Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 66 framställda förslag, kontraproposm skall innefatta bifall till Utsk:ts i samina punkt gjorda hemställan, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinnner nej, antager R. o. Ad. till kontrapropos. vid voteringen afslag å Stats-Utsk:ts ifrågav:de hemställan.» Voteringen företogs härefter, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 64. Nej — 15. Sedermera upplästes och godkändes följande voteringspropos. i hulvudsaken: »Den som vill, att R. o. Ad., med afslag å Stats-Utsk:ts hemställan i 17:de punkten af Utlåtit N:o 66, skall, med af - 556 Den 26 April f. m. seende å behofvct af en ny adjunkt i medicinsk kemi vid Upsala universitet, bevilja ett årligt anslag af 2,500 rdr till en ytterligare adjunktslön vid nämnde universitet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. Utsk:ts hemställan i den förevarande punkten.» Vid denna voterings utgång hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 54. Nej — 27. 18:de punkten. Hr Pauli, Carl Gustaf: Afven jag var sinnad att mo tionera om ett högre belopp till stipendier; men jag afstod derifrån, då jag icke ansåg mig kunna hoppas någon framgång. I)å emellertid frågan nu är bragt å bane, och Utsk:ts förslag något skiljer sig från mitt i afseende på det sätt, hvarpå jag tänkt mig summans användande, så anhåller jag att med några ord få redogöra för min åsigt. Jag hade ansett, att 2,000 rdr borde beviljas Upsala akademi, för att öka antalet stipendier, icke beloppet af hvarje sådant. Som bekant är, speciminera många för docentur endast för att lå en merit att åberopa vid ansökningar al Lektorat, hvilket gör att antalet docenter är ganska stort. Alla docenter äro derföre icke att betrakta som ämnen till akademiska lärare, utan snarare såsom tillkommande lektorer vid rikets högre elementar-läroverk.
PrOt. l845, 4 Aam/, 2 A/d, 12 Haft, 1 Statssamt Allm. Besv.- oek Ekon. U t skottens Betänkande, N.o 4.6. skulle egna Sina oafbrutna omsorger åt denna väsentliga angelägenhet, samt Utskotten äro öfvertygade derom, att Kongl. Maj:t i detta hänseende lärer vidtaga sådana åtgärder, som, jemte försäkrande af fäderneslandets sjelfbestånd, bereda all möjlig besparing i utgifterne för dess vidmagthållande, finna Utskotten det icke vara lämpligt att Rikets Ständer för närvarande och utan närmare kännedom om Kongl. Majrts Nådiga afsigt härutinnan, skulle, medelst framställningar af det syfte, motionerne innehålla, gå Kongl. Majrts Nådiga beslut, angående försvarsverkets ändamålsenligare organisation, i förväg. På grund häraf och då Rikets Ständer, enligt Slaks-Utskottets tillstyr-' kande i o:dje punkten af utlåtandet N:o 3^, icke funnit skäl besluta någon förändring i anslaget för Lif-Gardes-Regementena, hemställa Utskotten att ofvanberörde motioner måtte förfalla» Stockholm den 3o Januari i845. N:o Ant. till Exp.-Utsk. é. 3i Jan., tf. 5 a. ntv. Betänkande, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående anslag till boskapsskötselns befrämjande i Riketf medelst anläggande af Stam-nollander ier, dels en i ämnet väckt motion. Uti Högstberörde Nådiga Proposition, som är daterad den a5 Juli lorlidet år, har Kongl. Majrt i Nåder behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att, sedan landtbruket numera vunnit den förkofran, att, med undantag af svårare missväxtår, Riket inom sina gränsor frambringade spanmål ej allenast för eget behof, men äfven derutöfver tili afsättning å utrikes orter, Kongl. Maj:t ansåge, att omtankan för denna vigtiga näringsgrens vidare utveckling i främsta rummet borde riktas åt boskapsskötseln.
— N:o 35. i anledning af erhållen ålerremiss af Irenne motioner. IV. II. 215. A. 369. — N:o ,36. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition om beviljande af ett särskildt kreditiv. — N:o 37. angående föreslagen förhöjning af förre Bokhållaren vid ( 173 ) Riksgälds-Kontoret, J. E. Lindbergs pension. IV. B. 339. V. A. 33. Slals-Llskoltels Memorialer, Betänkanden och Ullålanden. — N:o 38. i anledning af vackla frågor om afskrifning af det Ojaby och Bårslöfs samt Wederlöfs och Dänningelanda församlingar tilldelade belopp utaf staden Wexiös byggnadslån. IV. B. 339. V. A. 38. VI. U. 324. A. 398. — N:o 39. angående afskrifning af eli forre Expeditions-fogden C. J. Moritz beviljadt vattenaftappniugs-lån. IV. B. 339. V. A. 38. — N:o 40. i anledning af begärd afskrifning af ett för aftappnin gen af kärrtrakten Mören i Kalmar län beviljadt lån. IV. B. 339. V. A. 38. — f\':o 41. i anledning af väckt fråga om boslällsinnehafvares berättigande att för odlingslåu gravera vid odlingen icke belägen fastighet. IV. B. 339. V. A. 39. — N:o 42. angående ifrågasatt restitution till Häradsskrifvaren J. J. Dahlström af ett honom ålagdt ersättningsbelopp. IV. B. 339. V. A. 39. — JN:o 43. i anledning af vackt motion, angående -skyldigheten att underhålla en till följd af fäslningsbyggnaden vid Carlsborg anlagd väg. IV. B. 339.
Då, enligt 149 §., lästetalsafgift icke utgår för det fartyg, som bevisligen legat i hamn obegagnudt, synes det reservanten vara en obillig motsägelse, att, enligt §. 108 mom. 2, tomtens värde skall uppskattas, i fall hela huset har uppbrunnit. Sjelfva hustomten lärer väl icke lemna egaren afkastning, derest icke dertill hörer annan odlad jord. §. 137. Ehuru Utskottet med skäl icke har medgifvit en uti motion yrkad befrielse för Husbonde, Handlande, Mästare m. 11. ifrån skyldigheten att ansvara för Tjenstehjons, Betjentes, Gesällers eller andra arbetares utskylder, så har dock reservanten ansett rättvisan fördra, att en utväg anvisades, hvarigenom den för utskylderne ansvarige ofelbart skulle erhålla godtgörelse af den skattskyldige i hvad händelse som helst, äfven om vid afflyltningen ingen behållning på arbetsförljensten vore innestående, eller utskyldernes belopp icke kunde på förhand bestämmas. Denna rättvisa förmenar reservanten hafva af Utskottet bort, på första raden s. 87 uti nu gällande Bevillnings-Stadga, medgifvas genom följande tillägg elter ordet innehållen: eller att vid saknad af innestående arbetslön samt vid ovisshet om ulskyldernes blifvande belopp en af den ansvarsskyldige godkänd borgen för dem hos honom blifvit ställd.» 4:o af Herr Prosten Gahne; »Det allmänt bekanta förhållandet, alt personer, som sysselsätta sig med auklions-förrätlningar på landet, deraf vanligen hafva ganska betydlig inkomst, utan att för densamma erlägga någon bevillning, framkallade inom Utskottet det endast med ringa pluralitet förkastade förslaget, att bland de i 27 §. 1 mom. uppräknade beskatlningslitlar upptaga »Auktionistcr.»
Skrifvelse JM 18. dåniga anhållan hafva Magistraten och Borgerskapets Äldste hufvudsakligen anfört, att staden till hamnbyggnadens verkställande bidragit med nära 40,000 R:dr och dessutom, utan understöd af statsmedel, sedermera utfört en till en kostnad af 33,000 R:dr beräknad lastbrygga; att till botande af de å hamnbyggnaden vid åtskilliga tillfällen genom häftiga stormar förorsakade betydliga skador, fyrfaldiga kostsamma arbeten dels redan blifvit vidtagna, dels ännu återstode att verkställa; att, ehuru Kongl. Majit under den 24 Augusti 4 861 beviljat staden Cimbritshamn, till förstärkning af den genom storm skadade norra hamnarmen, ett anslag utan åter beta 1 ningsskyidighet af 20,500 R:dr, staden likväl måste till ifrågavarande genom oförutsedda olyckor påkallade reparationsoch förstärkningsarbeten tillskjuta omkring 20,000 Riksdaler, i följd hvaraf staden blifvit nödsakad att jemväl hos enskilda personer upptaga lån; att hamninkomsterna, som, efter afdrag af hvad som erfordrades till hamnens underhåll och nödvändiga fördjupning, endast kunde beräknas till omkring 3,000 Riksdaler årligen, icke vore tillräckliga till verkställande af de föreskrifna kapitaloch ränteafbetalningarne å stadens skulder; samt att det föga bemedlade samhället saknade andra tillgångar härtill. Till ifrågavarande underdåniga framsiällning har såväl Kongl. Majrts Befallningshafvande i Christianstads län; som äfven, uti afgifvet underdånigt utlåtande, Styrelsen för Allmänna vägoch vattenbyggnader tillstyrkt nådigt bifall.
Jag medgifver visserligen, att denna sal i allmänhet icke bör utlemnas, och aldraminst i och för concerter, men jag önskar dock, att detta stadgande icke göres så strängt, att undantag från förbudet blifva omöjliga, ty fall gifvas, då salen utan något mehn kan samt t. o. m. bör uplåtas, i hvilket afseende jag vill omnämna, hurusom för några år sedan Naturforskar-mötet på detta rum hade sina sammankomster. Enl. min åsigt bör således stadgandet göras strängare än det nu är, men ingalunda så, att icke undantag derifrån kunna ega rum. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer i Gr. Lagerbjelkes yttrande och jemkar följaktligen derefter mitt eget. § 21. Hr von Hartmansdorff: Emot slutet af denna § börjas en ny mening med orden ”Skolande Sekreteraren”, längre ned börjas en annan med ”kommandes till följd häraf”, etc. Annorstädes heter det ”börande, varande, blifvande, åliggande o. s. v., hvilka talesätt äro föråldrade. Jag skulle önska att vid Ulsk:s förnyade granskning af denna stadga språket så mycket möjligt är ställdes i form af författnings-stil, och att den släpande protokollsstilen undvekes. Den 1 Mars. 133 mänhet och serdeles Collegierna är den ordning införd, att ankommande bref öpnas af Ordf., det vare sig Presidenten eller äldste närvar, ledamoten, och att bref, som innehålla penningar, serskildt anleknas jemte dermed följande penningebelopp. En sådan åtgärd är nödig till utrönande, huruvida de penningar ankommit, som i brefven omförmälas. Understundom inträffar, att mindre penningebelopp åtfölja brefven, än i dessa upgifvas. Huru skall Kamereraren eller Sekret, kunna styrka sådant, om han ensam öpnat brefven. Har någon annan derjemte varit tillstädes, så kan äfven styrkas om vid brefvets emottagande saknades så och så mycket.
Så länge denna bana ännu icke kommit till verkställighet, är Östergötland, en af rikets bördigaste och mest befolkade provinser, med dyrbara industriela anläggningar, betydande jernoch kopparverk samt rika odlingstillfällen, i saknad af all jernvägsförbindelse med det öfriga landet. Den vattenkommunikation provinsen eger i Göta kanal, ehuru för vissa trakter af väsendtlig vigt, kan dock endast i ringa mån uppväga de fördelar, som en under alla tider af året tillgänglig jernvägskommunikation erbjuder. Men ej blott för Östergötland, utan äfven för en stor del af Nerike, Södermanland och norra Småland utgör östra stambanans anläggande en fråga af stor framtida betydelse. Medelst denna bana Stats-TJtskottets Utlåtande N:o 80. 5 skulle nemligen för dessa orter beredas en lätt och beqväm förbindelse med Norrköping, hvilken stad sålunda komme att blifva den naturliga stapelorten för en betydande del af dessa landskaper. Den vestra stambanan skulle ock härigenom otvifvelaktigt tillföras en stor både personaloch varutrafik, och Statens inkomster af denna bana sålunda i samma mån ökas.“ Yidare förekomme i 1859 års jernvägskomités betänkande, i fråga om rigtningen af södra stambanan, den erinran att, då nämnda bana i första rummet afsåge att på kortaste väg förbinda det norra och medlersta Sverige samt hufvudstaden med Malmö och utlandet, så blefve, om Nässjö bestämdes till föreningspunkt mellan södra och östra stambanorna, afståndet mellan Stockholm och Malmö 57 mil 13,150 fot, i stället för 67 mil 18,540 fot, som utgör våglängden så länge trafiken måste följa södra och vestra stambanorna till Falköping.
Men om för nämnda ändamål det äfven skulle hafva varit af nöden att händerna bundits, förefanns det likväl, efter mitt omdöme, icke någon anledning, än mindre nödvändighet att begagna det fängsel, bestående i ett om halsen fästadt rep, hvarmed Wilhelmina 45 Lindgren, enligt flera vittnens sammanstämmande intyg, varit belagd. Detta sätt att föra fången såsom ett bundet djur vore icke allenast skymfligt, utan innebure jemväl ett grymt pinande, helst om uppgiften i den till Justitie-Ombudsmannen ingifna klagoskriften, alt repet varit så hårdt åtdraget om halsen att andedrägten deraf hämmades, ägde grund, hvilket under ransakningen i målet, anmärkningsvärdt nog, icke blifvit närmare utredt. I allt fall borde, efter min tanka, ett dylikt fängsel betraktas såsom ett strängare medel, än som till fångens förvarande under forslingen till häktet varit af nöden, I följd af hvad jag sålunda anmärkt och erinrat, lade jag Berggren till last 1:0 att icke hafva, före Wilhelmina Lindgrens häktande, om hennes person och förhållanden anskaffat alla tillgängliga upplysningar, genom hvilkas inhämtande häktningsåtgärden möjligen kunnat befinnas onödig, eller åtminstone så noggranna underrättelser i den med bernälda fånge till Konungens Befallningshafvande insända förpassning kunnat meddelas, att hon icke behöft, såsom nu skett, en längre tid hållas i länshäktet, medan närmare besked i berörda afseenden från andra håll införskaffades, och 2:o att efter häktningen, såsom ofvan är vordet närmare antydt, hafva misshandlat fången samt dertill på ett synnerligast för en offentlig tjensteman särdeles otillständigt sätt henne oqvädat och missfirmat; och, som detta allt skett under det Berggren varit i tjenstens utöfning stadd, så hade han, efter min tanka, gjort sig skyldig till tjenstefel af svårare art, hvarå alfvarsammare bestraffning borde följa. De besvär, Advokat-fiskals-embetet, på denna min anmodan, i målet fullföljde, komrno icke under pröfning, ty enligt hvad Kongl.
Det är icke svårt att förutse, det vid valen de fleste skulle söka protecteurer, genom hvilkas faveur och inflytande fördelar på tjenstebanan vore att hoppas; och följden af dessa val skulle troligen blifva, att Hof-faveuren blefve den egenskap, som förde, framför allt annat, till säte på Riddarhuset. Jag tviflar icke att ju Hof-fa veurens föremål kunna tänka rätt väl för Fäderneslandet; men intet kunna vi just begära, att Nationen skulle med fullkomlig trygghet göra dem till depositairer af National-friheten; och då all faveur är af natur att gerna behållas, så kan man ej heller undgå att inse det Hof-fa veurens föremål vanligen äro mindre oberoende än alla andra. Af dessa skäl anser jag det föreslagne forminskningssättet af val vara ganska betänkligt; och till Högloflige Ridderskapets och Adelns högre och upplystare omdöme vågar jag hemställa tvänne andra sätt, hvilka jag tror skulle gemensamt föra till det sökta ändamålet, en ansenlig förminskning i Riddarhusets talrikhet. Det ena vore att flytta Representations-åldem från 2Ö till 35 år. Menniskan kan vara gammal nog att vårda sina enskilda angelägenheter vid 25 års ålder; men vi mäste medgifva, att om upplysningen är dotter af erfarenheten, så kan hon ej vara störst vid en ålder, då erfarenheten är ringa och passionerne starkast. Ganska få äro de Adelsmän, som vid 25 års ålder befinna sig i oberoende ställning , och Den 27 Maji. 583 kanhända är menniskan vid denna alder svagast för lycksökeriet; då man deremot torde kunna antaga, att den man, som intill 35 år icke varit lycksökare, ej heller blir det efteråt. Är nu upplysning och oberoende det angelägnaste hos Folk-representanter, så torde man kunna vara förvissad, att båda dessa egenskaper träffas säkrare vid 35 än vid a5 års ålder. Det andra sättet vore, att afskaffa rättigheten att, genom fullmagt på annor man transportera födselns representations-rätt. Det är icke naturligen billigt, att de rättigheter, till hvilka man födes, äro tillika transportable, eller att sådane rättigheter äro det, som uppkomma från andras förtroende, ensamt afseende förtroendets föremål.
Nu skulle den sengångarn få, för att han lät resande 419 vänta. » Hållkarl! » skrek hon ännu en gång, när han var framme, så att det alldeles slog lock för hörseln på honom — » såå, är han där n u? Här har jag stått i snön i en timme minst. Tunnor tusan, ha ni inte öron här i gården, eller är de för långa? Här skall j a g ha skjuts och det på ögonblicket. » Olof-Gustaf häpnade öfver denna herre, som var så liten och så argsint och morsk, men som han inte kunde veta, hvad det var för en betydande man i staten, svarade han höfligt, att skjuts, det fanns nu inte att få. Då blef den resande herrn alldeles ursinnig. » Tunnor tusan, » skrek han o m igen — det var ett lyckligt fynd det uttrycket, det gjorde rösten så djup och manlig — i » tunnor tusan, har ni inte skjuts? Säg o m det en gång till! » Olof Gustaf sade o m det, hyggligt, men med en liten ansats till humör. 420 Det skulle han bara försöka! — • det var det fräckaste, hon på länge hade hört, hon fick allt lof att ta den gossen under behandling. H o n började nästan tro, att hon var en vägfarande, som blifvit uppehållen genom landtfolkets drumlighet och senfärd - men nu skulle de få höra, hvad de gingo för! » Det vore väl hundra tusan, » ropade hon, » här sitter ni och sofver, och ingenting blir af för er, inte ens att få nattmössan på er. En vinter sofver ni på högra sidan och en annan på vänstra, och ena året sträcker ni ut den foten och andra året den, och aldrig hinner ni någon hvart. Men en stackars resande för kongl. majestät och kronan, han skall dras m e d er lojhet, och så har ni inte ens vett att släppa in honom till elden, när ni ingen häst har! » Om Olof-Gustaf hade känt till Anders natur och gett akt på honom nu, skulle han genast ha anat, att det var något egendomligt på färde, ty pojken satt klarvaken, fullkomligt klarvaken, och stirrade med halföppna ögon, förfärad öfver ett språk och ett uppträdande, som han aldrig förr iakttagit hos en mamsell.
Huru den 6:te kunnat tillkomma, förstår jag således icke, ty det finnes icke någon under riksdagens lopp timad händelse, som tillåter den siste värde talaren att väcka detta förslag, och om så skulle varit förhållandet, hade motionen bort aflemna» till Stats-Utsk:t. Jag kan således icke heller fatta, huru de andra Stånden, i strid mot våra, af oss alla besvurna grundlagar, kunnat bifalla detta förslag. Jag anser således det vara rättast att i denna fråga hålla »ig vid K. M:ts Propos., så mycket mera som ett bifall till den - Dea 28 April f. m. 617 sa innia lemnar tillgång till läkarelöner för de distrikt, som af de värde motionärerna narnngifvits. Man har visserligen sagt att det finnes kompetente personer, som endast gä och vänta på dessa tjenster, men jag tillåter mig hänvisa till de ständiga annonserna i Post-Tidningen, som visa, att det finnes ganska många prov.-läkaretjenster, som icke kunnat tillsättas. Mången läkare finner nemi. större fördel uti att prakticera enskildt än gå i Statens tjenst. Jag tror derföre att man tryggt kan antaga K. M:ts förslag, och detta så mycket mera, som det endast är fråga om ett uppskof på 8 månader. Jag anhåller om propos. i öfverensstämmelse med hvad jag nu yttrat, Frih. Alströmer; Då folkundervisning och sjukvård äro ämnen, som företrädesvis torde vara förtjenta af R. St:rs bevågenhet, och då Hr Huss, i min tanke, anfört talande skäl för sitt yrkande, anser jag mig böra instämma i nämnda yrkande. Hr Lagercrantz, Carl Gustaf: Ehuru jag icke eger den kännedom om landets allmänna förhållanden, att jag derpå tilltror mig kunna grunda ett omdöme om vidsträektheten af behofvet utaf läkare, har jag dock i kännedom af det län jag tillhör tillräcklig anledning, för att med fullt fog instämma i det yrkande, som FIr Huss, i enlighet med sin reservation, här framställt.
De uppoffringar för långa tider af hela landsorters välstånd, som ett krigs förande i mindre fruktbara trakter oundvikligen medföra, skulle möjligen kunna undvikas. Stockholms befästning, vare det ännu en gång sagdt, är således ingalunda blott till fördel för staden, — hon skulle då icke vara så angelägen —• utan hon påkallas af hela landets fördel och fordras högt af det allmänna bästa. Hufvudstadens befästning tillskyndar oss säkerhet att kunna begagna och bibehålla de ofvannämnda militäriska fördelarne af en fast utgångspunkt för våra krigsföretag, å ena sidan 29 till Upland och Westmanland, å den andra till Södermanland och Östergötland; hon hämmar och delar fiendens krigsföretag; hon stänger Mälaren och lemnar i vår hand de vigtiga förbindelserna på densamma. De stora politiska fördelarne af hufvudstadens besittning blifva genom dess befästning oss tillförsäkrade. Ganska sannolikt är, att om befästningen har tillräcklig styrka i sina verk och sin besättning, hvilket också utgör vilkoren för hennes anläggning, så vänder sig icke fienden mot den för oss så vigtiga Mälardalen, utan riktar sina angrepp mot någon mindre ömtålig del af vårt land, der vår krigshär kunde möta honom, fri i sina rörelser genom det utan fara åt sig sjelf öfverlemnade Stockholm. Men Stockholms befästning har äfven en verklig ekonomisk fördel. Då hufvudstaden icke gerna får öfvergifvas utan strid, måste, så länge den är obefästad, vid hvarje allvarsammare politisk spänning emellan Sverge och någon annan makt, en betydlig arméstyrka sammandragas till Stockholm och der qvarblifva så länge det kunde behaga den främmande makten att förlänga det hotande förhållandet. Är deremot Stockholm så befästadt, att det af sin egen garnison med beväring, förstärkt af sin landstorm och närmast liggande trupper, kunde försvaras, behöfde icke en kostsam sammandragning af trupper på långt när så tidigt ega rum. En styrka af 20,000 man, samlad i Stockholm, skulle kosta landet mera än en och en half million R:dr i månaden.
S. DÄ)id granstning af Bewillnings-Ulstottets den 29 asgifne och sedan den zo Julli pä bordet lagde Betänkande, angående Tull-Uppbörden, är inom Bonde - Ståndet anmärkt, att i BewillningsUrstottets Förslag, angäende fördelning af den i stället för Land, Tullarne tillförene stadgade ersättning 120,000 R:dr till hälften emellan Städerne och Landet, sistnämnde hälft will äläggas Hemman utan annan ätstillnad än deras warde, der likwäl Bergsmannen för des egen Product, Jernet, redan wid des införande till Stad eller Jernwäg fär widkännas Tullafgift; Andra nära gränsen af Norrige belägne Orter, der hafwa deras enda afsättning, hwarföre serskild dryg Tull mäste betalas, och antingen hela Prowinser eller wisa Hemman till större eller mindre del äro sa belägne, att de af LandTullarnes upphäswande hafwa föga eller ingen nytta, hwarföre ock alla desa synas berättigade till 2z6c> Den z Augusti. lindring k en ersättning sein egentligen har afseende pä Tullfrihet och således hufwudfakligen bär äläggas dem, l-w>'ia al deras nara belägenhet till Släder, eller andra lrcala omständigheter draga winning, föiiakteligen den gradation, som wid Städers sä bestaffade befattning äger rum, äswen till Landet lämpas, och nägon utwäg förestås att efter hwars och ens fördel pätöra denna afgift; Och som Bonde - Ständet ansett denna anmärkning hindra antagandet af Utskottets förenämnde Betänkande, sä sturle den till Utstottet genom Protocolls,Utdrag öfwerlemnas, att sa snart ste kan med desi Utlåtande dervfwcr inkomma. supra. Lx ?rotocoUo, 6. Lrinieman. Utdrag af prstocsllet, hället hos -SögwArd. Prest-Gtandet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 4 Aug. 1812.