Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts ifrågav:de hemställan, blef propos. å bifall dertill framställd och med ja besvarad. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Lagsamt Allmänna Besv.- o. Ekon.Utsk:ts den 22 och 30 sisth Juni bordlagde Betänk. N:o 17, i anledn. af väckt motion om utfärdande af förbud emot elgjagt under tio års tid. Efter punktvis skedd föredragning af StatsUtsk:ts den 27 och 30 sisth Juni bordlagde Utlåt. N:o 122, i anledn. af K. Propos. ang:de Jemtlands roterings-kassas befrielse från allt bidrag till anskaffning och underhåll af beklädnaden vid Jemtlands Häst jägarekorps, blef detta Utlåt, af B. o. Ad. bifallet. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Sammansatta Baukoo. LagUtsk:ts den 30 sisth Juni bordlagde Betänk. N:o 1, i anledn. af dels K. M:ts Nåd. Propos. om antagande af en författning ang:de ränta vid försträckning på viss kort tid, dels ock enskild motion i enahanda ämne. Föredrogs, men blef, på flere ledamöters begäran, ånyo bordlagdt, LagUtsk:ts den 30 sisth Juni på bordet lagde Betänk. N:o 31, i anledn. af väckta motioner om föreskrifter till betryggande af besittningsrätt till fast egendom och af intecknings-säkerhel. Föredrogs och bifölls LagUtsk:ts den 30 sisth Juni pa bordet lagde Betänk. N:o 32, i anledn. af väckta förslag om meddelande af föreskrift derom, att arfskiften skola till förvar hos domstol ingifvas. Gr. Sparre: De nu i ordningen följande LagUtsktts Betänkm 5 I) fi 11 4 J u 1!.
Herr 6 ock, om någon ssulle wara sa stor Philofoph, ar han ej complettersäe sin LenealoZie, lärer han ej eller wara mycker angelägen om sin Riksdagsmans-ratt, Friherre 6cäer8tröm, isacob. Da wi åge en Riddarhus-Virc-^ion, ma det wara destgörvmäl, at halla öencalorsterne i ordning, men ej, ma en Adelsman för bristande upgifter derom mista säte och stämma, Mange äga sjelfwe ing§ 6e° nea Den 6 Mars. 2zr nealogier, och kunna ej upfylla en sadan förbindelse. Grefwe De la Laräis ansäg tilräckligt, om i Itt-itruQion för Riddarhus-DireÄlonsn infördes, ar denna DireLion borde besörja Lenealo^rernes completterancle, och under Riksdagar genom anslags anmoda alla närwarande Ättemän, at meddela uplysningar. Friherre leiannerbeim wille medgifwa, at med Ridderstapets och Adelns nu gällande rexrL86ntLtion8-satt, man borde wara man om Lenealogiernes fullständighet, men kunde ej inse, at ett underlåtande, at öfwerse sin Oenealogie, borde wara beledsagadr med straff. Uppå derom gjord proposition, beflöts at detta stadgande skulle utgå. 62. §. Herr blorclenstolpe, ingers, ansäg omöjligt för den, som sme för Fullmagt, at altid kunna staffa uplysningar öfwer den Atts Lenealogie, som han representerar. Herr Lock instämde häri. Friherre Legerström, flseol). ^)et ar redan afgjordt, at Lapits ej stola hafwa en sadan förbindelse. Zag får da hemställa huruwida sädanr rimligen stulle kunna alaggas en Fullmägkig. Gref - 2Zs Den 6 Mars. Grefwe körner wille gerna häri instaim ma, men ansag ej et sadant stadgande skadligt, nar dermed icke följde något wike.
Vid ii §. hafva Utskotten ej allenast ansett rättigheten för Handlandes Enka, att fortsätta Mannens rörelse, böra bestämmas närmast i en-! ligliet, ined hvad IV. Art. i5 och 16 §. Handtverksord ningen, i afseende på Handlverkares Enka, bestämmer, utan öck, med afseende å den längre lid, som utredningen af ett större Handelshus, ofta under brefvexling och liqvider på aflågsne Utrikes orter, erfordrar, och livart under Handelsrörelsens fortgång icke utan kännbara följder kan hastigt afbrytas, föreslagit en utsträckning af det stadgande, angående samma rörelses fortsättning , som berörde §. inne-: håller. Sednare Momentet af denna §., har Beredningen ansett blifva öfverflödigt, genom det i stället föreslagne tillståndet för Förläggare i allmänhet, att vinna Burskap å Handel, enär de TågVtskvtmt BetSahandtth 5% Se iäta densamma förestås nf en person, sorni styrkt sig ega behörig skicklighet i yrket 5 ett stadgande, hvarigenom Utskotten förmodat minga, får närvarande icke productiva’ Capitaler, kunna draga* till Hatideln och; industriella företag» //. Artikeln. Om Handelsrörelse som utan rättighet och förbindelse till Burskap kan, få utöfvas. Vid den Kedaction, som i 1 §. af denna Artikel blifvit föreslagen, torde invändas, alf Utskotten tillstyrkt en, på Ridderskapet och Adeln ensamt ankommande eftergift, af ett Desi Privilegium. Utskotten hafva likväl endast föreslagit ett förklarande, att den allmänna friheten, till inträde i Handelsyrket, i sig inbegriper den enskilda, som hittills Varit Ridderskapet och Adeln förunnad, och, i afseende å hvilken det visserligen lika litet lärer instämma med Ståndets mening, sorn med dess fördel och anseende, »tt låta den af andre, Sn Personer af stadga och skicklighet, begagnas. Likaså förfaller, genom $en i denna §. föreslagne rättighet för en hyar, LagXJiskottets Jktänkandeiu
Den 2z Mlars> Riksdagen, mage wara besmna; det mäste pä enahanda stäk sä mycker mer inse nyttan af Egendomens bibehällande innom dessa för Lagstiftande Representation Utkvrade Ramiller, som med kicleieominisser sädanl egenteligen asyfras; men i hwad sall som hälst och sä wida ofrabenamnde förordnanden efter godkände ?rinciper warda gjorde och ordentligen fastställde, finnes deträktwist och billigt, at icke ändra Allmänna Lagens med consmmionel frihet öfwerensstämmande föreskrifter i i6 Lax. i §. Arfdabalken, at med eller utan wilkor göra 1«- »tsmente. I denne del wägar jag Åberopa hwad Frankrikes ryktbare Författare Herr Ilontesyuieu j l/ksprit klos luOis yttrar: bien publicus n'ert zamais, <^ue l'on prive un karticulier 6e son bien, ou mome, lui en retrancbs le moincire par ris pär uns lH ou un Reglcinent kolikigue. Dans ce cas, il s^ut suivre ä la riZeur la I.oi Livil, «st Is kalaäiuni cle la propriete. Allt specicust anseende af rätt, hwarmed främmande afsigter skulle kunna gynnas, ar och förblifwer i Lagstiftningen förderfligt, och förlorade rättigheter skola kränka friheten, som jag tror mig förswara, dä jag yrkar Lagens helgd ,i nämnde Opilel och Valk, jemnfört med 1686 Ars 1'eslaments-Stadga, hwaröfwer jag tilHöglofl. Ridderstapet och Adeln i ödmjukhet utber mig Herr Grefwens och LandtmarssalkenS kroxositioo. Herr Rotblieb, Larl Rreäric, upläste til krotocollec följande: Äfwer det wigtiga ämne, som nu är föremälet för Högloft.
Med iagttagande af hvad grundlagen” för närvarande bjuder, kan sådant svårligen inträffa, tv emellan öfverläggningen vid det allmänna sammanträdet, ocb beslutet bos do särskilda Stånden måste alltid nåeon tid 28 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 35. förflyta, hvarunder sans och eftertanke hinna att taga sitt möjligen förlorade välde tillbaka och, då Stånden ånyo befinna sig på sina vanliga samlingsrum och inom sin egen slutna krets, torde kunna antagas att deras vanliga hållning och tänkesätt äfven sjelfmant återkomma. Representationen skulle genom antagande af ifrågavarande lagförändring nedsjunka till en verklig enkammare. Men, af erfarenheten varnad och vid betraktande af alla de vådor samt den brist på stadga och säkerhet, som ett sådant regeringssätt medförer, har nutiden icke blott i monarkiska, utan äfven i republikanska stater vanligen sökt att sorgfälligt undvika något dylikt. Det torde derföre vara mindre välbetänkt att så småningom söka införa ett sådant hos oss. — Jag säger med flit så småningom, ty det kan vara ganska troligt att nu afgifne förslag endast är första steget och att, om detta antages, nya förslag framdeles icke skola uteblifva, hvarigenom den så kallade Riks-Nämnden i de flesta eller alla frågor skulle blifva berättigad alt lätta afgörande beslut. Med åtanken på hvad som komma kan bör man således med största varsamhet behandla förevarande ämne och icke beträda en bana, som man har svårt att förutse hvart den kan föra oss. Att alla Ekonomi-Utskottets Betänkanden, d. v. s, en mängd önskningsmål, skulle ulan ”våda eller olägenhet” kunna i det allmänna sammanträdet afgöras, är en sats, hvars rigtighet högeligen kan betviflas.
M. hade att pröfva ett mord, som tillkommit på det sätt, att man af en vidskeplig fördom velat skaffa sig blod af en menniska, för att bota en annan, hvilken af den förre troddes vara förgjord. Är icke detta någonting rysligt och barbariskt, och likväl var det endast ett s. k. gammalt bruk, som dertill föranledde. Jag har i förbigående kommit att nämna detta för att visa, att man icke alltid får hafva en allt för stor vördnad för de gamla vanorna, eller rygga_ tillbaka för deras förbättrande, då de äro skadliga eller bristfälliga; och att våra gamla vanor i afseende å mått och vigt verkligen äro åtminstone det sednare, torde väl svårligen kunna bestridas. Det är icke värdt, att neka ett förhållande, som är uppenbart, och det är, att den mindre bildade alldeles icke kan reda sig i en mängd hvardagliga och allmänt förekommande fall med vårt system för mått, vigt och värden. För att häruti komma till ett bättre finnes blott ett medel, och detta består deruti, att man för alla dessa olika arter af storheter antager ett och samma system, eller det i all abstrakt räkning gällande decimal-systemet. Det är således just för att komma den mindre bildade till hjelp vid frågor, hvilkas lösning han icke kan undvara, men som han under närvande förhållanden icke sjelf förmår åstadkomma, som denna fråga af mig med värma omfattas; men visserligen icke af ett slags passion för en vetenskaplig eller theoretisk idé, såsom man så ofta velat påbörda systemets försvarare. I afseende på den fråga, som nu serskildt är under öfverläggning, ber jag att få förklara, det jag instämmer i Utsk:ns mening. När ärendet inför K. M. föredrogs, var jag af sjukdom hindrad att dervid närvara, hvadan min tanka icke kunnat blifva i prot. synlig, men jag anhåller, att få tillkännagifva, att, derest jag vid nämnde tillfälle varit närvande, hade jag ansett mig böra tillstyrka antagandet af Vetenskaps-Akademiens förslag i sin helhet, och således, att så väl i afseende på rymdmåttet kubikfoten, som beträffande ytmåttet qv.-foten, måtte antagas som enheter.
Blomberg 1799 d.(en) 6. October blef efter ordentel(ig) pålysning, i närwaro af församl(ingen)s Herr Patronus och Sochnemännen, den allm.(änna) Michelsm.(ässo) Sochnstämma med St. Malms församl(ing) hollen. § 1. Sisthollne protocoller uplästes, erkändes och underskrefvos. § 2. Resp.(ective) församl(ingen) lämnade sold.(aten) Hebergs enka Anna Pehrsd(otte)r i Grindstug(an) 70 år gammal, den förmon, att få wistas i kammaren hos fattig förestånderskan och njuta den ledigblefna halfwa fattigdelen efter afl.(idne) Skräddaren Boström. § 3. Om wäderleken tillåter, skulle brunnen vid Kyrkan til fattighjonens tjenst i höst repareras, och til den ändam(ålet) nödiga rrp (reparations-materialier) bestellas. § 4. För att betala de skulder, som dels kyrkocassan för ny gjorde fönster omkring Julfors grafven bör bestrida, neml(ige)n 25 Rdr, och dels för-saml(inge)n kommer at godtgöras för reparationer å sochnstugu bygg-ningen med 7 R(dr) 35 sr (sk) och å sochn byggningen i Prestg(årde)n med 12 R(dr) 13 sr (sk), jämte et förskott af 5 Rdr, 10 s (sk), 4 rst (runstycken), sedan sista ligviden 1796, som kyrkocassan lämnat försam-l(inge)n, blef följande beslut tagit: församl(ingen) skulle anholla hos H(er)r Patronus, som gått i förskott för materialernas upkjöpande, om diktion (uppskov) med fönsterarbetets betalande, 25 Rdr, til dess winsäds pgr. (pengar)9) hinna inkomma til kyrkocassan nästa år; hvilket gunstigt bewiljades.
SillenS förwandlande i kostpenningar bekräftades af Sköterskorna, och da jag öfwer det öfriga ej ägde andra bewis än flere klaZanders sammanstämmande berättelser, iemwäl under Syfllomannens, Kamereraren och Riddaren af Kongl. WasaOrden, Dahlströms franwaro, befann mig i saknad af hans upplösningar, företog jag mig att undersöka beskaffenheten af Hospitalets matförrad och fann den der beflnteliga Sillen i sä omanlig och sällsynt grad fördärswad, att den mest nödträngde näppeligen skulle den cmoltagit. Det är miss' obekant huruwida wid detta Hospital bestas bröd af Rågmjöl allena. Det nu beflnteliga war gansta godt, men till en ej obctydelig del med Kornmjöl blandadt. Ibland förraderne för Westerås Hospital befann jag Strömmingen märkbart sur och Smöret alldeles obrukbart till mat. I anledning af gjord föreställning hade Hospitals-hjonen under 2-.ne månaders tid i stället för Smör undfått penningar, beräknade efter 12 flir marken. I Södertelje sann jag i ett stort rum, perso, ner af bägge könen, tili ett ej ringa antal logerade. Under ledning af wänlig mennisko-kännedom, finner man snart möjligheten af de oordningar en sadan sammanlefnad kan åstadkomma. De torde dock latt kunna förekommas i ett hus, hwars första föremål, da utrymme ej saknas, bör wara att inrymma Hospitals-hjon. I Jönköping klagades wäl öfwer stundom ffämdt kött; något sadank kunde dock ej företes, och marförradet war oklanderligt. Pa ?o Den 2Z April. Pä flere ställen fann jag rcnligheten mindre nöjagtigt iagttagen, i synnerhet war osnyggheten der märkbar i Dararnes rum. Att dock renligheten äfwcnwäl hos Dararne pa ett oklanderligt sätt war widmagthallen uti Hospitalerne i Wexiö, Halmstad, Wenersborg, Götheborg, Carlscrona, Malmö, Örebro, Upsala.
”Min käre Patrik, om du icke bättre mins din mors ålder, så tror jag det är klokare att du låter bli att tala om den – jag fyllde ju femtitvå år i våras Debora, tag hit pulfret alltid glömmer hon bort sig Så tungt mitt bröst är!” ”Du for ifrån mig, Henriette!” sade den nygifte mannen hviskande till sin hustru. ”Jag tänkte att jag skulle få åka med dig jag!” ”Usch, det var ett beskt sattyg Jaså, hon for ifrån dig? Hade unga-frun så brådtom! Det var väl nya droskan som skulle pröfvas?” ”Jag ville ju skynda till mamma!” ”Men jag skulle tyckt bättre om jag, min docka, att du väntat på din man. Eftersom det slås på så stort att det hålles häst och åkdon, vore det väl icke ur vägen, om herrn och frun njöte staten tillsammans!” ”Nå, mamma lilla”, medlade Patrik, ”det är ju icke ondt i att man har sig ett nöje, när man icke betalar det med andras pengar. Och jag tar väl droskan ensam jag en annan gång i stället, så är det qvitt.” ”Ja, du är icke svår att spela qvitt med, du, min beskedlige Patrik!” ”Det är väl icke jag heller, hoppas jag?” inföll Henriette inställsamt. Fru Regine Sofie låtsade icke höra; kanske tvingade henne också plågorna att tillsluta munnen, och dessa plågor voro verkligen svårare än hon ville erkänna, ty hon hade, så att säga, föresatt sig att bekämpa döden tills hennes älskling, hennes käre Johan, hemkom. Man må dock icke tro att denne älskling var befriad från de moderliga anmärkningarna – tvertom var han mer än någon annan blottställd för det tyranni, som låg i hennes kärlek. Till denna i grunden rättsinniga och aktningsvärda qvinnas lynne hörde ett medfödt behof af gnat, hvilket, då hon kände några krämpor, gemenligen stegrades till ytterlighet. Men det märkliga härvid var, att hon midt i farten af sitt gräl-svall kunde bryta af och kasta om, så snart hon trodde det föremål, som hon utsett åt sig, vara angripet från annat håll.
Kammar-rättens pröfning. § 5- Så vidt möjligt varit, att, emot nöjaktig säkerhet, utlåna stipendiifondens dertill användbara medel, hafva Kuratorerne sådant alltid iakttagit. 40 Ståts-Utskottets Utlåtande, JYli 50. § 6- Enär de utbetalningar, som för ifrågavarande tvänne år, utöfver det gymnasiifogden, beviljade ordinarie resekostnadsanslag, skett till personer, hvilka vid särskilda tillfällen, efter uppdrag af gymnasiifogden, stipendii-inrättningens rätt bevakat, ägt rum, i följd deraf, att han af andra samtidigt inträffade tjenstförrättningar varit förhindrad, att vid berörda tillfällen sjelf föra inrättningens talan, anse Kuratorerne, hvilkas förordnanden för gymnasii-fogden, att vid Domstolar och landtmäteriförrättningar med mera, såsom gymnasii-ombud, bevaka stipendiikassans rätt, alltid, på det omgång och uppehåll må undvikas, innefattar, det han, i händelse af laga förfall, har att dertill utse annan behörig person, Revisorerne hafva saknat befogenhet till anmärkning emot dessa högst obetydliga utgifter af omkring Tio Riksdaler Banko för begge åren; och ehuru Eders Kongl. Majtts Nådiga Bref den 28 December 1847, hvarigenom gymnasii-fogdens resekostnadsanslag, blifvit förhöjdt från 100 Riksdaler till 250 Riksdaler Banko om året, innefattar, det han icke äger rätt till vidare ersättningsanspråk för resor, i hvilka ärender det vara måtte, anse Kuratorerne dock häraf icke följa, att gymnasiifogden sjelf skall bekosta det ombud, som han, vid något serskildt inträffande fall, måste, i anseende till laga förhinder, i sitt ställe beordra. § 7- Uppå Kuratorernes hemställan, uti underdånig skrifvelse den 28 September 1847. att då gymnasii-befallningsmannen G. Schiller, som, enligt Kuratorernes den 3 Juni 1845 meddeldta och af Eders Kongl. Maj:t under den 27 nästföljde Januari i nåder fastställda utslag, förklarats böra, för emot honom anmärkte tjenstefel, vid vederbörlige domstolar undergå ransakning.
Fredsfördraget 1658 innehöll i 8:de punkten, att Adeln i de cederade provinserna skulle vara pligtig att göra Kongl. Majit och svenska Kronan dess trohetsed, samt ”sig till lydno, trohet och tjenst obligera, såsom de Danmarks Konungar för detta skyldige varit hafva”; hvaremot de, i 9:de punkten, erhöllo den för alla innebyggare gemensamma försäkran, att "blifva vid deras vanliga rätt, lag och 8 Kong1, Maj:ls Nåd, Proposition, N:o 29. gamla privilegier och friheter olurberade och obehindrad", så vida de icke löpa eller silida contra leges fundarnentales af Sveriges Krona.” Fredsfördraget af 1660 är af samma innehåll, sorn 8:de punkten af 1658 års; och uti resolutionen på Ridderskapets och Adelns besvär den 26 November 1660 § 26 försäkrade Kongl. Maj:t dem, sorn innehade gods i Halland och de öfriga acquirerade provinserna, att de, efter pacta, skulle "vid deras vanliga friheter och rättigheter mainleneras, efter som Kongl. Majit ock Nådigst vill erfara, hvartill de många tributer och exactioner, sorn dem hafva varit pålagde, aro använde och emploijerade.” För alt närmare bestämma de, genom freden med Sverige, införlifvade provinsers skyldigheter och rättigheter, utnämndes sedan Compromissarier, hvilka med provinsens inbyggare behandlade dessa föremål, hvarefter genom Malmö Recess den 18 September 1662 bestämmelser så i ena som andra hänseendet lemnades, och 8:de punkten af denna Recess innehåller, alt Ridderskapet och Adeln hill ver, vid de immuniteter och privilegier, som de ”af ålder njutit hafva, så vida de icke strida emot Sveriges fundameutal-lag och stadgar och dess välfärd och intresse.” I afseende på rusttjensten och knecklehållet åberopades en af Kommissarierne gifven serskild resolution å Adelns besvär, b vilken, af samina kraft som sjelfva resolutionen, i I4:de punkten lyder sålunda: ”för det sisla, så hafva ock Kongl.
Danska språket — liksom skånska landsmålet — • gifver kardborren ett namn, som utvisar, att ifrågavarande likhet är af gammalt känd. Skräppe heter ogräset, skräppeblad, och skräppe är tillika ett verb, liktydigt med dumt groft skryt i ord och handling. Svenska språ- ket har lånat åt den utsugande växten namnet kardborre från en af dess för väfnadsindustrien nödvändiga fränder, men ingen väfvare eller stampare kan begagna skräppans blomkrona att karda ylleväfven m e d; namnet är blott ett förklädt skryt liksom den sed, för hvilken » skräppan » utgör en sinnebild. Vid landsvägen, som går förbi min sommarbostads fönster, breda sig kardborrarne skrytsamt; deras grå sammanflltade blomknoppar sprida en frän lukt och deras tusentals hakar häfta fast vid hvarje kvinnodräkt, som kommer dem för nära. Framför mig på mitt sybord ligger ett nyss öppnadt bref; de två tingen höra på sätt och vis tillsammans, den andliga kardborren har åter igen, för tusende sinom tusende gåDgen hakat sig fast vid ett kvinnohjärta och filtrat in sig i hennes finaste känslofibrer. » Kära tant » — o, hvad jag hatar den fåniga titeln! — » kära tant, du vet ju, hvad jag och föräldrarne ha hoppats för min framtid. — Nu ligger detta hopp krossadt, eller har åtminstone ryckt så långt bort i en aflägsen framtid, att Johan skulle bli en gammal man och jag en medelålders flicka, om vi skulle invänta möjligheten af att se detta hopp förverkligadt. Vi ha därför upplöst vår förlofning. Johan är mer förtvinad, än jag trott, han skulle blifva, då han alltid förefallit mig så lugn och betänksam. Jag skall ej för tant söka skildra mina känslor, ty jag mer än anar, att tant långt ifrån godkänner de skäl, som förmått Johan och mig att skiljas. Men vi måste ju, i fall vi nu ville gifta oss, först och främst skaffa oss en bosättning, som någorlunda motsvarar hans och min samhällsställning, och tant vet nog, att jag, utom en fin brudutstyrsel, icke erhåller någon nämnvärd hemgift.
Då fadern en dag fick se, huru behändigt den lilla utförde de uppgifter som förelades henne, utbrast h a n: » D u skall lära dig u r m a k e r i y r k e t. J a g vill genast bereda dig plats på verkstaden. » Och så skedde äfven. H ä r började nu den lilla flickan med lif och lust. lära sig faderns yrke, hvilket, ehuru fint och nätt i sig själft, enligt tidens uppfattning, likväl uteslutande tillhörde mannen. Nålen och strumpstickan voro ännu de enda verktyg, som ansågos passande för den uppväxande tärnan, liksom grytor och kastruller för den mognade kvinnan. Lilla Betty var emellertid icke rådlös. Hon kände inom sig den outvecklade kraft, som en dag skulle komma fördomarncs m u r att ramla och bana väg till den yrkesskicklighet, som med tiden skulle blifva hennes dyrbara egendom. Lärgossarnes och gesällernas speglosor öfver » urmakaren i kjolar » förstummades, då Betty en dag satt p å sin plats klädd som gosse, klädd i byxor och blus, med de långa hårflätorna afklippta. E t t okufligt begär att blifva skicklig i sitt yrke förde henne framåt mot sitt mål under ifrig täflan med de andra lärlingarne, en täflan, i hvilken hon snart lämnade dessa långt efter sig. A r b e t e t var för henne icke blott ett mekaniskt eftergörande af hvad andra gjort, utan en ständig utveckling af hennes egen intelligens. U n d e r tiden växte hon u p p från barn till kvinna, och vid fyllda tjugu år stod B e t t y Cedergren såsom ett ojäfaktigt vittnesbörd om hvad kvinnan kan åstadkomma, när hennes gåfvor och anlag få fritt utveckla sig. Utan skryt, men också utan gensägelse, var hon den skickligaste af arbetarne på verkstaden. D e t var dock icke endast fadern, som insåg den unga kvinnans värde och dugande kraft; på verkstaden fanns en ung verkmästare, vid namn Gustaf Vilhelm Linderoth. Med lifligt intresse följde han flickans framsteg i yrket, men h a n såg ock, huru hon u p p v ä x t e till en frisk, lefnadsglad jungfru, vid hvilkens åsyn hans hjärta slog i kapp med både pendyler och väckarur.