Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det hela nådde sin spets, då Delsbostintan trådde e n siratlig dans m e d den lustige spelmannen. J^RÖKENANNA ZETTERBERG,feom nu h e m k o m m i t efter flere års studier i utlandet, förbereder en soaré att snart gifvas å K. Teatern. Programmet upptager José Echegaraysgripande drama » Galeotto ». Fröken Zetterberg biträdes af åtskilliga artister vid Dramatiska o c h Svenska teatrarne. 1 6: 45 pr meter — slätt randigt, rutigt, fasoneradt, damast etc. (cirka 240 olika kvalitéer o c h 2,000 olika färger, mönster e t c). 3: 85 SIDEN-FABRIKEN G. HENNEBERG, ZURICH. — Dubbelt brefporto till Schweiz. I Hvardagar kl. kan en bildad tysk dam under nägra må- nader få lönande sysselsättning med att gifva konversationslektioner i tyska språket ät äldre elever. Ansökningar med upplysning om föregående verksamhet, samt åtföljda af betyg, fotografi och referenser torde märkt » Marchand 99 » skyndsamt insändas till S. Gumselii Annonsbyrå, Stockholm. (G. 75949) 10-VALL, Tandläkare VAS-VA *. SönAllm. STORA till billigt pris. Svar till » Skicklig gymnast », Iduns exp. (165) HOFBOKTRYCKERI VATTUGATAN K O N F I R M A N D E R, flickor, mottagas till sommaren i Stockholms-Näs prästgård, nära Mälaren och järnvägsstation, 45 minuters resa från Stockholm. Svar med första till kornmin. C. Östlund, Kungsängen. L ITEN F L I C K A! I saknad af dotter önskar en barnkär familj i Södermanland att mot ersättning i ett för allt, nu eller i vår, mottaga en liten frisk, vacker flicka såsom eget barn. Fina rekommendationer. Svar till Föräldrahem, p. r. Nyköping. (164) BANYULS TRILLES. Ett aptitgifvande, magstärkande vin, afsedt för konvalescenter och svaga personer i allmänhet.
Den fjerde punkten åter eller ang:de Majoren Akersteins benådning, är af ganska betänklig beskaffenhet, och jag anser Const.- Utsk. hafva haft grundad anledn. till framställningen. Hvad den femte punkten beträffar eller ang:de uplåtande af boställen för Depart:ts-cheferne, så kan jag icke instämma i den åsigt, som en värd talare här framställt, att allt gått rätt till, och att anmärkn. borde förfalla derföre att vid hvarje beslut i detta ämne den af Konungens rådgifvare, rörande hvars bostadslägenhet beslut skulle fattas, afhållit sig från att deltaga i beslutet. — Om Just.Ministern den ena dagen tillstyrker boställs anvisande åt chefen för CivilDepart:tet, och denne en annan dag lemnar enahanda tillstyrkan till förmån för Just.Ministern, synes förhållandet ej vara stort bättre än om de båda vid bägge tillfällena varit tillstädes. För min del anser jag att behof förefunnits af så beskaffade bostäders anslående åt Depart:ts-cheferne, men tror likväl att propos. derom bort atlåtas lill Ständerna, då jag tagit för gifvet att det beviljats. Hvad den sjette punkten beträffar, eller den, rörande ett Fälttygmästaren Thestrup tillagdt arfvode från besparingarne på anslaget för Artilleriet, vill det synas mig lika med Utsk., att detta arfvode bordt utgå af de General-fält-tygmästare-embetet åtföljande löneinkomster. Man må visserligen med tacksamhet erkänna att General-fält-tygmästaren disponerar sin lön för Artilleriets behof, men jag tror icke att man borde disponera mera deraf än hvad som återstår sedan det afdragits, som fordrades för sjelfva tjenstens bestridande. Slutligen får jag förklara, alt jag, med en talare på andra sidan, fullkomligen instämmer i obefogcnhcten af allt det klander, som i tidningarne framställes mot Konungens rådgifvare, men kan derföre icke tillåta mig att framställa klander mot Const.Utsk. Jag anser det tvertom vara ganska illa af representationen att den så förfar.
Till följd häraf och då Kongl. Majit, lika med Rikets Ständer, anser det vara af vigt att ändamålsenliga föreskrifter i omförmälda afseenden varda, till undanrödjande af de nu genom saknaden deraf framkallade olägenheter, intagna i båda de förenade rikenas lagar, har Kongl. Majit åt en Kommittée, sammansatt af Svenske och Norrske män, uppdragit att uppgöra förslag till stadganden i de af Rikets Ständer omnämnde ämnen samt i sammanhang dermed upptaga och utreda frågan om de ändringar och tillägg, som kunde anses erforderliga i de föreskrifter, som genom förordningarne den 11 September 1818 och den 1 Juni 1819 redan äro meddelade; och sedan bemälde kommitterade, till fullgörande häraf, utarbetat och till Kongl Majit öfverlemnat förslag till särskilda författningar för hvartdera riket om verkställighet af beslut, utfärdade af embetsmyndighet i det andra riket, och om det biträde, som i öfrigt inom hvartdera af brödrarikena bör det andras rättskipning lemnäs, samt dessa förslag, efter undergången granskning, blifvit af Kongl. Majit godkända; vill Kongl Maj;t, som till Norriges Storthing beslutat aflåta Nådig Proposition om antagande af kommitterades för nämnda rike föreslagna författning, nu, under förutsättning att denna Proposition vinner Storthingets bifall och med öfverlemnande af kommitterades underdåniga Betänkande, föreslå Rikets Ständer att i öfverensstämmelse dermed må såsom för Sverige gällande lag antagas följande F«a*« raUnlug om verkställighet af domar och utslag, meddelade af Norrsk Rätt, och om det biträde, som i andra afseenden bör lemnäs rättskipningen i Norrige. Domar och utslag (Kjendelser), meddelade af Norrsk Rätt, må, såvidt de stadga annat än straff, i Sverige bringas till verkställighet genom utmätning. Till de från verkställighet undantagna straff räknas icke böter, der tillgång till deras gäldande finnes.
Besväret, som häraf åstadkommes för Banken, motsvarar icke på långt när besväret att utskrifva småsedlar vid vexling deraf mot större; och det förundrar mig, att Herr Hjerta, såsom sjelf Bankofullmägtig, talar så mycket om de dryga omkostnaderne, då naturligtvis hela anstalten vid realisationens början kommer att upphöra, och Banken nödvändigt skall vinna mycken besparing i förvaltningskostnader. Jag förmodar till och med, att panter under 4 B:drs värde skola blifva sällsynte, och jag finner derföre antagandet af ett sådant minimum föga magtpåliggande; men för principen skull anser jag emottagandet af panter till hvilket värde som helst icke böra vägras. Herr Rothlieb^ Axel'. Jag förenar mig med dem, hvilka tillstyrka bifall å BancoUtskottets första Betänkande, och anhåller om proposition derå. No ve mijer f. m. Herr von Troil'. Jag instämmer med Friherre Cederström i afseende å skadligheten deraf att antaga falska grundsatser, och deribland räknar jag den, alt Banken skulle utgifva sedlar mot en valuta i dess hvalf, hvilken icke får disponeras. Sådant kan visserligen vara likgiltigt, §å länge ingen inoch utväxling äger rum, men icke då Banken skall fullgöra sina lagliga skyldigheter. Detta tyckes vara klart, och visar, på hvad grund Friherre Cederströms sats hvilar. Friherre Cederström: Till svar på den siste talarens anmärkning vill jag blott nämna, alt då de ifrågavarande lånen på guldoch silfver-pant äro ställde på bestämd tid, kan Bankostyrelsen alltid med säkerhet beräkna, när panterne kunna användas, och Behöfva således aldrig komma i förlägenhet för dessa panter. De utgifne sedlarne lära icke eller behöfva infrias, förr, än den motsvarande panten.
Hr von Troils förslag var sålunda ganska välgrundadt, men nu liar ett belt annat förhållande inträdt, och jag hbppas att Hr von Troil sjelf instämmer uti livad jag sagt, på det att intet tvifvel må äga rum, att elfecten möjligen kunde blifva den, sorn jag framställt. Hr Lagerhjelm: Jag utber mig att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på denna frågas ganska enkla beskaffenhet; ty mig synes, att, genom en kort framställning deraf, hela denna discussion skulle kunna upphöra. En motion är väckt på Riddarhuset af en dess ledamot, om ändring af 18 §:n Ridd.Ordn.; Utsk. har icke utlåtit sig öfver denna motion annorlunda, än alt, om Utskts förslag skulle blifva antaget, denna motion borde förfalla. Nu har Utskrs förslag icke blifvit antaget, således har motionen icke förfallit; alltså måste val då Utsk. utlåta sig öfver denna motion, hvilken således bör öfverlemtias till Utsk., på det att Utsk. måtte komma i tillfälle att fullgöra dess skyldighet, att utlåta sig öfver den på Riddarhuset väckta motion om förändring af 18 §:n Ridd Ordn. Hr von Troil: Jag beklagar, att Gr. Frölich gjort sig en fåfäng förhoppning, men det är mig alldeles omöjligt att instämma uti hans sednaste yttrande. — Det är gifvet, att om grundlagen och Ridd.Ordn. stå i strid emot hvarandra, så måste grundlagen, såsom af högre vigt och värde, lydas, och den särskilda Ståndsordn. lemnäs utan afseende; men det är äfven ett grundlagsbud, alt Ridd-Ordn-, likasom andra Ståndsordntr, skall i öfverensstämmelse med grundlagen vara författad, och del är till åtlydnad deraf, som jag framställt mitt förslag. Då det är utredt,' att detta förslag icke af Utsk. blifvit pröfvadt; så förundrar det mig i sanning, att någon kan bestrida, att det må till Utsk. återremitteras, för att erhålla vederbörlig handläggning. Jag vidblifver således min begäran om åtérremiss.
Emedlertid upptog Stats-Utskottet dem dock endast provisionelt och tills vidare, intill dess af Riksens Höglofl. Ständer kunde blifva annorlunda förordnadt, till enahanda belopp, som år 1812, och uppgaf derjemte, hvad de hvar för sig utgjort för åren 1810, 1811, 1812 och 1813- Om och hvad tillökning häruti må äga mm , beror på det Beslut Riksens Höglofl. Ständer täckas fatta , sedan deras Bevillnings-Utskolt, som egenteliga granskningen af dessa Inkomst-titlar tillhör, med dess förslag till deras beräkning till Riksens Höglofl. Ständer inkommit: kommandes resultatet häraf sedermera att af StatsUtskottet iakttagas vid projectets författande till Riks Staten och uti det Betänkande, som Stats Utskottet, angående Stats-regleringen i allmänhet, kommer att till Riksens Höglofl. Ständer afgifva. 5:0 Angående dispositionen af blifvande öfverskott och besparingar å Inkomstoch Utgifts-titlarne. En Ledamot af Höglofl. Ridd. och Adeln har Den 5 Juli. har yrkat , att dispositionen af öfverskottes och ■besparingar, som år 1812 öfverlemnades till Kongl. Maj:t till bestridande af sådana utgifter och behof, hvartill några medel å Stat icke vovo anslagna, måtte nu återgå till Riksens Ständer , sedan dessa behof nu mera synas hafva upphört. Som detta är ett särskildt ämne, hvilket egenteligen icke har sammanhang med Inkomsttitlarnes bestämmande; så får Stats-Utskottet sig häröfver yttra, då Stats-Utskottet till Riksens Höglofl. Ständer kommer att afgifva dess generella Betänkande angående Stats-regleringen och hvad Kongl. Maj:t uti dess Nådiga Proposition, rörande detta ämne, framställt. Några Ledamöters särskilta tanka, angående irsta punkten, följer härjemte, och varda tillika de gjorde anmärkningarne i afskrift bifogade. Till Riksens Höglofl. Ständer hemställes allt detta vördsammeligen. Stockhom den 4 Juli 1815- På Höglofl. Riddersk. och Ad.
N;o de sådana Bankens fordringar mot lös pant» för hvilka Skuldsedlar icke af Låntagarne a flem nas, utan endast så beskaffad anteckning sker i Bankens böcker, att vid lånets inbetalning panten icke må till obehörig person utlemnas, någon skyldighet för Banken, att desamma bevaka, så mycket mindre kunde upstå, som Banken i detta fall egentligen vore Gäldenär, och ensam afgifvit Skuldförbindelse; men då det vore en verklig omöjlighet för Banken, att bevaka en fordran hos Gäldenär, den Banken icke känner, och Banco-Fiscals-Embetet jemväl medgifvit, att påstående om en sådan bevaknings-skyldighet aldrig skett, trodde Lag-Utskottet, emot Banco-Utskottets tillstyrkande, det vara öfverflödigt att, genom ett serskildt stadgande, befria Banken från en bevakning, som icke i någon Lag vore Banken ålagd, — som aldrig blifvit Banken affordrad , — och som det icke stått i Bankens magt att någonsin fullgöra/’ (dBih. till Riks. St. Prot. ^tde Sami. 2 Band. pag. 1022.) ”Stundom har det likväl händt, alt pant-sedel-innehafvare så bestämdt uppgifvit både lånet och panten , att bevakning kunnat ske; och ej mindre vid dessa tillfällen, än när uppgifter så ofullständigt lemnats, att någon ordentlig anmälan derefter ej varit möjlig, hafva Domstolarne utfärdat serskilda kallelser till Banken, hvars Commissariat derpå uppmana,t Fi - Banco-Utskottcts Memorial.
På Bonde-Ståndets, vägnar vägnar H. Schevan, Lars Olsson, li. t. Talman. n. v. Talman. Uppläst den 11 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Genom Nådig Proposition af den ig sistl. April, har Eders Kongl. Maj:t i Nåder täckts föreslå att Vermlands Län skulle skiljas från Götha Hof - Rätts och underläggas Svea HofRätts Jurisdiction; samt derjemte att ett antal af fem Hof-Rätts-Ledamöter må anses tillräckligt för pröfningen, äfvert af de vigtigare mål. Riksens Ständer hafva funnit de skäl Eders Kongl. Maj:t till dessa yrkanden i Nåder täckts anföra så klara och fullständiga, att de ej tvekat till alla Den 11 Juli. loll alla delar deri instämma; i följe hvaraf Riksens Ständer beslutit, att en sådan förändring i 9 §. 25 Cap. Rättegångs-Balken må antagas, hvarigenom den kommer att erhålla följande lydelse: ”1 de saker, som genom Jåaga Vad gå till 5,Svea Hof-Rätt från Lagmans-Rätt i Upland, ”Södermanland, Vestmanland, Kopparbergs Län, ”Nerike och Gestrikland, ingifve Käranden sin ”inlaga klockan tolf å den fyrationde dagen, den ”oräknad, då Lagmans-Domen föll, eller hafva ”sitt Vad förlorat: från Lagmans-Rätt i Vermaland, Helsingland, Jemtland, Herjedalen, Me”delpad, Ångermanland och Vesterbotten, på ”den sextionde dagen: ifrån Uagmans-Rält på ”Gottland, på den nittionde dagen; I Götha Hof?’Rätt: från Uagmans-Rätt i Östergöthland, Cal» ”mare Uän, Småland, Skaraborgsoch Elfsborgs ”Län, a den fyrationde dagen ; från Lagrnans”Rätt i Skåne , Halland och Blekinge, Dahloch 5’Bohus-Län, på sextionde dagen.” etc. Likaledes kommer sista Momentet af 2 3 Cap. 1 §•
Styrelsens underdåniga skrifvelse af den 23 sistlidne Juni, hvarigenom ar veidet anmäldt, att uti en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Gefleborgs län till Bih. till R. St. Brot. 1865. l:a Sami. l:a Afd. 2 10 Bil. N:o 1 till Kongl Maj:ts Prop. om Statsverket 186 <5, 9 Hufvudtiteln Styrelsen insänd och förordad ansökning Vaktknekten vid Länscellfängelset i Gelle Olof Wennberg, i anledning af sin höga ålder och sjuklighet, anhållit dels örn afsked från sin berörda befattning, dels ock att Styrelsen måtte bereda honom något årligt underhåll; och har. i anledning häraf. Styrelsen, med bifogande af prest-, läkareoch tjenstgöringsbetyg angående Wennberg, anfört, att Wennberg, som är född den 23 Januari 1791, från den 1 September 1847 varit såsom Vaktknekt vid Länsfängelset i Gefle anställd, derför lönen numera utgår med Fyrahundra Riksdaler jemte beklädnadshjelp, men att han i anseende till sjuklighet och ålderdomssvaghet alltsedan den 1 Augusti 1863 åtnjutit tjenstledighet med uppbärande af lönen, dock efter stadgadt afdrag: varande af Styrelsen, med afseende å Wennbergs höga ålder och derå att Wennberg, enligt läkarebetyget, fortfarande lider af försvagade kroppsoch själskrafter, i följd hvaraf han vore oförmögen att vidare tjenstgöra. i underdånighet hemställt, att Kongl. Maj:t måtte täckas genom Proposition till Rikets Ständer föreslå Wennberg till erhållande från och med månaden näst efter den, då afsked blifvit honom beviljadt, af en årlig pension å allmänna Indragningsstaten, motsvarande nuvarande Vaktknektslönen. Fyrahundra Riksdaler Riksmynt.
— Vid Sappörkompaniet hemställer jag, det Förste Rataljons-läkaren mä, i likhet med öfrige Förste Bataljons-läkare vid Arméen, erhålla 800 R:dr samt arfvodet för 2 Förste Sappörer såsom Distinktions-korporaler höjas med 48 R:dr, samt för 6 Andre Sappörer med 10 R:dr 30 öre. Då, på sätt Chefen för Ingeniör-korpsen ådagalagt, för tjenstgÖringens bestri - dande vid korpsen ökadt Befäl oundvikligen påkallas, tillstyrker jag i underdånighet, att nya löner på Ingeniör-korpseus stat måtte uppföras för: 1 Kapiten af Irsta klassen 3000: 2 Kapitener af 2:dra klassen, å 2000 R.dr 4000: 3 Under-löjtnanter, å 800 R:dr 4000: I Under-konduktör af 2:dra klassen 450: 4S0- samt att de vid korpsen blifvande 10 Under-konduktÖrer mätte delas i 2:ne klasser, nemligen Första klassen med 500 R:dr och Andra klassen med 450 R:dr lön; hvarjemte jag, lika med Chefen för Ingeniör-korpsen, finnér nödigt, att medel anvisas: till 2:ne arfvoden åt Lärare vid korpsen, å 720 R:dr 1440: » 2:ne dito åt elever vid Marieberg, å 300 R:dr 600: » Reseunderstöd åt Officerare 3000: » Korpsens praktiska öfningar 5000: 40,040: Hvad Ing eniör-korpsens
Wid denna sorgliga stund, då jag stod i valet imellan ett Fädernesland, för hvilket jag önskat få lefva och dö eller nya förbindelser till ett främmande land, var känslan för min Konung och det land, der jag var född, hos mig starkare än alt annat. Jag qvaistadnade vid Svenska tjensten då Regementet uphörde att vara Svenskt, och jag trodde ej, att jag äfventyrade något, då jag anförtrodde utan vilkor, ja utan all tvifvel om verkligheten af de förhoppningar jag agde, mig och mitt öde åt den National - rättvisa, som ingen Svenskman Saknat hos Regering och Ständer. Mitt hopp, au min Konungs Nåd icke är for mig för alltid forlorad, bibehåller jag så länge mitt hjelta säger mig, att jag, vetandes och Viljandes aldrig gjort något, alt den förverka; men Konungen, ehuru ömsint för hvarje Undersåtes väl, äger dock inga medel, hvarmed min i tjensten förlorade eoskildta Egendom eller den genom Politiska händelser ini-g beröfvade Cnmpagnie-lnkomst af minst 1,500 R:d Pörn. Courant årligen kan mig ersättas: får fördenskull i djupaste ödmjukhet anropa Höglofl. Ridderskapets och Adelns ädelmodiga rättvisa StatsUtshottets Betänkanden, derom, att mig ma ersättas de 9,000 R:d Pont. Courant, jag i tjensten utbetalat, för hvilka jag i stället för att hafva haft någon inkomst af min Tjenst, måste till denna dato betala ränta, på det att, öm ödet skulle kasta mig i nödvändighet, att söka i ett annat land min bergning, jag åtminstone ej matte lemna mitt Fädernesland med i och för tjensten häftande skulder eller de ljufva minnen, hvilka jag intill döden skall ägna min fosterbygd, blandas med den grymma erfarenhet, att 29 års oförvitlig Tjenstetid fört till intet annat än nöd och bekymmer. Anhållande ödmjukeligen, att detta mitt Memorial måtte blifva de öfrige Respeftive MedStånden communiceradt och till vederbörligt Utskott remitteradt. ”Carl Silfversköld. Öfverste.”
I detta afseende har likväl den sednast utkomna författningen beredt utväg, ty hon tillåter Landsh.-Emilina, att till fängelse döma sådana personer, sedan de förut blifvit 2:ne gånger varnade. Att fösa dylika personer tillsammans i arbetshus, befarar jag skulle vara vådligt. Beträder man denna väg, fruktar jag lika med Hr von Hartmansdorff att samma olägenheter komma att upstå deraf som af de gamla korrektions-inrättningarna. Antalet af de pä arbetshusen intagne skulle ökas och slutligen vet man icke, hvar man skall göra af dem. Jag anser det vådligt, att skilja personer från hustrur och barn. Derigenom medtagas fattigkassorna, fattigskatten fördubblas, och slutligen det vigtigaste af allt, arbetaren blir då han återkommer främmande för hustru och barn. Han blir en slags fribytare, som, sedan hans arbetstid är ultjent, man icke kan förmå att, af intresse för sin familj sträfva för dess bergning. Hr Cederschiöld: Jag är icke anhängare af den pliilantropi, som tillåter menniskor att lefva i lättja och liderlighet, men deremot anhängare af den philantropi, som icke vill tillåta, att någon dömes lill tvångsarbete förr, än det blifvit fullständigt ådagalagdt, ali lian icke vill arbeta, och alt tvång emot honom är nödvändigt. Om förhållandet vore sådant, som Frih. Raab upgifvit nemi., att personer icke kunna dömas till arbete förr än visadt är, alt de icke vilja emottaga dem erbjudet arbete, vare författningen och tillämpningen deraf fullkomligt rättvis och sådan jag önskar mig densamma. Så är likväl icke förhållandet, ty man kan nu dömas till tvångsarbete, utan att ådagalagdt är, att man icke vill arbeta, och just häruti består ovältvisan. Jag vill icke annat, än att det skall vara fullkomligt konstateradt, att arbetaren icke vill arbete utan kringstryka bellande. Då först bör enl. min åsigt tvångsarbete emot honom användas, äfven af den beskaffenhet Hr von Hartmansdorff omnämnt. Ett dylikt stadgande finnes nu icke och derföre önskar jag inrättandet af frivilliga arbetshus. Hr
Wermeland, du sköna », o. 8. v. är allmänt känd. Men poetisk produktion var dock icke Fryxells sak, ehuru han såsom ung enligt egen bekännelse ödt mycken tid derpå. Klart inseende sin oförmåga i detta af-seende, lemnade han från sitt 25: te år diktandet derhän. De iakttagelser, hvilka han såsom ung gjort med afseende å sin samtids liteiära sträfvanden, blefvo tills vidare inneslutna inom hans eget bröst, till dess de mognade i arbetet » Bidrag till Sveriges litteraturhistoria ». En djup klyfta mellan Fryxell och hans jemnåriga uppkom genom en annan omständighet Bellman6 sånger voro i Upsala föremål för allmän beundran, och fosforisterne angåfvo tonen. Bellmans dyrkan var härvidlag ofta af samma art som korporal Mollbergs och Movitz * lefnadssätt: enligt många studenters mening var det ett bevis på manlighet och en hvardaglig hjeltebragd att dricka hvarandra till ur branvinskaggen. Just emot sådana råa seder var det som Franzén varnade, då han sjöng om » den Bacchus som var Febi bror, men icke han på tunnan. » Fryxell för sin del var en glad och yster yngling såsom fa; » kusin glädjen » kallades han i slägtingarnes lag och vid fester tömde äfven han sitt glas, dock för att glädjas, ej för att dricka. Men just derför hade han vämjelse vid detta öfverdådiga lif, ehuru detsamma klädt sig uti qvickhetens och på 6ätt och vis äfven fosterländskhetens drägt Han dolde ej sina känslor och fick genast erfara, att ungdomen, som är iardig att fordra för sig sjelf nästan obegränsad frihet, kan vara tyrann med besked mot andra. Det var ej långt från att han blifvit utstött ur Vermlands nation, emedan han vågat säga att kamraterne » uppförde sig såsom svin ». Han fick en nattlig kattserenad och andra bevis på ovilja och fick ej komma till kamraternes lag, då öfrige verm-ländingar, som under ferietiden qvarstannat i Upsala, firade julen tillsammans.
Jag förklarar, ak Lxpeclitionen ej kail wara annan än enlig med kropoluiemen och jag anmanar Grefwe OxsnliiLil>L ak afgä med vo^utLtionen. Harpa följde ganska häftiga rop öfwer allt k Rid, dårhuset: Ja; Nej; OosiMSlicmen skall gä; vxpeäi» rian är o-juliersä; kropoiiiion aulogö med förbehåll; Lxpaclirioneli är enlig med krozrolnjon; med niera vylikt, som tätast lipblandadt med Ja och Nej, samt en mängd anmälningar at fä tala. Nar detta warar cn god stund och något sagtar sig, ropade Friherre kkjsrra, vars. Som siere af RidderffapetS och Adelns Ledamöter begärt at sa yttra sina tankar uti denna sak, sa anhaller jag ödmjukast, det wille Herr Grefwen och Landt, Marskalken wara Ziscioux och förunna dem utösningen af denna deras ostridiga rätt, samt ej tillåta al Oepukgiionen affändcs lil de andra Standen med ?roroco!Is Utdraget, innan del i sin ordning blifmit justcrsäk. Ropet tiltog ater ömsom sivagare och starkare, och största delen af Ridderskapctö och Adelns Ledamöter stodo pä bänkarna. Efter en stund feck Herr Grefwen och Landt-Marskalken ljud med klubban och Friherre ve 6esr, 6arl, yttrade sig. Jag bestrider alldeles intet, at icke kixpsäiiicmsn ma afgä; men som jag har alltid trott, at Ridderskapets och A. dclns säkerhet legat aldrabäst förwarad uti Landt - Marskalkens ord; af den grund hade jag äfwen trott, at Landt-Marskalkens yttrande lil kromcoller skulle wara en witzhet för Ridderffapet och Adeln, at derifrån aldrig kunde afwikaö; och af besia orsaker tror jag at tillägget i Lx^säirionen bör äga rum. Mcn ffulle