Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dm 4 December. zor Friherre VVroäe, I^akian. Dä Herr Oswcrste-Lieutnanten 6r>penvalcir tillkännagiswit alt han ware böjd all Återtaga sine förhastade yttranden, och da de ttllwiteiscr han emot Stats-Rådet gjort tyckts wara just de, svin här wäckt den mästa i-pmärksamhet, sar jag dcn äran tillstyrka, att H rr OswersteLicutnanten Lripenvalciis önjlkan mä bst-ll §, 06) ja» ledes hela diScusiionen nrgä,sä mycket h l re som Ska.s» Rådet genom Riddcrffapet och A'elns allmänna 0- gillande as Herr Lsijasnvaläks uttryck, hast den största triumph, Detsamma kunnat erhälla. Herr Grefwen och Landt-Marstalken gjorde proposition a denna Friherre äVrsäss motion, men hwiiken beswarades med Ja, klej och atffillige rop som warade någon stnnd. Härunder hördes ' Grefwe hamilton, /^xsl, yttra, att näc Herr Generalen Friherre äVreäe förklarade, att han wille återtaga sitt anförande, som wore det bästa, sä syntes propositionen läkt kunna bifallas. Ropades starka klej blandade med Ja. Friherre Hljsncrankr. Med manlig wältaliahet och warm Fosterlandskänsla haswa flere wärde Medborgare yrkat den enighet, som altid nödwändig, ännu mera behöfwes La ester nyst timad Constilutious förändring Rikets sjelfständighet wäl är wunnen, men pä långt när icke alla de sar helade, som rftcr en lang och ödande strid ännu blöda. Om verta icke stall stadna wid toma ord, sä latvm Ost begagna de me» zo2 Deu 4 December. medel hwarigenom ändamälet winnes. Wilje Wi fortsätta och rotfästa söndrade tänkesätt — j betta fall är oförsonlighet och stötande tillmålen, en ofelbar rilwäg.
Inkomsterna äro snart upptecknade o c h lätta att öfverse. Men när må- naden är slut o c h man helt oförväntadt märker ett litet deficit och frågar sig själf: » hvart i all världen ha penningarna tagi vägen? » — då lämnar denna bok oss besked o c h håller en spegel framför oss, bättre än någon vän kan göra. Och blir man äfven till en början förargad öfver, att man icke vågar tillåta sig » ett oskyldigt nöje » utan men för kassan, finner man dock snart, o m man endast samvetsgrannt fortsätter att bokföra den minsta utgift, att man i grund o c h botten dock hade föga nöje o c h verklig nytta af den eller den saken, som man köpte. Man tror sannerligen ej, till hvilka summor pr år den där tjugufemöringen eller femtioöringen, onödigt utgifven litet emellan, går, IDUN 1893 och huru man, utan att vara girig, dock mycket väl kan undvara en mängd saker. För Dlott en sådan där bok och börja räkna efter, så finner du snart, att du kunnat undvara mycket, som du tanklöst gifvit ut penningar för. Man kan ej tro, hvad en sådan inkomstsoch utgiftsbok lär oss allt, och huru välgörande verkan den har, om man blott ej tröttnar att föra den. » Den som ej sätter värde på öret, får aldrig kronan! » är en gammal vishetsregel. Man inbespare utgiften för ett tvifvelaktigt nöje för att skaffa sig något, som äger verkligt värde. Och finnes vid månadens slut en liten sparpenning — hvilken glädje att lägga den i kassan eller att för barnens räkning placera den i ett räntebärande papper. Allt detta lär och predikar min bok. Och just därför är den så dyrbar. Icke för köpmannen, som ur statsoch rättssynpunkt måste hålla sina böcker i ordning, nej, för de små hushållen är min lilla bok af oskattbart värde. Försök blott! Det kostar j u endast några få öre, värdet af några ark papper. Boken är en outtröttlig månare o c h håller tillbaka från att lättsinnigt göra skulder. Men sluta ej upp att föra den redan efter en eller några veckor. Till Maria Nilsson öfverlämnades vid tillfället Patriotiska sällskapets medalj i silfver af andra storleken, hvarjämle tal höllos för så väl henne som matmodern.
Det sednare ägde redan upnbyggd en af de starkaste fästningar, och ligger å en provins, som hör till continenten, och är förenad med det öfriga Sverige. Deremot skulle en dylik på Gottland, skild från det öfriga Sverige, vid ett möjligen inträffande anfall, nödsakas försvara sig sjelf, ehuru jag visserligen tror, att en sådan tid icke kan inträffa under närvarande dynasti, och då vi lefva i fredligt förhållande till alla främmande Makter. Herr von Hohenhausen, Michael: Jag tror att det skulle vara af mycken nytta för Riket, att äga en Porto-Franco uti Slitö hamn på Gottland, men ej uti Wisby tillika , såsom Friherre Cederström föreslagit, och hvarmed jag ingalunda kan förena mig, på de många skäl, som både af mig och flera andra Ledamöter blifvit anförda, då motionen förra gången förevar. Det torde ej vara för mycket sagt, att närvarande politiska systéine tydeligen gifver tillkänna, att en nära förening med England i långliga tider, skall förblifva af yttersta vigt för oss, hvarutaf följer, att de befästade hamnar, vi kunna bilda i midten af Östersjön, skola utgöra ett stort bidrag till värt försvar. Den 10 November c. m. Jag får för öfrigt fasta uppmärksamheten derpå, att den vinst, sorn genom inrättningen af en Porto-Franco i Slitö, skulle tillfalla Staten, icke uppkommer på våra öfriga Städers bekostnad, utan allenast på utländningens, en vinst, den han gerna medgifver för den beqvämliga plats han erhåller för sina fartyg och varuupplag. Ej må man föreställa sig, att utländningen någonsin skulle inrätta nederlag på Rikets Östra kust, och att denna Porto-Franco således skulle kunna minska, för våra der belägna Städer, den fördel, som blifvit afsedcl med stadgandet om nederlag uti Tullbevillningen; men -Utländningen, särdeles Americanare och En-y gelsmän, skulle Våroch Hösttiderne, då" bamnarne i Finska och Lifländska vikarne ännu äro eller redan blifvit tillfrusne, gerna anlöpa denna välbelägna hamn under årstider, då häftiga stormar så ofta rasa i våra farvatten.
B. 3go. XVIII. A. i32. — N:o 370. med framställning om föreskrifter i afseende å åtskilliga till slalsregleringen hörande frågor, hvaruti RiksStånden stannat i skiljaktiga beslut. XVII. B. 176. A. 282, 468. XVIII. E. 192. A. 206. E. Å. 2j7. E. 269. E. 274. A. 276. — N:o 371. med förslag till voterings-proposition i anledning af RiksStåndens, vid afgörandet af utlåtandet N:o 345, fattade skiljaktiga beslut i fråga om löne-anslaget för Carolinska Medico-chirurgiska Institutet. XVII. B. 176. A. 353. XVIII. U. 226. XIX. A. 290. — N:o 374. i anledning af återremiss å 52 punkten af memorialet N.‘o 3oi. XVII. B. 3go. XVIII. 5i. A. 116. — N:o 375. med förslag till sammanjemkning och votering j anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut öfver utlåtandena N:is 170 och 326. XVIII. B. 4^, >5g. XIX. A. 100, 10g. XX. E. 522. — N:o 376. i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut angående inhemsk ulls beläning. XVII.
Med några hopp var han uppe för trappstegen, som skilde bron ifrån terrassen, men här strömmade en menniskomassa fram, som oaktadt alla hans kraftiga bemödanden gjorde det omöjligt att komma fram genast. Då han ändtligen lyckades, såg han på afstånd de båda serbiernas röda mössor lysa i hvimlet, men deras lilla svarta kamrat var försvunnen. Alf hade gifvit vika för en helt och hållet oöfverlagd känsla och visste egentligen icke hvad han skulle företagit sig, i händelse han verkligen råkat denna person, om hvilken han kanske helt och hållet misstagit sig, ty man kan icke gerna fråga en menniska om orsaken, hvarför han ser på en, och icke heller hvarför han har blå naglar; båda delarna tyckas väl bra oskyldiga. Imellertid var det nu dessa naglar, som på Alf gjorde samma verkan, hvilken han funnit mycket barnslig hos sin vän. Han nämde ingenting åt Malkolm, men han glömde likväl icke denna händelse, hvilken han helt ofrivilligt sammanstälde med berättelsen om Malkolms masqueradäfventyr. Nu i aftondunklet tyckte han sig se samma figur, med den svarta påsen under armen; och förd af samma idé och nyfikenhet som då, smög han sig fram till sluttningen af vallen, under det han vinkade åt Malkolm att stanna qvar. Det var mycket riktigt en karl, som hade något att bära, han såg honom stiga utför den slingrande och steniga vägen ned till chaussén, som förde in till staden, och just då han vände omkring vid hörnet af vallen, såg han till sin förvåning en annan lång figur, liksom uppstigen ur jorden, gå bredvid honom. Förmodligen hade denne väntat honom der, och antingen nu den lilla judens åsyn väckt en idéförbindelse, för hvilken Alf icke gjorde sig full reda, eller att hans hastiga uppfattning var riktig, allt nog i konturerna och ställningen af denna person låg något, som kom honom på den tron, att det var samma långa och välväxta karl, hvilken suttit bakom dem på terrassen i Dresden. Båda dessa figurer följdes nu åt och tycktes inbegripna i ett lifligt samtal, ty de stannade ofta några ögonblick framför hvarandra och fortsatte sedan sin väg utför backen. Utan all besinning skyndade Alf i fyrsprång utför den branta sluttningen på den sida, der han befann sig, för att genskjuta dem.
Jag bar icke hunnit så noga granska sjelfva redactionen, att jag kan Uppgifva språkfelen i stadgan, men på sidan i i af inledningen förekommer ett sådant ganska bestämdt; och det har gifvit mig anledn. befara, att sådana äfven finnas i sjelfva författningstexten. Det står nemi. sid. 11: ”under anförande, alt föreskrifterna uti 17 och 26 §§:na ”af bevil in. stadgan, angtde de s. k. skeppareOch lästetals”afgiflernäs utgörande, föranledt den oriktiga tillämpning, ”att, antingen ägaren till fartyget är skeppare eller icke, *’påföres han i afl t fall skeppare-afgiften.” Hvar och en finner, att det bör heta honom. I afseende på ämnenas fördeln., instämmer jag äfven med de värde ledamöter, som Vrkat, att man måtte afskilja hvad Som tillhör Konungen att afgöra från hvad söm tillhör St än der nes beslutanderätt. R. St tillhör det att beskatta sig, att fördela beskattningen, alt be-, stämma hvilka sorn skola utsätta det belopp, hvar och en bör efter sin förmögenhet eller inkomst betala;— men deremot tillhör det visserligeu icke R. St. att föreskrifva böter eller vitén, icke att ålägga tjenstemän den ena eller den andra befattningen, oberoende af Konungen. O111 så skulle ske — och det har olyckligtvis redan skett utan invändning af vederbörande — vid föregående bevilln.föiordntrs utfärdande; så inträffar lätteligen, att R. St. ålägga tjenstemän sådana befattningar, sorn blifva oförenliga med deras öfriga tjensteåligganden. Af sådan beskaffenhet äro vissa nu föreslagna föreskrifter, rörande Beredn.cornite'ernas borttagande och ersättning genom Taxer.comite'erna, i hvilken fråga jag får tillfälle att .framdeles yttra mig. Den första och väsendtligaste af de förändringar, Utsk. föreslagit, är den, att skyddsäfgiften skulle nedsättas med 20 sk. för man och 10 sk. för qvinna. Gr.
På grund af allt detta och då Utskottets ofvanberörda betänkande blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet bifallet, anser Utskottet sig böra detsamma vidhålla. Stockholm den 8 Maj 1848. Ank. till Exp.-utsk. den 9 Maj, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållna återremisser af betänkandet N:o 95, angående eftergift i arrendet för Mörrums krono-laxfiske i Blekinge län. (J. A.) I anledning af Kongl. Majits i ämnet aflåtna nådiga skrifvelse, hade Stats-utskottet uti förenämnde betänkande tillstyrkta Rikets Ständers bifall dertill, att, i enlighet med hvad i högstberörda nådiga skrifvelse blifvit föreslaget, arrende-afgiften, af Mörrums krono-laxfiske för nästlidet år 1847, äfvensom för det nu löpande sista arrende-året till hälften nedsättas, under förbindelse för arrendatorn att fullgöra hvad arrende-kontraktet i öfrigt stadgade. Detta betänkande, hvilket af Borgare-ståndet bifallits, har deremot af de öfriga trenne riksstånden blifvit till Utskottet återremitteradt. De ledamöter af dessa 3ine riksstånd, hvilka yrkat återremiss å betänkandet, hafva yttrat den åsigt, att sådana omständigheter förefunnes, på grund hvaraf billigheten och statens värdighet gemensamt fordrade, att en större eftergift, än den Kongl. Majit i nåder föreslagit och Utskottet tillstyrkt, i arrendet af ifrågavarande laxfiske, borde arrendatorn förunnas.
Vid sådant förhållande, och då R. o. Ad. vid föregående tillfällen gillat den grundsats, att det vore både emot grundlagens anda och dess mening stridande, att antaga inbjudningar, som åsyfta upprifvande af ett R. St:s beslut, finge H. Ex. hemställa, om R. o. Ad. ansåge sig icke kunna antaga PresteShs förevarande inbjudning. Ropades ja. Ånyo föredrogs BancoUtsk:s d. 2 och 9 dennes på bordet lagda mern. N:o 45, i anledn. af de inom 3:ue RiksSt. framställde anmärknsr emot Otskrs under N:o 34 afgifna utlät., angide afhjelpande af penningeförlägenhelen i allmänna rörelsen, m. m. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Då detta Stånd har med sina beslut kommit efter de öfriga; så hemställer jag, om Hr Gr. o. Landtm, skulle behaga låta Ridd.secret. upplysa huru desamma blifvit af de öfriga Stånden afgjorda, hvarigenom öfverläggning måhända i åtskilige fall kunde undvikas. I anledn. häraf upplyste underl. Ridd.secret., att Presleoch BondeStm bifallit förevar, mern. samt BorgareSt. lagt detsamma till handlingarne. Ilr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag ber om ursäkt att jag gör en förfrågan till ledning för mitt minne, nemi. huruvida R. o. Ad., på sätt jag tror mig ihågkomma, bifallit den i mern. N:o 44 föreslagne comiteen. Här hänvisas på denna comité, och det vore derföre angeläget att veta, hvad beslut som derom blifvit fattadt. Sedan härefter upplysning blifvit af H. Ex. Hr Gr. o. La nd t m. meddelad, att R. o. Ad. beslutat und. hemställan om den ifrågasatte comitéens utseende, blef BancoUtsk:s mern. N:o 45 af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo Högv.
Den, som, i enlighet med Stats-Utskottets, af Ridderskapet och Adelil jamt Bonde-ståndet godkända, hemställan, anser att det låne-understöd för staden Christianstad, hvarom fråga under innevarande riksdag blifvit väckt, icke bör af Rikets Ständer beviljas, röstar ,J a ;* Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beviljat nämnde stad ett låne-understöd af Tjugo tusen r:dr, att från Riksgälds-kontoret utbetalas, emot de af Rikets nu församlade Ständer, enligt 14:de punkten af Stats-Utskottets utaf Rikets Ständer bifallna memorial n:o 157. stadgade återbetalnings-vilkor. Stockholm den 29 Augusti 1854. STOCKHOLM, i d. Schultze’® Boktryckeri, 1854. Ank. till Exp.-Utsk. d. 31 Äng. 1S54, kl. 10 f. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 2 09. (U. A.) Från Bonde-ståndet har till Stats-Utskottet blifvit återremitteradt utlåtandet n:o 209, i anledning af väckt motion om fortfarande understöd för reparation af Linköpings domkyrka; men då samma utlåtande är af de 3:ne öfriga Riks-standen bifallet, har Utskottet, enligt 75 §. Riksdags-ordningen, funnit återremissen icke kunna tiU någon åtgärd föranleda, Stockholm den 29 Augusti 1854. BA.tmR.tSt. 2 Stata-Utskottets Utlåtande, N:o 260. Ask. Ull Eip.-Uisk. d. 31 Ali" 1634, kl. 10 f. n. Utlåtande, i anledning af thallen återremiss å Betänkandet N:o 109. (U. A.) Från Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, har Stats-Utskottet erhållit återremiss å utlåtandet n:o 109, i anledning af väckt motion om ersättning och belöning åt professoren B. 0. Nycander för en af honom uppfunnen röst-räknemachin.
33 En gräsänklings pinohistoria; Henrik Wranér 33 Trogna vänner; af AK 33, 34 » Tvärviggen på P e t e r h o f »; af Carl Walfrid 31 Pariserkloster; af Mark Stem 34, 35 Onkel D a v i d; af Sophie Linge. — 35, 36 - Släkten Motvall; af Dagmar B — n 37 Från kröningshögtidligheterna i Holland; af O. A-g — 37, 38, 44 Hon, s o m skulle haft Tos.te; af Henrik Wranér 37 » M i g n o n »; af Hjördis — 37, 38 Vid västerhafvet; af Kurt Belfrage 3&lt;S G ö m d t i snö k o m m e r upp i tö; af Ari ... 39, 40 Introduktion; af Elisabeth Kuylenslierna - 10 Fru Lovisa Petterkvist skrifver: 41 Lilla Sara; af Hälla - 41 Juldag; af Gustaf af Geijerstam 42 Den hvita mössan; af E. L 42 På hemfärd; af Agathe Lind 43, 44 Min » trike » och jag; af Anna Fleehoood Derby 45 » Min m a n »; af Elsa Lindberg 45, 46 E n m i d d a g; af Hälla - 46 M e d gamla tiders toner. E 47 När det lider m o t aftonen; af Sophie Linge 47, 48 I n ö d och lust; af Göril ... 47 Astrids första bal; af Vera Vinge 48 Di vina; af Johan Levart .. 49 Den 20 d e c e m b e r; af A. B 50 När julen står för dörren.
St:rs beslut i afseende å ofvannämnde grundlagsparagraf och således omöjligen ännu kunnat inkomma med någon framställning. Riksarkivarien, som häst känner hehofvet, har ock till K. M:t ingått med en begäran just om det belopp, hvars beviljande nu ifrågasättes, nemi. 000 rdr. På grund af dessa skäl samt de af Gr. Oxenstjerna och flere andre talare anförda, anhåller jag, att Utsk:ts hemställan måtte afslås och 600 rdr årligen beviljas till riksarkivet i och lör bokinköp, på sätt Högv. Preste-St. redan lärer beslutit. Hr Gr. och Landtm, tillkännngaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih. Cederström, Rudolf: Jag respekterar visseriigen Stats-Utskds benägenhet för sparsamhet i aila de frågor, der denna är förenlig med det behofs inre beskaffenhet, för hvilket anslag blifvit hegardt, meri jag kan dock i detta läll icke annat än instämma med de talare, som yrkat afslag å Utsk:ts hemställan och bifall till begärde anslag. Att bevilja riksarkivet ett årligt anslag i och för bokinkop, anser jag vara en bättre form, än den förut stadgade, ty så länge den nu upphäfda § uti T. O. var gällande, fick riksarkivet en massa tryckta handlingar, hvaraf det lill en stor del icke var i behof, och för hvars förvarande det snart kunde sakna utrymme. Gilla åter R. St:r nu den begärda anslagssumman, blir nämnda embetsverk i tillfälle, att förskaffa sig endast hvad det verkligen behöfver, och lättare kan herbergera. Att denna summa icke är för högt tilltagen, torde jag få illustrera med ett exempel.
Stats-TJtskottet ville meddela Riksens Ständer upplysning, om de influtna medel i sådan ordning utgått, samt afgifva en omständlig uppgift, som upptager hvad särskildt af dessa förflutna år influtit, huru desse medel blifvit använde, samt så vidi 7^ ' Deri 2 'Augusti! vidt möjligt .3r, lavad annu fcir hvarje af des» sa 3r kaia blifva såsom inkomst att påräkna, i hvilken sistnämnde omständighet jag likväl känner ätt i Synnerhet för år 1813 svårigheter för tett noggrannare uppfyllande vid nu varande Redovisnings method torde mota; lärandes likväl förhållandet för 1814, i anseendö till Tull-medel,. Post-medel, och Charta Sigilta. kunna meddelas. Ått känna beloppet af förenämnde besparingar oell öfverskott, sorn, utan att, såsom bevillningar synas likväl isådan egenskap blifvit af Nationens tllgångar beredde, är af synnerlig vigt., äfvensom upp* lysning, hvaf redovisningen skall sökas; förhållandet i änseendé till dé influtna subsidier bör äfven upplysas. Att för åren 181 d , och a 811 sådanä icke existerade har jag mig bekant, men i anseende till dé sedermera till härvarande tid influtne, föEvåntas af Högloft. Stats-! Utskottet éii dmstäkdélig upplysning, med fram ställning äf dfet Utskottet meddeldta förhållan.'- de i detta äfeéndé, heledsägad med underrättelse ém déssä medels användande och redovisning. Andtteligén, och då i flera år thed hemmans-ägarens känbar» kostnad, i synnerhet de sistä åren medel till Saltpefers anskaffande måst tillskjutas, och för användande af dessa medel, likaéoiri alla andra allmänna medel, Redovisning af Riksens Ständer lärer kunna fordras, så torde eh berättelse om förhållandet under flera förflutna år nu af Riksens Stander kunna för-1 Väntas Hvad - Den • Augusti 97 Hvid fdrst angar öfyer.skotten på Stats.'
Kan Konungen icke förr, än Riksens Ständer åtskiljas, fatta och meddela sitt beslut, vare Han oförhindrad, ett före nästföljande - Comiitutiens-Ulskottcts Memorial, N:o 99. 17 i an de Riksdags öppnande jör slaget ordagrant bifalla och allmän Kungörelse derom t tjärda. Sker di t ej, anses /örsö get ha/va förf al it, och donungen underrätte dä Riksens Ständer lil deras nästa s inimankomst om de ikäl som hindrat ferslagfts ar.tagunde. Finner — stadgadt varit. Kongl. Majit liar i den Nådiga Piopositionen Sjelf anmärkt, ali delta förslag är affalladt i nära likhet med ett af Riksens Sländers Constitutions-Ulskott, vid denna Riksdag, afgifvel; celi Ulskollet anser sig derjemte höra upplysa, alt del af Kongl. Majit till hvad Utskottet föieslagit gjorda hufvudsak liga tillägg, öfverensstäm mer med en af Bonde-Ståndet, i anledning af Utskottets Memorial N:o 68, till Utskottet, såsom Ståndets gemensamma tanka, hänvisad anmärkning.
Jag hade föreställt mig, att Utskotten bordt hufvudsakligen bifalla Riksdagsfullmägtigen N. Strindlunds motion, att nemligen vidblifva 1841 års bränvinsbrännings-förordning, helst denna icke ännu varit i Irenne år tillämpad, och de fel, i afseende på den förmodade afverkningsförmågan hos sammansatt bran vinsredskap, som onekligen kunna liiggas denna Förordning till last, alltid blifva svåra att undvika, och det i allt fall ej är sannolikt, att den bränvins-förordning, som nu kan hoplappas, blifver mångårig, möjligen ej mer än ettårig. Men då Utskotten förelogo sig att omarbeta författningen, lia de efter min förmening gjort följande misstag: l:o. Tillåtelsen i 1 § för pannor under 20 kannor att mot samma låga skatt, som hittills (§ 26), bränna året om, då större redskap endast fä begagnas 6 månader af året. Jag gillar visserligen och har sjelf yrkat eftergift åt anspråket på husbehofs-brännings-rältigheten mot lindrig afgift; men med en 20 kannors panna kan, efter Utskottens antagande, brännas 1,280 kannor på 8 månader, och, forceras hon, torde hon kunna af - Bet.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1. 17 afverka åtminstone 2,000 kannor på denna lid; lion är således ej ett så oskyldigt Larn att hon Lör allt för mycket skonas. Skonsamheten borde ej sträckt sig öfver 16 kannors pannan, liden ej öfver 6 månader, elier lika som för de större. Med sådan redskap hade under 6 månaders tid åtminstone 1,000 kannor kunnat afverkas — mer än nog för ett hushåll. 2:o. Den i 3:dje § föreslagna ändring i tariff för jordvärde.
Och åtogo sig tills vidare, bönderne Johan Persson i Öf:rgård, Lars Hemings. i Häste, Eric Johanss. i Wike, Nils Ersson i Österkjälen, samt Johan Olofss. i Utgård nämnde uppdrag, mot att, vid skeende socken jemnads liquid, njuta ersättning efter 16 sk. b:co milen för hvarje sådan resa, hvarå bevis till sockenskrifvaren inlämnas, påteknadt af någon i den socken och by, dit tiggaren blifvit beledsagad. Hvarförutan de, som, i trots af denna öf:renskommelse, låta sådana tiggare fritt passera, utan att beledsaga dem till vederbörande ombud, göra sig skyldig att, på egen bekostnad dem fr. församlingen fortskaffa. Och på det denna öf:renskommelse måtte blifva notificerad innom länet, anmodades sockenskrifvaren att utfärda kungörelse härom till alla länets moderförsamlingar. Justerat d. 17:de mars, intyga på församlingens vägnar Lars Bergström Sacri Ministerii Adjunct [Pastorsadjunkt] Jonas Nilsson i Wejmon. Sakris Ersson i Vike. Olof Larsson i Häste. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 57, ÖLA. Den 9:de april 1839, å allmän sockenstämma i Rödön, åtogo sig bönderna Anders Ersson och Olof Ersson från Kjälabacken att försörja enkan Lisbet Nilsd:r i nyss nämnde by, i hennes återstående lifstid, mot reveny af hennes torp, och ett bidrag af tio r.d:r banco af socknens fattigcassa. Intyga Lars Bergström S.M. adjunct. Sakris Ersson i Vike Jonas Nilsson i Wejmon. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 57–58, ÖLA. Den 5:te maji, 1839, å allmän sockenstämma i Rödön. 77