Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
misstänksamma motståndare kunde tvifla — hvilken till och med å i sitt yttre uppträdande har en starkt pietistisk anstrykning — inför sina valmän, hvilka till en del voro pietister, frimodigt föra en vidsträckt fördragsamhets talan och begagna det vackra uttrycket, att så länge vi icke få bort intoleransens splittring blif-ver det icke i sanning ett folk af oss. Striden har gifvit lyftning åt den personliga hederskänslan. Ty det är som en talare nyligen sade: då till slut allt afgöres vid valurnan och då högerns politik har medfört icke endast bildandet af en så ofantlig majoritet, utan att alltjemt mer och mer kräfves, är ingen för liten till att göra fäderneslandet en tjenst och ingen för liten till att bära det tunga ansvaret för en förlorad sak — och hvad det vill säga, att sålunda man för man få känslan af, att ha hvar sin plats att fylla i det gemensamma arbetet, det mäpkes i de trakter, ' der detta arbete redan under längre tid samlat folket, till och med på den personliga värdigheten i uppträdande och vandel. Och striden har gifvit landet en känsla af att vara ett sammanhängande helt, en lefvande organism, der samma tanke och vilja råda, hvilket annars blott en yttre fiende plägar kunna ' åstadkomma — derför ha privatintressena sjunkit under den känslan att alla stå sida vid sida för en och samina sak. Man har ju sett det märkliga, att ett storbondeparti, som venstern ursprungligen var, har velat arbeta sig makten ur händerna genom alltmer utvecklade rösträtt-rättigheter. Det fins en individ, hvilken står som ett märkligt exempelt på den utveckling det stora folkpartiet har genomgått. Det är Listerbonden Jaabaek. Jag antager att han ännu i Sverige anses som den förkroppsligade sparsamhetsoch knusselpolitiken, ty det är ju i den han haft * sin stora betydelse; men lika ärligt som denne man har förstått, och lika ihärdigt och hänsynslöst som han har kämpat för att i ett land, der det strides och slites hårdare för födan än man lätteligen gör sig föreställning om, de första demokratiska rörelserna nödvändigt skulle antaga den formen, lika ärligt har han genom sjelf arbete steg för steg höjt sig till en helt annan uppfattning än sparpolitiken.
Visa vi qvinnor genoni allmänt deltagande i dc offentliga angelägenheter, vid Iivilka vi, enligt lag, hafva rätt att göra viir mening hörd, d. v. s. saväl vid kyrkooch kommunalstanima som stads. fullmäktigval, att v i iiro vdrdiga det stora förfroc~ide state !&amp; saft till oss, och att vi Rro niog~~n for alf än ytterii ' garc f# rdrn iireitt ', \ ' 83 borger@ r i i t t ~ ~ h e ~ttoi~tgade .. ' tc~ Vi frukta, att icke sfi ar. Den svenska qviiinaiis allniananda har annii ingalunda iiht den vakenhet ocli deii styrka, soni sig vederborde. Mer i n ett lystringsord torde ännu behöfva utgi till Sveriges qvinnor, innan de nllmiint Iara inse, att dct ej ar nog nied att rqvinnans dagr är komnieii, utaii att hon ock miste veta att vcrka rincdan dagen varars; att det ej lir nog iiied att 1iafv: i Titt cn rättighet, nian måste ock veta att bcgagna sig af densamina till sitt lands, sin orts och sina niedinenniskors basta. Tyvärr bekynira sig ännu d e flesta qvinnor blott om sina egna sni5 intressen och hvad värre ar, d e satta en dygd uti att s i göra, p i sin höjd föreKarande, .att folk ocli land med Guds Iijelp styras oss förutan *. Val möjligt! Men af saninia skal kunde Iivarje individ undandraga sig uppfyllandet af sin niedborgerliga röstrattsskyldighet, sägande: spå min röst beror det cj .. Ja väl! Det beror ej p2 Men cn plura' VI röst, ej p5 tvi, utan p5 mängden af röster. litet bildas just genom c11 och en och en. Och ej sällan ställer sig voteringcn s5, att en vigtig frsgas öde kan bcro p5 en enda röst nier cllei mindre.
Bi Riksdagsmännerne Sandsten, Johan Andersson, J Anders Nilsson franf Carlstads Län r och Anders Nilsson | från Malmöhus län.J samt Riksdagsmannen Eric Ericsson från Örebro Län •— QJ Hvilka alla anförander skulle uti de Protocolls-Utdrag, som komma att hvart och ett Utlåtande åtfölja, på sitt ställe intagas; och på samma sätt anmälas, hvilka af de öfrige ledamöterne förenat sig med dem, som särskilde anföranden aflemnat. Ut supra. Ex Protocollo. J. M. Spens. Bil. N.o i. Inledning. Under åtnjutande af borgerlig frihet, fredens lugn och goda skördar, synes intet ämne vara vigtigare för Svenska folket, än afhjelpandet af den allmänna förlägenhet, som Kongl, Maj:t i sin Nådiga föreskrift för Dess FinanceComité tillkännagifva, jemte Dess Nådiga ön - Xxxviii Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden. skan att få botemedel deremot uppgifne, och hvilken af enskilde Riksdagsmän, från alla Rikets serskilda orter, besannas. En så allmän klagan afvises icke med dep försäkran, att alla tidsskiften haft sine åtföljande olägenheter, eller att det opda beror på större verldshändelser, än dem, hvilk» Konung och Eolk kunna afhjelpa, eller sad»ne orsaker, hvilka sjelfve redan upphört, fastän verkningar ännu fortgå. Man måste lemna hvarje alimänt omdöme, den rättvisa, att detsamma sällan eller aldrig saknar ali grund; ehuru det-, samma kan innehålla till fall ige inblandningar af beståndsdelar, sam icke höra till ämnet, eller tillhöra enskilde förhållanden, eller öfverdrift och falskt allarm. Vid närvarande Riksmöte, som egenteligen är det 3:dje, hvarvid hufvudföremålet varit Rikets hnanciella belägenhet, torde man med skäl hafva förväntat, att antagliga förslag i detta hänseende, skulle Rikets Ständer föreläggas, hälst d.et strider emot naturen af denna myndighets sammansättning, att inveckla sig utt långvariga undersökningar af ämnen , hvilka blott tillfälligtvis af den enskilde medborgaren kunna med sakkännedom behandlas.
R:dr årligen, åren 1855, 1856 och 1857, För Landlförsvaret: af ridoch anspannsnya fält-artilleriet till anskaffning m. 11. per87, 000: — 48,000: — sedlar åt d:o af reserv-fällbatterier bestyckning af Waxholms fästnings utanverk, 26,666: 32 årligen under åren 1854, 1855 och 1856, 80,000; — d:o af strandverket Gustafsborg vid Carlstens fästning, 20,666: 32. d:o, 62,000: — » anskaffning af nya gevär, 66,666: 32. årligen under åren 1854,1855, 1856 och 1857 266,666:32. » d:o af fänghålstappar samt rengöringsoch söndertagnings-verktyg, 5,800 R:dr årligen under åren 1854, 1855 och 1856 17,400: — » d:o af slagkrutshufvar, 3,333: 16 d:o, 10,000: — » anskaffning af nya pistoler, 10,000 R:dr årligen under åren 1854, 1855 och 1856, 30,000: — » d:o af kavalleri-sablar, 3,333: 16. d:o, 10.000: — Anslag. 16,500 500,000 Lån. Transport 611,066: 52.| 316,500| — | Dih. Ull R. St. Lån.
Att de må sättas i tillfälle härtill, synes det Rikets Ständer, som i allmänhet dela ofvanberörde vid 1840—41 arens riksdag uttalade åsigter, vara billigt och med afseende å den förda klagan nödigt, att tjenlig åtgärd vidtages; men då härvid kommit i betraktande, att det tillgår olika med rekryteringen i olika landsorter och att följaktligen serskilda anledningar till klagomål deröfver i serskilda provinser förefinnas, så hafva Rikets Ständer äfven ansett, att en i allmänna ordalag alfattad och för Rikets alla län gällande föreskrift i förevarande afseende svårligen för vinnande af ändamålet blefve tillfyllestgörande; hvaremot lämpligare synes, att åt landshöfdingarne, hvilka hafva sig uppdraget, att vid rekrytcringsmöten iakttaga rotehållarnes rätt och bästa, öfverlcmnas, att äfven hvar i sin ort tillse, att sådana missbruk, som, på sätt bär ofvan underdånigst förinäles, jemväl vid nu pågående riksmöte blifvit öfverklagade, må upphöra. På grund af hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördt, få Rikets Ständer hos E. K. M:t underdånigst anhålla, det landshöfdingarne måtte i nåder anbefallas att, hvar i sitt län, vidtaga lämplig åtgärd för att bereda rotehållarne kännedom om gällande författningar i afseende på upprättandet af konlrakt emellan dem och rekryt, samt för öfrigt noga hålla hand öfver efterlefnaden af berörde stadganden. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm dem 15 Februari 1851. Exp edition#- UIsko t tels Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Fehr. 1851. Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet lät härvid bero den 1 Mars — Godkändt hos Bonde-Ståndet den 1 Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:Is nådiga Förslag lill ny Riksdags-ordning m. ni. (Konst.-Utsk:s Mern., N:o 2.) S. A. K.
Sedan den under a) beskrifna ställningen intagits, lyftas Fig. 9. de slutna, sträckta benen genom en böjning i höftlederna så högt upp, att de komma i vågrät ställning. Utan att trycka in bröstet, kan man skjuta bakre delen af kroppen något till baka, hvarigenom rörelsen till en del underlättas. Den starka spänning, som denna rörelse kräfver af bukoch underlifsmusklerna, verkar särdeles kraftigt på matsmältningen. c) Böjhängning i halfmäneställning. (Fig. Underhjelpt af en liten sats med fötterna från golfvet böjer man armarne så starkt, att skuldrorna komma i jemhöjd med stången, och genom en böjning af höftlederna och ländkotorna föras de slutna och i I r \ L / I I Kl U IN användas och marginal lemnas. Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräknas ler här verka på ett sätt, som de mycket sällan få tillfälle till; men då äfven underlifvets muskler tagas strängt i anspråk, skall man snart komma att märka, hvilken ypperlig gymnastik ligger i denna rörelse. e) Sträckhängning. Böj och sträck armarne. Till en början kan man omfatta stången med " en hand på hvarje sida (vexelgrepp). Tummarne hållas slutna längs med de andra fingren. Sedan en lugn sträckhängning intagits, söker man nu, utan tillbjelp af satser med fötterna från golfvet, att häfva sig så högt som möjligt på böjda armar, hvarefter armarne åter sträckas långsamt ut. Kroppen måste bibehålla sin goda hållning under häfningen, benen hållas slutna och sträckta och bröstet icke tryckas in. Efter längre öfning kan man flere gånger häfva sig upp; dock må tre gånger anses som det högsta för qvinnor. Genom denna öfning utvecklas armarnes, skuldrornas, bröstet och ryggens muskler i en utomordentlig grad, men då äfven bukoch underlifsmusklerna starkt spännas, måste rörelsen af qvinnor användas med stor försigtighet. På det hela taget bör man aldrig öfverdrifva .muskelrörelserna, som bli skadliga, om de drifvas utöfver trötthetens gränser.
Man öfvertygas derom genom dagliga erfarenheten, och äfven de, som i frigast försvara räkningen i Banco och .påstå, att de tänka sig varors värden i detta slags mynt, underlåta likväl sällan alt i dagligt tal kalla en 8 skilling? Bancosedel för en tolfskilling, en 12 skillings Bancosedel för en 18 skilling o. s. v, bevisandes derigenom practiskt, att de i verkligheten sjelfva, ehuru medvetslöst, värdera i Riksgäldsmynt, oaktadt de måhända föra sina höcker i Banco. Men ehuru den anförda omständigheten, att största mängden inom alla folkclasser värdera eftev Riksgäldsberäkning, kunde ensam anses tillräcklig att bestämma värdet af i R:dr RGS till blifvande räkne-enhet för Riksmvntet, så torde likväl mig tillåtas anföra åtskilliga andra icke heller likgiltiga fördelar, som derigenom skulle vinnas. Då, vid 1776 års realisation, r R:dr Specie infördes såsom mynt-enhet och beräknades till 6 daler silfvermynt eller 18 daler kopparmynt, vande sig allmänheten småningom att tänka sig namnet Riksdaler liktydigt med antingen 6 daler silfvermynt eller 18 daler kopparmynt, allt efter som räkning i det ena eller andra slags daler, i olika landsorter, företrädesvis af allmänheten var bruklig. Detta sätt alt räkna och värdera är ännu i de fleste landsorter gängse och man bör icke förbise, att det är | R:dr Riksgäldsscdlar och icke | R:dr Banco, som menigheten kallar 1 daler silfvermynt, och att .det är \ R:dr RGS-sedlar, icke i R:dr Banco som kallas 9 daler kopparmynt, och att de Bancoskiljemyntssedlar, hvilka icke utgöra jemna dalrar, värderas och benämnas antingen efter mark eller skillingar Riksgäldsmynt.
Jag tillstyrker således återremiss, med anhållan att StatsUtsk. måtte taga de anförda skälen i allvarligt öfvervägande. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att få tillägga ännu ett skäl. StatsUtsk. har vid denna hufvudtitel tillstyrkt ett ganska betydligt anslag för att befria församlingarnas prester från den medtäflan, som uppkommer genom ökad tjenstårs-beräkning för de skollärare, som blifva prester och söka pastorat. Det måste hafva än mera skäl för sig, att nu förevar, anslag bifalles, enär konsislorii-notarierne, som innehafva civila tjenster, måste i annat fall äfven göra anspråk på pastorat. Sådant kan icke undvikas, när man icke vill aflöna dem med penningar, utan det följaktligen måste ske på andras bekostnad. Ligger häruti någon billighet? Möjligen bar StatsUtsk. åberopat sportlerne derföre, alt de äro tillräcklige för landssekreterare. Men härvid är att märka, det sistnämnde tjenstemän hafva sina största sportler af de till deras handläggning hörande lagsökningsmålen. Till konsistorii-notariernes befattning höra icke dylika bestyr och deras sportler äro i alla fall ojemförligt mycket mindre än landssekreterarnes. Jag hoppas, ali R. o. Ad. önner billigheten i K. M:s förslag och förnyar alltså min anhållan örn återremiss af denna punkt. Hr Tersmeden, Nils: Jag förenar mig med de Hrr, hvilka yrka återremiss af denna punkt i Utsk:s betänk, för att bereda aflöning åt konsistorii-notariernes biträden. Här har blifvit nämnd!, att konsistorii-notariernes löner äro så tillräckliga, att någon till - 384 Den ö Maj f. m. ökning deruti icke erfordras.
Banko årligen; och då, efter Revisorernes tanka, om förmälda tillökning i tjenstegöromål icke kunde anses vara af den betydenhet, att densamma bordt föranleda ifrågavarande, i förhållande till borgmästarelönens förra belopp, ansenliga löneförhöjning, hafva Revisorerne desto hellre ansett sig böra anmärka detta förhållande, som, i följd af Extra Licentmedlens otillräcklighet, det ökade lönebeloppet komme att utgå af anslaget till manufakturernas befrämjande, hvilket sistnämnda för utgifter af omförmälda beskaffenhet ingalunda syntes vara afsedt. I anledning häraf får Kollegium i underdånighet anföra: att då Eders Kongl. Maj:t år i84i infordrade Kollegii underdåniga Utlåtande öfver Borgmästaren S. A. Hallströms i underdånighet gjorda ansökning, att, i anseende till omöjligheten för honom att af sina innehafvande löneinkomster kunna påräkna bergning för sig, hustru och barn, Eders Kongl. Maj:t läcktes i nåder bevilja honom, att af Manufakturmedlen årligen uppbära, utom de redan å samma medel anvista 25o R:dr Banko , ytterligare 333 R:dr 16 sk., i hvilket fall borgmästarelönen i Eskilstuna komme att utgå med 1000 R:dr Banko^ Kollegium i underdånighet upplyste, att aflöningen till Eskilstuna Fristads tjenstemän, innan Fristaden och gamla Staden blefvo lagda under samma styrelse, var anvisad å så kallade Extra Licentmedlen, och att, om dessa ej 8 53 — dertill lemnade full tillgäng, återstoden utgick af Manufakturmedlen; att då Fristaden år i833 förenades med gamla Staden, Fristads-Direktören ägde sig tillagdt af nämnde medels i årlig lön * 600 R:dr årligt arfvode . 3oo „ samt Ordningsmannen, i årlig lön, .
Maj:l beslutade löne-ersältning till f. d. Stats-Secreterarne Grip och von Hartmansdorff j uppföras en tillökning af’8,000 R:dr B:co, voterar J a ; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, kommer berörde löne-ersättning icke alt å Allmänna Indragningsstaten uppföras. Stockholm den 16 November 1840. N:o 369 Ank. till Exp.-Utsk. den 17 November, kl. 12 middagen. Utlåtande, angående Professor Graf ströms motion, om åtgärder till beredande deraf, att de af allmogen i Norroch Westerbotten, sorn hos Grosshandlaren Liljeivalch häfta i skald för undsättningsspanmäl, må i vissa fall derför njuta afskrifning. GA.) Uti en från Preste-Ståndet lili Stats-Ulsholtet remitterad motion, har Herr Professor Grafström, med anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 3o8, anfört, att, då det tycktes innefatta en orättvisa, att de fattige af allmogen inom Norroch Westerbotten, hvilka hos Grosshandlaren Liljewalch häfta i skuld för åren 1833 och 1836 erhållen undsättningsspanmål, icke skulle få tillgodonjuta samma förmon, som möjligen blifver beviljad de af allmogen i nämnde provincer, hvilka directe af Staten erhållit understöd, ansåg motion; ren sig böra föreslå, att, efter vederbörlig af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande verkställd, undersökning om förhållan - StutsUlskbttets Uttalande, N'.o .”69. 3 det, för detn af nämnde allmoge, hvilka icke ulan total undergång skulle kunna återgälda den undsättning, de åren i833 —1836 genom Grosshandlaren Liljewalch erhållit, mätte beviljas samma förmoner, som de lill Staten skuldsatte undsättuingstagare i Norroch Westerbotten erhållit, och att endast den afskrifuingssumma, hvilken på sådant satt uppslode, måtte från Statens fordran hos Grosshandlaren Liljewalch utgå.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 11. Nej — 3q. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. 111. lil fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 5 September i84o. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 5 prot.utdr. för denna dag f. m. Frih. Boye, Ludv.: Nästa nummer på listan är af mycken vigt. Det angår lagm.rätternas afskaffande. Af denna anleda., och då samlingen här synes vara så ganska ringa, får jag vördsamt hemställa till Hr Frih. o. Landtm., om ej föredragningen af detta nummer kunde uppskjutas till nästa plenum. Frih. Cederström, Thure: För rnin del skulle jag visserligen ej vilja motsätta mig Frih. Boyes begäran, att föredragningen af detta betänk, måtte uppskjutas; men jag får blott lemna R. o. Ad. den upplysningen, att detta be i3 H. 20 154 Den 5 September e. m. tänk. i dag på förmiddagen af de 3 öfriga Stånden blifvit bifallet. Hr Frih. o. Landtm, hemställde lill Frih. Boye, huruvida han icke skulle finna lämpligt, atl med framställning af den propos., han begärt, kunde fördröjas lills de protocoll, som skulle justeras, blifvit upplästa, måhända att R. o. Ad. då talrikare vore församladt. Justerades pleni-prottn för den ao sisth Aug. samt den 22 sisth Aug. f. m. Hr Uggla, Gö rån Gustaf, uppläste följande:
Det pinade mig att höra henne i sin skämtsamma ton tala om mitt arbete, liksom när kälkborgarsjälarne vidröra det.10 Den första tiden de blekt ölsupsfärgade tapeterna voro uppsatta i salen pinade de mig till den grad, att jag höll på att bli alldeles sjuk af dem. Denna faddhet och färglöshet äcklade mig rent fysiskt, som en ljum dryck utan smak.11 Han satt i en hög, broderad stol med nacken hvilande mot dess styre, och på dess kant hade hon lagt sina armar, så att han måste ha känt hennes händer snudda mot sitt hår, när han låg så der tillbakalutad. Han njöt synbarligen. Han såg ut som en belåten katt, man tyckte att man borde höra honom spinna helt sakta inom sig sjelf. Plötsligt vände han sig och såg tillbaka. Axel observerade rörelsen och skrattade. ”Ola blef nervös vid blotta tanken på att ni möjligen kunde ha tagit edra armar tillbaka,” sade han till Sigrid.12 Det är märkvärdigt hvad Axel ibland kan få någonting känsligt och vackert i sin annars sträfva röst. Så då man beklagade honom för det han midt i rötmånaden skall gå och plågas på de stek-heta gatorna. ”Med mig gör det ingenting, men att se Brandes gå och plågas der ! En man sådan som han” – Af hvilka obetydligheter kunna icke starka stämningar väckas och hvilka obetydligheter kunna icke bita sig fast i minnet! Jag mins, att under den tiden Axel och jag hade brutit med hvarandra, så att vi aldrig hörde ifrån hvarandra, berättade Knut en dag att han sett Axel på Kramers hotell tillsammans med Ola och några andra publicister. Der pratades och dracks punsch. ”Han måtte inte haft ondt om penningar den gången,” sade Knut på sitt vanliga dumskalliga sätt, ”för han vräkte sig värre. När de andra ville gå sade han:” (härmande ett grötmyndigt sätt) ”jag tycker vi borde ha en halfva punsch till. Kypare! Hör hit! Och så fick han sin punsch.” Pokulerande mellan flaskor och glas! Ah, bladet hade således vändt sig! Hvad rörde det mig? Inte ett dugg. Men Knuts ord skuro in i mig. — En vanlig en vanlig Var han bara en af de vanliga!
Le sig forsamlanLe 8lanLerns kunna bevilja, för sä viLt Len ingär i kontanta penningar, »tvifvelaktigt beböfves lör Le fortkaranLe krigsomkostnaLerne, Lä säleLes enLast lan till betäeKanLe af Lanken? forLran återstå, livar före Let är mera meL orLning ökverensstänrmanLe ocb lo-4 8tatsock La nco-IItskottens tillika jemns? större säkerket to? Lanken, att pä förband kafva stadgat, att Lanken vict sjelfva lyftningen af kr.editivet fä? sädane skuldförbindelser, som <len med lättket kan försälja elle? förpanta; kvarföre vek, dä jag tillika icke betvillar att sedan kos oss en allmän kredit, pä stöd af lagens sk^dd, klifvit grundad, inelle? nirikes, nä? kekofvet päkallar, lanebiträden pä billiga vilka? skola erkällas, jag tillst^rker att It. 8t:r mätte stadga följande, nemligen: "Lör keloppet af ilen summa, X. äl:t kan komma att i Lanken ä stora Xreditivet I^fta, skall Liksgälds-Xontoiret uncler samma dag lyftningen sker, utfärda förkindelse?, ställde till Lanken eller ord?., ledande pä jemna summa? af minst roos oek kögst io,ovo L:dr, med ränta efter 5 för ivo om äret ock ined pantförskrifning för räntan ock en ärlig amorlissementslond af 3 p:e., utaf en motsvarande summa af tullmedlen. LiksgäldsLontoret dock alltid lorbekällit, att efter 6 inanaders förutgängen uppsägelse, ds utgifna förkindelseroe inlösa. Hvad afse?
Då man har tyckt att tullen på raffinad icke skiljer sig nog ifrån tullen på råsocker, så anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att intet råsocker, som inkommer till Sverige, egenteligen förtullas efter den tull, som står i taxan, utan alltsammans inkommer med undantag af något ganska litet, från Ostindiska öarne eller SydAmerika, till en tull som med alla omkostnader tillagde utgör frän 2 sk. 4 r:st. till 2 sk. 6 r:st. på få. Om detta nu höjes till det af Utsk. föreslagne belopp af 5 sk. på få i tull, så uppkommer derigenom en premie för tillverkaren af 2| sk. b:co på hvarje få socker och om jag dertill lägger omkostnaderne på införseln af raffinad, så går premierne till nära 4 sk. r:gs på hvarje få. På en tillverkning af ^ million få, blir detta ett premium af 26,000 r:dr b:co innan den utländska köpmannen kan täfla med den inhemska fabrikanten. Men sådan premie anser jag, för min del, att den 5 sk:s tull, som är föreslagen skulle uppdrifva sockrets pris så nära intill det nuvarande, att det icke vore att frukta någon konkurrens med utländskt socker. En ledamot har anmärkt, att vi böra afse, att priserne på socker kunna bero af andra Regeringars åtgärder; men om än 430 Den 5 Juni f. m. Holländska regeringen, har af en missledd statskonst med stora uppoffringar på Statens bekostnad beredt en betydlig artificiel uppmuntran åt sockerfabrikationen, hvarom man dock ännu sväfvar i något mörker, så är det icke troligt att någon annan regering hädanefter komrae att följa detta exempel, då mera rationela grunder för statshushållningen tyckas börja att göra sig gällande. Åtminstone synes det icke som England skulle hafva någon slags böjelse dertill för sina kolonier. Man har t. o. m. i parlamentet satt i fråga att slutligen afskaffa tullen å socker derstädes.