Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kysste henne icke blott af kärleksfull böjelse utan också af hån emot föråldrade sällskapsregler och mörka fördomar, och i det ögonblicket blossade kanske för första gången inom mig flammorna af de två stora passioner, åt hvilka jag sedermera egnade mitt lif: kärleken till sköna kvinnor och kärleken till den franska revolutionen, den moderna furor francese, som också grep mig i kampen mot medelålderns landsknektar. Jag vill icke gå närmare in på en beskrifning af min kärlek till Josepha. Men så mycket vill jag tillstå, att den endast var ett preludium som föregick min mognare ålders tragedier. Så svärmar Romeo först för Rosalinda, innan han ser sin Julia. I kärleken liksom i den katolska religionen fins det en provisorisk skärseld, der man så att säga vänjes vid att bli stekt, innan man träder in i det verkliga, eviga helvetet. Helvetet? Hur kan man tala om kärleken på ett så respektstridigt sätt? Nå, jag vill gerna kalla den ett himmelrike, om ni så vill. Hvad kärleken beträffar är det, tyvärr, aldrig lätt att säga, hvar himmelriket slutar och helvetet börjar, liksom det icke heller är godt att veta, om englarne, man möter der, äro förklädda djeflar, eller djeflarne förklädda englar. Det sista händer också någon gång. Uppriktigt sagdt: hvilken förfärlig sjukdom är icke kärleken. Det fins ingen bot för den. Erfarna och skickliga läkare tillråda ombyte af luft och mena, att tjusningen försvinner i och med detsamma man kommer utom håll för tjuserskan. Det homöopatiska medlet, att fördrifva en kvinna med en annan, är kanske väl så probat. — Det stod skrifvet i ödets bok, att jag starkare än andra dödliga skulle hemsökas af detta stora onda, hjertats koppor; mitt hjerta bär också ärr i så riklig mängd, att det ser ut som Mirabeaus dödsmask, eller Palais Mazarins fasad efter de ärorika julidagarne — eller som Rachels, den stora tragiska konstnärinnans rykte. Fins det då intet läkemedel emot den fatala sjukdomen? En psykolog menade nyligen, att man kunde bli herre öfver den, om man strax i begynnelsen använde några lämpliga medel.
Hvad vill du, att jag skall säga? Vill du, HELENA (drar bort sin hand). Skam? RICHARD (utbrytande). menade icke detta. Det var dina blickar, dina Hvad har du gjort med mig, Helena, jag leenden! (Ser på henne, griper hennes hand.) För låt mig! (Släpper hennes hand, går hastigt till vänster.) stelt framför sig.) (Helena står orörlig kvar på samma ställe; stirrar TORSTEN (tar ett steg fram emot henne). Är du lycklig nu, Helena? HELENA (skriker till). (Torsten ser på henne, vänder sig bort och går långsamt.) HELENA (står orörlig kvar). Skam? _______ Tala icke till mig! Gå gå! 145 FJÄRDE AKTEN. Ett rum hos Grot. Fru Vinge sitter vid fönstret och ser ut. Elisa går ELISA. i natt? Faster, vet du, hur dags Richard kom hem FRU VINGE. Nej. ELISA. Klockan fem. FRU VINGE. Så-å, var du vaken då? ELISA. Ja, jag vaknade, då han kom. FRU VINGE. Är du så lättsöfd? omkring i rummet och städar. En tvekamp. 146 ELISA. gången i den här veckan, som han kommer hem så sent. FRU VINGE. du kanske upp det? Du tycks föra noggrann räkning. Skrifver ELISA. sådant? Åh, faster, hur kan du skämta med något FRU VINGE. har ett drag af pedanteri i din karakter, som du skall försöka arbeta bort, både för din egen skull och för hans. ELISA. Hvarför talar inte du med honom, faster, hvarför försöker du inte förmå honom att afstå från detta vilda lif? FRU VINGE. Har du kanske försökt det? ELISA. jag ber honom därom, så kan jag inte heller be honom. Jag! Åh, när han inte gör det, utan att Men det kan inte fortfara på detta sätt. Jag skämtar inte. Ser du, mitt barn, du Jag har blifvit det. Det är nu tredje 147 FRU VINGE. han borde göra det? Inte sant?
Delta skulle ej kunna hända, i fall R. o. Ad. gillade det förslag jag gjort, att 3:ne Stånds mening gäller; men bibehåller man gemensamma tankar, så utsätter man sig för undergången af 3 Stånds mening och framgången af det 4:de Ståndets. Detta behandlingssätt kan leda derhän, att man får fram motsatsen af hvad som är förnuftigt och sant; ty förnuftigt är, efter mitt begrepp, alt uttrycka de flestas mening, och sant, att låta henne gälla för hvad hon är. Vill man nödvändigt rösta i förstärkt Utsk., då skall man hafva gemensamma tankar; vill man åter undvika en sådan omröstning och hennes följder, så skall man öfvergifva den utvägen. 9 H. 16 122 Den 5 April e. m. Man säger vidare det vara ett stort fel af mig, att icke vilja medgifva förändringar i det förslag, som Const.Utsk. uppgifvit; alt derigenom lägges i Ulsk:s händer en alltför stor makt, och att man hindrar ett Stånd att i det afseendet begagna den makt, sona rätteligen borde det tillkomma; men hvad är nu sakförhållandet? Försl ansåg man Const.Utsk. allena böra hafva makt att göra förslag och Stånden icke hafva rätt att något deri ändra; sedan ansåg man Stånden böra kunna göra förändringar i detaljer, men denna obestämda förändringsrätt ledde derhän, att man äfven gjorde förändringar i hufvudsaken. Så länge man tillåter förändringar, är man alltid utsatt för den ytterligheten, att nya motioner väckas ögonblickligen inom Stånden i form af anmärkmr vid ett Const.Utsk:s förslag, och att dessa nya motioner i form af gemensamma tankar gå till Const.Utsk., för att slutligen komma under omröstning i förstärkt Const.Utsk. Sålunda har vid denna riksdag Hr Ekholms förslag, som först väcktes och underkändes i Ulsk., blifvit i form af gemensam lanke upptaget i BorgareSt. och återgått till Const.Utsk. På detta rum har ett förslag blifvit framstäldt, som insändts till en ledamot af Huset ifrån en förening af personer i Linköping.
Förordning af den 2p April i83o, utan att göra någon förändring uti det förut befintliga stadgande, att vid anläggning af dyl i k a Såg-qvarnar bör bestämmas ett efter skogs-tillgången lämpadt afverknings-belopp af timmer, hvarutöfver såg-rättigheten ej får sträcka sig, endast förändrar Sågqvarnarnes beskattningssätC nemligen från grundräntas åsättande till bevillnings erläggande, hvilken åtgärd synes vara vidtagen, för att, se t lam erfarenheten visat, att det bestämda sågnings-beloppet ofta öfverträdes, utan att sådant beifras eller kan lagligen bevisas, från denna näringsgren måtte till Staten ingå ett emot sågrörelsen svarande skalte-bidrag; så lärer häraf finnas, att Utskottet, genom afstyrkande af bifall å motionerne , icke bandlat i strid hvarken med hvad i ämnet blifvit upplyst, eller med oftanämnde Författnings-princip, såsom Herr Wann velat påslå. Hvad nu sjelfva saken angar, eller frågan om en obegränsad sågningsrätt å LegoSalu-sågar; så förekommer härvid, att 0111, på sätt anmärkt blifvit, en mängd såg-limmer skulle finnas, som, i anseende till den öfverklagadé inskränkningen i sågnings-rätlen, ej till någon nytta användes; så lärer delta vara förhållandet endast i en del af Riket och dessutom kunna afhjelpas genom ansökning, i vederbörlig ordning, om såg-rätlighetens utsträckande; Allm. Besv. och Oreon.-Vt skott its Batnnknndt N:o 14». 3 hvaremot det icke kan bestridas, att ju klagan länge och med skäl försports öfver misshushållning med skogarne i Riket, och att i flere orter, der större Sågverk finnas, den skog, som varit åtkomlig, till större delen blifvit medtagen, så att betydliga Sågverk, hvilkas belägenhet medgifvit timmertransport från Norrige, endast genom inköp af timmer derifrån kunnat drif vas.
Jag anhåller derför om återremiss i den syltning, att städerna få behålla sina fulelar af algiften, hädanefter, som hittills, men att den återstående 5:te delen fördelas mellan hushållningssällskapen och landstingen. För öfrigt instämmer jag med Hr Fahnehjelm i att de städer, som icke deltaga i landsting, böra åtnjuta samma fördel som Stockholm, med afseende på nämnde afgift. Frih. Alströmer: Om de ledamöter, hvilka begärt återremiss på denna punkt, varit vittnen till de svårigheter, man fått öfvervinna inom Utsk:t, innan man lyckats komma till detta resultat, tror jag att de skulle afstå från sitt yrkande, hvilket jag får uppmana dem att göra. Det har, efter lång diskussion inom Utsk:t, lyckats att gifva §:n denna lydelse; och om ärendet återremitterades, skulle följden deraf endast blifva, att hushållnings-sällskapen beröfvades de medel, som de nu åtnjuta, och städerna lingö behålla sin andel. Att landstingen, för att erhålla något lif, i början kunna vara i behof af medel, torde väl ingen bestrida. Icke heller bör man väl fästa någon så särdeles stor vigt vid, om dessa medel komma från det ena eller det andra hållet. I alla afseenden tror jag, att R. o. Ad. bör bifalla §:n sådan den är, dock med den af Hr Fahnehjelm föreslagna förändringen. Frih. af Ugglas: Med anledning af Hr Nordenfelts yttrande, att den åt hushållnings-sällskaperna anslagna 5:te delen borde fördelas mellan dessa och landstingen, får jag nämna, att jag anser det vara för tidigt, att, innan ännu landstingen hunnit utveckla någon verksamhet och innan det visat sig, hvad verkan de kunna hafva på jordbruket inom landet, fråntaga hushållningssällskapen den andel de hittills haft och hvarmed de, enligt alla vittnesbörd, uträttat ganska mycket.
Den, som bifaller, att beslutet, i frågan huru förhållas skall med de Embets-Verk och Corpser, hvilka sedan sista Riksdag blifvit reglerade och af de dem tillagde förmoner kommit i åtnjutande, uppställes sålunda: ”att vid de Embets-Verk och Corpser, som sedan sista Riksdag blifvit reglerade med högre Aflönihgs-stater, än de af Rikets Ständer fastställda, det högre aflönings-beloppet må fortfarande, så lange tjensternes nu varande innehafvare qvarstå, få tillgodonjutas, och skilnaden deremellan och den gamla Staten, såsom hittills skett, utgå af de på Hufvud-Titlarne uppkommande besparingar;55 voterar Ja; Den det ej vill, Nej; Vinner Nej, kommer berörde beslut att uppställas i enlighet med Ridderskåpets och Adelns Förslag, nemi. 5,att vid de Embets-Verk och Corpser, 4 Forst arida Stats-Ut skottets Memorial N:o 263. sorn sedan sista Riksdagen blifvit reglerade med högre Aflönings-stater, än de af Rikets Ständer fastställda, det högre aflönings-beloppet må fortfarande få tillgodonjutas, och skilnaden deremellan och den gamla-Staten tills vidare utgå af de på Hufvud-Titlarne uppkommande besparingar” Vid Voterings-Sedlarnes öppnande hafva befunnits gg csamt gt Nej; och som Ja således vunnit, skall beslutet i denna fråga erhålla följande lydelse: ”Att vid de EmbetsVerk och Corpser, som sedan sista Riksdag blifvit reglerade med högre Aflönings-Stater, än de af Rikets Ständer fastställda, det högre aflönings-beloppet må fortfarande, så länge tjensternes nu varande innehafvare qvarstå, få tillgodonjutas, och skilnaden deremellan och den gamla Staten, såsom hittills skett, utgå af de pä HufvudTitlarne uppkommande besparingar.” Den som, i frågan rörande Regleringen af Kongl. Stats-Contorets Staf, anser Contra-propositionen böra innehålla bifall till uppförande på ordinarie
Och får, i följd af sitt utlåtande i fråga om Ståndens beslut öfver näst föregående punkt, Utskottet äfven i afseende på detta moment vördsamt jnbjuda Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet att med de öfriga Riks-Stånden sig förena. 45 §, som, enligt Kommitterades och Utskottets förslag, lyder sålunda: »Ordföranden vakar öfver ordningen vid fullmägtiges sammanträden. Han kan, efter varning; låta utvisa en hvar, som sig oskickligt förhåller. Uppstår oordning, som Ordföranden icke förmår afstyra, ege han sammanträdet upplösa,» har af två Riks-Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, blifvit helt och hållet förkastad och har således förfallit; i följd häraf de följande paragrafernas ordningsnummer kommer att förändras. 48:de § har blifvit af samtlige Riks-Stånden godkänd, af Ridderskapet och Adeln äfvensom af Borgare-Ståndet med tillägg efter ordet »afseende» i paragrafens tredje rad af orden »till behandling», hvilket tillägg dock, såsom beslutadt endast af två Stånd, måste anses hafva förfallit. 73 §, som innehåller föreskrifter i afseende på stads-utskyldernas benämning', har af två Riks-Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, blifvit förkastad och måste således anses hafva förfallit. Första punkten af 74 § har, genom Ridderskapet och Adelns, Preste-Ståndets och Borgare-Ståndets sammanstämmande beslut, blifvit antagen med följande lydelse: »Magistraten åligger, att, efter samrådande med Stadsnämnden och med ledning af från Drätsel-kammaren infordade upplysningar, årligen uppgöra ett utgiftsoch ett inBih. till R. St.
Att Småland är ganska strängt berustadt kan visserligen ej af mig förnekas; men då man tager i betraktande, att Småland redan för ett par hundrade år sedan, då det var ett verkligen fattigt land, kunnat underhålla 1,000 man kavalleri, så bör man väl kunna taga för alldeles afgjordt, att samma provins nu bör kunna underhålla en hälften så stor kavalleri-styrka, heldst ingen lärer kunna bestrida, att jordbruket inom provinsen, och i följd deraf den allmänna välmågan, på sednare tider gått betydligt, ja ofantligt framåt. »Svårigheten att inom provinsen anskaffa dugliga nummerhästar» har af Utsk:t blifvit anförd såsom ett skäl för afsittningen; hvad detta beträffar, så har visserligen denna svårighet förr varit ganska stor, men är numera nästan alldeles upphäfd, ithy att på sednare tider hästar till ett betydligt antal uppfödas inom provinsen, och hafva dessa visat sig särdeles lämpliga till husarhästar, hvarföre de också såsom sådane blifvit vid regementet antagne. Då på sednare tider hästafveln inom Småland så förbättrats, att provinsens kavalleriregemente numera erhåller remonter till ungefär J af sitt behof af inom provinsen uppfödde hästar, så kan man väl med allt skäl vänta sig, att om ytterligare några få år kunna påräkna att uteslutande inom Småland erhålla erforderligt antal hästar för hela regementet. Hvad dessa hästars duglighet beträffar, så har erfarenheten gifvit vid handen, att de Småländska husar-hästarne i uthållighet, styrka och hastighet kunna täfla med hästarne vid hvilket annat indelt kavalleri-regemente sorn helst; och på de läger, som regementet på sednare tider bevistat tillsammans med de Skånska kavallerierna, hafva dessa sednares officerare mer än en gång erkänt, att de Småländska hästarne till och med öfverträffa! deras egna i uthållighet, eller med andra ord förmåga att kunna betydligt ansträngas, utan att förlora i hull och krafter, hvarom isynnerhet de långa mardierna till och från de Skånska lägren innebära ett tydligt Den 7 Januari. 9 bevis.
Så ädel och naturlig sjelfständighets-andan i sig sjelf än må vara, är det dock onekligt, att det ofta är lättjan, lättsinnigheten och sjelfsvåldsbegäret, som ligga till grund för ofvannämnde trängtan att vinna ett oberoende, hvilket är så missförstådt och som erhålles under sådane vilkor och förhållanden. Ehuru detta sträfvande till bosättning och sjelfrådenhet ökar så väl hushållens antal, som folkmängden, och således befordrar en ökad tillgång på lejda arbetare — nyttige för åkerbruket, då de finnas till en viss måtta och på sådane lefnadsvilkor, att de kunna berga sig och uppföda sina barn, är del dock, i den utsträckning detta sträfvande nu fortgår, ett frö till djupt ingripande oordningar, och skall den befolkning, som häraf uppkommer, genom lättja och sedeslöshet, som ej sällan äro foster så väl af detta sjelfrådighetsbegär, som det sätt, pä hvilket deri söker sin bergning, snart närma sig den fattigdomens gräns, från hvilken afståndet ej är stort 11 till uselhet, laster och brott. Fördöljas bör det ej heller, att en ej ringa del af denna befolkning redan står nara dervid och i den vådliga ställning, att den gifver samhället stora bekymmer. Väl att fattigvård och korrektions-inråttningar finnas, som komma eländet slutligen till mötes; men i samma mån dessa tillflykter behöfva anlitas, år beviset uttaladt, att missförhållanden finnas, som fräta på denna del af folkets så vål sedlighetskänsla, som dess religiösa och moraliska sinne, ehuru ock på samma gång en stigande hyfsning och bildning och en upplifvad industriös verksamhet samt deraf tilltagande välmåga, med åtföljande njutningar och lyckliga utsigter, utveckla sig inom öfriga klasser i samhället. Behofvet af skärpta hinder emot de orsaker, som vålla det onda, vidgar sig stundeligen. Vål kan denna skärpning råka i strid med vissa intressen och ett sjelfsvåldigt lättsinne, dock utan att derföre behöfva tråda hvarken den individuella frihetens eller egandeoch förvårfvande-råttens billiga anspråk för nära. Rättvisa åt alla år äfven en lika billig fordran, hvarföre
Då utgifterne för detta Verk, inberäknadt afkortningar, under de sist - Stals-UtskoUcts Utlåtandej IV. o 40. förflutne fem åren uppgått i medeltal till något Öfver 450,000 R:dr årligen, och ansågos komma att än ytterligare ökas, såsom en följd af successive vidtagande förbättringar i Postanstalterne, har Kongl. Maj:t föreslagit, att det för Portverket i Stat uppförde anslag, att på förslag af Poslmedlen directe utgå, 350.000 R:dr måtte med 100,000 R:dr förhöjas. Till förutstående af Kongl. Maj:t föreslagna åtgärd tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall. Uti en från Ridderskapet och Adeln till Stals-Utskottet remitterad motion, har Herr Grundelstjerna anfört: alt, sedan uti Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, utgifterne för Postverket, i det skick, detsamma för närvarande sig befinner, blifvit förslagsvis beräknade lill 450,000
Utl:dc. N.o 94• af nu ifrågakomne serskilda fall, innefattade underdånig begäran, om vidtagande af lämpliga åtgärder till vinnande af allmogens skyndsamma och oviikorliga befrielse från sådane praestationer och tjenstskyldigheter, eller annat betungande under Kungsgårdar, boställen samt andra till allmänna behof anslagna hemman, som, utan att ega sin grund i fÖrfattningarne, således varit olagligen affordrade och utgjorde, Och hafva härmed sig förenat Riksdagsfullmägtige Tuf ve Larsson och Pål Jönsson från Christianstads Län, samt Lars Andersson och A• Johansson Brisman från Skaraborgs Län. Hvad sålunda anmäldt och yrkadt blifvit , jemte hvad åtskillige Ledamöter af Ridderskapet och Adeln under discussionen i ämnet anfört och upplyst, har Utskottet i öfvervägande tagit. Och hvad först angår anmärkningarne derom, att conclusionen i Kongl. Resolutionen af den 10 December förlidet år, angående Gudhems härads befrielse från stängseloch dagsverksskyldighet till Gudhems boställe, till en del skall strida emot prremisserne deruti, samt att det för upphörandet af nämnde tjenstbarheter fästade vilkor , att, derest Kongl. Maj:t och Kronan för samma Kungsgård hjelpe-dagsverken framdeles kunde behöfva, desamma då, emot betalning efter Bcsv. och Oecon. Utsk. Utl.cle IV.-o $4- 7 Länets markegångspris, skola utgöras af tle hemman, som sådane dagsverken nu praestera, icke bordt ega rum; så, ehuru det icke kan tillhöra Utskottet, att, i afseende på redactionen af den Kongl. Resolutionen, ingå i något försvar, har Utskottet likväl trott sig böra fästa Rikets Höglofl. Ständers uppmärksamhet derpå, att hjelpe-dagsverksoch stängsel-skyldigheten till Gudhems boställe grundar sig på Kongl. Författningar, hvilka jemväl uti rubriken af Resolutionen åberopas, nemligen Kongl. Resolutionen den 18 Februarii i685, Kongl.
Beträffande sedermera fragan om Jägeri,Starens upphörande, sa emedan ä ena sidan den befattning med Skattemanna-Skogarne, Jägeri, Betjeningen i äldre tider haft genom den friare disposition af sadane Skogar, som Krono, Skatte-Bonden tid efter annan blifwit förunnad, uti märkelig matto minstat denna Emdetsmanna-Corps göromål, och ä den andra en ännu »vidsträcktare inskränkning derutinnan inträffar om Riksens Högloft. Ständer bifalla denna Utskottets tanka, rörande Harads, Allmänningarnes försäljande till skatte, sa wal, som hwad Utstotket tillförene angående Krono.-SkatteBondcns friare disposition öfwer Eke-Skogarnetillstyrkt, 06) Kongl. Mant i Nader täckes gilla deka beslut; anser Urstottet sig böra tillstyrka att Riksens Högloflige Stander underdänigst anhälla, det Kongs. Maut Nadigst täckteS fästa befi uppmärksamhet pä den förminskning i göromalen och tillsynen, som för Jägeri, Staten i ofwanberörde matto inträffar, samt åtminstone i mohn deraf minsta antalet af Embets, vch Tjenstemän utaf denna Stat, sä wida aenom annorlunda Nadigst tillförordnande, uppsigt ä de fa Bihang. N:o "8. ofri - ssz4 Den 27 Julli' öfrige Krono-Skogarne, Kongl. Mant icke skulle k Nader finna för godt, att Jägeri-Staten till StatsWerkets förman efter Tjenstemännens död eller befordran framdeles helt och hållit upplösa; dock warder detta Riksens Högloflige Ständers widare vmpröfwande »vördsammeligen öfwerlämnat. Riksdagsmannen Jonas Nilssons fran Södermanland särskildta tanka, i detta ämne warder härhos pä begäran bilagdOrebro d. 25 Julii iZrs. Pä Högt. Ridd. och Adelns Pä Högw.
Riksdaler uppgående utgifterna för jernvägsundersökningen med dertill hörande ritningar, förslager, statistiska uppgifter m. m., utan jemväl, på sätt förut är nämndt, äro benägna att, utan anspråk på delaktighet i banan, med inberäkning af jordoch fastighetslösen för jernvägen betala En million Riksdaler Riksmynt eller ungefär '/io af anläggningskostnaden; uppoffringar, som veterligen hittills icke ens blifvit ifrågasatta i de orter, der Statens jernvägar framgå, men der man i omvändt förhållande, utom fördelen af en på Statens uteslutande bekostnad anlagd jernväg, fått göra en förmånlig realisering af dertill erfor - 76 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 32. derlig jord; samt slutligen, hvilket i förevarande fall icke torde böra förbises, utan fastmer allvarligen behjerta», att både Carlskrona och Calmar, i följd af deras lägen vid kusten, äro, i händelse af krigsutbrott, lätt utsatta för fiendtligt anfall, som icke utan hastig hjelp från det inre af landet skulle kunna afvärjas eller med framgång bekämpas. På nu anförda skäl och enligt begäran af de för frågan interesserade i den ort jag här har förtroendet att representera, vågar jag vördsamt hemställa, att Rikets Höglofliga Ständer, under förutsättning af det kostnadsbidrag från kommunernas sida, sorn här ofvan är nänmdt, täcktes för deras del godkänna det nu ifrågaställda jernvägsförslaget och till dess utförande såsom en sydöstra stambana med samma spårvidd som Statens öfriga jernvägar anslå det utöfver omförmälda bidrag erforderliga belopp af Statsmedel. Skulle, vid en upplyst pröfning af landets sannskyldiga basta, det förslag jag nu haft äran framställa, finnas förtjent af och lyckas tillvinna sig Rikets Höglofliga Ständers bifall, så torde deraf böra följa, att den af enskildt bolag åstadkomna, l7/)0 mil långa bandelen Wexiö—Alfvestad äfven borde för Statens räkning inlösas; en transaktion, hvartill nämnda bolag är villigt att samtycka emot godtgörelse för den jemförelsevis billiga kostnad, som med sistnämnda banas anläggning varit förenad.
Jag har ej annat begärt, än att RikSgälds-Contoiret mätte ge tillkänna, om det till äfwentyrs för be anmärkta artiklarne burit upp mera än som blifwit uppgifwit: för öfrigt är det rätt beklagligt, att Grefwe ve In 6sr6ie icke är tillstädes för att sjelf härbfwer förklara sig. Herr Den zo September. 1085 Herr krintxtcfiölst, kaul, utbad sig ödmjukeligen fä upplysa, att, om nägot Herr Grefwe Oe la 6sräies yttrande, angäende i fräga warande anmärkning, blifwit sä fattadt, som ffulle Herr Grefwen tillkännagifwit, att uti samma anmärkning more nägot misstag, sä hade man orätt fdrstätt berörde yt» trande; ty hwad anginge anmärkningen ä Riksgälds, ContoiretS uppgift pä Bcwillningens belopp för Socker, sä more Herr ?iintrlckö!6 dcstomera säker om an» märkningens rigtighet i den delen, som han, efter att hafwa haft tillfälle, af Riksgälds - ContoiretS Förslag finna, att för det i fräga warande äret Bcwillningens belopp för Stämpladt Socker uti samma Förslag ej blifwit högre upptagit, än för omkring ZsO,ooo skälp. sjelf förskaffat och till Herr Grefwe Os Is 6ar6is öfwcrlämnat wedcrbörligt Embeles betyg frän denna Stadens Halloch Manufactur - Rätt, att för samma är, endast för de här i Staden warande Socker-Bruk, blifwit afstämpla!»- omkring 1,200,000 skälp., hwarföre Bewillning är worden erlagd.