Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen om salthandeln från 1731 skall gälla. Stockholms slott den 30 mars 1814. CARL. Kungörelse om lindring i tullen för järn, som till utrikes ort utföres. Stockholm den 30 mars 1814. Bergverken och järntillverkningen har under senare tid på grund av dålig avsättning och höga priser blivit svårt nedtryckta. Dessutom har tullavgifterna till utlandet genom penningställningens ändrade skick gjort ställningen ännu mer tryckande. Till lindring för bruksrörelsen har Vi beslutat att ta bort de dryga tullavgifterna på järn. För att kompensera Våra minskade inkomster skall avgiften höjas på varor som har med vällevnad och överflöd att göra istället. Järn som förs ut antingen på svenska eller utländska fartyg skall klareras med svenska bankosedlar utan avseende på växelkursen och inte som tidigare med växlar. Manufakturtillverkningar av järn av vilken dimension som helst skall endast förtullas med 8 skillingar per skålpund. Tull på inkommande vin, arrak, rom och engelskt öl skall betalas antingen med växlar eller med bankosedlar som beräknas efter kursen. Stockholms slott den 30 mars 1814. CARL. Kungörelse angående ett nogare bestämmande av förpassningsskyldigheten på varor, som inrikes orter emellan avsändas. Stockholm den 30 mars 1814. Järn, metaller, socker och tobak som fraktas på insjöar med förbindelse med Saltsjön underkastas samma kontroll och tillsyn som i Saltsjön. Järn och metaller som sänds från bruk till våg antingen på landsväg eller insjöar skall vara försedda med dubbel fraktoch forsedlar. Ett exemplar stannar i tullen och det andra underskrivet följer järnet till vågen. Övereller undervikter får endast vara 5 % skillnad från fraktsedeln till vägningen vid vågen. Stockholms slott den 30 mars 1814. CARL. Henning Adolph von Strokirch hälsar. Stockholm den 5 april 1814 En minskning i kronans tillhörighet har anmälts då flera enskilda och socknar blivit ägare av kronans skogar genom domstolsbeslut. Detta har skett på grund av att kronoombud och överjägmästare inte tillräckligt bevakat kronans rätt. För att undvika sådana tvister i framtiden vidtas följande åtgärder. En jägeribetjänt utses som noga bevakar kronans talan.
Läns aktningsvärda invånare hafva uppå min proposition frivilligt inrättat dylika SockenBeredningar och verkan af denna anstallt har öfverträlFat hvad jag vågst hoppasDessa Stiftelser, hvars medlemmar äga kännedom om den ort, der de äro boende, kunna bäst lämna de säkraste och tillförlitligaste underrättelser både i Economiskt, Topografiskt och Statistiskt hänseende. Derigenom bildas Folket småningom till medvetande af dess egen ställning och belägenhet, det lärer känna det land det bebor, och de ensktlta medlemmarne fatta och begripa deras förhållande till Staten och hvarandra. På detta sätt erhåller Sveriges aktningsvärda Bondestånd , denna i Statsärender deltagande dass, det inflytande billigheten fordrar. För min del anser jag dessa Sällskaper såsom det verksammaste medel att väcka och underhålla en allmän medborgerlig anda. Man må på hvad sätt man vill sörja för Landtmannen» uppfostran, bildning och kunskaper; om han är främling i sitt egit Fädernesland och icke står i riktigt förhållande till den del af SamhällsOrdniogen , sorn honom närmast rörer, skall han alltid blifva liknöjd om dess Lagar och betrakta dem med misstroget öga. Patriotismen , som grundlägger och vidmagthåller samhällens välfärd, födes icke af ögnablickcts 43 Dt» 5 September f. m. ingifvelse» den utvecklas och mognar långsamt till sin fullkomlighet. Dess egentliga väsende är verksamhet till Landets och Folkets förädling. Den som aldrig lärt känna och värdera sitt Fädernesland, dess företräden och alla de välgärningar, Samhäll Lagen meddelar, som aldrig blifvit tillvand att öfva, ja icke ens hört nämnas, de pligter som åligga hvarje medborgare; som från ungdomsåren lärt sig betrakta dess Lagar och ordning blott såsom bördor; som aldrig fått något högre mål, något ädlare rättesnöre för sin verksamhet, än egennyttan: huru skulle en sådan kunna lifva» af medborgerliga tänkesätt? men genom rättigheten att få bereda , handlägga och yttra 6ig i de allmänna ärender, som ligga inom hans krets, blir han först verklig fri Medborgare.
Och behagade Kongl. Maj:t blott i nåder förordna, att StatsKontoret ägde fortfara med utbetalningen af de åt Vexelkontrollörerna i Stockholm och Götheborg anslagna arfvoden af Andra Hufvudtitelns besparingar, till dess Kongl. Maj:t, i sammanhang med frågan om utrikes Vexelstadga!!, fattat Sitt beslut rörande 44 dessa befattningars indragning eller fortfarande. När derefter, den 5 Maj 1837, anrnältes, att Vexelkontrollören i Stockholm, tillika Ledamot i KommersKollegium, genom döden afgått, förenade sig StatsRådets Ledamöter om det underdåniga tillstyrkande, att, till beredande af besparing för Andra Hufvudtiteln, den, som förordnades till hans efterträdare i bemälde Kollegium, äfven måtte åläggas att bestrida den af honom i lifstiden med 1,200 R:dr innehafda befatt ning såsom Vexelkontrollör, emot vedergällning af 400 R:dr, såsom ersättning för skrifvarelljelp och omkostnader i och för befattningens utöfning. Hvilket tillstyrkande Kongl. Maj:t täcktes i nåder gilla. Af hvad sålunda förekommit, och då Rikets Ständer, i oftaåberopade skrifvelse af den 6 Oktober 1834, 4:de punkten, tillkännagifvit Sitt beslut, att de under RiksStatens Hufvudtillar uppkommande besparingar icke dädanefter måtte användas till några bestämda lönanslag å stat, och Sin åsigt af Kongl. Maj:ts rätt att disponera sådana besparingar, sorn inom titeln vid ordinarie anslagen kunde uppkomma, hämtar jag anledning till anmärkning dervid, att Konungens Rådgifvare, dels den 16
JM 86. attr de banor, hvilka den sednare omförmälf, i medeltal kostat lika mycket som de Svenska jernbanorna; men tages skilnaden emellan det tre gånger dyrare dagsverkspriset i nämnda land emot här i betraktande, så följer deraf, alt om detta pris varit detsamma der som hos oss, så hade ock de anförda Amerikanska banorna kostat vida mindre än vära statsbanor. Det är icke heller troligt, att en nation, som är företrädesvis framför alla andra så känd för skarp beräkningsförmåga som den Nordamerikanska, skulle anlägga en hel mängd af ständigt begagnade jernvägar på ett sätt sorn i det hela skulle innefatta misshushållning. Redan i denna omständighet tyckes ligga ett skäl att närmare underrätta sig om deras methoder. Hvad Tysklands jernbanor beträffar, så kosta onekligen de flesta deribland mer än hvad kostnadsförslag^ för de Svenska statsbanorna upptager, och några, som måst framdragas öfver mycket oländiga trakter med dyrbara viadukter, ojemförligt mera; men der befinnas äfven, enligt de uppgifter, som lemnäs i Michaelis fullständiga statistik öfver dessa jernbanor, och hvari anläggningskapitalet för hvarje bana särskildt finnes upptaget, icke så få, som — när man tager i betraktande dels att marken är inköpt och terrasseringen nästan öfver allt anlagd för dubbel bana, dels den vida större expropriations-kostnaden, det högre priset på trävirke och i allmänhet högre arbetslöner än hos oss, och dels den större rörelse-materie], som erfordras för en lifligare trafik, hvilket gör en betydlig skilnad — skulle hafva kommit att kosta mindre än våra statsbanor, om förhållandena i afseende på vilkoret) varit desamma. Uti promemorian yttras till försvar för Herr Chefens åsigt: Kostnaden glömmes, men ett arbete, som icke motsvarar sitt ändamål, som icke uppfyller de förhoppningar, nationen dervid fästat, glömmes aldrig. Kmot detta yttrande såsom allmän sats kan ingenting invändas, ej heller mot dess tillämpning till den sak, som är i fråga, såvida en besparing göres så, alt arbetet icke uppfyller sitt ändamål. Hvarje förnuftig menniska måsle då instämma i den uttalade åsigten.
A t t dag för dag på sitt eget lilla område följa med, hur snön smälter, att observera, hur drifvorna blifva allt mindre o c h mindre, tills slutligen endast en liten plätt ligger kvar, hvilken man m e d brinnande otålighet ändtligen ser försvinna för att sedan ifrigt börja efterspana de första tecknen till återvaknande lif i naturen, är ett intresse o c h en spänning, s o m de till sommarnöjen flyttande stadsborna aldrig känna till. Ofta h ö r man sägas, att endast m y c k e t förmögna personer skulle hafva råd att b o på Djursholm. Man kan spara, o m man så behöfver, lika bra o m ej bättre på Djursholm än i hufvudstaden, hvars alla af yttringsställen för pengar j u Djursholm totalt saknar. Man klär sig enkelt o c h sliter ut sina gamla kläder, om sommaren, då man arbetar i sin lilla trädgård, o c h om vintern, då man åker skidor eller kälkbacke. Frisk o c h ren luft är något som Djursholm har att rikligen bjuda på, ehuruväl den ingalunda är hvad man kallar stark, o c h det kan m e d skäl anmärkas, att sommaren är något kvalmig o c h att temperaturdifferenserna mellan olika platser till följd af terrängens kuperade beskaffenhet då äro ganska betydliga. M e n så har också aldrig Djursholm af infödingarne prisats som någon idealisk sommarvistelseort. H v a d beträffar de personer, s o m nedslagit sina bopålar på Djursholm, så har det härliga friluftslifvet o c h den ostörda hemtrefnåden på Djursh o l m lockat en hel del olika yrkeselement att befolka villastaden, icke minst d e m s o m hafva sin dagliga sysselsättning i Stockholm. Affärsmän, vetenskapsmän, konstnärer, litteratörer o c h ämbetsmän, alla representanter för de mest olika riktningar, veta att uppskatta det behag och de gratisrekreationer för sinnet, s o m naturens omedelbara närhet erbjuder. Huru uppfriskande är ej till e x e m p e l en promenad på den vackra strandvägen!
Hushållnings-sällskapet genom kfeaturs-expositioners föranstaltande och premiers utdelning lemnat nyttiga anvisningar med afseende på fördelame af förbättrade kreatursracer och deras omsorgsfulla skötsel, hvaremot såväl Länsstyrelsens som Hushållnings-sällskapets åtgärder för att inom länet få organsierad en landtbruksskola, hvarom Eders Kongl. Maj:t under den 13 Juni 1845 allåtit nådigt bref, icke lemnat önskadt resultat. Skogarnh. Oberäknadt hvad af skogsprodukter inom orten förbrukats, samt de betydliga qvantiteter plankor, bräder, tjära m. m. som afsändts till Stockholm och andra inrikes orter, hafva enligt från tullkamrarne i länet lemnade uppgifter till utrikes orter utskeppats nedanupptagna skogseffekter. Halfva. 83 Cfi H tu. 93: 93 u 3 Q. VI ST jrtu 7< Bjelkar. Af li-tums till och med 3-tums. Under l^-tums tjocklek. Af l^-tums till och med 3-tums. Under 14 tums tjocklek. brädstump. Spiror. 3 O: ►a 3 p tr-ämnen. Tunnor. St. St. Tolften Tolften Tolfter. Tolften Tolften T:er. St. St. St. F:nar. Pär.
Denna Summa antages derföre rundt till 2 Millioner. Dessa 2 Millioner är det jag anser böra utgifvas i ouppsägbara Obligationer emot 4l proc. ränta. Den 29 December e, m. 147 Om delta sker tillkommer en ränleafgift derföre successivt; men som icke medtager mera af årliga Bancovinsten än: Sorn på denna tid Bancovinsten utgör 1,500,000, vore alltså en behållning af utöfver 1,200,000 R:dr till Rikets Ständers sammankomst 1833, att af dem disponeras. Dessa 1,300,000 R:dr förminskades väl något, genom de kostnader, som åtfölja den af mig, till fyllandet af RiksgäldsContoirets tillfälliga utgifter, föreslagna 3 p:c. upplåning på i månads uppsägning; men när deremot en ränteyinst kunde beredas RiksgäldsContoiret, om det fick rättighet, alt på 2 proc. Räkningen i Banken insätta hvad som icke behöfde disponeras af den erhållna § Bancovinsten, anser jag, att föga eller ingen kostnad skulle, genom 3 proc. lånen uppkomma. Antagom, att lik väl RiksgäldsContoiret behöfde hålla 1 Million h 3 proc., hvilket är öfverdrifvit, om StatsContoiret r månad förut underrättas om behofven; så funno Rikets Ständer endast i,o5o,ooo R:dr i stället för 1,200,000 R:dr. Då likväl öfverskotten äro lågt beräknade, 1830 . 1831 . Den aq December e. m. het vidar jag ej, 'att ju virla större Summa skall uppkomma. Skulle Banken behöfva använda de 2 millionerne till Silfverköp, synes häraf, att fulla tillgångar till årliga räntan för dem, finnes, och att ändå säkert nära 1 million är qvar till Fond för RiksgäldsContoiret.
Utskott icke ens indirecte bör deltaga i valet till dess Ledamöter, borde denna åtminstone i dess egenskap af rätts-princip vara lika för alla, man kunde då förväntat sig att Herr Grefve von Schwerin äfven föreslagit, att alla de af Ridderskapet och Adeln, hvilka sedan förledna Riksdag varit endera BancoFullmägti* ge, RiksgäldsContoirets Fullmägtige, Riksens Ständers Revisorer 6åsom alla dels redovisande dels ansvarige inför Riksens Ständer och deras Utskott, samt RiddarhusDirectionen, såsom ansvarig för Ridderskapet och Adeln, borde uteslutas icke allenast från allt deltagande i valet till Bänkman, men äfven från rättigheten att blifva 6å väl Bänkman som Elector, hvilket i analogie med Herr Grefve von Schwerins Motion, RiksdagsOrdningeas 41 § dem rättvist tillegnar. Samma af Herr Grefve von Schwerin framställda rättsprincip, att ingen bör utöiva val till Domare, som honom bedömer, är äfven vederlagd af en annan af Sveriges Grundlagar, Tryckfrihets Lagen, der Juryn väljes af sjelfva den anklagade. Hvad mig enskilt sorn Föredragande 1 Commandomål beträffar, är jag ojäfvig i saken, ty jag är icke nämnd i 41 §. at Riksdagsordningen och kan således blifva icke allenast vald till Bänkman och Elector utan afven till Utskotts Ledamot, med undantag af ConsiUutionsUtskottet, likasom Presidenten i StatsCon - 10 Dm 24 Januarii, toiret kan blifva vald till alla andra än Stats Utskottet, för hvilxet han är redogörare. Herr Rosenblad, Bernhard: En värd Ledamot af detta Stånd har,1 med sökt anledning af 41 §. af Riksdagsordningen, föreslagit uteslutandet af tjenstgörande StatsMinistrar , StatsRåd , JustitiasRåd, HofCantzler, JustitiaeCantzlerJustitiaeOmbudsman och StatsSecreterare frän rättigheten att i Bänkmansval deltaga och att till Bänkman kunna väljas.
Då åtskillige af de ifrågavarande fiskena lära vara belägna vid enskildes hemmans stränder, tror Utskottet tillika vid för - 6 Stais-ZJlsJiottets Utlåtande, N:o 136. säljningen billigt vis böra lästas det vilkor, att egare till sådant heraman, vid hvars stränder Kronofiske är beläget, må €ga optionsrätt att fisket inlösa för hvad vid auctionen derföre bjudes. Slutligen hemställer Utskottet, alt Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, derest några Kronoftsken skulle vara af den dåliga beskaffenhet, att de icke kunna till ränta skattläggas och köpare dertill erhållas, Kongl. Majit då ville Lill Rikets Ständer framställa Nådig Proposition om dylika fiskens afförande utur Kronans jordeböcker. I sammanhang härmed, har ock Utskottet förehaft Eric Nilssons från Jemtlands Län motion, att Lapparne må fritt få begagna de för närvarande utarrenderade fisken, hvilka äro belägna inom den dem, emot viss afgift, upplåtne fjällsträcka vid Norrska gränsen, samt den af samma motionär, jemte Anders Mårtensson ifrån Jemtlands Län, gjorde hemställan, att nybyggare uti nämnde provins må tillåtas att, utan afgift, begagna de Kronofisken, som antingen ligga inom eller gränsa intill deras egor, men har, i anledning af dessa motioner, icke funnit sig böra föreslå undantag ifrån hvad här förut angående dispositionen af Kronans fisken i allmänhet är vordet tillstyrkt. Då Utskottet i det föregående föreslagit, att de större Laxfiskena icke må försäljas, utan fortfarande utarrenderas, anser Utskottet sig, i öfverensstämmelse dermed, jemväl hvad angår Oloj' Olofssons Irån Westerbottens Län motion, att innehafvaren af Klabböle Laxfiske i Umeå eif mätte dervid framgent bibehållas, emot ständig taxa af i j Lunnor salt Lax, alt efter markegång betalas, icke kunna å berörde motion tillstyrka bifall. Stockholm den ig Stnts-Uiskottets Utlåtande, K.o i3~> f N:o 13^.
Jag skall icke längre upptaga tiden med en ytterligare controvers i delta ämne och vidblifver min förklaring, att jag visst icke skall hindra förslagets antagande. Hr von Hartmansdorff: Jag underställer Ståndet, huruvida en person, som icke vistas på riksdagsorten, kan betraktas såsom ledamot i något Utsk., vare sig under öfverläggningarna eller vid omröstningarna? H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Ridd.Utsk:s memor. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att vid slutet af 2 mom. i 23 § Ridd.Ordn. skulle, efter ordet anmäla, tilläggas följande ord: då sker val lill ny Utsk: s ledamot under 1 e d i g b e t s t i d e n. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn., uppläste följande: Såsom Gen.adjutant för Armeen har jag ansett det vara min pligt att tillkännagifva de brister, sorn inom försvarsväsendet finnas, och de följder, uraktlåtenheten att fylla dem medför, förvissad, att jag, såväl för det närvarande sora för det tillkommande, vore mera klandervärd, om jag ej gjort det, än nu, då sådant skett. Emedlertid bar Frih. Hermelin vid sednaste plenum, under min frånvaro, för det sistnämnda förhållandet gjort framställningar emot mig. Jag bade visserligen icke nu uppträdt för att besvara dem eller det i så många olika ämnen ingripande, till stor del från innehållet af den reservation, som synes hafva gifvit anledning till framställningarna, afvikande anförandet, om ej den Värde ledamoten oriktigt uppfattat mina skäl till reservationen, och i följd deraf äfven möjligen genom sitt anförande kan missleda andra.
(Lika med Utskottets 125 §.) § 126. än Constilutions-Utskoltet begäres lill Constilutions Utskottet , hvarjemte Remiss till Constitulions-Utskottet o. s. v. (Lika med Utskottets 126 § *34. af Riksdagsmän till Ständernas kammare, ege Utskott företaga 0. s. v. (Lika med Utskottets 134 § .38. Riksdagsmän i Samfälda kammaren valde Vallagen stadgar för Äro de Riksdagsmän i Ständernas kammare, anmäle sitt förfall hos Samfälda kammaren eller Högsta Domstolen. (Lika med Utskottets § t SS.} § j44- — - — Riksdags slut, och förordne (Lika med Utskottets förslag, § 144) § '45. skall utse Etlhundradetjugu män, Trettio af hvarje Stånd, med de i /f8 §. omförmälde egenskaper bilda Ständernas kammare. Valet skall förrättas i fem serskilda omgångar. Hvarje val-sedel skall innehålla namnen på sex ledamöter af hvarje Stånd. De sex af hvarje Stånd, hvilka vid första valet erhålla flesta rösterna, vare Riksdagsmän i Ständernas kammare för de fem näst derefter följande Riksdagar; de vid andra valet för fyra, de vid tredje valet för tre, de vid fjerde valet för två, och de vid femte valet för första näst derpå följande Riksdag. Vid val af Riksdagsmän för Preste-, Borgareoch Bonde-Stånd iagttages, alt, så snart ett val-område erhållit det antal Riksdagsmän , som enligt 48 §• sig derpå belöper, ingen den orten tillhörig må kunna på valsedel upptagas. en fullmagt, så lydande: Vid i dag anstäldt val har Rikets^Sländers Nämnd utsett N. N. att under loppet af de fem (fyra, tre, tvåj) Riksdagar, som närmast härefter på hvarandra 36 Hor till Conslitutions-Utslioltels Memorial, Nio 85.. följa, den innevarande undantagen, (under nästkommande Riksdag) vara Riksdagsman i Ständernas kammare. Hvarå detta länder till bevis och fullmagt.
Innan proposm om återremiss framställes, anhåller jag, att de Hrr, som önska en sådan, behagade för mig upgifva skillnaden emellan en författare och den, som t. ex. nedlägger sitt snälles verksamhet på anläggandet af en fabrik eller någon annan för landet gagnelig inrättning, hvaraf han bereder sig någon inkomst. Jag kan åtminstone icke finna, hvar skillnaden ligger annat än deruti, att man tycker, att författarens verksamhet i allmänhet lemnar föga vinst. Men snille som snille, och dä den inkomst, som den ena kan förvärfva, är ålagd bevillu., så bör väl samma förhållande ega rum äfven för den andre. Jag finnér således ingen giltig grund för den olikhet, hvarmed man vill behandla själens verksamhet i den ena och andra riktningen. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Gr. Lagerbjelke i hans anhållan om återremiss, emedan det är bättre, att denna föreskrift upgöres i Bevilln:s-Utsk. Hvad författarue beträffar, så är det, som Gr. af Ugglas anfört örn den ringa vinst de af sina arbeten skörda, just ett skäl för att medgifva dem den här ifrågaställda lättnaden. Annorlunda äf förhållandet med en fabrikant, som t. ex. tillverkar strumpor eller skor. Han arbetar för en stor publik, och hans inkomst bör derföre blifva större. Att Frih. Cederström varit så sträng mot förfatlarne, kan jag icke anse vara annat än en öfverdrifven modeslie, emedan han sjelf tillhör deras antal. Gr. Lagerbjelke: Jag ber endast att, med anledn. af Gr. af Ugglas’s anförande, få nämna, att jag begärt återremiss med afseende å begrafningshjelpen, men icke med afseende å snillena. Hr von Hartmansdorff: Jag får nämna, att jag begärt återremiss, så väl med afseende å författare-arfvoden, som rör:de begrafningshjelpen.
I några andra af sina små studier söker han le med detta halft bittra, halft vemodiga löje, som Kielland har, när han presenterar sig som älskvärdast, men hos Geijersstam är detta föga mer än en reminiscens från de norska ironikerna; läs blott “ Goda vänner, trogna grannar och mera sådant “ r der hans kör af sqvallersystrar uttrycker sig som den aldrig gjort annat än studerat “ Samhällets pelare “ och “ Elsa “, och der en af de mest slående perioderna återfinnes nästan ord för ord i Elsters “ Solskye “. Helgjutnast är “ Ett äktenskapur så oemotståndligt gripande i sin skärande tröstlöshet är denna historia om en ung qvinna, som utstyrt sin fästman med sitt eget rena sinnes alla dygder för att efter giftermålet vakna upp från sin förblindelse i en sinlig, liderlig mans armar, för hvilkens förflutna lif hon måste vämjas. Och ingen hjelp finnes, en dödssynd är det ju att skilja, hvad Gud förenat, och hvartill skulle det tjena dessutom, säger samhället här i hennes mors gestalt, verlden har alltid varit sådan, kommer ej att förblifva annorlunda, och man måste taga menniskorna, som de äro. Så vänjer hon sig vid skammen, kommer till sist derhän, att hon ej längre föraktar sig sjelf. Det hela är så fadt, det hela är ingenting — så blir hon mycket fet, äter mycket och lägger sig till en knähund. Det är en af dessa skildringar, som man icke glömmer i brådkastet, dess lärdomar nita sig fast i ens sinne, som vore de skrifna med flammande typer. Den största berättelsen i häftet är den, hvarefter boken på engelskt vis uppkallats, men äfven den förtjenar knappast namnet novell, det är snarare ett utkast, en stomme till en roman, som stundom har något af en dispositions skelettaktiga form. Jag vill gifva en kort resumé deraf. Kristian Granes mor var en varmt religiös natur, hans far ursprungligen en tviflare, men som bit för bit skänkt bort sin öfvertygelse och slutligen hamnat i sin barnatro. Härigenom får sonen i arf frön till grubbleri och själastrider, och hans tvifvel utvecklades mer och mer efter hans första nattvardsgång.