Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fröt. 1840. 5 Sami. 2 Hfd. 5:te Haft. 4 26 Sevillu.-, Lagsant Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o 7. inser lätt, att en person ganska väl kan hafva afsagt sig så väl bränvinstillverkning, som handel med en sådan vara, men likväl för eget behof innehafva bränvin, som han tillverkat, innan en sådan afsägelse, sorn den ofvanomförmälde, skedde, och ingenting är derföre orimligare och mera rältsvidrigt, än för elt sådant fall belägga innehafvaren med något ansvar. E11 lika, om icke större, obillighet tjcker jag mig äfven finna uti sista momentet af Betänkandets 53 §., angående husbondes skyldighet alt ansvara för sine tjenare och arbetare. Det heter nemligen i berörde §: "Husbonde vare ock ansvarig för dylik förbrytelse etc. såvida visas kan, att sådant skett å den tid, dä lian icke vistats å annan ort, samt i följd af hans derom gifna befallning”. Enligt denna redaclion, är således husbonden fri från ansvar, endast i det fall, då han vistas å annan ort, men ingalunda då han befinner sig i sitt hemvist eller i samma by, der detta är beläget, hvilket åter förutsätter, att han, då han vistas vid hemmet, ständigt måste hafva sina tjenare och öfriga arbetsfolk under ögonen, för att kunna undgå ansvar för dessas, måhända mången gång endast för att hämnas på sin husbonde, tillställde förseelse, medelst utminutering af bränvin. Om ett sådant stadgande antages, skall säkert mången husbonde, som har den olyckan få en elak tjenare, ofta helt oskyldigt få plikta för dennes illasinnade tillställning, den husbonden, oagtadt den största vaksamhet, aldrig kan förekomma, dag skulle af dessa skäl alltså önska , det ifrågavarande §. må erhålla följande lydelse: ”Husbonde vare etc. såvida visas kati, att sådant skett i husbondens närvaro eller på hans begifvande eller befallning.”
Sept. P. 370. Nov. 2 A. P. 636. «— i anledning af yrkadt utvidgande af de så kallade privilegia exclusiva. Sept. P. 370. Nov. P. 586. Nov. 2 A. P. m, 138. Dec. P. 727. — i anledning af anmärkningar vid Utskot - 236 tens Betänkande, rörande grunden för Hemmans-skyldighet att deltaga i Kyrkooch Prestegårdsbyggnad m. m. Sept. P. 3^0. Sept. 2 A. P. 8o, 91, Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskoltens Belänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, angående yrkadt åläggande för Landtmätare, att vid vite inom viss tid fullgöra de dem uppdragne Enskiftesförrättningar. Sept. P. 370. Nov. P. 87. — om lämplige medel till ett allmännare spridande af Rikets Grundlagar och andra Författningar. Sept. P. 370. •— öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande om antagande af en Författning, angående förändring eller utdÖmmande af Vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling. Dec. P. 497* — om upphäfvande af Landshöfdingarnes domsrätt i Enskiftesmål. Dec. 2 A. P. 3, 29. — i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande om öfverseende och förbättring af Rikets Oeconomiska och PolitieFörfattningar, samt om Landshöfdingarnes rätt att utfärda vitesförbud m. m. Sept. 2 A. P. 34o. La gsamt Allmänna Besvärsoch Oeconom mieUtskottens Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, om en Författning, sorn bestämmer ordningen för stadfästelse och ändringssökande, i afseende på af Landtmätare verkställde Gärdesgårdsdelningar. Sept. 2 A. P. 340,407.521. Nov. P. 586.
ig fiåmning å lanbet bör \Fe genom £ånSman eller någon af Ofåmn# ”ben, meb en annan tromårbig man, forn inom haabet bor; och » §. femmer att lybo falunta t ”©Ör matt jaf, men fantet ej meb fullt bernis fdffa, ånbå att prål eller omflånbighetet företes, font bet jaf jtyrfa; bå (Tall mittnet höraS; men (Kåtten pröfme, når tom i fafen gifmeS, jfmab merfan mittnetS utfago cga må. 9ftu år ben, forn jåf/gör, ej berett att fina benois genafl förete; marte ocf bå mittnet hörbt och lagge (Kåtten ho# nom, font jåfmet gjort, roij? tib före att bet bemffa. ©itter han jåfroet meb fullt bernts få|fa, mare mittncSmålet ogilbt; hafmer han ej fullt bernis, prof# me (Kåtten ljumt merfan bet ega må.” ©enom förflaring Öfmer ?. od> 6. §. §. 123.
För vinnande af visshet i denna fråga, har motionären föreslagit, att Utskottet måtte i sitt betänkande tydligen utsätta, huruvida den undervisning, som i folkskolan meddelas utöfver åtta månader om året, skall särskildt ersättas, eller ock att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om bestämd och tydlig föreskrift i berörda afseende, så att denna anledning till tvist emellan skollärare och församling måtte varda undanröjd. Vid eftersinnande af hvad författningarne i detta ämne, med hvarandra jemförda, innehålla, synes någon villrådighet rörande deras tillämpning icke böra ega rum. Uti gällande folkskolestadgas 4 §, sådan den lyder efter Kongl. Förordningen den 29 December 1860, är nemligen föreskrifva, att vid folkskola anställd examinerad lärare skall i årlig lön åtnjuta »minst sexton tunnor spanmål, hvaraf åtta tunnor erläggas in natura, hälften i råg och hälften i det eller de andra sädesslag, i hvilka kronotionden inom orten utgår, men de öfriga åtta tunnorna alltid betalas med penningar efter länets markegång, dock ej till lägre belopp än 6 R:dr 32 sk. Banko för tunnan»; samt Bih. till R. St. Prof. 1865 & 1866. 8 Sami. 18 Haft. 2 10 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 38. vidare att »för skollarare, hvilkens tjenstgöring fortgår utöfver åtta månader af året, lönen ökas för hvarje öfverskjutande månad med två tunnor spanmål, att utgå efter enahanda grunder, som här ofvan i afseende på den öfriga lönen blifvit stadgade.» Med anledning af flera framställningar om denna löns otillräcklighet, beslöto Rikets Ständer vid sistlidna rikdag, det lönen för examinerad lärare, vare sig vid fast eller ambulatorisk folkskola, skulle, oberäknadt husrum, vedbrand och kofoder, vara minst 400 R:dr R:mt, samt ställde till Kongl.
_ Detta "stadgande, hvilket, ehuru innefattande kraftiga medel till förekommande af lösdrifveri, "likväl Iemnade hvar och en öppet tillfälle, ''att använda sin arbetsförmåga på det, så väl "för honora sjelf som för det allmänna, mest ”förmonliga sätt, har sedermera, genom Kongl. "Förordningen den 3i Augusti 1819, blifvit "i så måtto ändradt, att skyldigheten att taga "årstjenst, i saknad af bestämdt och ständigt ''näringsfång, blifvit mindre ovilkorlig, men ''förnämligast deri, att påföljden för underlå» Ytenheten deraf endast drabbar sådana lös"drifvare, hvilka antingen kunna öfvertygas Vatt hafva besvärat allmänheten med tiggeri, 14 Lag' somt Allm.Bttv.o.Oee Utsi. Bet■ N:o5i. ”eller undergått bestraffning för stöld, erne"dan de, endast i dessa tvänne fall , enligt ''nyssnämnde Kongl, Förordning , kunna till "Arbetsoch Correctionshus dömas, samt, ensligt Kongl. Maj.ts Nådiga Circulaire, den 8 ''September iSa4, ingen må dädanefter och *’tills vidare till krigstjenst dömas på den •'grund, att han saknar laga försvar. — I se”nare fallet, eller angående Handels-Betjentes, "Gesällers och Lärgossars ställande under "Lego-Stadgan, torde det göra tillfyllest åberopa den fullständiga utredning af frågan , ”sorn innefattas uti Utskottens vid 1823 års ”Riksdag afgifna Betänkande, angående Nä•'ringsfriheten, och de förslag till Författnin”gar, som Rikets Ständer, i anledning deraf, ”till Kongl. Majit i underdånighet aflemnat. •'Dessa senare äro af följande lydelse:” 1 Furslaget till Handels-Ordning : 4 Art. Om inskrifning i Handel , samt o/n Handlandes och Handels-Betjentes ömsesu diga förhållanden. $. 1.
Hon däremot bar sin distingerade, eleganta toalett med sådan vana och på ett så obesväradt sätt att man genast såg huru hemmastadd hon kände sig i den. Hvem kan denna kvinna vara? Är hon finska? frågade jag mig själf. Jag kom till den slutsatsen att om hon var finska, så var hon i alla fall icke någon af de våra, någon af medelklassens kvinnor, utan tillhörde antagligen högre kretsar, och att hon dessutom synbarligen vistats mycket i de stora världsstäderna. Men huru hade hon förvillat sig hit? Vanligtvis pläga ju icke personer, sådana som hon, deltaga i våra folkliga fester. Huru och hvarför har då hon nedlåtit sig därtill? Eller hade hon på något underbart sätt blifvit annorlunda sinnad än hennes gelikar? Jag sökte läsa svaret på mina frågor i hennes ansikte, men kunde ej komma till någon klarhet. Hon skrattade och pratade och tyktes icke stort bry sig om sången, hvilken åter hade börjat. Jag kom plötsligt underfund med att min uppmärksamhet till den grad var riktad på henne, att jag blott flyktigt följde med programmet. Jag försökte se åt annat håll och närmade mig estraden, för att höra festtalet. Det var vackert, fosterländskt och entusiasmerande. Jag var idel öra och hade innan kort alldeles glömt den obekanta skönheten. När talet slutade, instämde jag af alla krafter i ett allmänt, ljudligt lefverop för fosterlandet. Helt säkert såg jag litet komisk ut, där jag viftade med armarna och skrek så mycket jag orkade, utan att komma ihåg att det hvarken var kvinligt eller estetiskt. Jag var röd ända till hårfästet, och min röst hade blifvit alldeles hes, då det nionde och sista lefveropet förklingat. I detsamma hörde jag att någon bakom mig nämde mitt namn. Jag vände mig om och höll på att falla omkull af förvåning. Där stod ju det vackra, främmande fruntimret och betraktade mig småleende. Känner du igen mig, Lisi? Jag tog ett eller par steg bakåt. Aldrig i lifvet, tänkte jag i mitt sinne. Men i detsamma gick det upp för mig: Agnes! Hon sträkte ut sin hand, och jag fattade den med hjärtlig glädje, fastän blygheten strax därpå började ansätta mig. Hon var så hög, så värdig och fin. I bredd med henne såg jag ut som en landtlolla.
Utskottet fråga uppstod om den personliga skyddsafgiftens upphörande och om borttagandet af bevillning för arbetsfolk, Var jag af en skil jagtig mening, af den orsak, alt det förra syntes mig en lindring, icke blott för den fattige, utan äfven för den förmögnare med många tjenare, och hvad det senare angår, hade jag mig bekant mången arbetskarl med konstfärdighet att timra, slöjda, smida, mura, måla, m. m., som lällare kan erlägga en afgift, än flere skuldsatta och små hemmansbrukare. För Öfrigt har jag den öfverlygelsen, att den personliga arbetskraften i vårt land är af den vigt, och den arbetande folkmängden utgör en så tal-, rik och sjelfständig medborgareclass, att den för sin egen skull icke al lagstiftningen bör förklaras befriad ifrån allt direct bidrag till staten. Denna afgift må nedsättas eller anväirdas till communala behof, men icke boril agas. Deremot är det, efter min tanlta, af stor vigt, att, der fattigdom och mindre tillgångar förefinnas, staten icke uttager den yttersta skarfven, och derigenom påskyndar sådana personers och famillers försättande uti ett tillstånd af oförmåga att kunna sig försörja. Det är fördenskull jag uti 147 § al nya och 166 § af gamla Bevillnings-Förord ningen, hvarest samhällets alla mindre bemedlade och fattigare folkclasser äro uppräknade, hade önskat en större och mera utsträckt lindring uti dessas utskylder, så snart de i gina hushåll hafva flera mindre arbetsföra personer, åt hvilka de skola förvärfva uppehälle och draga försorg. Mina tankar härom äro följande: Med mindre arbetsföra personer bör förslås icke blott barn under femton år, utan äfven dem, som äro äldre, men för klen växt eller sjuklighet icke kunnat mantalsskrifvas, samt orkeslösa föräldrar eller andra anhöriga, som hvarken hafva egendom eller kunna sig sjelfva försörja. — Hvad som gör utkomsten mest bekymmersam för den torftigare folkdassens flitige, nyktre och sparsamme medlemmar, är barnens uppfödande och i allmänhet underhållandet i sitt luts af flere till arbete oförmögne personer.
Lagsamt Allmänna Besvärs - och OeconomieUtskotten tillstyrkte vid förra Riksdagen, i anledning af då väGkt fråga, att ProductPlacatet borde förklaras hvilande, och sorn Rid-? derskapet och Adeln enhälligt gillade dessa Utskotts Betänkande, så förmodar jag, att den nu härom väckta fråga vinner Höglofl. Ridderskåpets och Adelns bifall. Samma Betänkande innehöll äfven tillstyr.* kande, att inrikes Handel med Svenska Pro* ducter måtte blifva fri och obehindrad, samt Allmänna Lagens förbud uti 6 Gap. HandelsBalke» emot Landtköp upphäfvas. Dessa frågor torde äfven, såsom nu ånyo väckta, till Lag samt Allmänna Besvärs - och OeconomieUtskottens handläggning böra hän-: visas. Herr af (Vingård, Johan, förenade sig med Herr Åkerhjelm, och önskade att vederböran* Den 5 Januarii, 239 de Utskott måtte taga kännedom af ett utaf honom i enahanda ämne till Kongl, Majit afgifvet underdånigt Utlåtande. Lades på Bordet. Herr von Schultzenheim, David, uppläste följande: Vördsamt Memorial! Valet utaf Stockholm till Rikets Hufvud-’ stad visar icke minst Medeltidens störste Hjel. tes, RiksFöreståndaren Birger Jarls, förträff-, liga urskillningsgåfva. Den vidt omfamnande Mälaren, härledande sig ifrån Uplands, Westmanlands, Nerikes och Södermanlands Floder och Källdrag, förenar här, genom ett lyckligt Strömfall , det sunda och söta vattnet med Saltsjön, som öppnar vägen till alla Jordklotets Haf. På stället finnas flera spring-: källor till hälsosamma och tillräckliga Brunnar, och den sköna belägenheten öfverträffar de flesta Europas stora Städer. Ulfsunda fjer* den var då, genom ett fritt flytande vatten, förenadt med Clara sjön och Riddare• fjerdenj en Båtfärd fanns ock från Brunnsviken, genom Träsk-sjön och Packartorgs - viken , till Saltsjön. Om Stockholm då blef ett värn för härjande Vikingsfärder in uti hjertat af det odJ lade Landet, och om sedan, under de förflutna
Kostnaderna för alla dessa arbeten uppgingo samfäldt, enligt i835 års Hufvudbok, till 3,2:o4 Rdr 2 sk. 4 rst., så att icke det ringaste af de från Öfver-Intendents-Embetet till quaibyggnaden utbetalda medel blifvit annorlunda, än för Kronans byggnader, använda, hvartill dessutom 49^ Rdr 4;3 sk. 8 rst. af Myntets fonder måst tillskjutas. Den gjorda uppgiften, att en besparing å quaibyggnaden användls för machineriers förfärdigande vid Mymtverket, beror således på ett misstag, till följd hvaraf det derpå grundade hemställandet lärer förfalla. I afseende på Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid det af mig uppburne arfvode för tillsynen vid och ledningen af Myntverkets machin verkstad , finnes redan af Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref den 9 Maj i835, att de då ännu för Myntverkets bringande i fullstän, digt skick återstående arbeten icke inom en kortare tid kunde utföras, enär bland dessa vore ett större antal, till en del, ganska sammansatta machiner, utom andra verktyg och arbeten, och Eders Kongl Maj:t 1 högstberörde Nådiga Bref täckts förklara, att de för Myntverket behöfliga, då ännu återstående, machinerier och verktyg må, med biträde af Mynitets egna arbetare, efter hand anskaffas; hvarjemte Eders Kongl. Majrt Läckts bifalla, att jag, som då redan beslridde Öfver-Direktörs-befattningen vid Myntverket, måtte tills vidare, och ’Jså länge byggnadsoch machineriarbetena vid Myntet återstå,” vid min ofvan omförmälda befattning med machin verkstaden bibehållas, samt fortfarande tillgodonjuta det mig, i och för samma befattning, genom Nådiga Brefvet den 2 November r833, li 11 agde arfvode.
Kapitalvinst upptagits med 275,245 R:dr 46 sk. Banko. §. 5. [ den ordning, 27 <§. af Banko-Reglementet stadgar, har vid slutet af hvarje år val skett af en person, alt, å Bankens och Riksgälds-Kontorels vägnar, deltaga i Götha Kanal-Direktion; och uti den under detta år verkställde granskning af nämnde Kanals räkenskaper och förvaltning för de nästförflutna tvänne åren, hafva bemälde Verk genom Ombud deltagit; varande Berättelse öfver omförmälde g ranskuings-IÖr rä 11 n ing till Ful Itu äg lige aflemnad och vid deras handlingar förvarad. §. 6. Med anledning af den kungörelse, hvaiigenom Fullmägtige, i stöd af Rikets Ständers beslut, utfästat ett premium för förslag till en förändrad organisation af Banko-Verket. har, efter hvad Revisorerne inhemtat, något så beskaffad t förslag ännu icke till Fullmägtige inkommit. Förflyttningar på Hankens Pensions Sini. §. 7. Uppå derom gjord ansökning hafva väl både Tjenstemän och Vaklbetjente uti Banken, hvilka uppnått föreskri Ine lefuadseller tjensteår, blifvit på Pensions-Stat uppförde, med bibehållande af licia lönen såsom pension; men Fullmägtige hafva icke, under den lid, hvilken nu är föremål för redovisning, begagnat den genom 57 §. 1 mom. i Banko-Reglementet dem medgifna rättighet, att, under vissa stadgade förbehåll, kunna på nämnde Stat förflytta Tjensteman, som icke uppnått JbreskriIne lefuadsoller tjensteår.
Jo, Ida skall med. Och notarien! Du kan tro att han slår vådligt för henne. Ja nog är hon förtjust i honom, det slår aldrig fel. Och farbror har grälat alldeles rysligt på henne. Det hörde jag sjelf, för dörren var inte riktigt stängd. Han sade, att hennes fästman är den bästa menniska i verlden, och att det är både synd och skam som hon bär sig åt emot honom. Åh, hon förlofvade sig väl med honom derför, att han är så rik, kan jag tro. Det vet jag inte, men jag har hört flickorna tala om honom. I sällskap är han tvär som en dogg, och så kommer han in i rummen med stora ridstöflar på. Han är inte alls chic. – Vet du hvad det är: chic? Det är när man är riktigt stilig, – som notarien. Ida säger alltid, att han är chic. Du!? – Nej, det blir du aldrig i tiden. Nu måtte du blygs? Har jag någonsin sagt det? Du är en lång räkel med stora öron och smala ben; men jag kan tycka bra om dig i alla fall. Nej, du! Det kan aldrig falla mig in. Jag vet precis, hur min fästman skall se ut. Han skall inte alls vara lik dig, och så skall han vara snäll och förståndig och ... Kors, hvad du intresserar dig för notarien! Jo, farbror säger, att han blir nog vice häradshöfding efter nästa ting. Han kommer att sluta som statsråd, säger farbror, och... (Afbryter hastigt, sätter sig vid bordet och börjar skrifva.) HÄRADSHÖFDINGEN. Det var rätt, att du arbetar, min pulla lilla. (Det ringer.) Hvem ringer i telefonen så här dags? SIRI. Jag skall höra efter. (Går fram till telefonen.) Hvem der? (Barskt, i telefonen.) Låt bli att ringa på; jag har inte tid. (Återtager sin plats.) HÄRADSHÖFDINGEN Hvem var det? SIRI. Bara Karl. HÄRADSHÖFDINGEN. Jaså, länsmannens pojke! Jag vet inte hvad det är för ett oskick att låta honom regera med telefonen, jag skall... SIRI.
Jag hade t. o. m. ämnat att lemna dessa Hr Tornerhjelms misstag utan afseende, emedan missförståndet lag för öppen dag inför de öfriga ledamöterna af huset; men då den siste värde talaren, motionären sjelf, påstod mig hafva yttrat, i afseende på hans uttryck, att presterna sedan Gustaf Wasas tid suttit i orubbadt bo, att del vore osäkert om de sedan den tiden ökat sina inkomster, så vill jag först reservera mig mot att hafva fällt ett sådant yttrande, emedan hvad jag sagt tvärtom gått ut på att det är säkert att, om än det skulle någonstädes skett i Skåne, det ingalunda i allmänhet i Eiket egt rum. Och jag vill för det andra sålunda reservera mig mot det, hvarmed motionären nu ytterligare från sin. sida framkommit, nemi. att presterna ökat Den 26 November f. m. 381 sina inkomster öfver hela landet »oskäligt», som orden folio. Sedan Gustaf Wasa3 tid hafva de icke suttit i orubbadt bo, emedan de sjelfva, genom konventioners uprättande, medgifvit rubbning i detta bo. Det der förhatliga aflöningssättet efter privilegier och gamla stadgar bar derigenom uphört, åtminstone i den ort jag nyss omnämnt, och presternas löner utgå utan att väcka något anmärkningsvärdt missnöje; dock vore väl om det för framtiden kunde än bättre regleras. Jag återgår till den förre talarens yttrande och vill blott säga, att hvad presternas sätt att sköta sin tjenst angår, är det ett ämne för sig; detta satt kan vara mer eller mindre förtjenstfullt; men jag anser frågan derom nu icke höra till saken, vill icke vidare fortsätta discussiouen derom och har förut endast i förbigående derom yttrat mig. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att Hr von Köchs förslag, enl. derom gjord begäran, komme att såsom särskild motion hvila på bordet, blef Gr. Posses förevar:de motion jemte deröfver afgifne yttranden remitterad till LagUtsk. Föredrogs
Med detta tal om knektekontrakten åsyftar man, att allmän värnpligt ej skall kunna af konung och riksdag såsom allmän medborgerlig skyldighet åläggas utan kontraktsbrott mot rust-och rotehållarne. Man vill göra troligt, att dessa knekte-kontrakt äro sådana, att rustoch rotehållarne skulle ega rätt att såsom en särskild statsmakt yttra sig jemte konung och riksdag i fråga om värnpligtens utsträckning, och dessa nya läror vill man förskaffa hemul i trontalet. Man glömmer dock, att dessa s. k. kontrakt äro och måste af regeringsmaktens innehafvare erkännas vara lagar eller förordningar, hvilka, på samma sätt som alla andra sådana, gälla, till dess samhällets anspråk på ytterligare offer af dess medborgare fordra nya bestämmelser i nya lagar och sådana i vederbörlig ordning blifva godkända och antagna. Den kungliga propositionen angående statsverkets tillstånd och behof företedde i år ett, hvad volymen beträffar, ganska anspråkslöst skick. Dess * arkantal var denna gång, i jemförelse med hvad det brukar vara, helt ringa och det såg godt ut, så mycket mer som regeringen nu gått till mötes riksdagens begäran om denna propositions upprättande på ett sätt, som gjorde det någorlunda möjligt att hitta i denna digra luntas irrgångar, der förut varit en verklig labyrint, i hvilken en hjelpande ariadnetråd varit väl af be-hofvet. Aran af denna förenklade form tillkommer dock icke den finansminister, som kontrasignerat den kungliga propositionen, utan förtjensten tillkommer den afgångne chefenför finansdepartementet, statsrådet Forssell, som redan före sitt tillbakaträdande uppgjort den plan, som sedan vid propositionens uppställning följts. Men om propositionens yttre skepnad visade sig särdeles till sin fördel, så var deremot förhållandet icke alldeles detsamma med dess inre egenskaper. Den, som minnes tillbaka till åren före 1876 och hvad som då tilldrog sig i andra kammaren, kommer nog ihåg, hvilken ställning grefve Posse intog till de finansministrar, som då hade lyckan eller olyckan att existera. Han var då ett rytande lejon, som gick omkring för att se, hvem han uppsluka månde, och bland andra fick statsrådet Wærn hård t pröfva på, att det på skånebänken satt en sträng granskare.
Af Banco-Utskottets vid sistförflutna Riksdag under N:o 21 afgifna Utlåtande, i anledning af då väckt motion om fortsatt utgifvande af Bankens sedlar å 16, 12 och 8 skillingar, inhemtas, att Utskottet, såsom skäl fördess till Rikets Ständer framställde förslag, att sedlar å nämnde valörer måtte till nästblifvande Riksdag förfärdigas och i allmänna rörelsen utlemnas, bland annat, anfört, att kostnaden för utgifvandet af berörde slags sedlar, vid jemförelse till den,< som med en ökad utmyntning af smärre silfveimynt och detta mynts spridande i landsorterne måste vara förenad, icke kunde blifva betydlig, helst det icke borde förbises, att någon förlust uppstode för Banken i följd af silfvermyntets nötning, om äfven icke i betraktande tnges den omständighet, att Banken otvifvelaktig! tillskyndades en icke obetydlig vinst genom sedlarnes tillfälliga förstöring, då deremot allt det silfveimynt, som ginge förloradt, utgjorde en förlust för Banken; att stone delen af allmänheten hittills icke med Banco-U [thott eli Utlåtande, N:o 16. 25 med begärlighet emottagit silfvermyntet samt att, med den glesare befolkning och de mildre utbildade communications-anstalter, landet eger, sedlar å ifrågavarande smärre valörer svårligen skulle kunna i rörelsen umbäras.