Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes af dessa anmärkningar, att, enligt de af Utskottets Kamrerare gjorda beräkningar, en föfverflyttning från den indelda andelen af den ordinarie räntan af 65,300 R:dr medför en förhöjning uti beloppen af den Kronan behållna andelen och Afrads-spanmålen af 73,657 R:dr eller en tillökning på det hela af 8,357 R:dr, d. v. s. öfver 12 procent af det indragna beloppet. 2:o Emedan Utskottet, med undantag af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om de lill vissa förvaltande embetsverk anvisade inkomsters utbytande ernof Stats-anslag och Bengt Gudmundssons från Hallands län motion om hemmantals räntans af skaff ande, hell och håltet underlåtit att taga i öfvervägande något af de öfriga förslag lill grundräntornas upp häfvande, förminskande eller öfver fly Ilande, hvilka, oberoende af deri egentligen så kallade s katte-förenklings frågan, blifvit dels af Kongl. Maj', t i Dess nådiga Propositioner framställda^ dels af enskilde motionärer väckta. Dessa förslag äro: a) De i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof pä de olika bufvudtitlarne förekommande förslag om indelda räntors utbytande emot kontanta anslag och indragande till Stats-verket; uppgående dessa räntor till ett belopp af 8,463 R:dr. b) Det i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anslag för beredande af rättelse uti beräknandet af salpeter-hjelpen inom vissa provinser, såsom redan vilkorligt fattadt, tillkännagifna nådiga beslut om en förändrad tillämpning uti föreskrifterna för nämnda gärds utgörande, hvarigenom en minskning i den ordinarie räntan skulle uppstå af 31,779 R:dr. c) De i Bonde-ståndet af Magnus Månsson frän Östergöthlands län, Ephraim Larsson från Elfsborgs län och Måns Månsson fran Kalmare län väckta motioner om hemmantalsräntans upphörande eller afskaffande.
För Kammar-rätten deremot upptoge gällande stat 14 Revisorer, af hvilka hälften hade 2,500 och hälften 2,000 R:dr samt 15 kammarskrifvare, al hvilka 7 hade 1,600 och återstående 8 en lön af 1.000 R:dr, hvarförutom alla hade viss procent för fastställda anmärkningar; hemställande, på grund af dessa förhållanden, bemälde motionärer, att årliga aflöningen för de fem Kammarskrifvare, hvilka voro de äldste i tjensten inom Kammar-kollegium, måtte bestämmas lill 1,600 R:dr för hvardera. Då ifrågavarande Kammarskrifvare, hvilka i allmänhet hafva en mera sjelfständig verksamhet än de fleste andra tjenstemän inom första lönegraden, äro så träget sysselsatta inom verket, att de svårligen ega tillfälle att derutom bereda sig inkomster, samt desse tjenstemän dessutom, i anseende till det ringa antalet tjenster af andra lönegraden, först vid framskriden ålder kunna vinna befordran till högre lön, Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 100. 5 synes det vara mot rättvisa och billighet stridande, att de i afseende på aflönings förmåner äro sämre lottade än deras vederlikar i Kammar-rätten; hvadan och då jemväl Kammar-kollegii i della ämne förnyade framställningar nogsamt antyda behofvet af den äskade löneförhöjningen, Utskottet tinner sig ega full anledning tillstyrka^ att llikets Ständer, med bifall till ifrågavarande motioner, måtte ål de fem i tjenslen äldste af Kammar-kollegii ordinarie Kam marskrifvare bevilja löneförhöjning af 600 R:dr årligen, så alt aflöningen för hvardera af dem kommer att utgöra 1,600 R:dr, 6:o. Uti ofvanberörda af Herr Charpentier, G. R., hos Ridderskapet och Adeln väckta motion är jemväl yrkadt, att det nu befintliga anslaget af 1,500 R:dr till gratifikationer åt extra ordinarie tjenstemän och vaktbeljening hos Kammar-kollegium måtte till 2,500 R:dr förhöjas.
Riddarhus-Utskottet tillstyrkt utdelning af 1789» 1810 och 1812 årens Riksdagars Protocoller, hvilka, på Ridderskapets och Adelns bekostnad, blifvit till trycket befordrade, men angående 1815 och 1818 årens Riksdagars Protocoller anfort, att då de voro tryckte på Stats-Verkets bekostnad, borde remiss ske till Stats-Utskottet, om hvad som angående dem då var föreslaget, Hrr Grefven hemställt, att desse Protocoller må blifva utdelade bland närvarande Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, desto heldre, som redan vid denna Riksdag blifvit beslutadt om utdelning af de öfrige Riks-Ståndens Protocoller vid sista Riksdag, bland nuvarande Ledamöter af de Riks-Stånd, inför hvilka de blifvit forde. Stats-Utskottet får i anledning häraf vördsamt anmäla, att Hoglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoller vid 1815 samt 1817 och 1818 årens Riksdagar blifvit tryckte för allmän bekostnad och medel dertill tagne af hvad till Riksdagskostnadens bestridande varit anslaget, hvaremot hvad som. genom prenumeration eller försäljning kunde för dessa Pro - Stats-Utskottets Betänkanden. 669 tocoller inflyta, borde godtgöras Riksdagskostnads-Summan; men då, under den sedermera förflutna tiden, afsåttningen varit ringa och foga anledning år, att genom berörde Protocollers utbjudande till försäljning hädanefter kunna inbringa ersättning för de till deras tryckning utgifne kostnader, samt den foreslagne utdelningen bland Hoglofl.
Förre gårdegaren i Döderhultsvik C. M. Petterson, hvilken, i' egenskap af löftesman, häftar för ett år 1843 under af förre handlanden Per Lindgren i Bankodiskonten upptaget lån å 400 II:dr b:ko, har hos Utskottet anhållit, att, sedan han, genom verkställda afbetalningar, numera minskat berörde diskont-skuld, så, att deraf endast återstå 150 R:dr, honom måtte tillåtas att, med afbetalning hvarje halft år af 50 R:dr b:ko, få afbörda sig denna skuld, samt förunnas eftergift af den å lånet upplupna öfverränta. I afseende å denna ansökning är vordet af Diskont-direktionen, uti infordradt utlåtande, upplyst, att gårdegaren N. P. Sjöberg, jemte Pettersson, ingått borgen för ifrågavarande Ian; att samtlige gäldenärerne, vid hos dem anställde utmätningsforsök, befunnits i saknad af tillgångar; att, efter mot Lindgren och Pettersson väckte bysättnings-påståenden, Lindgren gjort konkurs, vid hvilkens utredning ingen tillgång för oprioriterade borgenärer funnits; men att Pettersson deremot, uti en til! direktionen år 1848 ingifven ansökning, erbjudit sig, ätt hvarje halft år inbetala25 R:dr h:ko, mot bibehållande af personlig frihet, intilldess Rikets Ständer beslutat öfver den anhållan om eftergift af återstående skuldbeloppet, som Pellersson förmält sig vara sinnad att inlemna, samt att, sedan direktionen, i anledning deraf, medgifvit, det Pettersson finge vara fri från bysättning, så vida han genast inbetalade 50 R:dr b:ko och sedermera hvarje halft år ett lika belopp, dessa inbetalningar blifvit af Pettersson ordentligen fullgjorde. Enär Pettersson säl "iida, ehuru han, enligt hvad vitsordadt blifvit, jemte hustru och trenne minderåriga barn, befinner sig i mycket knappa omständigheter, Bih. till R.
Palmstjerna kan jag icke dela den farhåga, att något särdeles stort ondt eller något äfventyr skulle drabba landet, om, i händelse af en större missväxt, hvilken likväl icke är att befara, tullbeslämmelsen å spanmål skulle komma att bibehållas vid hvad nu är stadgadt, nemi, 1 r:dr 16 sk. för rågen, 1 r:dr för kornet och 32 sk. för hafran; ty oaktadt denna tull är det intet tvifvel uuderkastadt, att icke landet i alla fall fick sitt behof uppfylldt, och huruvida importen, som bestämmes af behofvet och icke af tullhestämmelserne, betydligen skulle underlät - Den 14 Januari f. m. 257 lättås derigenom, alt tullen nedsaltes, kan åtminstone anses såsom ett problem. Då emedlertid under ett sådant förhållande importen blifver ganska betydlig, är det också gifvet, att K. M. äger till Sin disposition under dessa förhållanden ett betydligt förskott, och jag hemställer då till den värde talaren, huruvida han icke tror, alt, om Regeringen i provinser, som lida af missväxt, kan använda detta förskott till ett direct understöd för den fattige genom tillfällen till arbetsförtjenst och andre utvägar, och det således egentligen är den förmögnare consumenten, sorn får betala tullen, deruti ligger en jemnvigt, som bör undanrödja de farhågor, som i afseende på tullens bibehållande lill ett högre belopp äro framställde? Jag får på de skäl, som jag anfört, tillstyrka Utsk:s förslag, såsom varande i öfverensstämmelse helt och hållet med K. M:s nådiga propos. i denna del. Frih. Hamilton, Hugo: I fråga ang:de en redaclionsför ändring i Utsk:s förslag ronde tiden för den föreslagna fixa tullen, är jag förekommen af flere talare och kan blott förena mig med dem. Det är af stor vigt för dem, som skola speculera uti en sådan vara som spanmål, alt veta någon säker lid för sina beräkningar. Den farhåga å andra sidan, som här blifvit framställd, att landet möjligen skulle kunna blifva ulan tull för spanmål, i händelse R.
Jag föreslår dock nu endast det de s. k. döda språken måtte utestängas från skolorna och ej heller få ingå i examina för dem, som vid universiteten idka studier för att blifva embetsmän i rättegångsverken och andra Statens verk och inrättningar. Presterne behöfde väl ej heller lära sig de döda språken, då man har goda öfversättningar på svenska och andra lefvande språk af den heliga skrift och de förnämsta teologiska arbeten; men då den s. k. prestbildningen bör undergå en total reform, så vill jag icke nu vidare yttra mig om deras studier. Läkarne behöfva endast en ringa kännedom i latinska språket och hafva alls intet behof af andra döda språk, hvarföre det äfven vore skäl att befria dem från tvånget att studera grekiska och hebreiska. 284 Motioner hos Ridderkapet och Adeln 1865. Vid universiteten kunde dock alltid finnas lärare i de döda språken för dem som önskade frivilligt studera dem. Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utskott af denna motion. Stockholm den 15 November 1865. A. F. Ulfsax. Af Herr Ulfsax, Adolf Predrik, om nedsättande af en komité för utarbetande af förslag om jury i brottmål. I nästan alla europeiska länder finnes det en jury, som afgör om en för brott anklagad person är skyldig eller ej. Jag föreslår, det äfven i Sverige måtte införas en jury jemväl för andra brottmål, än tryckfrihetsmål. Nödvändigheten deraf är påtaglig. Jag hemställer dock huruvida icke Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t anhålla om tillsättande af en komité, som närmare utreder frågan och äfven afgifver förslag till de förändringar i lagstiftningen, som, om jury kommer att införas, kunna blifva nödvändiga. Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utskott af denna motion. Stockholm den 15 November 1865. A. F. Ulfsax. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. Af Grefve Posse, Knut, om beviljande af ett anslag & 111,000 R:dr för tillbyggnad af Skeppsgosse-lcasernen i Carlskrona.
I N:o 88. ivo k. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1857, kl. 1 e. nt. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående ålskdliga inom Götheborgs1 och Bohus län belägna kronoholmars afgiftsfria upplåtelse till allmänt begagnande. Enligt hvad högslberörda den 12 sistlidne Maj till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition innehåller, hade hos Kongl. ‘Majit Dess och Rikets Kammar-kollegium uti underdånig skrifvelse den 23 förutgångne Mars anmält, hurusom vid den inom Götheborgs och Bohus län åren 1850 och 1851 förrättade jordransakning fråga uppstått om användande af nedannämnde, uti Tanums socken och härad belägna holmar och skär, för hvilka, vid en den 19 November 1819 verkställd skattläggning, blifvit stadgade räntor till ett sammanräknadt belopp af trettiotvå skillingar banko, nemligen: 1:o Killingen, af omkring 3 tunnlands rymd, blotta berg, men med sommarbete i bergsskrefvorna för 8 får och med åsatt ränta af 12 sk.; 2:o Stora Snåret, 8 tunnland, likaledes blotta berg, med sommarbete för 4 får och åsatt ränta af 10 sk. 8 rist.; 3:o Snärten eller Snartekalfven, omkring 1 tunnland, utan bete, med åsatt ränta af 2 ,sk.; 4:o Ardöfsholmarne, 3 st., med åsatt ränta af I sk. 6 rist., varande vid alla dessa holmar något ostronfiske; Ilih. till R. St.
Jag, nu som förr, ärligt och utan konst, aktar de bästa poetiska bitar af Herrarne Leopold och Kellgren så goda, att jag fritt vågar sätta dera emot sjelfva Fransyska Vitterheten. Men” (Gyllenborgs) ”Själens Styrka och Menniskans Elände, i tankars kraft, och eder Ode öfver Kronprinsens Födelse, i höjd af bildning, jemnför jag med de bästa sådana sånger i alla språk och alla tider; äfvensom jag anser” (Oxenstjernas) ”Ode till Hoppet för en skönhet. Vältaligheten har, snart sagdt, allt, i Äreminnet öfver Gyllenhjelm. Likaså fritt, och ärligen, i min själ vördar jag den ädle och rättrådige Svenskarnes D’Alembert” (Rosenstein), ”som tecknade Äreminnet öfver Rosir Men, med denna samma frihet och ärlighet, tror jag, att både Oden och Gustaf Vasa hafva många och stora fel, som lika vanställa Språket och Hjeltarne; att vårt Svenska – såsom andra länders – Rimmeri, allraoftast är blott en elegant men barnslig pina, i hvllken bortskämmas språk, tanke, känsla, karakter, allt, hvad som är natur och sanning; att, kasta sig i ett vittert qval, för att väl förnedra sig sjelf eller nationen eller något som är ädelt, är intet annat än – trälars granna möda att excellent Vers 36, emot excellent Prosa, är ett excellent – joller; att det skönaste prat, emot saker, är en färgad skugga; att qvickhet, utan förstånd, är en tokrolig yrsel; och att alla påfund, emot Sanningen, förtjena löje och förakt”. Det är redan sagdt, att eljest, i denna skrift, det läsvärdaste bör sökas, mindre i det egentliga ”svaret”, än i de namneligen ”till Auctorn af Tragedien Oden” rigtade tilläggen. Det sednare af dessa innehåller ock, utom annat, en recension öfver nyssnämnda tragedi; eller en utförligare framställning af det förra fåordiga omdömet. En nyare kritik skall tvifvelsutan finna den ofullständig; men sann.
Komiterade hafva föreslagit en viss yrkesafgift, hvilket åter TJtsk:t i sitt Betänk, afslagit; och efter den grundsats, som TJtsk:t följt, att endast beskatta inkomst, kan det visserligen förefinnas skäl uti att icke stadga ifrågavarande yrkesafgift. Hen då man är af samma tanke som jag, att bevillning af rörelse bör vara tvåfaldig, bör också en bestämd yrkesafgift erläggas. Jag vill visserligen icke med bestämdhet säga att den afgift, Komiterade föreslagit, upfyller hvad jagåsyftar ; och då jag ännu icke vet hvad beslut, som kommer att fattas i afs. på beskattning af näring och yrke, får jag anhålla om återremiss af denna punkt. Gr. Lagerbjelke: Den af Komiterade föreslagna afgiften är ingalunda en minimiafgift, ty Komiterades förslag lyder sålunda: ”Hvar och en, som i stad eller å landet idkar handel, fabrik, handtverk eller annat yrke, hvarom, före dess utöfvande, särskild anmälan enligt gällande handelseller fabriksochhaDdtverksordning bör göras, skall såsom yrkesafgift erlägga, då yrket drifves med biträde af annan mantalsskrifven person, än hustru och hemmavarande harn, 3 rdr, och, då yrket drifves utan sådant biträde, 1 rdr.’’ Deraf torde R. o. Ad. finna att denna yrkesafgift skall erläggas äfven af den allra rikaste och att det således är långt ifrån en minimiafgift. Det är en kapitationsafgift af den, som drifver rörelse. Yrkesafgiften träffar alldeles lika den största och minsta rörelse, endast med den skilnad att afgiften är högre, om den bedrifves med biträde. Ku kan väl icke nekas att det är ganska riktigt att kapitationsafgift finnes, men att dessutom betala afgift för rörelse, utan afseende på andra biomständigheter, än huruvida rörelsen drifves med eller utan biträde, lärer väl icke vara rättvist.
Huru upptagen hon än kunde vara, hade hon alltid tid att själf emottaga de hjälpsökande och skänka dem trö- sten af sitt deltagande, då hon lyssnade till deras bekymmer och med verkligt intresse gick in i deras svårigheter, följande skaldens gyllne uppmaning: » Tryck själf va den valkiga handen, Ej blott en penning i den. » Hon hörde till de få, som förstå rikedomens stora ansvar och mottaga den som en Guds gåfva, icke för att uppamma vår njutningslystnad, utan för att gagna våra medmänniskor, och icke många af dem, som lefvat i rikedomens frestelser, torde ha gått så flärdfria och oberörda däraf som hon. I sin ungdom hade hon väl, som de flesta af sitt kön, varit road af smycken och prydnader, och då hennes man fick råd att skänka henne ett och annat juvelsmycke, gladde det henne barnsligt, men sedan hon lärt sig se lifvet i högre ljus, afböjde hon alla sådana gåfvor. » Numera skulle de bara glittra för mig som de fattigas tårar, » sade hon. » Den summa de skulle kosta vill jag hellre förvandla till glädje för de glädjelösa. » För sina tmderhafvande på de egendomar, som tid efter annan inköptes af hennes man, var hon en mor. I alla sina bekymmer gingo de till henne. Ä n var det ett par orkeslösa gamla, som hon beredde en sorgfri ålderdom, än var det en ung flicka, hvars undervisning i en hushållsskola hon bekostade för att sedan skaffa henne en god plats, där hon blef en präktig tjä- narinna. Åter en annan gång var det en sjuk torparhustru, som behöfde läkarvård och underhåll. Själf vandrade hon omkring i stugorna medförande medicin åt de sjuka, stärkande soppor åt konvalescenterna, goda råd åt en hvar och deltagande i allas sorg eller glädje. Då hon fann, huru dyrt hennes underhafvande betalte sina klädesplagg i staden, köpte hon själf upp stora förråd af väfnader och lät dem sedan efter behof öfvertaga af henne sina små partier till inköpspris och på afbetalning, glad att sålunda äfven kunna bespara dem stadsresan med dess särskilda frestelser.
Endast derigenom kan jag förklara det eljest högst besynnerliga phenomen, att vi sett införas en Conselj, som företer hvad en annan värd talare kallat en allelianda-regering; men om allt framgent R. St:s StatsUtsk. och förstärkta StatsUtsk. skulle allt mer och mer, genom vägrande anslag, göra det lill en ren omöjlighet för Reger:n alt handla till Rikets sannskyldiga nytta, så förmodar jag, att dermed icke kan i närvar, stund uträttas något annat, än att man får uppskjuta sina förhoppningar till en kommande riksdag; ty för mig är det nära nog obegripligt, huru R. St. på den grund, hvarpå de redan arbetat, skulle kunna utveckla ett systeme, som skulle kunna föranleda R. o. Ad. att understödja en sådan Regering, som den, hvilken den värde talaren och jag önska mätte finnas i Sverige. Jag förmodar, att det endast blir kommande R. St., som nu mera derom kunna taga någon befattning. Vidare är det yrkadt, att, med stöd af detta Coust.Ulsk:s memor., R. St. skulle enl. 107 §:n Reg.Ftn begära entledigande af alla Ko nun - t) c n 12 September f. m. 337 mingens rådgifvare. Jag yttrade mig helt och hållet emot den slutsats, hvartill Coust Utsk. kommit, och jag får uppriktigt bekänna, att då jag likväl förmodar, att Coust.Utskts afsigt i detta fäll icke kan sträcka sig längre, än till det förhållande, som ägde rum då dess meiner afgafs, så borde It. Sits framställning till K. M. i detta afseende innebära en önskan, att K. M. matte ur Statsrådet aflägsna alla sina rådgifvare, med undantag af Statsrådet Grubbe.
De roiD ofroanberorbe Snråttning, fot åren 1828 ocp 1829, forDe ocp af|TutaDe åpitfrouDbocfer, proatroiD Defamma blifroit jemförbe, få mål meb fajtftållDe 2lflöning$»@tater fot ©enerat»Slgijtance» kontoret, font mcD éfroer»<£ommijiariatet$ DerjtåDeS till Sveoiforetne afgifne SSeråttelfe; Dep par, unDer Den forråttaDe Sleoifionen af berorDe åpufrouD» bbefer, proilfa befunnits ordentligen forDe ocp meD bepöriga 3>ertficattonet forfeDDe, något aninårfningeiroårDt tcfe forefommit. Sif éfroer»£ommigatiateté ofroanåmnöe £3eråttelfe inpåmtaS, att år 1S28 blifroit beroiljabe ocp eppeDieraDe 74,792 jtpefen nt;a Sån ocp lifalebeS år 1829 74,018 ftpefen ©ito. itr 1828 ftemplaDe eller tenooetabe
När han skulle bort, blef någon ordvexling mellan honom och kaptenen, emedan han ville anse sig antagen till lots och fordrade betalning; härvid isynnerhet tyckte jag han såg vild ut. Nu hade vädret så lugnat ut att vi voro tvungna kasta ankar; men knappt var det i botten, så blåste åter upp förlig kultje för oss, vi hifvade ankaret och kommo småningom närmare sultan-staden, och jag kunde blott för få mellanstunder taga bort kikaren från mina ögon. Till venster hade vi det släta vackra landet från Stefanoudden med sitt palats på sjelfva udden, och längre fram allehanda mest kronobyggnader längs hela stranden, som sakta höjde sig från sjön till släta höjder, prydda äfven med byggnader och trän. Midt framför oss den amfitheatraliska stora staden med sina mycket olikfärgade och mångvinkligt byggda hus, och öfver dem de otaliga hvitglänsande svartspetsiga minareterna, bredvid större och mindre moskéer med fordom förgyllda, nu urblekta kupoler. Emellan allt detta en stor rikedom på träd, isynnerhet cypresser, som äfven slutade sig i spetsar liknande minareter. Allt detta är omslutet af gamla ruinlika murar, på hvilka man ännu kunde skönja spår efter gammal Grekisk skulptur. Till höger om oss vid inloppet till Bosforen Skutari, äfven nära nog byggd som en amfitheater, och derofvanom höga berg, på ett af hvilka syntes ett stort kejserligt palats. Härifrån gick stranden något så när rak med vackra stränder och hus samt en större by. Vidare en temmeligen vidsträckt skärgård och de höga landen af Asia minor, slutande sig i höga bergspetsar, täckta med snö. Bakom oss hela Marmora hafvet, der längst i vester ännu syntes ön af samma namn, och öfverallt på vattnet segel. Emellertid kommo vi närmare och voro nära under båken, då muezzinerna från de många minareterna kallade till middagsbönen, accompagnerade i sin gnällande sång af tjutande hundar; då började jag bättre urskilja husen från hvarandra och fann att de, minsta delen undantagen, alla voro af träd och öfverhufvud ganska ömkliga och smutsiga kojor.
Ett mer än roo:de-årigt skrik öfver BytesContoirets på’ orättvisa grundade skick och fortgång, otaliga familjers klagan öfver förstörd förmögenhet genom Bytesbrister, långa processer och svåra efterräkningar allt för skulder, dem hvarken de eller deras förfäder gjort, icke känt och icke förr kunnat betala; en härigenom uppkommande osäkerhet om ägande rätten, som, enligt Kongl. Kammar» Collegii Yttrande år i8to, oaktadt Gravationsbevis kan vara utsatt för Bytesbrister allt detta har icke kunnat förmå StatsUtskottet att lägga hand vid målet, sorn det så väl förtjent. Ifrån början till närvarande tid har i ett sammanhang orättvisa och tilltagsenhet utmärkt BytesContoirets varelse. Den 3 Juni. e. m. 87 1688 års Bytesmethod , grundvalen för detta olyckliga. Contoir, gillade Ranrakningar, endast Kronan fått fullt till fullo, m. m. Genom Reduct:onsCommissions Kungörelse af den 15 Januari 17-J4 rättades en osed, sorn icke bestod i mindre, än att, då ograveradt Vederlag uppgafs till Byte, Kronan behöll både gods och vederlag. Författningen af den 4 Juni 1728 stadgar, att om någon häftade för Bytesbiist till K10- n n , fick han ej ersätta den med fordringar hos Kronan för bortmistade rentor eller ersättning^pretentioner Detta befans likväl Sederine a så vida orättvist, att debitorn fick qvitta sina egna fordringar. Ingen utbetalning af Kronans skulder fick ske innan så mycket influtit, att alla kunna blifva förnöjda, enligt Kongl. Brefvet af den 24 Januari 1749. Kronans innestående efterräknings-rentor utsökas numera ej längre tillbaka, än ifrån år 1749, oaktadt Orsaken till dröj målet endast härrörer från BytesContoirets Embetsmän, hvilka,! trots af Riksens Stä' ders Beslut åren 1748 och 1756, att Bytesmåhn borde skyndsamt afgöras, i 60 år sedermera stört allmänna säkerheten.