Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad nu sjelfva beloppet beträffar hafva Rikets Ständer, med afseende å de förhållanden, som. sedan den nva pensioneringen infördes, hitintills egt rum, trott sig kunna antaga, att 100,000 R:dr årligen skola blifva fullt tillräckliga; och om tillika bestämmes, att af detta belopp hälften får lyftas den 1 April hvarje är och hvad sorn för året vidare erfordras, sedan Pensionskassans räkenskaper för samma år blifvit afslutade, torde derigenom vara fästad t behörigt afseende å den olägenhet, som enligt hvad E. K. Majit meddelat, för Pensionskassan uppkommit genom nu gällande föreskrift angående dessa medels utbetalning. Om likväl, i följd af ökade utgifter för pensioneringen eller andra omständigheter, de anslagna tillgångarna skulle för nästkommande statsreglerings-period blifva otillräckliga, torde särskild framställning angående bristens betäckande blifva af E. K. Majit aflåten till Rikets näst sammanträdande Ständer, som icke lära underlåta att då anvisa derför erforderliga medel. Vid dessa förhållanden hafva Rikets Ständer funnit godt alt de af E. K. Majit i ofvannämnda hänseende nådigst gjorda framställningar i så målto bifalla, att för fortsatt tillämpning af den vid sistlid ne riksdag godkända, af E. K. Majit den 9 Februari 1858 fastställda, förhöjda pensionsstaten för Arméens befäl och tjenstemän Rikets Ständer för åren 1861, 1862 och 1863 å Riksgälds-kontoret anvisat ett årligt kreditiv af 100,000 Ridr att, i mån af behof, användas till betäckande af den skilnad, som för Arméens Pensionskassa under berörda år kan uppstå genom den nya pensioneringens tillämpning, hvilket belopp till Direktionen öfver nämnda kassa utbetalas sålunda, att hälften deraf utgifves den 1 April hvarje år samt hvad som lill fyllnadspensionerna för året af kreditivet vidare kan erfordras, sedan behofvet blifvit med alslulade räkenskaper till dess verkliga belopp ådagalagdt; ankommande det på Direktionen att, derest för något af ifrågavarande år kreditivet skulle finnas vara lör det dermed afsedda ändamål otillräckligt, före nästkommande riksmöte till E. K.
Menskligheten borde nemligen icke tillåta, att den för skuld häktade skulle lida hungersnöd, eller gå naken, och således äfven i dessa afseenden 20 LngUtskollets Betänkande N.o Gä. behandlas värre, än verkliga brottslingar,hvilka på Statens bekostnad för<es med nodina klädespersedla r, då dederafäro i trängande behof; och 5:o att,i händelse förändring i bysatt ningslagarne bifalles, samma förändring må varda gällande, äfven för alla de personer, som nu för gäld sitta i häkte, tiden j>eräknad frän och med den dag, dd deras häktelse begyntes; 3:o af Herr Carl Fredric Rothlich, sorn, jemte framställning deraf, att-Exekutionsoch ConcursLagame Torclrade en sträng revision, med hvilken icke borde uppskjutas intill njra Lagens antagande, enär dermed kunde komma att fördröjas ett fjerdedels eller halft sekel och emedlertid många blifva 'offer för berörde Lagars gissel, vidare i afseende å dem anmärkt: att, då Konungens samtelige Befallningshafvande, utom Stockholm, vid kallelse i utsökningsmål, föreläde åtta dagars förklaringffid, det syntes vara ett privilegium exclusivum för Öfver-StåthåHareEmbelets Cancellie, att låta uppkalla gäldenären till kl. tio på dagen, döma honom kl. tolf och ’ "eccequera honom kl. i a 2, allt efter som gäldenären mer eller mindre oförsigtigt lemnat tillfälle härtill, hvilket förhållande, efter Motionairens förmenande, icke egde någon grund i 1734 års
Majit, för att uppmuntra tjärutillverkningen inom Länet, under den 21 Februari 1826, i Nåder förordnat, att afgiften för de stubbar, rötter, torra träd och vindfällen, sorn för sådan tillverkning, efter behörigt tillstånd och utsyning, afhemta des ifrån krono-skogarne i Länet, borde utgöra inom den nedra och bebodda delen deraf if i Gidel, och inom den öfra delen,eller Lappmarken, till hälften mindre eller y/32ldel af tillverkningens värde; samt att, till följd af Rikets Ständers vid 1828—i83oårens Riksdag gjorda underdåniga framställning, Kongl. Majit, under den 6 Maj sistnämnde år, i Nåder förklarat, att åboerne å kronohemman och nybyggen, med afvUtrade eller eljest bestämda områden inom Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens Län, äro berättigade att, utan föregången ansökning eller syn, samt utan att derföre erlägga någon afgift, ä* sina egna områden afhemta till tjärubränning tjenlige stubbar, rötter och vidfällen, samt tillika tillerkänt åboer å kronohemman och nybyggen, hvilkas områden ej ännu voro bestämde, äfvensom skatte-hemmansegare enahända rättighet å de till deras hemman och lägenheter närmast angränsande kronomarken Såvida till tjärubränning endast användes vindfällen, stubbar och rötter, så anse Utskottet, att den rika tillgång, sorn å sådant virke förefinnes i Sveriges norra landskap, och hvilken icke med jemförlig fördel kan annorlunda begagnas, utan lemnäs till förstörelse, i den nion den icke för detta ändamål ani ites, bör, under medgifvande af den största möjliga frihet, upplåtas åt invånarne i dessa* af naturen vanlottade orter, helst tjäru-tillverkningen är att derstädes anse såsom en hufvudhäring, och i anseende till den Bih. tiH R. St: Prof. 18^.0 och 1841- 4- Sami. 2 Afd. 2S.te Haft. 2 © Statssamt Allm. Best).- och Ekon.-Utskotlens U tältande*
Förtvinande o m all annan hjälp, hade föräldrarne Sista kammarmusiksoarén för säsongen gafs i sönvelat föra den sjuka till den för sitt undergörande dags inför en ganska talrik publik, hvars lifliga vidtberömda madonnan o c h därför i små dagsapplåder säkerligen kunde uppfattas som ett hjärtligt marscher tillryggalagt den långa vägen från fö- tack till de unga soarégifvarne för de synnerligen delsestaden Foggia till Loreto. Det hade ej vaangenäma och njutningsrika aftnar, de under den rit något lekverk för flickan, som gick på krycnu snart slutade säsongen beredt älskarne af god kor, men hoppet uppehöll modet — ett hopp, och gedigen kammarmusik här i hufvudstaden. Utsom ej häller kom på skam. förandet af programmets olika nummer var synnerMan kan tänka sig, hur trött och utmattad den ligen godt. arma kände sig, när hon ändtligen hade anländt till platsen. Men detta oaktadt ville hon ej unna Fiiharmoniska sällskapet gifver sin tredje abonnesig någon hvila, utan hade begifvit sig direkt till mentskonsert måndagen den 27 dennes, hvarvid kyrkan. Idun Stockholm, N:r 23 (442) Prenumerationspris Fredagen den 5 juni 1896. pr Idun e n s a m L _. Iduns M o d e t. fjortondagsuppl. mänadsuppl. iBarngarderoben __ år: kr. i » &gt; 5. 1 6, 1 tr. A l l m. telef. Prenumeration sker å alla postanstalter i riket. Redaktör och FRITHIOF Redaktionssekr. Vår beskickning var äfven b l a n d d e bäst loh varje J. Aktiebolag. helgfri fredag. (15sn:r endast för kompletteringar.) A mi&lt;&gt;iis| » ris; 35 öre pr nonpareillerad. F ö r » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. 70 öre pr nonprad ReuterskiöI d, Nordenfalk. HELLBERG. Tryckeri 9:de årg.
De uti Betänkandet M 15 orriförmälda frågor, hvarom Riksstånden fattat skiljaktiga och från Utskottets förslag i nämnde Betänkande afvikande beslut, skola af Utskottet upptagas till behandling i den ordning, samma Betänkande föranleder, utom i de få fall, der serskilda omständigheter göra afvikelse från denna ordning oundviklig eller ämnenas beskaffenhet sådant påkallar Jemte det Utskottet henöställt, att de inom satntligé Riksstånden väckte motioner om bibehållandet utan förändring af nu gällande tulltalH, icke måtte till annat beslut föranleda, än att de bestämmelser i samma taxa, hvalö ändringar icke blifvit af Utskottet föreslagnä, fortfarande bibehållas, hade Utskottet äfven redogjort för de allmänna grundsatser, hvilka i afseende på tull-lagstiftningen inom Utskottet gjort sig gällande och vunnit tillämpning i det förslag till förnyad tulltaxa. som af Utskottet blifvit afgilvet; innefattande dessa grundsatser, att alla inoch ulförselsförbud borde utbytas mot sådana tullafgifler, sorn åt inhemska varutillverkaren lemna tillbörligt skydd på samma gång, som do bereda möjlighet till loflig handel med alla varor; att såsom allmän regel för tullafgifternas bestämmande icke borde antagas något visst maximum af varuvärdet; samt att varors Bih. lill R. St. Prol. 48S0 & 1851. 5 Sami., 1 Afd., 10 Eäft. 1 2 BeviUnings-Utskoltets Betänkande, M 14. förtullning efter värde borde i möjligaste mån afskaffas och utbytas mot annat lämpligare förtullningssätt. Ridderskapet och Adeln har icke till serskild pröfning upptagit dessa frågor, men i afseende på de speciella tullbestämmelserna beslutat att för framtiden fastställa gällande tulltaxa, med endast några uppgifna undantag.
Vatten, mineralFritt Vattenglas; tullbehandlas såsom Kemiskt-tekniska preparater. Tull-Komitéens Betänkande. 74 Qvantitet för 1867. 1868. Tullberäk InförselsInförselsningen. tull. Riksmynt. tull. Riksmynt. ^ ali; hänföres till Färger och Färgningsämnen, andra R:dr. öre. R:dr. öre. slag, ej specificerade. Vax, alla slag Fritt, 7 O j \ axar beten) hänföras till Varor, i taxan ej nämnda, arbetade. Vekar, lampoch lius1 skålp. 50 7 Jr J Verktyg; se Maskinerier. Vcrktygslådor för barn, med verktyg, hvilka icke kunna såsom sådana begagnas; tullbehandlas såsom Leksaker. Vin, alla slag: af till och med 21 procents alkoholhalt: på fat 1 skålp. —- 7 L på buteljer 1 kanna 55 af högre alkoholhalt: på fat 1 skålp. 14 i på buteljer 1 kanna 1 75 Vindruf, torr Fri Vindrufvor Fria Vinsten, rå eller renad Fri Vinstenssalt Fritt Vinstenssyra och Vinsyra; hänföras till Keiniskt-tekniska preparater. Violrot; hänföres under Apoteksvaror. Violsirop; hänföres under Sirop. Visitoch Adresskort 1 skålp. 10 8 Vismut Fri Vitriol, alla slag Fri Vitriololja och Vitriolspiritus; se Svafvelsyra. Väfnader: helsiden-: felb och plys 1 skålp. 1 — andra slag, guldoch silfvertyg derunder inbegripna 1 skålp. 2 — 1 50 Anm. Sammet tullbehandlas såsom helsiden, andra slag, då hela ytan utgöres af silke, ehuru frånsidan utvisar bomull. halfsiden-: felb och plys, äfvensom filtar 1 skålp. TullberäkInförselsInförselsningen. tull. tull. Riksmynt. Riksmynt. Väfnader: R:dr. öre.
120. samt för öfrige Subalterner som pä Expectance-Staten blifwit upptagne med 75 R.dr. till . ivo. kommandes, sedan denna Lön-förhöjning blifwit bewiljad, detze Officerare icke widare i fräga till den af Zz; Procent, som egentligen tillkommer Embets. och Tjenstemän pä Stat. 2:0 Det täcktes Eder Mast anwända ös werstottet af detze besparingar till Gräns. Com pagniers inrättande af Finsta Soldaterne under Finstt Befäl. Sluteligen och enär ändamälet af Riksens Ständers Stadgande, att ingen bland Finska Befälet stulle af Accords-ersättning komma i ätjutande, med mindre han trenne är i Rikets tjenst qwarblifwit, men numera, sedan troliger endas Den 14 October. 197 endast de af Finsta Armeens Befäl äro qwar, som för beständigt ärna stadna inom Riket, kan anses hafwa aldeles upphörd!, hafwa Riksens Ständer beflutit, det de af Finsta Befälet, som till Accords. ersättning äga rättighet, mäga genast, utan afseende pä den förra föreskriften om trenne ärs tjenstetid, wid afskedstagande! fä uppbära samma Accords. ersättning i den ordning Riksens Ständer för utbetalningen deraf faflstälidt. Hwilket Riksens Ständer härmed Eder Maj.t t underdänighet fä tillkännagifwa. Riksens Ständer framhärda rc. VppIäK ock tzocklcaktd kos Famtä. äen 14 OAok. IKIV. Stormägtigste Allernädigste Konung. ^)os Riksens Ständer hafwa kommit i öfwer, »vägande de utwägar, som lämpeligast kunde widtagas till uppmuntrande af Sillfiske pä djupet. Wid betragtande af de stora fördelar
N:o 33 litt. D. 9:o Alunlionden, 10:o svafvelbrukstionden och ll:o mantalspenningar ne. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 23S Den 23 October f. m. 12:0 Gerning sören af handtverkare. R. o. Ad. beslöt, uppå derom af II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord propos., att med afgörandet af denna punkt, som hade sammanhang med StatsUlsk:s utlåt. N:o 33 litt. E, skulle uppskjutas tills R. o. Ad. i afseende på berörde utlåt, fattat sitt beslut. 13:o Bötesmedel. Denna punkt blef af R. o. Ad. bifallen. 14:o Cavalleri-reg:tenas hästvacance-spanmal. Frih. Palmstjerna: Uti den nu upplästa redactionen, är ett fel af SlatsUtsk. begånget. Det har nemi. intagit ordet ”förlängda” i afseende på contracterna emellan Kronan och rusthållare vid Östgötha Lifgrenadier-reg:te, i afseende på deras afsittning under ytterligare 30 års lid. K. M. har förklarat, att contraetet må prolongeras, men ännu hafva rusthållarce icke deröfver blifvit hörda; således torde contracterne ännu icke kunna anses vara förlängde, ehuruväl det är att förmoda, att de blifva det. Della förändrar icke sjelfva sakförhållandet, men jag har trott mig böra anmärka det såsom ett redactionsfel.
I afseende på disconterna , så, då vid deras första inrättning enskilde jemte banken voro delägare i dem, var förhållandet med tjenstemännen olika; och när de sistnämnde, vid disconternas öfvertagande af banken allena , blefvo bibehållne, ansågos de tillhöra en särskild stat. Vid 1823 fingo de den förmånen, att bancofullmäktige berättigades tilldela deras i behof qvarlemnade familjer likartade understöd, som deras vederlikars af bankens enkeoch pupillcassa åtnjuta. Denna förmån vanns utan villkor af de tillskott, bankens tjenstemän äro tvungne att sjelfve göra, men voro åtföljda af den olägenheten, att pröfningen af behofvet utaf en sökt pension var beroende af fullmäktiges subjectiva omdöme. Denna förmån blef i 1835 års reglemente förlängd endast till innevar. riksdag, under förutsättning, att innan dess vederb. discontverk sjelfve stiftade inrättningar för deras efterlemnades pensionering. Men deröfver - Dea 7 Mars e. ra. öfver hörde, hafva vederb. tjenstemän förklarat sig vara för fåtahge, för att kunna bilda en egen fond, och yttrat önskan alt blifva af bankens enkeoch pupillcassa delaktige. Det kunde visserligen bero af R. St., att, genom samtlige ifråga var. personers uppförande såsom banco-betjente på bankens stat, undanrödja allt lagligt motstånd mot ett sådant deltagande å de förra delägarnes sida. Men då verkligen enkeoch pupilleassans närvar, ställning icke utan ökade inkomster skulle kunna tåla en sådan påökning i förbindelser , och R.
Då Utskot - a38 Den t g Jlin i i f. in. tet för detta enda fall utsatt, att afskrifningen sker på grund af Rikets Ständers beslut, så visar det sig för mig, att Utskottet varit ovilkorligen förpligtadt, att äfven för andra fall utsätta, om afskrifningarne varit grundade på Rikets Ständers beslut eller icke. Nu är man oviss om förhållandet, och Representanten sättes i den obehagliga ställning, att kunna af misstag göra anmärkningar; men för hvilka lian måste urskuldas, då han endast har valet emellan att äfventyra ett misstag, eller att åsidosätta sin pligt. T yrde punkten lyder: ”1 anledning af ’ Rikets Ständers beslut om förändring i Ri”kets mått, mål och vigt, har på Kongl. ”Majrts Nådiga befallningar den 24 November 1824, och den 21 December i825_, ”Kongl. Vetenskaps-Academien föranstaltat ”undersökningar i detta hänseende. Utgif”terne härvid äro på öfverskotten anviste ”med 3206 Rrdr 38 sk. 8 rrst.” Här tar jag mig friheten fråga, af hvem dessa medel hafva blifvit anvisade på öfverskotten. Summan är anordnad efter sista Riksdagen. Detta kan således icke hafva skett utan öfverträdelse af Rikets Sländers beslut. Ilar det åter skett af Rikets Ständer, så anser jag det vara ett stort fel af StatsUtskottet, att hafva försummat utsätta det. Nästföljande i8:de punkt rörer Ständernas beslut om indragning af Medico Theo - Den ig Junii f. m. logiska Stipendierna. Der förekommer i slutet: ”Så har Kongl. Maj:t i förening med ”stadgad förändring af Stipendiernas antal ”från 5o till 20, den i5 October 1824 i ”Nåder funnit skäligt förordna, att de me”del, som till förbindelsers uppfyllande emot ”äldre Stipendiater utöfver anslaget erfor”dras borde, skulle å Statsinkomsterne anordnas, att vid nästa Riksdag till afskrifning anmälas.”
Det behöfves icke mera, än ntt något fruntimmer från någon bekant i landsorten kan bafva fått i commission att köpa för 60 å 70 r:dr tyg, hvilket visst icke är myckel. En vinningslysten tulltjensteman kan vara vittne till denna handel, och anmäler sig samma dag hos henne, som handlade, lill anställande af visitation i hennes chiffonier. Han täger fram tyget, som befinnes utan stämpel; tyget confiskeras och lion och hennes man aro lurendrejare. Man säger måhända, att de äga tillfälle att legitimera sig med köpmannens räkning; men för det första slår detta icke i lagen utsatt, och för det andia skulle då köpmannen bevisa, att tyget icke vore lurendrejadt i hans hand, hvilken bevisning lian icke är i stånd alt åstadkomma, såvida han icke kan styrka, att det försålda tyget är afskuret af det slycke, hvarpå stämpeln sitter. Dessutom gifves det andra saker, med hvilka icke ens en sådan möjlighet existerar. Det händer t. ex., att en familj äger några dyrbara saker i sina rum, eleganta bordstudsare eller dylikt, utöfver hvad man precist anser utgöra dess enskildta behof. En sådan pjes kan vara en present af en diplomat eller någon Konglig person, i hvilken händelse, såsom vi vete, ingen lull för densamma blifvit erlagd. Den är icke lurendrejad i diplomatens hand, emedan linn ägt rättighet ntt utan tull införa den; meri i samma ögonblick den skänkes bort, måste den, som fått skänken, bevisa att den icke är lurendrejad; och det hjelper icke alt ådagalägga, att man ägt pjesen, t. ex. ett halft år, då den föreskriften är borttagen, enligt hvilken beslagaren skulle bevisa, att godset timmar förut i landet inkommit. Detta visar till hvilka ytterligheter man kan komma, om man icke kringgärdar husvisitationsrätten med tillräckligt stränga garantier till tryggande af enskild säkerhet. Må ingen invända, att man kan förlita sig på tulltjenstemännens urskiljning.
Den lör de rent industriela förhållandena giltiga regeln, att förmögenheten bäst förkolras derigenom alt den af enskilde under betryggad äganderätt innehafves, kan ej heller i hela dess vidd tillämpas på skogskapitalel. Skogar kunna i vårt klimat icke inom flera mansåldrar produceras, och företagsamheten riglar sig derföre med större enskild vinst pä de befintliga skogarnes förvandling till annat kapital, än på frambringandet al nya sådana eller deras bibehållande såsom en skenbart ofruktsam förmögenhet. Men lör Staten, hvars forlvaro sträcker sig öfver mansåldrar, finnes ett stort intresse lästadt vid skogarnes bibehållande i oförminskad! skick, såvida della utgör ett vilkor, lör alt landet skall kunna bebos och odlas. Härigenom uppkommer den kollision mellan enskilda och allmänna intressen, hvilken, hvarje gång denna lagstiftningsfråga varit å bane, delat sinnena mellan de förra oell de sednare. Det är emellertid representationens pligt alt egna begge sin omvårdnad och att dervid tillse, huru de möjligen må kunna med hvarandra förlikas. Rikets Ständer, som. i anseende till den i synnerhet hos den jordbrukande klassen rådande farhågan lör sådana åtgärder, hvilka kunde synas innebära någon inskränkning i den enskildes dispositionsrätt till skogen, icke önska något reglemenlerande för hushållningssällel med de enskilda skogarna, hvarigenom säkerhet om skogarnas bestånd otvifvelaktig! skulle vinnas, hafva ansett, att berörda ändamål skulle kunna uppnås äfven derigenom, att Staten, i större skala, än hittills skett, sjelf uppträdde såsom skogsegare, hvarigenom det allmännas bästa kunde tillgodoses, utan Expeditions-Vtskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 187. 7 att den enskildes rätt träddes för nära.
Sedan samtlige Bespective Riks-Stånden meddelt förenade Statsorh Banko-Utskotten deras fattade Beslut, i anledning af Utskottens serskildte Betänkanden, rörande Allmänna Penninge-rörelsen och Myntvärdets upprätthållande , hafva förenade Utskotten, med anledning af 73 §. i Riksdags-ordningen , ansett sig böra vördsainligen anmäla , i hvilka delar de Bespective Riks - Ståndens Beslut äro skiljaktige , och tillika föreslå den sammanjämkning, som , till vinnande af helhet i Besluten , blir nödvändig. Vid 2‘.dra Punkten, angående inställande af Silfver-utvexling från Banken, förekommer, att denne punkt är gillad af Högvördige PresteStåndet och Vällofl. Borgare-Ståndet och äfven blifvit antagen af Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-'Ståndet, men af desse s:ne sistnämnde Stånd med den förändrade Redaktion, att, i afseende på Bapkens utväxling af Silfver, kommer att förblifva vid hvad Pik - C 5 6 Slatsoch Banko-XJiskottens Bettini an den. sens Ständer redan derom förordftat och Kongl. Kungörelsen i delta ämne föreskrifter. Oell, då denna redaction instämmer med Utskottens mening, torde samtlige Respective Riks-Stånden förena sig deruti, att lista och 2:dra punkterne sammanslås till ea enda punkt, och att densamma kominer att lyda sålunda: Närvarande omständigheter medgifva icke vidtagbnde af något >sädant Riksens Ständers Beslut, sorn skulle lemna till resultat etc bestämt förklarande af Sedelmyntets Silfvervärde, hvadan, i afseende j>å utvexling af silfver frän Banken, kommer att förblifva vid hvad Riksens Ständer redan derom förordnat och Kongl. Kungörelsen af den i'i:de Jdfars innevarande är i detta ämne föreskrifter.
Memorial icke iakttagit den betydliga förändring, 09 § Regerings-lörmen denna riksdag undergått, dels ock att Utskottet, för alla de läll då ”icke minst tre Stånd” ”förenat sig uti sammanstämmande beslut”, d. v. s. sådana, som varit likalydande, bordt löreslå omröstning i Förstärkt Utskott ”till , ovilkorlig! antagande eller förkastande af hvad Stats-Utskottet tillstyrkt blott i de frågor, hvarom Riks-stånden varit af skiljaktiga tankar.” Af Ola Månsson från Christianstads län: ’jag anser intet Stånds mening kunna ”undertryckas så fort votering i Förstärkt Utskott ifråga k om nier, helst 69 § Regeringsformen icke förutsätter votering i något fall då tre Stånd stannat i lika beslut; och ”att tre Stånd följaktligen icke sammanstämt, så snart votering kommer att ega rum, i ”hvilken händelse det ena Ståndet kan hafva lika rätt att få sitt beslut pröfvadt, som ’’de öfriga.” Uti denna reservation instämde Pehr Mattsson och Paul Hedström från Westernorrlands län. STOCKHOLM. Tryckt hos Isaac Marcus 1857. Slals-Ulskoltets Utlåtande JY° 174. " (} I" ! ■ ':l/> JU 174. Ank. till Exp.-Utsk. d. 12 Dec. 1857, kl. 12 m. Utlåtande, angående ett lån till Gefle-Dala jernvägs aktie-bolag. (R:gs-Afd.)
Men då ända ifrån kristendomens aldra äldsta tider synnerlig vigt blifvit lagd på handhafvandet inom den kristna församlingen af en allvarsam kyrkotukt och densamma äfven mäste vara af största betydelse för det andliga lifvets väckande, underhållande och utveckling, anser för sin del Utskottet det vara mindre välbetänkt att tillgripa den förra utvägen; hvarföre Utskottet också uppgjort förslag till ny författning i ämnet, deri såsom föremål för kyrkotukten blifvit upptagna i allmänhet sådana gröfre brott, som utmärka en mera förderfvad sinnesbeskaffenhet, och företrädesvis så kallade religionsbrott eller sådana, som antyda bristande aktning för religionen och dess bruk. Utskottet, som ansett nödigt att i författningens början utmärka, att densamma har afseende endast på bekännare af den rena evangeliska läran eller med andra ord medlemmar af den Svenska kyrkan, har jemväl funnit en förändring i sjelfva sättet för kyrkotuktens handhafvande nödig i så måtto, att i stället för den i 1855 års förordning anbefallda enskilda skriften, hvilken Utskottet befarar fortfarande komma att, i likhet med den af doinstolarne före detta ådömda dylik skrift, anses såsom ett bihang tili det för brottet lidna straffet och i följd deraf icke utöfva någon helsosam verkan på den straffades sinnesbeskaffenhet, Utskottet upptagit det i detta hänseende af Kyrkolags-komitéen afgifna, till formen mildare förslag, att den straffades själasörjare skulle enskildt samtala med honom om hans sjals bästa och, der han funné sig kunna Nattvardens bruk honom tillstädja, sådant i Kyrkorådet anmäla, ett sätt att gå till väga, hvarigenom den straffades förbättrade sinnesbeskaffenhet torde kunna säkrare utrönas, än genom den efter ett bestämdt formulär förrättade enskilda skriften, och lika väl komma till församlingens kännedom, som genom den i 1855 års förordning föreskrifna närvaron af tvä eller tre församlingsmedlemmar.