång, gick han som en rasande fram och åter i rummet, gick med våldsamma häftiga steg, som han sökte dämpa för min skull genom att sko sig med tofflor. Sanningen att säga, hjälpte det icke mycket, och jag led ej så litet under dessa gymnastiska öfningar, då han liksom urladdade sig all den elektricitet, hvilken annars skulle hafva hindrat honom att sitta stilla. Det var nästan som en ångmaskin, hvilken behöfde eldas upp, innan den kunde börja arbeta, men som när den väl kommit i gång, arbetade med en styrka af många hästkrafter. När det så blef tyst därinne, då visste jag att ångmaskinen var i gång, och när han sedan vid middagstiden åter visade sig, var jag viss att få se honom på tröskeln i skjortärmarna med hakan hvit af tvållödder, ropande till mig: »Nu har jag skrifvit en och en half spalt,» eller: »Nu har jag tjänat tjugufem kronor.» Eller med ännu större tillfredsställelse: »Nu har jag ändtligen lyckats få bukt med det där du vet.» Han hade äfven den egenheten, att han ej gärna begagnade välljudande uttryckssätt om sig själf och sitt arbete. Skedde det någon gång, var tonen alltid ironisk. Men efter denna torra inledning kom alltid en ström af meningar och ord, hvilka bara buros af en enda lifskänsla, så stark, att den gjorde berg af bagateller och satte en hel öfvertygelse i hvad andra skulle kastat åsido som rutinarbete, utan att därpå slösa ett grand af sin inre människa. Tore var i det hela taget en stor slösare, och han hade råd att vara det. Han spenderade sig själf så att säga med en öfvermodig frikostighet, som endast den kan, hvilken äger en skattkammare att ösa ur.
Enligt den ännu gällande Författningen för bränvinshränning, har distillering varit för dem, som till bränvinshränning äro berättigade, tillåten alla tider på året, och denna tillåtelse har äfven egt rum, då bränvinsbränning varit inställd (se 41 §• 2 Morn. i83o års Förordning). Då distillering endast åsyftar att förädla en redan producerad qvantitet af bränvin, och då det ej är att befara, det så små pannor, som till distillering äro tillåtne , skola till bränvinshränning missbrukas, anser jag den nu föreslagna inskränkningen i distillerings-rättigheten ej vara af behofvet påkallad, och yrkar derföre att 2 Mom. i 1 §. af i83o års Författning må oförändradt bibehållas. 8. I denna §. antydes, att den årliga bränningstiden beräknas ifrån d. x November till d. 3o April, och i händelse någon åstundar att begagna endast förra eller senare hälften af denna termin, förklaras den förra hälften utgöras af November, December och Januarii månader, samt den senare hälften af Februarii, Mars och April. — Men då uppgiften för bränvinshränning skall vid Mantalsskrifningarne aflemna?, och Mantalsskrifnirigarne för sig gå ifrån medlet af November till slutet af December, samt då det ej låter sig göra, att vid mantalsskrifningen anmäla sig för en bränningstermin, som redan börjad är; så blir följden häraf den, att man nära ett helt år förut, innan bränningsterminen täger sin början, måste anmäla sig dertill; den t. ex., som vill utöfva bränvinshränning under den termin, som börjas d. x No v. i836 och slutas d. 3o April 1837, måste vid den Mantalsskrifning, som hålles i slutet af år i835, derom göra anmälan. Huru olägligt det måste blifva, att så lång tid förut, innan bränvinsbränningen tager sin början, bestämma sig, om man vill utöfva densamma eller «j, lärer en hvar lätteligen inse. Också insågs detta af den sammansatta Afdel - B tv-, Lagsamt Allm.
Landshöfdinge-embetet till last att hafva uraktlåtit alla förbehåll, då dess åtgöranden grundade sig på icke mindre än tre lagfarter och fastebref samt en mångårig oklandrad besittning i lika många köpares händer. Om nu äfven dessa jemte öfriga förhållanden af flertalet ibland rättvisans högste handhafvare ansetts icke utgöra tillräckliga domskäl för att förpligta Banken att stånda hemul för ofvan omförmälda hemman, så synas de dock innefatta den starkaste moraliska förbin - s Banko-Utskottets Utlåtande 21. eleise leir den, sorn gjort den olagliga försäljningen möjlig, och derigenom föranled! sfi betydliga och förstörande förluster för enskilda personer, att åtminstone i någon mån godtgiira dessa förluster. Sällan torde någon hafva vädjat till Rikets Ständers billighetskänsla under mera bevekande omständigheter än i förevarande fall, der egaren helt plötsligt och oförskyldt beröfvats sin på fullt god tro undfångna egendom, och egande-rättens helgd sålunda blifvit på betänkligt sätt kränkt. Att den som i sina enskilda angelägenheter gjort sig skyldig till ett så obetänksamt och försumligt förfarande, sorn här måste tillräknas Bankens Kommissariat, icke skulle kunna med bibehållet samvetslugn tillbakavisa en uppmaning att ersätta den förlust, han visste sig derigenom hafva framkallat och hvilken hans tillgångar med gåfve honom att godtgöra, derom kan blott finnas en mening; och då så är, synes den Statsinagt, hvars behjertande påkallas för det hårda öde, som i följd af hennes underlydandes handlingssätt, drabbat enskilde personer, utan förhoppning för desse att kunna erhålla något skadestånd, icke heller böra tveka att mildra den lidna förlusten Både billigheten och Rikets Ständers egen värdighet synes kräfva en sådan uppoffring, hvarigenom de lidande må återfå åtminstone kapitalet, och i öfvertygelse att denna mening skall inom representationen göra sig gällande, hemställer Utskottet vördsamt, att till Kapitenen E. Skottes sterbhus-delegare må af Bankens medel få utbetalas en summa, motsvarande den af bemälde