Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att emellertid hålla rum öppet för ett såd 38 Kongl. Maj:ts Ndd. Proposition, N:o 02. Om allmänna inseendet öfver Mätt och Vigt, samt om Justerarens åliggande i allmänhet. § Il Rikets mått och vigt står under Gett er al-Landtmäteri-kontor ets öfverins e~ ende, Öfver-Ståthållaren i Stockholm samt Yåre Befallningshafvande i länen tillhörer ock att, såsom i öfriga ordningsmål af allmän vigt, vaka deröfver, att i allt hvad härtill hörer rätt och behörigt tillgår. A - § 12> a) Öfver-Direktören öfver Landtmäteriet utser och förordnar till justerare dem, som, efter föregången pröfning, linnas vara dertill skicklige, och anvisar hvar och en af dem det distrikt, hvarinom han för justeringen skall vara ansvarig. Dessa justerare skola ställa sig till efterrättelse den för dem utkommande instruktion, samt för öfrigt af Öfver-Direktören icke allenast taga befallning och underrättelse om hvad till justeringens behöriga verkställighet vidare hörer, utan ock för honom redogöra. b) Stapelstäderna må hafva sine egne edsvurne Justerare, som de sjelfve löna; dock skola äfven desse vara af Öfver-Direktören såsom skicklige godkände; och gälle för öfrigt om dem hvad om andre justerare i nästföregående moment nämndt är. c) General-Landtmäteri-kontoret åligger att undersöka och stämpla alla li - stadgande, hafva vi uti § 13, mom. f) infort en antydan derom. Yi hafva tillagt uttrycket allmänhet^, emedan justeraren torde böra hafva en speciel Instruktion att ställa sig till efterrättelse i afseende å det tekniska, m. m. Lika med § 10 i 1826 års förslag, med undantag af öfverinseendet, som i öfverensstämmelse med Kongl. Instruktionen för General-Landtmäteri-kontoret den 4 Maj 1827 torde fortfarande böra tillhöra detta verk, utan att Kongl. Kammar-kollegium dermed har någon befattning.
”Detta är Ärans fält, detta!” – Jag grep Efter hans ljungeld, i stegrad harm; Men upp höll Thor sin mäktiga arm, Och eldarne, skakade, blänkte. Jag såg – Genom rasande verldars töcken, Längst bort öfver Ärans skräckliga fält – Ett Berg af störtande klippor Förlora sin spets i evig natt: Högst syntes i trolldomsglans Halftöppnad en Himmel, och chorer Af Cherubim och Seraphim Och af helgons skinande kretsar; Djupast i bergets däld, vrålande Med gny och qvidan, vräkte upp En Afgrund blåröda lågor, i moln Af gnistrig hvirflande rök; omkring På svarta klippor djeflar sutto, Grinande vildt; uppöfver dem, I det dystra afgrunds-dunklet, Vidt blänkte af guld ett Tempel, Der prester, smyckade stolt med tiarer, Skränade Helig! Helig! och gällt Basuner stötte; och folken Darrande kommo, buro fram guld, – Guld, som var deras rena blod Af mödan pressadt ut, och härdadt I qvalets glödande ugn. Näst ofvan Templet, i dess gulds Milda sken, ljuft yrade Lärde, Kastande tankfullt i rymden ut Linier, cirklar, paraboler, Ofantliga ord, magiska ljud, färgade bloss, För att af evig grund oss visa Lögnens och Våldets, heliga Åsnors Och Tyranners gudomliga rätt. ”Hören! hören!” Från sin källa på en blomsterhöjd Då ropade högt en ädel Vis; ”Hören! Naturen är lefvande sanning, Är skönhetens, nöjets enda lag, Och evig rätt för Kungar och Folken; Naturen ler åt de stora ord, Och ärar blott kraft i snille och hjerta; Den bäste, säger hon, den är störst! Naturen är Guds leende anlet, Guds egen skönhet i dödelig glans! Hon strålar af vishet, att leda oss; Hennes eviga löje Säger: Dödlige! Följen mig, En himmel af skönhet jag är; Guds himmel ler i min skönhet”. – ”Bränn! Bränn honom”! skränade Åsnorna nu, med Tyranner och Lärde: Och bålet flammade upp mot skyn;
För att nu komma lill Nedre Revisionen ■— sorn sällsamt nog så heter, enär ingen öfre finnespåslår jag att, när man någorlunda känner revisions-secreterarnes göromål, när man vet hvilken ovanlig förmåga fordras för att vara en fullinaIig revisions-secreterare, när man vet, huru hans tjenstgöring är ställd, huru manga nätter han icke får beräkna någon hvila under den tid han är tjenstgörande; så gör det riktigt ondt alise strängt förfaras med deras ändå ej öfverdrift^ lönevillkor. Detta skulle jag'önska, att man ofta ville betänka vid behandlingen af våra civila tjenster. Med de förmögenheter de besitta, med dc studier de nödgats idka, P e 11 a Maje. m. skulle Ue, om de vändt sig åt den industriella vägen, om de endast ingipge på ett hapdejscontpr, der de tjenstgjorde 4 h 5 timmar om förmiddagen, förtjena 4 ä 5 gånger så mycket, sorn högt uppsatte tjenstemän, Peli tidigt på eftermiddagarna vara frie att spatsera och röra sig saint sofva tryggt örn nätterna. Jag anhåller derföre om Ståndets bevågenhet för revisions-secreterarne, om hvilka jag nu talar. Jag förenar mig helt och hullet med den af Frih. Cederström gjorda anr märkning. Ett enda mål, sorn genom mängden af göromål eller trötthet skulle försummas, eljer med mindre uppmärk^ samhet behandlas, kan, såsom lian anmärkt, handja om summor, mångfalldigt betydligare, än den, hvarom bär är fråga. Men ej nog dermed; sjelfva Staten sker en skada, en ofantlig skada, när efteråt det är för sent, och det upptäckes alt ett misstag blifvit begånget i högsta instansen. Detta vållar ett misstroende, en missbelåtenhet, sorn gör en större alls män skada, än sorn kan motsvaras af mångå gånger diffes rencen i de summor, som här är fråga om. Frih. Cederström, Anders, uppläste följande: Då jag i förmiddagens plenum hegärde StatsUtsk:s utlåtln N:js 7Q och 8o på bordet, så skedde detsamma ej utan orsaker.
N:o 33. åklagaren, oberedd härpå, icke försett sig med tiilräcklige bevis, är restan ten komme alt återförpassas, stundom flere, ända lill 5 å 6 gånger; samt slutligen att bestraffningen, uteblifven i rätter tid, förfelade dess verkan; och har Motionairen, till förekommande af nämnde olägenheter, föreslagit följande stadganden: i :o citt Häradshöfdingarne borde åläggas, efter erhällen anmälan, att arrestering skett, och sedan reqvisition i följd deraf om urtima Ting bekommen är, skyndsamligen och sist inom fjerde dagen derefter urtima Ting uträtta och ransakning öfver brottet företaga, utan att aunat hinder än sjukdomsförfall borde vara antagligt. 2:0 Att Kronobatjeningen borde genast efter arresteringen anmäla förhållandet till Häradshöfdingen och anhålla om extra Tings utsättande, samt icke ihf örpassa den häktade till Länshäktet förr, än arresteringen hos Domaren vore rapporterad och urtima Ting skett, eller föreskrifva förfall för dess verkställande inom bestämda tiden blifvit anmäldt; 3:o att först då, sedan berättelse ankommit till Kronob etj eningen om Domarens sjukdomsförfall, Krono betjeningen egde alt inf örpassa den arresterade, hvaremot, 0111 annorlunda skedda, kostnaden borde drabba den försumlige; och 4:0 under tiden emellan arresteringen och urtima Tinget eller ransakningen, sä vida ej denna tid kommer att öfverskrida fyra dagar, brottslingen borde af Häradsgevaldigern värdas, emot den ersättning, som i dylika fall bestås. I afseende å detta förslag har Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielsson från .Elfsborgs Län anmärkt, att, utom
Fröken Brita Christina Stjerncronas testamente af den 22 April 1822 innehåller, att hela behållningen efter boets utredning skall tillställas Svenska Riddarhusets Adliga Jungfru-stifts-kassa för att förvaltas af dess Direction enligt testamentets vidare föreskrifter. (Denna disposition tillhörer väl således rätteligen Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassa). 8 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 14. Uti gåfvobref af den 10 December 1821 gifver Krigs-Rådet Wilhelm Adolf de Silenlz 4,000 R:dr B:co till Riddarhus-Directionen för att användas till pensioner på sätt gåfvobrefvet vidare innehåller, En Okänd Välgörares Disposition af den 6 Maj 1830 anslår till Riddarhus-kassan ett kapital af 7,033 R:dr 16 sk. B:co för att användas till pensioner. Denna disposition ingick först till Riddarhus-kassan och bokfördes i hennes räkenskap men utbröts derifrån till följe af Ridd. och Adelns beslut vid 1834 års Riksdag och har allt sedermera haft sin egen räkenskap. Krigsrådet Friherre Ant. von Liewens testamente, af den 19 November 1839, anvisar 26,000 R:dr B:co till Riddarhus-Directionen att i everldliga tider fruktbara göras och hvaraf räntan skall fördelas i pensioner, en under benämning: von Liewenska ränte-penninge-pension å 300 R:dr samt 10 under benämning: von Liewenska pensioner å 100 R:dr. Öfverste A. ål. Berghman förordnar i testamente af den 27 Maj 1829 att hans förviirfvade egendom skall användas till stipendier och pensioner, samt uppdrager åt Uiddarhus-Directionen att åtaga sig vården och förvaltningen deraf, samt att disponera revenuen på sätt i testamentet utförligare stadgas.
Raab i hvad först hans påstående beträffar att, om den ordinarie räntan, som är indelad, skulle kronan behållas, så skulle beloppet deraf nödvändigt komma att beräknas högre än hvad som nu sker, dä detsamma går till indelningshafvarne, och då det är för Statsregleringen likgiltigt, huruvida detsamma beräknas högre eller lägre än hvad som i räkenskaperna upföres. Om man ser på den ordinarie ränta, som är kronan behållen, så skall man finna, att ehuruväl den vissa år har utgjort betydligt mer än hvartill den 220 Den 8 Mars f. m. varit beräknad, och f. n. är beräknad, sä är den likväl icke uti inkomstberäkningen förhöjd förr än vid denna riksdag, med 10,000 r:dr, hvilket på hela summan utgör omkring 1 £ proc. Delta kan således gifva begrepp om huru förhållandet skulle blifva, om den ordinarie räntan vore kronan behållen, och således ingå i öfverensstämmelse med de grunder, hvarefter kronans öfrige räntor beräknas. Jag tror att summan af skilnaden skulle blifva ganska obetydlig i det hela. Vi hafva dessutom sett, att det varit år nemi. 1844 och 1845, hvilka icke äro så aflägsna från vår tid, då verkliga behållningen af kronans ordinarie ränta icke ens upgått till det belopp, hvartill den varit beräknad. Beloppet beror på mar kegången, och då denna bestämmes efter de gångbara prisen och man icke kan förutse hvartill dessa skola upgå för de kommande åren, så kunna naturligtvis de ordinarie räntorna icke beräknas till det högsta man kan föreställa sig att de komma att utgöra; utan måste raan beräkna dem efter det, hvartill de enl. sednare årens markegång upgått. Markegången kan förorsaka en sådan skilnad, så att när år 1845 den till Statsverket inflytande andelen af ordinarie räntan upgick till 570,311 r:dr, så upgick den deremot år 1847 till 607,701 r:dr. Jag betviflar således att den indelta ordinarie räntan, om den äfven skulle blifva kronan behållen, kunde beräknas högre, än hvartill den nu upgår.
Följden haraf liar blifvit, a t t F ö r h u d e t fatt sig tillsandt en hel serie af den niangsidiga, och förtriilfligt organiserade Praiienvereins månatliga, Blatter, och andra skrifter, iivilka för vaiirierna af en god sjukvards upprättande pb den sveriska landsbygden esbjiide~ det största intresse. Dagny har tryarr alltför litet i i t r p n i e för iitt anföra mer an några få af de åtgärder, soiii den badensiska föreiiingen vidtagit. Vi meddela har det soiii syfies biist kunna tilliiinpas afven på v h a förli&amp;llanden, lirilket i viss inin fiir giilla soiii ett; kompletterande af artikeln i 7: de baftst: tf rar senaste %rgi: iq iniC a Sjukvårdens ordnande p % landsbygden 1 .. A r 1884 beslöt, nu soin alltid pk initiatir af. stnrliei-tiginnan, den badensiska fruntimmersföreningen att bilda en ny gren för sin verksamhet, i syfte a t t utbilda sjiiksköte~sko~ för laxidsbjgden. Fik detta ändamål upprättades t r e m e kursw att iidigen pli regelbiindua tider utbilda. sjiiksköterskor för nämnda syfte. Ilet bestaiudts, a t t triil.- serna skulle omfatta fem veckors teoretisk underrisniiig, rtieddelad; r.! assisterande läkare vid sjlikhuset r l i i d ~ v i g Wilhelm:, dar iinilerrisniilgen a r afgiftsfri, men dar friintiiniiicrsf: ' i ?e: 1ingeii betalar eltreiis dag 25 \ liga kost. : ':) Efter den teoretiska kursen vidtager den praktiska undervisningen i sjukvård, på något af föreningen godkändt sjukhus, under två månaders tid; här betalar eleven sjalf sin kost.
Skrifvelse till Riksens Ständers Stats - Utskott, rörande de Barthelemy ska medlen; Gifven Stockholms Slott den 29 Juni 1815. Så val med anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 18 April 1812, som Biksens Ständers i följe deraf tagna beslut , går Kongl. Maj:t nu, att till Biksens Ständers kunskap bringa, hvad i anseende till den Kongl. Maj:t upplåtna dispositionsrätt öfver inkomsten från Colonien St. Barthelemy sig tilldragit, hvad fördel Moderlandet deraf vunnit, och i hvad man de öfverskjutande inkomsterna kunnat - j\ «34 Den 5 Juli, nät till allmänt nyttiga anstalter inom Riket användas. Den behållne inkomsten från On St. Barthelemy, har under loppet af åren 1812, 1813 och 1814 varit till sitt belopp likaså skiljaktig, som omöjlig att med någon säkerhet i förväg beräkna. Beroende helt och hållet af handelns större eller mindre liflighet, har denna inkomst i synnerhet varit betydlig under kriget imellan Stora Brittannien och Amerikanska Fristaterna, då St. Barthelemy nästan var den enda neutrala handels-plats i Vest-Indien, meri deremot nu betydligen aftagit efter inträffad fred och öppnade allmänna handéls-communicatiqner. Ko^ngl. Majit har, vid dessa 'medels användande, först låtit sig angeläget vara, att Mppfydjiji. det vilkor Riksens Ständer vid deras öfverlåta.nde till Konungen fastställt, nemligen: J\tt till förekommande af framtida möjliga brister bespara de öfverskjutande tillgångarna, så att administrationen af Colonien, äfvensom det här särskildt inrättade Colonial - Departementet , ej i något fall komme att belasta Svenska Stats-Verket. Icke desto mindre har Kongl. Majit funnit tillfälle att använda betydliga summor till befrämjande af nyttiga anstalter inom Riket, nemi.: Såsom undsättnings fond ät Kongl. Mägazins-Directionen vid den år 1812 inträffade svåra missväxten R:dr B:co 100,000:— - För rums apteiflng och under Transport Rid.
Efter det be - Den 10 Augusti f. m. grepp, sorn jag gör mig om de stora mäktiga potentaternes upphöjda tänkesätt och stora upplysning, kan jag icke göra för mig fattligt, alt Sveriges ära och anseende hos dem skulle nedsättas, derigenom att Svenska Styrelsen för dessa makter förklarade, att Sverige, i anseende till sina behof, icke funnit sig böra bekosta så dyra diplomatiska agenter, och att Sverige derföre önskade att få bestrida sina relationer till dessa makter genom diplomatiska agenter af lägre rang, sorn medtogo mindre af statsanslaget; och jag tror, att all den uppsigt på de resp. hofven, (jag ber herrarna vara så goda erinra sig att ordet uppsigt icke är mitt, ulan den talarens på andra sidan, som önskat denna slags polisuppsigt, ty jag vet icke att det kan vara någon annan, som kan komma i fråga,) som kan anses behöflig, lika väl och så grundligt som Sveriges förhållanden det behöfver, kuude verkställas af mindre kostsamma personer. Jag ber herrarna dessutom hafva godheten i minnet återkalla, att det icke är rätt länge sedan Sverige hade den förmånen att, med alltför få undantag, se hela sin diplomatiska corps samlad i hufvudstaden, under hvilken tid den omnämnda uppsigten var öfverlemnad åt legations-secreterare eller charges d’afifaires. Jag ber herrarna äfven hafva godheten iakttaga, att i närvar, högst kritiska ögonblick, som påstås vara för handen i Frankrike, vi hafva förmånen att se vår accrediterade minister i Paris sysselsatt att biträda oss under våra öfverläggningar; och att det således icke mätte förhålla sig så obeskrifligen farligt i afseende å behofvet af den s. k. uppsigten, enär det icke lärer vara möjligt att förskottsvis beräkna de särskilda tidpunkter, då denna uppsigt företrädesvis behöfves; och ingen särdeles olycka synes uppkomma deraf, att den egentliga uppsyningsmannen icke befinner sig på stället. Då jag yrkar bifall till StalsTJtskrs betänk, röride minister-cassan, utbeder jag mig att ännu få yttra några ord i delta hänseende.
Och jag fruktar, att vi endast få skada af hela jernvägen, fast den låtsas vara till hjelp. Hit kommer se'n att strömma arbetsfolk från alla håll och lönerna hålla sig under sommaren lika låga, som nu. Hur skulle enskilda personer betala dess mer än staten. Hvad tycks om det, att det sägs, att jordegarene varit och talat med ingeniörerna, att de ingalunda skola ge åt arbetsfolket höga löner, visste Holpainen berätta. Jesus hjelpe! ropade Lopo, de hålla alla tillhopa mot oss. Men låt dem gå på, det blir nog också en gång deras tur, om inte i det här lifvet, så i det kommande. Låt dem hållas, hämnden kommer nog en gång. Nog kommer det att finnas öfverflöd på fattigt folk i socknarne, om man inte ens i sommar kan få förtjena mer än åttio penni, sade Tiina Katri. Mången har fem, sex barn, se'n kommer hyran och de under vintern gjorda skulderna, hvilka måste betalas. Och när man sedan blifvit så utblottad på kläder och annat, att mången inte har mer än himmelens foglar. Jag förstår verkligen inte, på hvad sätt man skall kunna lefva nästa vinter. Det är bäst att börja stjäla, så att man får komma i fängelse, eller också ställa så till, att man kommer på lasarettet, då tar nog kronan vård om en, menade Lopo. Gud välsigne, så ni talar! sade Mari, i det hon vyssade barnet, som åter börjat skrika. Ja, det fins ju ingen annan möjlighet. Eller är det bättre att gå och hänga sig? Hellre lider man och håller ut, till dess döden kommer. Mari vände barnet på magen och bultade det sakta i ryggen. Det tycktes få litet lindring deraf, men lindan var baktill alldeles våt. Kära menniska, låt det få torrt på sig, sade Tiina Katri. Hvarifrån skall jag taga det, när det inte fins. I natt smutsade hon ner allt, och jag har ännu inte hunnit tvätta. Petu, hemta hit det der täcket. Nå, nu fryser det åtminstone inte. Hon lindade Anni in i täcket och lät det ligga på magen på hennes armar. Det har visst knip, eftersom det får bättre ro så der på magen, sade hon.
För en Rättare eller Fogde, han mä kallas hwad som hälst, betalas frän dubbelt till och med sexdubbla afgiftcr mot en Dräng i män af Egendo» mens storlek som han sköter. Ä en Egendom under fem hela Hemman, mä en sädan begagnas eller ej; men wid Egendomar derutöfwcr mäste för en sädaa erläggas Bewillning. Bruks-Jnspcctorer och Bokhällare betala äfwcnledis i män af Brukens storlek. BruksSmeder erlägga lika asgjstcr m^d cn Bonde pä helt hemman. Kohloch Smcdjc-Drängar lika med andra Drängar; Kammar-Jungfrur dubbelt emot Pigor. HuShällcrffor tre gängor ben afgift som för cn Piga, och för Demoiselle:- som hafwa inseende öfwer Hushällnin-en, dubbelt emot en Hushällerska. 10:0 Den 25 September. 927 7O:o Tokpare pä större Torp, som hgfwa ökar och göra 4 Oagswerken i wcckan, betala lika afgift med en Bonde ä halft Hemman. z, 2 och I Oagswerks,Torpare betala i proportion mindre. ve, hwilka endast till stna Stugor hafwa Kähltäppor betala lika med Drängar. Sockne-Ejcrningsmän betala lika med Brukare af helt Hemman. Eärdshandtwcrkare dubbelt mot Drängar. 11:0 Mölnare wid skattlagd? Qwarnar, som mala för Tull-kappc ät Qwarnägarcn, betalar för ett par stenar, som ej gä hela äret, lika med half gärds Bonde, för 2 par dubbelt, 0. s. w. venna afgift jämkas efter som de gä längre eller kortare tider; för hwarje par som gä hela äret, betalas dubbelt. Äger Mölnare Qwarnen sjelf, betalar han i Personel Bewillning dubbelt mot hwad för hwarje fbrhällande utsatt är.
S Semi. 1 Jfd. 1# g^ STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, 1S40. Bevillnings-Utskottets Betänkande > N:o 20. I N:o 20. Ankom till Exp. Utsk. den 2g Juni, kl. io f. m. Betänkande, angående Städernas Salu-Accis. Xiii följe af 5g, 6o och 61 §§. Regerings-Formen, åligger det Bevillningsutskottet alt afgifva förslag, i afseende på utgörandet och fördelningen af Ständernas Salu-Accis, som, vid sista stats-regleringen beräknades till 7,5oo R:dr, men uti Kongl. Maj:ts Kådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, af den 27 nästlidne Januari, blifvit föreslagen att uppföras lill 11,000 R:dr. "Vid sistlidne Riksdag beslöto Rikets Ständer, att de städer, uti hvilka rättighet att, utan afgift, införa och försälja kött, bröd och dricka ännu icke vore landtmannen medgifven, fortfarande borde erlägga den, genom Kongl, kungörelsen af den 3o November 1810, för dessa städer stadgade Salu-accis-ersättnings-afgift, intilldess införselsoch försäljningsfrihet af ofvannämnde förnödenhets-arliklar uti någon af dessa städer medgifves, då, året efter det införselsfriheten beviljats, samma stad skulle befrias från berörde afgifls utgörande.
GREFVINNAN. FANNY. Sedan MAGDALENA. Vakna upp, mitt stackars barn, det är din vän, det är Hermans mor, som sitter vid din sida. FANNY (med matt stämma). Hvem är det som talar? En kärleksfull vän! Vakna upp, arma Fanny, och följ mej till min vagn. Der skall du sitta trygg vid sidan af din och Hermans ömma mor. En vagn, som väntar mej, och derinne min mor? Ah, det är Jakobs varning. Nej, nej, jag följer inte, jag är inte fånig, jag är blott sjuk. Finns då inFANNY (i half yrsel). GREFVINNAN. GREFVINNAN (ömt). 118 gen här, som kan rädda mej? (med ångest ropande:) Herman, rädda mej, rädda mej! Hon yrar! Min Gud! Hvart skall jag föra henne? Nådig Grefvinna! Aron och Berthels hustru nalkas hitåt. Aron skall igenkänna er. Göm er undan här bland träden. Ser du ej, att jag inte kan öfverge denna stackars varelse. Låt mej bli här och stödja henne. Mej må han gerna känna igen; jag trotsar hans försmädelser Skynda er, fru Grefvinna! Der är han redan! (intager Grefvinnans plats på bänken.) GREFVINNAN (drar sig undan åt höger). MAGDALENA. GREFVINNAN. MAGDALENA (inkommer bestört). GREFVINNAN. Släpp ej den arma flickan ur sigte. TRETTONDE SCENEN. ARON. SARA. MAGDALENA. FANNY. Hvad ä' det för damer, som sitta här så melankoliska i månskensskymningen? Ah, ä' det möjligt? Dygdädla mamsell Magdalena! Om ni har någon gnista barmhertighet, så skyndar ni efter hjelp åt denna stackars unga flicka. MAGDALENA. ARON. 119 SARA (förskräckt). Herre, min Evige, ä' det inte Fanny, som vi ha sökt öfverallt? Ä' hon nu sjuk, den sjåpan? Fanny, min lilla flicka, hur ä' det med dej?
Swärighcten af indelta Armäens eomvlettcrande äfwcnsom den ännu större af Warfwade Armens bcwisar huru litet man uti dylika fall kunde förlita sig pä penningens wid andra tillfallen sä oswikcliga warde — isynnerhet nar frägan är om ett sä stort antal stridsmän» som det i fräga warande. Jag fär sälcdes förklara, att jag till alla delar in, stämmer med de af Herr Friherre kuäölk Lehrström framställde grunder. — Skulle likwäl HöglRidderffapct och Adeln upplyst finna, att orden Lonscriblion eller National-Arinermg hwilka redan gjort ett sä obehagligt intryck pä wisia Clasier medborgare, möjligtwis nu borde undwikas, sä kunde hufwud-ändamälet lika wäl winnås, om, med bibehållande af Friherre Eelleiströms uppgifna grunder, hwarje Län, Stad, Härad eller Socken i mohn af desi folk-nummer älades att wid inträffande krig utöfwer den wanliga roteringen anffaffa ett emot behofwet lsmpadt antal Soldater, tjcnligl kjädde, hwilket äfwcn 'som - Den 2 April. 4Z sou, ben öfrige krigsmagten wid inträffad afgänga borde complctteras och ersättas. Grefwe ve la varllie, ^acvd: Knappast hade jag förniodat akt sedan Riksens församlade Ständer i iner, an ii mannder haft sig uppdragit en mängd angelägna mäl, ännu ett af den största wigt skulle äterstä, skulle komma till företagande och afgörande nästan i ögonblicket, dä Ständcrne stola ätstiljas. Det är ej en enskild mans gagn eller förlust, som är i fraga, det är det allmännas wäl, det är Fosterlandets beständ, det är bibchällandet af »rar sjelfständig, het, som stals afgöras, och jag skulle anse mig straffbar, om jag ett ögonblick kunde twcka om Ridderstapcts och Adelns tänkesätt wid ett sädant tillfälle.