Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De stora öppna foderhäckarna, som genomlöpte hela ladugården, hvarken sopades eller fyldes med hö, till hörbar missbelåtenhet för de fyratio kokreatur, som stodo klafvade å dess bägge sidor. Däjorna, i uppskörtade kjortlar, nojsade och pratade, med händerna i sidorna, i stället för att som vanligt aflägsna sig, så snart mjölkningen var förbi; fyra stycken s. k. föspojkar, med skjortorna flaxande ur byxornas titthål, sprungo fram och åter, på hvarandra pröfvande de mjuka spön, de nyss skurit sig ur den närbelägna rönndungen. Ungboskapen, född och uppfödd i ladugårdens dunkel, bölade och stampade i sina trånga bås, skyggande tillbaka för solskenet, som i dag obehindradt fick strömma in genom de vidöppna dörrarna. Gammeltjuren satte sin breda panna emot häckens kant, som för att pröfva hur stort motstånd den skulle kunna göra, om han verkligen »tog i»; i ena hörnet stod vallhunden bunden med de röda, spetsiga öronen till väders, skällande hest och oupphörligt, som om han velat säga: pass på, här blir något af. Luften darrade af ihärdiga, otåliga bölanden; hofvar klaprade och smälde ; mjuka, skälfvande mulor drogo allt begärligare in dofterna från beteshagen, där hängbjörkarna svajade och lockade så utmanande, i sin skira, fagra försommardrägt. »Ja, man ska’ väl ’sta då», sa Jon-Jon, förste kodrängen, en lång, mager karl, med snus under högra näsborren och ett par svarta, uppslagna ögonbryn, som liknade tuggbussar. »Ja, man ska’ väl det», svarade Ox-Jans, som snedbent, surögd och röd såg ut som om han varit beredd på allt bedröfligt i denna bedröfliga värld. »Bäst ta Fröken först». »Bäst det», instämde Ox-Jans, stoppade brödbiten han gnagit på tillbaka i lommen och linkade fram till en stor, vacker, rödfläckig ko med krumma horn och okynnig uppsyn. »Mak’ åt sej, Fröken.
Inrättningen, med en lärarinna och 20 elever, har hittills icke varit fotad på andra inkomster, än frivilliga bidrag, räntan af ett obetydligt stiftelsekapital och månadtlig afgift af 50 öre å hvarje elev, som kan erlägga detta belopp. Bergstäderna Nora och Lindesberg, med gemensamt ursprung från de kringliggande bergslagernas behof och beqvämlighet, grunda sitt bestånd hufvudsakligast på handel och trafik med bergsallmogen. Folkmängden i Nora utgjorde år 1860 1,096 personer, deraf 498 af mankön och 598 af qvinkön, och i Lindesberg 1,058 personer, deraf 470 af mankön och 588 qvinkön. I båda städerna finnas stadsoch folkskolor. Uti småbarnsskolan i Nora har under qvinqvenniet i medeltal undervisning meddelats åt 50 barn årligen. Nora njuter redan förmånen af direkt jernvägsförbindelse med städerna Orebro och Arboga. Då genom anläggning af föreslagen jernväg från Frövi station å jernvägen Köping-Hult till Lindesberg, en anläggning, för hvilken staden och orten ifrigt arbeta, denna stad äfven kan komma i åtnjutande af samma fördel, skall den otvifvelaktigt blifva en mäktig häfstång för stadens och kringliggande bergslagers utveckling och förkof - Örebro län. 31 rån. Blefve denna jernväg sedermera utsträckt norrut till Nya Kopparberget, skulle än vigtigare fördelar tillskyndas äfven det allmänna genom den möjlighet, som sålunda bereddes, att utan nästan oöfvervinneliga svårigheter och ruinerande fraktkostnader bringa dessa bergslagers rika produkter i verldsmarknaden. Örebro Slott i Landskansliet den 21 Juli 1862. CARL ÅKERHIELM. Aiuj. Helling. E. J. Wikander■ 32 Tabb. Örebro län. Enligt de mantalslängden, som upprättats vid slutet af Den 31 December enligt motstående ar. Utskrifhusförhörslängderna. Hela folkmängden af Deraf frie från mantalspengar. ningsmanskap. A laudsbygdcn. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön.
Det påstående man här framkastat, att det vore öfverenstämmande med Ståndets värdighet att hänskjuta frågan till utredning af ett Utsk., lemnar jag i sitt värde; för min del kan jag dock ingalunda inse huru och på hvad sätt denna värdighet i ringaste mån förnärmas, då man begagnar det sunda förstånd en hvar eger för att utan lednihg af ett Utsk:s yttrade omdöme, bestämma hvad slags påföljd den dom bör medföra, som öfvergått en af det Höglofl. Ståndets ledamöter, helst denna åtgärd ingenting annat innebär, än en pröfning af Riddarh.Direkt:s förfarande, i ändamål att rätta det misstag Direkt:n kan hafva begått. Jag begagnar för öfrigt detta tillfälle, för att betyga min verkliga ledsnad öfver, om någon af Riddarh.Direkt:ns aktade ledamöter möjligen kunnat finna sig i ringaste mån förnärmad af hvad jag yttrat om densamma. Kunna tilläfventyrs de ordalag jag begagnat gifvas en tydning af denna art, så får jag på det högtidligaste förklara, att något sådant åtminstone aldrig legat i min afsigt, hvilket också deraf bestyrkes, att jag uti mitt mern. uttryckligen sagt, det jag är fullt öfvertygad derom, att derest saken varit af Riddarh.Direkt, känd; så skulle Direkt:n ock säkerligen funnit betänkligheter vid pollettens utlemnande. Någon större grannlagenhet har jag icke kunnat iakttaga, och får nu endast uprepa min anhållan om propos. på bifall till min framställning. 112 Den 6 December. Hr Cederschiöld: Då jag sist hade ordet glömde jag att yttra mig i anledn. af de anmärkmr, som blifvit framställde i afseende på utslagets behörighet. Visserligen har Hr Gr. o. Landtm, ganska riktigt tillrättavisat Hr Munck af Rosenscöld då han velat ingå i bedömande af behörigheten utaf Consislåi utslag, hvilket han påstått vara på obehörigt sätt tillkommit, men jag ber att få fästa uppmärksamheten på stadgandet i 7 § Riddarh.Ordn., att den Adelsman, som skall kunna förvägras säte och stämma på Riddarhuset, måste vara dömd för nesligt brott genom behörigt utslag.
Rikets Ständer hafva genom upplysningar, lemnade af representanter från skilda delar af riket, inhemlat, att den allmänna meningen redan gjort sig tillräckligt förtrogen med behofvet af den ifrågavarande förändringen i Häradsrätternas arbetssätt! för att denna saks ordnande efter de lokala bebofven skulle med intresse omfattas af de särskilda orternas innevånare. Men derföre får icke förbises, att i de mindre bebyggda delarne af landet de stora afstånden ännu utgöra det största hindret för domstolarnes tillgänglighet, och att, såvida icke rättvisan derstädes skall ligga nere, domaren måste såsom hittills någon gång, om också med långa mellantider, erbjuda folket i dess hemvist lagens och rättvisans skydd mot våldet och orättvisan. Del ambulatoriska arbetssättet torde derföre ännu ganska länge komma all förblifva den enda möjliga formen för domstolarnes verksamhet i dessa trakter, och detta förhållande eger rum inom eii stor del af de Norrländska landskapen. Men äfven derstädes rör sig nu för liden ett allt mera omfattande affärslif, och della kan icke i längden nöja sig med en domstolsorganisation, sorn egentligen är afsedd för kolonister och nomader. Det vore fara värdi, att, om dessa aflägsnare orter skulle blifva i saknad af alla de fördelar, som genom permanenta domstolar kunna beredas del öfriga landet, de skulle röna ett menligt inflytande deraf i sina affärsförbindelser med de i delta afseende lyckligare lottade orterna. Särdeles är det af vigt, att sådana rältsärenden, som närmast röra affarsverlden och hvartill i främsta rummet måste räknas lagfartsoch inteckningsärenden, Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 55. 5 kunna så ofta som möjligt anbängiggöras och med motsvarande skyndsamhet expedieras.
För första gången var han klädd i frack och hvit halsduk. Han sörjde öfver, att han ej fått bära svart hatt, utan måste gå fram i skolmössa. Men han tröstade sig med, att fadern förklarat skolmössan vara uniform. Efteråt mindes han föga af, hvad som skett i kyrkan. Men han undrade öfver, att han själf ej gråtit som så många af de andra, och han grubblade mycket öfver det obehagliga intryck, han erfarit, när ett par af kamraterna sagt något af de vanliga cynismerna om vinserveringen. Han uttalade hvarje »ja» med fast och tydlig röst. Han visste, att han kunde svara »ja», när han tillfrågades, om han trodde på Gud Fader, Gud Son och Gud den Helige Ande. Men när presten begärde löfte af honom, att han skulle blifva vid denna tro i alla sina lifsdagar, då var det nära, att han darrat på målet. Han hade förut sagt sin mor, att han ej förstod, hur någon människa kunde lofva sådant. Men då hade hon bara sett på honom med sina milda ögon och sagt, att Gud skulle nog hjälpa honom. Och det tänkte han nu på, när han svarade »ja». Sedan när orgeln mäktigt brusade, och de höga hvalfven fyldes med aningsrika toner, då böjde han darrande knä och emottog sakramentet. När han gick hem, trodde han, att han blifvit en annan människa. Dagen därpå foro föräldrarna hem, och efter ytterligare en dag hade lifvet börjat återtaga sitt vanliga utseende för honom. Tiden till året efter hans konfirmation var emellertid för Erik Grane en glad tid. Han var frisk till kroppen och munter till lynnet, och en sprittande ysterhet, som han stundom kom att lägga band på i hemmet, utan att själf egentligen veta hvarför, utvecklades och tog fart, när han var ute bland främmande. Någon idrotta-madr var han egentligen aldrig. Därtill var han för liten till växten och för klen. Men han slog ändå boll med förkärlek, åkte skridskor och kälke med passion, och i skolan var han städse bland de värsta upptågsmakarna. Hans små bruna ögon lyste af lifslust, och ofta, när han gick ensam, kunde han sjunga och skratta för sig själf, som om glädjen inom honom nödvändigt behöft bryta sig väg.
Telegrafledning, distansoch lutningspålar samt optiska signaler uppsattes utåt hela linien Falköping-—Töreboda, och ännu icke inhägnade delar af banan förseddes med stängsel, dels af sten, dels af trä. Stationshus ooh godsmagasiner fullbordades vid Stenstorps, Sköfde, Wärings, Moholms och Töreboda stationer och vid sistnämnde station uppsattes dessutom ett lokomotivstall, en reparations-smedja och en cokesbod, hvarjemte boningsrum för trafikbetjening anordnades. Dessa och förut för trafik öppnade stationers afstånd från Götheborg torde i ett sammanhang böra upptagas och äro följande: Partilled 0.8 mil. Jonsered 1,4 » Lerum 1.9 » Floda 2.5 » Alingsås 4,3 « Lagmansholm 5,6 » Wårgårda 6,2 » Foglavik 8,1 » Sörby 9,4 » Falköping 10,7 » Stenstorp 12,0 » Sköfde .. 13,5 » Wäring 14,9 » Moholm 16,0 » Töreboda 17,1 » För den trafikmateriel, som vid 1859 års utgång var anskaffad, är redogjordt i den särskildt åtföljande berättelsen öfver trafikens bedrifvande under samma år. Vid bangården i Götheborg afslutades byggnadsarbetet å repararationsverkstaden, hvars inredning äfven till största delen verkställdes; en större byggnad till förvaring af stenkol och cokes uppfördes, äfvensom permanent bro af jern öfver den så kallade norra vallgrafven, i stället för den förut provisionelt utlagda. Bangårdsområdets planering fullbordades tili största delen, och för den växande trafiken nödiga sidospår, utvexlingar och vändskifvor nedlades. A den föregående år för trafik öppnade linien Wårgårda—Falköping utfördes åtskillida kompletteringsarbeten.
Rapport des prix annuels au prix moyen. b b O. Journées payées aux ouvriers. b b P. Revenus de quelques bois de la couronne et des communes. b b Q. Sociétés anonymes industrielles autorisées du lloi. b b R. Débit en détail des boissons alcoholiques; nombre de vendeurs (2, 3) droits de vente (4). b b T. Étendue des voies publiques sur 1 mil carré et 1,000 habitants. b b U. Chemins de fer privés, 2) force motrice, 3) étendue 4) largeur, 6) frais de construction, 7) assistance accordée de 1’état. b b V. Chemins de fer de 1’état. Trafic. b b X. Phares, balises, pilotes cötiers. b b Y. Jours de 1’ouverture et de la cloture de la naviga tion sur quelques canaux et riviéres. b b Z. Naufrages et risques maritimes, 1—13 nombre, 14—19 cote, 20—25 mois. b b A. Terres pour la premiére fois mises au röles des taxes etc. b b A. Moyennes d’étendue (2), de population (3), de par cellement 4—6), de recolte de blé (7), de valeur taxée (8), d’entretien de voies (8), de contribution aux pauvres d’une propriété appelée Bmantalfl. b b O. Travaux darpentage et de démarcation des terres de la couronne dans les provinees du nord. b b Aa. Banques privées et établissements hypothécaires. b b Bb. Charité publique dans les villes. b b Cc. b b å la campagne. 1 Fot ( 1 Skålpund (
Jag är för litet bevandrad iden vanskliga tolkningen af våra grundlagar, för att inlåta mig i någon strid om SlatsUlskls rättigheter; de må af dem sjelfva försvaras; men i afseende på sjelfva villkoren, så kan jag icke underlåta att säga, att det synes innehålla ett minimum af hvad man utaf institutet kan fordra. Jag kan deraf icke draga den slutsalsen, att medicinae-doctorer skulle vid Carolinska institutet promoveras. Det har icke heller reservanten sagt, utan blott om meningen vore den. Det står likväl endast uttryckt, att den bildning skulle vid insti. lutet kunna erhållas, som fordras afmedicinas-doctorer eller till vinnande af medieince-doctors-grad. Uttrycket hade kunnat vara annorlunda, men orimligt är icke detta villkor; äfven såsom princip synes det mig i allmänhet, att det vore skäl, att R. St., vid beviljandet af anslag, alltid uttryckte ändamålet dermed, och sker väl ock de facto i hvarje stat, der budgeten uppgöres och beviljas i detalj. Man har i detta villkor velat se ett deltagande i den strid, som skulle vara å bane mellan medicinska faculteterna och Carolinska institutet, och man har derigenom kommit in på frågan, huruvida det vore rätt och för läkarebildningen så väl som för vettenskapen i allmänhet fördelaktigt, att medicinska undervisningen kunde meddelas här eller icke. Man har deraf sett den våda, att de medicinska faculteterna helt och hållet skulle undergräfvas; och man har deraf, att undervisningen här skulle fullkomnas, velat leda lika vådliga följder för det allmänna som för vettenskapen. Man stödjer sig egentligen derpå — och, jag vet det, detta är den egentliga steckenpferd för dem, som ifra mot Carolinska institutet — att den theoretiska undervisningen endast kan, eller åtminstone endast bör meddelas vid universiteten ; och raan har här åberopat att nu så sker. Jag tror, att bär ligger till grund ett verkligt missförstånd, antingen med vilja, eller också af oriktiga åsigter om hvad theoretisk undervisning inom läkare-vettenskapen vill säga.
För öfrigt får jag med den siste värde talaren instämma deruti, att motiverne, hvarpå detta Betänk, grundar sig, äro af den beskaffenhet att jag hade väntat mig att åtminstone Ktsk:s Ordfönde skulle deremot hafva reserverat sig, helst dä jag ihågkommer detta yttrande han för några dagar sedan afgaf öfver ett Betänk, från Ekon.Utsk., hvilket han förklarade och med åtskilliga bevis styrkte vara af den mest underhaltiga beskaffenhet. För min del får jag upriktigt bekänna, att äfven jag fann de motiver som lågo till grund för detta Ekon.- Ulsk:s Betänk, ganska underhaltiga, men dock i vida ringare grad än de, som nu blifvit utaf serskildta Utsk. anförda. Jag vill icke vidare yttra mig uti denna sak ehuru det skulle vara ganska lätt att nagelfara dessa motiver och visa att de endast äro sammansatte af sofismer och motsägelser. För öfrigt må R. o. Ad. i denna fråga fatta hvilket beslut som helst, afslå Betänk, eller med ogillande lägga det till handlingarne eller till och med bifalla detsamma, det är mig likgiltigt, och jag anhåller blott att få emot ett sådant beslut anmäla min reservation. Frih. Raab, Adam Christian: Det är verkligen hardt, i synnerhet då man har ondt i bröstet, att fä höra så skarpa ord uttalas emot ett Betänk., afgifvet utaf det Utsk., hvars Ordför:de man är; men då Hr Hjärne har sagt att Betänk, är oförsvarligt, så menar han troligtvis alt det icke kan försvaras, och jag vill då icke eller emot honom försöka det, enär jag föreställer mig att han icke vill taga några skäl. Jag anser det vara orätt att uptaga tiden med discussion om en fråga, som redan de facto genom 3 Stånds beslut är afgjord, men ingen lärer dock undra på att de Hrr, som väckt en fråga äro missnöjde, då den icke vunnit bifall, och att vid detta tillfälle deras tankar icke gillas af representationen i allmänhet synes deraf att frågan icke gått igenom.
Han hade börjat sitt lefnadslopp som fattig vallpojke i Västergötland. Han hade pröfvat både på svält och Svältorna, kommit genom ödets skickelse till Stockholm, där utvecklat sina anlag för teckning och snart ritat upp sig till en viss skicklighet. Det är förnämligast genom sina i träsnitt förlöjligade personer och situationer, som han gjort sig känd för den stora allmänheten. Skada för hans anseende var, att han länge ställde sin talang till skandalpressens förfogande .. Förebråelse i anledning häraf kunde man höra honom besvara m e d: » Jag måste för min utkomst arbeta åt den, som mest betalar. » Som Söndagsnisses förläggare och illustratör gick Gustaf Wahlbom ur tiden. Till hans eftermäle kan sägas, att han var en g o d själ, glad och lätt till sinnes. Många illustrationer af hans hand i den lilla skämttidningen äro — man kan tryggt påstå det — geniala. &gt; Det hade emellertid lidit någon timme in på eftermiddagen och vi, som utgjort de besökande i ateliern, togo våra hattar för att gå. Larson lade bort pensel och palett, ryckte till sig den afkastade rocken och föreslog, att vi skulle ägna återstoden af dagen åt någonting muntrande. Vi kunde ju begifva oss till Djurgården, spisa middag på Blå Porten, dricka kaffe och punsch under ekarne vid Bellmansro, flanera på slätten, packa oss i en omnibus tillbaka till staden, besöka teatern och sluta vår dag på Operakällaren. Det där lät nog höra sig och skulle vunnit tillslutning, o m icke festandet grundat sig på repartition. Nu måste vi af kassaskäl refysera, ty ingen af oss hade Larsons resurser i börsen. L. följde oss ut och vi skildes ifrån honom. Må- hända satte han ensam sin plan i verket. Andersson stannade i ateliern. Sjöstrand gick hem till föräldrarne för att intaga sin söndagsmiddag. Hallbeck, " Wahlbom och minnestecknaren, som hade mindre regelbundna mattimmar, beslöto oss för besök i ännu en atelier, om man så får kalla det fattighärberge, dit vi nu styrde kosan. På nedre botten i en magasinsbyggnad mellan bägge Nygatorna stego vi in i ett långt smalt rum med grofva järngaller för de höga fönstren. Man kunde trott sig vara i ett fängelse.
Men då Staten icke bör, vare sig mot erhållande af förhöjda skatter eller andra fördelar, förunna någon rättighet alt opåtaldi sprida uppmaningar till lag-öfverträdelse, anser Utskottet Friherre Rehbinders ifrågavarande motion icke förtjena afseende. Vidkommande derefter Sven Rosenbergs förslag, så och enär det antagits tillhöra en nödig kontroll, att icke samma tjenstemän, som skola kontrollera slämplingen, äfven uppbära sjelfva stämpel - algiften, och då skyldigheten att i Iand tränteriet leverera nämnde afgift icke kan för vederbörande tidnings—redaktioner 88 beviUnings-Utskottets betänkande M 22. medföra någon synnerlig olägenhet, har Utskottet, som funnit de uti nu gällande stäropel-pappers-författning (pag. 49) i detta hänseende intagne stadgande!» icke böra undergå uågon förändring, ansett sig icke kunna å ifrågavarande motion tillstyrka bifall. Slutligen och då uti såväl den föreslagna stämpel-pappers-författuingen, som uti förslaget till tidnings-stämplings-förordning, förekomma dels bötesbestämmelser, dels åtskilliga föreskrifter i afseende på verkställigheten, hvilka erfordra Kongl. Maj:ts nådiga godkännande, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte, med öfverlemnande af ofvanberörda förslag, i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, efter öfvervägande af hvad i afseende på såväl bötesbestämmelser, som öfriga föreskrifter, hvilka äro af den beskaffenhet att de erfordra Kongl. Maj:ts nådiga godkännande, må täckas uti nu ifrågavarande ämnen låta utfärda särskilda författningar. Stockholm den 23 April 1860. Reservationer: i:o af Herr Reutersvärd, P. 0.: »Utskottet har, i den nu föreslagna stämpelpappers-förordningen, bibehållit en progressiv skala för beräkningen af den stämpel, hvarmed bouppteckningar skola beläggas, under det att denna beräkningsgrund för öfrigt i författningen blifvit borttagen der den hitintills varit tillämpad, se exempelvis stämpel ä fastebref m. m.
Nto 9, i anledning af gjord hemstäl* lan om en Bros uppförande på något afstånd från Qvicksunds färjeställe, N:o 24, med anledning af Herr Mernsens hemställan ora anslag af allmänna me* del till utvidgande och förbättrande af Warbergs hamn; men enär, enligt de sammansatta Utskotten tillhandakomme Protocolls-Utdrag, blifvit bifallne: Utlåtandet N:o 11, af Högvördige Preste-Ståndet dep 29 April detta år; af Vällofl. Borgare-Ståndet, under] samma dag; af Hedervärda Bonde-Ståndet den 24 i sistnämnde månad. Utlåtandet N:ö 9, af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 7 Maji; af Högvördige Preste-Ståndet den 29 April; af Hedervärda Bonde-Ståndet den 24 April. i 2 Statssamt Allm. Besv.o.Oec.- Utsh Utl-No 43, Utlåtandet N:o 24, Af Högloft. Ridderskapet och Adeln <den 23 Majii af Högvördige Preste-Ståndet den 25 Maji; af Hedervärda Bonde-Ståndet den 22 Maji. Och, enär vid sådant förhållande, de arén* den,hvilka utgjort föremål för berörde Betänkan, den, blifvit af Irenne Riksstånd, i den ordning 69 g. Regerings-Formen, jemförd med 49 §• 3 Morn. Riksdags-Ordningen, omförmäler, grundlagsenlig! pröfvade och afgjorde, samt de inom det fjerde Ståndet väckta anmärkningar sålunda icke kunna föranleda till ändring i de redan fattade besluten, hafva Utskotten, hvilka härigenom äro hindrade att med dessa frågor någon vidare befattning taga, skolat sådant inför de respectiye Riks-Stånd, sorn återremisserne beslutat, vördsamt anmäla. Stockholm den 2 Julli 1829. Stats• samt Allm,Besv.o.Occ.*Utsk.Utl.N:o 44, i 3 N:o 44.
Bifölls Herr Lagerheim, O. Jag kan, för min del, ej instämma med Herr Påhlman deri, att man icke i förhand skulle kunna besluta om Den 1 Augusti. 39 principen, hvarefter en lönförhöjning för Riddar husbetjeningen skulle verkställas, enär en gång tillgäng dertill skulle finnas. Jag får nu återföra i Höglofl. Ridderskapets och Adelns minne de giunder hvarpå Herr HofCantzleren Friherre IVet t erstedt, som gjorde denna motion, fotade densamma : Han bevisade vigten af RiddarhusSecreterare-sysslan, och jag måste, för min del, instämma deri att, näst Ordföranden för Ridderskapet och Adeln, är visserligen Secreterarens plats den vigtigaste. Det hr utan tvifvel billigt att denna person förrättes i ett fullkomligen oberoende tillstånd. Om denna grundsats är gifven och erkänd: om det är afgjordt att hans nuvarande lön-anslag är otillräckligt; så finner jag intet hinder att på förhand bifalla det förslag som af RidöarhusUtskottet är gjordt, på det viset, att de tillgångar som inflyta först användas-till fyllande af RiddarhusSecreterarens Lön, och sedan om, innan nästa Riksdag, öfverskjutande tillgångar skulle erhållas, de måtte användas till lönförhöjning för den öfriga betjeningen, efter dcu proportion Utskottet föreslagit. Herr Påhlman: Det är öfverflödigt att borttaga tiden med en alltför lång discussion; jag är af en helt olika tanka: det förefaller mig vara tids nog att besluta lönförhöjnir.gen när tillgångarne dertill finnas; dessförinnan anser jag bäst att uppskjuta frågan. Herr Nordencreutz förklarade sig inse en möjlighet att få tillgång att öka RidciarhusSecreterarens lön innan nästa Riksdag. Den lage 40 Den i Augusti. i den möjliga indragningen af det Directeurs arfvode som Herr Marks von Wurtenberg innehar, och den tillökning kassan får genom Introductioner. Han tillstyrkte derför Lönförhöjningen för Secreteraren3 men som det ej vore möjligt att vinna medel till förhöjning för de öfriga Riddarhusets tjenstmän , ansåg han rättast att derom nu ingenting stadga.