Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Atta serskilda arfvoden för trägnare göromål, å 100 R:dr åtföljande dessa arfvoden följande tjenster,nemligen: Inom Depositions-Afdelningen. 3 Contoirsskrifvare-tjensler, deraf 2:ne vid em uttag ningen och es för de olika formulairens numerering, utlemnande och anteckning; med förbindelse derjemte för iunehafvarne af desse tjenster, att, när deras tid det medgifver, äfven biträda de expedierande. 3. Transport O: B O Cl, 7,550 800 8,350 S u m m a. Lön och Arfvode. 3. Transport Inom Låne-Afdelningen. 2 Contoirsskrifvare-tjenster, deraf förste Skrifvaretjensten vid Guldoch Silfver-belåningen, och Skrifvare-tjensten vid Låne-Afdelningens Allmänna Diarium. Inom Låne-Canzliet. 1 Canzlist-tjenst för Canzlie-Commissarierues biträde. Inom Boksluts-Contoiret. 1. Den ende Canzlist-tjensten derstädes. sT Serskildta Löner, Anslag och Arfvoden för personer, som icke tillhora någondera af ofvanuptagne tjenstegrader. Garde des Medailles i 200 Brandmästare: Lön i 150 2 350 Ersättning för ökade hyreskostnader, i följd af skyldigheten att bo i Bankens granskap Till Conducteuren eller den, som biträder Ekonomi-Chefen med upphandlingar „ den person, som tillhandagår med biträde vid Räkenskaps-göromålen inom Öfver-Styrelsens Expedition Extract-arbeten samt lönlöse extra-ordinarie Tjenstemäns uppmuntran , sågning, huggning och uppbäring, af ved — 100 100 300 1,500 480 10,830 Transport 00 1 114,570 Banco-Utskottets Betänkande, N.o 44. 21 T) n > Summa. *s Cn O 3 02 r* O'* B 5* o Oj re Personal. Lön och Arfvode.
Ehuru stort afseende, som med rätta bör göras på den Medicinska Kommittéens förslag, torde man likväl icke böra till - Statsutskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 51 erkanna dess omdöme den vigt, att det skulle utesluta allt afseende på andras. Då Medicinska Fakulteten, på anförda grunder, ansett den ifrågavarande Professionen nödig, då det Akademiska Konsistoriet vitsordat samma behof och Kanslern tillstyrkt bifall till dessa framställningar, samt slutligen Kongl. Majit, efter föregången pröfning, desamma gillat, så lärer väl, så vida fråga är om auktoriteter, någon vigt böra tilläggas äfven hvad som för detta anslag blifvit yttradt. Afser man åter sjelfva saken, så torde det väl svårligen kunna bestridas, att föreningen af Anatomi och Fysiologi i en lärares hand, vid den omfattning dessa vetenskaper vunnit, icke nu mera kan lända till båtnad för de blifvande läkarnes theoretiska utbildning. Den sednare vetenskapen torde så mycket mera behöfva sm egen målsman, som de medicinska vetenskaperna synas allt mera sträfva att ur en gemensam synpunkt betrakta lifvets yttringar, och för bearbetandet af den sjuka organismens fysiologi sålunda måste såsom en nödvändig förutsättning kräfva kännedomen om lagarne och vilkoren för den friska organismens verksamhet. A en annan sida synes det äfven vara allmänneligen medgifvet att Fysiologien i kraft af sitt förhållande till naturvetenskaperna, på hvilkas forskningar den lifvande inverkar, likasom den å sin sida behöfver dem alla, med rätta har anspråk på att af en särskild lärare föredragas, på grund hvaraf särskilda lärostolar för detta läroämne också finnas vid flera utländska universiteter. Till följd deraf hir jemväl den ofvannämnda Kommittéen funnit ifrågavarande Profession vara af vigt för den allmänt grundläggande läkarebildning, som i dess alternativa förslag ansetts böra vid universiteten vårdas. På alla dessa skäl får jag föreslå, att Rikets Ständer måtte bifalla Kongl. Majits Proposition om inrättande af_ en Profession i Fysiologi vid Upsala universitet.
Detta Utlåtande bilölls; i följd hvaraf de af Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Högverdige Preste-Ståndét i detta ämne denna dag meddelade inbjudningar icke blefvo af Borgare-Ståndet antagna. S. D. Vid föredragning af Hedervärda Bonde-Ståndets Pretocolls-Utdrag af den 28 sistlidne Augusti, med inbjudning till Med-Stånden, att förena sig uti den af nämnde Riks-Slånd, i afseende på litt. a, 4 morn. af 22 punkten, uti Banco-Utskottets Utlåtande N;o 16’, rörande hufvudgiunderna för Bankens rörelse och förvaltning, hvilken punkt angår cassa creditiv, beslutade redaction; ”att utassigneringar och afbetalningar må verkställas med minst 5oo Rdr och på tal af jemna hundrade deröfver, då det ej är fråga om en rest,” blef samma inbjudning icke af BorgareStåndet antagen.. Från Hedervärdja Bonde-StIwdet •• S. D. Nu föredrogs Kongl. Maj:ts inkornna'Nådiga Proposition, om beviljandet af ett creditiv för bestridandet-af de kostnader, sorn genom farTrot. Vtdr. cl. 3 Sept. 18’>4' solea Cholera föranledas; och remitterades denna Nådiga Proposition till Stats-Ulskottet.
Mäienens hade en liten bakgårdsvåning på tre små rum, högt uppe. I ett af rummen logerade familjens damer, i ett annat herrarne. I det tredje, som på en gång var mottagningsrum och matsal, musicerade man dagen lång. Der stod ett pianino, utbankadt som en gammal åkarehäst, det ljöd och klagade från morgon till afton. Grannarne våndades, bultade i väggar och tak, beklagade sig för portvakt och värd, allt lika förgäfves. Det spelade nu mera nästan af sig sjelf, detta pianino. Och när Fina öfvade »stora konserten» derpå, jemrade sig Dions violin i fars rum, medan Adolfs violoncell brummade i mors. Men belåten var man. Vid sitt skrifbord satt far och ritade med stift och linialer, mor höll på att i stort köksförkläde koka potatis på fotogenköket; småfröknarne diskade och skurade knifvar. Man hade ingen piga, det kom en gång om dagen en madam och gjorde det grofva... Far och »gossarne» buro mestadels upp maten från butikerna nedanför. Det ringde. Fina, styf i händerna efter en förfärlig octavpassage, öppnade. Fru Bäck! Det blef ett skrattande och fnissande, ett välkomnande och kyssande. Småfröknarna stucko från dörröppningen in sina lockiga tvillingshufvud, slängde bort förkläden och dukar, och trädde in i salongen. Man slet i idel kärvänlighet bort kappan från den besökande, knöt upp hattbanden, ref af handskarne och tvang den välkomna gästen in i främmanderummets bästa vaxdukssoffa, der hon efter ett envist krusande och genom en arkipelag af fåtöljer, bord och pallar, ändtligen hamnade alldeles utmattad. Man begynte strax tala om konserten. Fina skulle spela en fantasi öfver »Don Juan» af Liszt, en rhapsodie af dito och så trion, naturligtvis af Beethoven, med bröderna. Dion skulle ge Legenden till lifs, Adolf en bit Goltermann. Och så pluggar jag »Lucrezia» med Nadja Sergeiewna. Ack, hvad hon är söt.
Efter något upkommit blandadt rop gjorde Herr Grefwen och Landtmarstalken följande proposition: Bifaller Ridderstapet och Adeln den nu gjorda framställning, at ingen widare upoffring af Rideerstapets och Adelns rättigheter ma äga rum, innan öfwer hela landet en uy refning och en r>y Tiondesättning blifwit werkställde? Denna - 40 Den Z Julli - Denna proposition tycktes blifwa med et nog allmänt Ja beswarad; men sa snart ropet nägot saktadt sig, hördes ärffillige yrka, at de under detsamma begärts det saken såsom ganska wigtig, matte fä hwila pä bordet, hwarjemte si ra förmälte, at de redan , innan propositionen framställdes, anmält samilia önffan, men at, under det starka ropet, dä mänga skockat sig fram frän sina bänkar, deras anmälan ej kunnat höras. Ibland dessa anförde Friherre Ltjsrnstsllt, Larl Ou.<?rg.f, at han genast yrkat detta mäls läggande pä bordel, och nu hoppades at detta ej kunde honom förnekas. Herr Grefwen och Landtmarffalken erindrade; at om Rioderskapet och Adeln behagade för ordningens skull iakttaga, at ej ined sä hastiga och tidiga rop afbryta öfwer läggningen och propositionerna, sä s ulle man lättare komma til reda och stut med sakerna: tilläggande Herr Landtmarffalken, at han, såsom en följd! af denna brist pä ordning ej i närwarande stund kunde med säkerhet weta vm det närwarande ämnet wore afgjordt. Ropades Jo, Nej, afgjordt, votering. Under de blandade rop som widare en stund, under korrta mcllanständ, upkommo, hördes mänga, bwaribland i synnerhet Herr le» siuLäen, kreclric, Friherre Ltjerlisteät, Larl Lusesk Den Z Julik. 41 bustaf, och Herr Ikre Lior, försäkra at de begärt saken pä bordet.
Lnle. till Lxx. bltslz. dea 8 ^u§., !(I. rr f. ir,. /b Z1 zz A/. /Vzzz/zA« /^z'0/)0^Mzr ^z// /lz7t'z?/,5 .^zzzzz/z-z-, zzzzz^zzezzz/z? vttezV/A-Kz-e zz/i>/zv/>zz'zzAa/ zzzrz/^är^zzzzrA^-^zz/z/ez-zze z ^z-z^oZ/z-zzx oe/z ^Voz'z ^ottezz^ /.zzzz6z/"vezz ,57o^/(/zo/zzz^ ^7o//, z/czz 27 /zz/z 18-1o. I anledning ak aeialtilcle, Leia genom Lontle-8bän8eb8 KilratlagakuIImägbige, elel8 geuoin Kongl. l>Iaj:b8 Lekallningaltakvantle i lVoi»lzobbens Kan gjot8e 6 ki iiinslällniugar, ökvei leniiisde Loiigl.
blef Hr Tornerhjelms ifrågav:de anhållan af R. o. Ad. bifallen. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Då R. o. Ad:s Hrr Elektorer behagat utse mig till ledamot i Ekon.-Utsk:t, får jag vördsamt afsäga mig detta förtroende, såsom oförenligt med min tjenstgöring såsom landshöfding. Härefter anmodade Hr Gr. o. Landtm, dels R. o. Ad:s Hrr Bänkmän att utse en Elektor efter Hr Tornerhjelm, dels ock Ståndets Hrr Elektorer att välja 2 ledamöter i Be vil ln.-U tsk:t efter Gr. Liljencrants och Hr Tornerhjelm, en suppleant i Banko-Utsk:t efter Hr Steuch, Mathias, en suppleant i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t efter Gr. Mörner, Carl Robert Stellan, samt en suppleant i Riddarh.-Utsk:t efter Hr af Wåhlberg, Göran Didrik, hvilka sistbemälde tre medlemmar af Ståndet, 433 Den 22 Maj f. m. efter att förut hafva varit suppleanter i nyssnämnde Utsk., blifvit till ledamöter af samma Utsk. invalde. Slutligen anmäldes och bordlädes Lag-Utsk:ts Mern. N:o 34, ang:de ställande af ytterligare ett Sekreterare-arfvode till Utsk:ts disposition. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^1 e. m. In fidem, 0. Brakel. Fredagen den 22 Maj 1863. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.-utdrag för den 16 och 20 dennes samt 5 prot.-utdrag för sistnämnde dag. Upplästes ett af Frih. Åkerhjelm, Carl, inlemnadt mern. af följande lydelse: Med anledning af en förestående utländsk resa för helsans vårdande, nödgas jag afsäga mig förtroendet att vara Elektor, och hvarifrån jag anhåller att, med bibehållandet af min riksdagsmannarätt, varda befriad.
Här har visserligen blifvit anmärkt, att denna punkt icke egentligen skulle angå frågan om reservfonden; men jag tror för min del, att denna fråga står i sammanhang dermed, ty sjelfva sammanslagningen af de olika kassorna i Diskonten är ett förslag, som innefattar att man sedan ämnar begagna tillgångarne för reservfonden. Det är visserligen klart att icke någons mening varit, att genom denna sammanslagning vilja befria BankoStyrelsen från besvär; men det ligger dock makt uppå att undersöka, huruvida det kan vara förmånligt att sammanslå 236 Den 11 Juli f. m dessa fonder. I förevide Betänk, är föreslaget, att enskilda personer skulle få låna ända till .500,000 Bdr. Om man nu betänker, att det inträffar en sådan kris, som den närvide och att således handels-corpsen skall behöfva stora tillskott af penningar, så är det icke omöjligt, att dessa fonder uteslutande skola komma i fråga att till det mesta tagas i anspråk för handels-intressena, under det att andra intressen, och deribland hufvudsakligen jordbruks-intresset, skulle komma att betydligt lida. Jag skulle visserligen icke hafva fästat så stort afseende vid detta förslag, så framt det icke framkommit i närvide ögonblick. För öfrigt tror jag att de grundsatser, som Utsk. i detta Betänk, följt, i många afseenden äro riktiga. Den föreslagna indragningen på Diskont-rörelsen och de lösa lånen, har jag alltid ansett vara riktig, likasom att man borde i landet inrätta FilialBanker och söka gruppera rörelsen kring dem samt införa kreditiver. Deremot tror jag att benämningen reservfond på de penningar, som skola från de olika Titlarne indragas, är oriktig. Med en sådan fond kan man, på sätt Gr. Frölich anmärkt, icke mena något annat än guld och silfver, hvars bestämmelse är att konsolidera Banken och reglera sedelutgifningen, som ingalunda får nedtynga guldoch silfvervalutan. I fråga åter om förändringen i sin helhet, eller att med de 7 millionerna utvidga FilialBank-systemet, dermed tror jag, att man skall komma vida längre och göra krediten i landet större nytta, än om man bibehåller rörelsen, som den nu befinner sig i Diskonten.
M. godkännas, i afseende på tiden, o. s. v., sä kan jag icke neka till att jag, lika med en talare här midt öfver, tycker att, oro än något i formen är brutet, i anseende till 37* 580 Den 29 Juni e. m. den långa tiden, sedan myndigheternas yttranden afgåfvos, ett afsteg här kanske vore, att sila mygg och svälja kameler, oell det skulle förundra mig, om samma R. o. Ad., som har gjort det sednare, nu äfven skulle göra sig skyldig till det förra. Jag kan således i denna fråga icke bilräda de skäl, som föreg:de talare anfört för afsteg, utan anhåller om bifall till denna punkt i Betänk. Hr F åhraeus: För att bemöta de inkast, som blifvit gjorda emot mitt anförande, anhåller jag blott, att i korthet få anföra följande. Man har sagt, alt arbetet kunde blifva nyttigt. Jag har icke blifvit öfvertygad derom af Utsk:s Betänk., och jag vill hafva grund för min öfvertygelse innan jag bifaller hvad Utsk. tillstyrkt. Hvad serskildt vidkommer den åberopade omständigheten, att Wermland kunde hafva giltiga anspråk på ett så beskaöadt understöd, så ber jag, att få fästa upmärksamheten på, att detta landskap visserligen icke varit vanlottad). En öfversigt af allmänna arbeten, sedan år 1840, visar att Wermland under de sednare åren erhållit en åttonde-del af alte de medel, som öfver hela Riket blifvit i afseende pä allmänna företag anslagna. Oaktadt de skäl, som blifvit framställda till vederläggning af mina betänkligheter, i afseende på den omständigheten, all man anvisar ett lån i st. f. ett anslag, under försäkran, att man i orten är dermed belåten, måste jag säga, att det förundrar mig, att man finner sig belåten med lån, då man begärt anslag. Detta måste då visa antingen, att anspråket på anslag var, om jag så må säga, obehöflig!, eller också visar det, att man icke rätt har beräknat kostnaderna för företaget, och det måste väl bestyrka min mening. Frih. Klinkowström:
Detta hade den påföljd att han slog ihjel allesamman undantagande en som han tyckte vara så ”grann” att han ville fånga honom lefvande, detta gjorde han också och stoppade så fången ned i sin grötpåse, samt vände så tillbaka för att möta hären. Han gick då fram till kungen och sade: ”Nu behöfven I ente gå längre för jag har ’sla’t dom te sies’ allesamman utom en, hvilken var så utomordentligt fin och vacker att jag inte nändes slå honom ihjel. Här är han.” Han drog upp en krigare i lysande uniform (”en sergeant,” sade min sagesman) men han var död. ”Det var det dummaste jag har sett,” utbrast skogssnuepågen, ”att dö när man har så ’mö’en’ mat att äta!”37 Ded va ain gång ain paug som va sau faselitt lad, sau han gad enten stau ella gau, udan lau beständit. Men sau velle hansa moer ain da ha vann ifrau auen o så sa hun te paugen om han velie gau ette ain spann. ”Jag iss inte,” sa paugen. ”Ah jo, gack så ska du fau ärtasö te midda,” sa moeren. Ärter va de bästa paugen vesste, så han knalla se au sängen o nårr te auen me den tomme spannen. Nårr han så skolle dra opp vanned fe han en gädda i spannen men ded va ingen räkti gädda udan tilli en havfrua o nårr paugen to na om nacken så bau hum sau grannt ådd han skolle släppa na i auen igen, så skolle han fau trai önskninga. Paungen gore sau, o sa: ”Nu önskar jag ådd spannen motte fau gausafödder o konna bära bodde me o vanned höm.” Strajs ble darr gausafödder onge spannen, o paugen satte se pau, o sau traska spannen åsta.
Lyckliga äktenskap med olyckligt slut, beroende på en tredje persons mellankomst elier på makarnas oförmåga att tillsammans bära hvardagslifvets enahanda — se där en numera inom litteraturen med förkärlek omhuldad företeelse. Såsom exempel på dylika framställningar, hvilka på grund af berörda tendens ansågos kunna snedvrida ungdomens uppfattning af äktenskapet, nämndes » Sin nästas hustru » af Harald Gote, » Äktenskapets komedi » af Geijerstam och » Judiths äktenskap » af Peter Nansen. Att kärleken är den enda rätta grundvalen för ett äktenskap häfdades med kraft. Hustrun bör göra hemmet varmt och ljust i både egentlig och flgurlig bemärkelse, intressera sig för mannens sysselsättningar, vara honom den bästa af kamrater och den mest trofasta hjälp samt i vidriga fall härda ut i det längsta af omsorg för barnen, hvilka för att biifva rätt uppfostrade kräfva både fadersoch modersvård. På tal om de i » Lejonets unge » förfäktade åsikterna upplästes citat ur Ellen Keys kritik öfver » Sin nästas hustru » och Anna Sandströms uppsats » Modern romantik och etik ». Det påpekades, att som skäl för fria förbindelser anföras än religiösa betänkligheter gentemot den kyrkliga vigseln — ett skäl. som skulle bortfalla, om en borgerlig vigsel blifva tillgänglig för alla — än det faktum, att ogift moder har större rätt öfver sina barn än den gifta hustrun, som ju är lagligen omyndig — ett missförhållande som likaledes skulle kunna rättas genom ändring af lagen — och slutligen den åsikten, att det äktenskapliga samlifvet skulle förfinas och adlas, om kärleken ensam, intet lagtvång, förenade makarna — ett antagande, som ännu är obevisadt, då det däremot är för alla uppenbart, hvilka svårigheter som i ett dylikt förhållande möta en kvinna på grund af därvidlag ännu gängse föreställningar. Det sjunkande i aktningen för kvinnan, som man tyckte sig hafva spårat i männens samtal och i litteraturen, ansåg man kunna motverkas, om kvinnorna oaflåtligen sträfvade framåt och uppåt, behölle, ja. utvidgade de redan gjorda landvinningarna och fortfarande gjorde anspråk på rättmätiga garantier för sig själf va, sina barn och sitt hem.
Jag finner således icke skäl, hvarföre ej qvinnan då, när naturen danat henne, att inträda i äktenskap, äfven må ega rätt att bestämma sig sjelf. Jag erkänner, att jag kunnat förändra min motion så, att qvinnan skulle fritt få Ben 19 November f. m. 225 1a afgöra sitt äktenskap vid 25 år, då lion är myndig; men jag anser mitt förslag vara mera i konseqvens med rättvisa och billighet, som bjuda, att man ieke bör tvinga en qvinna att antingen lefva ogift eller under giftomannarätt ända till 25 år, då myndighetstillståndet och förmågan att sköta affärer är något helt annat, än naturens medskapade verk till produktivitet. Man har sagt, att känslan nr hos qvinna» öfvervägande öfver förståndet; jag anser detta vara mensklighetens lycka, och att just vid den ålder, då naturen upmnnar henne att ingå äktenskap, hon äfven måtte ega rätt att göra det utan inblandning af andra, anser jag desto vigtigare, som lion då ledes af sin känsla, att, oberoende af menniskors tycken och enskilda egennyttiga afsigter, taga det vigtigaste steget i sitt lif. Huru ofta har man icke sett giftoman inblanda sig i förbindelser, dem kärleken knutit, och genom sin maktfullkomlighet och oftast egennytta gifvit anledning till de djupaste sorger, som förorsakat missriktning åt ett helt lif, att icke nämna de många synder och brott, som häraf blifvit en följd. Friheten i detta afseende anser jag hafva ett stort inflytande på de allmänna sederna, både med hänsigt till det qvintiga och manliga könet. Detta har varit anledningen till min motion; ty jag tror, att det är »kärleken», som bör kontrahera äkteuskaps-förbunden, och icke de menskliga beräkningarne, der girighet och egennytta, genom den nu rådande, föråldrade lagstiftningen, lemnäs ett alltför fritt fält. Hr Montgomery: Jag finner, att motionären icke vill frångå sin förut yttrade tanke, att qvinnan skall ega rätt, att vid 15 års ålder leda sig sjelf i afseende på sitt giftermål.
Jag kan icke inse, huru Ekon.Utsk. skall kunna behandla en sådan fråga, utan att sammanträda med Bevilln:sUtsk. Jag tror att man fastnar i formen, om man frångår det vanliga. Gr. af Ugglas: Jag får fästa Frih. Raabs upmärksamhet på, att nu gällande förordn:r gälla till 1857 års slut. It. St:r har en gång bestämt för hvilken skatt skall brännas under tiden från sista Riksdag till och med nästkom. år, och i denna skatt kan ingen förändring göras. R. St:r har en gång sagt, att för så många k:r bränvin skall skattas så och så mycket, och dervid blir det. Allting annat beror på K. M.; Han kan säga att bränvinsbrännare äga för denna skatt bränna 12 månader eller 2 månader. Här hvarken är eller kan blifva fråga om någon förändring i skatten, och motionärens mening är endast att vissa personer, för samma skatt som förut blifvit af R. St:r bestämd, skulle få bränna under en annan månad, än K. M. fastställt. Någon förändring i skatten kan icke komma i fråga, så vida icke derom väckes en särskild motion, och egentligen kan icke någon förändring i, denna skatt verkställas förr än från och med nästa statsregleringsperiod. 710 Den 19 December. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, anförde Hr Gr. och Landtm., att då olika meningar blifvit yttrade, samt dervid en del ledamöter ansett frågan, på sätt R. och Ad. förut beslutat, böra af Bevil!n:sUtsk. behandlas, och andra att den må remitteras till Allm. Besv.- och Ekon.Utsk., Hr Gr. o. Landtm., som ansåg båda delarne kunna grundlagsenlig! ske, först finge hemställa om R. o. Ad. behagade förklara, att Frih. von Saltzas ifrågavar:de motion bör till Bevilln:sUtsk:s behandling återlemnas. Härvid ropades
Den, som anser, att till contra-proposition i hufvudsakliga voteringen om införselstullen å Filar bör antagas Borgareoch Bonde-Ståndens beslut eller 12 sk. tull per W, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Bevillnings-Utskotlets Memorial, N:o 3o. 25 Vinner Nej, kommer Ridderskapet och Adelns beslut, att nu gällande införselsafgift, 6 sk. ‘föidet, bör bibehållas att utgöra contra-proposition i hufvud voteringen; samt sedermera i hufvudsaken sålunda: 31:o. Den, som bifaller Utskottets af Preste-Ståndet gillade förslag, att införselstullen å Filar skall antagas till 20 sk. ?fc:det, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, anlages (l:a alternativet) Borgareoch Bonde-Ståndens beslut; (2:a alternativet) Riddersk. och Adelns beslut FUklofvar, Urmakare Utskottets förslag, att Filklofvar, Urmakare-, skulle under egen rubrik i Taxan inlagas och dervid åsätlas 5 R:drs tullvärde och 1 R:dr 32 sk. införselstull per skålpund samt medgifvas tullfrihet vid utförsel, har Preste-och Bonde-Stånden godkänt.
Genom det nu ifrågavar. anslaget bör man kunna erhålla en skola till bildande af så väl öfversom underbefäl och corporaler för bevärtsmanskapet. Jag anhåller således om Hr Gr. o. Landtnäs propos. å bifall till Utsk:s sednaste betänk. Hvad Utsk. i utlåt. N:o 2i5 tillstyrkt, ang:de exerciscompagnier, blef af R. o. Ad. bifallet. Ilr Lefre'n: Detta anslag anser jag vara af de angelägnaste, då fråga är om arme eris bildning. Det är otvifvelaktigt, att hvar och en, som inser och kanner, att Sveriges försvar hufvudsakligen hvilar på bevär:smanskapets behöriga instruction, skall inse, att på dessa exerciscompagniers tillvaro eller icke beror, huruvida bevärtsmanskapet skall hvarje tid äga tillräcklig tillgång på ledare i de lägre graderna af dess befäl. Om indella armeen i och för sig sjelf hittills varit hjelpligen bildad (längre har man ej kommit), härrör det deraf, att Svenska nationen i allmänhet har en stark fallenhet för militäryrket och att Svenska befälet gjort sig stor möda för att pä den korta tid, som dertill fått användas, bibringa den skicklighet, som funnits; hvartill kommer det förhållande, att soldaten är under befälets tillsyn, äfven då han är hemma i orten. Men om vi, sorn sig vederbör, betrakta indelta arméen, icke såsom en arme för sig sjelf, ulan sorn en stam för den beväring, hvilken dermed skall införlifvas, finner man det vara angeläget att bibringa denna stam en så mycket större öfning, såväl i gevärets handterande och i march, som isynnerhet i förmågan att kunna leda yngre soldater i fältfjenstgöring och i allmänhet i alla de skyldigheter, sorn åligga krigaren.