Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes ett Memorial af den 30 Jlin i från ConsfitiitionsUtskottet, med anmälan, att Utskottet genomläst och granskat Justi t i teOmbuds mannens Di anér ifrån slutet af i$i2 års Riksdag, till och med den 31 Maj, samt deraf med tillfredsställelse funnit, det han med utmärkt nit och värdighet sitt Embete utöfvat, hvarjemte Utskottet anmäler, att detsamma genom denna granskning vunnit nya öfvertygande bevis på den verkliga, fastän kanske ofta för mängden omärkbarä nytta; detta Embet* medförer. Hvad CohstitutiohsUtskottet sålunda åiitttältj blef af Ridderskapet och Adeln, up - 2.x) Den 2 Juli. på gjord proposition af Herr LandtMarskalken , till alla delar godkändt. Upplästes ConstiiutionsUtskottets denina dag inkomna Memorial, innefattande en summarisk öfversigt öfver de beslut. Riksens Ständer fattat öfver de denna Riksdag beslutna ändringar i Grundlagarna, vid hvilket Memorial var bifogad redactionen af alla de förslag, sorn af samteliga Rik * Stånden blifvit antagne, och hvilken reda C? 7 ction nu till justering upplästes.
Likväl visar det sig af flera förhållanden, all handelsrörelsen i det hela härstädes snarare tilltagit än aflagit under de begge sista qvinqvennierna, hvartill utan tvifvel besutime allmogens i kringliggande landsorter ökade välstånd i någoim mån bidragit. 43 Handtvevkerierné, som i allmänhet ännu äro mindre betydliga, idkas dessutom icke, då man härifrån undantager några verkstäder, som berömligen skötas, med den ordning och drift, som skulle kunna bidraga lill denna rörelses förkofran. Stadens handtverkare äro således för det mesta obemedlade eller fattige, hvilket tvifvelsutan härrörer mindre af något deras alltför stora antal, än af den omständigheten, att de nya handtverkare, som efter utständna läroår nedsätta sig såsom mästare, merendels sakna erforderliga förlags tillgångar och stundom äfven skicklighet, alt med ordning börja och med drift sköta sina handtverk. Flere kunnige handtverkare från andre orter hafva likväl efter eldsvådan och under sednare åren etablerat sig härstädes, deribland vagnmakare, smeder och sadelmakare, hvilket förandledt lill uppkomsten af en ny industrigren genom förfärdigandet af allehanda slags åkdon, som lill stor del afsättas i Norrige. Tillförseln på stadens torg och marknader af spannemål, victualie!' och andre landlmannaprodukter är någorlunda ymnig; men priserne derå, som tillförne kunde kallas lindriga, jemförelsevis mot en del andre städer, hafva under sednare åren uppstigit, härrörande sådant från ökad konkurrens af köpare, till hvilken ångbåtsfarten äfven något bidragit. Spannemåishandel, hvartill de staden angränsande produktiva landsorterne skulle lemna godt tillfälle, idkas ännu icke inom staden i någon tillräcklig skala, hvilket åter torde komma att ske framdeles vid förändrade omständigheter med spannemålshandeln i allmänhet, i synnerhet som stadens handlande och trafikerande, under stadens återuppbyggande efter eldsvådan, bland annat jemväl afsell behofvet af större varu-upplagsmagaziner.
Därmed ha de ur den väsendtliga tillvaron utsöndrade momenterna, väsen och tillvaro, gått tillbaka i det rena ursprungliga varat, som numera dock icke är abstrakt och oreflekteradt, utan i sig är konkret och i sig reflekteradt såsom absolut identitet utaf väsen och tillvaro. Utvecklingen består nu däri, att den absoluta identiteten sättes såsom, hvad den i sig är, d. v. s. konkret och i sig reflekterad, så att den sättes såsom själf sättande sina momenter och ur de samma återvändande i sig. Detta sker i substansen. Såsom substans söndrar sig den absoluta identiteten i tillvarande momenter, emedan den själf har tillvaro, men annorvarat eller söndring tillhör tillvaron. Dessa momenter hafva ett själfständigt likgiltigt bestående jämte hvarandra, emedan de såsom substansens momenter äro i sig reflekterade. Men såsom i sig reflekterad eller såsom väsen sätter substansen det tillvarande momentet såsom ett blott sattvara och återvänder därmed i sig såsom momenternas positiva enhet, hvarigenom han åt dessa gifver deras själfständiga tillvaro. Men såsom substans är visserligen den absoluta identiteten satt såsom konkret och i sig reflekterad, men denna hans konkretion och reflexion i sig äro satta endast vid hans momenter, hvilka han visserligen själf sätter, men ur hvilka han dock återvänder till sin rena abstrakta identitet. Denna skillnad mellan den absoluta identiteten och hans af honom satta momenter, måste upphäfvas och därigenom den absoluta identiteten sättas såsom vid sig själf, ej blott vid sina momenter, konkret och i sig reflekterad. Men i själfva verket är den redan i sig i substansen upphäfd. Det tillvarande momentet har nämligen sin själfständighet såsom visats just genom att vara satt såsom satt-vara och sålunda upphäfdt i anseende till sin (sinliga) själfständighet och är därför själf absolut identitet af tillvaro och väsen och visserligen konkret, i sig reflekterad identitet, det förra, emedan det har själfständig tillvaro, det senare, emedan det är det såsom satt-vara satta satt-varat, d. v. s. det är det allmänna.
Det representativa systemet är också i sig sjelft ej annat än ett medel, som måste begagnas, der primärförsamlingarnes sammankallande blefve antingen en omöjlighet, eller verkställbart endast under stora svårigheter. Att representanter eller fullmägtige kunna inom sig, till följd af i sakförhållandet liggande skäl, förena större insigt i sak, större förmåga vid pröfningen och en på klarare medvetande bygd större kraft i viljan, än stora primärförsamlingar, är emellertid en sanning; och vid öfvervägande af allt detta, och då, på ena sidan, det representativa systemet ännu ingenstädes inom kommunerna på landet är infördt, eller ens, veterligen, efterlängtadt, men, på den andra, fördelarne deraf i synnerhet inom större kommuner likväl måste erkännas, hafva Committerade trott sig härvid handla med största omtänksamhet, då de löst frågan så, att det må varda öfverlemnadt åt hvarje kommuns egen pröfning och mogna beslut, hvilketdera af de två systemerna, det primära eller det representativa, den hellre önskar få hos sig infördt. För hvarldera systemet hafva derföre nödiga bestämmelser blifvit i förslaget upptagna, och deribland först för kommunalstämman på primär grund Härvid förekomma främst frågorna om rättigheten att taga del deruti och värdet af en hvars röst. Med fullkomlig kännedom om dessa frågors betydelse i vår tid, hafva Committerade trott sig bäst förese både det allmänna och det kom munala samhällets väl och fördel, då de, vid bestämmande af svaret å dem, hufvudsakligen vidblifvit de grunder, efter hvilka rösträtten ur nämnda tvåfaldiga synpunkt hittills • inom kommunerna varit bestämd, nemligen, att skyldighet till bidrag för kommunens kassa och rösträttighet, enligt regeln, utgöra hvarandras vilkor och förutsätta hvarandra, och att röstvärdet beräknas efter bidraget. Denna allmänna regel bör dock icke i hela sin utsträckning och under alla förhållanden vinna tillämpning på dem, som, enligt ofvan uppgifna grunder äro att anse såsom medlemmar af kommunen Utom den obefogenhet till rösträtt, som är en följd af borgerlig omyndighet, torde ock en sådan böra fastställas i afseende å' den, som saknar egenskapen af svensk medborgare.
I betraktande deraf, att ifrågavarande arbete är af särdeles vigt och nytta, i afseende på befordrandet af en lättare och säkrare communi cation - Den 17 Juli. 1509 cation imellan Provinser, hvilka nu icke utan svårighet med hvarandra trafikera, hafva Riksens Ständer ansett det bidrag, som sålunda a£ Statens medel blifvit lemnadt och nu är föreslaget, vara ringa i jemförelse med ändamålet, och hvad för alla andra i Riket befinteliga Canal. inrättningar blifvit beviljadt; hvarföre, enär ifrågavarande biträde kan utan Statens särskildta betungande till vagabringas genom medlens anslående af Nionde Hufvud-Titelns tillgång, med hvars föremål de ta behof fullkomligt står att förena, Riksens Ständer beslutit, att detta beviljade understöd af 5 procents renta på nu gjorda eller framdeles tillgörande förskott och inbetalningar till SöderTelge Canals fullbordande, än ytterligare må fortfara; men då Riksens Ständer ej vilja sträcka sin åtgärd till en längre tid, än den, för hvilken de nu egenteligen hafva att besluta, hafva de bestämt tiden för detta anslag till 5 år, eller till och med år 1820; hvilket allt Eders Kongl. Maj:t härmed i underdånighet skulle tillkännagifvas. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majtts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner , h, t. Landtmarskalk. På Prest-Ståndet* vägnar J. Å. Lindblom, n. v. Talman. På 1510 Den 17 Juli, Pi Borgare-Ståndets vägna-r H. Schwan , h. t, Talman? På Bonde-Ståndets vägnar Lurs Olsson , n. v. Talman. Uppläst hos Samtliga Riks-Står.den d, 17 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung !
Denna sednare mening har synts Rikets Ständer vara den rälta, enär, vid all lagtolkning, uppmärksamheten företrädesvis bör fästas vid de allmänna grundsatser, som i lagen uttalas, och de särskilda buden derföre måste så tydas, alt de icke komma i strid emot berörda grundsatser, så framt icke sa beskaffad afvikelse derifrån blifvit gjord, att den allmänna regeln dermed ej kan stå tillsammans, men hvilket, enligt Rikets Ständers öfvertygelse, i förevarande fall ej inträffat. 56 Expeditions-Utskotlels Förslag lill anderd. Skrifvelse N;o 35. Då emellertid de åberopade orden föranledt olika meningar och beslut inom lagskipningen, samt till förekommande deraf, äfvensom för undanrödjande af den tolkning efter boksl,afven, som understundom gjort sig gällande, lagstiftarens mellankomst blifvit behöflig, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat en författning, hvarigenom förklaras, alt det i 16 Kap. 1 § Ärlda-Balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Förordningen den 27 April 1810, förekommande stadgande, alt testamente bör bevittnas af »två gode män», icke innefattar någon, med afseende å bevisning om testamente, gjord inskränkning i lagens allmänna bud att qvinna må ej mindre än man vittne bära. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i'underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer &c. Stockholm den 11 Mars 1857. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Mars 18S7. Preste-Ståndet den 14 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upphörande af det från Rolehällarnc eller Soldalerne vid indelta Infanteriet utgående bidrag lill soldat-beklädnadens anskaffande och underhåll. (Slats-Ulsk:s UtJ:de N:o 30). S. A. K.
Härförutan har, uti serskild skrifvelse af den 16 September nästlidet år, Ordens-gillet i underdånighet anhållit om aflåtande af nådig proposition till Rikets nu församlade Ständer, angående afskrifning af nedannämnda i hospitals-fondens räkenskaper balanserade skulder, nemi.: A) R:dr 2,291:80 sk. 10 rst. banko, utgörande förra Allmänna Magasins-fondens, af Stats-kontorct nu meia öfvertagna, fordran hos Allmänna Hospitalsoch Barnhusfonden för oguldna omkostnader vid magasinering af sistnämnde fond tillhörig spanmål från och med år 1825 till och med år 1829; i afseende å hvilket fordringsanspråk, hvarom Ordens-gillet numera icke kunnat vinna annan upplysning, än som innefattades i ett skrifvelsen bifogadt sammandrag af Allmänna Magasins-fondens räkenskaper, Ordens-gillet i underdånighet åberopat det redan förut anmälda förhållande, att, om än samma fordran till sin beskaffenhet och rigtighet numera kunde redas, hospitals-fonden i allt fall saknar medel till dess gäldande; B) R:dr 3,418: 16 sk. banko, utgörande upplupna obetalda räntan å ett uti Salpeter-fonden för hospitalerna upptaget lån, stort 48,000 rdr samma mynt, hvars afskrifning Rikets sednast församlade Ständer beviljat; i fråga om hvilken ränta Ordens-gillet hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om den förklaring af Rikets Ständers Kon<fl. Maj-.ts Nåd. Proposition, N:o 63. 25 Ständers beslut, angående lånets afskrifvande, att jemväl räntan vore under samma beslut inbegripen; hvilken anhållan Kongl. Maj:t, efter infordradt utlåtande af kommittéer) för Salpeter-ärendena, uti nåd. bref den 30 Januari 1849 förklarat
Dramatiska teatern gaf i onsdags en extra fö- reställning — den sista före påsk — till förmån för teaterns elevskola hvarvid programmet upptog » Den hvita nejlikan », komedi i en akt af A. Daudet och Manuell, spelad af teaterns elever, Frans Hedbergs enakts-komedi » Mellan bjudningarna », hvaruti eleverna fröknarna Svanström och Rising uppträdde, samt » Ett resande teatersällskap ». Detta nummers utgifvande har måst påskyndas för helgen, hvilket hindrar oss närmare yttra oss öfver föreställningen. Rysslands George Sand. Grefvinnan de Pournemin, Rysslands äldsta författarinna, som skref under pseudonymen Eugénie Tour har aflidit i Varchau. Hon debuterade som författarinna 1849. Några år senare utgaf hon en roman » Niécen », soni gjorde stor lycka och förskaffade henne namnet den ryska George Sand. - Kosa Bonlieur, den ryktbara målarinnan, fyller 70 år denna månad. Hon bor i ett lyxfullt inredt slott i Fontainebleauskogen. Då hon arbetar, är hon alltid klädd i manlig dräkt. Kjortlar bär hon inte gärna; hon påstår, att hon i dem känner sig 10 år äldre än hon är. Madame Bonheur är liten, men starkt byggd, har silfverhvitt hår och klara, bruna ögon. • Lifvet och romanen. Som romanförfattarinna uppträder nu fröken Héléne Vacarescu, den mycket omtalade hjältinnan i det rumäniska kärleksdramat. Hon har på franska skrifvit en roman, som heter » Voiku et Dmitrin »; den är författad i breflorm och ger en diskret framställning af de kärlekshistorier och erotiska konflikter, författarinnan haft att genomgå. Berättelse af C. O. Gumcelius. Belönad med hedersomnämnande vid Iduns stora pristäfling.
Vid Gustafsbergs bruk å Wermdön bar porcelainestillverkningen blifvit betydligt uppdrifven, så att tillverkningsvärdet år 1842 uppgick till ej mindre än 151,046 R:dr, hvaremot den der jemväl anlagde vaxljusfabrik blifvit nedlagd. Yid Rikets Ständers Banks pappersbruk Tumba i Botkyrka socken uppgår värdet af den årliga tillverkningen till mellan 40,000 och 50,000 R:dr. Yid Nyfors pappersbruk i Tyresö socken tillverkas numera årligen ej för högre värde än omkring 4,000 R:dr. Vid Finnboda beckbruk och Hermansdahls kimröksbruk å Sicklaön tillverkas årligen omkring 2,700 tunnor beck och 2,000 U. kimrök, i värde uppgående till omkring 27,500 R:dr. Vid Kummelnäs ättiksfabrik å Wermdön uppgår årliga tillverkningsvärdet till 2,000 ä 3,000 R:dr. Vid Mölna färgstoftsfabrik å Wermdön förmales årligen omkring 400 SkU. Bresilja samt 200 å 300 tunnor krita, uppgående i värde till mellan 5,000 och 6,000 R:dr. Vid en såpfabrik, som blifvit anlagd vid Sundsta i Bränkyrka socken, tillverkas årligen omkring 1,000 fjerdingar såpa, värd 6 å 7 R:dr fjerdingen. Vid en bornnllsväfnadsfabrik vid Fredriksdahl i Bränkyrka socken, der 14 väfstolar begagnas, uppgår årliga tillverkningsvärdet till omkring 4,000 R:dr.
Jag eger således den förhoppning all jag icke behöfver förgäfves vädja hvarken till den aktade Ordf:s eller de öfriga af detta Stånds medlemmars i StatsUtsk. uphöjda tänkesätt, då jag beder om återremiss af denna punkt, anhållandes att Utsk. måtte, på samma skäl, som pension blifvit beviljad åt Öfverste-löjtnant Nordencreutz^ döttrar, en dylik förmån 18G Den 26 April e. ra. äfven ät afl. Statsrådet Gr. Hårds döttrar bevilja. Utan att vilja ingå uti en panegyrik öfver ali. Statsrådet Gr. Hård vill jag för dem, sorn om nämnde Hr Gr. Hårds bana icke ega kännedom, blott meddela några uplysningar rörande bemälde Hr Grefves embetsmanua verksamhet. Grefve Hård tjenade från 1811 till 1840, beklädde domare-embeten och var t. f. Landsh. till år 1824, blef Justitieråd 1827, Statsråd 1836, afgick år 1849, och dog 1841. Ifrån 1841 till 1844 hade Grefvinnan Hård ingen pension, och om hon icke befann sig i knappa, var hon dock i mindre goda omständigheter. Hon har likväl upfostrat 2:ne söner till Statens tjenst, af hvilka den ena tagit 2:ne juridiska examina, och en filosofisk, samt f. n. är i Statens tjenst, äfvensom den andra nu är, sedan 2 ä 3 är, officer vid K. M:s flotta. Det vore hårdt om de 3:ne döttrarne i händelse af deras moders frånfälle skulle lemnäs i nödställd belägenhet. Man kunde visserligen invända, att det icke är värdt att begära pension innan Grefvinnan ännu är afl.; men då propos. i ämnet kommit ifrån Regeringen och icke från enskild motionär, så kan det låta tänka sig, att om Konungen finnér hvad Han en gång framställt hafva blifvit afslaget, Konungen icke för andra gången skulle vilja exponera Sig för en refus.
Roos öfverklagat, att utländningar tillåtas inkomma hit i riket och, till förfång för landets egna invånare, idka åtskilliga näringsgrenar, samt dervid serskildt anmärkt: dels att personer från Tyskland hit öfverkomma och nästan uteslutande slå under sig vissa lönande yrken, för hvilkas utöfning de vanligen icke skola söka Svensk medborgare-rätt, utan blott, antingen såsom betjenande eller associerade, deltaga i någon här förut varande Tysks rörelse, hvarefter de, så snart sig göra låter, för egen räkning och i eget namn hörja införa i landet ^onödigt kram och lyxartiklar” samt öppna sina bodar eller verkstäder; dels alt från Finland hit öfverflytta fattige och folk af arbetsklassen, som icke sällan falla fattig-försörjningen till last, hvilket förhållande motionären ansett vara så mycket mera anmärkningsvärdt, som allmänt kändt är, att, om fattige och näringslöse personer från Sverige öfverkomma till Finland, de genast blifva återskiskade. Motionären har, i anledning häraf, hemställt, att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet måtte föreslå mera bestämda och ändamålsenliga föreskrifter, i afseende på utlänningars bosättning härstädes än de, som i detta afseende äro gällande. Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, får upplysningsvis meddela, att, rörande rättigheten för utländningar att i riket idka näring, föreskrifter redan finnas meddelade uti 3 Cap. 1, 2 §§ samt 5 Cap. Handels-Balken, Kongl, brefvet den 12 December 1811, Kongl. Resolutionen den 16 October 1723, 29 §, och Kongl. Handelsordningen den ^December 1734, hufvudsakligen af följande innehåll: att ingen må, utan Magistratens vetskap Allm. Besv.-och Ekon.-Utsk. Betänkande, N'.o 67. och tillåtelse, sätta sig ned i stad och idka näring, att sådant icke tillåtes utländsk man, förr än han, efter af Kongl.
Ännu var ju rakt ingen tid förliden. Kanske – det var en liten blyg, vädjande tanke – kanske när hon verkligen på allvar sänkt sig, så skulle försynen öppna dörren till det nya landets skattkammare ... Hon lade sig trött ned på soffan och slöt ögonen. Eftermiddagens timmar gledo stilla hän. Egentligen var det hela så konstigt, hon trefvade efter att reda upp sitt lif, sedan hon kom hit ut och det blef till obehagligt naggande förnimmelser som om något fattats. Skulle hon ha arbetat och förjänat? Herre Gud – med hvad? – Stark var hon icke, och sjukdom förde dem ju bakåt ... Hur stilla hon låg – som en död – och så blefvo tankarna så underligt få, känslan fullviktig – som om själen stannat och andlöst lyssnat efter röster från djupet. Fanns verkligen något stort, som hon kunde nå, om hon gåfve sig helt, om hon lefde på det djupaste hon ägde? Åh, innerst var hon ju dödstrött på allt detta splittrade väsen, denna pockande hetsjakt efter »att lefva», lefva för sig själf, i sig själf – bubblor på ytan var det; under dem blickade ett stort allvarligt vatten – hennes hjärta väl? Hvarför gick hon icke upp i Tore som andra vanliga, enkla kvinnor göra, så att säga älskade upp sin kärlek, lefde i den, drömde om den? Hur oberoende det skulle göra henne. – Hon behandlade honom egentligen efter sina stämningar, icke efter en stilla, klar hjärtats princip – sökte sig icke in till honom, bara fordrade honom för allt sitt ... Men i slö förtviflan kände hon, att i hennes hjärna och hjärta var något brustet, som om en stor outsäglig smärta, en stor renande lifskänsla velat spira upp ur djupet men icke orkat växa ut. Som om enfalden oupphörligt sönderfallit i det mångfaldiga. Något fanns som hon icke kunde vilja. Och så splittrade sig begreppen mer och mer. Det blef till tvifvel om dessa fladdrande ting, som hon nyss känt som en styggelse, om de endast voro bubblor, eller om icke just de som det djupaste i hennes personlighet. Njutningsoch skönhetsträngtan. Några måste gifva, andra taga ...
Maj;ts Nådiga stadfästelse, vördsamt föreslå bifogade ordning för verkställandet af Kronans upphandlings-auctioner af persedlar, en ordning den erfarenheten redan bestyrkt vara för Kongl. Maj:t och Kronan den fördelaktigaste, för Speculanter den rättvisaste, och derjemte den som minst af alla år klander underkastad, hvilket af hvarje Ledamot inom Kongl. KrigsCollegium, äfvensom af Gouverneuren för Kongl. Krigs - Academien , torde kunna besannas. Jag anhåller derföre om återremiss af lie - Den I Augusti f, m. 13 tänkandet åtföljdt af dessa mina anmärkningar och förslag. Forflag till ordning vid v ericft ållandet af Au ctioner till upphandling af perfedlar för Kongl. Majits och Kronans behof, r) Vid upprop af hvarje persedel, uppgif. ver EmbetsVerket det högsta pris, sorn för densamma kan betalas, och hvaröfver något anbud således icke emottages. Upplysning: Före Auctionen åligger det EmbetsVerket att göra sig underråttadt af Handlande, Fabrikanter och Handtverkare om möjligaste lägsta pris, för hvilket de till upphandling ifråga kommande varor eller persedlar, kun^ na tillverkas och lefvereras. 2) Inga andra anbud ån de, sorn antingen före Auclionens början skrifteligen gjorde blifvit eller under Auctions-förrättningen med klubbslag fästas, kunna komma i concurence om lefvereringen hvadan contract till den eller de, som på sådant sått stadnat för lägsta anbudet, ovilkorligen bör utfärdas. 3) Vid lika pris emellan Auctions-inropen och de före Auctionen skriftligen gjorde anbud, äga de förre företräde till lefverering framför de sednare. Anmärkning: Då sådan händelse inträffar, r4 Hen I Augusti /, m, torde det vara skål att lemna den närvarande speculanten förmonsrått framför den frånvarande, hälst han under sjelfva uppropet mera verkat till prisets nedsättande ån den sistnämnde. 4)
JV2 57, i anledning of vackt motion (JVS 91), rörande tiden för auktioners hållande på Jandet llifö l/s. Prot.-Utdrag den 24 Januari 1863, 189 M 40, i anledning of väckt motion [JVg 135), om rättelse i gällande föreskrifter, beträffande ersättning åt iäkare-korpsens medlemmar efter rese-reglemente och för inqvartering». Bifölls. JVu 41, i anledning af väckt motion (JV2 106), om upprättande af normalritningar, att tjena till ledning och efterrötte'so vid folkskolors uppbyggande. Bifölls. M 42, i anledning af väckt motion (JV2 156), om indragning af sjötullen vid Blockhus-udden, m. m. Utskottets förra hemställan å sidan 8 afslogs, hvaremot den sednare af Ståndet bifölls. M 43, i anledning af väckt motion [M 424), angående meddelande af föreskrifter i afseende på sättet för postdiligensers fortskaffande. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Bevillnings-Utskottets Betänkanden: M 4, angående kurhusafgiften; och JV2 5, i anledning af väckt motion om upphäfvande af bevillningen för hundar. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedan omlörmälda Utlåtanden: JVJ 31, i anledning af Kongl. Maj-ts nådiga Proposition, angående pension från allmännna indragningsstaten åt Juslitierådet m. m., Axel Fredrik Gyllenhammar; M 32, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, om anslag till försök för utrönande af dels så kallade pansarplåtars af Svenskt jern förmåga att emotstå skott och dels lämpligaste konstruktionen af refllade gjutna jernkanoner till fartygs bestyckning, m. m.; JV3 33, i anledning af väckt motion, om anslag eller lån of allmänna medel åt Länsmannen J.