Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förmonliga resultat, som Räkenskaperne utvisa, är likväl blott skenbart, enär, utaf de bokförda och Lill afdrag ifrån skulderne beräknade tillgångarne, en stor del ar af den beskaffenhet, att ej kunna realiseras, och hvaribland må företrädesvis nämnas: a) det till Gotha Canal-Bolag sedan sistlidne Riksdag utgångna lån-biträde . 845,334: b) de på lilla Creditivet lyftade .. .. 3oo,ooo: c) bristande ersättning för Contorets förskott till bestridande af de på Contoret anvisade, så kallade extra Stats-utgifter, minst 3oo,ooo: — - R:dr 1,44^>334- hvadan, och om härifrån afdrages det belopp, hvarmed, enligt räkenskaperne, Contorets ställning skall hafva blifvit förbättrad emellan den 1 Januarii 1829 och samma dag år i833, i rundt tal .. 259,000: Återstå R:dr 1,186,334 hvarmed Contorets ställning, under nyssnämnde tidrymd, blifvit försämrad, oaktadt, på ena sidan, Lån-bankens fordran för begagnade förskott, emot Discont-vilkor och 2 procents ränta, 4>o 14,852 R:dr 16 sk. 3 rst. blifvit förd endast inom linien, och således icke upptagen ibland skulderne, och på andra sidan, den, inom 1882 års slut, influtne lösen för Ekeskog, som Contoret till sine enskilde utgifter ahvändt, icke, på sätt här framanföre är anmärkt, blifvit uti räkenskaperne bokförd under Depositions-titel, såsom en Contorets skuld.. För öfrigt får Utskottet hänvisa till förut åberopade Tableau, Litt.
(5it fåbatt fåferbet bör årligen fötnbaö, iot'b påföljb af tillftånbeto förluft. Se rcbait antagne sJ(årtitgcs()å((arc af benita ©emillttiugös^fttorbning 1851. 19 (Slaf, marc ftg 83orgarc etter attbre, åligger cnabattba ffplbtghet t affecttbc på borg en 3 ftåttanbc otti befi årliga förnpattbe, få lo ib a be hailja rättigheten bibehålla. Jilia ,Krögare och Ätögerffor, ®piogt\irtcro Työrfta (5 (anett Jlttbra b:o troije b:o fyjerbe b:o fyemte b:o ZSdllarmdftarc, fe S\ rogar c. Hotföi* och Horebmdntjar, i fyent (Slafer fyörfta (Slafett 5ö:co 9t:br 12: 8: rr // Jlttbra Zrcbje fyjerbe fyctnte b:o b:o b:o b o 4: — 5: — O* J3:co 9t:br 4: — 1: rr rr 32. 24. tTIånglerjfor, af atta ftag, t Jlin (Slafer: fyörfta (Stafett ' Jlttbra b:o Sttcbjc b:o fyjerbc b:o J3:co9(:br 50: 40: 30: 20: // // // // // // // , SWanufacturier cd) gabrifcr, t gent (Stater:
Utskottet har väl funnit att det af motionären afsedda stadgande kunnat vid tillämpningen föranleda villrådighet; men då någon synnerlig öfvertillverkning icke kan ske utan bränvinstillverkarens vetskap, och det således beror på honom att handteringen inställa, så snart han uppnått det belopp, för hvilket han sig anmält, bar Utskottet ansett lämpligt att all lofgifven öfvertillverkning, ehvad den är större eller mindre, belägges med lika afgift; hvarföre Utskottet, i stället för omförmälda 3:dje moment af § 43 i nu gällande författning, tillstyrker, att mom. 1 af samma § måtte gifvas den förändrade lydelse bi lagde förslags § 44 innehåller. På det kontrollör icke må behöfva vid bränneri qvarstanna längre än oundgängligen nödigt är, har Kongl. Maj:t i Nådigt Cirkulär-bref till samtlige Kongl. Maj.-ts Befallningshafvande den 30 November 1833 föreskrifvit, att nyckeln till det rum, der öfverskottsbränvin förvaras, skall, sedan tillgången till rummet blifvit stängd, förseglad med kontrollörens, vittnets och bränvinstillverkarens sigiller, aflemna» till redskapsförseglaren, som sedermera, i närvaro af vittnet och bränviastiUyetkarecu 20 Bevilln. m. fl. Utsk. Bet■ Jt? 2. eger bryta förseglingen och utlemna bränvinet, så snart behörigt qvitto å tillverkningsafgiften företes; Och föreslår Utskottet, alt ett stadgande i samma syftning måtte, såsom förslaget innehåller, uti fjerde momentet af denna <§ intagas. Till undvikande af misstydningar utaf denna §, hvilka, till följd af dess nuvarande uppställning, skulle kunna ega rum, och då 50 dagar synas vara en fullt tillräcklig lid för bränvinstillverkare att medhinna anmälan om lyftning af den afgift, som han anser sig berättigad att återfå, bar Utskottet i sednare momentet af §:n utbytt orden »nästpåföljande månads» emot 30 dagar efter tillverkningsmänadens § 47. (46).
Bland de sammansvurne var det förnämligast underofficeren Puke, förut kapten i Holländsk tjenst, hvilken betedde sig med ett mod, en sinnesstyrka, som varit värdiga en bättre sak, under det man mot honom tillät sig grymheter, som illa anstodo verkställarne af ett fritt samhälles lagar. Ingen bland högförrädarne hade så svårt att blifva hemmastadd med sin belägenhet, som Brahe. Att vara förste grefven, och med förakt förskjutas af sitt eget stånd; att äga rang och börd, och behandlas som en vanlig missdådare; att vara öfverhetens gunstling och behöfva sina medborgares nåd; att vara en bland Sveriges rikaste magnater, (ty denna utmärkelse återstod då ännu för Braheslägten, och det blef först genom Erik Brahes sons och sonsons förvållande, som detta fordom så frejdade hus gick miste om denna sista gnista af sin fordna glans) äga palats och landtslott, men inom de trånga murarna af ett fängelse sakna lifvets vanliga beqvämligheter: allt detta var för honom så nytt, så ofattligt, att han ej hunnit göra sig reda för sin roll, innan denna redan var vid slutet af sista scenen sorgspelet. Den första missräkningen bestod naturligtvis i sammansvärjningens misslyckande: så arresten: vidare det allmänna häktet i dertill anordnade rum på Riddarholmen: derpå dödsdomen: ja, man skulle kunna tillägga, att slutligen snart sagdt bilan föll, innan Brahe sansat sig öfver de offentliga myndigheternas förmätenhet och den kungliga nådens dvala. Den som ej närmare kände inbilskheten, hvilken aldrig öfvergaf Brahe, skulle kunnat förledas att anse det spotska lugn, hvarmed han afhörde det förfärliga utslaget, för själsnärvaro och sinneskraft, medan det likväl endast hade sin grund i hans förutsättning, att allt skedde blott för skens skull, och att, om man också åt lagarnas stränghet nödgades offra några sammansvurne utan betydenhet i samhället, för att slå blå dunster i ögonen på den lättrogna hopen, – en Brahes hufvud likväl sutte för högt, att hinnas af rättvisans svärd.
De begge gamla togo det också som en vanlig spatsertur, blott med den skilnad, att gästen reste bort för några dagar för att se sig om i Schweiz; och de båda unga betedde sig alldeles så, som om äfven de tagit det hela på samma sätt. Han skulle ju snart komma tillbaka; det var ju rakt inte tal om, att man inte mera skulle ses. Ångaren kom och pressade sig in emot träverket i den lilla konstgjorda ön med dess träd i midten. Bryggan slogs mellan, och man strömmade ut och in, först en svärm som steg i land, så en annan svärm som gick ombord. Han sade till dem alla tre sitt Au revoir, och de togo honom i hand igen och sade sitt Au revoir; och han försvann i mängden å det fullstufvade fartyget. Bryggan drogs i land, båten satte sig i rörelse, och han stod vid relingen med rocken på armen og hatten i handen och gaf och fick den sista helsningen. Han blef stående vänd in emot staden; de tre gingo att spatsera, i samma riktning som han, i platanalléen utmed sjön. Han blef stående orörlig på samma plats, både medan båten lade till igen inne i staden och när den satt sig i gång igen, med ögonen fästa på gestalten i den hvita sommardrägten och den bredskyggiga gula stråhatten, hvilken han visste vara hon, utan att han längre kunde urskilja ansigtets drag eller kroppens linier, — tills båten plötsligt vek om udden in mot Grand Hôtel och synen med ett var borta. Det gaf till ett skri inne i honom: det hade helt omedelbart kommit honom före, som om allt hvad han bar inom sig af lif strömmade tillbaka till henne, i hvilken det hade sitt ursprung och rätta hemvist. Han greps af en ögonblicklig impuls att springa öfver relingen af denna båt, som så ursinnigt rusade framåt i den galna riktningen, och simma tillbaka, — det var allaredan öfver relingen och simmade tillbaka, det som var lifvet i honom, och han kände sig så tom, som vore hans kropp med ens vorden bara ett liflöst skal kring ett intet.
S. D. Upplästes och till Expeditions-Utskottet ölverlemnades Kongl. Maj.ts denna dag meddelade Nådiga svar, i anledning af åtskilliga, af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag antagna lagförändringar. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-UIskottets Utlåtanden; N:o 177, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår; Nio 178, i anledning af ånyo väckt fråga om afskrifning af Stats-verkets fordringar hos innevånarne inom Westerbottens och Norrbottens län för meddelade undsättningar; N:o 179, angående stats-anslag till trycknings-kostnaden för de af Skeppsbyggmästaren J. Weilbach uppgjorda ritningar till ledning vid fartygs byggande; och N:o 180, angående begärdt stats-anslag till reparerandet af trenne torn å Kungslena kyrka i Westergöthland. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 183, i anledning af Kongl. Majsts Nådiga skrifvelse, i fråga om förhöjning af anslagen till manskapets beklädnad vid Svea och Götha Artilleri-regementen; N:o 184, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga proposition, angående efter gift, till förmån för Misterhults sockens fattigvård, af kronans rätt till dana-arf efter Lena Hansdotter i Sundsholm; och N:o 185, i anledning af Kongl. Majits Nådiga proposition, angående be täckande af de kostnader, som för skatteförenklingens och det nya jordeboks-verkets fortgång erfordras. S. D. Föredrogos ånyo Stats-U tskottets nedannämnde Memorialer och Utlåtande : N:o 186, angående kostnaderna för tryckningen af Riks-Ständens protokoller vid nuvarande Riksdag, jemte dertill hörande bihang. De trenne af Utskottet gjorda hemställanden biföllos, och i ölrigt lades Memorialet, N:o 186, till handlingarne.
Mer och mindre noggrant har likväl denna pligt på olika Ställen blifvit iakttagen; men hvarest man utöfvat den, har man uppfyllt icke blott erkänslans fordringar, utan och klokhetens beräkningar; Ty en långlig erfarenhet har visat, att det land, som ådagalagt största frikostighet vid uppmuntrande af förtjcntsen, tillegnat sig de fleste och vigtigaste uppfinningar, och att åter, der njughet i detta afseende egt rum, eller der man alldeles misskänt anspråken på och verkan af belöningar, få eller inga upptäckter af verkligt värde framträdt i dagen. England och de Länder, sorn »ned detta Rike handlat efter stridiga grundsatser, vårt eget demi inberäknadt, lemna ömsom talande bevis härpå. 4oo Stats-Utskottets Betänkande!!. Om det således är onekligt, att uppfinningar , af hvilka Samhället kan draga en synnerlig nytta, icke böra lemnäs obelönta, torde likväl härvid en billig skillnad böra göras emellan dem, som i första hand bereda uppfinnaren sjelf en vinst, och således i visst afseende betala honom sine uppoffringar och sin möda , och dem, som ledande sitt ursprung blott frän ett verkligt nit att gagna och ett frän egennytta skiljdt forskningsbegär, stundom tillfridsstäldt på bekostnad af egen välfärd, ega den ökade förtjensten af sant medborgeliga Företag.
Men hon purrade upp dem mycket fiffigt och puffade upp sin hvita tyllklädning, innan hon, med Sofi bakom sig, gick tvärs öfver den tomma balsalen in i den salong, der herrn och frun stodo i dörren för att taga emot gästerna. Hedvig sväfvade mycket graciöst framåt, men Sofi hade en känsla, som om hon varit lam i vaderna, och tyckte att den klunga af svartklädda unga herrar och pojkar, som stodo i dörren vid andra ändan af balsalen, alla sågo på henne och mönstrade henne från hufvud till fot. Der kom en liten släde med en ensam dam. Det var Hulda. Hon höll på länge, innan hon kom ur släden, och sade derpå temligen skarpt till ett par småpojkar, som trängde sig fram för att se på undret: »Stå inte i vägen för en, dumma pojkar! Det kan vara svart nog ändå att komma fram. I toalettrummet ropade hon på en af tjenstflickorna, som tog emot ytterkläderna, och sträckte fram sina fötter för att få galoscherna af, och derpå sade hon, att man försigtigt skulle taga ned hennes uppvikta klädning och släta ut den noga. Hon hade en ljusblå ylleklädning med många små smala svarta sammetsband, ett stort elfenbenskors i svart sammetsband om halsen och en bukett röda tygrosor i bröstet. I håret bar hon en liten kam med hvita vaxperlor och en svart sammetsrosett. Breda, hvita bomullsspetsar voro nedböjda öfver det hjertformigt urringade klädningslifvet och hängde som manschetter kring hennes temligen röda armar. Hon stod mycket länge framför spegeln, vände och vred på sig och gick slutligen med små, trippande steg, nedslagna ögon och framtänderna öfver underläppen tvärs öfver salen och neg djupt för värdinnan. I en stor, täckt släde med raska hästar kommo två unga damer åkande. Det var Maria och Dina. »Jag begriper inte, hvarför jag skall med», sade Maria förargad, då de närmade sig Andersons gård. »Jag afskyr att dansa, och jag tycker, att de dumma herrarne aldrig äro så dumma som på en bal.»
Under den 16 innevarande månad bär Kongl. Maj:t i Nåder lill Stats-Utskottet öfverlemnat en af Riksdags - Fullrnägligen för Färentuna Härad af Stockholms Lån, Pehr Pehrsson, i underdånighet ingifven Skrift, deruti han .indragit, huruledes han vid föredragning i Hcderv. Bonde-Ståndet af Stats-Utskottets den aa sisth Februarii afgifne Betänkande, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om framtida disposition af Wendtholms HofStall-äng, till bepröfvande hemstält, om icke befrielse från skyldigheten att ersätta bristen uti det Arrende för åren 1820 och 1821, som nu mera aflidne Arrendatorn, Sven Jansson Engblom , bordt för nämnde Hof-Stall-äng utgöra, kunde förunnas honom Pehr Pehrsson jemte de öfrige Irenne personer, som i afseende på detta Arrende gått i Borgen, samt att, i följd borde af denna dess framställning och åtskillige i Högv. Preste-StSndet gjorde anmärkningar, berörde Betänkande blifvit återremitteradt till Stats-Utskottet, som derefter uti ytterligare den 21 sisth Mars afgifvet och 436 Stats-Utskottet.1} bifallet Utlåtande, ibland annat anfört, att Utskottet ej kunde ingå i pröfning afdon utaf Pehr Pehrsson väckte fråga, enär den ej hade ovilkorligt sammanhang med Nådiga Propositionen, utan egde' lian eller Löftesmännen, att hos Kongl. Maj:t derom göra underdånig anmälan; hvarförutan Pehr Pehrsson i underdånighet tilikännagifvit, att Löfte,smännen redan för ifrågavarande Arrende måst under åren 1818 och i8if) utbetala en summa af i,6i3 R:d. 38 sk. 6 r:st.
Det är ofta kvinnor med ett moderligt Men det är alldeles icke sagdt, att dessa bjärta, som ägna sig åt att uppfostra andras brådskande och verksamma människor med barn, och jag har både från mig själf och deras person göra sina medmänniskor godt, andra vältaliga exempel på, huru inflytandet oeh när man besökes af sina minnen, är det och minnet af en sådan lärarinna kunna vara alltid dessa intryck af personligheter, som inaf den största betydelse för de ungas lif. verkat välgörande på en, som man med största Det fordras utan tvifvel en alldeles särtacksamhet dröjer vid. skild talang att vara en bra lärarinna. Det Tyvärr törs man ju icke ingå allt för mycär icke nog med begåfning och lärdom, icke ket på skildringen af privata personer. Jag nog med förmågan att undervisa fängssäger » tyvärr », ty jag skulle bli mycket vällande. Framför allt hör därtill den förmågan talig och dock endast tala rena sanningen, att kunna sätta sig in i de ungas känslor om jag hade lof att beskrifva en och annan och tankegång, att kunna uppfatta deras olika gammal frökens person och lif, — helt annornaturer, att kunna hjälpa dem till att klarlunda betydliga och poetiska personer, än man göra sina otydliga och omogna begrepp, att kan finna i uppdiktade historier. möta dem med förtroende och kärlek, utan Jag känner till exempel en kvinna, — ja, att därför ursäkta eller försvara deras fel. jag lofvar att aldrig nämna henne, — som Jag har lofvat att icke nämna namn, men nu är sjuttio år, och som har en så intagande jag känner åtminstone en svensk lärarinna, själsskönhet, att det ännu utgör min förvå- som äger den genialiska förmågan att kunna undervisa och uppfostra sina skolbarn, utan att undertrycka deras andliga personlighet. Därtill fordras en stor kärlek till människorna och en stor respekt för friheten, — icke blott för eus egen, utan också andras. En mor, som själf har barn, tror jag har svårt att uppfostra andras. Man skall säkert endast undantagsvis finna en kvinna, som är god och ädel nog till att icke vara partisk för sina egna barn, om hon uppfostrade eller undervisade dem tillsammans med andras.
I afseende på framställningen om olämpligheten af det nu följda formulär för uppgörandet af Förvaltningens årliga hufvudböcker, samt om nödvändigheten, att Förvaltningen, som disponerar 5:te hufvudtitelns hela anslagssumma, borde i sin hufvudbok fullständigt redovisa densamma och der summariskt upptaga Stationernas och Lots-verkets utgifter, så att blott skulle behölvas att söka specialiteter och verifikationer i de särskilda räkenskaperna, får Förvaltningen underdånigst anföra, att Eders Kongl. Majit, till följd af 1845 års Stats-Revisorers yttrande i förevarande ämne, nådigst behagat, under den 30:de April 1846, uppdraga åt Expeditions-Chefen och Riddaren S. W. Gynther alt, efter — 383 — nyss antydda grunder, utarbeta ett nytt formulär för Förvaltningens af Sjö-ärenderna hufvudbok, hvilket uppdrag bemäite Expeditions-Chef ock fullgjort medelst afgifvet underdånigt förslag till gemensam hufvudbok för sjöförsvaret, i hvilken komme att förenas hvarje års alla inkomster och utgifter af 5:te hufvudtitelns anslag, äfvensom af andra sjövapnet tillgodokomna medel. Och har Förvaltningen, under den 18:de November sistlidet år, sig underdånigst yttrat öfver nämnde förslag samt i underdånighet tillstyrkt detsammas antagande, att lända tili efterrättelse från och med innevarande års början. I likhet med hvad förut skett, hafva Revisorerne fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på den skillnad i beloppen, som år 1844 och 1845 ägt rum emellan åtgången af medel till skrifmateralier och expenser för hufvudtiteln och dennes anslag härtill, hvilket på långt när icke förslår för Sjöförsvars-Departementets Kommando-Expedition och Förvaltningen af Sjö-ärenderna med Konstruktions-Kontoret samt ännu mindre för Flottans Stationer, på det den tillökning i berörde anslag, som omständigheterna fordra, må blifva å stat förslagsvis uppförd.
R:dr 620,000: — Transport R:dr 7,485,890: — Fxpeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 82. Transport R:dr 7,485,890: — 10:o. Bötesmedlen hafva, på de af Eders Kongl. Maj:t anförda skäl, Rikets Ständer, lika med Eders Kongl. Maj:t, ansett icke kunna beräknas annorlunda, än till summan af deras sednast uppskattade belopp, 90,000 R:dr; hvartill kommer det anslag af 250,000 R:dr, som Rikets Ständer under Andra Hufvudtiteln beviljat till ersättning åt vederbörande för dem i följd af nya Strafflagen frångångna bötesan delar, eller tillsammans 340,000: — 11 :o. Kavalleri-regementenas hästvakans-spanmål, som till och med åren 1870 och 1871 utgår på grund af kontrakter emellan Kronan och rusthållare samt följaktligen icke kan vara underkastad någon rubbning under nästkommande statsregleringsperiod, hafva derföre,' på sätt Eders Kongl. Maj:t föreslagit, blifvit beräknade lika som vid sednaste Riksdagen, eller till 140,175 kubikfot ä 2 R:dr 280,350: — 12:o. De ständiga rotevakans-afgifterna vid Skånska Infanteriregementena böra deremot, på sätt Eders Kongl. Majit erinrat, nu, sedan Eders Kongl. Majit den 24 Maj 1864 i nåder förordnat om återuppsättande ifrån och med år 1866 af de rotenummer, hvarifrån dessa afgifter hittills utgått, icke vidare bland inkomsterna upptagas. 13:o. Tillfälliga rotevakans-afgifter hafva Rikets Ständer i enlighet med hvad Eders Kongl. Majit föreslagit, ansett nu icke böra uppföras med högre belopp än som antogs vid 1860 års statsreglering, eller 7,000: — 14:o.
Solen såg jag af blodrunor sluten mycket, då jag var ur verlden dragen; mäktig syntes han, mångalunda, mer än han var fordom. Solen såg jag. Så mig tycktes som jag skådat herrlig Gud. Sista gången uti tidens verld jag för honom ned mig böjde. Solen såg jag skälfvande på vågen, rädslofull och nedböjd, ty hjertat mitt ganska mycket var uti vanmakt sönderbrustet. Solen såg jag sällan mera dyster, mycket då jag var från verlden dragen. Min tunga var som vänd i trä, som kallnad alltomkring. Solen såg jag aldrig sedan efter den dystra dagen. Ty skyarna lycktes för mig samman, jag gick bort från qvalen kallad. Längre än alla var mig den natten, då jag stelnad låg å bädden. Då besannades detta gudaord: menskan är af mull. Det ser och dömer danande Gud, som jord och himmel gjort, huru enslige månge fara, fast från slägt de skiljas. Sina verk hvar menska njuter, säll är den det goda öfvar. Af rikedom mig var beskärd af sand en bäddad säng. Han vandrar som Dante genom underverldens hemska boningar och kommer från dem till ljusets. Män såg jag då, som hade mycket gifvit efter Herrans lagar, rena ljus vordo klarliga öfver deras hufvud brända. Män såg jag då, som med mycken flit främjat andras bästa. Englar läste helga böcker öfver deras hufvud. Män såg jag då, som hade mycket tärt sin kropp med fasta. Sig Guds englar för dem alla nederböjde; det var högsta hugnad. Män såg jag då, som sin moder mättat hade. Deras hvilorum uti himlens strålar herrligt stälda voro. Höga vagnar såg jag öfver himlen fara och till Gud de hade vägen; dem styrde de, som utan sak mördade voro. Mäktige Fader, höge Son, helige himlens Ande! jag beder dig, som allting skapat, oss alla ifrån synder skilja. Detta qväde, som jag lär dig, skall för lefvande du sjunga, solens sång, som i mycket minst månd’ diktad synas. Här vi skiljas, men månde åter råkas på menskors högtidsdag. Herre min, gif de döda ro, tröst åt dem som lefva.
M:t läcktes taga i Nådigt öfvervägande, huruvida icke någon längre tid, än den i 1780 års Kongl. Kungörelse utsatta, må kunna bestämmas, under hvilken det må vara de med Kongl. Maj:ts fullmakt försedde civile Tjenstemän tillåtet, att, för enskilde angelägenheter, vistas å utrikes ort, utan att dertill hafva utverkat sig Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 3 Maj 1854. 76 Expedili ons-Utskoltets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 32. Uppläst och godkär.ilt hos Ridd. och Adelil den 13 Maj 1834. Preste-Ståndet den 13 Borgare-Ståndet den 13 Bonde-Ståndet den 13 Rikds Ständers underdåniga skrifvelse, angående eftergift aj Kronans rätt till dana-arf efter aflidna enkan B. H. Sandelin. (Stats-Utskottets Utlåtande, N;o 89.) S. A. K. Sedan, i anledning af en utaf Norrtelge stads Magistrat och äldste gjord underdånig ansökning, E. K. M:t, vid sednast förflutna riksdag, i Nåder föreslagit Rikets Ständer, att Kronans rätt till det dana-arf, sorn kunde blifva Kronan tillerkändt efter den 16 November 1846 aflidna enkan Brita Helena Sandelin, hvars qvarlåtenskap; enligt bouppteckning, utgjorde i löst och fast en behållen summa af 5,574 R:dr 21 sk. 10 rst. banko, derifrån likväl, till bestridande af åtskilliga utaf enkan Sandelin gjorda testamentariska dispositioner, ett belopp af 1,615 R:dr B:ko, eller, om, på sätt ifrågaslälidt blifvit, några af dispositionerna i riksgäldsmynt beräknades, 1,448 R:dr 16 sk.