Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter Skaile beträffar, ber jag all fä fästa upmärksannheten på den stora sädes-produktion, som der finnes, .lag vill endast nämna, att flan deli 1 Sept. förra året, hvars skörd var ganska medelmåttig, lill nämnde dato i år hafva endast ifrån hamnarne i Malmöhus län i mildt tal 300,000 tunnor spannmål blifvit lill utlandet utskeppade. Det kan icke undfalla Eder, Mine Hrr, huru vigtig! det vore, att, då missvextår i Småland och den öfriga medlersla delén af Sverige inträffar, hafva en lätt kommunikation med det mera bördiga deli sädesrikå Skåne. Om sä olyckligt skulle inträffa; alt under ett utbrutet krig våra kuster blefve blockerade, samt hungersnöd upsl ode i våra norra landskap, vore det omöjligt att undsätta de nödlidande med de södra provinsernas öfverflöd, emedan ingen koihmnnikalions-linie inom landet funnes. I afseende å Skåne ber jäg att ytterligare få nämna en omständighet, som förtjena! att tagas i betraktande, nemi. beskaffenheten af detta landskaps vägar. En hvar vet all. der är sådan brist på grus, att vngarnc icke kunna ändamålsenligt underhållas. Om man derjemte besinnar den ofantligt stora trafiken på dessa vägar, hvilken är sådan, att, enl. anställd beräkning, under loppet af eli halft är 365^ hästar i medeltal dagligen forsslal varor oell personer å en vägsträcka från Malmö af ,5 mils, längd, hvilket häslanlal, utan fara för öfverdrift, kan höjas tiil 400, då man tillägger dem, som möjligtvis blifvit uteglömde, och deni, som begagnats nattetid, hvarunder ingen räkning egt ruin; sä skall man (inna en lätt förklarlig orsak, hvarföre Skånes, lill följd af sjelfva jordens beskaffenhet, dåliga vägar icke kunna vederbörligen underhållas.
Finnas dessa slenarter der de äro behöfliga för jernhandteringen, så upsökas de nog och blifva tillgänglige utan eganderåtten kränkande lagar. * Jag anhåller om bifall till K. M:s förslag. Frih. Rehbinder: Med anledn. af Gr. Sparres yttrade farhåga derför, att genom antagande af den K. Propos. stora svårigheter för bergsoch brukshandteringen skola upsla, får jag uplysa att, enl. hvad ledamöter i Presteoch BorgareSt:n meddelat mig, denna punkt blifvit af dessa Stånd bifallen, oaktadt BorgareSt. har inom sig ganska många målsmän för jernhandteringen. Deraf vill del synas, att denna handtering kan ganska väl bära sig ulan rättigheten att taga ifrågavande mineralier, hvarhelst de finnas. Manga svårigheter och olägenheter upkomma deraf, att malmletare äga rätt att gå öfver allt på andras ägor. Jag anser K. M:s Propos. böra antagas och derföre anhåller jag oro bifall dertill. Hr von Hartmansdorff: Ehuru det visserligen icke är serdeles tillfredsställande, att få många motståndare, eller ens någon, kan jag likväl icke finna annat än roligt nog, att man, i detta fall, vändt sig mot mig och icke mot Gr. Sparre eller Frih. Tersmeden. Dessa båda ledamöter äro i allmänhet kände för att hysa liberala grundsatser. De hafva båda yrkat en inskränktare näringsförfattn. Deröfver förundrar sig ingen. Men att jag, som vanligen ifrar för inskränkta näringsförfattn:r, begärt de nu gällandes utvidgning, det anmärker man. Frih. Alströmer har väl icke funnit det oväntadt; men icke destomindre vändt sig mot mig. Det tyckes således vara mera mot person, än om sak man strider. 38 Den 27 Oktober. 1 ilr Carlesons anmärkn. instämmer jag. Han säger, alt, så långt det allmännas väl kräfver, må man inskränka äganderätten. Delta är just hvad jag yrkat. Hr Carlesson har sagt, att man icke skall yttra sig om alunoch takskiffer, emedan de icke ingå i brukshandteringen. Hvad gör det lill saken när de höra till bergsbruk?
Plenum klockan g Förmiddagen. H err Rothlieb, Axel, uppläste följande: Herr C. W. Ribens motion, hvarigenom RiddarhusSecreteraren föreslås till efterträdare eller arfvinge af RiddarhusFiscalstjensten, har utgått från den af Ridderskäpets och Adelns pluralitet gillade ide, att RiddarhusSecreteraren ej får tillika emellan Riksdagarne bekläda annat Embete, hvilken ide, nu förvandlad till ett Riddevskapets och Adelns Beslut, dock äger den likhet med en testamentarisk disposition, att det en annan Riksdag möjligen kan ändras, emedan Testatores äro till, och det testamenterade ännu icke disponibelt. Utan öfverdrifven prophetisk anda torde äfven en sådan ändring verkligen kunna motses; ty om i en framtid en utmärkt skicklig och framför hvarje annan i alla afseenden för Embetet passande person skulle finnas vid inträffande ledighet till RiddarhusSecreterare, men vore hindrad detta Embete emottaga derföre, att han tillika hade annan tjenst; månne icke detta hinder för honom undanrödjes? Jag tviflar ingalunda derpå, så snart 4 Den 9 Julii f. m. den utmärkt skicklige personen kunde uppfylla det vilkor närvarande RiddarhusSecreterare är föreskrifvet, det nemligen att förskaffa sig permission från den tillika innehafvande tjensten för hvarje Riksdag, och dervid kan ej möta svårighet, då lian tillika anmäler sig till utöfning af sitt Riksdagsmannakall. Dessutom synes Riddarhus-Secreteraren , efter nu varande beslut, likväl vara obehindrad mottaga förordnaden, såsom Ledamot i Allmänna Arendernas Beredning, i BrandförsäkringsVerken och flere andra beställningar, der icke lön på stat men betydliga arfvoden åtfölja; och hemställes, om han icke derigenom kan anses långt mer beroende, än om han innehar tjenst på stat, hvarifrån han icke utan dom och ransakning får skiljas?
Allmänna Besvärsoch EkonomiCJtskottets Memorialer, Betänkatiden och Utlåtanden. — N:o 64. i anledning af väckt motion om BergsGollegii upplösning och dess förändring till en Bergsveltenskapsacademi. X. B. 23o. Å. 274. XVI. U. 2o3. XVII. A. 77. XXIII. E. 402. — N:o 65. i anledning af väckt motion, att Ad vocatfiscalerne i Rikets Hofrätten och Collegier måga upphöra att vara beroende af de Embetsverk, vid hvilka de äro anställde. X. B. 23o. A. 280. — N:o 66. om föreslaget förbud för andra än infödde Svenske män att innehafva Ijensler, som af Embetsverken tillsättas. X. B. 2?o. A. 280. XXV. U. 29. A. 85. — N:o 67. i anledning af väckt motion 0111 Roskildska fredsfördragets öfversättning på Svenska språket och dess ingifvande från trycket. X. B. 23o. A. 281. — Nio 68. i anledning af väckt motion om Elementar-läroverkens reorganisation och utvidgning af Frösö skola i Jemtland. X. B. 23o. Å. 282. XXV. U. 20. A. 85. E. 95. — N:o 69. i anledning af väckt motion om en förändrad organisation af SundhetsCollegium. X. B. 220. A. 283.
Dessa loner 39 it 49 kronor per m h a d kmna hojas nntingen genom ofverarbete, d. v. s. genom vikariering eller genoln nattvaktsarbete * ' *), hvarforutan en del telefonister erhHlla provision for samtal med Rikstelefon och en del premier for god expedition. Foljande torde belysa de loner, som liimnas rid Allmiinria telefon. (Uppgifterna galla for 4r 1893; for nigot senare Br hafva fnllstiindiga upplysningm icke kunnat erhulas). For ordinarie telefonister med afloning af 20 ore per timms: hogsta lon per m h a d kr. 55: 92 lagsta B B C: n 35: W For ordinarie telefonister med afloning af 25 iire per timme: hogsta 1on kr. 62: 8ti liigsta m a 47: 76 For ordinarie telefonister med nfloning a£ 26 ijre per timme: hogsta lon kr. I hiindelse uf sjukdoln fHs fri lakarevhd samt under 125 timmar tjiinstledighet med afloning af 20 ore i timmen och diirefter, niir s l behMves, under lika l h g tid med 10 ore per t i m e. Till en sparkassa insatter bolaget for hvarje telefonist, som sjiilf verkst %ller enahanda insattning, 2 kr. i mhadeu. Kapital och ranta fil ej utan bolagets medgifvande uttagas, st % lange telefonist %r anstalld i bolagets t j h s t. Sedan hosten 18963 har for nya telefonister ingen inbetalning till sparkassa agt rum, hvilket 1ar vara beroende af att kassans stadgar itro under omarbetning * ' * *). *) Denna lon va.1. innan Rikatelefon biirjade 25 iire per timme Wattjibstgoring hterkommer hrar femte natt och iir frivillig. d. v. s. gores endast af dem, sorn anmala sig sllrskildt dkrtill.
Derefter fortsätter ventilationen rörande Riksdags - Ordningen, och börjades med Z7 §- Grefwe 6^!Ienkor^, ^offsn blennme;, hade skriftcligcn inlämnat ben anmärkning wid det af Constitutions - Utskottet gjorda tillägg, att det icke borde wara Banco - Utskottet betaget akt wäck» frägor till afgörande i Riksens Ständers plena, hivar» till enligt tillstyrkandet samma Utskott icke skulle äga rätt. Herri'Kam, ?skr: Hwad tiden angäk inom hwilken Utskotten böra komma i »verksamhet, synes mig den kortaste wara den bästa. Ständens förslag härtill äro skiljaktig?. 8 dagar tycker jag wara för mycket, och tillstyrker, likasom Präste - Ständet, att 4 bagar dertill mätte utsätta-. Grefwe lvl örner utbad sig fä erinbra, att 8 dagar wore den sista terminen, inom hwilken Utskotten böra wara i »verksamhet, men att ingen ting hindrade att de icke, om möjligt wore, dessförinnan kunde begynna sina arbeten. Dessutom trodde han att ej en alltför kort tid borde utsätta-, dä man omöjligen alltid kan förutse hwilka göromäl wid Riksdagens början kunna uppehälla Utskottens activiiet. Herr 4468 Den 20 Oktober. Herrl^Urem: Sä bittida pä Riksdagen kunna inga publiqnc hinder inträffa, och de privata mäste wika för det allmännas fordran. Herr kl ora t k: Dä Utskottets förslag säson, den kortaste tiden utsätter 8 dagar, anhäller jag att den mätte fixeras till 4. Friherre Lsclarltröm instämde till alla delar med Grefwe körner. Herr kotfilieb trodde att ändamälet fulleomlige» wunncS genom Utskottets förslag.
Medan jag har ordet, anhåller jag att få svara Hr Dalman, som åberopat förhidet i England och Nord-Amerika. I England finnes endakt 2 slags konkurser, förvållade och oförvållade. I det sednare fallet får man endast ett certifikat, hvarigenom man frikännes, och dermed är saken slut. Likaledes i Amerika, hvars konkurslag är byggd på Engelska principer. Jag kan icke tro, att Hr Dalman skulle vilja framställa denna sakernas ordning som mönster eller här införa densamma. Hvad Hamburg beträffar, har Gr. Sparre redan anfört, att i Tyskland är under arbete ett gemensamt lagförslag i handelsrätten, och det är väl all anledning förmoda, att det blir antaget i såväl den ena som den andra unionsstaten. På de skäl, som redan blifvit anförda, anhåller jagom bifall till § 35, med ändring af ordet »afträdes-ansökan» till »konkursansökan. Många ledamöter ropade nu på propos. Hr Dalman: Den siste värde talaren har sagt, att genom en återremiss af denna § LagUtskit skulle blifva tvunget att skrifva om hela förslaget. Detta är dock, alldeles icke förhidet, utan saken hjelpes helt enkelt dermed, att man antager samma redaktion, som BorgareStit föreslagit. För öfrigt vill jag anmärka, att jag icke hyser någon förkärlek för Englands och Nord-Amerikas konkurs-lagstiftning; men då Gr. Sparre sagt, att de af LagUtskit här föreslagna grunder vore antagna i hela den civiliserade verlden, har jag velat vederlägga detta påstående genom att påpeka, det verldens båda största handlande nationer icke ännu antagit desamma. Ropen på propos. förnyades. Hr Nordenfelt, Enar: För min del finner jag Utsk:ts 8« Den 13 J nii. förslag till denna g fullkomligt rigtigt. Man har deremot anmärkt, att man betager dem, som efter konkursens början ingå i aftal med gäldenären, möjligheten att få sina fordringar betalda, och att man förhindrar denne att börja nya affärer. Detta anser jag just vara en fördel. I de gamla solidare tiderna var det antaget som grundsats, att man icke borde börja några affärer utan att ega något kapital.
Jag skall icke vidare förfäkta den ena eller andra meningen ; men hvad jag vågar förutsätta är , att hvilkendera som antages , och i synnerhet, då Utskottet icke ansett sig kunna uppgifva nå. got Förslag emot Konungens rättighet, att, äfven nu, kuDna förena, under en person , föredragningen i Commandomål och i Stats - Råds. mål, så är det en gifven nödvändighet, att någon gräns dem emellan bör finnas, då de icke stå under samma förhållande till Riksens Ständer. Efter som man trott, att Protocollen i Commandomål äro lika tillgängliga för Constilutions-Utskotter, får jag oåminna om hvad 15 §. Regerings-Formen härom stadgat: Commandomål må Konungen afgöra i närvaro af Den 1 December f m. 65 den Embetsman s dt hvilken Konungen allmän befattning dermed uppdragit. Honom åligger vid ansvar att dä dessa mål beredas, sin mening yttra öfver de företag Konungen besluter j samt att , dä hans mening icke med Konungens Beslut instämmer föra sine yttrade betänkligheter och reid till ett protocoll, hvars riktighet Konungen med sin höga påskrift besanne. Det är följakteligen endast i denna casus, som ett Protocoll föres, och som det sällan inträffar, att Föredraganden är af olika mening med Konungen, är det mer än vanligt, aftinga Protocoll öfver de fattade besluten finnas, I stället för att Stats-Rådets alla Protocoll öfverlämnäs till Constitutions-Utskottet, äger Utskottet endast att infordra Protocollet rörande något visst ämne i Ministeriella och Commandomål , och då kommer det an på , huruvida något Protocoll blifvit fördt eller icke. Detta är ett af de skäl , hvarföre jag ännu en gång får anmärka , att, ora hvardera branchen , nemi. Sjö- och Krigs-Ärender, får sin Föredragande, hvilken kommer att förena föredragningen i Commandomål och Stats-Rådsmål, det är af stor vigt, att nogare skilja dessa befattningar, af det skäl jag anfört: att de kunna lätt förblandas.
Dessutom hafwa dessa allmänna arfslagar den go» 1594 Dsn 23 Februari!- goda följd med sig, alt stora egendomar hopade i en mans hand, kunna ärer blifwa spridde till flere i slaglen, dä deremot ofta omkalte Stiftelser, rydeligen äsyfta mstsarsen; hvarföre Urstotket icke tror sig fela, dä bet förklarar, att de strida elnor besia allmänna Lagars esprit, just derigenom, att de förra införa en annan arfsordning: och Herr Lerkman lärer wid upläsningen icke hafton rätt fattat Ulffottets ord, dä han anser Utskottet hafma sagt, atr desie stiftelser hindra all GuccessionS Ordning, ehuru Betänka-wek ej innehåller annat, an alt blott all Nyttig Snecesllons-Ordning; d. a. sadan, som den genom allmänna Lagen införda, derigenom hindras. Utan att hela Swensta generationen stall utdö och utan de öfriga af Herr Gottilieb anförda otänkbarheter, säsom han sjelf kallar dem, kunna dock desis stiftelser aldeles uphäfwa, all dispositions frihet af Fast Egendom, och göra Ärfda-Balken, sä »vidt den rörer fast Egendom, jemte hela Jorda-Balken onyttige, emedan det som en gäng bliftvit Fidei-commisi, stall, om ej Fideicommissariernes generation u dör för altid blifwa dek, och hwarje sädan ny stiftelse öker antalet af Egendomar, som dragas undan Allmänna Lagens omfattning. Och är det att befara, att detta onda kan med stora steg fortskynda, sedan denna lystnad, atr äfwen pä ett opatriotistt sätt göra sitt namn odödligt, begynt smitta alla Clasier af Medborgare, och ofelbart kommer att mer och mer utbreda sig i samma mohn, som en tilltagande Yppighet hinner förändra begreppen om aktning och heder.
Skulle tidningen blifva sådan, som Ftih. Rehbinder uti sin reservation synes åsyfta, kan' jag icke finna annat, än att en viss ensidighet deraf blefve en följd, då just bedömandet af olika framställningar betingar och grundlägger verklig uplysning enl. den gamla regeln: ”audiatur et altera pärs'". I öfverensstämmelse med Gr. Lagerbjelke anser jag således, att den egentliga förmånen skulle bestå deruti, att man besparade prenumerations-afgiften för vissa personer och embetsmyndigheter. Då jag sålunda icke kan betrakta detta företag annorlunda än som rön och försök att bearbeta opinionen, får jag vördsamt tillstyrka bifall lill de Sammansatta Utskms Betänk. Frih. Rehbinder: Jag skall vara ganska kort och icke länge, uptaga R. o. Ad:s dyrbara tid. Jag vill endast yttra några ord i anledn. af Hr Hjertås anförande. Han talade om brefbärings-skyldigheten och ansåg att kringspridandet af tidningen skulle, med afseende på nyssnämnde skyldighet, blifva en ny pålaga för allmogen, men jag vill fästa hans opmärksamhet deruppå, att här är icke fråga om någon skyldighet, utan endast en rättighet för dem, som vilja taga kännedom om tidningen. Det är gifvet, att de, som önska läsa tidningen, anteckna sig och komma öfverens om i hvilken ordning de skola ega rättighet att bekomma densamma. Då det således icke är någon pålaga eller skyldighet, att bära bort eller skicka efter tidningen, ulan endast en rättighet, hoppas jag, att den i delta afseende framställda anmärkn. icke skall det ringaste inverka på sjelfva saken. Man har sagt, alt om tidningen blefve gratis spridd, skulle den möjligen komma alt, till följe af brist på täflan, blifva illa redigerad samt följaktligen motverka sitt ändamål, men jag ber dem, som hysa en sådan åsigt, betänka, att om Regeringen gifver ut, eller rättare later en person under dess auspicier utgifva en sådan tidning, är det klart, att man afskedar hufvudredaktören, derest han icke väl upfyller sitt kall. Således är i det afseendet ingenting att befara. Man har mycket ordat om svårigheten att sprida tidningen.
Sig känna och erkänna behofvet i omförmälte hanse - Allm, Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlätandej AT',o 114. 11 enden, och då sednaste Skol-Revisionens Betänkande, som upplager både frågan om förhöjda tjenslårs-beräkningens upphäfvande och om dermed förenade löne-förbättringar, tvifvelsutan kommer till föredragning, då Kongl. Maj:t förelager slutliga pröfningen af alla de frågor, som röra Elementar-lärovei ken, har Utskottet icke ansett sig nu behöfva ingå i serskild pröfning af hufvudfrågan, eller tillstyrka någon underdånig hemställan i ämnet till Kongl. Majit. Af dessa skäl och då tvänne Riks-Stånd godkänt Utskottets i ämnet afgifna Betänkande, anser Utskottet sig böra i allo vidblifva detsamma. Stockholm den 16 December 1844. Ank. till Exp.-Utsk, d. 3o Dec., kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af dterremiss af Betänkandet N:o 77, rörande väckta motioner om bestämmande af aflöning för Fjerdingsman', om Sätcriegares m. fl. skyldighet att deltaga i Fjcrdingsmannalestyret-, om ordningen för denna tjensts bestridande af Sockenboarne •, samt om utfärdande af ett Reglemente för Fjerdingsman. Nämnde Betänkande har Höglofl. Ridderskapet och Adeln återremitterat samt Högv. Preste-Ståndet afslagit, men, då Vällofl. Borgare-Ständet och Hederv. Bonde-Ståndet detsamma bifallit och de af Höglofl. Ridderskapet och Adelil anförde skäl icke förmått Utskottet att frångå sin förra menång, anser sig Utskottet böra vidblifva hvad, som i Betänkandet N:o 77 blifvit ytlradt.
Någon hrist i föreskrifterna om efterlefvande makas skyldighet att afvittra dess arfvingar, innan nytt gifte ingås, har ej blifvit anmärkt, hvarken i afseende på berörde föreskrifters verksamhet lill befordrande af det dermed åsyftade ändamål, eller öfver svårigheten vid deras handhafvande af vederbörande embetsmän. Klagan öfver uragtlåtenhet att skifta arf, då sådant bordt ske, kan icke med fog föras, så länge lagen låter bero af arfvingarne, ehvad omyndige bland dem finnas eller ej, att sjelfve bestämma tiden för skiftet, endast med förklarande, att den eger vitsord, som skifta vill. Olägenheten eller lidande, härrörande af försummelse att tillsätta förmyndare, hafva hittills icke varit öfverklagade och böra för framtiden icke befaras, så vida vederbörande presterskap ej åsidosätter sitt åliggande att hos domaren anmäla inträffade dödsfall, och denne, sin embetspligt likmätigt, tillser, alt bouppteckning hålles och förmyndare förordnas, der så nödigt är. Exempel af otrohet och vårdslöshet hos förmyndare äro lyckligtvis sällsynte. De förluster, som omyndige någon gång fått vidkännas genom förmyndares iråkade obestånd, skulle tilläfventyrs nästan alltid kunna förekommas, om den i lag föreskrifne uppsigt å honom blifvit behörigen iagttagen. Huruvida de säkerhetsmått, lagen i detta afseende redan förordnat, må kunna utvidgas eller närmare bestämmas, är ett ämne, hvaröfver Committerade vidare få yttra sig; men nu bör ej lemnäs oanmärkt, att det skäl för inrättning af Förmyndare-Kammare på landet, som Rikets Ständer anfört, eller i allmänhet bristande insigt hos allmogen i skrifoch räknekonst, till det mesta förlorar sin vigt, om man besinnar, att färdigheten i dessa ämnen är vida mera utbredd nu än förr, och dagligen alltmer sprides.
Någon kunde kanske förmoda, att jag valt det ofördelaktigaste exempel jag kunnat finna; och jag vill derför nämna, att jag, utan att välja, framtagit och undersökt de första så kallade småprotokoller jag fick tag uti, men för ett af de bästa häraderna i domsagan; samt att det sednaste sommartinget i ett annat härad af samma domsaga gaf domaren en karte-provision af 2 R:dr %al öre. Att sålunda kringskära våra domares inkomster torde hvarken vara billigt eller eljest välbetänkt, då icke något annat vigtigare ändamål "dermed ernås. Att detta sednare ej inträffar i förevarande fall, torde vara klart; hvadan jag på nu anförda skäl, och då domarnes befrielse från hela den ifrågavarande uppbörden, att döma af frågans utgång vid flera föregående tillfällen, ej torde vara att hoppas, vördsamt hemställer, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om förändring af 8 § i meranämnda författning till den lydelse Rikets Ständers förslag i ämnet vid sistlidne riksdag innehöll. Stockholm den 14 November 1865. Curry Treffenberg. 172 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. Af Herr Treffenberg, Curry, om åtskilliga Landtmäteri-statens tjensiemäns pensionering. Under den fleråriga och nära beröring, som jag i mera än ett län, dels såsom t. f. domhafvande och dels såsom landssekreterare, haft med samma läns landtmätare, har jag funnit, hvad ock från alla län i riket förnimmes, att desse tjenstemäns ställning allmänneligen är i högsta grad betryckt och utsigterna för deras bergning redan mycket mörk samt verkligen hotfull på gamla dagar, då de måste dragas med icke allenast sjuklighet, såsom.en naturlig följd af deras svåra tjenstgöring, utan äfven fattigdomens, helst vid sådant förhållande, tungt tryckande börda. Derföre, och jemväl särskildt ombedd af landtmätare i Westmanlands län, har jag, som af Kongl.
«Det tant behagar kalla egenheter, derom kan jag icke döma, ty jag märkte dem icke,» svarade Leonna; «men att friherrinnans personlighet, liksom allt hvad hon sade, gjorde hos mig ett godt och outplånligt intryck, derom är jag öfvertygad. Alla hennes ord vittnade om ett så upplyst förstånd och menniskoälskande hjerta.» Ingen svarade härpå. Samtalet fick en annan vändning. Efter middagen togo alla sig en middagslur utom Leonna, som läste i «Münchhausens resor.» Sedan samlades de åter i salen för att gäspa i kapp, och dricka ett dåligt kaffe. En stund sednare lade fröknarna Barbara och Eva patience; fru Riebnitz sömmade något i en knäbåge vid det ena fönstret; Renata stickade mekaniskt vid ett annat. Lagmanskan gick fram och åter, undrande allt emellanåt, när mamsellen skulle komma, och önskade att ungdomen vore hemma för att roa Leonna, som återtagit sin bok. En gång hade Leonna närmat sig till fru Riebnitz, men var det spådomen eller af annan hemlig anledning, nog af, hon afspisades ganska kort. Derefter begärde hon något arbete af lagmanskan, men denna svarade: «Nej söta Leonna! i dag skall du bara hvila och roa dig, men i morgon, när mamsellen klippt till, är du alltför söt och snäll om du vill hjelpa mina flickor att sy. Bara tant Barbara slutat sin patience, gå vi allesammans i trädgården, för att promenera, och dricka the.» Omsider skedde uppbrottet till promenaden. Leonna hade i inbillningen gjort sig ett högt begrepp om trädgården, ty mångahanda träd höjde sig öfver det granna staketet; men den befanns vara högst vanvårdad. Gångarne öfvervuxne med trädskott och gräs. Bäroch rosenbuskar förqväfda af nässlor, snärjgräs och i synnerhet af kråkvicker, hvars täcka violetta blommor höljde dem, likt en tapetväfnad. Tistel och svinmolla frodades på kryddgårdssängarne. Det hela hade likväl ännu ett friskt och saftigt utseende, som kom en att ej så mycket tänka på skördetiden.