Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorerne gs-åtgärungående auktionsprotokollens företeende i afskrift, förmodligen med afseen s begäran Fångvårds-styrelsen härom yttrat, ej, såsom det vill synas, föranledt till nf de å hvad hafva nu församlade Revisorer, som under granskningen af till fångvården 4?on åtgärd, henskaper erfarit olägenheten deraf att vid en del af dessa saknats just .hörande rähngar, hvilka lemna fullständig upplysning rörande anskaffningen, medelst sådana handJentlig auktion, af fångvårdsföruödenheter, funnit sig böra hemställa, at ' ^uppköp å ofåontrakter, som för sådant ändamål af Fångvårds-styrelsen eller å dess 1 åtminstone de derbörande afslutas, antingen i original eller afskrift må räkenskapen 1 . vägnar med ve mläggas. B) Anslaget för varel och underhåll af l ^ kronohäktett. Öfver detta anslag, hvilket före år 1859 redovisades i yuvdsanslaget, har särskild hufvudbok för revisionsåret blifvit ■ *åmrhan hang med fång°ngl. Kammar-rätten granskad, utan att någon anmärknir j sonj. blifvit i Seeode å inkomster och utgifter visar nämnde räkenskap ' ./? re kommit. I af 6 r mljande förhålla nde: Tillgå Debet. Uppbörd: statsanslag 13,500: —* Balans till år 1860: Utgifter: Vård och underhåll af länsoch kronohäkten 13,140: 52. Balans till år 1860 : Kontant behållning 7,352: 19; Summa 20,492: 71. C) Anslay en till Cellfängelscbyyynatler. Räkenskaperna öfver de för läns-, häradssamt stadsfängelserna utom Stockholm beviljade medel äro i Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning och utvisa följande förhållande: Debet. Länshäkten. Häradshäkten. Stadshäktet Summa. Balans till år 1860: Cr edit.
Midsommarsafton, då bullret af de sista bortrullande åkdonen bortdött, hade unga brukspatronen första gången lemnat sin säng, och gjort den vidlyftiga promenaden derifrån till soffan i andra ändan af rummet. Han hade, såsom det tycktes, klädt sig med mycken omsorg. Den alltid tjenstaktige Brink hade, förrän han reste, klippt hans hår mycket väl – ty hvad kunde icke Brink göra – samt rakat det under sjukdomen förfärligt tillvexta skägget. Allt detta gjorde en högst fördelaktig verkan på Gustafs yttre. Derefter påtog han ett par hvita underkläder, ett par röda saffianstofflor, en lätt morgonrock af grönt siden, hvilken om lifvet åtspändes med ett svart marokinsbälte, och i denna vårdslöst smakfulla drägt, stödd på sitt spanska rör, vinkade han betjenten att afträda. Så snart denne aflägsnat sig, hvilket skedde vid half vink, gick han till ett schatull, som stod på hans skrifbyrå, framtog derur en liten dosa, öppnade den, och höll fram en ring, hvaruppå de skönaste juveler blixtrade emot ögat. Sedan kysste han den vördnadsfullt, och sade rörd, halfhögt till sig sjelf: ”Heliga minne af den mest älskade mor! När skall du åter pryda en qvinlig hand? Han höjde en lätt suck; men emedan ett svagt buller i detsamma hördes utanföre, och Gustaf icke ville låta någon skåda denna pant, som han först i sitt lifs vigtigaste ögonblick ernade lemna ifrån sig, stoppade han den hastigt på sig, kastade dosan i schatullet, och slog igen locket. Bullret, som stört honom, kom ej från rummet utanföre, såsom han tyckt, utan nedifrån gården. Han gick till fönstret, uppdrog gardinen, öppnade det litet på glänt, och insög i långa, djupa drag den friska luften och aftonens herrliga prakt. Derjemte ville han visa sig för sina underhafvande, hvilka församlat sig på gården, för att dansa kring majstången.
Majit var betänkt på en sådan förändring med Kongl. Hof-Staten, hvarigenom de till indragning uppförde personer skulle komma att sakna aflöning vid Kongl. Hofvet, samt Kongl. Majit derföre i Nåder äskade, att de på Rikets Indragnings-Stat öfvertogos, hvarigenom de således skulle, såsom tjenstfrie, förbyta deras egenskap ifrån löntagare å Kongl. Hof-Staten till Pensionairer vid Stats-Verket, ansågo Rikets Ständer dem i detta senare afseende underkastade tillämpningen af de i allmänhet gifne stadganden om löners eller pensioners åtnjutande på Allmänna Indragnings-Staten. I följd deraf och sedan de vid denna reglering förekommande serskilde omständigheter blifvit tagne i öfvervägande, fastställde Rikets Ständer för densamma följande hufvudgrunder:
Denna kosmopolitism underkänner dock ej betydelsen aE de länkar, hvilka liksom förmedla individen med människosläktet, familjen och nationen. Den erkänner att dessa; länkar kunna ändra former, men ingalunda att de därigenom förlora ibetydelse, ty i den riktningen gär sannerligen ej den historiska utvecklingen. Det gifves däremot en annan art kosmopolitism, som, närmare undersökt, har sin grund i egoism, i det egna jagets upphö j ande till allmakt. Likgiltigheten f ör alla omskrifves af densamma så vackert tiU en intet; fordrande kärlek till alla. Och just denna art kosmopolitism träffas ej sällan i vkrt land. : Den h m sin grund i njutningslystnaden och materialismen, hvilka, frodats under det ostörda yttre lugn, hvaruti vi lefvat. Svenskens brist p i fosterlandskärlek har ock sin grnnd i ett af hans största lyten, hans fiifiimp. S i länge svensken lefver oberörd af den yttre rurlden, ar han vanligen en god patriot, ty han tror sitt land vara något stort och markvardjgt. Men så. kommer han u t i världen, fiir kiart för sig att alla vira förhiillanden äro smk, att vi i följd daraf i mångt och mycket mhste st&amp; efter de stora folken, och d&amp; %r det ocksi slut med hans patriotism. Lik som ' en fifang man lätt nog~skämnies för ' sin ringa härkomst eller för sina fattiga och okunniga; för&amp;ldrar3 så skämmes han också för sitt lilla land. För att förgylla upp sin fåfänga använder, han d i ' allehanda Alljudande kosmopolitiska fraser och tror sig befriad friin småborgerlighet, då han i sin svaghet för det som är stort d r a mest skattar däråt. Emigrationen och beröringen med det)) stora&gt;) Amerika har otvifvelaktigt bidragit till att vårt folk erhiillit denna ringaktning för sig själft.
Vidare skulle, till följd af Rikets Ständers i ornförmälde hänseende meddelade sladganden, de hamnafgifter, som, efter arbetsföretagets utförande, borde ega rum, på förhand genom kontrakt bestämmas", varande för öfrigt uti dessa stadganden bland annat föreskrifvetI att, då arbetens utförande öfverlemnades till menigbeter, bolag eller enskilda, borde vederbörande uti det kontrakt, som härom skulle uppgöras, förbinda sig fullborda arbetena, utan att framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag af staten; att, efter 5 års förlopp från slutet af det år, hvarunder lånesumman blifvit af Riksgälds-kontoret utbetald, eller, då lånen successive utgingo, fem år från det års slut, under hvars lopp forsla hälften af ett beviljadt lån lyftats, skulle å hela lånebeloppet årligen erläggas 8 procent, hvaraf ränta för det vid hvarje liqvid återstående kapital borde godtgöras efter a procent och öfverskottet vöre att anse såsom kapital-afbetalning; att, derest de fastställda arbetsplanerna icke följdes eller arbetena icke fullbordades inom de tider, som i kontrakten voro bestämda, egde Kongl. Majit inställa all vidare utbetalning af statsmedlen samt återfordra, hvad deraf redan blifvit uppburet; att, för låneunderstödens återbetalning i sådant fall, borde ställas af Kongl. Majit godkänd säkerhet; samt Sla!s-Uls7iottels Utlåtande, N:o 21. 7 att de arbeten, som med statsbidrag understöddes, sednast under loppet af år 1847 borde vara började. Sedan ofvanbemälde direktion, efter erhållen underrättelse om de för lånemedlens lyftning erforderlige handlingar, hos Kongl.
Det kylde genom alla ben i min kropp, tyckte jag; kylde genom deras märg, medan mina ögon drucko skönheten, – det klassiska jemnmåttets kyliga skönhet. En luft som af marmor i milda sommarqvällar. Sådan var min stämning. Oförklarlig och stark. Jag kan känna den ännu, när jag tänker på den qvällen; och det går en stilla rysning genom mitt hjerta.287 – en smal hals, på hvilken hufvudet satt med en stolt böjning, så att nacken sköt i vädret; en liten mun, hvars läppar lätt öppnade sig; ett par runda, bruna ögon, som ur det bleka ansigtet sågo ut i verlden med stridsfärdig undran. (Utdrag ur mitt bref till S. L-d Adlersparre 21 Mars 86) Säg mig, är Dagnys utrymme strängt anlitadt? Eller skulle hon tycka om att få manuskript? Jag är betänkt på att emellanåt skrifva en eller annan uppsats i frågan om sedlighet, qvinnouppfostran o. dyl. Dessa uppsatser vill jag dock icke underteckna med Ernst Ahlgren, ty jag kommer att tala uteslutande ur en moders erfarenhetssynpunkter och vill uppträda fullkomligt anonymt. Icke heller kommer jag att röra mig med någon apparat af kammarlärdom, utan vill tala så enkelt och okonstladt, som man kan språka med sina egna barn i hemmet. Det fins så många teorier som bryta sig nu, i vår tid; jag tror att det kan hafva sin nytta med sig om äfven den sansade erfarenheten får taga till orda; konstlöst, och endast med stöd af egna iakttagelser. Om Dagny vill taga emot mig samt betala honorar, skulle jag ha lust att då och då sända någonting i den vägen.288 Härom dagen var Ida Lundegård hos mig. Satt inne i mitt rum och pratade. Hon talade om sina pojkar, att Karl klagar ibland öfver bröstet. ”Jag tycker det är besynnerligt att Axel också blir så lätt förkyld, blir hes och får hosta,” sade jag. ”Ja, och han som var så stark och frisk som pojke, så riktigt genomduktig!” ”Jag tycker han ser frisk och stark ut nu med, så att inte har du skäl att klaga dervidlag. Han ser ju ut som ett riktigt berg.”
I öfverensstämmelse med af General-krigs-kommissariatet gjord underdånig hemställan, har genom Kongl, brefvet den 17 Mars 1857 blifvit förordnadt, att de servism. fl. persedlar, hvilka för de under åren 1854 och 1855 ur Arméen utgångna kommenderingar blifvit dels genom General-krigs-kommissariatets föranstaltande direkte upphandlade och dels från Kronans förråd utlemnade mot kontant ersättning från kreditivet till neutralitetens upprätthållande, skulle, då dessa persedlar icke vore af betydligare värde, men förlust för Kronan likväl genom deras försäljning förorsakades, efter deras olika beskaffenhet och förvarings-ställen, till Kongl. Krigs-kollegium och Kongl. Förvaltningen af sjöärendena öfverlemnas; dock, beträffande Kommissariatets inventarie-persedlar, först när de för sitt ursprungliga ändamål icke vidare erfordrades. Beträffande de till återbäring anmärkta och i räkenskaperna formelt afförda medel, 4,562 Ridr 10 rist., hvilka ej kunnat i följd af besvär indrifvas, hafva Revisorerne inhemtat, att dessa medel, allt efter som de anförda besvären hinna afgöras, upptagas till redovisning af Krigs-kommissariatet, som förklarat sig ämna hos Kongl. Majit göra underdånig anmälan om de balanser, hvilka vid Kommissariatets upplösning ännu kunna vara oredovisade. § 6. Slutligen få Revisorerne anmäla att, enligt räkenskaperna, Genaral-krigs-kommismissariatets förvaltnmgs-kostnader för åren 1854—1857 uppgått till endast 19,257 Ridr 12 sk. 9 r:st., nemligen 14,194 R:dr 17 sk. 9 r:st» för Arméen och 5,062 R:dr 43 sk. för Flottan. Jemtlands lloteriiigs-kassa. Räkenskapen, som blifvit granskad af särskilde, i orten utsedde, Revisorer utan att dervid varit något att anmärka, men ännu icke undergått revision i Kongl. Kammarrätten, utvisar följande förhållande: Debet. Balans från år 1855: Uppbörd:
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då den inbjudning Hr af Ekenstam föreslagit blott omfattat en del af frågan, men den nu föreslagna omfattade den i sin helhet, Hr Landtm, icke kunde utaf R. o. Ad:s afslag å Hr af Ekenstams hemställan^ finna något hinder för framställande af propos. å det sednare förslaget, ulan hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla Gr. Mörners förslag till inbjudning. Ropades ja och nej. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja, begärde Hr Munck af Rosenschöld votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposition: Den, som bifaller Gr. Mörners förslag, att de öfriga Stånden måtte vänligen inbjudas att förena sig i R. o. Ad:s i anledn. af Bevilln.- samt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns betänk. N:o 5 fattade beslut, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. ofvannämnda förslag till inbjudning böra förfalla. Efter voteringens slut, befunuos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 3r. Nej — i5. Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna memorialer och ullåt:n, nemi. från Stats Utsko 11 e t: N.‘o 36i, med förslag tili sammanjemkning eller vote - Dcn i3 November. ring, i följd af slsiljaktiga beslut, i anledning af utlåt. N:o 265; LagUtskbt tet: N:o 148, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk.
Nr» 54, har Utskottet, på grund af den tillökning r Restantierne som under åren i83o med i83i egt rum, upptagit denna titel, i stället för ,99-855: 4°- &, till 119,891: 4'ij. Q. — Häremot har blifvit anmärkt: hos Ridderskapet och Adeln, af Herr SkogmanC. D., och hos Bonde-Ståndet af Eric Persson från Gefleborgs Län, att denna förhöjning icke borde ega ram, enär ifrågavarande, först vid senaste Riksdagen i Stat uppförde inkomsttitel för år i83o utgjort endast 105,727: 33. iov, och den betydliga tillökningen för år 1831 varit tillfällig, härrörande från de skattskyldiges oförmåga, i följd af i83o års missväxt, att inom räkenskaps-året erlägga skatterne. Enligt hvad Tabellen lill Utskottets förra Betänkande i delta ämne innehåller, utgör medium af såsom Restantier influtne medel, under ro år, en summa af (63,470 R:drj och då härvid i öfrigt bör ibögkommas, alt, i samma mon Restantierne minskas, de påräknade inkomsterne lill ökadt belopp ingå, tror Utskottet någon olägenhet icke vara förenad wied den beräkning af Restantierne Utskottet föreslagit, och tillstyrker fördenskull, att desse må upptagas med en, till föl jd af nu verkställde förändringar, jemnad summa af . - ti g,25 : Detta Betänkande N.*o 2*5 Betänkandet K.'o> 54: upptager r upptager: Stats-Yei kets Ordinarie inkomter 3,774,608: — 6. - 3,895,280: Rxtra-ordinaried:6> calculationsvis 3,757,500: 3,757,500: Restantier 1 19,891: 47- 6 .. 119,250: Tillsammans
Men härigenom har ostridigt emellan dessa handlingar kommit att göras en skillnad, som ej har stöd i verkligheten. I gällande lagstiftning förekommer ej heller densamma; och att försöket misslyckats att deråt i lagen gifva form, derom vittna de framställde anmärkningarne. Hvad som gör den uppsåtliga förskingringen till försnillning, äro jemväl särskilda tillkomna omständigheter, hvilka väl kunna hafva inflytande på straffbarheten, men ej upphäfva gerningarnes ursprungliga likhet. Det är alltså ej allenast en tvetydighet, utan äfven en oegentJighet i sak, som man i denna del anmärkt; och för dess afhjelpande har Utskottet ansett Lag-Utskottets Utlåtande M 52. 11 rättast att upptaga »uppsåtlig förskingring» biand de (örbrytelser, till hvilka denna brottsliga handling hörer eller i 33 §. Ben latitud vid straffmätning, som i denna § är föreslagen, lemnar domaren tillräckligt utrymme att fästa afseende på de mildhetsgrunder, som kunna förefinnas. Vid sådant förhållande skulle 34 § helt och hållet försvinna, och dess plats intagas af den 35:te. Ett stadgande i den syftning, som denna § har, anser nemligen Utskottet ej kunna undvaras. Men till förekommande af det missförstånd, hvartill lydelsen af denna §, enligt gjorda anmärkningar, nu kan föranleda, har Utskottet gifvit densamma en förändrad redaktion, på samma gång Utskottet nedsatt maximum af de böter, som skulle kunna ådömas, till 25 Hulr, derigenom Utskottet, så.vidt möjligt varit, lyssnat till dem, hvilka förmenat det uti ifrågavarande § föreslagne straff vara alltför strängt. Genom nu omförmälde sammanföring af §§, kommer nummerordningen att förändras, så att den 36 § varder den 35 o. s. v. Hvad vidkommer sistnämnde §, så har redan Utskottet vid behandlingen af den 24 § redogjort för den utvidgning den förres 2 mom. erhållit; hvarförutan Utskottet i någon mån förändrat redaktionen af 1 morn., för att deråt gifva en nu saknad precision.
Som det förhållande lärer vara gifvet, att någon allmän och permanent indraga ning af sedelstocken sedan igi8 ej ägt rum och berättelse om sista revisionen af BancoVerket upp'yser, att öfver 2 millioner af dels odlingslåns, del6 Discontens ordinarie, och dels andra fonder eller creditiver äro obegagnade, är deraf tydeligen bevisadt, att någon egentlig allmän penningebrist icke är förhanden; men då likväl i de flesta provincer till^ gång på penningar saknas, kan af dessa omständigheter lika säkert slutas, att brist på Credit, i förening med för svåra lånevilkor, hindra begagnandet af Bankens lånefonder. Att den nu vanliga räntan af 6 procent är för hög, Den 21 Februarit, utom tilläfventyrs i en mera lönande handelsrörelse, besannar erfarenheten, ty ingen egendom, knappt någon näring i landsorten, ger behållen inkomst till 6 procent af dess uppskattningsvärde, och hvad fastighet angår, ännu mindre och dess fordna inköpsvärde. För låns erhållande i BancoDisconten fordras goda namn; den som sjelf icke är i behof att anlita Discontens biträde, undviker naturligtvis, att lemna sitt namn åt någon annan, och den, som bäst behöfver lån, har vanligen begagnat sin credit, så långt den i Disconten får gälla, Odlingslånen, som endast löpa med 2 procents ränta, afskräcka likväl från begagnandet genom den snara afbetalningen, som gör, att fulla lånet ej får mera, än 2 år begagnas, och genom den stränga påföljden af försummelse, att fullfölja en påbegynd odling. Om en odling, på två eller tre år fullbordad, kanske snart derefter ger afkastning, följer likväl icke deraf, att odlarens ställning blifvit så mycket förbättrad, att han utan olägenhet då kan afbetala femtedelen af lånet. Dessutom förorsakas genom besigtningar, anskaffande af nya cau? tioner och andra omständigheter så mycken kostnad, att dessa lån uppgå fill nästan samma ränta som fastighetslånen.
Ehuru det beräkningssättet i allmänhet är gansia felaktigt, dä en skuldfri och gäldbunden jordägare blifwa beskattade lika, ehuru deras werkeliga förmögenhet gör en gansia betydlig skillnad i afseende pä den ärliga bebällningen: men dä jag förutser at en noga beräkning' af bwars och ens wcrkliga förmögenhet icke läter sig göra, utom cn ärlig upsiattning, kan intet Bewillnings summan sä bestämmas, som dä den räknas efter fasta ägendomens hemmantal. Jag anmärker endast detze omständigheter i den förhoppning, det de af Högloft. Riddersiapet och Adeln, som äga mera insigt än jag uti hwad som ankommer'pä beskattning, mätte finna utwägar dela den sä, at intet en alltför kännbar tyngd träffar den mindre förmögne. För min del tror jag, det en clas,-; i Kition af hemman blir nödwändig i synnerhet hivad Säterier beträffar, hwilka alldrig undergätt nägoii förmedling, följakteligen til elencine och godhet äro sä mycket olika; äfwensom at Säteri Rusthäll böra komma i åtnjutande af lindring i Be will - 842 Den 19 Junis. willningsmsgjfterne. Allt detta torde winnås nar Taxeringsman äga någon utwag, at efter cn gifwen princi^e lämpa beskattningen efter ägendomens wärde, och derefter bestämma Bewillningen för den hwars inkomster intet smara^ emot et större hemmantal. At Taxeringsmännen äga för öfrigt den rättighet, efter en föreskrifwen ordning lindra utskplderne för den fattige, som utan fast ägendom, men med arbete söker förtjena en knapp bergning; är efter min öfwertpgelse en lika stor nödvändighet.
I se och magt, må visserligen förtjena uppmärksamhet; men vigtigare ar att tillse på hvad politisk ståndpunkt Regeringen kommit till Nationen under och genom denna strid oin magt. Hr Frihts medgifvande, att en skattevägran i ett couslitutioneit land innefattar ett cprrecliv, säger blott, att det är otacksamt och obehörigt att använda den. Jag går längre, fastän från ett håll, då jag säger, att ett sådant steg är högst betänkligt, emedan det är det sista, som kan tagas näst före revolution. Det är således mer än obehörigt att använda delta correctiv lättsinnigt; men innan obehörigheten blifvit bevisad, måste man antaga, alt dess begagnande endast ådagalägger, att man icke vill hafva revolution utan reform, och annat har» efter min tanka, Oppositjonen icke velat, fasfän den derför fält uppbära beskyllningar, Det är af talaren sjelf angifvet, att näst den synpunkt, pr hvilken man betraktar anslagens nödvändighet, har man äfven att tillse, huruvida de kunna utgå och om medel finnas. Något annat medel till dessa utgifters bestridande har likväl ej kunnat uppgifvas, än p'tt fondsystem. Frih. Franc Sparre har sagt, att han anser de erforderliga medlen kempa utgå utan ökning i skatterna. Må det då vara deras skyldighet, spm tro detta, gtt kunna visa, att detta kan ske! Må det då vara deras skyldighet, som tro det, att upplysa StatsDtsk. derot», att ett nytt och bättre sätt fin - Den 28 Augusti. 319 nes, än det af Utsk. föreslagna att lägga utgiften på bevillningen! Detta skulle ej här anstått någon amion än just Regeringens ledamöter, i fall de (inna sig dertill äga nog kraft neli förmåga samt kunna vederlägga de grundsatser, sorn Utsk. svnes hafva följt.
Det är nemi. icke möjligt att, med bibehållande af denna sjelfskrifvenhet, inom reprentalionen åstadkomma ens sådan förbättring, att vi på alfvar kunna kalla den hufvudsaklig. Man har länge gjort fruktlösa försök, att genom tvåkammarsystemel, ehuru främmande det än för oss är, åstadkomma en dylik. Det är ej heller tänkbart att på denna väg bibehålla vår sjelfskrifvenhet, hvars uphörande vore vilkoret för systemets införande. R. o. Ad. skulle äfven då hafva sin betydliga andel i representationen, men omöjligt på grund af sjelfskrifvenhet. Hufvudsaken anser jag för min del ligga deruti att sjelfskrifvenheten för Ståndet att såsom sådant deltaga med en fjerdedel uti representationen bibehålles. Denna rättighet, denna sjelfskrifvenhet vill jag hoppas att Sveriges R: o. Ad. aldrig lemnar; den är ett nödvändigt vilkor för den monarkiska principens bibehållande. Sveriges R. o. Ad. har till våra dagar ganska väl bevarat sina rättigheter, såsom egare af i uti representationen och med heder 8 Den 15 Februari f. m. upfyllt della kall. Svenska Riddarhuset har under sina öfverläggningar visat prof på en grad af erfarenhet och insigter, sora fullt kunnat mätas med dem, våra MedStånd lemnat. Svenska Adeln har, genom att sjelfmant infinna sig här vid Riksdagarna visat ett föredöme af upoffringar, som jag tror att något annat Stånd, hvarken kan eller skulle vilja följa, men det oaktadt, Mina H:rr kunna vi ej blunda för våra egna fel och brister; de äro för uppenbara. Frön ligger inom oss till uplösning af hela Ståndet och del ligger makt uppå att man så ställer till att deras groningskraft tillintetgöres. Sveriges Riddarhus har med sin nnvar:de form mycket svårt att rätt, såsöm sig bör, fullgöra representant-kallet. Det är för mycket fordradt, att den enskilde skall, med försummande af sitt hus, sin egendom uppehålla sig åratal vid Riksdagarna. Den uuvar:de formen för vårt representationssätt inom Riddarhuset är ej möjlig att rätt i längden bevara. Rättigheten att direct representera är för långt utsträckt.
B. 2o5.,XIX. A. .43. XXII. U. 57. XXIII A. !ti2. XXV. U. 126, 145. A. 154. XXVI. U. 44. A. 46. E. 62. — om förbud emot utslagslösens förvandlande, vid bristande tillgång, till. Se Utslagslösen. — efter Pensylvanska metoden, om en lag för de förhållanden, som höra iakttagas vid. lil. 42‘ IV. R214- XXIII. B. 427. XXIV. A. 442. XXV. E. 34. ■— vid valten och bröd, om ändring i sättet för dess verkställande. XVI. 13. 387. XVII. 86. XVIII. Fängelse-systeme, angående BondeStåndets inbjudning om reserverande af en fond, intilldess ett nytt sådant systeme blifvit ordnadt. XXIII. 285. A. 318. Fängelserne i Riket, angående förändrade stadganden för. Se Correc t iöns inrättningar ne. Färentuna härad, angående några Kronoparkers upplåtande till allmänningar för. VI. B. 4oo. VII. A. 45. X. U. 425. XI. A. 22. Fässbergs pastorat, om Askims och Frölunda församlingars skiljande från. Se Askim. Fästningsbyggnad vid Carlsborg, om medels anvisande till fortsättande af. Se Carlsborg. Fönsters inslående, om ansvars stadgande för. VII. B. 198. Å. 48. X. U. 426. XI. A. 26. XIII. Förbud för andra än inföddc Svenske män, alt innehafva tjen - ( '23 ) stei-, som af embctsverken tillsättas. X. B. 2'io. A. 280 XXV. U. 29. A. 85. Förbud för enskild man att resa utrikes, angående upphäf" vande af. III. 104. IV. R. 247, 3o4- XVIII.