Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
för hwilka gryMMä förluster kunde icke samhället blifwa blöttstäldt, vm Ditettionerne wörö oredligs? och böt wät nägottsttt inom ett tväl itträttadt samhälle Statens medel kunna lemnäs till sköfling ä! nägra enskilde Personer k I anledning af hwad jag nu haft äran anföra, får jag hemställa, om icke Bangnen, dä narwarande DiSconterS öetroyer tilländalupit, indrager sina förskotkör, samt att Banco.Utskottet änmodas, att i föreskrifkerne för Fullmägtige, stadga, att BangueN aldrig mer får inga i en sadan winst öch förlusthandcl, hwilkett är oförenlig Med dest ändamäl, det att ej Ucgifwa sedlar widare än i män, Uf den fond, den i Metaller äger inom stna hwalf, sä fraMt annärö BancoftdelN skall hafwa nägok wärde ReMitkerades kill Äaneö-Utstolket» friherre klMtLz /ixel upläste ett sä lydande: LöördsaMt MeMöriaks Aag Skar oändeligen ogärna pröjettMakares UNtal, men dä jag erindrar mig, att detta ej blir en utgift för ost, eller obligerar öst att sticka hand i fickaN, en nyfikenhet, som defiulöM intet lönte fig, emedan de mästa af ost äga intet eller föga, af S44 Den 9 Jun». hwad man kallar pengar, sä hoppas jag, att följande wördstnnma motion, skall säkerligen, ividen nogare granffning, winna Hoglofl. Ridderskapek och Adelns bifall?" Mangfaldiga gängsr har jag igenom diverse samtal hörk ben uprigliga glädjen hwaraf fäderneslandets rälla wänner na äro intagne, sedan en hmar pä möjligaste sätt sökt bestämma de fascllga öden som kunnat i en annalkande framtid eljest drabba! ost, och lili hwilkas unbwikande wi biföllt conscriptionen.
När mot hösten flyttningståget drager öfver kajven, vill hon icke se sin skara i dess våg hegrafven. Där kan ingen ömhet lisa, ingen hjälp är nära. Öfver hafveis böljor måste egna vingar bära. Fortsätt, lilla svalemamma! Hävda hvarje sena! livad din unga flock skall möta vete Gud allena! Anna. En mor. som haft lyckan själ! med godt resultat fostra inånga barn, lämnar här, på Iduns uppmaning, med nöje sina erfarenheter till unga mödrars tjänst. Då den önskan uttryckts, att de meddelade erfarenheterna skulle hållas så personligt som möjligt, får jag ju börja så: Jag var ej fyllda tjugu år, då vårt äktenskap välsignades med en son. Fullkomligt oerfaren i allt hvad barnavård hette, stod jag rätt handfallen, när det gällde att taga hand om vår lille älskling. Jag fick då af vår läkare det rådet att till hjälp och ledning skaffa mig professor Melins utmärkta lilla bok •Späda barns vård ». (Det väsentligaste af detta, af vederbörande auktoritet högt skattade arbete återfinnes i vår almanack för år 187G.) Och med så goda råd och anvisningar blef det mig en lätt sak att förhjälpa den lille varelsen till högönsklig välmåga. Om alla mödrar, som verkligen vilja sina smås bästa, äfven om det skulle kosta deras egen bekvämlighet och inkräkta på deras nöjen, blott studera här nämnda lilla broschyr, veta de allt livad de behöfva veta för att med god framgång vårda ett friskt barn under de första lefnadsåren. Vid sjukdom och andra abnorma fall bör alltid läkares hjälp tillkallas. Många tycka kanske, att Melins metod är föråldrad och att man borde hänvisa unga mödrar till yngre författare. Men hvarför förkasta det bepröfvade goda för nytt, hvars värde man föga känner? Fostrad efter professor Melins metod har kring mig vuxit upp en stor barnaskara med sällsynt stark kroppskonstitution utan vank och lyte. Efter första lefnadsåret spelar icke längre fysikens vård största rollen]; vare härmed långt ifrån sagdt att den nu är oviktig, tvärtom bör den med största omsorg fortsättas, men den måste från ungefär denna tid gå hand i hand med den moraliska uppfostran.
Betänk, N:o S. omständigheter, rörande Föredragandens obehörighet, stadfästelsens promulgation under orätt dag, tryckningens besörjande utan vederbörlig expedition, ingressens origtiga, mot sanningen stridande innehåll, samt undandöljandet för Konungen af nödiga upplysningar, så emedan Hof-Cancelleren hittils, utan deremot någonsin gjord erinran, föredragit egentliga Riksdagsärender härtill desto mer behörig, som han under Riksdagarna är communications-Organ emellan Konung och Ständer, och handlingarna tillika utvisa att den nya Riddarlms-Ordningen, ehuru först senare till trycket befordrad, verkligen utfärdats under samma dag, då Kongl. Majrts Beslut i ämnet fattades, och att redactionen af tryckta upplagan fullkomligen öfverensstämmer med §§:nas uppställning i Kongl. Maj:ts till Ridderskapet och Adeln, under den 18 December 1823, aflåtna, StatsRåds - Protocollet in extenso vidfogade skrifvelse; ty, enär ingressen tili Riddarhus-Ordningen icke eller står i strid mot det följande innehållet, hvilket nogsamt vittnar att Kongl. Maj-.t ej stadfästat annat än sådant, hvarå stadfästelse begärts, och att Författningen i de nya §§:ne är oförändrad sådan den föreslagits, anser Utskottet, som för öfrigt, vid granskningen af Stats-Råds-Protocollen i Målet, icke fjun - G otis ti tutio ris TJtsk. Betänk. N:o g. u nit någon upplysning hofva blifvit Kongl. Maj:t fördold, ofvanberörde Anmärkningar höra förfalla. Stockholm den 6 Mars 1829, f ■ N:o g. Memorial lill Rikets Ständer, med förslag lill ny redaction af 11 §. Ri k s d ags-0 r dnin gen.
Jag anser derföre Stals-Utskottel uti alla förevarande frågor endast böra anmäla hos Riksens Ständer, att den ekonomiska delen är förfallen, och att det återstående andsget ännu beror af Ständers beslut, hvartill Utskottet ville vara betänkt att inkomma med förslag. Att Konungen i alla fall eger i ekonomiska frågor Sitt vetOj är väl sannt; men lika sannt, alt Riksens Ständer ega Sittj hvilket, då det förut grundlagligen uttalas, befi iar Konungen ifrån begagnande af Sitt. På detta sätt bar jag ansett alla de frågor hafva bordt behandlas, dem Ulskottet hänfört till den föista classen. Dervid anser jag dock voteringsproposilionen N:o i4 hafva bordt på ett serskildt sätt behandlas. Uti svaret på återremisserne i denna fråga hade Utskottet i Betänkandet N:o ip3, förklarat sin mening vara, ingalunda att förändra Medico-Chirurgiska Institutet till en medicinsk facultet, utan allenast alt det skulle erhålla en sådan <16 Slals-Utskollets Utlåtande, IV.o 3^5. 'organisations sorn 1822 års Kongl. Bref stadgar. Jag kan icke annorlunda förstå denna förklaring, än att densamma bordt anses såsom Utskottets verkliga mening, och således äfvenväl anses såsom beslut hos de Stånd., sorn bifallit Betänkandet N:o 1 c>3- I följd häraf hade volerings-propositjonen öfver denna punkt bordt i enlighet dermed inrättas, då jag förmodar den skulle blifvit godkänd, i stället för att nu samma proposition fått sin lydelse i enlighet med det första Betänkandet N:o 40• Jag ville till StatsUtskottet hemställa, att ännu ifrågavarande proposition måtte inrättas i ordagrann öfverensstämmelse med den i Betänkandet N:o 198 meddelade förklaring, hvilken måste anses vara Borgareoch Bonde-Ståndens beslut i denna sak, enär de samma Betänkande bifallit; och jag ville då äfven tro, att en dylik proposition skulle af de öfriga Stånden bifallas.
Uplästes ett utlåtande as den 2Z Maji fran Riddarhus Utskottet hwaruti, det yttrar sig, uppå anförda skäl, icke kunna tillstyrka bifall dera, att till Sabatsbergs Fattighus en, medelst fran öfwer. 490 Den 3 Iunij. werstathällare-Embetet aflemna» debetsedel, Rid» dårhuset påförd afgift stor zo R:dr B.co mätte as Ridda,-hustaflan erläggas. pr Landt A7arffalken: Dä delta mäl sä. som tran Riddarhus-Ulffollck inkommit, och innefattande ett Ridderstkapet och Adelns cnskilta ärende icke efter Riddarhus-Ordningen hehöfwer hwitå pa bordet, fäx jag proponera Höglofl. Riddcrffa. pet och Adeln bifall kill detta betänkande. Ropades Ja. Friherre 8tael von HoIIllein, Lorlltr I^uävig, »pläste lill prvtocollet följande t Bland de wigtigare föremål, för Ständernes -fwerlaggning wid detta Riksmöte lärer onekligen wara, sedan för Rikets försmak, hlifwit sörjdt, dek, att förbättra lönewilkoren för Statens Em. betoipän, särdeles deni, ät hwilka folket anförrrodt »pärden om sin wälfärd, genom skipandet af Lagen denna grundwal, hwqrpä hela samfunds byggnaden r',r upföxd, hwars undergräfwande intet hqr mindre päfölgd, an uplösn»Ng af samhället.
Men icke blott flerahanda dithyrambiska uppflygter göra undantag; bland hans åtskilliga ”Visor” förekommer till och med denna ”Skål”, som kunde vara författad af Bellman: Fåglarne, födde att älska och sjunga, Hasta till källan och läska sin tunga; Vattnas ej trädet, man fruktar dess lott: Allt i naturen förgås utan vått. Och jag, som är menska – jag skulle ej dricka? Drar sjelfva solen ej vätskor till sig? Lefve Kung Gustaf, jag sjelf, och min flicka! Kung Gustaf – för alla; min flicka – för mig! Ja, äfven pilar af en skalkaktig qvickhet afskjuter han oftare med framgång, än de granskare erkännt, som påstått, att hans smak i synnerhet vid slika tillfällen visar sig rå och obehändig. Men sannast betecknade han tvifvelsutan sin sångmös innersta lynne, när han beledsagade ”Året 1783” med denna påskrift ”till Mamsell N**”: Jag skrifver ej för tidens dårar: Mitt hjerta endast ömma vet; Men önskar dock odödlighet – Ack! skänk mig den, med dina tårar! Ja kom, o kom, Naturens flicka! Läs; känn Naturens ömma röst! Jag vill dig offer ej ifrån mitt snille skicka; Jag endast skickar dig en suck ifrån mitt bröst. Bejakas måste mellertid – såsom vi ock redan låtit märka – äfven af hans beundrare (till hvilka vi räkna oss ännu och alltid), att intrycket, att njutningen af hans poesi, oaktadt dess stora snillegåfvor och stora skönheter, ganska ofta störes eller grumlas. Knappast skall numera någon spörja: hvadan detta sker? Ty svaret är gifvet; i och med målningen af hans lefnad. De herrliga snillekrafterna saknade ett tillräckligt mått af bildning: nämligen af den bildning, som består i detta själens harmoniska skick, hvilket innerst är af en lika mycket moralisk som ästhetisk art, och hvilket inga snillegåfvor ensamt skänka; icke ens då de förenas med grundligare studier af litteratur och konst, än Lidners, eller med en genom ändamålsenligare resor335 förvärfvad verldskännedom.
Slntligen får jag anföra att, enl. min öfvertygelse, Bankens öfverskott bättre användes när derigenom beredes tillfälle till arbetsförtjenst åt en mängd idoge medborgare, än om våra redan temligen långt utsträckta länetillgångar emot namnsäkerhet ytterligare utvidgas; på alla dessa skäl anhåller jag om bifall till Betänk. Hr Aminoff: Jag anhåller att min reservation måtte blifva upläst, och att jag derefter återfår ordet. Sedan denna upläsning försiggått, yttrade Hr Aminoff: Af den nu uplästa reservation finner R. o. Ad. mina åsigter, eller huru jag anser att Bankovinsten borde användas, äfvensom hvilka följder deraf upkommit till nytta för Banken och för det allmänna. Skulle man mot dessa mina åsigter göra anmärkn:r, så skall jag ej underlåta att söka försvara mig, men intills sådant sker, vill jag stillatigande gå förbi hvad sjelfva reservationen innehåller, öfvertygad att hvad jag anfört, svårligen kan vederläggas. Utsk. har i sin beräkning af Bankovinsten kommit till det resultat, att densamma utgjorde 3,759,000 R:dr, hvarifrån Utsk. likväl bordt afdraga den för år 1850 återstående vinsten 8l 1,000 R:dr, hvilken efter Ständernas beslut redan var reserverad Banken, på grund af Instruktionen för R. St:rs BankoUtsk. § 2, sålydande: ”att Utsk. bör lill 11. St:r ingå med upgift, om och huruvida någon del af den sedan 1851 års början uplupna räntevinst erfordrades för Bankens konsoliderande”.
När Frilen kommer till 7:de HufvudTiteln, skall Frilen finna, huruledes embetsverken för 20 år tillbaka gjorde åtskilliga förslag till indragningar, hvilka också verkställdes, men att det icke dröjde länge, förrän dessa embetsverk nödgades erkänna att de begått ett misstag, och att ett anslag för bestridande af de indragna tjensterne måste begäras. Det är dessa omständigheter på hvilka jag velat fästa upmärksamheten utan att begära afslag på punkten, hvilken, enl. min öfvertygelse, dock i alla fall är obehöflig, ty ingen bestrider K. M. rättighet att bestämma vilkoren för hvarje tjenst i allmänhet och jag har försvarat den grundsats att en tjensteman icke äger rätt att undandraga sig de göromål man pålägger honom. Jag har blott önskat att män icke fastställt såsom en grundsats, att, derföre att en tjensteman får lönetillökning, man skall kunna pålägga honom huru stort och orimligt arbete som helst. Jag hoppas för öfrigt att den tid icke måtte vara så långt aflägse då statsmakterna skola komma i erfarenhet af, att det icke är så godt om tjenstsökande som tillförene och att man icke så hastigt får personer, hvilka äga skicklighet och erfarenhet nog för att mottaga de tjenster som hädanefter kunna blifva lediga. Man torde då måhända låta sig öfvertygas derom, att den lön man ger tjenstemannen, ingalunda får betraktas såsom nådegåfva, utan för hvad den rätteligen är, nemi. en rättvis vedergällning för det arbete han nedlägger i Statens tjenst. Frih. Sprengtporten: Då det är K. M., som fastställer instrukt:r för embetsverken, efter hvilka tjensterna skola skötas, är jag fullkomligt öfvertygad om att K. M. vid fastställandet af instruktme i sammanhang med embetsverkens organisation icke ålägger tjenstemannen andra förrättningar än de han kan fullgöra. Skulle händelsen vara att någon tjensteman får sig vidlyftigare åligganden anvisade än de som motsvara hans nuvande i följd af en förändrad organisation, så gör jag mig förvissad om att K. M. i sammanhang dermed äfven förbättrar hans vilkor.
Häraf x ill synas, som skulle nybyggnader och reparationer samt gevärsbehofven lått stå tillbaka för andra utgifter, helst det anmärkta förhållandet kunnat fortfara under båda revisionsåren; och ehuru Kongl. Maj:t, genom nådiga bref den 10 Maj 1814 och den 20 Augusti 1824, tillåtit Kongl. Krigs-kollegium att, i händelse af brist å medel för något särskildt behof, godtgöra densamma af möjligen blifvande öfverskotter å andra anslag, lärer likväl härmed icke kunnat afses så beskaffade afvikelse!' från den uppgjorda regleringen, som här ofvan blifvit anmärkta, och hvilka borde kunna undvikas, då Kongl. Krigs-kollegium, vid afgifvandet af sitt underdåniga förslag till fördelningen, hör antagas vara i tillfälle att känna åtminstone det ungefärliga årsbehofvet för så vigtiga ändamål. §• 3. Kostnaden för 3:ne st. sadlar efter Dansk modell, hvilka, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning, blifvit vid Stockholms Tygförråd förfärdigade, har uppgått till den för ett sådant ändamål betydliga summan af 270 Rdr Banko. §• l)e uti hufvudböckerna intagna kruträkningar utvisa följande förhållanden: år 1846. år 1847. Centner. Centner. Behållning af krut vid årets början 39,579,23. 50,000,34. Sta 55,502,23. 46,004,39. hvaraf försåldt och för Kronans behof samt till Verk och Inrättningar, utan betalning, utlemnadt 5,421,89. 4,851,46. behållning vid årets slut 40,080,34. 41,152.93. Behållningen har således vid 1846 års slut något understigit, men deremot vid 1847 års slut öfverstiga det belopp af 41,000 centner, hvilket Kongl. Majit, den 10 December 1842, ansett såsom minimum för Bikets behof under sex månaders krigstillstånd. §. 5.
Det är en sanning att ställningen för banken icke visat sig under de förflutna åren vara så Den ai November f. m. ig5 förmånlig, som det påstods af dem, hvilka, då de så ifrigt yrkade realisationen, förklarade, att den var betryggad genom en production, som ständigt ökades. Nu liar emedlertid, under loppet af de år, som förflutit efter realisationens vidtagande, banken sjelf gjort betydliga silfveruppköp, och en i Sverige, särskild inrättad penninge-association, bruksägarnes bypotbeks-cassa, indragit betydliga silfver-qvantileter i landet; oell oaktadt allt detta Sro vi icke nu i någon fördelaktigare ställning, än då realisationen beslöts. Delta visar uti resultatet, alt varupi oduetionen icke varit mer än tillräcklig, och således hafva vi ett ytterligare skäl att kasta oss in på industriens befordrande och understödja den så mycket som möjligt, emedan det är den, som innefattar i sig det enda verkliga underlaget för banken i framtiden. Hvilka äro dessa allmänna företag, frågar en annan talare. Jag svarar, att de linnas upptagna i det betänk., som af StatsUtsk. är afgifvet, och som nu ligger på R. o. Ad:s bord. Jag tror, alt det vore olämpligt att ingå i någon enda detalj derom. Jag åberopar hvad jag förut anfört, att det vigtiga ligger deruti, att, då R. o. Ad. får dessa ämnen till öfverläggning, man icke förut må hafva spolierat bort medlen och då hafva en tom cassa. Man anför och önskar, alt medlen mätte disponeras af denna bancovinst för vissa allmänna byggnader, som man anser nyttiga och nödvändiga.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att då på förmiddagen BevillningsUtskottets Betänkande om grunderne för allmänna Bevillningen blifvit af Ridderskapet och Adeln återremitteradt, och under discussionen derom flere anmärkningar jemväl blifvit gjorde i det ämne, som ifrågavande Betänkande afliandlar, ansåg Hans Excellence sig böra fö reslå, att äfven detta Betänkande måtte till Utskottet återremitteras. Herr Hjerta, Gustaf: Jag får högt förklara, att jag för min del visserligen önskar bifall på Utskottets Betänkande; men jag tror äfven, att ett billigt afseende bör göras på deras opinion, som i dag gjort anmärkningar vid förslaget till Bevillningsgrunder, och att detta må pröfvas i ett sammanhang dermed. Det är på denna grund jag anhåller, att Betänkandet måtte få hvila, till dess Betänkandet om Bevillningsgrunderne återkommer från Utskottet, Herr von HartmansdorffAugust: Då de anmärkningar, som denna förmiddag gjordes i detta ämne, i sammanhang med Den 3o Mars e. m. 333 förslaget till Bevillningsgrunder, blifvit Återremitterade, får jag vördsamt hemställa, om icke äfven detta Betänkande bör varda likaså, emedan Ridderskapet och Adeln annars kunde, när del förra återkommer stadna i tvifvelsmål öfver formfrågan, huruvida det sednare må kunna antagas medförändringar eller icke. Herr ThamWolrath: Då anmärkningar, som röra detta Betänkande, blifvit framställde, skulle jag snarare önska, att Betänkandet återremitterades, än alt det blefve b vilande på bordet; ty annars kunde bända, att det blelve återremitleradt en annan gång, sedan Bevillningsgrunderne redan voro afgjorda, och inom Utskottet skall det visserligen icke åstadkomma något bryderi eller uppehåll. Herr Rothlieb, Axel, förenade sig med Herr Tham. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef BevillningsUtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, lill Bevillningsutskottet återremitteradt.
Dessa öfningar, hvilkas ändamålsenliga anordnande måste på vapnets tjenstbarhet ega ett väsendtligt inflytande, utgjordes dels af sådana, som med truppen företagas och som hafva till ändamål att praktiskt bibringa densamma en efter dess verkningskrets afpassad kännedom om de olika slag af eld, hvilka kunna förekomma, dels af sådana öfningar, som afse befälets instruktion och vapnets framåtskridande. Till de sednare, hvilka borde gifvas en vetenskaplig riktning, hörde äfven utförandet af de försök, hvartill tid efter annan inträffande förändringar i materielen kunna gifva anledning. — Ett hufvudsakligt vilkor för ifrågavarande öfningars anställande vore, att dertill lämplig plats finnes att tillgå. Göta Artilleri-regemente hade, sedan det år 1820 med dåvarande egarne till Dösebacka hed afslutade kontrakt om denna heds upplåtande till exercisoch målskjutnings-plats för regementet blifvit af hedens nuvarande egare uppsagdt, fått sig genom Kongl. Brefvet den 11 Augusti 1863 till nämnda ändamål upplåtet ett invid Wårgårda jernvägsstation beläget fält, benämndt Tångahed, hvilket, såsom exercisfält särdeles lämpligt, äfven kunde till skjutplats användas, om ock det ännu i detta afseende lemnade åtskilligt att önska. Wendes Artilleri-regemente egde å exercisfältet utanför Christianstad en någorlunda lämplig 60 Bil. N.-o 5 a. till Kongl. Mgj:ts Nåd, Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. skott—linie, ehuru, med afseende på nutidens förändringar, af ringa (ängd. Svea Artilleri-regemente deremot vore inskränkt till den invid hufvudstaden. å Ladugårdsgärdet befintliga och genom Kongl. Brefvet den 10 April 1804 åt regementet anvisade skottlinie, hvilken, unpgående i längd till endast 5,400 fot, vore så väl i detta som i flera andra hänseenden särdeles olämplig, men för befälets skjutöfningar alldeles otillräcklig.
Det är äfven min tro, men ty värr icke de flestes. Min önskan är, att man i st. f. bränvinsbränning ville sysselsätta sig med boskapsskötseln, oeh derföre önskar jag, att man icke genom tullnedsältningar vidtager åtgärder, som göra den sednare näringen mindre lönande. Minskas tullen å ladugårdsalster, så säga landtmännen med skäl: genom högre tullsatser håfven J föranledt oss att upbringä våra ladugårdar tili större höjd än förut. Då ii ändtligen kommit derhän och påräkna alt dermed kunna fortfara, tagen J bort skyddet. Hvad skola vi göra, sedan emellertid J tillskyndat oss förluster genom de låga tullarne? De öfriga anmärkmne lemnar jag derhän. Uplästes ett af Hr Lagerhjelm, Pehr, inlemnadt, sålvdande anförande: K. M. tillkännagifver nödvändigheten af, att lämpa de grundsatser, hvarpå tull-lagstiftningen hvilar efter så väl de inom riket redan för handen varande förhållanden, som efter de handelsförbindelser, hvilka förefinnas med andra länder och efter den utveckling industrien i allmänhet vunnit i bredd med tidens fortgående nya upfinningar och uptäckter. Alla dessa omstähdigheter böra visserligen tagas i öfvervägande vid upgörande af tull-lagstiftningen, men äro icke de enda. K. M. som redan vid 1840 och 1847 årens Riksdagar förklara! förhudens tid vara förbi, har icke haft af nöden att, för R. Sl:r ånyo tillkännagifva denna vigtiga grundsats; men jag anhåller Vördsamt att få fästa Bevilln;sUlsk:s upmärksamhet på densamma, Den 11 Januari. 121 De af K. M. uti Du föredragna Nåd.
Då härefter förekom Utsk:s tillstyrkande rörande hela den erforderliga förhöjningen af anslaget för Generalitetsstaten, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att sedan E. o. Ad. med tillsammans 700 Edr Ernt förhöjt de af Utsk. föreslagna arfvoden för StabsChefen och StabsAdjutanten hos Chefen för LifGardes-brigaden, så borde ock slutsumman af anslagsförhöjningen förändras till 3,750 Edr, i st. f. 3,050 Edr Ernt; hvarefter Utsk:s ifrågav:de tillstyrkande med berörde förändringar af E. o. Ad. bifölls. 13:de punkten, angidc anslag för Topografiska Corpsen. Dbu 6 Juli f. m. 11 Härvid förekom först Utsk:s förslag i afseende pä aflöningen för Corpsens Chef, och yttrade sig derom Hr Björnstjerna, Joli. Magnus: Uti min Betänk, åtföljande reservation har jag sökt utveckla de skal, hvarpå jag grundar min åsigt, att Chefen för Topografiska Corpsen bör behandlas lika med öfriga i Stockholm varande Chefer. Man har visserligen inviindt att denna Corps, för hvilken K. M. föreslagit chefslönen till 6,000 Rdr, har en vida mindre OfficersCorps än de öfriga Beg:tena, men man bör taga i betraktande att denne Chef har under sin tillsyn icke allenast de Officerare, som tillhöra hans Corps, utan äfven en mängd Officerare, kommenderade från Arméen. För att upnå chefsplatsen måste han hafva genomgått grundliga studier, och som han icke gerna kan transporteras på ett annat Reg:te, så vinner han vanligen denna sin befordran mycket sent. Då måste det väl vara skäl att han erhåller lika lön med de öfriga Cheferna, hvilka erhålla sina platser tidigare, och jag vågar derföre anhålla om propos. på att denna chefslön bestämmes till 6,000 Exil1. Häruti instämde Hr af Klint.