Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten har förbindelse att med ”lämpligt underhåll förse Armeen tillhörande embetsoch tjenstemän, ”då ålder eller följderna af erhållna blessyrer nödga att lemna tjensten, ”mäste äfven tagas för gifvet, såsom följd af en slik förbindelse, att ”Statens anslag lör pensioneringen bordt och böra i främsta rummet för ”ändamålet användas; och då dessa anslag varit otillräckliga, ligger äf”ven i sakens natur, att något uppslag af statsbidragen icke kunnat ske, ”och att Armeens Pensions-Kassas fond måste hafva tillkommit af Ar”meens egna tillskott; hvarföre ock denna fond rätteligen bör anses så”som en Armeens tillhörighet.” ”Statsbidragen och Armeens Pensions-Kassas egna tillgångar ingå ”uti gemensam redogörelse. En speciel granskning af redovisningen för 'Me förra kan således icke äga rum, utan att äfven vidröra redogörelsen ”lör de sednare.” ”Rikets Ständers Revisorers granskningsrätt bör väl icke anses vidsträcktare, än att tillse, det bidragen af Staten blifvit anviinda för det ”ändamål, i hvilket de äro gifna, nemligen till pensionerande af Öfver”och Under-befäl samt civile tjenstemän från Armeen.” ”För en sådan granskning hafva, i likhet med hvad som skett till ”föregående Statsrevisioner, äfven nu blifvit till Rikets Ständers Herrar Revisorer öfverlemnade, för åren i83Soch iS3c>, dels Utdrag ur Armeens ”Pensions-Kassas Hufvudböeker, upptagande så väl beloppen af statsbi”dragen, utom räntan å för delta Krigsmanshus-kapitalet, enär densam'ina ingår i räntan å Pensions-Kassans egna kapital, som ock summan — 119 ”af under året utbetalda pensioner, dels äfven exemplar af Direktionens ''från trycket ulgifna Pensions-kungörelser, och livarmed allt ådagaläg”ges, det Statens bidrag till Pensions-Kassan på långt när icke varit ”för den Pensions-Kassan åliggande pensioneringsskyldighet tillräckliga.
Och det är icke allenast jag, utan det är Kongl. Maj:ts Högste Domstol, som sagt, att saken skulle så behandlas, som om den tilltalade varit jordägare, i och med detsamma genom det nådiga Utslaget förklaras, såsom redan är anfördt, alt ehvad de byggande varit till byggnadens uppsättande berättigade eller ej — således om än de icke varit berättigade, om än den tilltalades rätt till jorden varit styrkt — den tilltalade dock icke skulle ägt att nedrifva byggnaden. Från samma förutsättning har jag utgått, då jag funnit det origtigt*), att den tilltalade ej fått njuta den rätt, lian i egenskap af jordägare bordt njuta. Hade jag antagit bans jordäganderätt för afgjord; så hade jag ansett honom böra frikännas, då hans motparter ej styrkt någon mot denna äganderätt giltig rättighet till byggnadsföretaget. Nu åter, då jordäganderätten just var i fråga ställd, har jag icke ansett honom kunna frikännas, men också icke kunna fällas, innan utredt blef, att de, hvilkas byggnad han nedref, varit berättigade till dess bibehållande. Utom dessa frågor, hvari jag trott mig behöfva närmare utreda grunderna till mitt föreställningssätt, har jag i kritiken mot mig funnit blott en punkt, som jag ej kan lemna ovidrörd, då den ej blott påkallar förklaring öfver en mot mig ställd tillvitelse, utan ock rörer ett ämne af allmän vigt.
Herr Langenberg: att han ej kunde iuse möjligheten, att med icke fullt |delar silfver mot den utelöpande sedelmassan börja utvexling utan stagnation, till skada och orättvis förlust för dem, hvilkas egendom ej vore så disponibel, att den kunde utbytas mot silfver, då tillgång derå ännu vore för handen; att bäst och säkrast vore, att Banken, enligt Rikets Ständers beslut 18 a3, finge fortfarande behålla en del af dess vinst, för att derigenom småningom consolidera sig, men för den händelse silfver-utvexling skulle beslu - Banco-Utshottets Betänkande N.-o 8. 5 tas af Rikets nu församlade Ständer, har Herr Langenberg ansett densamma ej kunna börjas med nuvarande silfver-fond till den i nästkommande Julii, utan åtskillige ytterligare garantier; Herr Lake: att Banken ännu ej befunne sig i det af Rikets sist församlade Ständer beslutade tillstånd, eller såsom 5 till 8, men komme uti denna ställning genom sin egen förmåga, om den, såsom den nu är, finge fortskrida, under en af behofvet påkallad Banco-lag; att man ingenting förlorat genom ett uppskof af denna fråga till nästa Riksdag, men kunde genom ett förhastande åstadkomma hela landets olycka; alt, om ett förbrukningsoch njutnings-förbud af en hop öfverflöd vöre möjligt, samt öfver detta förbud alfvarlig och kraftig uppsigt ställdes, trodde Herr Lake på möjligheten af att en varaktigt åsyftad realisation kunde ega bestånd; Herr Grapengiesser: att realisationens verkställande på intet sätt påkallades af näringarnes aftynande, utan att desse tvärtom högeligen fordrade dess inställande, åtminstone för närvarande; att han finge yrka realisationens uppskjutande, tills säkre garantier för dess bestånd blifvit yppade och fastställde, samt att efter hans öfvertygelse Bankens skiljande från Stats-magterne och ställande under Lagen vore den enda säkra grund, hvarpå realisations-företaget kunde baseras; Herr Ekerman: att han icke ansåge någon minsta fara att ännu uppskjuta Lagens verkställighet, intill proportionen af 5 till 8 vore vunnen, — hvilket skulle ske icke genom silfverköp, som tvärtom borde Banco-styrelsen förbjudas, så vida icke desamma kunde erhållas till 128 sk., utan, genom sparande af Bankens behållne ränte-revenuer, hvilka af Banken odelade skulle få behållas, samt med tillägg af ränteoch capital-afbelalning å RiksgäldsContorets skuld till Banken från och med detta års början,— men,
(Ärligt amortissement, och deraf fortgående utlåning med 3oo,ooo R:dr Circulations-Capital. ) h. Förlag lemnade till Banco-Discontens, Låne-Contoirens, Commerce-Col legii och Jern-Contoirets serskilde Disconterings-Rörelser . , i. Upplupna obetalde Räntor . b. Bokförda Värden och Förskott af hvarjehanda egenskap , , Summa B:co R:dr Dessutom: Osäkre fordringar af flerfaldig art, förde inom Linien till belopp al L 7 f t a d e 0 d 1 i n g s - L . i n : iRifi till och Från och med med den 3o Juni! den 1 Julii 10 >5 1837 till och S 11 m m a. till och med den med den 3o Junit. — 2,000 — 296,449 4o — Kronobergs i 9,288 —■ —- 9,288 — —■ Jönköpings .i * 45,899 28 4 —• 45,899 28 4 Westmanlands * • Sammandrag öfver de till Banco-Discont-Verket, dels under omsättningsrätt, dels på Publika papper upplåt ne Fonder, hvardera rörelsens afkastning för åren i835 och i836 och huru Banco-Disconten densamma användt. (Fortsättning från 1835 års Révisions-Berältelse). Och följaktligen derå obegagnadt . b. På Fonden för Lån å Publika papper (Fondens belopp R:dr 4oo,ooo vid i835 års utgång 400>o°o v*å i836 års utgång) Och följakleligen derå obegagnadt Utestående Lån: a. Mot Borgen, med oipsättnings-rätt b. På Publika papper Af lagsökning beroende vid Revisionstiden: För allmänna Fonden .. För Publika pappers Fonden . Och dessutom de Fordringar, hvilka till följd af derom fattade beslut å serskildt Blad i Balance-Extraclet salderas: För allmänna Fonden .. För Publika pappers Fonden . Inkomst:
”För att icke motverka de förbättringar i brännvinsbränningsredskapens sammansättning, som afse besparing i bränsle, tid och arbetskostnad, vare sådan redskap tillåten af livad form och ämne som helst, under iakttagande af följande bestämmelser:” - Den 9 November e. m. I afseende på det ämne, hvaraf redskapen linnde vara förfärdigad, har jag hört en vettenskapsman, nemi. Hr Professor Schwartz, yttra, det han ansåge underslef alltför mycket kunna bedrifva*, i händelse sådana ordalag bibehöllos, som de, hvilka funnits i våra föi egtde hrännvinshrännings-förordningar, och som afven nu äro införda i Utsk:s förslag. Jag vill således på hans ord tillstyrka, att R. o. Ad. måtte antaga Gr. Hamiltons förslag, och följaktligen göra sig försäkrad t emot de missbruk, som i annat fall skulle kunna äga runi. Frih. Hamilton: Pen uppgift, sorn den siste värde talaren meddelat, finnes redan i en not af reservanten. Det var just emot denna uppgift, som min anmärka, var riktad, och den nämnde vettenskapsmannen må hafva sagt hvad som helst, så har han likväl misstagit sig, då han påstått, att man lian använda hvad trädkärl som helst till brännvinspannor. Det låter sig ju icke tänka, att man kan taga hvilket trädkarl som helst och sälta på elden, ty då brinner det upp, utan det måste vara sammanbundet med en ångpanna. Jag nödgas således, i motsats emot hvad den värde vettenskapsmannens upplysning innehåller, vidblifva mitt förra yrkande. Hr von Troil, Emil: Den siste väjde ledamoten må benäget upsägta, att jag likväl vågar tro, att så länge skatten utgår efter pannerymd, så skulle det vara ganska oförsigtigt att medgifva begagnandet af brännvinspannor af träd. För näryar, ligger en controll i afseende på brännvinspannornas beskaffenhet redan hos den första tillverkaren.
Det kan icke bestridas, att bankväsende är en del och en vigtig del af näringslifvet och måste röra sig i harmoni med industriens och näringarnes utveckling, lika litet som man kan förneka, att den enskilda omtankan och det enskildta intresset är, under lagliga former, den drifvande kraft, hvarigenom samhällets materiela utveckling går framåt: hvarföre då förhindra den enskilda företagsamheten ett fält för sin verksamhet, som skulle sprida omkring sig ett friskare lif! Det är under intryck af dessa förhållanden, hvilka på ett förtjenstfullt sätt äro närmare utvecklade i Finanskomiléens betänkande och dertill förordade af alla de män, hvilka under detta århundrade af Kongl. Majit och Rikets Ständer fått i uppdrag att afgifva yttrande öfver vår Bank-lagstiftning, som jag lifligt erkännande sanningen af de ord, hvilka den 2 Juni 1829 uttalades af det sammansatta Statsoch Banko-Utskottet, ”att en Bank, stående under ledning af en myndighet, som ansåg sig berättigad att sjelf och ensam stifta lagar för sin förvaltning, aldrig kunde erbjuda lika garanti med en bank. som innehades och förvaltades af enskilde män, bundna af lagar, utgångna från en opartisk lagstiftande magt” — får vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade besluta, att,så vida en delning af den nuvarande Riksbankens verksamhet blir bestämd, tillfälle för enskilde personer att som bolagsmän ingå i Låne-banken, eller, såsom den i Utskottets förslag benämnes, ”Sveriges Bank”, må beredas, på de vilkor, som Rikets Ständer med hänsigt lill det allmännas fördel, kan bestämma. I Herr Lagerhjelms reservation har Herr Bogeman, C. A., instämt. af Grefve Lewenhaupt, C. 37. C.: emot Utskottets beslut att ej föreslå intagandet i Sveriges Bank af enskilde delegare. af Herr Wolffelt, M. C.: emot förslaget att minsta valören å sedlar, som af Sveriges Bank utgifves, skulle blifva å 1 R:dr R.mt. af Doktor Björkman: Hufvudsyftemålet med detta förslag är att inrymma regeringen behörig del i lastiftningen för Riksbanken och sålunda på säkrare grunder än hittills ordna dess verksamhet.
Att ecclesiastique-ärenderne jämte lärooch uppfostringsanstalterne och fattigvården böra vara förenade under en lärd och vetenskapliga kunskaper ägande man, anser jag nödvändigt, men icke att den behöfver vara annat än Stats-Secreterare. Bilaga E till Mern. Men då allt detta är och bör vara Konungens och den verkställande Magtens rättighet att förordna, i afsigt att vinna den hästa möjliga inrättning för sakernes jämna och lagliga gång, samt sådant icke lämpligen kan såsom Grundlag föreskrifvas, och det för Riksens Ständer är nog, att ansvarighet finnes hos Stats-Rådet och den föredragande, antingen Stats-Minister eller Stats-Secreterare, tillstyrker jag nu, att ett föregående bifall till Konungens Nåd. Proposition om förändring af Stats-Rådets inrättning må lämnas utan att ingå i detaillerne deraf, hvilka vid nästa Riksmöte närmare kunna med inrättningen af Departementerne och den nya Canzli-ordningen till Ständerne uppgifvas och då stadfästas och beslutas. Herr Öfver-Intendenten JfdeZcranG uppläste följande: För min del erkänner jag vigten af de skäl, som föranledt Konungen att uti dess närvarande Nåd. Proposition föreslå Ministrars tillsättande vid flera grenar af Rikets Allmänna Styrelse, hvilka förut på annat sätt varit förvaltade. Jag anser en sådan förändring icke heller innebära något stridande emot grunderne af vårt antagna regeringssätt. Kortheten af den för Riksdagen återstående tid tillåter ej en detaillerad pröfning af alla de omständigheter, som vid en sådan förändring möjeligen kunde komma i fråga. Jag anser ej heller Riksens Ständer hafva genom vår närvarande Regerings-Form sig förbehållit utan tvärtom åt Konungen öfverlemnat att, sedan Styrelsens allmänna grunder blifvit af deni gillade och antagne, kunna om organisationen af Ärendernes inre förvaltning, i enlighet med Regerings-Forrnens föreskrifter, förordna såsom Honom bäst synes. Jag anser således äfven hvarken Utskottet eller Riksens Ständer nu böra ingå i pröfning, huruvida det af Konungen föreslagne antal Ministrar må kunna förminskas eller ej, eller om
Vi afhandla en samhälls-angelägenhet, hvilken i alla conslitulionella stater (iler lex in casa icke är, sorn i de envåldsstyrdn, gångbar) längesedan och med särdeles sorgfällighet blifvit ordnad, men hos oss lörblifvit i ett alldeles outredt skick. Visserligen hade vår allmänna lag allt ifrån dess stiftelse stadgat ansvar å menigheters förbrytelser. — Men embetsmyndigheterne hafva saknat bestämmandet genom lag af deras behöriga tillvägagående emot olaglig och tredskande folksamling. Så väl K. propostn som Utskts förslag afhandla båda dessa ämnen. — Jag skulle hafva ansett, att hvardera såsom sak för sig, — det ena, nemi. domaremaktens ensak, och det andra den executiva maktens, — blifvit föremål för särskild behandling. Visserligen bör och måste blifvande dom skilja emellan uppror och upplopp. Men delta är cura posterior. — Främst handlas om ordningens återställande för dagen , för timmen. Ehvad uppträdets natur månde vara, är ju lika visst, att medan det påstår, är allmän och enskild trygghet i fråga. Men vådan skulle oförsvarligen förlängas, om de myndigheter, hvilka det åligger alt handla, skulle dröja tills de hunnit utreda huruvida de framför sig hafva ett upplopp eller ett uppror, hvilket skönjande kan vara ganska vanskligt. —- Bestämda, differencierande definitioner igenfinnas icke i lagboken. — Fåfängt må hopen t i I Ispö r jas, han vet ofta icke sjelf det rätta ändamålet, som icke sällan är helt annat än den synbara anledningen till oredan. Fåfängt skulle man hoppas att i spetsen anträffa de egentliga anstiftarne. Vid anfallet hålla de sig bakom, och främst undan vid återtåget. Ja, de aldraegentligaste pläga sitta hemma. — Alla uppror begynnas med upplopp, och alla upplopp kunna blifva uppror om de få hållas. — Ett är emedlertid klart, nemi. att vare det upplopp eller uppror, måste oväsendet skyndsammast dämpas.
Ty att stadga ett maximum, är hos oss någonting så nytt och olämp‘ ligt, att jag blott behölver genomläsa reservanternas anföranden, för att förkasta al! tanke derpå. Den 22 Maj e. m. 469 Hvad slutligen beträffar Hr v. Köchs yttrande, att kanske i en framtid, om Borgareoch Bonde-Stm komme att utgöra hela representation, de då skulle stadga detsamma som här är föreslaget, så, der så olyckligt hända skulle, må de då göra det; men vi måste besluta som rättvisa och konseqvens synas oss kräfva. GrPosse, Arvid: Då komunallagen i sitt närvarande skick beröfvar större jordegare rösträtt för sådana delar af deras egendom, som äro utarrenderade, tror jag att man satt en alldeles tillräcklig bom för den röstöfvervigt, en eller annan större jordegare kunde hafva, och det synes mig obilligt, om man derutöfver än ytterligare ville inskränka hans rösträtt. Utsk:t anför bland sina motiver, att det möjligen kunde hända att kapitalisten skulle kunna besluta att med kommunens kassa företaga arbeten, som endast komme honom sjelf till godo, men finge bekostas af de mindre jordegarne. Om så skulle ske, synes det mig att beslutet vore så olagligt, att man kunde yrka dess upphäfvande, enär det vöre grundadt på origtiga grunder. Vid sådant förhållande, och då det synes mig orimligt att de större jordegarnes rösträtt än ytterligare inskränkes, mer än den redan är, och då jag icke för mig kan dölja, att om ett sådant stadgande som detta antages och blilver lag, så är detta ett dråpslag åt det nya representationsförslaget, emedan det är mer än sannolikt att det aldrig kan gå igenom, om en sådan tendens nu skulle göra sig gällande, så får jag hos R. o. Ad. yrka afslag å ifrågavarande punkt. Frih. Ahlströmer: En talare har här yttrat att icke någon reservant af de två andra Stånden uppträdt; men det finnes likväl en reservant af Borgare-St.
Primadonnans styrka låg, lik Simsons, i håret, som hon bar utslaget, och direktören såg ut som en jätte, kommen på afvägar — jag menar icke en konstens jätte, utan en riktigt hygglig och beskedlig, med präktig fysik utrustad jätte, som alldeles icke kunde få rum i de trånga permissioner och urväxta frackar i hvilka han ständigt var inklämd. Table d’hôten var nästan slutad. »Subito» smög ljudlös omkring, undanflyttande stolar eller uppsopande brödsmulor; ett par tyskar lade armbågarne på bordet och tände sina cigarrer, till stor harm för min granne, som icke tyckte om rökt brulépudding; genom de öppna fönstren smögo sig brutna toner från »teatern» in — man fick musik mellan akterna också — det var tid att gå. I förstugan stod vår vän fakinen, färdig att ledsaga oss, utrustad med en stor lykta i handen, en stol på hufvudet och en under hvardera armen. »Den, som ville sitta i Taorminas teatersalong, fick taga stolar med sig», upplyste han med stor värdighet, när vi uttalade vår förvåning öfver hans originella utstyrsel. Början var lofvande! Ute var alldeles mörkt och ett fint, tätt duggregn föll. Ljuset från lyktan smög sig som en röd ringlande orm efter marken; vår följeslagares fantastiska figur tog en allt underligare, allt mera skugglik form, och när vi kommo fram, hade det gamla klostret insvept sig i en tät, ogenomtränglig dimma, som om det blygts öfver den profanation det undergick. Utanför ingången gnisslade två kinesiska lampor på en stång och strax innanför den samma stod biljettförsäljaren, en liten svartmuskig man, i smutsig skjorta, jacka med broderier af guldpapper, och en den gällaste röst jag någonsin hört. »Biljetternas pris berodde på köparens frikostighet; eljest kostade de femtio centimer stycket, så vida vi icke ville taga abonnement», men det ville vi icke. Sedan vår följeslagare blåst ut ljuset i lyktan och tornat upp de tre stolarne på hufvudet — troligen för att göra tillbörlig effekt — marscherade han in i salen, der han, »af välvilja», placerade oss så nära musiken som möjligt.
Ridderskapet och Adeln: Herr Grefve Horn, Herr Grefve von Fersen, Herr Friherre Cederström, Jac., Herr Friherre Raab, Herr Friherre Boije, Ludvig, Herr Friherre Ehrenborgh, Herr Friherre Palmstjerna, Herr Friherre Hermelin, Carl, Herr Hallenborg, C. J., Herr Tham, IV., Herr Lagerhjelm, Pehr, Herr von Hohenhausen och Herr af Ekenstam; Högvördige Preste-Ståndet: Herr Stats-Rådet Poppius, Herrar Biskoparne Doctor af Wingård, Doctor Faxe, Doctor Thyselius och Doctor af Kullberg, Herrar Professorerne, Doctor Engström, Doctor Hvasser, Doctor Agardh, Doctor Grenander och Doctor Hasselroth, Herrar Prostarne Öhrnberg, Hallström, Astrand, Hallbeck, Östberg, Nordin, Ahlquist, Doctor Elfström, Ödman, Nibelius, Rose'n, Hylander, Bruzelius, Senell, Doctor Mored, Doctor Heurlin, Doctor Björkman, Holmström, Doctor Petersson, Mittag, Doctor Lindahl, Doctor Bexell, P. P., Svedelius och Bolander, Herr Lifmedicus Doctor Ekström, Herr Lector Laurenius, Herr Kyrkoherden Bergvall och Herr Comminister Dahlgren; Hällo fl. Borgare-Ståndet: Herrar Helsingius, Warn, Zander, Lake, Norman, Hallgren, Winberg, Langenberg, Cederborg, Halling, Arnberg, Andersson, Sahlin, Bill. till li. St. Prot. i83f S Sami. 2 Afd. j 5:te Häftet. a Bevillnsamt Allm. Besvocä Oecon-Ulsk. Utlåtande N.o 5.
Om man skall afsäga sig fördelarne af en redan befintlig institution, så fordras det onekligen att olägenheterna af densamma skola vara särdeles bjert framstående. Hvilka äro då dessa olägenheter, som böra förorsaka KrigsHofRms indragning? Den kostnad som KrigsHofR:n medför kan väl icke dertill vara någon hufvudsak lig anledn.; ty äfven efter den af K. M. vid denna Riksdag föreslagna lönelillökningen upgår totalsumman för KrigsHofRms aflöning icke till mer än 12 ä 13.000 Rdr årligen. Äfven om man bifaller Utsk:s förslag kommer man icke att kunna inbespara särdeles mycket af denna summa; också har jag icke hört någon åberopa detta skäl. Man har isynnerhet fäst sig vid att ledamöterne i denna Domstol äro afsättliga och kommenderade för tillfället. Det är sannt att detta utgör, om man så vill kalla det, en brist uti KrigsHofRms närvar:de organisation, men denna brist finnes hos alla länders KrigsDomstolar; ty åtminstone, så vidt jag vet, så har man hittills icke i något land lyckats bilda sina KrigsDomstolar annorlunda. 106 Den 4 April f. m. Härpå vill man grunda indragningen af KrigsHofRtn, men ingen har vågat tala om uphäfvande af RrigsR:na, oaktadt deras organisation är behäftad med alldeles samma fel. Jag fruktar, att man svårligen skall kunna undvika denna brist i organisationen, utan att på samma gång förfela ändamålet med denna institution. Det återstår likväl en omständighet, hvilken åtminstone talar för någon förändring, och det är det ringa antal mål, som årligen handläggas af KrigsHofR:n, och möjligen skulle de kunna afgöras på ett enklare sätt. Jag vill likväl, såsom jag förut yttrat, icke nu derom fälla något bestämdt omdöme. Det är väl möjligt, att man kan utfinna ett bättre sätt för dessa måls afgörande, men jag vågar tryggt påstå, att denna förbättring icke vinnes genom Utsk:s förslag att öfverflytta målen på HofRma, och gifva dem ett par militär-personer till biträde.
Maj:t vid flere tillfällen förklarat gamla Mötes-Passevolance-cassan icke böra vara underkastad revision af Rikets Ständers Revisorer, hvilket ock Rikets Ständer vid senaste Riksdag, genom formligt fattadt beslut, i anledning af uti denna fråga väckt motion och i sammanhang med fastställandet af grunderna för den nya Passevolance-inrältningen, för deras del medgifvit, — samt, A andra sidan, 3 §. uti nu gällande Instruction för Rikets Ständers Revisorer innehåller, att alla räkenskaper för de allmänna cassör och fonder, som hittills ej blifvit af Rikets Ständers Revisorer, uUyi endast i Kammar-Rätten granskade, ifrån och med dem för år 1S29, böra uti årligen afslutad Rikshufvudbok ingå; — och Kongl. Maj:t, på grund af dessa förhållanden, uti Nådig Skrifvelse af den 27 Augusti i83r, meddelat Kongl. Krigs-Collegium den föreskrift, att till Rikets Ständers Revisorer borde öfverlemnas redogörelse för 1829 års Mötes-Passevolance-afgift, hvaröfver serskild räkenskap, utan balancerad brist eller behållning från gamiijPassevolance-fondens räkenskaper för föregående året och utan sammanblandning med den nya Passevolancecassan, komme att för hvarje år, räknadt från och med 1829, upprättas, under Kongl. Majit likväl förbehållen lika dispositions-rätt öfver förstberörde medel,' som öfver gamla Passevolance-fonden, men att deremot räkenskaperne öfver sistnämnde fond, hädanefter som hittills, endast komme att undergå granskning i Kammar-Rätten; alltså och då, lill följd häraf, räkenskaperne för 1829 års Mötes-Passevolance-afgift redan blifvit för samma år samt för år i83o till Rikets Ständers Revisorer öfverlemnade, har Kongl. Majit icke funnit för godt att bifalla Revisorernes begäran, att redogörelse för 1828 års gamla Passevolance-cassas behållning må dem tillställas.