Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har alltså visat sig att anslaget varit tillräckligt. Beloppet har dock icke tillåtit att andra behof än de aldra nödvändigaste dermed blifvit fyllde. Önskningar, vida öfverstigande den beviljade summan, hafva måst afslås. Det kan icke förnekas, att ganska många församlingar skulle finna sig försatta i trångmål, om icke ens för de nödvändigaste behofven understöd kunde deni beviljas. Med an ledning häraf anser jag mig icke böra ifrågasätta någon nedsättning af omförrnälda anslag. 2:o Af anslaget, till seminarier äro, för år 1852, 900 R:dr och för 1835, 200 R:dr o 1isponerade. Då de för folkundervisningens fortgång mycket vigtiga seminarierna nästan helt och hållet bero af nämnda anslag, torde ingen anledning vara för handen till dess förminskning. 3:0 Af anslaget till stipendier för elever vid Folkskolelärare-Seminarierna återstå oanvända af 1832 års anslag 550 R:dr och af anslaget för 1853 955 R:dr 16 sk. Det är väl bekant, huru de personer, som egna sig åt Skollärare-yrket, i allmänhet äro medellöse och sakna förmåga alt på egen bekostnad en längre tid uppehålla sig på den fremmande ort, der seminarium är beläget. Antalet af seminariernas lärjungar är icke betydligen förändradt. Med anledning häraf anser jag icke heller detta anslags nedsättning vara rådlig. Jag hemställer alltså i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t ville af näst sammanträdande Ständer äska extra-ordinära anslag såsom tillförene: för Folkskole-lärares aflöning R:dr 20,000: , Seni inarier ” 9,100: och för Stipendier ” 12,000: att årligen utgå till och med det år, då påföljande Riksdag slutas. Det torde nu som tilltr rene vara lämpligt, att hela beloppet anvisas å Riksgälds-kontoret och alt Eders Kongl. Majit må ega att till folkundervisningens befrämjande använda de besparingar, sorn å de för omförrnälda Irenne ändamål beviljade anslag kunna uppkomma. 24:o Angående, anslaget till National-Museum.
Län , att öfversända ansökningen och handlingarne till Kodungens Befallningshafvande i det andra Lädet, hvilken sistnämnde har att, sedan gäldenären blifvit börd och målet vederbörligen till afgörande beredt, sitt Utslag meddela, och lill förstbemälte Befallningshafvande insända, för att borgenären emot ”lösen tillställas; äfvensom att, uppå borgenärens i enahanda ordning sk(* ude an”sökning, och derest fordringen är utmätdingsgild, låta Utslaget till verkställighet ”befordra, och derefter de inlupne medlen 4 ”till samma Befallningshafvande insända, ”för att till borgenären emot vederbörligt ”qvitto öfverlernnas.” Efter Högste Domstolens och StatsRå - 384 Den 12 Mars e. m. dets hörande, har Jag tagit detta ämne i öfvervägande; och ehuru stadgande af den rättighet för borgenär, att erhålla så kalladt Promotorial, hvilken genom Eder underdåniga skrifvelse åsyftas, komme att åt borgenären bereda en lättare utväg att få utestående fordringar indrifne, har Jag likväl ansett denna förmån å ena sidan icke uppväga den olägenhet, som ä den andra uppkommer derigenom, att Konungens Befallningshafvande, så väl i det Län der borgenären bor, som i det Län, der gäldenären har sitt hemvist, blefve besvärade med enskilta bestyr, främmande för deras egentliga embetsbefattning och underkastade en ansvarighet för de indrifne medlens vårdande och öfversändande, som desse Embetsman icke skäligen böra åläggas. Af sådan grund har jag funnit Mig sakna skäl att gilla det af Eder i detta ämne föreslagne stadgande.
Dessutom finnes det tvänne personer dig nära, som jag af skilda anledningar icke kan fördraga.” ”Konkordia – hvad du gör henne orätt – och Engelbert, som jag förebrår mig att knappt kunna gifva en god slägtinges känslor?” ”Men din far, denne eljest så vördnadsvärde man, har en svaghet att se ert gamla adliga familjnamn fortplantadt genom herr kornetten; och kunde det tänkas att du ...” ”Tyst, Lauritz, du talar endast hädelser! Om min far önskar se sitt namn fortlefva, hvad under deruti? Jag hoppas att han nog får sin önskan uppfylld, ty jag tror att Engelbert, åtminstone stundom, med intresse betraktar Konkordia och att hon icke skulle bli honom obenägen.” ”Nej, nej”, svarade den unge kaptenen rodnande, ”Konkordia älskar visst icke din kusin.” ”Du tror då att hon gynnar pastorsadjunkten?” ”Jag tror ingenting, min älskade Juanna, men jag vet att jag sagt dig sanningen, då jag förklarat att det är dessa tvänne personers närhet till dig som jag fruktar. Må Gud tillstädja att jag har orätt Men se, solen har kommit så högt upp att jag ej längre vågar förlänga denna stund, som jag ändå förbittrat för både dig och mig.” ”Just derföre, min Lauritz, får du ännu dröja några minuter ... Är det alldeles nödvändigt, kan det icke hjelpas – måste du ovilkorligen resa i dag?” ”Hur grufligt, Juanna, att säga nej till den bönen, som står i dina ögon! Men innan i morgon bittida nödgas jag vara i Göteborg. Lossningen är då slut, och lastningen begynner. Ju starkare verksamheten är, desto fortare tror jag mig döda dessa fyra månader, som ligga mellan mig och min sällhet.” Juannas tårar föllo nu likt rik dagg på brudgummens bröst, till hvilket han dragit henne. ”Det hade varit så godt”, sade hon sakta, ”att det stannat vid det afsked, som vi togo i går afton, och att jag i dag icke följt dig hit.” ”Säger du det på allvar – kan du ångra att vår kärlek ännu fick ett minne att lefva på?
Rikets uprätthällande ej utan erforderlige medel kan winnås, och för desie medel äter annu ej annan utwäg än fortsättning af Ban<>uens förffott, til förut bewiljadt belopp i hwar;e mecka, hunnit af Riksens Högloft. Ständer blifwa utsedd; kunna och böra detzförinnan de för Rikets och Banquens egen räddning oumbärlige biträden icke uphöra: afbidande BancoNtffottet med oförändrad tilförsigt, at, jämte rnöjeligheten af besia biträdens snara uphörande, Banquens ersättning för sä beskaffade nödtwungne förffotter, fä'r genom de respective Ständens enhälliga medwerkan winna en för Wcrkets fortfarande operationer nödig pälitelighet. Det war för Högloft. Baneo-Utskottet synnerligen tillfredsställande, at igenom Högstberörde Nädiga framställning fä inhemta, det Banquens säkerhet i förrberörde afseende, jämte förut erhällen pantförskrifning af alla Rikets Tullinkomster, nu genom de af Kongl. Maj.t i Räder föreflagne hypothequer, sätt winna en ytterligare förstärkning: öfwer tilräckeligheten af det ena och andra i detta hänseende, samt rörande rnindsta möjeligg beloppet för den ersättning, Ban - Ven 31 Julik. 867 Banque» ärligen ä desi gjorde förskotter bör undfä, finner Banco-Utffottet sig emedlertid ej ännu i tilständ at nog bestämdt desi wördsamma utlätande afgifwa. Eir oumgänqelig ffpndsam uplpsning samt pälitelige upgifter om rätta förhällandet, anser Banco Utskottet för desi del derigenom lättast kunna winnås, at antingen wiste Ledamöter af sä wäl Högloft.
Hennes leende var en sådan inkarnation af elak slughet, att hon sjelf blygdes deröfver och icke vågade se upp. »Nå ja, vis à vis honom tror jag, att du kan känna dig trygg. Men, vet du hvad, jag tycker, att med ett sådant lif skulle du finna det rätt trist här ute.» »Har du funnit det så?» »Jag – åh!» Han sade ingenting mer, men det hördes så tydligt hvad han menade. Hon kände en jublande glädje dervid. Det uppstod en kort paus. »Vet du, jag tycker ofantligt mycket om Elvira», sade hon plötsligt och omotiveradt, »om jag varit karl, skulle jag kunnat bli förälskad i henne.» »Ja, hon är täck, men en smula, nå ja, hur skall jag säga? en smula naiv, – alldeles utan sjelfkritik. Det fins hos henne någonting omedvetet, som i den första ungdomen är obeskrifligt fängslande, men som sedan ... nå ja. Också hos dig fans någonting sådant strax du var vuxen, fast på så helt olika sätt. Jag kan se dig när jag vill, med dina snusförnuftiga miner och slängande fasoner. Det var den lustigaste sammansättning man kunde se ... och så retsam du kunde vara så rent af orimlig. Det var aldrig att tänka på, att du skulle ge efter, om du än hade aldrig så orätt.» »Inte skulle jag gifvit efter för dig?» Det var en skymt af det gamla gäckeriet. »Om jag hade rätt? – Han såg på henne med tillfredsställelse. – »Men när allt kommer omkring, var det kanske just det jag tyckte om. Mammas svaghet för sin gosse hade utbildat mig till ett slags hustyrann bak pappas rygg; det var så nytt att stöta på en opposition.» De tego båda. Selma lekte tankspridt med spetsen af sin sko under klädningsfållen, och doktorn hade låtit hufvudet sjunka ned mot bröstet, i det ett skarpt streck bildade sig mellan hans ögonbryn. »Pappa visste inte hvilken dålig tjenst han gjorde sin son, när han sammankopplade dig och Kristerson», sade han tvärt. »Du menar att du och jag? » – Selma vände sig mot fönstret som för att se ut i parken. – »Vet du, det hade aldrig dugt.» »Hvarför inte det?»
Så säger man, i motsats till oppositionslista, hoflista och dermed menas icke detsamma, som med ordet Hofi allmänhet antydes, utan hvad som här menas med benämningen HofCanceller. Detta namn är således icke så oegentligt, som det synes vara, och om man går tillbaka till den gamla latinska benämning, sorn var Cancellarius aulicus, finnér man, att dermed afsågs icke ett hofutan ett statsembete. Jag skall likväl icke enständigt yrka på dess bibehållande, hvilket jag redan förut förklarat. Den 6 Oetsber f. tn. Jag instämmer fullkomligen i den mening, sorn Gr. Horn yttrat, att om man vill gå längre, än Utsk. gjort, är det rationel!.att uppgöra ett ministerium för handeln oell alla näringar, men tror likväl, att man, för att fylla antalet af 8 föredragande, sedan HofCancelleren blifvit utesluten, icke behöfver inrätta ett nytt ministerium för inre ordningen. Jag tror, att då man från Just.ministern borttager skyldigheten att vara ledamot i Högsta Domstolen, kan lian blifva Minister för inre ordningen eller den slags polis, som man kanske orätt, utan närmare bestämmande, gifver det förhatliga namnet polis. Mig synes, att det i värt fredliga land blefve en alltför liten attrihution för en Minister att endast Lafva befattning med den inre ordningen, och jag tror, att man genom denna befattnings öfverlemnande ät Just.Ministern kunde vinna den fördel, att Statsråds-ledarnöterna, i stället för 12, blefve 11, om man vill supprimera HofCancelleren. Denna min anmärkning kan likväl endast gälla i det fall, att Just.ministern kommer att anses böra upphöra att vara ledamot i Högsta Domstolen. Gr. Frölich, Dav.: Jag begärde egentligen ordet för att få tillfälle att söka rectifiera den opinion, Frih. Ehrenborgh uttalat, angtde lämpligheten af att låta chefen för Just.departementet jemväl vara chef för åklagaremagten, och för att redogöra för min enskilda tanke i detta fall torde det tillåtas mig att först framställa, hvad jag anser tillhöra dessa chefers befattningar.
Utlåtande N:o 17. förslagets antagande, .en högst betydlig folkmängd skulle störtas i elände och heröfVas möjligheten att vinna uppehälle på annat sätt, än medelst »inder hela lifstiden fortfarande arbete för andra, eller af det torftiga understöd fa t ti efö rsör j n i n gs-a n st altenia nödgades lemna. 2:0 Af Juhan l,Viklund från Vesterbotten, att, som Kongl. Förordningen af 1827, sedan deri är vordet bestämdt det minsta antal kreatur, hvilka höra kunna födas å hemmansdel, som medför besutenhet, nemligen en häst eller ett par oxar, två å tre kor och fem å sex får eller get-kreatur, tilläte innehafvare af sådan hemmansdel, att, oaktadt den inskränkta egorymd han måste ega, icke destomindre få derifrån afsöndra en del, belöpande i norra otterne till minst sex och i södra till minst fyra tunland jord, men en dylik vidsträckt rättighet till jords afsöndrande skulle leda lill menliga följder, dels i afseende på populalionen, sorn tillväxte i ett ojemförligt förhållande lill landets odling, hvilken senare berodde ej mindre af arbetarnes antal, än af tilltagande förmögenhet och utrymme för odlings-företagen, dels äfven i afseende på hemmans-egarens och jordtnoebafvarens oeconomiska ställning, hvilken i de'fleste fall vid tilltagande ålder, bristande arbetsförmåga, missväxter eller af andra tillfälliga orsaker lätteligen försämrades tili den grad, att fatligförsörjnings-aiastalterne måste anlitas; så, i händelse 1674 års Placat om skattskyldig jords minskning icke å .nyo kunde upplifvas, borde dock antalet af de boskaps-kreatur, en till jords afsöndring berättigad bemmans-åbo skulle kunna löda, bestämmas till dubbelt emot det i högstberörde Nådiga Förordning upptagne antal, liksom jord, hvilken för alltid skulle få afsöndras, borde innehålla dubbelt större rymd, ii,n som hitintills varit stadgadt.
Derest kommitterade, vid besvarandet af denna fråga, endast hade att följa sin öfvertygelse om det militäriskt rätta, utan afseende på nu förekommande särskilda omständigheter vid tillämpningen deraf, kunde någon tvekan att föreslå passevolansens ofördröjliga upphörande icke hos kommitterade ega rum. — Detta underhållssätt anse kommitterade nemligen vara, till sin väsendtliga beskaffenhet, icke blott föga lämpligt att vid arméen användas, utan äfven stundom tdl ock med skadligt, enär det tager i anspråk hos officeren helt andra fallenheter och egenskaper än dem, hvilka böra förutsättas hos en i öfrigt skicklig kompanichef. Det ligger jemväl i sakens natur, att passevolantören, för att utan äfventyr kunna åtaga sig de förbindelser, passevolansen honom ålägger, måste betinga sig så fördelaktiga vilkor som möjligt. Men härvid förblandas lätteligen den ökade inkomst, som genom omtanka, förutseende och nit förvärfvas, med den vinst, som kan uppstå genom besparing at medel, afsedda att till kompaniets fördel användas. För den enskilde kompanichefen skulle det således vara särdeles fördelaktigt om inkomsten af hans tjenst uteslutande vore bestämd i lön å stat. Kommitterade hafva derlöre visserligen tänkt sig möjligheten af att kunna föreslå någon förändring uti hittills varande förhållanden i nämnda hänseende, men häremot hafva dock betänkliga hinder nu befunnits möta, hvilka nödgat kommitterade att inskränka sig till den underdåniga hem ställan, att Eders Kongl. Majit täcktes i nåder uppdraga åt vederbörande förvaltande embetsverk, att utarbeta underdånigt förslag till besörjande, genom kronans egen åtgärd, af de ekonomiska bestyr, sorn nu äro vid värfvade arméen åt befälet på passevolans öfverlåtna. Intilldess sålunda tiden kan pröfvas vara inne för kronan att afskaffa passevolansen, lärer densamma fortfarande icke kunna annat än, på sätt nu eger rum, utöfvas; och hafva kommitterade, under förutsättning häraf, ingått i bestämmande om befälets löner.
Jag har äfven trott mig finna, att Hr ÖfversteLieutenant Hjertås särskilt utdelade yttrande lill BancoFullmägtiges protocoll, sidonie 4 och 5, gifver någon vink till ett sådant förhållande, äfvensom dess ofvanomnämnde förslag röjer en ide i viss nion syftande deråt. För min del tror jag, att, med utöfvande af den rätt Fullmägtige i allmänhet äga, och hvilken särskildt i f) § i Art. af B:coReglem. och Ansvarighetslagens 6 § såsom plikt Blifvit föreskrifven, ali nödig inverkan å göromålen dem blifvit medgifven, och att det för allmänna säkerheten är nödvändigt och ganska visligt förordnadt, alt Fullmägtige icke allenast skola handla efter Instruction, utan ock, utan omedelbar inblandning i Commissariatets göromål, i vigtiga frågor höra detsamma. En PrivatBank må förvaltas och organiseras efter vederbörandes godtfinnande; men förvaltningen och organisationen af en StatsBank bör icke godtyckligt bero af Ombud, hvilka äfven för deras del måste underkasta sig den coulroll och återhållande kraft, som ligga förvarade i begränsningen af deras handlingsrätt och i de collegiella formerne; så genant det än i en eller annan måtto kunde anses vara. Minst böra Banco-Fullmägtige deltaga i åtgärder, hvilka de sjelfve äga controllera. Detta är 48 Den i Februarii f. m. en erkänd grundsats, som gäller för alla Öfverstyrelse!’. Deremot, och utan att derföre tillstyrka förändring af bokföringssättet och controllerne å de stora sedlarne, gillar jag hvad sidan 4^ i afseende å sedlarnes valeurer tinder Litt. a, b och c blifvit hemstäldt, viljande jag blott föreslå, att, sedan 16 sk. sedeln skall tryckas längsefter papperet, och 8 sk:s-sedeln öfver bredden, 12 sk:s-sedeln kunde, för att vinna desto större olikhet med den sistnämnde, tryckas på snedden af papperet, på sätt vid dylika tillfällen iakttages i andra länder.
Af enskildte yttranden innom Utskotten, har jag väl hört sägas att meningen icke Vore sådan, hvilket alldeles ÖfVerensstämmer med yttrandet Pag. 25 att nemligen: *’Ranqaett må götas verksam , icke genom LouiS operationer * såsom det skulle tydas, men då man läser följande Strophen 5 mert för att bevara stna Sedlar 484 Den 15 April. emot ytterligare Agiotage eller försämring, blir man villrådig hvad nian skall tänka, anseende jag den senare delen af detta yttrande rakt emotsäga den förra, hellst då icke Agio kan lämpas till annat än utländskt mynt , någon ätgnrd till verkan pä dessa myntförhållanden icke lärer annorlunda än genom Cöurs-operationer kunna beredas, och då jag förmodar att Utskotten äfven icke lära medgifva, att genom användande af Banquens Silfverfond, till, af eriarenhe en bestyrkte skaddige Cours-operationer, man attägsnar sig ifrån utvägar till en framtida Realisation, tillstyrker jag att allt hvad obestämdt och tvetydigt i detra afseende som i Betänkandet förekommer och kunde nvöjeligen berättiga till sådana Cours-operationer, må utgå, och i öfverensstämmelse dermed 4 §. Pag. 3g så förändras ”att i stället för eler nämnde anskaffande af Metalliskt Mynt för att furstarka Banquens Durid och befrämja stadga i Sedlames värde f den sista strophen borttages och §:S lydelse inskrnnkes blott till ”anskaffande af Silfver att förstarka Banquens Fond till en framtida realisation,” börandes äfven 12 §. Pag. 39 så mycket häldre utgå , sorn det eljest möjligen kunde hända, om, jemlikt Urskottens medgifvande Pag. 33, Coursen uppsteg genom import af Silfver, att samma Silfver möjligen äter utgifves för att ater nedsätta Coursen, och hela denna Operation vore utan vunnit ändamål.
Må äfven du, innan du lemnar verlden, meddela den åt någon annan. Se här, mitt barn, så skall du vrida på denna sirat, då öppnar sig, som du ser, en dörr. Detta var fordom en gång, som sträckte sig långt, man har sagt ända till Åbo. Hvart den än gick, den var åtminstone en utväg ur klostret, som endast några få kände. Nu är den igenrasad längre fram, men som du ser, är här dock ett stycke ännu öppet. Detta ställe känner numera ingen annan än jag. Upptäckas kan det svårligen, före den dag, då kyrkans murar ramla. I tider af fara, kan det tjena att rädda någon undan förföljelse. Omtala det derföre icke för någon. Det har förut räddat menniskolif och lycka, och kan ännu göra det.” Siri log i sitt sinne åt den vigt, den gamla fäste vid detta meddelande, men tyckte ändå att det var allt helt roligt att känna något, som ingen annan i hela verlden visste, icke ens mor, som dock hade reda på så mycket. Snart derefter hvilade Finlands sista nunna i sin graf, och det stolta klostret Nådendal har småningom fallit i grus. Endast kyrkan reparerades och begagnades sedermera. Men går du en morgon på den lilla staden Nådendals tysta gator, och ser huru flinkt strumpstickorna röras i händerna på hvarje mötande liten flickeller pojkbyting, då ser du ett ännu lefvande minne af den heliga Brigittas systrar. I stugan på Tannila surrade spinnrockarne flitigt. Närmast dörren suto husets pigor och trampade ifrigt rockarne, under det de utdrogo långa trådar ur sina lineller blårtottar. Vid ett af de små fenstren väfde en af pigorna vadmal. I rummets öfra ända surrades spinnrocken lika ifrigt omkring af husets unga dotter, jungfru Sigrid, och det fina mjuka linet drogs af hennes runda, hvita fingrar, till ett garn, så jemnt och glänsande, som silke. Men hennes mor, fru Metta, hade sällan ro att sitta långa stunder vid spinnrocken.
Trenne Riks-Stånd hafva gillat Utskottets i Utlåbrun eller tandet N:o 30 afgifna förslag, att brun eller hvit sockersirup måtte till införsel förbjudas; deremot har Ridderskapet och Adeln stadgat, att den ifrågavarande artikeln skall, mot 4 sk. tull per Skålpund, få till Riket införas; och lärer, i följd häraf, och såvida icke sistberörde beslut frånträdes, omröstning blifva af nöden, för hvilket fall Utskottet föreslår en så lydande proposition: 253:o. Den, som bifaller, att, på sätt Utskottet föreslagit, Sirup: Socker-j brun eller hvit, skall vara till införsel förbjuden, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; Sirup: Socker hvit. Forts, af Bevillnings-Utskottets Memorial, N.-o 4i. »t vinner nej, blir brun och hvit socker-sirup till införsel tillåten mot 4 sk. tull per Skålpund. Skedvatten eller salpetersyra. Den införsels-tull, Utskottet föreslagit å Skedvatten, bar af tre Stånd blifvit godkänd, men som Ridderskapet oell Adeln beslutat, att samma tullafgift skulle till hälften eller 1 sk. 6 r:st. Skålpundet nedsättas, så måste, så vida detta beslut icke frånträdes, omröstning derom anställas, i hvilket afseende Utskottet föreslår följande voterings-proposition: 254:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att å Skedvatten eller salpetersyra bör bestämmas 3 sk. införselstull per Skålpund, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, kommer införsels-tullen å Skedvatten eller salpetersyra alt utsättas till 1 sk. 6 r:st. Skålpundet. Sköldpadd: arbetad.
Afven i afseende på denna fråga tillstyrker jag R. o. Ad. att vidblifva sitt en gång fattade beslut samt godkänna de voter.propos:r, Utsk:t föreslagit. Inbjudningen afslogs och voter.proposme godkändes. Den 15 September f. m. 165 3:o Förslaget till förordning ang:de mantalsoch skattskrifningarnes förrättande. § *. Utsk:ts yttrande lades till handlingarne. § 5. Utskits samtlige yttranden och anmälanden lades till handlingarne. S H. Utsk:ts anmälan lades till handlingarne. Vid punktvis skedd föredragning af Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ts den 12:te dennes bordlagde Mein. N:o 29, med förslag till voter.proposmer till sammanjemkande af de inom RiksStm fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Uti. N:o 21, i ani. af framställda anmärkningar emot Utsk:ts under N:o 7 afgifna Betänkide öfver ej mindre K. M:ts Nåd. Propos. om förnyad författning rörande utskrifningssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet, än ock enskilda motioner i samma ämne; blefvo de i förevide Mern. föreslagne voter.proposmer af R. o. Ad. godkände. Föredrogs och företogs punktvis till afgörande StatsUlskits den 12 dennes bordlagde Mera. N:o 174, med förslag till voter.- proposmer i ani. af RiksStms skiljaktiga beslut rörande 18:de och 20:de punkterna i StatsUtskds Uti. Utsk:ts förslag till voter.propos. för afgörande af frågan om statsbidrag till hamnbyggnad vid staden Amål. Godkändes. Utsk:ts förslag till voter.propos. för afgörande af frågan om understöd för inrättande af hamn vid staden Haparanda. Hr Printzensköld, Carl: