Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Just då vi skulle skrida till hemlig omröstning, uppsteg Karmides ... – Karmides, var han närvarande? inföll Theodoros förundrad. Ja, för första gången, och förmodligen endast för att roa sig och tillställa oreda. Nog af, han steg upp, talade till folket och föreslog öppen omröstning i stället för hemlig. – Nåväl? – Krysanteus’ lilla anhang ropade bifall. De andre tego. Man antog naturligtvis tystnaden vara liktydig med bifall. Den öppna omröstningen började. Du kan nu lätt föreställa dig utgången. – Nej. Hvarför skulle icke den öppna omröstningen hafva samma påföljd som en hemlig? Borgaren log medlidsamt åt denna enfaldiga fråga. – Du begriper väl, sade han, – att ingen just vill öppet bryta med Krysanteus, som är rik och mägtig och har kejsaren bakom sin rygg. Med hemlig omröstning skulle Krysanteus ej haft hundra bland tusen för sig; nu hade han icke tio bland tusen emot sig. Sådan är verlden, min vän. – Väl, prisen er lyckliga, att hvad som skett har skett! Krysanteus är eder ädlaste och bäste medborgare. Den bildstod, som J för ett år sedan upprest åt honom, bär inskriften „Åt Athens förste medborgare.“ Om han redan då förtjente detta namn, så förtjenar han det nu tusenfaldigt. – Bah! Smicker! sade medborgaren med en axelryckning, hvarefter han helsade Theodoros och fortsatte sin väg. Vid pass en timme sedan Theodoros lemnat landtgården, anlände Krysanteus dit ifrån staden. Hermione hörde med glädje, att valet på ett lysande sätt utfallit till hans förmån. Theodoros’ farhågor hade således icke besannat sig; Athenarne hade icke visat sig otacksamma. Men på Krysanteus panna låg dock en skymt af dysterhet och smärta. Han anade, att valets utgång berott af det förslag, som Karmides framställt, att det skulle ske med öppen omröstning. Han hade på sednare tider rönt många bevis på medborgarnes likgiltighet, hade ofta mött åtminstone passivt motstånd; han började märka, att han stod så godt som ensam och att det verk, på hvilket han arbetade, icke hade någon fast grundval i folkets tänkesätt. Men han ville icke förtvifla om sitt mål.
kungliga handsölet — hvilket haft lycka och Från trycket har hon utgifvit » Handledkonstnärlig framgång i följe — men ännu mer ning i etsningskonst » med talrika mönster de uppmuntrande ord, hvarmed köpet följdes, (Sthlm 1882) samt l:sta häftet af » Mönstergåfvo nybörjarinnan mod att uppsöka flere af bok för etsning på glas » (Sthlm 1886). Hon våra främsta konstnärer och konstdomare, har f. n. under förberedelse tre följande häfbland dem professorerna grefve von Rosen ten af detta arbete med rön och försök samoch Scholander. D e sågo hennes arbeten, lade under de senare åren. lofordade och uppmuntrade. Särskildt fann Vidare har den åldriga konstnärinnan för sig Scholander intresserad. » Har frun hitnärvarande hågen och tankarne riktade åt tat på de där ornamanten själf? » — » Ja. » den stundande världsutställningen i Chicago. — » Godt, frun har fått litet af det där, som Må hon, hoppas vi, ock komma att där få kallas fantasi, ser jag. Nu ska ' vi jämföra utställdt något föremål från den vackra inmed utländska mästerverk! » — Oeh med dustriella konst, hvarinom hon är mästarinsin gamla lindansarefärdighet hoppade den na, t. ex. något erinrande om den af skallille gubben upp på en stol och tog ned från den besjungna ett högt skåp diverse glaspokaler och dryckespokaler med inetsningar. » Se här, sådana * Dylika Vega-pokaler innehafvas af kronprinsen, här arbeten ska ' frun söka göra efter; det frih. Nordensköld, kommendörkapten Palander, hr år nog, ty frun kan. Men det är nödvänFrans Beijer m. fl. den Af en På en Se, bak som » bländande pokalen, värmaren vid isig pol. purpur gjuts ett sken kring salen, strimma af burgundisk sol. bägarn Carols namn och strider konstnär etsat i kristall. hur hvar bild får färg omsider: tomma harnesk drufvan sprider hjälteblod sitt ädla s v a l l. » Birger Schöldström.
Jag kan ieke finna detta öfverensstämmande med det rätta begreppet om en utgående bevillning. All bevillning bör enl. min tanke utan godtyckliga hugskotts ingifvelser utgå med en lika proc. af behållen inkomst oell således äfven af Privatbanker. Man har sagt att ingen täflan med dessa banker kunde upstå, emedan endast ett visst antal sådana kunde tillåtas att existera. Detta skäl har för sin giltighet ännu inga fakta att upvisa. Jag har icke hört att någon anhållan om en privatbanks inrättning blifvit framställd, som icke äfven blifvit bifallen. Dessa inrättningar äro emellertid nyttiga icke allenast för sina delägare, utan äfven för landet; detta privilegium är således icke blott för dem som mottagit detsamma eller för aktie-ägarne af fördel, utan det är tillkommet för att upmuntra sedelrörelsen i vårt land och sålunda suplera riksbanken, der den icke kan upfylla det allmännas fordringar. Jag vill fråga, mine Hrr, på hvad punkt landet stått, om icke dessa banker funnits. Jag anser derföre de fördelar, som deras delägare kunna åtnjuta, vara väl förtjenta. Man har sagt, att delägarne icke hafva något arbete att verkställa motsvarande deras vinst. Detta kan i visst afseende vara förhållandet; men hvar och en af dessa går dock i borgen för bankens ställning med sin förmögenhet, och ikläder sig derigenom en förbindelse, hvars risk nu icke är stor, men som när som helst kan blifva det. Man har sagt, att man på jordbruk icke kan draga högre ränta än G proc., och att kapitalisten icke heller kan få högre ränta samt att man trodde det rörelse i allmänhet icke kan åvägabringa större behållning, då det likväl icke torde kunna bestridas, att handlande räkna minst 20, 30 å 40 proc. på sitt förlags-kapital, åtminstone icke under 25, och dem borde man väl då på samma skäl taxera högre. Eller är det väl den exceptionella lagstiftningen, som man lägger till grunden för dessa bankers beskattning, så påstår jag ännu en gång att de icke äro så mycket till för sina delägares skull som fastmera för landets och att de privilegier de åtnjuta äro mera till allmän än enskildt nytta.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om Stals-anslag för Östads Barnhus. (U. A.) I anledning af Stats-Utskottets, uti utlåtandet N:o 39, gifne förslag om understöd för Landtbruks-Skolor, samt Rikets Ständers afslag å Friherre Alströmers motion att östads Barnhus måtte erhålla förhöjd ränta å ett för detsamma i Banken insatt capital af 100,000 daler silfvermynt, har Kerr Sundler, uti en inom Borgare-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad, motion, yrkat: att nämnde Barnhus, sorn hufvudsakligen afsåg att bilda fattiga barn lill nyttiga jordbrukare, måtte komma i åtnjutande af minst 1000 R:dr B:co utaf det för fem lägre Landtbruks-skolor tillstyrkte anslag; men då denna motion, om än dess remitterande till Utskottet icke förhindrats af 56 §. Riksdags-Ordningen , likväl innefattar fråga om begagnandet af ett anslag, hvilket är till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition i vederbörlig ordning öfverlemnadt, »ä hemställer Utskottet, att motionen måtte förfalla.1 i Stockholm den 17 Februari 1845. lih. till R. St. 4 Samt. i A/d. 2 Band. S Haft. i STOCKHOLM, Tryda hos W. F. DALMAN, 1845. Stats-Utskottets Utlåtande, IV.-o 205, 1 205. Ank. till Exp, Utsk. d. 19 Febr., kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om löneförbättring för Professor er ne vid Lunds Universitet. (U. A.) Med föranledande af Rikets Ständers leranade bifall till den af Professoren Fries väckte motion om löneförbättring för Professorerne vid Upsala Universitet, bar Professoren Bolmeer inom Preste-Ståndet väckt en till StatsUlskottet remitterad motion, deruti blifvit begärdt, alt Professorerne vid Lunds Universitet äfven måtte hugnas med enahanda fördel.
Pr. x Band, 30 466 Den 18 Fehr ilar ii. bure på fosterlandets altare sin sista ehuru otillräckliga, silfverskärf, oförutsedda händelser kunde beröfva henne en i otid använd Styrka? Det är allt derföre jag på det högsta yrkat och ännu ifrar för bevarandet af Bankens silfverfond och önskade dess årliga förökelse både genom provision på utländska insättningar af ädla metaller, mot depositiongattester utan ränta, genom årliga allmänna insättningar af någre rikets intrader i silfver och genom inhemske enskilda insättningar af silfver, mot depositionsattester utan ränta, hvilka attester likväl skulle blifva af säkraste värde för både inhemska och utländska relationer. Det ankommer på ett blifvande reglemente för Bancostyrelsen att försäkra Bankens bestånd och fullkomliga oberoende ända till en framtid då dess functioner kunna fullständigt uppfylla en Banks rätta bestämmelse. Emedlertid är mitt förslag lättast antagligt att begagna ett, allt förtroende ägande, myntrepresentativ, till inhemskt rörelsecapitak Erfarenheten har länge bestyrkt Riksgäldssedlarnes nytta, och min Financeplan är nästan densamma, som den af framlidne Hana Excellence Herr Grefve Ruuth. Herr Rosenblad, som bevisar sig, vara en kunnig och talangfull ung man, behagade erhindra sig att Laws gysteme antogs under en . Den i % Felruarii. 46? aldeles enväldig regent och drefs till öfvermått utan att hafva minsta garanti, eller inlösningsfond, hvarföre assignaternes vanvärde blef oundvikeligt. Med Assignater kunna icke RiksgäldssedJarne förliknas, då en fri nation, under sin constitutionelle Konung skulle garantera dem, och då de dessutom ägde ett säkert och till en del rörligt hypothek, af Sveriges hittills, men icke hädanefter intecknade jord och brandförsäkrade fastigheterj ett hypothek, som för det närvarande utgör Bankens största egendom och sorn borde öfverflyttas på RiksgäldsContoiret.
De hafva helt beqvämt, såsom någonting axiomatiskt, antagit att förslaget afser att utrota sedligheten, att förhindra fadren till de oäkta barnen att genom äktenskap med mödrarne godtgöra och försona det föregående osedliga förhållandet o. s. v.; men jag ber att få erinra, att en sådan afsigt alldeles icke finnes i förslaget, utan att detsamma afser något helt annat. För att åtminstone försöka att öfvertyga mina värde moståndare härom, måste jag uprepa hvad jag förra gången yttrade, att nemi. förslaget endast afser de fall, då fadren till oäkta barn icke kunna, eller icke vilja, begagna de sär skildta, i lagen omnämnda sätt att legitimera barnen, och då man således endast har att hålla sig till mödrarne, såsom barnens närmaste beskyddare. Jag måste lägga vigt deruppå, att denna rätta upfattning af saken gör sig gällande, ty då Gr. Sparre, å sin sida, förklarade att arfsrätten icke får grundas på något annat än det borgerliga äktenskapet, utgick jag deremot, såsom lian äfven ganska riktigt anmärkte, från en annan ståndpunkt, i det jag sade att det äfven fanns en naturlig arfsrätt, hvarå man borde fästa afseende, då den ej stöde i strid med den legala. Och man måtte väl ej kunna förneka att blodsbandet, som är det starkaste af de band, som förena menniskor med hvarandra, är den naturligaste grunden för arfsrätten. Detta har Utsk. äfven temligen tydligt förklarat, då det säger: »Härmed förnekas dock icke betydelsen af den grundsats, hvarpå ifrågaställde lagbud hvilar: att laglig arfsrätt har sin grund i lagligt äktenskap. Men hvarje grundsats måste i sin til lämpning så modifieras, att den icke kommer i strid med den allmänna rättsupfatlningen.» Det är således den allmänna rättskänslan, billighetskänslan, mensklighetskänslan, som blifvit lagd till grund för Utsk:s förslag, att modifiera den lagliga arfsrättens grundsats, och i ett undantagsfall vindicera naturens, blodsbandets arfsrätt. Man ropar högljudt att sedernas helgd skulle, genom förslagets antagande, förminskas, ja helt och hållet upoffras.
Blifver under resa den från vederbörande sjömanshus erhållna blankett till skeppsdagbok fullskrifven, vare befälhafvare skyldig alt anmäla sig till erhållande af ny blankettdagbok, om fartyget är i svensk hamn, hos ombudsmannen vid dervarande eller närmaste sjömanshus, och, å utrikes ort, hos svensk konsul i första hamn, der sådan anställd är; och gore den tjensteman, som ny dagbok utfärdar, anteckning derom uti fartygets förut innehafvande dagbok, omedelbart efter den sista deri införda uppgift. § 3S. Redare, befraktare, aflastare, lastemottagare, bodmerilångifvare, försäkringsgifvare och försäkringstagare stånde fritt att af skeppsdagboken erhålla nödig kännedom; vare ock befälhafvare skyldig att meddela dem, när de det åstunda, skriftligt utdrag ur dagboken i någon uppgifven omständighet, och bör det utdrag till riktigheten vara styrkt, i svensk hamn af sjömanshus-ombudsman, notarius publicus eller magistrats-sekreterare, och, på utrikes ort, af svensk konsul eller, om sådan å den ort ej anställd är, af notarius publicus derstädes. § 36. Försäljes fartyg å utrikes ort, eller räddas skeppsdagboken vid fartygets förolyckande i främmande farvatten, gore befälhafvaren anteckning derom i dagboken, och uppvise den sedan, så skyndsamt ske kan, för svenske konsuln i försäljningsorten eller inom det distrikt, der olyckan timat, eller, om sådan tjensteman der ej finnes, för den svenske konsul, som befälhafvaren under resan först anträffar; och meddele konsuln, omedelbart efter befälhafvarens i dagboken gjorda sista anteckning, intyg derom att dagboken blifvit hos konsuln uppvist, så ock om tiden då sådant skett. § 37.
Dito Dito. S. D. R iksdagsmannen Bengt Svensson från Östergöthland inlemnade ett Memorial, innefattande åtskilliga förslag till Jordbrukets upphjelpande, hvilket, efter uppläsande, blef till Bancosamt Allmänna Besvärsoch Oeconornie-Utskotten remitteradt. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Uppläst lios Samtelig» Riks-Ståiiden den 4 April. Stormägtigste AHernådigste Konung! H os Eders Kongl, Maja få Riksens Ständer härmed i underdånighet anmäla deras enhälliga beslut i anledning af Gönstil.utions - Utskottets vid sist förflulne Riksdag afgifria och sedan dpss. genom sarnteliga Riks-Ståndens beslut-, på bordet ii vilande förslag, att till den 14 § i Instruction för Riksens Ständers Justitias-Ombudsman för honom till SO Den 4 April. tillägga den förbindelse, att vid hvarje Riksdagfe början till Riksens Ständers Constltutions-Utskott inlemna de ofver dess Erribets. förrätt!!ingar, sedan sista Riksdag, hällne Diarier, för att af detsamma granskas. I stöd af detta beslut skulle berörde §. blifva lydande, sorn följer: ”Justiiise-Ombudsmannen äligge vid hvarje ”Riksdag till Riksens Ständer aflemna en allman ‘ redogörelse för sin förvaltning af det honom förströdda Embetet, samt deruti utreda Eagskipnin”geris tillstånd i Riket, anmärka bristerna uti Ea”gar, författningar och allmänna hushållningen, ”saint uppgifva Förslag till deras förbättring. Va3Ye iian ock skyldig att, emellan Riksdagarna, ”årligen ett utlåtande öfver dessa ämnen genom ”trycket kungöra. Afven bör Justitia-Ombudsmanvnan vid hvarje Riksdags början till Riksens Stän”ders Constitutions-Utsiött inlemna de öfver dess ”Ambets-förrättningar, sedan siste Riksdag, hallna ”Diarier, för att of detsamma granskas. Justitiie”Ombudsmannen åligger äfven att vid hvarje ”Riksdag för Riksens Ständer uppgifva hvilka af ”deras vid sist förflutne
Med det till underhåll af Inslructions-campagnier af Kongl Majit begärda anslag, 37,500 Ridr, kunna 1,000 rekryter i omkring 80 dagar erhålla årlig inöfning i krigsyrket, oberäknad den erfarenhet och vana, befälet vinner i Stats-Utskcttets Utlåtande N:o 3y. 23 .soldatens undervisning och behandling. Må man väl betänka, alt den Indeldta arméen utgör den slam, lill hvilken vår talrika oerlarna beväring ■skall sluta sig i farans stund. Jag tillstyrker bifall till den Kongl. Propositionen. ” Af Herr af Harmens: ”Om man också, lika med Utskottet, skulle anse mötes-passevolance-afgiften tillräcklig för indeldta Arméens vanliga vapenöfningar under 12 å 14 dagar årligen, synes ingen besparing i denna utgift annorlunda kunna åstadkommas, än genom inskränkning i mötestiden; och då en summa af 22,000 R:dr skulle erfordras, utom de till exercissquadronerne af mötes-passevolancen hittills använde 15,500 R:dr, för att lenina tillräckligt underhåll för exercis-compagnien, och på detta sätt en utgift af 37,500 R:dr, utgörande circa i af hela mötes-passevolance-afgiften, af densamma bestridas, följer derutaf, alt Arméer^ årliga vapenöfningar mäste inskränkas till 10 å 11 dagar, utan att tillgång någonsin uppstår för sammandragning af större corpser. En på detta sätt uppkommen brist synes vara vådlig för mötes-passevolance-afgiftens fortfarande utgående genom allmän bevillning, helst Rikets Sländer redan tillförene ansett ■sig berättigade ålägga, rotehållare en serskild skatt under benämning: mötes-passevolance-afgift. ” Af Biskop Hedrén: ”Jag har icke kunnat biträda Utskottets nu fattade beslut med afslag å det i Kongl. Propositionen begärda anslag för exerciscoinpagnier. Jag har ansett säkrast följa de upplysningar, som af grundliga sakkännare öro vordna meddelade, och synnerligast Kongl. Maj:is egen höga Proposition.
Jag förbigår vidlyftigheten af debiteringarne och flera olägenheter, sorn inom Uf skottet blifvit omnämnde. Mig synes framför allt annat anmärkningsvärd^ att vid denna Lagtima Riksens Ständers Sammankomst, bshofvet alt återställa de rubbade credit foihåb landerne blifvit allmänt erkänclf, borde mart icke genom nya pcb i intet annat Land bur-, skap egande tvångsmedel å Capitalisterne, motverka det man önskar vinna, Oell icke elle? desse medborgare varit lottlpse, enär den drygaste BeviUningen i synnerhet drabbat »lern, förmedelst den stora Sedel-emmisipoen år Penna i min tanka rigtiga erinran, lärer med ett visst anspråk på oväldighet kunna fram* ställas af hvar och en, hvilken lika sorn |ag jipke kominer att för egen del vidkännas em* C» r*vlUningS'Vtikatleta BetanHanäeri. sorgen, att uppgifva räntor af fruktbärande G., pi i a I ■ r. Herr Kuylenstjerna, Hrrr Tham. Herr Friherre Manderström, Herr Uggla, Garl, Herr Sjöcrona. Herr Fryckstedt, Herr [Amathus, Herr Daiiitlson och Herr Hernberg, förenade sig med Hert Grefven och Ordföranden. Herr Hultin uppläste följande Kescrva» tion : E> beskattning, som fantes vid en persons synbara förmögenhet, nr i allt for manga afseende» felagtig och »päliiiig. Ju nammie Sia sh. idune träffi hvar och en Medborgares vei klism förmåga att detri bära, ju fulIkom 1 i(i ie blir beska 11 n ings-Sy sterne». Den, som iner eger, är i tillstånd att till Staten mer utgöra.
För sistberörde ändamål anser Kongl. Maj:t staten böra förses med reserv-lager af spanmål, att i nödens stund anlitas; men dessa spanmålslagers särskilda bestämmelse, sättet för desammas bildande och de noggrannt utstakade gränsorna för användandet deraf böra tillika undanrödja all farhåga, att sådana lager komma att lända till förfång för den enskilda spanmålshandeln. Staten bör ej, af hvad anledning eller förevändning som helst, inlåta sig i annan handel med spanmål, än så vidt upphandling erfordras till reserv-lagrets fyllande. Företrädesvis bör denna upphandling verkställas genom offentlig auktion å sådana tider och orter, att varan kan till billiga pris påräknas; hvaremot försäljning eller utleverering från reserv-lagret endast får ske såsom en åtgärd för behöfvandes undsättning och emot de för året gällande markegångspris, hvilket åter förutsätter att spanmålen, såsom anskaffad under de år, då skörden varit förmånlig, skall kunna till nyssberörda pris utan förlust afyttras. Undsättningarna från kronans reserv-lager böra helst utlemnas länsvis, sedan Kongl. Maj:ts befallningshafvande, angående verkliga behofvet och sättet för undsättningens användande hört sockne-nämnderna i länet, eller, der så nödigt finnes, med tillkallade ombud från dessa nämnder, öfverlagt i ämnet; Kongl. Maj:t likväl obetaget att annorlunda förordna, då Kongl. Maj:t anser behofvet af en större skyndsamhet eller andra bevekande omständigheter sådant påkalla. Reserv-lagret, hvars samlande bör ske småningom, skulle till största delen bestå af riad eller torkad säd, hvilket blifver verkställbar i den mån torkinrättningar vid krono-magasinen hinna anläggas. Derest, under flera på hvarannan följande, goda år, försäljning eller utleverering åt undsättningstagare icke skulle från reserv-lagret ega rum, kan omsättning deraf vinnas medelst tillhandahållande af spanmål åt värfvade arméen och flottan äfvensom åt fångar, för hvilka alla behof, uppgående till mer än 30,000 tunnor årligen, någon särskild upphandling icke behöfde göras, om 16 Kongl. Maj:ts Nåd.
<Iotitoirets ^ulfmagtiget 93eträbe# gullmägtig, att, af forfummelfe eller egennytta, (jafma imber-» låtit, ofmerffribit eller afmifit från (jmab Reglementet, i en eller annan måtto, till efterlefnab jfabgar, eller Dvifet# ©tanber eller bera# Reoiforer foreffrifc ma, må målet genafl anmäla# IjoS Rifet# ©tänber# 3u|titiä*Ombub#man, Silfen åligger att betfamma ffynbfamt ^0# konungen# ecb Rifet# ©mea #of»Rätt åflaga. ©fulle, efter anffällb laga unberfofning, ben anflagabe befinna# brottslig, fälle# lian, utom ,• ^nna £ag ferfF»Ibt upptager, till anfmar ocf) erfättning) efter omjfänbigljeterne, enligt 18. kapitlet ^anbel#-» Valfén, famt jlutligen:’' OO 82 §. io, of 2lnfworigl)ets*iiacjcu för FDdre ^ullmdgtige t 23anfen, cd) §. ir. of 2(tifvrartgl)cr6?£agcn för tPdre vSulfmågttge i JUfogdlös?
En sägen går, att bland de sålunda dömmande var Biskopen i Kalmar, och att detta påskyndade hans tidiga frånfälle. Denne biskop, som med ganska oblida ögon såg hans befordran till Mönsterås, skall – så berättas det – hafva derstädes kort efter hans ditkomst hållit en visitation, och af en oordning, som råkat förefalla på kyrkovallen, tagit sig orsak till den offentliga utlåtelse, att något bättre kunde ej väntas af en hjord, som erhållit till herde en lättfärdigt vitterlekande skeppsprest. Wallenberg, som nyss hade mottagit församlingen i ett djupt förfall af seder och kyrkotukt, lade – så fortfar berättelsen – detta kränkande tillmäle så häftigt på sinnet, att han genast derefter angreps af den sjukdom, som blef hans sista. – Man ser, att detta slut påminner om Mörks. I vår vitterhets häfder grundar sig Wallenbergs plats på två ganska olikartade skrifter, men som båda uppenbara verkligt snille. Den ena, under hans lifstid styckevis känd genom afskrifter, men såsom ett helt utgifven först efter hans död 202, är den åtminstone till namnet allbekanta humoristiska resbeskrifning, som kallas ”Min Son på Galejan, eller en Ostindisk Resa, innehållande allahanda bläckhornskram, samlade på skeppet Finland 1769–1771”; hvars tredje och sista del dock egentligen utgör ett bihang, som innehåller ”strödda anmärkningar” från hans föregående och allraförsta utomlandsresa. Den andra åter är ett högtidligt, på alexandriner diktadt Drama i fem akter, ”Susanna”; hvilket också ”blifvit författadt under en lång sjöresa” (således under någon af de bägge sednare), enligt uppgiften derom i dess företal. Detta skådespel trycktes förstå gången på skaldens dödsår (1778, i Göteborg), och förmodligen kort före hans bortgång; åtminstone har han sjelf skrifvit företalet. Resbeskrifningen, i det hela författad på prosa, företer dock ett icke ringa antal både af smärre versbitar och utförliga skaldestycken. Öfverallt igenkännes Dalins skola.