Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan man ansett sig höra föreslå Privat-Bankernes fortsättning på nu gällande vilkor, hade man icke behöft frukta att de skulle upphöra förs nästa Riksdag och således icke heller nu, på sätt som skett, föreslå medel för deras supleerande. Man har derigenom, caktadt Banco-Discontens lånerörelse förut af Utskottet erkänts icke vara, hvarken för Banken, såsom vexelBank, eller för Näringarne ändamålsenlig, helt behändigt öppnat banan för denna rörelses utvidgande genom nya Filial-Disconters inrättande i orterne. En gång etablerade, skola de troligen komma att af Rikets Ständer ostörde, framgent fortfara. Den första följden skall väl blifva de närvarande PrivatBankernes upphörande, men måhända skall icke så lång tid efter deras hädanfärd förflyta, innan man, förgätande deras verkliga eller förmenta fel och brister, endast skall erinra sig, att de dock innehade den värderade egenskapen, att lemna lån, och denna åter föranleda deras åleruppväckelw Banco-Utskottets Utlåtande, N.o 44- 95 till samtidigt lif med Bankens, emedlertid i verksamhet satte, låne*>inrättningar. Om denna, icke osannolika förmodan kommer att realiseras, så torde den lid vara långt aflägsen, innan man i vårt land tvingas att inse, det man, under en ständigt fortsatt skuldsättning, icke vandrar på den bana, som leder till beredande af allmänt välstånd.” Herr Prosten Thudén har instämdt i de 2:dra sista punkterne af nästberörde reservation. Af Herr Biskop Agardh: ”Genom förevarande svar på de anmärkningar, som blifvit i RiksStånden gjorde vid hufvud-Betänkandet N:o 29, har all förhoppning försvunnit, att någon enda väsendtlig förändring skulle vid denna Riksdag komma att företagas i närvarande Bank-rörelse, hvars bristfällighet likväl, genom tillstyrkandet, att en Committé måtte tillsättas, med ändamål att en sådan mera genomgripande förändring föreslå, synes af Utskottet sjelf vara medgifvet.
Jag tror mig icke hafva orätt upfattaf, att §:n blifvit, i anledn. af anmärkmr och förslag till förändrade ordalag i begynnelsen af densamma, återremitterad, men hvad beträffar öfriga delar af §:n, så qvarstå dessa naturligtvis till pröfning af R. o. Ad., och kunna således äfven återremitteras, i händelse anledmr dertill förefinnas. Hvad beträffar Frih. Palmstjernas framställning om införande af auktionister i denna §, så instämmer jag i de åsigter, som af Frih. Raab blifvit yttrade. Jag tror nemi., att det bestyr, som auktionisterne på landet åtaga sig, i många fall slår ut med förlust för dem, enär de måste lemna varorne på kredit, och det ofta händer, att auktions-inropare, som ansetts vederhäftiga, sedermera, när betalningstiden inträffar, befinnas utfattige. Förslagets antagande skulle, såsom Frih. Raab anmärkt, leda derhän, att man antingen icke får någon, som förrättar auktioner, eller också, att auktionsförrättaren måste förhöja sin provision med så stor proc., att han derigenom blir ersatt för bevilln:n, hvilken då i stället faller på den, för hvars räkning auktion hålles. Visserligen finnas många sådane auktionister, hvilka kunna beskattas genom bevilln., men det finnes också, såsom Frih. Raab erinrat, många tillfällen, då det skulle blifva omöjligt att erhålla auktionister, i händelse de finge vidkännas serskild beskattning. Jag tror, att den inkomst, som Staten skulle skörda af den ifrå— gavar:de beskattningen, blefve så ringa, att den icke förtjenär att tagas i betraktande, när man fäster afseende på de olägenheter, som å andra sidan skulle upstå; hvarföre jag vördsamt Den 27 Maj e. m. 427 anhåller, alt R. o. Ad. icke måtte upföra ifrågavar:de personer till beskattning. Frih. Palmstjerna: Det är allmänt kändt, att i många orter och förmodligen i alla orter, finnas auktiouister, som förtjena icke obetydligt penningar på att hålla auktioner än här och än eler.
De Ledamöter, som anse Stånden encfast aga afgörande rätt i Mål, som röra 107 §., lära i alia fall icke kunna undgå, att finna äterremiss nödvändig, för att, såsom en värd Ledamot Herr Friherre Boye, ganska rigtigt anmarkt, erfara efter hvilken §. detta Mål tilläf. ventyrs skulle kunna komma att behandlas. Siuteligen torde jag få förklara, att jag för min del ingalunda ar någon älskare af Anmärkningar, man skulle tvärtom önska, att aldrig någon anledning dertill gåfves. Jag skulle cc&så högeligen önska samt vågar äfven hoppas, att de upplysningar i ämnet, som Utskottet kommer att meddela Riksens Ständer , skola tillräckligen ådagalägga att de åtgärdar, sorn blifvit anmärkta, varit lagliga och nyttiga. Hvilket ikulla vara nyttigast antingen att Riksens Ben 55 April. 313 Sränder äga afgörande rätten i Anmärkningsfrågor, eller att denna rätt anförtros åt deras Constitutions-Utskott, vågar jag ej fälla något bestämdt omdöme. Men innan någon Opinion i detta afseende hunnit stadgas, har jag ansett nödigt att^ bibehålla Grundlagens bokstaf i helgd , till förekommande sf menliga prsjudicater. Är bokstafven origtig, så bör den ändras: Jag vågar således ödmjukast förnya min anhållan om återremiss. Herr Schunström, Pehr: Jag ogillar fullkomligt Herr von Hausvolffs tolkning af Grundlagen och tror att det är Riksens Ständers ratt att enligt 107 §. besluta. Jag anhåller således cm återremiss af Constitutions-Utskottets Memorial. Herr von Hauswolff: En värd Talare har fastat sig vid ordet skull, som nyttjas uti Riksdags Ordningens 29:öe §. i stället lör ordet äge, sorn finnes uti Regerings-Formens 106 och 107 § §■ rörande det för ConstitutionsUtskottet stadgade behandlingssätty och samma Ledamot söker deraf draga en serskild condusion.
M. täcktes i Nåder låta vidtaga ytterligare åtgärder till sådane entreprenaders befrämjande, samt Underdåniga Skrifvelserl 571 att, i sådant afseende, E. K. M:ts Befallningshafvande i de Län, der skjuts-entreprenader, eller andre till samma ändamål ledande regleringar, hvarmed de skjuisskyldige finna sig belåtne, icke redan egt rum, kunde varda i Nåder förständigade, att, helst districtvis och icke i massa, höra samtlige Skjuts-lagen vid de Gästgifverier, dit Hållskjuts är anslagen, och äfven de öfrige på de ställen, der skjutsnings-skyldiglieten anses betungande, angående skjutsens upplåtande på entreprenad, efter de uti högstberörde Kongl. Circulaire-Bref fastställde grunder, och med detsamma lemna hugade enirepreneurer tillfälle, att göra sine anbud, hvarvid intet annat tvång på ena elfer andra sidan borde ega rum, än att, der någon skulle vilja för blotti skjutslegan åtaga sig skjutsningen, ett sådant anbud borde ovilkorligen antagas, samt att, i fråga om andra anbud plurajiteten af skjutslaget egde bestämma antagandeL eller förkastandet deraf; Och förmoda Riksens Ständer, att en sådan entreprenad skulle betydligen underlättas, om, enligt Riksens Ständers, uti.underdånig Skrifvelse den 1a sistlidne Maji, yttrade önskan, Kronans manskap och effecter blelve sjöledes fortskaffade vid alla de tillfällen, då lägenhet dertill gåfves, genom hvilken anstalt Krono-skjutsen kunde så minskas, att alne hästar af hvarje helt
Sersk, Utsk, Bet, VIII: 461. Sersk. Utsk. S, U. Skrif. X: 7I3. — soch T j en st-m än, med många Barn, Pensioner för dem, Remiss II: Siy. S, o. E, U, Bet, IV: 1428. Besl. IX; 467. 473. 486. 492. Sjutioårige, med Indelte Löner, S. U, Bet. IV: 1370. Besl. IX; 459: 462. 463. 481. Skrif, X: 337, de mindre Städernes, Löner för dem på Kronans Stat, se Up bör ds män. Enskiften, se Skiften. Eskilstuna, Rådstufvu-Rätt, dess flera Embetsfel, Just, Omb, Brrätt. II; 243. Expeditions-Lösen, se Lösen. F. Fabriker, understöd för dem, se Collegium, K omin e rs e-, fonderne derunder, m. m. Falun, Rådstufvu-Rätt, dess åtgärd i målet om And, Aspgren, Just, Omb, Berätt, II: 383, Regis/er. 17 Fastigheter, Lån derå från Bankett, Revisor, Beratt, II: i3. B. U. Bet. VI: 3og. Remiss å Memorial II: 434. 446. 45o. 472. 479. 48i. 4g5. 4y6. 564. — Öm tidigare föredragning och utgifvandé deraf B, tJ. Bet. VI: l4g. — Om afbetalning i Silfver derå B. tL Bet. VI: 67g. F ate b ur s-S j ö n, se Sjöar inom Stockholm, Fattigvård, förbättrad* anstalter dertill, Remiss il: 487. 537, E. U. Bet. VIII: 491. Skrif. X: 262. — församlingar nes skyldighet dertill, Remiss II: 486. E. tJ. Bet. VIII: 148.
Ni hör till Ibsens-kulten, till dem, som sjunga hallelujah åt hvarje ord, han säger. Jag vet det.Akta er, att det inte går med er som med ibseniterna i Upsala! Prof. Hvilka då? Kand. Åh, det var en hel hop ungdomar med anlag * för extas och mystik. Bra karlar för resten! men de skulle gudbevars lefva å la Brand. De kuncle icke smaka ett skedblad köttsoppa utan att tänka på, om de bröto sin individualitet, de hittade på ett ny tt slägtskapsförhållande d. s. K “ etiska syskonskapet “, och de gingo af på bakgator när de mötte unga flickor. Ty det var en episod i Per Gynt, som gick ut på, att tankar och begärelser voro lika syndiga som gerningar. Prof Ni öfverdrifver! Kand. Ah nej! men hvad jag ville komma till varv att alla snart nog måst draga in på staten, ty erfarenheten lärde dera — och det icke på blidaste vis — att hela lifvet var fotadt på en serie kompromisser och halfheter. Prof. Men hvad hör det egentligen hit? Kand. Joo. Ungefär på enahanda sätt förhåller det sig med “ Dockhemmet “. Den lära, det predikade, var gripande och hög, men tänk den allmänt tillämpad. hur skulle det gå. Ibsen tar (liksom Björnson i uEn handske “} för allvarligt, för strängt på förhållandet mellan man och qvinna ... Och Strindberg har så rätt, när han påpekar, att verkligheten gestaltar sig helt anno^Junda. Ty de äktenskap i stora mängdens, i småfolkets klass, för hvilka Dockhemmets teori har någon betydelse, de äro minsann lätt räknade. Prof. Men det är just i den punkten Strindbergs orättvisa ligger. Han tar äig för att tillämpa dockhemmets moral på en hel del äktenskap, hvilka Ibsen aldrig afsett. Så skrifver han t. ex. en novell, qvick för. resten, • som heter “ Ett dockhem “, om en hederlig sjökapten och hans hustru, och gör sig med allt skäl i verlden lustig öf-ver fruns öfverspända idéer, men,kan det nu drabba “ Dockhemmet “?
Det var ju hennes ögon, som fortfarande sågo på honom. Och åter en gång kvidde det från den lilla bädden, — det var icke » sista ackordet ». Våra studentskor. Ett l i t e t bidrag 1 till d e n svenska cipationens kvinnoemanhistoria af S. JM [. Från riddarhusets sköldbeprydda sal begifVa vi oss nu till de ofrälse ståndens anspråkslösare plenirum för att något lyssna på diskussionen öfver ekonomiutskottets förslag att lämna kvinnan tillträde till alla de » världsliga » fakulteterna vid våra universitet d. v. s. den filosofiska, den juridiska och den medicinska. I prästeståndet afslogs utskottets hemställan helt och hållet, och ej ens Ribbiögs reservation — hvilken, såsom vi erinra oss, afsåg att insläppa kvinnan åtminstone i den medicinska fakulteten — vann pluralitet. De hufvudsakliga skäl, som här anfördes mot hela reformen, voro, att kvinnan blifvit skapad mannen till en hjälp och ej för att vara en publik person; att utskottet gått längre, än både förnuft och uppenbarelse visste af; att förslaget stred mot den kristliga åsikten, att kvinnan vore familjens bjärta, etc. Inom borgareståndet, där debatten ej saknade sina pointer, striddes tappert för kvinnoemancipationen af G. F. Ridderstad, August Blanche, Lars Johan Hierta m. fl. Den förstnämnde uttalar åtskilliga framtidstankar, som nu, efter hvad vi veta, gått i fullbordan. Han påpekar t. ex. kvinnans lämplighet inom fattig7ården, i apotekareyrket, på bankkontoren m. m. Blanche kommer med en kanske mer kvick än bevisande kritik på Ribbings reservation, däri han finner det mest öfverraskande vara påståendet om kvinnans olämplighet för de högre platserna inom kansliet och de administrativa verken.
Vid föregående riksdagar, då fråga varit om anslag till läroverken, hafva så väl Stats-Utskottet som Rikets Ständer, med afseende å afståndet mellan städerna i de norra provinserna, ej nekat anslag till utvidgning af skolorna i dessa provinser, om än antalet lärjungar der varit något mindre, än i öfriga skolor i riket, hvadan, i afseende å Söderhamns läroverk och med bibehållande af samma grundsats, Utskottet, efter min uppfattning, anfört skäl till afslag, som icke torde förtjena afseende. Täger man i öfrigt i betraktande att Söderhamns stad på egen bekostnad upp fört ett, prydligt skolhus af sten, afsedt för femklassigt läroverk; att staden af egna medel bekostat allöning för en fjerde lärare; att staden, som eger öfver 3,000 innevånare, är omgifven af en vidsträckt och mycket befolkad landsort; samt att, efter hvad sig visat, Söderhamns skola är i fortfarande tillvext, så att lärjungarnes antal derstädes inom kort kommer att ytterligare betydligt ökas, torde med fästadt afseende jemväl å de flera omständigheter jag i min motion anfört, alla skäl finnas för handen att lemna bifall till min ifrågavarande motion; med anledning hvaraf jag ock vågar vördsamt föreslå, att, med undanrödjande af det slut, hvartill Utskottet kommit, Rikets Ständer behagade besluta att Söderhamns treklassiga läroverk, på enahanda sätt, som beviljats Christinehamns, Norrteljes och Carl Johans skolor, skall utvidgas till femklassigt läroverk och behöfliga medel för sådant ändamål dertill anslås.» Uti hvilken reservation Riksdagsfullmägtige Matts Pehrsson från Stockholms och Eric Ersson från Gefleborgs län instämde. Ståts-Utskottets Utlåtande A.o 130. (Fortsättning.) 69 Vid 38:de punkten: (angående Wadstena skola.) Af Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Ostergötlands län. Vid 43:dje punkten: (angående löneförhöjning åt Rektorerna vid läroverken i Clara, Ma ria, Jakobs och Catharina församlingar i Stockholm.) Af Riksdagsfullmägtigen Per Nilsson från Malmöhus län.
Det förderfliga inflytande ett dylikt lefnadssätt utöfvar på honom sjelf och de olägenheter deraf tillskyndas Allmänheten, synas innefatta tillräckliga skäl för önskan om förändring i det nu begagnade sättet för insamling af lumpor. Någon hufvudsaklig förbättring deri har icke åstadkommits genom Stadgandet i Kongl. Brefvet den 20 Januarii 1824, derigenom det är ålagdt Konungens Befallningshafvande, att årligen uppmana Pappersbruksidkare, att genom Commissionairer i orterna verkställa berörde insamling. Denna uppmanings; förvandlande till bestämd föreskrift är hvad Nils Månsson oeh Gustaf 6 Lagsamt Allm. Besv.- och Oeconomie-VIskottens Utlåtande N:o 8. Gustafsson önskat, och då någon verklig förlust genom en sådan förändring icke synes kunna tillskyndas Pappersverksegare, hafva Utskotten icke tvekat, att understödja motionen, saint i följd deraf föreslå: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla , det täcktes Kongl. Maj:t, med lipphäfvande af den Pappersbruksidkare hittills medgifne rättighet att , till lumpors insamlande begagna personer , som ega kr ingr esa i landsorterne , i Nåder förordna , att innehafvare af dylika verk skola i de orter, der de låta verkställa berörde insamling , antaga på flere serskilde ställen, och, så vidt möjligt är, inom hvarje socken, Commissionairer j som emot en af Pappersbruksidkaren , iförhållande till lumpornes beskaffenhet, fastställd betalning , emottaga de lumpor, kringboende invåinare kunna hafva att aflåta, och hvilket bör från Predikstolar ne i Länets Kyrkor kungöras. Hvilket dock till Rikets Ständers bepröfvande vördsamt öfverlemnas. Åtskillige Ledamöters serskilda mening bifogas.
En svensk författare leilnar in ett dramatiskt arbete till kungliga teaterdirektionen. Pjesen är naturligtvis utmärkt, och författaren väntar att bli en ryktbarhet samma qväll den gifves for första gängen, spelad af fröken Björke-gren, fru H. Kinmansson och fru Hartman och herr Fredriksson och etc. etc. Pjesen blir ej lagd i ett kålfat såsom i » det nya rikets * dagar. Den hamnar ej i hofmarskalkens våning och återlem-nas på författarens upprepade begäran utan ett ord såsom förklaring, hvarför den ej blir uppförd. Den kommer ej heller tillbaka till författaren, loljd af ett artigt bref från öfver-verintendenten, hvari denne uttrycker sin ledsnad öfver att ej kunna antaga ett så talangfullt stycke, men publikens amak är tyvärr ej sådan att den senterar etc. etc. Nej, det blir vänligt mottaget och svar skall komma med allra första. Teaterns literatör förordar stycket, direktionen har läst det, men det är så svårt att afgöra. Kan det icke fä bli liggande tills vidare? Repertoaren är bestämd för hela spelåret. Nej, författaren är envis. Han vill ha bestämdt svar, den bråkmakaren. Och på utsatt dag ett par veckor senare kommer han för att få höra det afgörande ordet Ovissheten är dock ej mindre nu. Det fins så många pjeser liggande — se bara — två, tre år gamla. Men om direktionen far behålla stycket. Det kan ju komma ett lämpligt tillfälle. Om repertoaren måste ändras — det kan iu inträfia sjukdomsfall. Då kan det ju vara en möjlighet. Vr Dagms Krönika. i. 4Men med utsigten till sjukdomsfall är inte författaren nöjd. Han tar sin rulle och går sin väg. Och han har nu ett godt minne för teaterdirektionens synder, både gamla och nya direktioners. H varför mästerverket inte bl ef antaget? Ja, säg det den som kan! Der var just ingenting att anmärka på det Men det skulle alldeles säkert komma att dröja i åratal, innan det kom upp — och då var det onekligen bättre att lemna tillbaka det. Der fans som sagdt högar — och då tog man ändå inte med i räkningen de af den förra direktören antagna stycken, som inte skulle komma upp under den nuvarande styrelsen, ej heller öfversättningar, antagna och betalade men som aldrig skulle spelas.
Läkare för alla grenar »af medicinalverket till Statens tjenst vid samma Institut kunna danas,» Skilnaden emellan dessa tvänne akter, den af 1815 och den af 1822 är ganska tydlig; den förra reglementerade ett Institut med hufvudsakligt ändamål att tilldana skicklige läkare för arméen och Ilottorna, den sednare uttalar detta ändamål uppfylldt och bestämmer derföre ål Institutet en vidsträcktare verksamhet, den att dana pålitlige och tillvande praktiske Läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst. Att Institutet äfven var vuxet denna vidsträcktare verksamhet blir tydligt, om man granskar omfattningen af de examina vid Institutet, hvilka 1822 års Kongl. Reglemente bestämmer, dervid man finner, att dessa examina redan då voro vida mera omfattande, än motsvarande examina vid Universilets-fakulleterna. Dessa examina voro Irenne, hvaraf den första motsvarade den tidens medicine kandidatexamen vid universiteten, den andra licentiatexamen och den tredje utgjorde en vidsträckt pröfning af läkarens kännedom i praktisk kirurgi och obstetrik samt hans förmåga Muttoner hos Ralderskapet och Allein 1862. N:o 40. 9? förmåga alt för statsbehof anviinila sina kunskaper. Denna sista examen blef genom Kongl. Brefvet af den B Oktober 1828 förändrad så, att vissa ämnen öfverllyttades till andra examen, statspröfningen skulle göras inför Kongl. Sundhets-kollegium, och såsom föremål för tredje examen qvarstodo blott operativ kirurgi och obstetrik. Denna förändring skedde, emedan universiteternas licentiater, för vinnande af kompetens till vissa läkare-befattningar, måste undergå ifrågavarande examen.
Vid detta förhållande, och då ovisst är, inom hvilken tid denna granskning kan hinna fullbordas, men det emedlertid är af högsta vigt för Allmänna Crediten, ätt allt sådant skyndsamt undanrödjes, sorn möjligen kan rubba eller störa executiva magtens jemna och säkra gång, finner Utskottet sig af den anmärkta serskilda händelsen ega full anledning, att föreslå : det matte Rikets Stander hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes, med den Lag-Utsköitets Betänkande N:o 44.' 15 skyndsamhet, sorn ärendets angelägenhet kräfver, i Nåder låta meddela ÖJvcrCommendanten och Commendanten öfver Stockholms garnizon så bestämda och noggranna föreskrifter, att förhållanden af sådan beskaffenhet, som de, hvilka härutinnan fästat ej mindre Rikets Ständers, än Kongl. Maj-.ts Egen hoga uppmärksamhet, må för framtiden forekommas. - ■ 6/0 Alt Police-Domare, då de för serskild Local mäste bibehållas, borde bemyndigas att afdöma flera så. dane brottmål, sorn icke är o af urbota egenskap, till hvilket forum de eljest må höra. (se pag. 91 i Berättelsen för ar lS^s)- JustitiaeOmbudsmannen har, såsom an« ledning till detta sitt förslag, anfört, att den nu brukliga ordning, enligt hvilken Policedomstolarne vanligen till undersökning först upptaga alla inom deras domsomraden förekommande brottmål, och derefter remittera dem till vederbörlig domstols behandling, åstadkommer onödig tidsutdrägt och kostnad, samt orsakar ökadt lidande för den tilltalade, hvil; 'i6 LagUtskottets Betänkande N:d 44» len ofta, blott för dess egenskap af lös person under afvaktan på Domstolens åtgärd, lia lies i häckte, ehuru beskaffenheten albans brott i sig sjelf ingalunda innefattar någon verklig på 1 Cap. 2 §. Straffbalken grundad orsak till förlust af personliga friheten.
BancoUtsk:s d. 3 dennes på bordel lagda mern, N:o 56, med hemställan, alt BancoFullm. må, äfven för de kommande åren, äga att å deposition i Hamburg emottaga silfver, utöfver maximibeloppet 500,000 r:dr silfver. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Vid uppläsningen af detta förslag tyckte jag mig finna en ordställning, som innebär någon tvetydighet och ber derföre att få läsa om detsamma, synnerligen som det icke är tryckt och derföre icke ibland Ståndets ledamöter blifvit uldcladt. Utsk. föreslår följande: ”Det högsta belopp i silfver, Bancofullm. äga att för Bankens räkning hafva i Hamburg stående, må icke öfverstiga 500,000 r:dr silfver; dock vare det Fullmäktige tillåtet, att äfven derutöfver och till en summa af en million r:dr Homb. b:co emottaga silfver, som antingen blifvit för Bankens räkning i Hamburg nedsatt eller tillgodokommit Banken, i följd af nyköpte och liqviderade vexlar; skolande Fullmäktige likväl, när årstiden sjöledes det medgifver, ovillkorligen till Banken indraga det sålunda emottagna silfver eller Hamb. b:co, hvilket öfverskjuter ofvanberörde 500,000 r:dr silfver”. Jag anhåller att någon af BancoUtsk:s ledamöter behagade upplysa hvad här rätteligen menas. Del förekommer först ”500,000 r:dr silfver”; är det Svenskt silfver, eller Hamb. b:co? Sedan: ”En million r:dr Hamb. b:eo”: hvarföre Hamb. b:co och icke r:dr Svenskt silfver, och hvarföre icke Hamb. b:co äfven efter den förstnämda summan? Vidare förekommer, först att Baneofulllm, icke få hafva stående i Hamburg mer än 500,000 r:dr, och derefter säges, att beloppet får uppgå lill högst 1 million. Det torde således vara nödigt, att ordet ”tillfälligtvis” inryckes i den sednare satsen.