Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brefvet den 3 Februari 1860, angående begagnande vid Statens jernvägar af brooch decimal-vågar; G:o Kongl. Brefvet den 3 Februari 1860, angående föreslagen ändring i föreskrifterna om formen och justeringen af förvaringskärl för tjära och vissa sorter saltad fisk; 7:o. Kongl. Kungörelsen den 29 November 1861, angående ändring af 18 och 21 §§ uti Justerare-instruktionen; 8:o Kongl. Brefvet den 29 November 1861, angående justering och begagnande af särskilda postvigter, samt 9:o Kongl. Kungörelsen den 6 Juni 1862, angående vissa ändringar uti oftanämnda Justerare-instruktion. Den stora allmänheten och trafikerande af alla slag måste, i följd af detta allt, genom studium af en mängd särskilda författningar, söka göra sig förtrogen med till största delen nya förhållanden af stor inflytelse på nästan all slags handel och rörelse. Men detta är, utan tvifvel, för mycket hegardt, och det är mer än troligt, att den stora allmänheten kommer att göra sig skyldig till en mängd fel och misstag samt för dem dragas inför rätta, om ej lämpliga åtgärder deremot vidtagas. En sådan har jag föreställt mig vara, att Kongl. Maj:t utfärdade en enda förordning om mått och vigter samt deras justering och arfvodet härför, i hvilken, med uppliäfvande af allt hvad hittills blifvit i dessa ämnen föreskrifvet, alla erforderliga stadganden meddelades. Och jag får härmed vördsamt föreslå : att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en sådan förordning, som jag nu antydt, så fort sig göra låter. För vinnandet af det sednare, tillåter jag mig särskildt anhålla, att i remissen af 520 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 277. denna motion till vederbörligt Utskott, dettas uppmärksamhet måtte fästas på nödvändigheten att behandla samma motion med största möjliga skyndsamhet, på det att den ifrågaställda nya förordningen måtte kunna utkomma redan i början af nästa år, då det nya systemet för mått och vigt skall uteslutande tillämpas. Stockholm den 30 November 1862. Gabr.
Forssbeck från Östergötlands län är inom Bonde-Ståndet uti motion N:o 257 yrkadt, att då i vårt land ofta en enda frostnatt förstör jordbrukarens årslånga arbeten, — då åtta månaders otjenlig väderlek tvingar boskapen inom hus, der den måste underhållas af en sämre föda än andra länders grönfoder, — då jordbrukaren derjemte under en lång vinter måste hålla en mängd tjenare utan gagn, blott för sommarens behof, och då, i följd af alla dessa för vårt jordbruk tryckande svårigheter, Sveriges landtmannanäring ej kan bestå i täflan med andra bättre lottade länder, skyddstull måtte blifva stadgad å Smör med 3 R:dr — öre per cent:r. Alla slags malen spanmål, mjöl eller gryn »> — » 50 » » d:o Uti en likaledes inom Bonde-Ståndet väckt motion N:o 233 har Peter Andersson från Blekinge län, med hvilken flere af Ståndets ledamöter förenat sig, hemställt, att nuvarande införselstull å bränvin, i hvilken den förut omnämnda Tullkomitéen föreslagit nedsättning, tvärtom måtte höjas, till förekommande deraf, att utländsk vara, med hvilken den inhemske producenten icke kunde täfla i pris, särdeles det slags bränvin, som i stor myckenhet tillverkades i utlandet af det nästan värdelösa alfallet från hvitbets socker-fabrikerna, blefve i öfverflöd hit införd och föranledde på samma gång en ökad bränvinskomsumtion och den inhemska bränvinshandteringens fullkomliga undergång; och i hvilket afseende motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte besluta, att tull för bränvin bör utgå med 1 R:dr 35 öre per kanna 50 procent och med iakttagande af samma grunder vid mätning, sorn nu följas vid bränvinstillv erhling, samt med 1 R:dr 50 öre per kanna, derest tillverkningsskatten, efter Regeringens förslag, skulle förhöjas till 15 öre per kanna 50 procent.
Seftamenten, fåfom De Der funna ttppfyäfraaö eller för» änDraö, bef>öfroa rniD förfla uppraifanbet inför ©ornjtol icfe förfeg meD f>ögre cfyarta än men Då teftamentet »unnit laga fraft eller genom jlutlig Dom blifrait flaDfäflaDt, bör, fåfom ett »ilfor för begagnanDet, beräfnaé ocfy utgöraö flämplabt papperö»afgift efter bellina »ärDet af Det bort» gifta, enligt bouppteckning, nemligen: i3 fl. r 24. 6. i4 9t:te l:o för egenbom meb full eganberätt, till trefjerbebelö procent; ocb 2:o för egenbom, font, efter få bejTaffabt förorbnanbe, ej ar meb eganberätt, utan enbaft meb npttjanbe* ratt, öfwerlåten, en fjerbebelé procent af bef »arbe. Dcf> bör befutom, om d)artae»ftgillatae»afgtften tcfe genafl contant, emot företeenbe qoitto, beponeraö, på ettafyanba fatt, font i affeenbe på bcvoiUningenö er» lägganbe flabgaö i $ong(. ^ungörelfen ben 11 £>e» cetttber 1811, borgen för ffämplabe papper&afgiften ftällaö odj bernis beröm »ib tefamentets bewafanbe företeö; åliggattbe bet »cberböranbe ©omfiolar, att fwarje år, inom januari månabö utgång, famla ocb till QBåre £5efallmngöf)af»anbe infanba alla unber naftföregåenbc året infomne berntd öfwer afemnabe löftesjfrifter af ofwannämnbe beffaffenfjet, tillifa meb förtekning, font i fortset upptager beraS innehåll.
Utskottet, som i de anmärkta delarne bibehållit de af motionären sjelf begagnade uttryck, medger visserligen, att, utan ändring i meningen, det ena nemligen partiell, hvarmed Utskottet förstår ”till någon del”, kunde utgå, och det andra utbytas emot hvad i stället blifvit föreslaget; men som de tre andra Riks-Stånden godkänt Utskottets ifrågavarande framställning och de gjorda anmärkningarne, såsom icke åsyftande sådan ändring, som kan hafva inverkan på tullbevillningens belopp, äro af beskaffenhet, att i de dermed afsedda frågor tre Stånds beslut ulgöra Rikets Ständers, anser Ulskoltet sig endast böra sådant anmäla. Slutligen har Utskottet trott sig böra i ett sammanhang med detta utlåtande, till behandling upptaga tvänne af Utskottets Betänkande, angående lullbevillningen, föranledda motioner, af Herr Friherre Palmstjerna, Carl Otto, och af Herr Schartau, Fr., derom, att i den underdåniga skrifvelse, hvarigenom Rikets Ständer komma att till Kongl.' Maj:t öfverlemna sitt förslag i detta ämne, Rikets Ständer måtte, på sätt vid förra Riksdagen egde rum, underdånigst hemställa: alt på det Kongl. Maj:t må kunna, i afseende på utländska magter, bereda en lör Svenska handeln fördelagtig reciprocitet, Kongl. Maj:t täcktes vidtaga alla de malt och steg, som för vinnande af ett sådant ändamål med landets bästa äro förenliga, samt till befrämjande deraf nedsätta den i tulltaxan utsatta tull; och har Utskottet ansett sig böra lill detta uti omförmäldte 2:ne motioner framställda enahanda förslag tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 22 Februari 1845. STOCKHOLM, ecicsteinska. isoktuyckeiuet, 1845. Bevillnings-Utskottets Memorial} N.-o 27. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 26 Febr., kl. 8 f. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, rörande Betänkandet, N:o iy, angående Curhus-afgiftens fortfarande.
Maj:t göra underdånig hemställan om utfärdandet af en allmän kläd/orordning hvari förbjudes så vidt möjligt är ali förbrukning af sådane varor och effectertsom äro af utländfk tillverkning. Härigenom skulle vare inländska fabriksoch slöjdeidkare uppmuntras. I afseende på öfverskriaandet af denna förordnings föreskrifter kunde sådan an - Den 21 Fchruarih svårighet a ga rum, som vore för ändamålet tjenlig och för brottet lämpelig; så att ingen Embetsman, vid förin flen af sin tjenft och ingen Adelsman, titan att förlora sitt Adels skap, kunde bryta emot den, emedan han vore att anse såJ som fiende till sitt fädernesland och på sådan grund hvarken af Konung eller medborgare förtjenade förtroende. (NB. mannen borde svara för hela sin famille). Ingen ting kan dessd utom vara mera olämpligt, än att i ett land med det climat, som Sveriges, efterhärma Sö-< derlänningarnes och andra nationers klädsel och dermed åtföljande lux. Jag vågar hysa den tankan, ja! jag är öfvertygad derom, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln, som vid alla tillfällen gifvit de mäst omisskänneliga prof af sann patriotisme och oegennytta, skola vara de första, som ock^ så nu för sitt älskade fäderneslands väl göra någon uppoffring. De öfrige medstånden skola äfven snart inse nödvändigheten deraf ock lifvade af samma fosterlandskärlek, icke åsidosätta något medel, som tjenar till inedborgar-i nes sällhet och välstånd. Det som mäst skall upplifva denna ofvan.? nämnde inhämska production och dermed landets välmåga, är en fri närings och handelsrättighet.
I förra fallet blir det nödvändigt antaga hvad Herr Hjerta yrkat, nemligen att man må välja äfven utom Häradet, endast det sker inom Domsagan; men helst skulle jag önska, och hemställer, att det måtte stadgas såsom ett vilkor, derest Domsagan skall vara den krets, inom hvilken man skall hålla sig, alt alla Electorerna skola samlas på ett ställe, och Den a5 Maji. der utse sina Riksdagsmän, det må vara en eller llere. Ju talrikare valförsamlingen är, desto klokare val bör den kunna göra, och deslo mera kan man vara tryggad emot obehörigt inflytande på densamma. Jag föreslår således det tillägg, att alla Electorer11 e inom Domsagan skola samlas på ett ställe, och der gemensamt utse Riksdagsmän. Herr Hjerta: Jag anser mig böra fästa den siste Talarens och Ståndets uppmärksamhet på den verkliga nödvändigheten, att stadga några föreskrifter i detta afseende. Det har undfallit den siste Talaren, hvad som skulle blifva första följden af en obegränsad förening. Hvar och en inser, att ett sådant förhållande icke kan härleda sig från annat än, dels större förtroende bland en större massa af personer, dels allmogens önskan att vinna besparing i Riksdagskostnaderne. Detta allt måste vara motiverne. Men hvilken skulle följden blifva? Jo, den skulle blifva, att de Härader, som skulle vara böjde för att fästa sina val vid personer af liberalare tänkesätt, skulle förena sig om en eller 2 eller 3 utmärkte Representanter. Andre åter, der intrigerne lyckades att välja personer, som t. ex. redan äro vistande här uppe i Stockholm, eller trakten deromkring, eller annars äro så kände, alt man önskade deras val, utsedde sina Representanter af motsatt - Den a5 Maji. 12g satt syftning, en för hvarje Härad, ofta mera aflönad af andra, än af sina Committenter. Röstberäkningen inom Ståndet sker efter personalen, och ej efter antalet af Härader, som man representerar. Således förlorar just den frisinnade sidan derigenom sin kraft, och godtyckets öfvermagt står qvar. Deraf uppkomma inom vårt BondeStånd en slags Representanter, liknande de Engelske förr så kallade Rotten-boroughs.
St:r godkännes, med hufvudsakligt fäste derpå ingått i undersökning, huru de 2:ne för ändamålets uppnående föreslagne utvägar: 1:0 upptagandet af ett Statslån 2:0 fördelning deraf emellan Fastighetsägare, emot säkerhet af inteckning, bäst kunna användas. Härvid har, i anledning af de inora RiksStånden yttrade betänkligheter emot både ett Utländskt låns upptagande och ett låns anskaffande inom landet, det synts Utskottet, att hvilketdera af desse sätt för upplåningen begagnas, någon menlig verkan deraf på realisationen af myntet ej kan uppkomma, aldraminst om lånet upptages i Silfver, hvarmed den för realisationens fortgång förut beräknade disponible Fond kommer att tillökas. Om tillika, för ett lån i Silfver, ej annan än låg ränta, bestämmes samt långsam återbetalning förbehålles, torde Landets egne Capitalister icke finna någon fördel i att speeulera derpå genom Silfver-inköp, och dertill uppsäga sine hos enskilde utlånta medel: \ 386 Stats-Utskottets hvadan, genom desse försigtighetsmåtls iakttagande, farhågan, att genom ett låns upptagande för Statens läkning, Capitaler skola från Landets verkliga Näringar dragasbör försvinna. Den förvirring i enskilde Credit-förhållanderne man tillika fruktat blifva en följd af den föreslagne anstalten bar Utskottet trott kunna förekommas, dels derigenom, att räntan på de lån, Staten utlemnar, icke bestämmes så låg, att en större vinst af desse låns erhållande föranleder allt för stort tillopp af lånsökande, dels ock derigenom, att ej hela lånefonden på en gång utsläppes, utan endast successivt och på särskildta fastställda terminer utgifves. Utskottet tror således, att, sedan It, St;r nu fattat beslut om myntbestämningen och realisation, några betänkligheter .icke möta för ett Låns upptagande i Silfver af Staten, för att, såsom K.
På detta använder man tid och omtanke; det är som gjorde man fäderneslandet en stor tjenst. Hvad är denna drägt annat än ett nytt offer på fåfängans altare, ett nytt steg för att skilja sig från underklassen, eller kanhända är det meningen att också den skall bära ”nordisk” drägt? I går måste jag skratta åt det; i dag är jag färdig att gråta.249 Tänk, det är icke längre sen än i går jag för första gången träffade Ola Hansson! Jag tycker det är en lång tid sedan. Det är emedan de nya intrycken jaga hvarandra; man lefver mera på en dag, än annars på veckor. Jag tycker om Ola Hansson; det fins någonting hos honom som inger förtroende. Det är någonting enkelt och sansadt, det är en viss hjertlighet, som verkar ytterst tilldragande. Han har sådana allvarliga, kloka ögon. Jag tycker om honom. Det käns som om vi två skulle komma att förstå hvarandra, tala om allting, ja mer än det, – känna den sympati, som gör att man glömmer att den ene är man och den andra en qvinna; den rent menskliga sympatin. Jag kan icke glömma hans allvar. Det ligger en naturlig tillbakadragenhet deri, som icke är skygghet. Och han har en så sällsynt vacker blick.250 Nordensvan har jag också sett för första gången i dag. Jag tycker också om honom, men på ett annat sätt. Han ser bra ut. Det är en präktig figur. – Men så nervös! Hans händer skälfde så der, nästan omärkligt. – Han, en rutinerad stockholmsherre! Jag tycker om honom. Men jag gör det derför att jag af instinkt känner att jag är starkare än han; starkare i godt och ondt. Och detta sinne är själfullt och fint, det är så mottagligt för stämningar, att man tycker sig kunna locka fram derur ja, hvad vet jag! — Det är någonting af en sofvande melodi, af en rikedom, som ingen skall få se, – det är ingenting sådant som hos Ola Hansson. Jag känner mig säker på mig sjelf, men det är icke tryggheten, som när jag talar med Ola. Det är en frestelse, – jag vet ännu icke till hvad. Till psykologiska experiment. Jag skulle vilja rycka på dessa känsliga nervtrådar, med vetenskapsmannens intresse studera hvar rörelse. Jag känner mig dragen till honom.
I anledning af berörda underdåniga ansökning, hvilken förordats ej mindre af Magistraten i Halmstad och Landshöfdinge-embelet i Hallands län, än äfven af nuvarande innehafvaren af slottsjorden, Landshöfdingen m. m. Friherre Alströmer, hade bemälde Friherre anfört, att den uppoffring, sorn Kronan och indelningshafvaren genom upplåtelsen k om me att vidkännas, icke fört jert öde afseende, då i betraktande toges det för samhället vigtiga ändamål, som derigenom möjliggjordes; och, sedan jemväl E. K. Majits och Rikets Kammar-kollegium, jemte anmälan att, enligt nådiga Brefvet den 24 Februari 1837, angående reglering af Landshöfdingelönerne i riket, Landshöfdingen i Hallands län har sig på lön anslagen såväl Slottsträdgården, utgörande 4 tunnland, som en lika rymd af vallarne (ill Slottet, eller tillhopa 8 tunnland, beräknade till en inkomst af Femtio Riksdaler Banko, till ansökningen tillstyrkt nådigt bifall; så har E. K. Majit, med afseende af hvad sålunda förekommit, funnit godt hos Rikets Ständer föreslå, att ofvanberörda Kronan tillhöriga jord i staden Halmstad måtte varda lill staden upplåten för uppförande af ny byggnad för dervarande elementarläroverk. Vid öfvervägande häraf och efter tagen kännedom af de lill detta ärende hörande handlingar jemte karta, hafva Rikets Ständer funnit skäligt lill denna E. K. Majits nådiga framställning lemna bifall. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 11 April 1863. Expeditions-Uts hattets Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 April 1863. Preslc-Slåndet den 11 Borgare Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, angående eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter enkan Anna Maria Lundgren till förmån för fölkskolebyggnaden i Hudiksvalls stad.
Jag kan med kännedom om den ridderligt fosterländska anda, som under så många år lifvat R. o. Ad., ingalunda befara, att under stundande tider R. o. Ad:s ledamöter skola låta komma sig tili last något förbiseende af hvad våra lagar bjuda, och, skulle någon tillstymmelse hos en eller annan dertill visa sig, så har ju R. o. Ad., genom valet till sin ordförande af den sakkunnigaste och i formerna mest sadelfasta ledamot, tillfälle sig öppet lemnadt, att förebygga formernas öfverträdande, oberäknadt den utväg, som i sista hand företer sig för R. o. Ad. att sjelf döma öfver hvad som är rätt oell lagligt. På dessa grunder får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. å det af mig framställda, ehuru icke af mig ursprungligen uttänkta, utan på Gr. Björnstjernas oell Frih. Klinckowströms framställningar grundade förslag till förändrad redaktion af förevarande mom. af § 21; deruti, derest det lyckas vinna dessa värde ledamöters godkännande, de behagade sig förena, till ernående af en önskvärd öfverensstämmelse och ett godt resultat. Gr. Björnstjerna: Jag beklagar, att Riddarh.-Utskiis ordförande Gr. Oxenstjerna så tvert förklarat sig icke vilja lyssna till hvad jag och Frih. Klinckowström tagit oss friheten framställa. Jag får trösta mig dermed, att, enligt min uppfattning, Gr. Oxenstjerna icke rigtigt gjort sig reda för vår tankegång. Den ädle Gr:n talade om, att landstingen skulle hafva ett politiskt lif, men R. o. Ad. deremot intet annat än sina minnen. Redan dessa sednare äro enligt min förmening af större vigt än landstingens 2-åriga tillvaro. Jag hemställer dock, hvilket politiskt lif dessa landsting hafva. Nej, M. Hrr! de hafva hvarken politiskt lif eller minnen, men likasom landstinget, hvars ledamöter äro bosalte inom länet, har rätt att yttra sig öfver hela länets angelägenheter, likaså hör väl äfven R. o.
Jag befaiar att man ofta torde i våra allmänna Tidningar få se ohyggliga målningar af Den 17 Juli■ /. m. 776 hela Städer, la>:da i aska, iooo:detals olyckliga medbroder bragta till tiggarestafven, efter förlusten af all deras egendom: — och detta allt f <rorsakadt af en ovårdsam och kanske öfverlastad Bränvinsbrannare. Vore det ej nyttigt att undanrödja en af de hufvudsakligaste anledningar till dylika missöden, hvilka alltid lättate kunna genom försigtig omtanka förekommus än sedan ersattas ? Jap har hurt anföras, att förbättringar af Bränvinsbrännings redskap ej böra hindras utan uppmuntras. Så rigtigt detta är, så nödigt är, att bestämma hvad man i detta mål anser såsom förbättringar. Efter mitt begrepp bör endast dermed förstås något förut okändt sätt, att, af ett gifvet quantum säd, erhålla, antingen ett större quantuni eller ock ett bättre bränvin, än förut erhållits. Om, som jag förmodar, denna definition är rigtig, så kunna de så kallade Skottska pannor ej egenteligen fa namn af förbättrade redskap. Af de Försök med en sådan plattpanna, som blifvit, på Nådig befallning anstäldta, vid ett af Kronans härvarande Brännerier, har funnits: att bränvinsafkomsten, i stället för förstorad, varit något mindre, efter ett gifvet quantum spannmål, än med de vanliga: att pannan under afverkningen fordrade jemn uppassning af 4 personer: att hon ilera gångor gick sön - ygo Den 17 Juli. f. m. der och tarfvade lagning, samt att bränvijiet lätt vidbrändes. Den vinst i tid, som af dessa pannor erhålles, synes således ej svara emot de deraf härrörande olägenhe» ter, till hvilka äfven bör läggas den nä tan gifna omöjlighet af Control'1 på tillverkningf>n, och följaktligen äfven af en rätt be» skallningsberakning for sådana pannor.
2,391,553 56 d:o påaktieroch publika papper 31,400 — d:o på vågförda effekter 692,200 — A beviljade kassakreditiv, Rdr 1,536,000, utestående 1,042,910 — Utlåning mod omsättningsrätt 2,514,849 07 Vid Låne-Kontoret i Malmö. Lån på löpande förskrifning. 324,100 — d:o påaktieroch publika papper 7,500 — Å beviljade kassakreditiv, Rdr 969,700, utestående 706,557 79 Utlåning med omsättningsrätt 1,279,517 — Vid Låne-Kontoret i Wisby. Diskonterade vexlar 136,820 — Lån på löpande förskrifning 12,000 — A beviljade kassakreditiv, Rdr 195,500, utestående 133,490 Utlåning med omsättningsrätt. 149,010 — Oan vändt. Förlag. 2,568,51519817,858,000| Medel, insatta jpå nppoch afjskrifnings samt | deposit räkn. Bih. till II St. Innehaiining I 143 § af Reglementet är föreskrifvet, att följande innehålla ingar skola alfasJ1'ff/‘ets:- verkst allas af fonden till utlåning mot inteckning i fast egendom, nemligen af ane on en. iall(j, fasti„.|ietsf'0n(|cll 125,000 Rdr under hvartdera året 1800, 1801, 1802 och 1803 samt af stadsfastighetsfonden 40,000 Rdr under hvartdera året 1801 och 1862 samt 45,000 Rdr, allt Riksmynt, under år 1863.
Här har blifvit anmärkt af Gr. Cronhjelm att denna reservation borde så fullständigas, att det skulle vara till riksg.-kont., som medlen aflemnades; men, mine Hrr! ingendera har ännu fästat uppmärksamheten derpå, hvad det vill säga att BankoUtsk. föreslagit att fördröja utbetalningen af dessa medel till slutet af hvarje är med \ om året. Statsutgifterna gä under loppet af året, och inkomsterna måste således vara tillhanda vid början af hvarje år, som bankovinsten skall till riksg.-kont. öfverlemnas, för att kunna användas till besagde ändamål. Jag måste således tillstyrka alt Utsk:s betänk, bifalles med den förändring, att den af Utsk. uppgifna bankovinsten, till det belopp Utsk. sjelf utsatt och under öfriga villkor, må öfverlemnas till riksg.-kont., dock på det sätt, att bankovinsten vid början af hvarje år, och för 1848 genast, med 4, eller 954,000 r:dr, lill riksg.-kont. aflemnas. Då kunna R. St. beräkna tillgångarne för hvarje är för dermed afsedda utgifter, hvilka utgå qvartalsvis eller också förskottsvis för qvartalet, till följe hvaraf det är nödvändigt att Regeringen må hafva att påräkna dessa inkomster ifrån riksg.-kont. vid början af hvarje år. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag är förekommen af Hr Frih. Cederström och anser, lika med honom, att då R. St. vilja aflemna bankovinsten till riksg.-kont., böra de göra det vid början af hvarje år och för detta år genast, ty dessförutan blir den tillgång som dermed åsyftas icke användbar under det löpande året för riksg.-kont., som för närvar, lärer befinnas pungslaget.
Koni ihåg det till en aniian gång, Eininas, och i det hans ansikte återtog sitt viinliga iittryclq. tillade Iian, wförsök nu att hitta p&amp; ilagot, so111 jag ar saker om att det fattas. » Enima, som blifvit röd alida iit i örsiiibbarne af tillrattavisiiingeii, funderade ett ögonblick. &gt;) Jag vet, pappa », sade lion darpå och sprang in i huset. Hon kom Plter med .en 1Bng pipa och tobaksasken, och p i vapen till flygeln vande hon sig om, sträckte pipan i luften, viftade ined den och målog. Prosten skg upp mot siii liiistru. Hon inötte lians blick och d,e fö~stodo Bvarandra. &lt;. *: i:. : i: Nu kom den underliga gestalten in p&amp; gården. Emma och Berta kommo tillbaka från sina bestyr, och alla voro samlade vid trappan för att taga emot honom. Det klämtade på nytt tre slag i kyrkt.ornet, solen sjönk, och det drog en kall kåre in mellan iitliusbyggnaderna. ' Valkoinnien, pastor Viselius~, ropade prosten emot honom, » pastorn koininer med våren i liälarne. Det är litet kyligt i afton i alla fall. Det är bäst vi gå in. Har dn eii kopp tt! &amp; t pastorii, Aniia ' ?~ Pastor Viselius, som nu följde familjen in, var lång. och mager. Håret skidle varit. Iivitt, om det icke haft en srag anstrykning af grönt, liksom ett lätt mögel. Näsan var skarp och krokig, ögonen, som siitto tätt tillsaminans, hade en slug blick under de buskiga bry.