Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskäpets och Adelns inbjudning, sig förenade» S. D. Vid Förnyad föredragning åf Stats-och Banko-Utskottens Alferna ive Utlåtande, angående yrkad undersökning orri Götha Canal-Diskont Directions förhållande» i afseende på den till Canal-arbetets fortsättande gjorda försträckning af 1,100,000 R:d rn. m., pröfvade Prest-Ståndet enhälligt skäligt att antaga det sednare alternativet, nemligen att någon laglig undersökning härom ej bör äga ram. S. D. Föredrogos ånyo och bi föl lös efterföljande på bordet hvilande Retänkanden, nemi. Stats-Utskottets: 1- Angående Stats - Regleringen i Allmänhet, samt förslag till Riks-Stat för år 1819 och följande åren intill nästa Riksdag. 2. Första Betänkandet angående Riks-Httfvud. Bokslutet, med de Uti förnyade Utlåtandet gjorda tillägg. 3. I frågan om utvexling i Landsortern© af nya smärre Bankooch Riksgälds-Sedlar. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens: N:o ii 8, rörande vackt motion om öfverseende och granskning af hvad Allmänna Lagen och Skogs-Ordr.ingen innehålla i afseende å Skogsåverkan och Hushållning. Bihang tili Riks-St, Brot. igi7—181S. 9:de Sami, N:r 81, SZ. 642 Prof. Vtdr. d. 15 Juna 1818V S. D. Instämde Prest-Ståndet uti VällofL Borgare-Ståndets igenom Protokolls-Utdrag af d. 11 dennes meddelade förklarande, att de 166,000 B:d, som vid. 1815 års Bevillnings utgörande befunnits vara en brist, skola genom en tillöka ning i fyllnads-afgiften ersättas. Från Fällö fl. Sorgare-Stdndel.
I afseende åter på Hr von Hartinansdorffs framställning rörrde förhållandet i stad och på landet, när innevånare å båda ställen skola rösta gemensamt och beräkna sin rösträttighet, så ber jag att dervid få göra den anmärkn: n, att sedan Utsktn länge i den delen arbetat och förnummit huru olika all röstberäkning inom hvarje stad sig förhåller, så var det icke för Utsktn möjligt att lätta något generelt beslut öfver rösträtten inom staderna , så länge icke någon generel grund för städernes rösträtt hade blifvit satt. Detta hafva Utsktn icke ansett sig kunna göra, och derföre endast yttrat, att i stad deltage i valet alla sorn deltaga i de vanliga sladsafgil terna, och rösterue beräknas efter afgiftens belopp. Så står förhållandet nu, efter den undersökning som Utsktn gjort. Skulle vi nu befatta oss med lagstiftning, huru förhållas skall när stadsoch landsförsamlingar skola komma att rö.ta gemensamt; så kunde det hända, att resultaterne deraf icke blefvo så särdeles lyckosamma. Det finnes fall, då stadsoch landsförsamlingar hafva gemensamma afgifter, t. ex. då en stadsoch landsförsamling har en och samma kyrkoherde, men särskilda kyrkor ; då betalas stadens afgifter lill honom efter stadsgrund, och å landet utgöras dessa afgifter efter den grund , som för landet är anlagen. När i andra fall landsförsamlingen , för att begagna den gemensamma kyrkan, ingått på erläggandet af vissa afgifter för dess underhållande, så hafva dermed stipulation»’ blifvit bestämda från gamla lider, hvilka icke gerna kunna rubbas. I få orter lära stadsoch landsförsamlingar hafva fattigförsörjning gemensamt, och så lärer äfven förhållandet vara i afseende på skolundervisningen; det vore sålunda i min tanke vådligt om vi gflfvo oss in på det okända gebitet att peremtoriskt stadga en ny grund för afgifters utgörande gemensamt för stad och land , emot den sorn redan är fixerad, helsi städernes nuvar. beskattning är så olika för olika städer, och dessa afgifter för flera släder blifvit genom K. resolutioner , bestämda.
Det ringa värde en skatterättsdaler haft i köp och salu, emot den förmånen i sednare tider alt få införsel i hemman derför, har naturligtvis gjort, alt man, för iakttagande af Kronans bästa, på allt sätt sökt motarbeta och förekomma införsel i dess odisponerade hemman för dylike fordringar, och 4et bär alltid blifvit afslaget af KammarCollegium och K. M:t, då frågan icke varit alldeles klar efter Författningarne och införseln således icke kunnat nekas. Härom vittnar bland annat beslutet i K. Brefvet d. 27 Maji 181 r, hvaruti föreskrifves, att indragné LandsGevaldigerBoställen ej skulle användas till ersättning för skatterätts-fordringar, utan utarrenderas på 3o år, ehuru, enligt ett Bref af år 1795, Landtstats-boställen i allmänhet, då de bestodo af mer än ett nummer, kunde dertill användas. Då Kronan haft sine skatterätts-fordringar att dermed betala dylike skulder, hvilket aldrig kunnat nekas, och då enskilde kunnat använda dem medelst qvittning å andra bytesfordringar, hvartill en lång tid var föga utväg, så liar ock ingen kunnat i denna del klaga, hvilket ej eller försports. Att skatterätts-fordringar äro satte i samma predicament som andre fordringar af Frälse-ränta och Efterräkning efter K. Brefvet den 8 December 1747? ocb aH samma föreskrift gällt för deras B e t ä nk a n d e n, N:o 2^5. 327 deras godtgörande, visar erfarenheten ända till närvarande tid, ty något annat stadgande tinnes ej, sorn IVJi binder skatterältsfordrarrn, att göra sig betald genom Kronans genfordran, derest lian ej kan uppge Kronohemman till ersättning. Den omständigheten, att införsel derjemte gifvits i jord för desse fordringar» gjorde deruti ingen skillnad, ty för Frälsei änte-fordringar har äfven alltid gifvits införsel i Kronans behållnc räntor, och desse fordringar på sådant sätt jemväl blifvit liqviderade.
Riksdagsordningen, sorn den blifvit det uti Riksdagsordningen» 69 der, i afseende på andra val, ordet: '"'nidian Riksdagarna” finnes tydeligen ut satt? Förmodeligen derföre, att en sadan mening icke varit Lagstiftarens26 § af JustitiasOmbudsmar, trens Instruction bjuder likaledes ovilkoi Sigen hvad Riksens Ständers Fullmägtige ö'ver Banco och RiksgäldsV;riten hafva att iakttaga vid en JustiticeQmbudsrrr ns död. H varken ordet innan eller ordet emellan finnes der nämndö Denna författning borde i förevarande fall desto mer lända till efterrättelse, som Kongl. Majit i inledningen dertill beha - le Den 3 Oclobcr /. m. gat i Nåder förklara, det Kongl. Maj:t icke funnit densamma innefatta några föreskrifter, hvilka kunna anse3 stridande emot de för Ju. sti tireOm budsmannens Embetsbefattning i Regeringsformen lagda grunder. Och har det varit Fullmägtige så mycket mindre tillständigt att ifrån så uttryekeligt bestämda föreskrifter afvika, eller förvandla ärendet till ett föremål för en förfrågan, som, utom det, att Fullmägtige då med skäl kunnat tillvitas, att i oträngdt mål hafva Rikets Höglofl. Ständer besvärat, Fullmägtige äro, i stöd af de för dera utfärdade Ansvarighetslagar och Instructioner, vid strängt ansvar förpligtade, att noga efterkomma hvad dem till efterrättelse blifvit föreskrifvit. Rikets Ständers säkerhet bvilar ock på en sådan Deras Fullmägtiges lydnad och på rättigheten, att den vid alla tillfällen kunna påyrka. Aldraminst bör det då vara Stan* dernes Fullmägtige tillåtit, att, emot det klart uttryckta orda förJlandet, i möjligheternes obegränsade rymder uppsöka affigter och andemeningar, sorn med Lagens bokstaf icke äro förenlige.
Nu borde deremot striden emellan de olika meningarne icke kunna blifva så våldsam och stark, emedan det är afgjordt, att alla fyra Stånden vilja hafva en representationsförändring, och de skilja sig blott uti sättet, hvarpå den skall verkställas, hvilket nödvändigt måste gå lill förstärkt Utskott och der genom votering afgöras. Hade deremot tvä Stånd förkastat och de två andra Stånden bifallit betänk., så hade frågan kommit under samma cathegori, som dessa begge. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Utan att i minsta mån vilja bestrida följdriktigheten af hvad Frih. Cederström yttrat i afseende på denna fråga, så kan jag icke med honom förena mig uti den slutsats, hvartill han kommit, att begära Hr Gr. o. Landlims propos. till bifall pä ett förslag, som han sjelf i ganska tydliga ordalag ådagalagt vara oriktigt. Jag anser verkligen såsom en skatt för denna riksdag och i synnerhet för detta Hus, att till dato icke hafva behöft ställa Hr Gr. o. Landtm, på den punkten alt nödgas vägra någon propos. Det vore verkligen för mig påkostande, om man i ett slags politiskt syfte, om jag så får säga, skulle vilja i denna fråga tvinga Hr Gr. o. Landtm, till en sådan åtgärd; aldrahelst då den strider emot motionärens egen öfvertygelse. Jag kan icke neka, att jag, lika med Frih. Cederström, tror, att § i detta hänseende icke är pä långt när så otydlig, som man vill söka att göra den; ty all vid den första riksdag, då en grundlagsfråga förekommer, icke derom får beslutas, mäste efter min lanka äfven innebära, att frågan icke får förkastas. Jag känner icke något mera positivt sätt att uttrycka ett beslut öfver ett förslag, än att förkasta detta förslag. Här har af en annan värd talare blifvit yttradt, att vid grundlagsförändringars handläggning borde i synnerhet fästas afseende på den allmänna opinionen om förslagets nytta. Om denna sats skulle göra sig gällande, så beror den alltför mycket på en individuel föreställning om hvad som för tillfället utgör den allmänna opinionen eller icke. Skulle den satsen möjligen
Nordencreutz äfven vore i behöfvande 'omständigheter, så enär under frågans behandling inom Utskottet blifvit upplyst, att den yngsta af dem redan uppnått 21 års ålder, och de således måste antagas numera vara i tillfälle att sig sjelfve försörja, kan jag för min del ingalunda tillstyrka, att större eller mindre del af den för deras moder i lifstiden jemte barnen, under dessas minderårighet, beviljade pension varder på döttrarne öfverflyttad." Vid 21:de punkten af Herr C. F. IVxrn. 'i8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 90. Vid 42idra punkten af Lektor Wallman: ”Det ör allmänt kändt, att de gratialbiy livilka komma manskapet vid armén och flottan, eftrr deras afskedstagande, till godo, aret alldeles otillräckliga för de första lefnadsbehofven. Detta underhåll utgår nemligen vid landt-armén till underhållstagare i 4:de klassen med 8 r:dr årligen och i 3:dje med 12 r:dr, d. v. s. i den förstnämnde klassen med ett dagtraktamente af omkring 1 sk. Sådan är den framtid, som vantar största delen af manskapet, när de ieke längre förmå tj<na fäderneslandet oell ej vilja falla fattigvården till last. Gralialisternes antal i dessa håda klasser var vid 1849 års slut ungefär lika och utgjorde tillsammans 9,628 af 10,080 eller mera än 90 procent af hela antalet underhållstagare.
Emedlertid vill det synas, att förluster för Fonden, genom låntagares, reversutgifvares och löftesmäns obestånd, mera sällan skulle inträffa, om pröfningen af de för erhållande af lån utur densamma inlemnade säkerhetshandlingar med mindre undseende verkställdes, än som nu stundom tyckes hafva ägt runi, och derest vid disconteringen tillsåges, att det nu icke sällan inträffande förhållande, att mindre kände låntagare ömsesidigt belåna hvarandras ulgifna reverser, så vidt ske kunde, för framtiden förekommes. På sätt uti 1837 års Revisionsberättelse finnes omförmäldt, hade Kongl. Maj:t, för att göra den, i följd af fabriksnäringarnes stigande tillväxt, år från år alltmer tilltagande minskningen af låneprocenten uti Manufactur-Disconten mindre känbar för dem af nämnde näringar, hvilka i anseende till mångfalden af de på fabrikatet, ända från råämnets beredning, an vanda operationer och den dermed förenade kostnad, äro i behof af större förlag, medelst skrifvelse till Kongl. Corn mer ce-Collegium den 18 Maj 1836 i Nåder förordnat, att samtliga i Manufactur-Discontfonden lånberättigade näringar skulle indelas i 3:ne classer, för hvilka lånerätten bestämdes, uti den första till 20, i den andra till 15 och i den tredje till 10 procent, hvarvid Kongl. Collegium likväl tillika anbefalldes att under första och följande åren så fördela Fondens tillgångar classerna emellan, att fabrikanter, hvilka genom denna nya reglering erhölle högre lånerätt, än den de hittills åtnjutit, till en början borde vidkännas någon förminskning i denna fördel, men de idkare åter, för hvilka låne-procenten derigenom blefve betydligt nedsatt, erhålla deras låne-procent så förhöjd, att minskningen för dem endast småningom och efterhand tillvägabragtes. Dessa Kongl. Majrts
Därmed är också möjligheten af olika filosofiska principer, hvar för sig logiskt nödvändiga, och sålunda äfven af olika systemer, med hänsyn till sina principer också logiskt nödvändiga, uppvisad. Då nu de nämnda formerna stå i inbördes nödvändigt sammanhang, förbundna som de äro genom medvetandets enhet, höra ock de olika principerna tillsammans med hvarandra och de skilda systemen utgöra tillhopa ett enda — den filosofiska vetenskapen med det allmänna medvetandets intuitiva själfuppfattning öfver hufvud såsom princip. Vi skola nu genom exemplifiering söka att åskådliggöra det vunna resultatet. Hos medvetandet eller tänkandet hafva vi enligt ofvanstående funnit två (tre) motsatser. Genom att nu lägga hufvudvikten på den ena eller den andra leden i dessa motsatser få vi fram fyra (sex) hufvudsynpunkter, hvilka hvar för sig eller i förening med hvarandra kunna göras till utgångspunkter eller principer för filosofiska system. Om det allmänna medvetandet, då det reflekterar på och uppfattar sig själft, särskildt fäster sig vid den egenskapen, att det är bestämdt af sig själft och icke af annat samt gör denna sin egenskap till princip för sin filosofi, uppstår ett rationalistiskt system. I detta äro kunskapen och handlingsreglerna alltigenom — både med hänsyn till form och innehåll — gifna af det allmänt mänskliga medvetandet, och sålunda tillhör deras allmängiltiga nödvändighet ursprungligen innehållet och är icke något, som tillfälligtvis är för handen (3). Om åter det allmänna medvetandet gör sin egenskap att vara en blott form, som har sitt innehåll utom sig, till den principiella, uppstår ett empiristiskt system. I detta äro visserligen kunskapen och handlandets regler allmängiltiga och nödvändiga, men denna allmängiltighet och nödvändighet är blott en tillfällig beskaffenhet hos kunskapsinnehållet och hos det handlande, reglerna afse. Medvetandets själfbestämdhet fattas såsom en underordnad egenskap. Det är i sig själf en tom form för ett tillfälligt innehåll (4). Blandformer af rationalism och empirism uppstå, om båda egenskaperna fattas såsom endast relative gällande. Om från den andra motsatsens synpunkt det allmänt mänskliga medvetandet gör till princip sin egenskap att på något sätt i sig upptaga och verkligen innehålla föremålet eller verkligheten, kommer man till ett idealistiskt system. Verklighetens karakter att enligt sitt begrepp vara något för sig eller oberoende af medvetandet om den samma fattas här såsom en sekundär egenskap.
Iläst-afveln har på den förflutna tiden icke tagit någon särdeles faveur, fastän Stuteri-Styrelsen fortfar med sin omsorg att årligen sända hingstar af god race till Länet. Får-afveln är i tilltagande och under de fem åren förkofrad med mellan 3 ä 4°oo. Större och mindre ullpartier förås årligen till ullmarknaderne i Norrköping, der varan i början stod i högt pris, mern vid sednare årens marknader har den något fallit. Stam-Schäferiet och Herdeskolan vid Näs fortfara i sin verksamhet under Kongl. Secreteraren Nalborsls vård och styrelse. Skogarne: Derom åberopas sisla Fem-års-Berättelsen med tillägg, att, i stället för gamla Jägeri-Slaten och Skogs-betjeningen, som för det mesta afgått, Länet fått, enligt nya Staten, emenda Functionär för Skogsoell Jagt-väsendet, nemligen en vid Skogs-Institutet bildad och examinerad Jägmästare. Tiden kommer att visa, huruvida han hinner, alt, enligt nya Boställs-ordningen, närvara vid alla Boställs-Syner och derjemte besörja och besvara alia ut.synings-frågor, samt vårda och inspectera den stora Ilärads-allmäningen Hålaveden. Till allt detta fordrades förr en Öfverjägmästare för Länet samt en Skogvaktare för hvarje af Länets 9 Härader. Femårsberättelse för Jönköpings Län, 2 10 Allmänningen Hålaveden har af bemäldte Jägmästare nu mera blifvit indelad i trakthuggning och hushållningen der för öfrigt reglerad i enlighet med Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 4 Maji i833. Ekskogarne gå med stora steg till förstörelse, sedan Skattemannen fått dem lösa, och hvilken lösnings-rätt nästan öfverallt blifvit begagnad. Allmogen älskar icke detta ädla träd, ty det suger till sig matjorden och lemnar en svag vegetation omkring sig. Ekplanteringen pä Wisingsö, som börjades år i832 å der varande Kungsgårds ägor, fortgår verksamt.
– Det vill säga, sade Victor förlägen, att jag känner henne från min badresa i fjol somras och nu kom att tänka på henne. – Nänå, intet ondt i det, bara flickan föröfrigt är passande. – Hon är syster till kadidaten Henning B., som jag flera gånger nämnt för pappa. – Jag tror väl, sade fadern temligen likgiltigt. Men hvad är hennes far? – Han är död. – Nå, hvad var han då? – Prost. – Hvar? – I L ..e socken. – Åh kors, är det hans dotter! Han var en af mina skolkamrater och ansågs alltid för en mycket aktningsvärd man. Nå, då är väl flickan temligen förmögen? – Hon har 80,000 riksdaler. – Det var märkvärdigt hvad du har noga reda på allt, som rör henne. Har du haft några spekulationer förut? – Nej, jag hörde det händelsevis. – Jaså, nå hvar vistas hon för närvarande? – Hon är med sin mor här i Upsala för att bevista Hennings promotion. – Nå, då kan jag få se henne ... det faller sig ju förträffligt ... Men se på din farbror der borta, så han vrider sig på stolen. Jag skall vinka honom hit, så få vi saken klar utan någon högtidlig slutscen. Som vi nämnt, skyndade brukspatronen att hörsamma kallelsen. – Ursäkta att jag störde dig, min bror! – Skadar icke under väntan på kalkonpastejen. – Jag ville blott säga ett ord. – Jag förstår. – Låt oss först dricka ett glas med hvarandra. (– Månne han ärnar be mig om ursäkt för sin ohöflighet i förmiddags? tänkte brukspatronen). – Med mycket nöje, yttrade han högt. – Du minnes ju hvad vi talade om under vägen? – Ja, mycket väl. I detsamma serverades kalkonpastejen. Brukspatronen blef ängslig, särdeles som hans bror tog god tid för att lägga för sig. – Rätt godt det här, menade Victors far. – Jag längtar efter att få säga detsamma. – Tyvärr höll du på att ej alls få dömma derom. Jag menar min sons middagsbiljett, som du gjort räkning på, men som jag helt oförhappandes i stället lade beslag på.
Banko. Icke heller har någon realisations-obligation blifvit under berörde lid till Banken inlemnad, utan utgör beloppet af utevarande dylika obligationer ännu 225 R:dr B:ko. Af obligationerne för 1830 års upplåning utestå fortfarande 125 R:dr B:ko. § 40- Jemlikt § 146 i 1851 års Banko-Reglemente, hafva, vid slutet af hvartdera åren 1853 och 1854, 22 stycken af Rikets Ständers RiksgäldsKontor till Banken utfärdade obligationer för 4808 och 4809 årens krigskostnader, å 4,000 R:dr hvardera, blifvit infriade, äfvensom vid hvartdera tillfället ett års ränta å 4 proceut för Bankens vid det nästförutgångna årets slut hos Riksgälds-Kontoret egde fordran blifvit godtgjord. Riksgälds-Kontorets berörda skuld till Banken utgjorde vid 1852 års slut för 704 Obligationer, B:ko R:dr 2,816,000: Efter afdrag af sålunda infriade 44 d:o b 176,000: utgör alltså nu Bankens fordran för qvarvarande. Af Bankens i 147 och 148 §§ af 1851 års Banko-Reglemente Afskrifning omförmälda inom linien balancerade fordringav hos Staten och Södertelje /ifn Kanal-Bolag, har, under ifrågavarande 2:ne år, icke något influtit; men, i eerade forföljd af Rikets sednast församlade Ständers derom fattade beslut, hafva Baudrmsar kens likaledes inom linien förda fordringar hos Riksgälds-Kontoret för begagnade förskott lill utredningen, dels af Götha Kanal-Bolags f. d. Diskont Verk 911,511 R:dr 21 sk. 2 rst., och dels af Malmö f. d.
Prest-Stånöet dea 2 Vällofl. Borgare-Ståndet den 3 Hederv. Bonde-Ståndet den 2 _ Vördsamt Memorial! Då flere frågor af vigtigt inflytande på Banko-Verkets ställning och framtida verkningsförmåga ännu icke undergått Riksens Höglofl. Ständers slutliga pröfning; linner Banko-Utskottet sig ej i tillstånd att ännu afgifva den slutliga Berättelse hvarigenom vanligen i ett sammanhang, till Riksens Höglofl. Ständers kännedom öfverlemnas, ej mindre Verkets styrelse och förvaltning, än dess verkliga och för framtiden påräknade belägenhet, och de föreskrifter som i sådant afseende anses nödige. Men då den del af Utskottets befattning, som innefattar pröfningen af Herrar Banko-Fullmägtiges åtgärder, granskning af Verkets samtelige Räkenskaper - Dm 2 Juli. per och goromålens fortfarande jämna gång, efter sednaste Banko-Revisionen, före detta blifvit fulländad, samt inventering af Bankens redbarlieter jemväl för sig gatt; anser Banko-Utskottet sig ej böra underlåta, att till undvikande af uppehåll nu särskildt tillkännagifva: Att Herrar Fullmägtige uti Verkets styrelse visat vedermälen både af den noggranhet uti Författningarnes efterlefnad, och den omtanka och rådighet vid särskildte händelser, hvarigenom de fullkomligen rättfärdigat Riksens Ständers vigtiga förtroende, och förvärfvat sig anspråk på deras utmärkta erkänsla; Och att Bankens Embetsoch Tjenstemän, så väl för redbarheternes vård, sorn de i ovanlig mån tillökte göromålens obehindrade gång, ådagalagt den ordning, flit och verksamhet, som gör dem förtjente af Riksens Höglofl. Ständers synnerliga välbehag. Stockholm den 30 Junii 1815. På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Ståndets •ch Ad. Eedamöters Eedamöters vägnar vägnar Joli. Henr. Gyllenborg. JE. A. Almqvist. På Vällofl.
KRÖGERSKAN. hit ett ögonblick! Jaså, Ni vågar gyckla med mig också. Kommissarien! Hör Hm! Jag känner inte det namnet och jag har lagt så många - POLISEN. toret skall vi göra upp den saken. (Han skrifver i sin anteckningsbok.) DEN OKÄNDE. kan jag vara med om, men ett så grymt allvar hade jag icke väntat. TIGGAREN. som Ni! Och jag skall hviska Er: var beredd på värre; på det värsta! DEN OKÄNDE. Tänk att jag kunde låta narra mig så... så... TIGGAREN. skrifver en räkning; och en annan hand lägger sig på axeln och Balthasars-fester sluta alltid med att en hand sticker fram och Man kan vänta sig allt, när man utmanat så mägtiga herrar Hellre det än stå här och tvista... (Till Tiggaren). Ett skämt Hvad är det om? Betalningen, kan jag tro. Följ med till kon AUGUST STRINDBERG afför konsumenten till vaktkontoret! Men kungligt skall det vara! POLISEN (lägger handen på Den Okände). Är det nog divideradt! QVINNORNA och SLUSKARNE. kommer in! Han kommer in! Guldmakaren! Guldmakaren kan inte betala! Hurra! Han - QVINNAN II. Ja, men det är synd om honom! DEN OKÄNDE. förtjenar det fullt! Du har medlidande! QVINNAN II. Ja, och det har jag äfven lärt af Dig! CHANGEMANG à VUE. Mörkt på scenen: (Ett virrvarr af dekorationer: landskap, palats, rum, hissas ner och skjutas fram, hvarunder personer och möbler försvinna, sist Den Okände som synes stå i stelkramp, sofvande; slutligen döljes äfven han; och ur virrvarret framträder ett fängelserum.) _______ Du har medlidande med mig! Tack för det, fastän jag icke TILL DAMASKUS AUGUST STRINDBERG FÄNGELSET. Dörr till höger; ofvan dörren en gallerglugg genom hvilken solen kastar en strimma som bildar en ljus fläck på venstra väggen; der ett stort krucifix hänger.
Kommerse-kollegii kreditiv för Manufakturdiskonten, emot 3 proc. årlig ränta å begagnadt kapital, 1,800,000: Obetald ränta till 1853 års slut 22,612: 22. 6. Bilaga Litt. B. Kapital-slut öfver Manufaktur - Banko. MSefoei. Balans frän år 1853. Skulder: Till Rikets Ständers Bank, Kongl. Kommerse-kollegii kreditiv för Manufaktur-diskonten, emot 3 proc» årlig ränta å begagnadt kapital, Utelöpande banko-attester vid samma tid 1,224: — Afskrifning af osäkra fordringar, enligt Kongl. Cretin. Balans från år 1853. Tillgångar: l:o Behållning i llikets Ständers Bank å räkningen N:o 5 med Deposi tions-afdeiningen 303,374: 3. 5. \ 2:o Säkra fordringar: a) Diskont-lån 1,728,583: 6. 6. b) Förlags-lån 498,444: 34. 9, upplupna räntor 8,378: 3. 4. ggg gt>*>. gg j c) Anstånds-lån 09,791:24. Inkomster: Hyra för en lägenhet inom Diskontens egendom • • • ■ * 133:16- 90,824:42. 4. D:o d:o å Rosenbergs & Kommerse-kollegii S. Utgifter: l:o 2:0 3:o 4: o 5:0 0:0 Aflöning, arfvoden och pensioner 9,949: Taffelpenningar och arfvoden till Kongl. Kornrnerse-kollegii President och Ledamöter rn. fl 3,402: 6. — Extra utgifter, såsom postpenningar, skrifmaterialier, ljuspenningar m. rn 1,783: 8. 4. Omkostnader för fondens egendom 328: 40.