Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr ~ y s t r o i n hade i Forsta lcammaren, Herr TVallin m. fl. i Andra framlagt forsl.ag om slzrifvelse till .K. M: t med beg5il.an om z~tredning och f o d a g i friiga om pension d t i konznzunenmi tjii,rst agzstdlldn bamnorslcor. De till£ glliga ntskott, aom behaudlat imotionerna, nfstyrkto forslaget, som iclze dess inindre antoge af BBdn Irnmrama. K. M: t 11ade foreslagit Bndrad lydelse a£ .I3 1c. 4 $ gjftermilsbalken. Denna pnragraf, som ror ~1ctenslrs.psskilnad pti grund af egenvilligt forlopnnde, sknlle nu erhglla sQdn.n affwttning, att, dB den ens inalren forlnpit den sndra,. detta fiirB8lla.ilde icke borda utgora giltig anledning till &amp; l; tenskapsslrilnad, sb vida ej den forlupne maken varit borta utrilies sen minader, innan stgmning ntfBrdat och ytterligare ses m8nader efter densammas kuugorande, under det enligt den tollining vissa doinstolar gifvn ng.innda paragraf i d e s ~ nuvarande lydelse for %ktenslzapsskilnad .an endast ett par veckor behofvas, dB den ena makens erkannande att hafvn forlupit den andra anses tillr %ckligt for Bdoinnnde af skilsmessa. Dkjemte hade herr LincZ1t.ngen. i Andra karnlnaren motionerat om att rued afslag B K. M: ts proposition rilrsdagen matte aflBta en slrrifvelse ined begiiran om £ ullstilndigare ' f Brslag i amnet. Lagutskottet afstyrkte s&amp;vd propositionen som motionen.
Prol. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 57 Bäft. 5 34 Stats-Ulskoltets Utlåtande, N:o 512. kollegium fullbordat pröfningen af densamma, utan borde det vara en hvar, sorn med Kollegii beslut i saken funne sig missnöjd, öppet att hos Kongl. Maj:t i underdånighet söka ändring. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Utskotten sig sakna skäl att nämnde förslag understödja, helst, utom den uti 25 kap. 5 § byggninga-balken stadgade plikt, hvilken, der vägdelning ej egt rum, lärer böra på hvarje delegare serskildt tillämpas, den försumlige, enligt föreskriften i samma tillika fått sig ålagd skyldighet att ersätta den lega, som för vägens bättrande af vederbörande användes, och således kan för en dylik underlåtenhet få vidkännas en icke obetydlig kostnad; hemställande Utskotten i följd häraf och då någon strängare påföljd härutinnan icke skäligen synes böra stadgas, att nämnde förslag må förfalla. Stockholm den 26 Augusti 1848. Ifrån det beslut, de sammansatta Utskotten med en rösts pluralitet sålunda fattat, i fråga om skyldighet för bruk och bergverk, mjöloch sågqvarnar samt andra fabriks-inrältningar på landet alt uti väghållning deltaga, var herr Eklund af en skiljaktig tanka och åberopade såsom dess reservation innehållet af det utaf sammansatta afdelningen rörande denna punkt afgifna förslag, hvilket var så lydande: ”Ehuru det måste medgifvas, att en viss billighet synes ligga till grund derför, att grufvor, hyttor, bruk och andra fabriks-inrättningar i väghållnin - Lagsami Altm.- Besvoch Ekon,-Utskottens Betanhandej N.-o 42- 7 gen deltaga, helst vägarne genom deras körslor ganska mycket förderfvas, torde dock den befrielse från väghållning, som dessa verk och inrättningar alltid egt, icke kunna, utan kränkning af egande-rätten, dem beröfvas; och då härtill kommer, att desse inrättningar äro af en så obeständig natur, att de, till följd af förändrade konjunkturer, kunna till och med alldeles försvinna, och åtskilliga af dem på sådan grund, dels genom i sednare tider meddelade beslut blifvit uttryckligen förklarade för lös egendom, dels af ålder varit så ansedde, skulle deras deltagande i väghållningen utgöra ett enstaka undantag från en allmän princip, hvilket icke torde böra tillstyrkas.
I anseende till behofvet dels af lönförbättring för Ofverbefälet och Musikpersonalen, och dels af nytt lönanslag för tillökadt Underbefäl vid nämnde Reväring, hvarom åberopas den närmare utveckling af förhållandena, hvilken i Statsrådsprotokollet öfver Landtförsvars-ärenden för den 9:de dennes framlägges, finner Kongl. Majit Sig föranlåten äska följande löntillökningar eller nya lönanslag, nemligen: för 3 Rataljons-Chefer, som nu njuta i lön hvardera 700 Ridr, löntillökning å 300 Ridr 900: för 23 Kapitencr med lön af 400 R:dr, löntillökning ä 200 R:dr 4,600: för 23 Liputcnanter med lön af 200 R:dr, löntillökning å 100 R:dr 2,300: för 24 Underlieutenanter med lön af 160 R:dr, löntillökning ä 40 R:dr 960: för 3 Adjutanter, arfvoden å 100 R:dr 300: för 46 Extra Under-Officerare, arfvoden å 20 R:dr . 920: för 92 Extra Korporaler, arfvoden å 12 R:dr 1,104: för' en Regements-Trumslagare, arfvode . 100: för 45 Spel, löntillökning å 12 R:dr 540: 11,724: med tillägg hvaraf till nuvarande anslaget för nämnde Reväring, Transport R:dr 83,449: 47. 2. K Kongl. Maj:ts Nåd. Beväringsmanskapets vapenöfning. Under åberopande af hvad Statsråds-protokollet öfver Landtförsvars-ärenden för den 9 dennes i ämnet innehåller, vill Kongl. Maj:t begära Rikets Ständers medgifvande, att all den Korporaler och Spel vid Gottlands National-Beväring under de årliga mötena, och alltså äfven under Befälsmötet, tillkommande dagaflöning hädanefter må från förslagsanslaget till Beväringsmanskapets vapenöfning bestridas.
Enkefru N. N:s arfvingar Lidabro 69 13 1 Bevillningsbeloppet nedsatt till 61 (rdr, enligt Kongl. Maj:ts Befall* (ningshafvandes resolution den Formulär. 1 i:o. SAMMANDRAG af Debiterings-längderna öfver särskilda af taxering icke beroende bevillnings-afgifter uti fögderi och län, för år 18 .. Socken. Yrkesafgift. Härad. all - för testamente oell arf m. m. för Summa. Ärligt belopp. Bevillningsafgift. af frälseegendomar. Kapitalvärde. mänmngarna. Summa Formulär \ 5:o. 139 Summarisk Uträkning öfver den Personliga Skyddsafgiften uti fögderi, för år 18 ... Antal personer, sorn, enligt mantalsoch skattskrifnings-längderna, erlägga denna afgift. Bevillning. Mankön. Summa. ore person ore person Summa 140 Formulär 16:0. SAMMANDRAG öfver liela REVILLNINGEN uti fögderi och län för år 18... Summa Bevillning. Enligt längder och sammandrag. Efter l:sta Artikeln. Personlie; skyddsafgift 0000 Yrkesafgift 0000 0000 Efter 2:dra Artikeln. För fast egendom, som innehafves med eganderätt. 0000 för fast egendom, hvarför arrendatorer erlttgga bevillning, . 000 för inkomst: af kapital 000 af rörelse och tjenst m. m 000 0000 0000 Efter 3:dje Artikeln. Af frälseräntor 000 af frälseegendomar 00 för skogsfång å allmänningar 00 för testamente och arf m. m. 00 000 Summa 00000 - For lil mu lii r 17:o. Fal. Formulär till Debetsedel. N. A socken eif N. N. härad (iX. N. siad; qvarteret N. N. huset eller gärden i\:o 0.) N. N. Personer. Statsmedel: Allmän bevillning: efter lista Art.
Den vexeleäldenär, emot hvilken vexelinnehafvaren, efter att hafva öfvergifva den först valde, sedermera vändt sig, blefve härigenom, så snart han fullgjort betalningen, sjelf innehafvare af vexeln och i följd deraf berättigad att fortsätta utsökningen hos den först sökte gäldenären, tillgodonjutande dervid fördelen af de åtgärder, förre fordringsägaren i utsökningsväg redan vidtagit. Det vore endast en öfverflyttning af fordringsrätten från en person till en annan, som sålunda åstadkommes, och ändamålet dermed synbarligen icke något annat, än att befordra så prompt liqvid som möjligt af den förfallna vexelskulden. Till sina följder hade en dylik öfverflyttning af fordringsrätten här varit så mycket mera rättvis, som derigenom vexelns utgifvare, och icke emottagaren, fått vidkännas olägenheten deraf, att acceptanten icke kunde vid förfallotiden sin betalningsskyldighet fullgöra. De betänkliga olägenheter och förluster, hvilka Förklaranderne, på sätt här ofvan antyddes, trott uppkomma deraf, att, fastän egendom till gäldande af fordran på grund af vexeln blifvit hos en gäldenär utmätt, öfrige, för samma vexels infriande ansvarige, gäldenärer ändock vore skyldige att utmätning undergå, skulle vara, att det derefter blefve beroende af vexelinnehafvarens godtycke, om och när denne ville af någondera emottaga den liqvid, som genom försäljning af utmätt egendom funnes att tillgå, samt när de medel, hvilka influtit, men ej voro för åsyftadt ändamål behöfliga, slutligen kunde till ägaren återställas. Farhågorna för dessa olägenheter ansåg Justitie-Ombudsmannen hafva bordt försvinna, vid eftersinnande deraf, att vexelinnehafvaren i detta fall icke kunde få sin fordran gulden af annan vexelgäldenär, med mindre denne, på sätt redan vore anmärkt, blefve fordringsägare, och finge lika rätt hos den först sökte vexelgäldenären eller acceptanten.
Huruvida Byggnads-chefen då ännu ansett lämpligt, att meddela Regeringen det sannolika resultatet i afseende på kostnaderna för hans byggnadsplan, är icke för Utskottet kändt; men af de uti Memorialet af den 30 Augusti 1856 begagnade uttryck vill dock synas, som skulle Byggnadschefen allt intill denna tid lemnat såväl Regeringen som Rikets Ständer i okunnighet om den ansenliga tillökning i oftanämnde kostnader, som de af honom vidtagna åtgärder hufvudsakligen föranledt. Vid nästförlidna riksmöte beviljade emellertid Rikets Ständer ytterligare det anslag å 600,000 R:dr Ruut, som Kongl. Majit för denna statsreglerings-period begärt för arbetets fortsättande; — och om äfven Byggnads-chefen härigenom må anses hafva erhållit ett slags frikännelse för hvad han derförinnan i saken vidgjort, kan sådant i afseende på den följande tiden desto mindre medgifvas, som den sednaste anvisningen var uteslutande grundad på Byggnads-chefens egna beräkningar. Nu har väl Byggnads-chefen, enligt hvad ofvan blifvit anfördt, sökt visa, att den i dessa beräkningar sedan år 1856 yppade brist af 300,000 Ridr Rimt ej skulle i verkligheten förefinnas, eller åtminstone icke utgöra mer än 36,000 Ridr, hvilken förklaring hufvudsakligen grundar sig derpå, att skilnaden i pris å materialier och arbete skulle hafva föranledt en betydlig del af den yppade bristen; men då Byggnads-chefen i Augusti månad år 1856 uppgifvit, att de redan då inträffade prisstegringarne, ehuru, enligt hans härvid yttrade åsigt, man ej kunde förutse, hvarest de skulle stadna, likväl blifvit tagna i beräkning, så att man kunde vara fullt förvissad, att den då begärda summan, under hvilka förhållanden som helst, ej skulle komma att öf verskridas, torde häraf inses, huru föga tillit de uppgjorda beräkningarne kunnat förtjena.
Jo, han hade ett rödt skynke kring höfterna, tillräckligt stort för att kikuten skulle våga kika på honom så mycket hon ville. Det kändes, som om en sten hoppat från bröstet på mig, och sedan skrattade jag i kapp med de öfriga. Han var för tokig och så naturtrogen, att jag nästan skulle ha kännt mig litet småförlägen, om jag varit fru Laxén. Människorna riktigt tjöt af skratt. Jag stramade upp mig lite mer, så ändå lite mer. Jag var nog en utmärkt direktör ändå, när allt kom omkring! Men — Gud —! Åh! Hvad var det för ludet och lätt som kastade sig från Ruffens bröst! Pepita! Hon äntrade först upp på posetivet, tog därifrån ett skutt på scenen och så upp på kamraten, mot hvars kind hon tryckte sin och uppgaf ett lågt, kuttrande lyckligt ljud, som jag aldrig hört förr. Jag tog fram näsduken och snöt mig. Den älskade älsklingen! Hon trodde han var lefvande! Men hvilken förfärlig chikan! Tänk, om de tror, att vi släppt lös vår egen apa för att skada deras pjäs och sysjetter! »Söta, söta», hviskade jag matt åt Ruffen — »försök locka henne till dig. Jag kan inte röra ett finger, om du så slår ihjäl mig.» Ruffen pallrade i väg så fort benen bar honom, och strax därpå lockade han i kulissen: »Pita lilla, Pita lilla!» Pepita tryckte sin kind tätt intill kamratens och grinade. »Pita lilla, Pita lilla», lockade Ruffen igen och vågade sig litet längre fram, nu med några nötter i handen. »Nej — se — mamma», ropade en barnröst i salongen, »där ä deras pappa!» Jag trodde jag skulle trilla af stolen. Men då rörde sig de älskade guldsmidda händerna därinne i dunklet igen, och den läspande rösten ropade gång på gång: »Charmant, charmant!» Nu applåderade hela salongen, och så skuttade Laxén, som inte alls tappat kontenangsen, än vildare omkring, medan Pepita stolt höll sig kvar på hans axel.
S* ?T2 N:o E. Ecclesiastika Embeten; se Tjenstårsberäkning. „ hemman i Skåne: om sådanas försälj ning till skatte Ecclesiastik-Yerket i Lappmarken; se Anslag 80, Edslandet; se Anslag 101. Effecter, Kronans; se Transport. Eftergift; se Öfverräntor; Betalningsskyldighet. Ekj D., Commissarie: om gratification till honom för reparationen och inredningen af RiksgäldsContorets förra hus Svar på återremiss ,,, 'Ekelund, Doctor; se Anmälan 3. Ekelund, TVlagasins-Förvaltare; se Anmälan 8. Ekholm, Kammar-Rätts-Råd ; se FältförvaltningsReglemente. Ekolsunds egendom: inlösen deraf för att till H. K, H. Hertigen af Upland föräras ,,,,,, Svar pä återremiss ,,,,,, Ekplantering: dertill anslagna Bispmotala Kungsgårds och tvänne under Visingsborg* Kungsgård lydande hemmans försäljning till skatte, samt inköp för ekplantering af jord ä Wisingsö , , , Svar på åt rremiss ,,,, Jt om utsättandet af prremier derför å bcrustadc Säterier och Kronoskattehemman ,,, rf »> Ekplanteringshagar; se Statsutgifter, Extra. Ekskog: fri disposition deraf för åboer på Kronohemman och innehafvare af boställen ,,,, Ekskogslösen; se Anmälan 10&. Ekvirke, Flottans förråd derå; se Anmälan 86. Electriska curanstalten; se Indragnings-Staten, Eldsvåda; se Wenersborg. Electorer; se Riksdags-Ordningen §. 73, 4° 16 g «> *r. — n (t k. [is 5 N:o | Pag 131 164 37 i3g Riks-Ståndens Beslut. Ridd. o. I PresteBorgare Adeln. 1 Ståndet. Ståndet. Elfsborgs Fästningsbyggnad; se Anslag för en gång a. Embetsbref; se Presterskapet.
Denna sammanhållande hushållningsförmåga, måhända den vigtigaste af alla, åtminstone den som ensam kommer i fråga för de arbetande miljonerna, denna förmåga, som dagligen, stundligen verkar, synes företrädesvis vara qvinnan gifven. Jag har inom de arbetande klassernas familjer sett mer än ett exempel på, huru en duglig qvinna med framgång kämpat emot en hotande nöd, som baft till bundsförvandt en försupen man och en skara minderåriga barn, och huru en sådan qvinna till och med under dylika förhållanden förmått i sitt hus bevara denna snygghet, hvilken för personer inom vår samhällsklass, Mine Hrr, der den ej kostar mer än en befallning och en obetydlig tillsyn, ej bevisar synnerligt, men inom de fattigare klasserna utgör en verklig dygd. Jag bar deremot aldrig ibland allmogen sett något hus, der den arbetsammaste mans verksamhet har kunnat ersätta en oduglig qvinnas försumlighet. Att den ogifta qvinnan, ostörd af alla dylika hinder, bör kunna ännu verksammare utveckla denna förmåga, lärer ej vara tvif vel underkastadt. Att Den 17 .Maj e. m. 131 neka elen ogilla qvinnan rättighet att förfoga , öfver de medel, hvilka utgöra vilkoret för denna förmågas utöfning, synes mig vara lika obilligt och stats-ekonomiskt oriktigt, som att ställa henne under en i de flesta fall de facto okontrollerad inflytelse af en person, hvilken ofta, när slutredogörelsen öfver hennes kapital skall ega rum, icke har något annat att upvisa än en fingerad lösöre-köpeafhandling. Förhållandet emellan förmyndare och en qvinlig pupill blir bland allmogen vanligen ett missförhållande. A ena sidan knot och missnöje, å den andra tröghet, likgiltighet, beräkning på vinst i ersättning för minskad kredit i anledn. af de s. k. tysta föimånsrätterne. Må derföre qvinnan, i känsla af oförmåga att sjelf vårda sitt gods, likasom mannen få välja ett ombud. Förmågan att bedöma personer eger qvinnan i lika hög grad som mannen, och förhållandet emellan principal och fullmäktig blir alltid ett bättre än det mellan förmyndare och myndling.
Såsom exempel på delta förhållande får jag anföra: inom Wermland förekommer, alt hemman med lika skattetal äro laxerade till lV.dr 20,000, 25,000, 50,000, 48,000 samt 1 a 200,000 o. s. v. — Häraf synes klart, huruvida ”den ene ej mera betungas än den andre,” då alla hemman utan afseende på dess godhet fått deltaga i vägunder - 600 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. A':o 37i. hållnings—skyldigheten, som är för jordbruket så hardt tryckande. Alt ett lieroman, som ej gifver foder för mera ån 2 hästar och 8 å 10 nötkreatur och tillika är skqglöst, skall deltaga lika i detta svåra onus med ett annat hemman, med lika skålldal inom samma kommun, som föder 100 å 120 hästar samt 5 å 400 nötkreatur (alven med skog till husbehof), är väl en ibland de största orimligheter, som kan förekomma. Med anledning af anförda förhållanden föreslår jag, det måtte Rikets Ständer, med ändring af 11 § i 25 Kap. Byggninga-balken samt Kongl. Brefvet den 28 September 1790, besluta, att allmänna landsvägar och broar byggas och underhållas of hemmanen efter deras rätta taxeringsvärde, hvilket således hör utgöra grunden lör vägars och broars fördelning, förbehållande mig att till det Utskott, som kommer alt behandla denna min motion, få ingifva handlingar, som utvisa hemmans olika taxeringsvärde. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anbålles. Stockholm den 29 November 1862. Olof Olsson, från Olebyn af Wermlands län. Af C. «J. Svensén från Calmar län, om ny klassifikation af städerna i riket och anställande af sådan klassifikation hvart tionde är derefter, enligt vissa föreslagna grunder.
Hammarskattens erläggande i silfver, förhöjningen i ]erntu!len 1816, för att, som det hette, förbinda exportörernes intresse med det allmännas, __ den, vår handels credit så förstörande tryckningen af listan öfver vexelsluten, m. fl. och i sammanhang dermed, de till RörelssCapitalets förminskning vidtagna åtgärder genom inskränkningen i privata assigneringen o. s. v, svårligen torde låta förklaia sig utur någon annan synpunkt, än den af Friherre Anckarsvärd angifna; och i gadant fall skulle följandet af prohibitiva Systemet sannerligen ej be^ visa så mycken omtanka eller planmässighet i Ministörens förfarande, helst då man besinnar, att det prohtbiva Systemet här blifvit på ett förvändt sätt tillämpadt, att en stor del af det sorn borde förbjudas, är tillåtet att infö a emot lindriga tuilafgifter, hvaremot en myckenhet af det som borde tillåtas, är förbjudet. Genom fortsättandet af d<tta misstag och genom Handels-Tractaten* förnyande i afseende på F n«ka Handeln, har man, godvilligt underkastat sig olägenheterne af både, det oinskränkt fria och det prohibitiva Systemet, utan att af n. gotdera draga nytta. Ministéren skall väl till sitt försvar förmodligen ånyo förekasta o^s, att RiksensStänders önskningar om prohibittoner emedlertid blelvo uppfyllde. Det torde dock vara öfver - 78 Bea 5 Maji e, mi flödigt, ett här ingå i någon vidlyftig utveck3 ling för att bevisa, det Riksens Ständers klagan vid 1815 års Riksdag liufvudsakligen var rigtad emot missbruken och undafitagslagarne de nästföregående åren , och att i de förhållanden, der förändring åsyftades* den åtminstone ej önskades hvarken brådstörtad eller sträckt till den ytterlighet, sorn sedan ägt rum. Men efter man vill låta påskina ett sådani miigtigt inflytande af Riksens Ständers önskningar under den förflutna tiden, så torde det
Nu tager jag mig friheten fråga den värde talaren, örn icke detta Peels yttrande är en sats, som framstår så hel och afslutad för sig sjelf, med en sådan klarhet och matematisk visshet, att det torde blifva ganska svårt för hvem som helst att leda sig lill den bevisningen, all den kan hafva något afseende på den frågan, antingen det var i silfver eller guld raan skulle bestämma myntfoten och grunden för Bankens sedlar. Det mätte tvertom ovedersägligen vara den abstracta satsen, att sedlarnas curs beror af förhållandet lill förrådet på det mynt de skola föreställa, och hvilken kan läggas lill grund för hela den nya banklagstifningen: en sats, hvilken fullkomligt öfverensstämmer med den vackra sanning, som den värde talaren, Hr Rosenblad, yttrat, att nemi. ”man icke af kärlek för nya ideer bör rubba det bestående i financerna”. Samma värde talare har i sammanhang härmed citerat en utmärkt man, framlidne Frih. Liljencrantz, och sagt, att om han 1809 blifvit invald i Bancostvrelsen, så hade troligen den kris, som derefter inträffade, icke tilldragit sig; men jag ber, alt til! en hvar, som läst förflutna riksdagars protocoller, få hemställa, om icke bemälde Frih. äfven var en af dem, som vid hvarje riksdag ifrigast förfäktade den satsen i financerna, att man ej, ”af kärlek till en ny ide', bör rubba det beslående”. Man skulle möjligen, i anseende till riktningen utaf denna framställning, vilja hänföra mig till de s. k. stryparne, eller förmena att min afsigt vore, alt vilja indraga något på Bankens rörelseeapital. Jag är likväl långt ifrån denna tanka. Jag har nyss sagt, att näringarnes fordran på understöd af en så rik inrättning, som Banken, är en billig önskan, så vidt del står tillsammans med ett orubbadt fullgörande af Bankens oeftergifliga åligganden.
Utskottet får derföre tillstyrka, alt hvad genom Kongl, kungörelsen af den 13 lunt 1845 blifvit stadgadt rörande sättet för återbetalning af lån utaf allmänna medel till korporationer eller menigheter för beredande af odlingsföretag, må utsträckas till de lån af ifrågavarande beskaffenhet, hvilka hädanefter varda enskilde personer meddelde, så att, sedan den lane» andel, för hvars återgäldande hvarje betalningsskyldigt hemman skall ansvara, samt den summa, som, i följd deraf, till skuldens jemte den utfästa räntans fulla liqviderande skall för hvarje hemman årligen erläggas, blifvit bestämd, det sammanlagda afbetalningsoch räntebeloppet från och med det år, då betalningsskyldigheten vidtager, under serskild rubrik, med utsättande af det sista året, då betalningen skall utgå, såsom ett hemmanet under sålunda bestämdt antal år åliggande allmänt onus, i jordeboken antecknas och å debetsedeln för hvarje år upptages samt af kronobetjeningen uppbäres, i landtränteriet iusättes och såsom andra till Riksgälds-kontoret ingående medel serskildt redovisas; hemställande Utskottet derjemte, att dessa bestämmelser må, derest vederbörande låntagare så åstunda, jemväl tillämpas å de odlingslån, hvilka redan blifvit från Riksgälds-kontoret till enskilde personer utgifne. lUddejskapet och Adeln har vidare lill Utskottet återremitterat - 16 Stats-Vtskottets Utlåtande, N;o Femte punkten Ut. dj angående afgifter för begagnandet af hamnanläggningar, hvilka genom understöd af allmänna medel befrämjas; Femte punkten Ut. g, rörande föreskrifterne örn ränteliqvid och amortering af lån från Riksgälds-kontoret till befrämjande af allmänna arbeten; och Sjunde punkten Ut. b, 2 moni. i fråga om sättet för pröfningen af säkerhet for dylika lån; men som dessa delar af betänkandet blifvit af de öfrige trenne Riks-stånden bifallne, har Utskottet, med stöd af 75 § riksdagsordningen, funnit återremisserne icke kunna till vidare åtgärd föranleda.
Spannemålens beskaffenhet vid emottagningen ledt till minskning i lagret och att detsamma dessutom, lidit genom åverkan af råttor så väl som af mask, den 20 Augusti 1828 pröfvat skäligt att af Gunst och Nåd bevilja Holmström eftergift af halfva Summan, såsom, efter sannolikt bedömande, svarande emot den förlust Magazinslnrättningen icke kunnat undvika, om Holmström i laga tid och ordning till extraordinarie afskrifnings erhållande sig anmält. Emedan hvar och en MagazinsFörvaltare, enligt Författningarne, åtnjuter viss bestämd afskrifningsprocent för så beskaffade förminskningar i Spannemålsförråden, som, genom de i ofvan omförmäldta tvänne fall anförda orsaker, kunna inträffa; hafva Revisorerne, då de ansett afskrifning derföre af Gunst och Nåd möjeligen ledande till mindre uppmärksam vård om Kronans förråder, funnit sig böra Kongl. Majits ofvanhögstberörde Nådiga Beslut för Rikets Höglofl. Ständer anmäla. I anledning af Kongl. Majits Nådiga Dom den 19 September 1827, i en tvist emellan Allmänna Magazinslnrättningen samt Grosshandlanden J. O. Casperson, angående frakt m. m. för en af Skepparen E. P. Wendel i Götheborg intagen och till Neapel destinerad Hafrelast, som genom sjöskada gått förlorad, hade bemälde Handlande återburit 3,285 R:dr 4° sk. 8 rist., utgörande hvad, efter bestämd Lag, han ansetts kunna tillförbindas utgifva.