Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t täcktes göra sådana tillägg till den nådiga Propositionen, att Rikets Ständer blifva i tillfälle uppgöra den s. k. extra statsregleringen för en statsregleringsperiod af tre år, räknad från och med år 1867; eller 2:o) att, för den händelse vare sig en sådan underdånig framställning från Rikets Ständers sida icke kommer att göras, eller Kongl. Majit icke täckes bifalla densamma, Rikets Ständer må anmoda sitt Stats-Utskott att, med ledning af den Kongl. Propositionen, i vanlig ordning förelägga Rikets Ständer förslag, jemväl tili s. k. extra statsreglering för åren 1867. 1868 och 1869; eller 3:o) att, om de i mora. 1 och 2 framställda alternativa förslagen icke vinna Rikets Ständers bifall, Rikets Ständer må besluta, att alla anslag, som vid innevarande riksdag beviljas, vare sig för den ordinarie eller s. k. extra ordinarie statsregleringen, icke beviljas för längre tid än till slutet af år 1867. Om remiss af denna min motion till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 8 November 1865. C. H. Rundgren N:o 2©. Af Kyrkoherden Ekellllldll! Om utvidgning af Hudiksvalls högre elementarläroverk till fullständigt äfven på den klassiska bildningslinien. Läroverket i Hudiksvall, som räknar sin upprinnelse från år 1650 och under 1700-talet intog en omfångsrik och aktningsbjudande ställning, blef i början af 1820-talet förvandladt till vanlig trivial-skola samt derefter vid riksdagen 1856 —1858 åter uppflyttadt till högre elementarläroverk på reala linien. Redan vid sistnämnda tidpunkt utgjorde de ynglingar vid läroverket, som läste klassiska språk, ett betydligt större antal än de, som icke läste de - 38 Motioner i Pr este-Ståndet. 1865. N:o 20. samma. Och detta förhållande har sedan visat sig så konstant, att ingen med detsamma för ögonen och med någon kännedom om andra förhållanden i orten, kan betvifla detsammas fortfarande för en mycket lång framtid.
Grefwe lVl örner, e»rl Ltellsn, erindrade, at til skäl för afsäqelser ingen serffildt «pecilicario i i Riddarehus-ordningen beböfdes, utan at der helt enkelt kunde nvttjaö termen, laga förfall. Grefwe Oe la 6^r6ie,/sLcod ansäg bäst wara, at dä skärffädandet och omarbetningen af Riddarehus-ordningen nu genast remirterL-les til Riddarehus-Utffottet, denna fräga om afsägelser äfwen der singe uptagas och af RiddarehusUtffottet ventilsrg.8, hwarefter densamma, jämte alla öfrige Riddarehus-ordningcns stadgande», komme at afgöras in kleno. Herr Grefwen och Landtmarffalken gjorde proportion aldeles i enlighet med Grefwe Oe la 6aräie8 yttrande, hwilken Dcn 9 Iunii. Grefwe Oiicker, Larl fredric, säsom Ordförande i Riddarehus Utskottet, trodde sig bora anmärka, at Utskottet swärligen kunde företaga sig Riddarhus-Ordningens omarbetande, förrän LouZriiution.-; Utskottet inkommit med Förslag til en Riksdags-Ordning, som til en stor tzel borde innefatta grunderna för den förra. Upropades och afsändes den Deputation under Grefwe ixaUui»8, behr Elioif, anförande, som til de öfrige re8pective Eländen ffulle föra underrättelser, at Ridderffapet och Adeln för sin del ansett någon lustrucnon för Stats-Utffottet icke wara af nöden: Men som Ständen redan wörö åtskilde, äterkom Depmationeu genast. Herr DiZurbjclm, 8eveä Lustaf, upläste följande til ttrotocollet >' At älägga en stadigwarande grundränta ä all ffattfri jord, wore et rpsligt wäld emot ägande rätten, emot allmän säkerhet, ledande at bereda Jordbrukets undergång.
Emellertid har detta handt Hr Gr. Anckarsvärd, som förundrat sig öfver att anslaget för ved och lyshållning vid fästningarne öfverskridits. Han har dervid likväl förbisett detta anslags egenskap af förslagsanslag, som innebär möjligheten att kunna öfverskridas. Förhållandet med denna utgiftspost har varit den, att dess belopp årligen ökats, i följd af årligen höjda priser på de erforderliga malerialierne. Det är således helt naturligt alt man nu måste begära förökning i det hittills varande anslaget. Samme talare har jemväl gjort anmärkning emot det af K. M. framställda förslag till organiserandet af Sappör-kompanier och ansett att staten deraf icke vore i behof, emedan Franske soldaten vore väl bekant med yxans och spadens begagnande. Hantorde likväl icke kunna vara okunnig om huru en sappör-corps är organiserad, samt hvad arbeten den har att verkställa. Talaren har äfven ordat om det tryckande i våra grundskatter, i synnerhet för allmogen ; men lian torde knappast kunna påträffa någon enda välbehållen skattebonde som instämmer i det omdöme, han derom, uttalat. Det är väl möjligt att de hemmansägare, som af andra orsaker råkat på obestånd, önskar sig frihet från eller nedsättning uti de hemmanet åtföljande skatter, för att dymedelst möjligen bibehålla sig vid detsamma; men omöjligen kunna de som ärft sina hemman och i öfrigt äro behållna, finna dessa skatter vara för mycket tryckande, då de uti äldre tider varit mycket högre efter de myntbestämningar som dä gällde, och deras förfäder ändock derå kunnat väl berga sig. Jag vill icke upptaga R. o. Ad:s tid med ytterligare svar på hvad Gr. Anckarsvärd anmärkt i fråga om det äskade högre anslaget till H. K. H. Kron-Prinsens hofhållning, utan instämmer uti hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, så väl härom, som ronde andra emot den K. propos:n framslälde anmärkn:r. Hr von Hartmansdorff:
Waldes nämndeman Olof Olofsson i Jonsgård, att såsom denna sockens ombud och fullmägtig, infinna sig vid den brandsyn, som enligt expeditionskronofogden Holmbergs kungörelse förrättas hos bonden Bengt Ersson i Backegård, den 29:de i denna månad, förklarande socknemännen sig nöjde med hvad fullmägtigen dervid lagligen gör och låter. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. I Häggenås sockenstuga den 1 september 1833. Till följe af Konungens befallningshafvandes, idag från predikostolen upplästa kungörelse af den 8:de sistl. augusti, väcktes fråga, hvilken skulle utses, att såsom socknens deputerad närvara vid landsjämnads liqvidationen i Östersund den 12:te uti innevarande månad, och beslöts enhälligt, att socknen förenade sig med Liths socken i berörde vahl; deputeranden för Lith befullmägtigas således att äfven Häggenås sockens bästa främja, hållandes för godt hvad han dervid lagligen gör och låter. Datum ut supra. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås sockenmän, uti dess sockenstuga d. 3 november 1833. § 1. S.D. Sedan församlingens ledamöter, medelst vederbörlig pålysning voro till allmän sockenstämma samlade, framställde ordföranden för socknemännen en, genom åtskillige af Östersunds stads borgerskap, väckt fråga, om flyttning af Fölinge frimarknad till något ställe inom Liths pastorat och hälst till Österåsens by i Häggenås socken, hvarest såsom ungefärliga medelpunkten för befolkningen norr om Storsjön, en årlig marknad ansetts kunna blifva af större nytta och allmännare besökt än en marknad i Fölinge.
Bredden på Angerman - 9 inan-elfven är högst' olika, än smal ända till några få famnar, än bred ända till i å \ mil; och seglingen från hafvet till Sollefteå företer, särdeles sedan Nyland passerats, de vackraste ulsigter med omvexling af åkrar oell ängar, berg och slättland, samt större och mindre öar. 2:o Njurunda-elfven, som leder sitt ursprung från Herjeådalsoch Ljungdalsfjellen af flera små grenar, hvilka samlas i Storsjön i Herjeådalen, der den kallas Ljungdals-elf, går, tillökt från Oviksfjellen, i Klöfsjön och sedan i öster genom skogen åt Hafverö, derifrån genom Bergsjö, Torps, Stöde, Tuna och Atmars socknar, samt framkommer i Bottniska viken vid Njurunda socken. Frän norr och nordvest infaller i Torps socken Gimån, som flyter ur Bandsjön och Räfsundssjön i Jemtland, genom norra delen af Jemtskogen förbi Holms socken ned i Njurunda-elfven. Denna elfs bredd är från 40 till 60 famnar, med ett djup af högst 4 å 5 famnar; den är farbar för båtar en fjerdedels mil från åmynningen till första forsen, men derofvanför äro 8 forsar inom en sträcka af | mil. På olika ställen har Njurunda-elfven olika namn och kallas således i Tuna socken Tuna-elfven och i Hafverö socken Ljunga eif. 3:o Indals-elfven har sitt ursprung af tre grenar från Undersåkers-, Offerdalsoch Hammardalsfjeilen i Jemtland. Den första löper i öster förbi Dufveskans genom Undersåkers socken och förenar sig bredvid Hjerpeskans med den från Offerdal kommande gren, samt rinner sedan genom Mörsills och Matmars socknar i Storsjön, derifrån den vidare genom Lits socken, dit den tredje grenen, Hårkan kallad, genom Sörlide i Norge inkommer.
Äfven jag har den äran att vara Ledamot af StatsUtskottet, och skulle således vara smickrad deraf, att Utskottets Betänkande bifölles; men då discussionen nu blifvit så lång, måste jag bekänna, att jag gerna lemnar företrädet åt en återremiss. Herr Lagerhjelm: Det år ej min tanka att motarbeta en återremiss, och jag känner rått väl att om den sker, år det Utskottets skyldighet att omarbeta målet, men jag får blott till" Den 21 Marti}, kånnagifva, att jag tror mig med säkerhet kånna de tillgångar sorn kunna finnas. Alla de behållningar sorn kunna uppstå, behöfvas För att fortsätta de arbeten^ till hvilka Bankens och Stats-Verkets medel förskjutas, såsom till Götha Canal, Strömrensningar m. m., och då ej några nya källor finnas, vöre således en återremiss utan ändamål; helst ämnet, om ån nyttigt, dock är till en stor del enskilt, då deremot de som bestridits af Bankens medel, hittills varit af ett allmänt syftemål. Grefve von Schwerin., Fredric Bogislaus: Idet vore visserligen en önskansvärd sak, i händelse frågan återremitterades, om på sätt flere Ledamöter yttrat sig åstunda, vi kunde få alia Statsbehof på en gång uppgifne, eller en ordentlig Budgett, i synnerhet då så olika åsigter hår blifvit framställda, i afseende på tiilgångarne. Ständernas Ombud eller Stata. Utskottets Ledamöter se mörkt och såga att ingen tillgång finns; en Konungens Rådgifvare deremot förmodar att tillgång skall finnas. Jag tillstyrker derföre återremiss, helst det torde gå fortare att, sedan Betänkandet återkommit, svara Nej. Herr Grefven och LandtMarshalken hemställde å nyo, om icke Ridderskapet och Adelil behagade StatsUtskottets Betänkande, i anledning af de dervid gjorda anmärkningar, till Utskottet återremittera; hvilket bifölls.
Dessa grunder voro, att tryckningsoch liäftningskoStnaden, med dertill erforderligt papper, hvilken kostnad, fördelad på ark, vid förra Riksdagen utgjorde något öfver 39 R;dr -36 sk. arket, och hvari jag, i anseende till deri ingående Tabelltryckning, finare pappor för vissa exemplar och skrifmaterialier m. m., icke tror synnerlig nedsättning kunna egarum, med Herr Vougt» begifvande bestämdes, såsom hvarken beroende af tid eller varande i direet sammanhang med aflöningen för Utskottets betjening, till något nedsatt belopp för hvarje ark, och att Entrepreneuren dessutom, såsom ersättning för allt det biträde han för renskrifning, correcturläsning, utdelning, Registrets upprättande m. m. hade af nöden, finge påräkna det antal Caricellist-arfvoden, som det af Rikets Ständer gillade Memorial N:o 43a ställer under Expeditions-Utskottets disposition, desse arfvoden beräknade till lika belopp med det, som af Stals-Utskotlet, enligt Riksdags-Ordningens 34 §., vid Riksdagens slut kommer alt fastställas för den vid öfriga Utskottens Cancellier anställde Betjening. Under denna min reservation får jag jemväl inbegripa den serskilda omständighet, att, då det proftryck, som af Herr Vougt lemnats, efter jemförelse med trycket i Bihanget vid förra Riksdagen, utvisade, att hvarje ark af det förra komme att innehålla omkring 1000 bokstäfver, eller nära en half sida mera, än det senare, detta icke i Utskottets Betänkande intagits, så att i det föreslagna Contractet kunde bestämmas, alt radernas antal och deras ungefärliga innehåll af bokstäfver borde blifva lika med ProfIrjcket. Af Herr Rådmannen, v. Häradshöfdingen C. F. Egnell:
Icke geting sjelf, var jag icke skapad att bygga bland getingar, – mura in mig bland de andra och smeta hop honungskakan med smuts. Nej! Ensamheten är sund. Äfven ensamheten ger lycka – den stora, kalla lyckan, som är lik en vind från hafvet; den ger styrka. Och så gick jag vidare, sträfvande uppför backen med den stora ingångsgrinden. Sunda, enkla naturlighet! Hvardagslif! Det blef mig så varmt om hjertat, det töade i mitt sinne, det föll sol öfver tunga tankar. Vaktkarlens sten-nisch med sin trästol och sitt lilla bord stod tom. Vaktkarlen sjelf stod på backen, öfverstrålad af vårsolen, – stod på sandgången med breda, klumpiga fötter, – han stod der i sin tjocka, otympliga kapprock; en gammal man med grofva fattigmansdrag och enfaldens säfliga tröghet. Han stod med en tre års flicka på sina armar. Ett främmande barn! Hans sträfva händer med sina oformliga fingrar höllo omsorgsfullt kläderna omkring den lilla, hans ögon sågo ned på det af tårar grimmiga ansigtet, och han var så allvarlig, så ömsint. »Hon har fallit... stackars liten Hon har fallit...» Hvilka tonfall denna röst kunde ha! Gamle man, som dricker öl och tuggar tobak; enfaldige gamle man i din förstockade okunnighet, – hur jag höll af dig! Han såg mig icke. Skulle han ha sinne för annat än dessa krampaktiga snyftningar! Han hade icke gifvit mig en blick – ännu mindre ett ord; och han hade gjort mig så rik. Nej, ännu är icke allt slut! Ännu är lifvet icke fattigt och sollöst och förmörkadt. Det blef så varmt i mitt hjerta. Det var som om det varit stelnadt och nu började röra sig på nytt. Han hade gifvit – den gamle mannen – hade gifvit i enfald, varit sig sjelf, följt sin natur – vågat vara god. Han är modigare än vi. Jag gick igenom en af stadens promenader. Jag skulle besörja en del ärenden. Jag kände en lifaktig företagsamhet och jag gick raskt.
Chefens åtgörande i sådana frågor måste stadna dervid, att tillhålla vederbörande Öfver-ingenieur, Stations-befäl och Kassörer m. fl. att i afseende å kontrollen vid räkningars liqviderande följa de föreskrifter, dem blifvit gifne. 5:o att genom högstberörde nådiga bref af den 31 Januari 1855 en nästan obegränsad makt blifvit Chefen för Statens jernvägs-byggnader lemnad i afseende på administrationen och ordnandet af alla detaljer vid arbetenas utförande, samt att, ehuru Revisorerne medgåfve, att en dylik åtgärd varit nödvändig vid ett så stort företags ordnande, äfvensom att den nuvarande Chefen fullkomligen motsvarat det honom lemnade stora förtroende, Revisorerne likväl för framtiden ansåge mindre förenligt med våra samhälls-förhållanden, att en så obegränsad makt uppdrages åt en enda person. Ofver Herrar Revisorers anmärkning i denna punkt torde det icke tillkomma mig, att meddela något yttrande, då formen för den Styrelse, som skall handhafva Statens jernvägs-byggnader, är ensamt beroende af Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut. Jag vågar dock i underdånighet tillstyrka, att en Styrelse för dessa Statens stora arbeten må före nästa års utgång blifva organiserad. Den nådiga remissen återställes i underdånighet. Stockholm den 26 November 1857. N. ERICSON. Kongl. Kommerse-kollcgium, med vederbörandes underdåniga utlåtanden, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Navigationsskolornas räkenskaper åren 1854 och 1855. Stormäktigste, Allernådigste Konsng! Till fullgörande af Eders Kongl. Majits nådiga befallning i aflåten remiss af den 16 sistlidne Oktober, har Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse-kollegium infordrat
Ty Gudi klagadt, war det icke utan, at jag tyckte mig finna en, om också ringa symptom af morbo Gallico i dit bref uti det du skref om dygdens betydenhet för saligheten. Tag åter fram den gudsmannen Luthers postilla. Hör honom tala om werkheligheten och näps din tanke, om den wil i pojkachtig kitslighet försmädligt röra wid de helga kärlen. Undwik falska philosopher och lögnhalsar, och särskildt de försmädliga och usla skrifterna af herr de Voltaire, denne fördärfvade man, hvilken redan i sit yttre wisar spår af sit sinnes och sin kropps otukt, genom at af Herren tillskapats som en hårlös och spetälsk apa. Wisa mot alt detta papismens gyckel och antiscripturariorum förwetenhet en luthersk mans stadiga kallsinnighet. På Alstorpa befinna sig alla G. I. wäl. Säden är lyckligen bärgad och prisen något i stigande. Drängen Anders har äktat pigan Cajsa-Stina och kiära mor hållit för dem et präktigt bröllop, wid hvilket äfven baron Ruth och hennes nåd Gyldencaschett woro närwarande. Under trägna önskningar om Guds wälsignelser för dig min kiäre son, och om at du måtte blifwa i Paris ej blott lärd i wackra vetenskaper och konster utan också i mandomsalfwar och christeliga insikter förblir jag städse Din trogne fader Samuel Waldius. Bref från Mathias Waldius till Erland Hjelm. Paris d. 1 oct. 1767. Ädel och Högaktad herr sekreterare, min hederlige gode wän! Nu är den första veckan terminerad i Paris, som är den agréablaste, lustigaste och mest luxurieusa stad i werlden – och ändock, will min käre bror tro det, är mitt sinne mörkt af en rätt apart melancholie. Kom hit sjelf, kom hit till en ensam och hypocondriaque landsman för att narra honom och sig sjelf in i den stora dantsen.
Då Utsk:n förändrade deras första förslag, sorn innehöll att lärare borde anskaffas och fasta skolor inrättas inom 1341 års slut och i stället här föreslog att detta borde sättas i verket inom loppet af fem år, räknade ifrån det författning uti ämnet blifvit kungjord , och äfven gifvit församlingarna den latitud, alt de ej nödvändigt måste taga lärarne ur seminarierna, utan att äfven andra personer, hvilka gifvit prof på skicklighet, af dem dertill kunna användas; så må det då få blifva undantag, om man på nugot ställe ej kan lå lärare, som äro competente, och dessa undantag böra väl ej blifva så många. I alla fall kan jag ej annat än bestrida det föreslagna tillägget, enär, såsom Hr Gripenstedt redan yttrat, det faller af sig sjelft, alt om inga lärare finnas, så måste saken förfalla. Vidare är det sagdt, att fasta skolor böra hållas öppna till meddelande af undervisning minst åtta månader af året. Jag ber alt få uppläsa hvad Utskm i sina motiver anfört, med afseende härå. Det lyder sålunda: ”Med anledn. af de mot 4 morn. gjorda erinringar, få Utsk:n förklara, att, ehuru ordalydelsen uti mom. innehåller, att undervisning i de fasta skolorna bör gifvas minst 8 månader om året, det likväl icke häraf skäligen kan dragas den slutsats, som skulle skolbarnen ovillkorligen under hela denna tid böra iakttaga skolgångsskyldigheten, ehuru till - 158 Den io Februari f. m. falle till undervisnings erhållande ansetts så länge böra vara öppet för dem, sorn deraf vilja sig begagna.” Häraf synes tydligt att Utsk:ns mening ej kan vara att tvinga alla barn att under 8 månader af året begagna skolan; jag tror att Svenskan i det fallet är någorlunda tydlig, så att ingen kan missförstå meningen, ifall man ej vill; ty att skolorna böra hållas öppna, är påtagligen ej detsamma, sorn att alla barnen skola derstädes infinna sig; härigenom är blott stadgadt alt det skall vara lärarnes skyldighet att under 8 månader af året gifva undervisning, och då hafva de likväl 4 månader att vara lediga.
Hwilka tilkännagäfwo sine respsctive Ständs instämmanden 'med Ridderskapet och Adeln, rörande tacksägelsen til Hans Kongl. Höghet Riksforeständaren och Riksens Ständers underdäniga önffan i afseende pä fredswerket: sä wäl som Ständets antagande af den princip, at til Lonstitutions - Utskottet wälja et ringare antal Ledamöter. Härunder hade äfwen Friherre ^eenvooä med Ridderffapets och Adelns Deputation älerkommit. Herr Den 12 Maj. 9Z Herr kai-on och Landtmarskalkcn tilkannagaf, at llllk-ctor8 walet nu komme att taga sin början, at Ridderssapet och Adeln efter walets sint kl. 6 i aston komme at sammanträda lil wallistornas uppbrytande; och ät stiljdes kl. 4 til för at hwar i sitt rum walet förrätta. Lilverstoljie. klenum kl. 6 e. M. Upbröts Första, Andra och Tredje ci-l88e-rListor öfwer Walet til bllectorsr, hwarwid följande Herrar och Män befnnnos hafwa blifwit dertil förordnade: Första Llassen. Grefwe 8rabe, ^la^nu8 kreäric; En af Rikets Herrar, R. och c. af K. M. O. 64. Grefwe 8pen8, Fullm. Grefwe lAoi-ner, dllull Oabrlel, Hofmarskalk, R. N. o 199. Frik). ^Vi ÄNZel, Larl Landsh.^R.N. o. 249. Frih. ^clel8vlll-ci, lllric OörLN, E)fwerste, L. W. 0., R. S. o. Z06. Frih. ivlaklerln. Kutner, Kammarherre.
När ett bränneri är sålunda inrättadt, anser kommissionen det ej vara nödvändigt, såsom vid mäskebeskattningen,.att en kontrollör städse är tillstädes, utan kan det anses, vara betryggande, om vid hvarje bränneri anställes en kontrollör, sorn på obestämda tider, dag eller natt, kan infinna sig, eller till och med, när brännerierna på landet ligga nära vid hvarandra, såsom fallet är i städerna, att kontrollen öfver 2eller5brännerier öfvertages af en kontrollör. Uppmätningen och profningen anser kommissionen icke böra verkställas af kontrollören ensam, utan bör man utnämna 2 eller flera personer för hvarje bränneri, utaf hvilka hvar och en efter sin tur på en bestämd timma om dagen infinner sig i bränneriet, för att tillsammans med kontrollören verkställa nämnda förrättning. Länsmännen torde, der lokalförhållanden sådant medgifva, samt polisbetjeningen i städerna, företrädesvis böra begagnas i detta afseende. De kontrollörer, som kunna inbesparas derigenom att tillsynen öfver flera brännerier öfvertages af en, böra användas vid de bränneriet der länsmannen ej kan begagnas, och der det kunde vara svårt, att erhålla pålitliga personer att öfvervara uppmätningen, så att i dessa brännerier följaktligen kom■me att finnas 2:nc kontrollörer. Såsom vid mäskebeskattningen är anfördt, anser kommissionen rådligt att tillsätta 5 öfverkontrollörer, hvilka så ofta som möjligt böra söka att öfvervara uppmätningsoch profningsförrättningarne. Slutligen anmärker kommissionen att när omdestillering af redan färdigt bränvin icke belägges med afgift, det blir nödvändigt, att lanken kontrolleras med samma omsorg, som det färdiga bränvinet, samt upptages till beskattning på samma sätt som detta, så vida den ej i kontrollbetjeningens åsyn bringas omedelbart uti afverkningsapparaten, eller göres otjenlig till omdestillering, antingen genom att uppblandas med minst tre gånger så mycket mäsk, eller på annat sätt, enär lanken i annat fall, genom att bortförds till en omdestilleringsapparat skulle kunna undan dragas beskattning, hvilket Liefve så mycket skadligare för statsinkomsterna, som man i sådant fall kunde låta till och med månggradig sprit passera för lank. Bil. till Särskilda Utsk. Mern.
Man har erinrat om svårigheterna att, när behållningen af myndlingens inkomster är obetydlig, få densamma på säker hand] emot ränta utlånt, och att mången förmyndare således, oaktadt bästa vilja, kunde vara urståndsatt alt fullgöra det föreslagne stadgandet, samt följaktligen derigenom blottställd att få vidkännas enskild förlust; -—men då förslaget innehåller, alt ”förmyndaren är skyldig ansvara för ränta å hvad af den omyndiges årliga inkomsler till dess underhåll oell uppfostran samt öfrige nödige utgifter icke tar/vas/’ så tror Utskottet härigenom vara tillräckligen utmärkt, att förmyndaren ej är skyldig utlåna hvad som till bestridande af löpande utgifter kan erfordras, och att således en något samlad summa måste hafva ingått, innan skyldigheten att utlåna medlen vidtager. Pröfuingen, huruvida förmyndaren må anses hafva genom underlåtenhet häraf eftersatt den omyndiges rätt, måste ankomma på Domaren, i händelse tvist uppstår; och någon minimi-summa tror Utskottet icke kunna lämpligen fastställas. Yrkandet, att förmyndaren ej borde vara skyldig att oftare än hvart tredje år lägga räntan till hufvudstolen, har Utskottet redan i det ofvanberörde Betänkandet tillräckligen besvarat. 8 Lag-Utskottets Utlåtande N.-o t/3. I grund häraf får Utskottet endast i så måtto ändra dess förra hemställan, som Utskottet härmedelst tillstyrker, att såsom förklaring öfver 22 Cap. 4 <$*• Ä rf da-Balken måtte stadgas, att förmyndare år skyldig ansvara för ränta å hvad af den omyndiges årliga inkomster till dess underhåll och uppfostran samt öfrige nödige utgifter icke tarfvas, dock ej förr än efter 3 rnänadey ifrån slutet af det år, hvarunder medlen influtit, derest ej visas, att de blifvit före ofvannämnda tids utgång utlånade eller annorledes fruktbare gjorde. Ankom till Exp.-Ufsk. den ij Augusti.