Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tills vidare får du lof att nöja dig med denna bild, tills vi en gång lyckas att fästa hans drag på fotografens plåt. Så mycket är säkert: det är en söt, rar, präktig liten odåga — liksom hans äldre afbild, som just står bakom mig och skyndar på, hvarför jag måste sluta med tusen hälsningar till dig och pappa. Er trofasta dotter Vivi. Förtal, kära mamma, idel förtal! För att han är en odåga, skall han strax likna mig! Tro mig, men förråd mig inte, kära mamma — han har rakt ingenting, som påminner om hans pappa, han har allting efter sin förtjusande mamma. Vill du beundra Vivis förtrollande, med tusen strålar spelande ögon för andra gången, så se på ditt barnbarn Rudolf. Vill du veta, hur hans hår ser ut, så tänk på Vivi; hans mun, näsa (tänk om den liknade min! ), anletsdrag, kort sagdt allt, som gör, att en människa är vacker, har han ärft efter en viss dam — naturligtvis här omdanadfc till det manliga, kraftiga, energiska. Om hans karaktär vill jag alls inte yttra mig. Du känner din dotter Vivi allt för väl, för att du inte skulle veta, hvad du kan vänta af din dotterson. Hans hjärta är hans mors hjärta, liksom hans ansikte bär hennes drag. Och det är väl, att så är! Det skulle vara illa, om alla pojkar liknade sina fäder. Vivi kallar honom en tyrann — hvarför inte lika gärna en österländsk despot? När man till den grad skämmer bort ett barn, som din dotter Vivi har skämt bort min son, så skulle bemälde unge herre vara ett underbarn, om han inte blefve litet yr och besvärlig. Att han protesterar mot att bli fotograferad, finner jag alldeles i sin ordning. Han anar, att porträttet endast skulle kunna ge en bristfällig, yttre bild af hans personlighet. Och du, kära mamma, kan inte sakna en sådan, IDUN när iag nu skildrat vår pys, som han går och står. Med hjärtliga hälsningar till pappa din tillgifne son Rudolf. » Kära Vivi! Käre Rudolf! Barn, hvad ha ni nu stökat till! Mamma är alldeles utom sig! Hon vet nu rakt inte, hvad hon skall tro om sin käre dotterson Rudolf: om det är en blond engel eller ett litet svart troll.
Det är alldeles omöjligt att förstå huru denna elfkropp kunnat mägta motstå sådana besvärligheter, hon genomgått på resorna, men en högre magt hade burit henne, och nu spelade öfver hennes visst icke vackra men desto mer uttrycksfulla drag en så tillvinnande, framför allt fridfull vänlighet att den var oemotståndlig, helst då man råkade erinra sig att hon i sin egen biografi kallat sig sjelf en orolig och passionerad varelse. Hon presenterade mig nu för sina gäster, en liten utsökt krets, hvaribland den unga intelligenta engelskan, som under ett år vistades hos mamsell Bremer och senare i en bok öfver detta år (der äfven närvarande afton är omnämnd) beskrifver det vackra, klart rena och pligttrogna lif hon städse förde, hon, som fordom så mycket klagade öfver de inre töcknen som ej kunde klarna. Det rådde en behaglig anda i sällskapstonen, och det förundrade mig att två gamla herrar (men de voro värdinnan så innerligt tillgifne) ordentligt med de vältaligaste ord tackade mig för den enkla rättvisa jag gjort deras »kära Fredrika!» Den ene hviskade med en vackert bekymrad min: »Hon har blifvit en liten smula gammalmodig. Men det här skall verka godt och upplifvande.» »Vi ha alla att hvar i vår tur vänta det samma», menade jag. »Men Fredrika Bremer blir i visst afseende aldrig gammalmodig. Det är i öfrigt icke blott som romanförfattarinna hon skurit lagrar, hon har vunnit dem på flera andra fält, der hon icke lätteligen blir upphunnen.» Den gamle herrns ögon lyste af nöje. – »Den, som hade så sanna vänner!» Nu blef det en för mig högst intressant konversation med professor Nilsson, som några dagar senare beredde mig den glädjen att få se honom hemma hos oss, der Bellmans hufvudskål blef ett ämne som han ej fann ovärdigt. (I parentes nämner jag här att denna relik, som så många efterfrågat, nu hvilar i samma kyrkogård från hvilken den, under ställets planering, blifvit bortlemnad.) Under aftonens lopp serverades hos mamsell Bremer alldeles ingenting.
Det är svårt att yttra sig bestämdt öfver det af Herr Lefren framställda förslag till 5 §. i RiddarhusOrd ningen, enär det fordras mycken eftertanka och öfverläggning för att med tillförlitlighet bedöma, om redactionen är så fullkomlig, att den upptager alla möjliga fall af den olika ordning, hvari representationsrätten kan fortgå, och icke innefattar någon mening, som hindrar den lagliga fullföljden af successionen inom Ätter med så olika Successionsordning, som för en del Ätter lagligen nu finnes bestämd. Men jag har noga granskat Utskottets redactions-förslag, och det sjmes mig hafva en större grad af fullkomlighet, än jag funnit i någon annan redaction af ifrågavarande §. Jag tillstyrker derföre dess antagande, iden öfvertygelse, att deri innefattas tillräckliga bestämmelser om successionen och representationsrätten inom Ätterne, icke förnärmande någon persons lagliga rätt. Mig förefaller det tydligt, att den enkla föreskriften om successionen inom KonungaHuset, icke kan här tillämpas, såsom Herr Lefren föreslagit. Hans project vore visserligen godt och antagligt, om här vore fråga om att bestämma en ny generel grund för successionen inom Ätterne; men man måste komma ihåg, att successionsrätten skall bibehållas sådan den är, högst olika inom serskildta Ätter. Yi hafva till exempel Friherrliga familjer, der alla medlemmarne Den 3 Augusti e. m. äro Friherrar, andra åter, der blott Hufvudmamien och äldste Ättemannen äro det; andre, der blott Hufvudmannen är det; och på samma sätt linnes en mängd variationer inom så väl de Grefliga som Friherrliga och Adliga Åtter, allt efter de olika tider, hvarunder de tillkommit. Således är det omöjligt, åtminstone, utan den största vidlyftighet, att påhitta någon redaction af denna §., som fullkomligt uttrycker alla dessa variationer. Svårligen tror jag man kan uppfinna en redaction, som är enklare och bättre uttrycker hvars och ens rätt, än den Utskottet föreslagit; och jag förnyar derföre mitt tillstyrkande, alt den må godkännas.
Direktionens vård ställda medel; hvarefter och sedan 1843 års Stats-revision hemställt, att någon åtgärd af Rikets Ständer måtte vidtagas, hvarigenom Direktionen kunde förpligtas, att på ett fullständigare sätt, än hvad hittills ägt rum, inför Rikets Ständer och deras Revisorer redovisa för de allmänna medel, dem Kassan fått sig anslagna och uppburit, denna fråga hos Rikets åren 1844 och 1845 församlade Ständer förevarit, men då förfallit; vid hvilket förhållande det icke lärer vara erforderligt att ånyo upprepa skälen för den åsigt, som i detta hänseende sålunda gjort sig gällande, hvilka återfinnas i Direktionens skrifvelse i ämnet till hans Exellens Justitie Stats-ministern af den 9:de November 1841, hvilken, intagen tili hufvudsakliga innehållet i Direktionens den 29 Februari 1844 afgifna underdåniga förklaring öf1843 Stats-revisions anmärkningar, Direktionen härvid i underdånighet åberopar. Hvad särskilt beträffar det så kallade f. d. Krigsmanshus-kapitalet, hvilket, jemlikt Kongl. Brefvet den 15 Februari 1834, blifvit till Arméens Pensions-kassa öfverlemnadt dels med 69,836 R:dr 21 sk uti intecknade och på Kassan behörigen transporterade skuldsedlar för ifrån Wadstena Krigsmanshus-kassa utgifna lån, dels i kontant med 67,035 R:dr 18 sk. 3 rst, så har detta kapital sedermera varit af Direktionen förvaltadt på enahanda sätt, som Pensions-kassans öfriga till utlåning disponibla medel och i sammanhang dermed redovisadt; varande säkerliets-handlingarne för samtliga lånen från Arméens Pensions-kassa sednast granskade af Arméens år 1847 församlade Fullmäktige, som icke funnit något att dervid erinra. Slutligen hafva Revisorerne ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å det förhållande, att, till följd af Eders Kongl.
Del är detta tillägg vid instruclionen för institutet, som icke kan vara tjenligt, hvarken såsom förklaring eller såsom villkor framsläidt. Med den sista välda talaren tror jag, att hvar och en af B. o. Ad. instämmer i nyttan af institutet, och således äfven kan fägna sig med bouoin deröfver, att det af RiksSt:n beslutade anslag icke kan numera af R. St. vid denna riksdag rubbas. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag har instämt med alla de ledamöter af Ståndet och Ståndets majoritet, som ansett att inga considerationer, huru ömmande, huru mycket ingripande i våra önskningar de måtte vara, kunde eller borde föranleda oss lill några concessioner, der det är fråga om grundlagens bud eller om verkliga ingrepp i dess stadgande. Deremot har jag alltid trott, att vid sådana tillfällen, der icke en sådan fara ägde rum, borde vi, för att visa vår försonliga anda, att å vår sida icke annat än aktningen för grundlagens helgd, aktningen för det dyrbaraste af hvad sorn finnes i samhällets författningar har kunnat hindra oss att gå, såsom vi önskat, våra MedSlånd tillmötes, — att endast det, säger jag, har hindrat oss, ty i smärre frågor, der delta icke inträffar, borde vi gå dem lill mötes. Ilrågavar. punkt liar en helt och hållet olika beskaffenhet, efter det medgifvande, sorn de 2 Stånd, hvilka voterat olika med oss, lemnat uti deras beslut öfver StatsUtsk:s sista betänk., mot hvad besluten förut innehöllo. I den föregtde volerts-propostn, der funnos dessa villkor före ett lemnadt anslag, hvilka icke kunna medgifvas, utan att ingripa i Konungens rätt, utan att tillintetgöra alla de bud, som grundlagen i det fallet äger, och utan att i sådant hänseende kunna förvandla ett förstärkt StalsTJtsk. lill maktägande i Sverige eller lill hvad fordom Secreta Ulsk. varit. Men helt annorlunda är förhållandet med det medgifvande, som Borgareoch BondeSt:n numera gjort igenom deras beslut.
Stals-konloret åligger att iakttaga oell bevaka kronans rätt i afseende å del stämplade papper, sorn till försäljningsman oell redogörare i Stockholm utlemnas. 2:o I afseende på lysnings-sedlar iakttages: att alla lysnings-sedlar till äktenskap, jemte de, såsom bevis, dervid aflemnade debet-sedlar eller bestyrkte afskrifler deraf, böra af vederbörande Kyrkoherdar oell Presterskap noga förvaras, och karte-beloppet sammanslås i en eller Dera kartor, utgörande samfällda summan af alla särskilda lysningssedlarne, på hvilka, i sådant fall, hvars och ens belopp antecknas; att de sammanslagne bartome eller lysnings-sedlarne, i fäll de äro skrifna på karta, samt debet-sedlarne ingifvas innan Januari månads slut det påföljande året, i Slockholm till Konsislorierne, men i de öfriga släderne och på landet lill Kontrakts-prostarne; att derjemte dessa handlingar böra vara åtföljde af en in duplo upprättad och af pastor eller den, hans tjenst förrättar, underskrifven förteckning, utvisande ej allenast alla under det förQutna året inom församlingen förefallna äktenskaps-lysniugar, utan ock tydligen den bevillning, brudgummen under det förflutna året eller 2:dra artikeln erlagt; att vidare de till Konsislorierne eller Kontrakts-prostarne inlemnade förleckningarne böra af dem med de åtföljande debet-sedlarne noga jemlöras och med underskrift besannas, hvarefter det ena exemplaret af förteckningen, jemte debet-sedlarne, återställes Pastor, för att förvaras, men det audra insändes, jemte 2:ne af Konsistorium eller Kontrakts-prostarne uppiättade förteckningar, i Stockholm till Kongl. Maj:ls och Rikets Kammar-rätt inom Mars månads slut, och i landsorterne till Lands-konloren före påföljande Maj månads utgång, vid vite af 5 Riksdaler för den, sådant försummar, och emot recepisse å duplett-förteckningen, som genast ålerstälies; och att ytterligare
Gottlands Länt ^ 34 För hamnen är särskild hamn-ordning. Hamnen är för det mesta kringbyggd med träd-quay. Men denna hamn, som utgör ett hufvudsuk iigt vilkor för stadens uppehåll och förkofran, är nu mera allt för grund för djupgående fartyg; den har endast 9 fots djup, hvilket vållar den stora olägenhet, att många fartyg måste, sedan de i hamnen intagit halfva lasten, ankra ute på den osäkra redden för att intaga återstoden. På grund af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer vid sista Riksdag, med vidfogad ritning och kostnads-förslag, uppgående till 119,000 R:dr Banko, har staden till byggnad af en ny hamn, utanföre den gamla, erhållit ett Stats-anslag af 79,000 R;dr Banko, emot förpligtelse att icke allenast sjelf bekosta de efter kostnads-förslaget felande 40,000, utan jemväl all den kostnad derutöfver, som kan erfordras att fullborda den nya hamnen efter fastställd plan. På hösten 1842 är delta maktpåliggande och svårt utförbara arbete påbörjad t. Wisby är den enda stad i Norden, som förvarar många och stora fornlemningar af l2:te och 13:de seklens byggnadskonst. Några bland de i ruiner stående Kyrkorna utmärka sig synnerligen genom ett ädelt och snillrikt byggnadssätt. Ovedersägeligen vore det en stor förlust om dessa vackra minnen genom tidens åverkan skulle gå förlorade, synnerligen då de, med användande af icke betydlig kostnad, kunna i sekler bevaras; ty deras fasta byggnadssätt, af bruten och huggen kalksten, garanterar härföre; de skulle ock nu befinnas i vida bättre skick än de äro, om icke mennisko-åverkan å dem i förra tider hade åstadkommit den mesta förstörelsen. Ett litet anslag, till underhåll af stängsel, m. m. vid ruinerna, har af Hospitals-medlen härstädes blifvit anvisadt uti inkomsten af Hospitalets tomtören i sladen.
Oui en' sådan anstalt kunde å Statens sida tillvägabringas eller stod att förena med befrämjandet af allmänt väl, vöre visserligen den foreslagne utvägen ganska lämplig; Men, då Magazins-lnrättningens förnämligaste ändamål, efter Utskottets öfvertygelse, bör vara, att lrafva tillräcklige undsättnings-Lager, anskaffade af inhemsk Spannmål, utgör dea del af Inrättningens ålig - StatsUtskottets Betänkandcn. gande att uppköpa Säd, endast ett riedel alt befordra Inrättningens egentliga bestämmelse. Skulle deremot Magazins-Inrättningens Fonder användas pä sätt föreslagit är, understöddes väl enskildte Spannmålshandeln ,~ men Inrättningen blefve då ej annat än en Discont eller Låneanstalt, Sorn ingalunda kunde betrygga Landet för brist och hungersnöd, hvilket likväl utgör hufvudsak!igaste skälet för denna Inrättnings bibehållande i ett Land, sorn är så ofta blottStäldt for missväxt. Att ifrågavarande Låne-biträde skulle på försök i mindre scala tili nästa Riksdag iriedgifvas, kap. ej eller Stats-Utskottet tillstyrka enar Magazins-Inrättningens Fonder orubbade behöfva användas til! Undsättnings-Lagers an* skaffande: Dessutom synes medlens disponerande till ifrågavarande ändamåls befrämjande ej tillhöra denna Inrättnings befattning. I sammanhang med ofvanomförmäldte hemställan är vidare anfördt : Att det vore bättre, att Maga zins-Inrätta ingen köpte och saide Spannmål Jör året, än att, sorn Utskottet föreslagit, samla Lager under gotia år, för att tillgripas i de hårda, emedan genom de stående Lagren nästan hela Fonden medtagés och således foga qvarlemnas till Spannmåls uppköp för följande goda år, hvilka mera är anledning att hoppas, än harda. Emot afsigten och ändamålet med Allmän, na Magazins-Inrärtningen är detta Förslag alldeles stridande. Inrättningen måste hafva Undsättnings-Lager att tillita, då brist och behof inträffa.
Oaktadt jag önskar så liten reglementering för Banco-Styrelsen som möj - 284 Den 7 December e. m. ligt, synes det mig likväl, som man kunde ovilkorligen bestämma räntan till 6 procent, intill nästa Riksdag, då Rikets Ständer äga att stadga en annan, i fall dem så godt synes; ty jag tror för min del, att man i denna Discont till och med kan hålla räntan i procent högre, än den allmänna räntan. Jag anhåller derföre om proposition på bifall till Utskottets förslag, med uteslutande af den åt Banco-Fullmägtige lemnade rättighet att framdeles nedsätta räntan till 5 procent. Herr Rosenblad: Det förkortande af Utskottets förslag, som Herr Lefren tillstyrkt, kan jag ej annat än afstyrka; ty tillägget om Banco-Fullmägtiges rättighet att lämpa räntan efter omständigheterna, är just orsaken, hvarföre jag icke sökt göra gällande min reservation, ehuru jag för min del tror, att räntan här kan och bör vara lägre. Men jag anser af vigt alt få den för en Handels-Discont isynnerhet nödvändiga principen införd, att Styrelsen berättigas lämpa räntan efter omständigheterna. Jag hemställer om ej på främmande Beurser de största variationer i räntefoten äga rum, och jag frågar, hvarföre vår Beurs skulle stängas, så att Banco-Styrelsen, i fall lån mot 6 procent ej vore begärliga, skulle tvingas att antaga dåliga documenter. Ty jag tviflar icke, att de finnas, sorn vilja gifva • lill och med 7 eller 8 procent; men jag Den 7 December e. tn. 285 Iviflar, alt de liro af den hästa sorten låntagare. Banco-Styrelsen skulle alltså i sådant fall nödgas antingen afstå ifrån rörelsen eller blifva mindre noggranna vid låndocumenternas pröfning. Förtroende fordrar förtroende, och jag kan ej frångå att yrka bifall till Utskottets förslag, endast med den förändring, jag förut uppgifvit, angående räntan för lån på actier och documenter. Friherre Boye:
Inkomsterna utgjorde: af Statscassan 3,699 R:dr 24 sk,; räntor af Hospitalets, till ett värde af 4o3,ooo R:dr uppskattade Hemman, jemte arrenden och hyror, i6,2o5 R:dr 44 sk. 5 r:st.; Intressemedel 4,g57 R:dr 46 sk. 9 rist; samt i Underhållsafgifter och bidrag af enskille m! m* io,366 R:dr 14 sk. r rist.; eller tillsammans 35,229 R:dr 33 sk. ro rist.; deruti äfven inberäknadt värdet af i Stat årligen anslagne 241l Tunnor Krono-tionde-spannemål. Antalet af de vid samma Inrättningar underhållna och vårdade personer har per medium af åren 1827—i83o utgjort 335, och uppgick år 1831 till 35o, hvaribland i4a karlar och 208 qvinnor* lil. Kongl. Serafuner-Ordens Lazarettet är stiftadt år 1762 och huf' vudsakligen grundadt på enskilta donationer. Dess bestämmelse är, att till sjukvård emottaga ineller utvärtes sjuka, ej blott ifrån hufvudstaden, utåt» ock ifrån Stockholms Lån, hvilka icke anses obotliga, äfvensom sådana personer från andra landsorter, som behöfva undergå större cliirurgiska operationer. — Sedan den genom Eder Kongl. Majlis Nådiga Förordnanden af den 21 November 1827 och den 3 December 1828 anbefallda utvidgning af Lazarettet, genom gamla husets tillbyggnad, numera blifvit fulländad, har utrymme derstädes blifvit beredt för 3oo Sjukes emottagande och vårdande. Medelst de till Lazaretts-Styrelsens disposition under nästföregående 6 år öfverlemnade
Reservationer: af Herr Hofpredikanteu Wensjoe, Herr Lektor Söderberg och Herr G.l. Stenberg. af Herr Gustafsson, hvilken yttrade: »Som den genom Kongl. Rrefvet den 30 Juli 1831 påhjudne afgift till Hofkapellets Pensionskassa icke är med rättvisa och billighet öfverensstämmande, då de personer, af hvilka den skall utgöras, ej i och för sine förevisningar hafva någon gemenskap med hofkapellet, och ej i någon händelse kunna på (/rund. af samma afgift påräkna understöd af nämnde kassa, anser jag det Utskottet bordt, med bifall till motionen, tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t anhålla, det omförmälde Nådiga Rref den 30 Juli 1831 måtte till ali kraft och verkan upphäfvas.» - Häruti instämde Herr Prosten Carlander, samt Herrar Kistner, Sundblad, Wahlström, Lundh, Broman och Matchel. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 3 Mars 1854, kl. n f. m. Betänkande, i fråga om anställande af cn agronom för Norrbottens län. Med förmälan, alt en liflig håg för jordbruket nu mera vore rådande äfven inom den nordligaste delen af Riket, har Riksdagsmannen Anders Bäckström från Norrbottens län, uti en inom Hedervärda Ronde-Slåndet väckt, till Allmänna Resvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, framställt den önskan, att, då de öfrige provinserne fått tillgodonjuta aila möjliga fördelar till åkerbrukets och höafkastningens upphjelpande, jemväl nyssnämnde län måtte i sådant hänseende komma i åtanka, och att, enär denna ort vore »uppfylld af ouppodlade fält och oaflappade sjöar, der efter några år gun»gande skördar och ymnigt foder skulle gifva landtmannen en rik afkastning och full »ersättning för sin använda möda», åt Norrbotten måtte beredas förmånen af ett anslag för anställande af en agronom, som kunde lära befolkningen att aftappa sjöar och odla jorden på ett ändamålsenligare sätt, än som hittills varit brukligt.
Vår nuvarande adel dyrkar blott penningen, och den förnämsta ädlingen är ej den, hvars namn oftast och ärorikast förekommer i historien, utan den, som ärft eller skrapat ihop det mesta guldet. Man tränges utanför en Torlonias dörr, under det att det furstliga Montefioriska palatset står öde. – I alla fall, sade prinsen, återförande samtalet till den för honom vigtigaste punkten, i alla fall har min syster svårt att finna en make i den tillbakadragenhet och enslighet, hvari vi lefva. Vi umgås ju blott med några få gamla slägtingar, hvilka vi knappast se en gång i månaden. – Men det är oss ju omöjligt att lefva i en större sällskapskrets. Vi skulle då nödgas gifva fester, skaffa oss dyrbara toaletter och tvingas till tusen utgifter, hvilka vi ej kunna bestrida, allra minst efter din kostsamma, men onyttiga resa till Baden. Guilios penslade ögonbryn rynkades litet vid denna obehagliga hågkomst. För ett par år sedan hade han förmått sin mor att sälja en landtgård nära Frascati, sista återstoden af slägtens besittningar, för att skaffa honom medel till en resa i Tyskland. Han hade hoppats vinna en förmånlig plats vid något af de mindre tyska hofven, men hade inskränkt resan till Baden-Baden, der han några månader lefvat som grand-seigneur, tilldess förlusterna vid spelbordet nödgat honom att med oförrättade ärenden återvända till Rom. Från denna briljanta period af sitt lif hade prinsen numera endast qvar smärtande minnen, alltid väckta genom de stickord, som modern någon gång lät höra under ekonomiska debatter. Men då lord Stouthead – engelsmannen, som deltagit i promenaden på Monte Pincio och hvars bekantskap med den unge romerske ädlingen grundlades i Baden-Baden – tyvärr återlifvat minnet af prinsens efemera glans, återvände i dubbel grad saknaden deraf, och Guilio Montefiori svor att på ett eller annat sätt, om än blott för en kort tid, lefva upp igen och ännu en gång föra ett lif, som kunde nämnas lif. Utan penningar lät dock detta ej verkställa sig, och prinsessan disponerade ännu den lilla återstoden af deras förmögenhet.
Ridderskapet och Adeln, ar orsaken ben, at emellan Lanea-Fullmägtiga och Lspliains 8l3Ibammgr kunde upkomma nägra sivarighcler wid bcstiit, four angä ^umb», men det ar för öfrigt en sak, som kunde remitteras til LanLo-Utskottet at regleras. Herr von Lageström, solia n. Herrar Lanea Fullmagnge torde hafwa sivart at afgöra något til Lapnsine Lralbammars förmon, om Högloft. Ridderfkapet och Adeln sjclfwe icke äscsrmmsra Lönen. Friherre von Lgnringsbsuien instämde häruti, och önstade at den ej mätte anstäs för ringa. Mänga andra instämde äsiven häruti. Grefwe körner begärde communicaiion häraf med de andra Ständen. Herr Xib erli. Högloft. Rldderst?apet och Adela torde först böra fullt stadga sit beslut, och sedan communicsrs det med de andra Ständen. Jag fär i ödmjukhet förestå, om detta Beslut ej kunde blifwa, at IuksenS Ständer skulle ösiverlemna til sina Fullmägtiga i Languen, at updraga Lapiksine LiZlbammar iuseendet öfwer H>b, Pappers - Bruk, med den lön, som kunde finnas fivarande emot hans möda och sörlie lister. Grefwe Lrrömkelr, k?rsäric Oeorp-, Siimman kuntze ju af Riddorstapet och Adeln genast stsrerminerss, och hela Befluket sedan communiecrss med de andra Skantzen. Friherre Oxen stjerns , 8v en (Gabrie!. Sedan Lopilains LiZIbammar adagalaggt sa mycken nit under fit Fullmägtigstap, kan 400 Riksdalers Lön icke anses wara för mycket. Hans Txcel lencs Herr' Grefwe» och LanLl - Masstalkon. Bifaller Högiost.