Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deraf ser man, hvarthän egennyttans vana kan . leda tankarne och omdömet äfven hos dem, som icke hafva ringaste gagn för egen del af frågans afgörande, och i alla fall visserligen icke sådant afsett. Utan ersättning lill Domaren kan visserligen icke dessa utskrifter borttagas; men för min del och vid de Domstolar, der jag är Ordförande, utskrifvas inga andra Lagfarts-Protocollsutdrag, ände, sora serskildt begäras, och dermed är både Allmänheten och jag belåten. Jag bär äfven haft äran ögonskenligen visa missbruken med utdragande af stilen, och jag har företedt ett Protocollsutdrag i fac simile med nära 2-tnms långsträckta bokstäfver. Deraf inträffar, att rättegångs-handlingar, hvilka af Öfverdomare!! böra genomses, blifva så vidlyftiga, att ögat och tankan bäfvar för deras innehåll och vidd, att deraf läses så litet som möjligt, och att domslutet grundas på andras granskning och föredragning. Alla dessa olägenheter äro allmänneligen kända. Rättegångarnes förökande, inrättande, af ny HofRätt, tillökning af Ledamöternes personal, förhöjning i lönerne för de allt besvärligare blifvande tjensterne, äro de närmaste följderne häraf. Utskotten hafva också förklarat, att nuvarande aflöningssättet för Underdomare är i hög grad olämpligt och förhatligt. Detta var val icke myc - Den 7 Maji e. m. a6r ket; meli jag Sr dock Utskotten verkligen förbunden för delta förklarande; jag bade likväl trodt , att deraf bordt följa något mera, åtminstone några förberedande åtgärder till det ondas afbjelpande. Den sjuke är icke belåten med, att Läkaren förklarar honom vara bra sjuk och låter honom ligga; lian fordrar äfven botemedel. Detta bade Utskotten bordt erinra sig; och då man af Domböckerne kan lätteligen utröna hvarje Domares inkomst af den Expeditionslösen, som inverkar på rältegångarne, coll hvarom bär endast är fråga, blir det icke omöjligt, att uppgöra förslag lill ersättning för denna lösens indragande till Staten.
I>:dr ärligen; samt för Ltrednings-/VkdeIn!ngen 470,000: ärligen, elter 43,333: 16 utöfver dess nuvarande anslagssumma, il vilken förböjning uppgifvits säsom oundgänglig, emedan sä väl en stor del ak ganda stammens oell beväringsmanskapets remtyg oell personella utredning soin beväringsmanskapets kapotter äro i liögst förslitet skick, samt dessutom, i anseende till beväringsmanskapets ärliga tillökning, dess beliok nu blifvit beräknade för en styrka ak 19,000 man, i stället för 15,500, bvartill den förut ansetts uppgä." 8umma 717,800: transport 190,080: 13: 8. 36 Iran^ort 190:080: 18: 8.
Slutligen låg Karin i sin bädd och aftonbönen var läst som vanligt. Än en gång kysste fru Gullman sitt systerbarn, sade henne ännu några vänliga ord och gick så ändtligen ur rummet. I sin korg låg Tusse orörlig. Men då fru Gullman försvunnit, satte han sig upprätt med spetsade öron och såg upp mot Karins bädd. Det var som om han väntat på någonting ovanligt. Detta inträffade också. Tyst som en ande smög Karin upp ur bädden. Hon sprang fram till Tusses korg, och där sjönk hon ned med ansiktet öfver sin trogne vän. Och så brast den lilla flickan i gråt. Hennes tysta sorg löste sig ändtligen i en ström af tårar. På bara golfvet låg den lilla kroppen utsträckt i sin hvita nattdräkt, men i hundkorgen blandades ljusa och svarta lockar om hvarandra på Tusses blå ylletäcke. Barnet snyftade och hunden tjöt. Det var en hjärtslitande konsert. Fru Gullman var i rummet bredvid och lyssnade till bullret. Hon gläntade på dörren, oviss om hon skulle visa sig eller ej, men hon visste intet medel att trösta, och kanske också att sorgen skulle gå fortast öfver, om nu Karin fick gråta ut hos sin vän. Hon stod ännu obeslutsam, då blef det med ens tyst därinne. Smygande inträdde fru Gullman i barnkammaren. Hon fann Karin ännu snyftande, men inslumrad med sin våta kind tryckt mot Tusses svarta päls. Fru Gullman vågade icke genast röra henne. Hon lät henne somna ännu djupare, hvarefter hon varsamt lade den lilla flickan på nytt i sin bädd. Tusse morrade, men helt sakta för att icke väcka Karin. Tyst som hon kommit gick fru Gullman åter ur rummet. Men hon suckade djupt och skakade på hufvudet. Karin sof oroligt om natten. Hon vände och vred sig i bädden och snyftade ännu emellanåt. Solskenet strömmade in i rummet. Det var ungefär vid half sex-tiden på morgonen, då Karin helt tvärt vaknade. Hon satte sig upp och såg bort mot Tusses korg. Tusse var också vaken för tillfället, men han mötte med en gäsp ning sin matmors litet undrande blick. Tusse hade glömt gårdagens sorg, tycktes det, men Karin fick syn på kofferten och kom genast ihåg, att i dag var resdagen inne.
Utskottets beslut att icke antaga denna af mig föreslagna redaction, utan vidblifva den nu gällande ordalydelsen, reserverar jag mig. 4:o då Höglofl. Utskottet erkänt behofvet af ökad controll derå, att chartering underkastade handlingar blifva med behörigt stämpladt papper försedde och ansett, i detta hänseende, serskild uppmärksamhet böra fästas vid en förändrad redaction af r 1 §:ns 3 morn., kan jag ej linna ändamålet vara vunnet, genom det nu föreslagna uteslutandet af sista meningen i nämnde moment. Det förslag, Herr Borgmästaren Westlinger hade till Utskottets pröfning öfverlemnat och sorn finnes upptaget i dess afgifne reservation, synes mig deremot företrädesvis hafva bordt antagas, hvarföre jag med bemälde reservant mig i delta hänseende förenar. 5:o det uti 1835 års Chartae-Sigillatae-Förordning, 18 § Cpasr ^0 gjorda undantag för redogörarne inom Kongl. Maj:ts Ganzli, att få beräkna sig till godo endast 3 procent af försäljningsbeloppet, saknar både billighetsoch rättsgrund, då hvarje annan Chartas-Sigillatas-försäljningsman tår beräkna 4 eller 5 proc., utan annat besvär, än att, emot contant betalning], utlemna stämplade papperet, då deremot redogörarne inom Canzliet måste tillse, att Expedilionerne blifva charterade, i enlighet med gifne föreskrifter, föra en vidlyftig skriftvexling kring hela Riket för medlens indrifning och, i förhållande till försäljningsbeloppet, ställa vida större säkerhet, enär medlen först efter hela års förlopp inflyta. — Rikets Höglofl. Ständer hade väl vid senaste
Jag uppträder egentligen för att understödja Hr Frih. o. Landtmts förslag, alt R. o. Ad. må taga i öfvervägande delaljförslagen, innan R. o. Ad. går alt definitivt yttra sig öfver det betänk., som endast innehåller en resumé' af det efterföljande, och icke heller förut ingår i någon pröfning af de tillstyrkanden, som det första betänk, innehåller, emedan det helt och hållet stödjer sig på de tillstyrkanden, som förefinnas i de efterföljande. Tvänne ledamöter hafva här yttrat sig hufvudsakligen rörande StatsUtsk:s åsigter i det hela, olver användandet af de stora tillgångar, som nu finnas att disponera. Jag instämmer i den förste värde talarens åsigt, att det titan all fråga vore riktigt, om dessa medel endast kunde användas i stor scala, lill sådana föremål, som endast afse hela samhällets stora och vigtiga angelägenheter; alt det på det hela aldrig kan vara rätt att med dessa medei komma enskilda corporationer till hjelp; att det varit för Staten gagneligt alt genom ett särskildt embetsverk ombesörja utförandet af alla de större förelag till communicationernas lättande, hvarom här kan vara fråga; att dessa medel således egentligen bort till Regeringens fria disposition öfverlenmas, för alt, efter Regeringens eget bepröfvande, på bästa sätt användas, efter noggranna undersökningar af de allmänna auetoriteterna i landet: men jag hemställer till R. o. Ad., om förhållandet i närvar, tidpunkt är sådant, alt man, med någon sannolikhet af framgång, kan beträda den bana, som Gr. Frölich anvisat oss. Jag tror ej, att det är förhållandet. Gr. Frölich har för öfrigt ansett, att då icke så kunde ske, så vore det bättre, att R. St. reserverade dessa tillgångar för en kommande tid, då det kunde vara en möjlighet för R,iksg.cont. att på ett fruktbart sätt använda dessa medel, hvilka ej böra ligga skrinlagda i statscassan, derigenom att de använda dem till inköp af publika pap - 7° Den 18 Mars. per, ellei' till inrättande af en stor allmän hypotheksinrältning i landet.
I staden finnas s... “ja män af hvilka fem idka minuthandel i öppna bodar, men några åter s,°rre rörelse med icke obetydligt kapital, hvilken egentligen är att anse yjj0TP en utgrening af hufvudstadens handel, föranledd genom ortens läge ej. ln^°Ppet. Fabrikseller manufaktur-inrättningar saknas. Handtverkeri* fi e anRtas föga utöfver invånarnes behof. Undervisningen och fattigvår-» eib>1, Öris Pä enahanda sätt, som förut; äfvensom nödigt läkare-biträde kalles genom den vid fästningen anställda läkare. Till förbättrande af den olägliga kommunikationen med fasta landet, som mäste ske genom båtfart öfver så kallade Pålsundet , lära åtskilliga invånare vara betänkte alt anbringa en färga öfver nämnde passage, tråg är dock, örn en sådan anstalt kan i enskilt väg åstadkommas och genom den blifvande trafiken underhållas. f Norrtelje, hvars rörelse och välstånd närmare grundas på utbyte al varor och arbete med den kringliggande landsbygden, har ock erfelt gynsam inverkan af den jemnare välmåga, sora der tillkommit genom lyckliga skördar och ostörda afsättnings-konjunkturer. Folkmängden utgjorde sistlidet år i 106, hvaraf 546 manoch 56o qvinkön; endast 5 männer och 20 qvinnor 'vörö, såsom öfverårige, vanföre eller medellöse, från personella utgifter befriade; underårige 146 af mankön och i38 af qvinkön. I staden finnas en Victualie-handlande, i3 Diverse-handlande, till en del behåll ne och någre kände för förmögenhet.
DI anledning af hwad Riksens Högloft. Stan» ders Allmänna Bcswärs och Leconomic Utskott Uti desi den 2z nästledne December afgifnc och den 5 dennes pä bordet lagde samt nu ä iwo föredragne Betänkande, tillstyrkt, biföll Preste-Ständct, att de Torpare och Backstufwuhjon, hwilka, enligt Författningar eller särstilte bfwerenskommelser, medelst dagsverken afbörda sig deras skyldigheter till Presterstapet, hädanefter mä utgöra desamnia pä det sätt, att ej mera än en Arbetare i sälst der mä päfordras, och att det mätte uppdragas jordäga ren att reglera, hwilken som hwarje dag, dä det begärts , stall utgöra sitt dagswcrke, dock förbehäiler sig Preste - Ständtt, att nägon rubbning eller hinder häraf icke mä uppsta för de Cvnventioner, hwilka antingen redan äro eller hädancfler kunna blifwa emellan Prestcrstäpet och Försa ml ingarne ingängnc. Hwarom wördsam och wänlig underrättelse skutte de Ncspcctive Mcdstanden samt bemälte Utstött läinnas. Vt suprs. S> D. Efter öfwerwägande af hwad Riksens Hög, loft. Ständers Stats-Utskott uti desi den ry nästledne December uppläste och pä bordet lagda Betänkande, angäcnde Dahlby och Flyinge Kongs-Gärdar anförr, beflöt Preste - 6o4 Den 17 April.
I öfrigt äro genom motioner, som, inom Riks-Stånden väckta, blifvit till Stats-Utskottet remitterade, framställningar gjorda om anslag till uppförande af nya skolhusbyggnader för följande elementar-läroverk, nemligen: a) i Oscarshamn. dertill inom Borgare-Ståndet Herr Thollander och hos Bonde Ståndet Riksdags-fullmägtigen C. J. Svensen från Calmar län anhållit om en summa af 30,000 R:dr. b) i Warberg, i afseende hvarå inom Borgare-Ståndet Herr Grenander gjordt framställning om anvisandet af erforderliga medel, utan att något visst belopp dervid blifvit af motionären föreslaget; c) i Söderköping, dertill inom Borgare-Ståndet Herr C. F. Carlsson begärt 12,000 R:dr; samt slutligen d) i Arvika, för hvilket läroverk Riksdags-fullmägtigen Olof Olsson från Wermlands län framstäldt anhållan om ett anslag å 15,000 R:dr, eller åtminstone 10,000 R:dr. Dessutom äro motioner väckte om bidrag af allmänna medel till utvidgande af undervisningslokalerna för läroverken: e) i Lund, derför inom Preste-Ståndet Professoren Sundberg hegardt en summa af 20,000 R:dr; samt f) i Askersund, för hvilket läroverk Herr Sundblad, — såsom uti föregående 47:de punkt af detta Utlåtande redan är omnämdt, — jemte framställning om anslag för en tredje lärare, äskat ett belopp af 23,185 R:dr 88 öre. Till stöd för dessa framställningar hafva motionärerne hufvudsakligen åberopat dels den omständigheten att, i anseende till lärjungarnes ständigt tillvexande antal samt den mera omfattande verksamhet läroverken under sednare tiden fått till uppgift att utveckla, de nuvarande undervisningslokalerna äro så väl till utrymmet alltför Stats-Utskottets Utlåtande J\f 123 (Fortsättning). 31 inskränkta, som jemväl i flera andra hänseenden för ändamålet otjenliga, dels att tillgångar för uppförandet af nya lärohus eller desammas utvidgande icke kunde utan Statens mellankomst beredas.
St. antagas, men att hvar och en, som äger förmåga och kallelse att uppgöra, utarbeta och utreda dylika förslag, bör under tiden intill nästa riksdag framlägga dem inför Nationen, för att offentligen granskas och pröfvas af allm. omdömet, på det att kommande Ständer må finna opinionen derom mera utvecklad och stadgad, än den nu är, hvilket jag anser vara ett oeftergifiigt vilkor, innan något förslag derom af R. St. antages. I afseende på det af Constit.Utsk. framställda förslag om inrymmande af orepresenterade i RiksStm, gillar jag den del deraf, som rörer RondeSt.; men beträffande BorgareSt. synes mig, att ofrälse possessionater, äfven såväl som ofrälse fabriksoch manufacturiägare på landet, böra erhålla inträde i BorgareSt., i likhet med hvad bruksägare redan erhållit. Om ofrälse possessionater lemnäs inträde i BorgareSt., kan man förvänta mycken nytta dels deraf, att denna medborgareclass får deltaga i Representationen, dels deraf, att dessa nya representanter för Sveriges hufvudsakligaste interesse, jordbruket, placeras i BorgareSt., der man, mer än i något annat Stånd, stundom funnit, att detta vigtiga interesse alltför mycket blifvit åsidosatt. Att, såsom Frih. Klingspor i sisth plenum föreslog, lemna ofrälse possessionater inträde på Riddarhuset, kan jag icke medgifva. Den i3 Octobcr c. m. 4i5 emedan det är stridande emot principen, enär det ej är förmögenhet, sorn bereder inträde på Riddarhuset, utan endast utmärkta fÖrtjenster och talenter, som dermed böra belönas. I forntiden ansåg man endast vapenbragder deraf vara förtjenta; men det tillhör en sednare tids upplysning att veta lika högt värdera alla andra utmärkta fÖrtjenster emot fäderneslandet.
Det är något, både fröjd och smärta, Ljuft och sorgligt, som bor i mitt bröst, O! det är, liksom på rosen-skyar, Han, den ädle, höjdes för min syn. Denna syn hvar morgon sig förnyar, Sjunker, tårfylld, ned på aftonskyn. WÄINÄMÖINEN. Allt irrsken sjunker så tillbaka. Din bädd är färdig, hvila der. (Visar den färdige mossbädden.) EMOINA. Hvar hvilar du? WÄINÄMÖINEN. Mig tillhör vaka, Mitt kall som Höfding det begär. Gå att i sömnens sköte digna. (Emoina sänker sig på mossbädden i bedjande ställning.) Bed, förrn ditt öga sluter sig, Din moders ande dig välsigna Och sväfva himmelskt öfver dig! (Emoina lägger sig ned på björnhuden vid stockeldens sken. Wäinämöinen tar sin harpa, sätter sig på en sten ett stycke derifrån, och sjunger vid harpan.) Hvila dig, fromma Öknarnas blomma. Lifvets öden, Flodens flöden, Fåfängt jordbäddar bomma. Verldsanden bryter Klippan, som skryter; Vågen vaggar, Kufvas, fraggar, Finner banan och ryter. Böljor på bölja Dånande följa, Alla stupa I det djupa, Der dem dälderna dölja. TREDJE SCENEN. WÄINÄMÖINEN. EMOINA, sofvande. TURILAS, nedkommande från gångstigen bakom kojan, med en lyckta i handen. TURILAS. Wäinämöinen! WÄINÄMÖINEN, hastande honom till mötes. Turilas! (De omfamna hvarandra.) TURILAS. Hvad fröjd att åter råkas Efter tjugu långa år. Kom sitt och låt oss språkas. (De sätta sig på 2:ne nära hvarandra belägna stenar. Turilas släcker lycktan.) WÄINÄMÖINEN. Du, som verkat obemärkt, förtrycket skådat nära, Säg, har folket minnen qvar af fädrens Gudalära? TURILAS. Hopens tro är vanans dotter; makten leder vanan.
Under densamma hade ytterligare några kommit till, men vid uppropet fattades ännu många. » Bruka ni komma sent här? » frågade Kerstin. » Det tycker jag inte o m, och för framtiden få ni bättre passa pä. De försumliga skrifver jag upp, och så kommer det i bojygen sedan. » Det var i dag andra årsklassen Kerstin hade att undervisa. Hon följde det redan uppskrifna schemat med räkning o c h välskrifning, katekes och biblisk historiaHon fann barnen okunniga och vårdslösa, ouppmärksamma och själfsvåldiga, och redan efter första timmen var hon alldeles uttröttad af alla tillsägelser o c h rättelser hon måste göra. Förmiddagen gick dock, o c h middagslofvet kom. Vädret hade Dlifvit bättre, hvarför de flesta bar nen gingo ut för alt i det fria äta sin frukost. Kerstin kände sig nedslagen, där hon begrundande satt pä sin soffa. Hur olika var ej detta mot att undervisa i öfningsskolan på seminariet! Hvilket tålamod och hvilken vishet det fordrades! Å ena sidan icke lämna olaterna oanmärkta och å den andra icke genom för mycket kält göra barnen dolska och ovänligt stämda. Hon måste göra sig älskad af dem. Ja, men huru? Dessa barn tycktes så litet veta, hvad kärlek ville säga, att det kanske blef henne alldeles för svårt att nå fram till deras hjärtan. Men hon ville försöka. De flesta af barnen hade nu slutat sin frukost, och Kerstin väcktes ur sina tankar genom deras ras och stoj på platsen utanför. Hon ville gå ut och deltaga i deras lek o c h öfvervaka, att ingenting orätt skedde. Då hon gick genom skolsalen, hörde hon snyftningar från ett hörn. När hon säg dit, varseblef hon en liten trasig pilt, som satt på en bänk med hufvudet doldt i händerna. Han grät öfversiggifvet. Kerstin gick till h o n o m. » Hvarför gråter du, min g o s s e? » xaroretarr Bidrag mottagas med tacksamhet. Månstrålegåta. Han såg upp till henne med stora, tårdränkta ögon, som lågo djupt inne i ett magert och blekt ansikte.
Om svaret på denna fråga blefve att denna lag utgått från en öfvermakt och vore en följd af dess godtycke, eller ätt massan af dem som lagen gäller icke blifvit hörde, då kunde man äga skäl att förmoda ett sådant missnöje, som man befarar; men då svaret på frågan måste blifva att det är sjelfva folket, som genom dess ombud stiftat lagen, så finner man deruti skäl för den öfvertygelse, att lagen är stiftad till,förmån fördem sjelfva och deras barn, och det är då icke sannolikt att ett sådant svar icke skulle vara tillfredsställande för dem och afböja anledn. till missnöje, som deremot kunde uppstå, om de trodde att det vore en öfvermakts godtycke de hade att tacka för lagen. Hr Ribbing, Arvid: Jag vill egentligen blott hem ställa huruvida den taktik kan anses riktig, jag vill icke säga loflig, att, då fråga är om en sak, kasta sig in på andra ämnen, som icke höra till saken och framställa dem i en så förhatlig dager sorn möjligt, för att på detta sätt uppröra sinnena mot den fråga, sora egentligen är för handen-, och sålunda vinna hvad som genom det förevar, ärendets sanna utredning icke kan ernås. Så tror jag att man, hälgån tili väga, då man, i stället för alt hålla sig vid frågan huruvida en fast eller ambulatorisk skola bör antagas, kommit in på frågan om ansvar för försummelse af föräldrar att vårda och undervisa sina barn. Det blir tids nog, då man kommer till 12 §:n, att pröfva strängheten utaf det ansvar UIskra i detta hänseende tillstyrkt. Då skall visa sig den varsamhet, hvarmed Utskra tillvägagatt, da Utskra i afseende på fattiga barn tillstyrkt dels understöd för dem och dels undantag från skyldigheten ait dagligen bevista skolan; med ett ord, man har uppbjudit alla möjliga mildare utvägar genom understöd*, uppmuntran och undantag, för att vinna detta vigtiga ändamål, innan man skridit till strängare åtgärder. Med ali aktning för det exempel Gr.
Af dessa synes den personliga skyddsafgiften, ehuru den drabbar alla lika utan afseende på förmögenhets-förhållanden, vara den minst besvärande, icke blott derföre att denna afgift numera är till beloppet nedsatt, utan ock emedan man anser den oundvikelig för att äga anspråk på medborgliga rättigheter. Den högst betydliga skilnad, som här i Länet företer - 25 reter sig, i ägorymd oell godhet emellan hemman af samma natur och man» tal medför att de onera, hvilka utgå efter hemmantal, kunna vara lindriga för en, då de äro mycket tryckande för en annan jordägare. Denna ojemnhet i skattebördornas fördelning torde dock vara svår om icke omöjlig att rätta, då skattebeloppen ingått i beräkning vid köp och öfverlåtelser af jordegendom, eller i allmänhet vid bestämmande af hemmanens värden. Såsom betungande anses skyldigheten för ägarne af de hemman, hvaraf räntan och kronotionden blifvit tjenstemän på lön och vissa stiftelser anslagen, att längre väg forsla afradsoch tionde-spannmålen eller emot gångbara pris lösa densamma, enär dessa pris vanligen äro högre än de i markegångstaxan utsatte. För jordbruket är dessutom skjutsningsskyldigheten tvifvelsutan på åtskilliga orter menlig, men i synnerhet hinderligt finnes detta onus vara för den binäring allmogen har i körslor eller forslande för bergverken, Under sednare åren, då jernhandteringen med ringa om någon behållning bedrifvits, har klagan varit förspord öfver brukens höga beskattning; ty den grund, som. bevillnings-förordningen stadgar för brukens värdering i detta afseende, och hvarvid ett hammarskatts jern.pris måst tjena till rättelse sorn vida öfverstigit det gångbara jernpriset, har icke medgifvit nedsättning af brukens värden i lika mån, som verkliga inkomsten af dessa verk minskats.
Skulle derinnom hwarken infalla Laga Ting i det Härad eller Tingslag, der den häcktade stall för Rätta ställas, eker Ordinarie Dom - Dei> 5 ZebrUar!!. Zr hafwanden för andra Embetsförrättningar, jäs eller andra lagliga hinder äga tillfälle, art anställa Urtima Ting, bör sädant förrättas af Extra Domare, Hwilken i enlighet med hivad Kongl. Maj.t, genom strifwclse ben io November 1780, i afseende pä skyndsamt afdömande af brott emot Förfatrningarne om Bränwinsbränning och försäljning, för detta i Näder befallt, kunde af HofRätterne i hwarje Domsaga tillförordnas, med den rättighet högst äberopade Kongl. Bref, tillägger sädane Extra Domare, att af allmänna medel erhälla skjuts för tw» hästar och dagtraktamente, som efter nuwarande tiders förhållande borde Åtminstone till En Riksdaler bestämmas, säsom ock detzutom, att, i egenskap af Vice Häradshöfding njuta hugkomst till tjenlig befordran i mohn af desi ädagalagda skicklighet och den tid han (älunda wore till Statens och enskildtes märkeliga förmohn uran Ordinarie lön tjenstgörande. Till ett salunda föreslaget stadgande, hwarigenom i Riksens Ständers ranke det äsyftade ändamälet lämpeligast skulle winnås, utbedja sig Riksens Ständer i underdånighet Eder Kongl Majrts Nä» diga samtycke. Art brottmål, i synnerhet dä någon är häcktad, böra med all möjlig skyndsamhet undersökas och afflutas, det ansäg Högste Domstolen bade för den allmänna och enffildra säkerheten wara af yttersta wigt, och det instämde jemwal med hwad som är stadgadt i 4 Cap. i §. RättegängsBalken om Urtima Tings hällande, enär laga Ting ej snart in. saller, i Z §. af LandShöfdingeInstruckion, att Hä. 32