Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad vid sednaste riksdagar blifvit i afseende å Statens jernvägsbyggnader bestämdt, föreslår Kongl. Maj:t: att till Kongl. Majit må varda öfverlemnadt alt vid jernvägsarbetenas utförande närmare bestämma de orter, som statsbana eller bandel, hvartill anslag varder beviljad t, skall genomgå och de ställen, den bör anlöpa; äfvensom att Kongl Majit må till ändamål, gemensamma för olika stambanor eller bandelar, anordna medel utan omedelbart skeende fördelning dem emellan samt använda det öfverskott, som kan finnas uppkomma å ett stambanearbete till att fylla den brist, som å ett annat möjligen kan uppstå; att Kongl. Majit må af byggnadsanslaget använda hvad som erfordras till anställande af undersökningar, med afseende å framtida fortsättande af stambanorna inom de trakter, der yrkande om banornas utläggning i olika rigtningar blifvit framställda eller Kongl. Majit eljest kan finna skäligt att låta dylika undersökningar anställa; samt att Rikets Ständer må förklara hinder icke möta för användande vid jernvägsarbetena af arbetskommenderingar ur arméen under de i Rikets Ständers skrifvelse den 16 September 1857 upptagna vilkor. Rikets Ständer hafva, beträffande redovisningen för de till utförande af statens jernvägsbyggnader anvisade medel, på anförda skäl, anhållit, att räkenskaperna måtte så uppställas, att för hvarje särskild jernväg, äfvensom för så beskaffade längre sträckor deraf, der terrängoch andra förhållanden föranleda betydligt olika byggnadskostnader, dessa kostnader för de särskilda hufvuddelar, hvaraf en jernvägsanläggning består, och hvilka vanligen i kostnadsförslagen under särskilda rubriker upptagas, kunde med lätthet synas, ej blott till totalsumman, utan ock i detalj för de hufvudsakligaste arbeten, som inom hvarje rubrik förekommaKih. lill It. St. Proposition N:o 47.
Yttrade sig icke göra denna hemställan af misstroende till Utskottets arbetsamhet, arbete och drift; utan ginge hans önskan allenast deipå ut, att StatsUtskottet måtte tills vidare lemna å sido de ämnen, soia vöre af ringare betydenhet, för att desto snarare kunna till Riksens Ständer inkomma med de vigtigare , efter som Riksdagens fortgång hufvudsakligen derpå berodde. Denna Motion lades på Bordet. Upplästes och lades på Bordet Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Betänkande, af den 3 Maj, innefattande dels afstyrkande å de till Utskottet remitterade Memorial och Dictamina, innehållande yrkanden dels om ändring i åtskilliga omständigheter af hvad Författningarne nu stadga rörande tiden och sättet för Markegångstaxornas upprättande, samt Riksens Ständers Justitiae-Ombudsmans befattning med deras granskning, dels ock om jemnkning uti de Tiondeoch Rente-gifvare emot Indelnings, hafvare och Rente-tagare åliggande skyldigheter; vid hvilket Betänkande var bifogadt ett särskildt yttrande af Herr LandsI höfdingen Ekorn. ^54 Den 16 Maj. tJpplästes ett ProfocollsUtdrag, af dep 11 Maj, från det Hedervärda BondeStåndet, nied tiMkännagifvande, det Ståndet beslutit att, under åberopande af hvad BondeStåndet förra Riksdagarna anmärkt i afseende på 114 Regeringsformen, och med kraftigaste förbehåll, att så väl dessa sorn öfriga vid Grundlagarna gjorda anmärkningar, hvilka icke under närvarande Riksdag blifvit och blifva pröfvade, ovilkorligen böra företagas och afgöras vid nästa Riksdag , derintill uppskjuta de hvilande Grundlags-frågorna, utom hvad angar de af ConstitutionsOtskottet beredda förslag till ändring i 20, 70, 74 och 110 §. §■ af Regeringsformen, samt 34, 2g 0ch 56 J. §. i Riksdagsordningen, hvilka förslag BondeStåndet ansåg böra under påstående
Man gjorde derför hvad man kunde för att i » den praktiska omtankens » intresse gifva den mera burgna stadsbefolkniugen lejonparten af bytet. De mindre bemedlade, deras medborgerliga kapacitet måtte för öfrigt hafva varit hur stor som hälst, utestängdes af samma praktiska omtanke på det mycket enkla sättet att penningen, som var den enda användbara värdemätaren på åtskilliga af reformens patroner, fick göra samma tjenst för alla. Detta inskränkte ytterligare valmännens antal. Åtskilliga år senare, sedan det redan flere gånger varit tal om att utsträcka rösträtten nedåt till alla dem, som öfver hufvud erlägga någon bevillningalls till staten, föreslog och geoomdref den nya riksdagsordningens skapare en bestämmelse i vår bevilIningsstadga, som högst betydligt inskränkte antalet af dem, hvilka möjligen kunde hoppas att få njuta fördelen af en sådan utsträckning, derest den verkligen en gång komme att inträffa. Det finnes oss veterligen icke i hela frih. De Geers offentliga verksamhet ett enda drag, som skulle kunna för hans samtida rättfärdiga en misstanke om att denna åtgärd, hvilken motiverades såsom en välbehöflig och fbr visso äfven väl berättigad skattelindring fbr de mindre bemedlade, skulle stå i något samband med frågan om den utsträckta rösträtten. Men fbr att efterverlden icke skall döma annorlunda om detta egendomliga sammanträffande, måste det blifva dubbelt makt * påliggande fbr frih. De Geer, derest han ännu finnes i lifvet och fortfarande deltager i de offentliga förhandlingarna, när en gång frågan om förändrade grunder för den politiska rösträttens utöf-vande förekommer till slutligt afgörande, att då lägga hela tyngden af sitt mycket vägande ord fbr en så genomgående reform i detta afseende, att icke de mindre bemedlade klasserna i våra land få med förlusten af en stor medborgerlig rättighet dyrt betalt den mindre, enbart ekonomiska förmån han en gång beredde dem. Detta endast i förbigående. Hvad för öfrigt maktfördelningen under den nya representationsordningen vidkommer, är förhållandet dermed en länge sedan känd sak. Kändt är också, att oaktadt alla försigtighetsmått och inskränkningar maktens tyngdpunkt ändock icke koin att ligga hos städernas tjenstemän och köpmän.
Stockholm den 18 December i823< Register öfvar Sjunde Samlingen af Samtlige RiksStåndens Protocoll. A» A ^ Afvittringsbevis för Enka 5 föreslagen inskränkning i Stadgandet derom» Afstyrkes. I. sid. 56-—58» Allmoge» om rättighet för Norrlands» att i Stockholm sälja Victualievaror och Fågel i Bodar» II. s» 1024—1026» Anhållan, angående underdånig» att dé förslag Kongl» Majits Befallningshafvande förmodas hafva afgifvit, rörande Hernmansklyfningar» må föreläggas Riksens Ständer» I. s» 215—218» Ansvar» lika» för utprångling af falska Riksgäldssom BancoSedlar, med Utskottets Betänkande öfver Förslaget» I» s, 62—65* Arbetsoch Correctionslnrättningen i Wadstena » om. III. 2. s. 5i—53» Arrendators afhysande» om Jordegares rät* tighet till, när ArrendeContract ej upp« fylles. I. s. 611—6i3» Ytterligare Utlåtande. lil. t» s» 1—81 II Register. Assignationer, öfver föreslagen åtgärd till .betryggande af Bankens och Enskildes säkerhet i afseende på de, sorn komma ätt utfärdas från vestra och södra LåneContoireiii III. 2; s. 68—yi i B. BancoVerkets säkerhet, om ändring, och undantag i allmänna Lagar och Författningar för betryggande af. II. s. 945—« 962. Ytterligare Utlåtande. III. <—- —». om befrielse för, från skyldighe ten ätt i Concoiirser rm m. bevaka sina emot lös pant egande fordringar. II. S; 1017 1023; Ytterligare Utlåtande. II. s. i3oS—-i3ii. Barnamord, om föreslagen ändring i Kongl; Brefvet rörande; II. S; 962—972.
Stam för en talrik beväring, samt hvilken grad af vapenöfning bevärings-manskapet nödvändigt måste ega för att kunna i behofvets stund med stammen införlifvas, utgöra således tvänne lika maktpåliggande som grannlaga omständigheter att allvarligt öfverväga och, efter mogen granskning af alla dermed gemenskap egande förhållanden, afgöra. Om Sveriges stående Armée. Intet land i Europa torde finnas, som eger en stående aimée så egnad som Sveriges indeldta, att utgöra en i alla liänsenden lämplig stam för national-beväring. Men denna armée, synnerligen infanteriet, saknar för närvarande i betydlig grad den bildning och öfning, sorn stamtrupper oeftergifligen måste ega för att kunna uppfylla sin vigtiga dubbla bestämmelse, att i fredstid utgöra en bildande kärna och skola3 i krigstid en pålitlig vårdare och ledare för det unga manskap, som med dem skall införlifvas. För att Sveriges stående armé, så val den indelda, som vårfvade, må kunna vinna den bildning, sorn stamtrupper böra ega, måste följande trenne väsendtliga åtgärder oundvikligen vidtagas, nemligen: l:o Instruktions-kompagnier införas vid indelda infanteriet, för att åstadkomma en nu saknad tillbörlig rekryt-undervisning; 2:o Regements-möteha vid indelda arméen erhålla den utsträckning, de, enligt gällande författningar, böra ega, men som nu ej kail ega rum, i följd af anslagens otillräcklighet; 3:o Införandet af ordentliga, i bestämd ordning återkommande, större Öfnings-lägeiy dervid samtliga trupper af alla vapen lemnäs tillfälle att samlade vinna den slutbildning, utan hvilken de icke äro i krig användbare, om ock hvarje vapens serskilda bildning vore ändamålsenligt ordnad och tillbörligen vårdad. Om Instruktions-kompagnier vid Indelda Infanteriet.
Om nemligen banken, sorn eger skyldigheten att, med silfver inlösa sina sedlar, har att välja mellan att göra detta med myntadt eller omyntadt silfver, och det visar sig, hvad sorn ock-å är fallet, att det myntade silfret är dyrare ån det omyntade, sä är det ju alldeles gifvet att utlemnandet af det myntade, i stället för fh‘t omyntade, mäste lemna förlust, pä samma sätt sorn om den enskilde leverantören aflemnar en vara af bättre och dyrare beskaffenhet än han åtagit sig och är skyldig att leverera. Nu kan visserligen banken med någon af Si.atsniagterna hafva träffat den öfverenskommelse, att myntets tillverkningskostnad icke skall drabba banken eller, såsom hos oss, blott till någon del, men då vår bank eges af den ena Stat-inagten har invändningen icke någon betydelse, ty för saken i och för sig är likgiltigt huru kostnaden varder fördelad eller hvem förlusten drabbar. Den stora allmänheten får dock till sist betala densamma. Iluru stor är nu denna förlust? Den inskränker sig icke blott till den slagskatt, af J % sorn banken till myntverket erlägger; ilen är vida större. Myntningskostnaden utgör, enligt mig frän myntverket meddelad uppgift, för hela specier e:a 1 \ och för det underordnade myntet, ända till 2, 3 till 4 % af myntets värde. A allt det mynt, sorn onödigtvis utgifve-, gör således Svenska Staten en motsvarande förlust, och allt det silfvermynt säger jag vara onödigtvis utgifvet, sorn söker sin väg öfver rikets gränser för att, der ned-mältas, ty sådant är dess gifna oåterkalleliga öde under närvarande förhållanden. Man kan invända, att det. ej är mycket silfver, som pä detta sätt går ur riket. Jag svarar dertill med den i motionen uppkastade, af Utskottet obesvarad lemnade, fråga: hvart ha då de millioner i silfver, sorn under årens lopp frän myntverket utgått, tagit vägen?
Riksdagen på dess besparingar anvista lönanslag varit föranledda af Rikets Ständers vid samma Riksdag, likasom vid flera föregående Riksdagar, gjorda framställningar om de civila Embetsverkens förändrade organisation; att denna organisation blifvit utförd i allmänhet på den af Rikets Ständer gillade grund , att tjenstemännens antal förminskats, men deras löner förbättrats i förhållande tillökade göromål; att Kongl. Maj:t alltså egt skälig anledning till den förmodan, att, i likhet med hvad vid föregående Riksdagar skett, de tillökta lönanslagen skulle af Rikets Ständer på Stat beviljas; att Kongl. Majit för öfrigt insåge olämpligheten att på tillfälliga besparingar inom hufvudtitlarne anvisa bestämda fortfarande lönanslag, och att Kongl. Majit ville, vid förekommande frågor om dispositioner å hufvudtitlarnes besparingar, derom besluta i öfverensstämmelse med den rätt, som enligt Grundlagen Kongl. Majit tillhörde: samt ändtligen att, beträffande frågan huru föihållas borde med de Embetsverk, som erhållit lönfyllnadsanslag på besparingarne, men hvilkas uppförande på Stat blifvit af Rikets Ständer vägradt, det skulle bero af pröfning i hvarje serskildt fall, vid inträffande ledighet, hvad förändring med desamma må kunna vidtagas, som blefve ledande till besparing utan men för Rikets tjenst. — I afseende på 3:dje och 4:de hufvud - 119 titlarne_, igenfinnes uti SlatsRådsprolokollet öfver Krigsärenden för den i3 December i834 ett yttrande af då närvarande StatsRådsLedamöter, deri väl oliimplighelen i allmänhet erkändes, att anvisa fortfarande bestämda lönanslag på tillfälliga besparingar, men deremot icke afsågs någon inskränkning af Kongl. Maj:ts dittills utöfvade dispositionsrätt efver anslagen på nämnde titlar, hvilken ock Kongl. Maj:t i samma protokoll sig uttryckligen förbehöll, under förklarande, att Kongl. Maj:t derefter, såsom förut, ville använda besparingarne inom 3:clje och 4:de hufvudtiLiarne till Statens, Arméens och Flottans bestånd och bästa.
Vidkommande åter den af Herr Borgmästaren Ekstrand väckte fråga, att värdering å i mät tagen fast Egendom må få verkställas äfven å annan tid, än dä bär mark är, finner Utskottet, som icke kunnat inhämta, eller har sig vetterligt, att sådan åtgärd är i Eag eller genom serskilt Författning förbjuden, något ovillkorligt stadgande derom icke vara lämpeligt, helst olika förhållanden härvid nödvändigt måste uppstå, då det ankommer på dem, som skola värderingen förrätta, att tillse, huruvida de, på grund antingen af förut ägande kännedom om beskaffenheten af den Egendom, som är i mät tagen eller dömd, eller af d« Chartor och Handlingar, hvilka äro att tillgå, finna sig i tillfälle att, utan ägornes och markens skådande, bedöma Egendomens värde, samt i öfrigt det alltid är fordringsägaren obetagit, att i händelse bemälte personer obehörigen uppehålla förrättningen, rättelse deruti å vederbörlig ort söka. Beträffande dernäst Herr Borgmästarens påstådde rättighet för fordringsägare, att genom meddelande Promotorial af Konungens Befallningshafvande i det Län, der de bo, få till öfrige Konungens Befallningshafvande, i ändamål af verkställighet, befordrade Domar och Utslag å personer, som innom desse sistnämndes Län äro vistande; Så enär med Lagens stad - 48 Lag-Utskottets Betänkanden. stadgande uti i Cap. g §. och 3 Cap. 7 §.
att den till dödsstraff eller lifgtidsfängelse dömde fangens klädedrägt eller andra utmärkande tecken icke kunde i mnikret igenkännas; 3to af Herr Domprosten Henrlin, hvars yttrande Herr Prosten Elfström, samt Herrar Contracts Prostame Prttersson och Nibelius biträdt : att den föreslagna I.agen vöre orättvis till sina grunder, grym i tillämpningen, och vådlig i möjliga framtida följder , helst under inre politiska skakningar; att, om den under något vilkor antoges, så fordrades åtminstone den inskränkning, aU skott icke Bih, till Riks-St. Fröt. 1828 t__ iSjo, 7 1 Afd. 3 y.dje B-.det 6 :te llU. 3>\ ZogUtsiotitts Utlåtande Nid l56i må lossas emot andra fångar, in dera , gom genom Dom, den Kongl. Majit stadfästat, blifvit lill döden dömde ; alt de lill oskyldige medborgares betryggande af Utskottet föieslaena correctiv voro alltför opålitlige , enär hvarken den dödade vidare egde någon talan, eller bevisning genom vittnen stöde ait erhålla, satrrt den anklagade langens lif, sora måhända blifvit honom af Underrätt orättvist fråndorndt, gåfvts till spillo och komma att bero af en fångförares godtycke , eller kanske egennytta, om derpå sattes pris; 4:0 af Herr Prosten Broonie och Har?
I t Siats-Utskottets Utlåtande, N,o i59. gifvet, bemälde Justitie-råd, såsom, efter läkarens intygande, af sjukdom'hindrad att sin tjenstgöring i Högsta Domstolen fortsätta intilldess han, efter ett års förlopp, enligt författningarna blefve till pension berättigad, måtte varda, så snart afsked, blifvit honom beviljadt, å allmänna indiagningsstaten uppförd, att i sin återstående lifstid derifrån i pension åtnjuta ett emot Justitieråds-lönen svarande belopp, Tre tusen (3000) r:dr banko, med tillökning efter Riksmarkegångs medelpris för derunder begripne 200 tunnor spanmål. På de uti högstberörde nådiga skrifvelse anförda skäl, anser Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad sålunda blifvit föreslaget. Stockholm den '2 Juni 1851. Rättelse. Uti förutg. Sid. 13'r. 11 W. itfverföraode till liinettaterna fer de till danna hufvndtitel bärande embetsverk af ett ernet Ijnspenuingarne svarande belopp,. i. anslaget till exercis flir flottaas bemanning, STOCKHOLM, f. d. ScnuJtzes Boktryckeri. 1851. Stals-1 (sko/tets Utlåtande, N:o 160. I \:o 160 Alik. lill Exp.-lllsk d. 7 Juni 1851, kl. 4 e. m, / Utlåtande, i fråga örn ytterligare anslag till uppförande af Cellfängelser.
Konungens rådgifvare derföre ställas till ansvar? Derigenom kan hvarken den döde återgifvas lif, eller den olagliga författningen göras död. Kraftlös blifver den olagliga författningen endast derigenom att domaren, trogen sin ed, ej tillämpar densamma. Man har befarat, alt godkännandet af deD ifrågavar. principen skulle leda dertill att domaren äfven kunde vägra att tillämpa verklig lag, och såmedelst tillvälla sig en helt och hållet godtycklig makt; men man glömmer då, att domaren år ansvarig för sina gerningar, och att ett sådant öfverlrädande af hans ed, ej kunde strafflöst aflöpa. Slutligen har man invändt, ali det tjenade till ingenting att LagUtsk. uttalade sin åsigt om den ifrågavar. principens vigtighet eller origtighet, enär ingen domare vore pligtig, att ställa sig samma åsigt till efterrättelse. Sannt är det visserligen, att LagUtsk:s omdöme i detta fall icke kan blifva för domaren till efterrättelse förbindande, men om det icke kan bestridas, att denna princips utredande till fullkomlig klarhet, är af den mest genomgripande vigt för Svenska folkets säkerhet, i afseende på dess i grundlagen förbehållna rättighet att deltaga uti lagstiftningen och i afseende på lagskipningens hela gång, så lärer det ock få medgifvas att Just.Ombudsm. rätteligen förfarit, då han fästat upmärksamheten derpå, att denna grundprincip icke är uti Svenska lagfarenheten nöjaktigt utredd, och att begreppet om sjelfva domstolarnes bestämmelse till följd deraf är vacklande. Den sålunda lemnade utredningen, öfver hvilken det, efter min åsigt, ålegat LagUtsk. att meddela utlåt., skall, såsom jag hoppas, medföra den stora nytta, att domarekorpsens samtliga medlemmar, hvilkas åsigter i frågan ännu äro vacklande, skola finna sig af pligt upmanade att moget begrunda densamma, till dess de derom hunnit fullkomligt stadga sin öfvertygelse, för hvilket ändamål de ulan tvifvel skola finna det vara af nytta, att läsa och återlösa den af Just.Ombudsm., uti berättelsen för år 1849, i denna fråga meddelade utredning, hvaraf jag ej kunnat underlåta att här citera några strofer.
Dixectionen för dem anordnar Pensionsbeloppet; en dylik Förteckning och anordning in; lämnas och verkställes uti slutet af December månad för dem som sedan första anordningen insändt Prästebetyger; för alla andra anordnas Pensionsutdelningen i mohn af inkomne Prästbetyg endast i sista q vartals-. Pension för det förflutna året, dä Directionen äger att genom annonce i Tidningarne förelägga de uteblifne, att inom den i Maj det påföljande året sig anmäla, till utbekommande af Pension, vid förlust af all vidare rättighet dertill. Vid början af December månad hvarje år, upprättar Kamereraren Förteckning å alla de StiftsFröknar, som äro berättigade att för det löpande året Pension åtnjuta; hvarefter samma förteckning af Directionen granskas, jemte de inkomne Prästbetyg och beloppet af de Pensioner som skola utbetalas anordnas. Vid Directionen* första sammanträde uti Januarii månad det påföljande året, anmäler Kamereraren hvilka StiftsFröknar då ännu Den 19 Julii e, m. 455 månaden. Den 1 i hvaricke vederbörligen an je Q/wrtals JiJla månad malt sig till Pensions anordnas Läner ne, T/enutbekommande, och jlemännens Pen fonér m. m. Directionen förordnar i anledning deraf huruvida och till hvad del penningarne böra uti Banken insättas, för att ej annorledes än efter Directionens förnyade pröfning af Pensionat rens behörighet till Pensions utfående, utassigneras. 14 5- Vid början af hvars je qvartal* sista månad anordnas så väl för Riddarhuset som för StiftsCassan , Directeurernes Honorarier, Tjenstemännens löner, Pensioner m. m. i5 §. Directionen utser vid flutet aj Ftbruarii månad en P Directeur , som äger att noggrant revidera de vid denna tid allämnade Hufvud - 15 §; Directionen utser vid början af Martil månad en af dess Ledamöter, som äger att revidera de vid denna tid aflämmde Hufvud-; 456 Den ig Julii e, m. Vudböckerne samt huruvida: 1:0
Stadgandet derom tror jag, i likhet med samtlige Ledamöterne, kunna försvinna. Om också DomCapitlet icke mer skulle för folket ega det vördnadsbjudande, som tillkommer hvarje auctoritet och serdeles en sådan, som representerar Kyrkan, så måste ändock varningarne inför Dom-Capitlet oftast medföra tidsutdrägt och omvägar, ledande till besinning och skilsmässans uppehållande.” 2:0 Herr Prosten Mittag’. ”Jag reserverar mig emot Utskottets vid~ blifvande af sitt förut afgifna tillstyrkande, att varningsgraden inför vederbörande Dom-Capitel skall hädanefter borttagas, och åberopar i detta afseende min vid Betänkandet N:o ^2 afgifna omständligare reservation.” 3:o Herr Holm'. ”Då Höglofl. Utskottet, med vidhållande af sitt förra förslag i denna del, jemväl nu tillstyrkt upphörande af andia varningsgraden eller oenige makars inställelse och varning inför Dom-Capitlet, nödghs jag äfven denna gång reservera mig, samt förklarar, att jag anser Lagstiftaren icke kunna, utan våda för samhällsorganismen, gå längre i lösgifvahdet af de band, som sammanhålla ägtenskapets för lifstiden ingångne förbindelser, än att borttaga de tvänne rättegångs-formaliteter, hvilka nu föregå dömandet till skilnad i säng och säte med thy åtföljande bötesansvar, hvarigenom ej sämja och försoning, men väl ytterligare hat och bitterhet alstras, samt att jag deremot tror, att varningsgraderne, hvilka föregå Domarens åtgärd, och med hvars påkallande allt hopp örn återgång till försoning och sämja i det närmaste är förbi, icke böra vara för få eller för knapphändige.
Detta medhinnes icke på en riksdag, hvadan följden af sådana motioner är att intet uträttas. Detta är ett ytterligare skäl för den mening, jag förut framställt, nemi. att R. o. Ad. bör afslå motionen. Sedan härefter öfverläggningen, uppå derom framställd propos. , af R. o. Ad. ansetts slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla Gr. Frölichs ifrågavar. förslag om tillsättande af ett särskildt Ulsk. Ropades starka nej, äfvensom några ja, hvarefter H. Ex. förklarade denna propos. vara med nej besvarad. Med erinran, att Frih. Cederström yrkat, motionens remitterande till BancoUtsk., hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, vidare, om detta yrkande numera fortsattes, sedan motionen blifvit af R. o. Ad. afslagen. Frih. Cederström: Motionen är icke min, jag har således intet med dess innehåll att skaffa. Det faller af sig sjelf, att om R. o. Ad. icke vill remittera den hvarken till BancoUtsk. eller något annat Utsk., sedan förslaget att bilda ett särskildt Utsk. blifvit afslaget; så anser jag mig likväl böra deremot reservera mig till prot. Gr. Frölich: För min del yrkar jag icke remiss till BancoUtsk. ; men deremot anhåller jag, all enligt Riksd.Ordn. få, sedan jag aflemnat behörigt antal exemplar deraf, min motion communicerad med de öfrige resp. RiksStm. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då nu hvarken Gr. Frölich eller Frih. Cederstöm yrkade remiss till BancoUtsk, frågan derom syntes förfalla; hvaremot IL Ex. finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla, att Gr. Frölichs motion communicerades de öfriga RiksStm Ropades starka ja jemte många nej. Hr von Hartmansdorff: