Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag slutar med den önskan, att hvarje företag af älven den ringaste verkliga fördel, för det allmänna, mer och mer måtte gynnäs på bekostnad al dem , sein om än aldrig så väl dolde under larfvén af klingande phraser, dock endast åsyfta att befordra det enskiidta interesse!. Caten ten som i 77 f. aber apades. Debet, Credit. 6 st. Hästar å 24 4:ra Resande sk. Riksg 3; hvar och en Kusken å 4 sk. anses väga milen — 4. 8 Lisp 1: Vagnens under En häst som håll per mil 4* posten beOpåräknadeorntalar . ; 24. kostningar per Omkring 90 mil . 8. Lisp. pakeSaldo vinst per ter enligt mil - • — 32. minsta betalning . 2: 24. Summa 4; Summa 4: _ Ben 26 Februarii. Novo Conto då blott y.ne Hö/lar nyttjas. ID tbet. smest. Hästar i; 24. Kusken . 4. Vagnens underhäll . — 4. Öpåräknsdeutgiher . __ 8- Saldo vinst . 24, Credit. 4:ra Resande 1 häst som posten betalar Omkring 30 Lisp. paketer, enligt minsta betalning 1; — 24. 40. Herr Liljestråle, Gustafi Såsom fordom landtman och då ägare af en stammrote i Wermland, bade jag tillfälle att inse den olikhet i tyngd och onera, sorn träffar stammroten vid indeldta Regementer, emot hvad den så kallade bjelp-roten till Soldatens underhåll och försörjning, bidrager, Knecktbostället är upptaget på stammrotens mark, merendels odladt på stamrotens bekostnad, Stamroten får bestå jorden till bostället, vedbrand åt Soldaten; gärdselfång till stängsel, bete åt dess kreatur och ändå hafva sin andel i husen till nybyggnad och reparation. Ännu tror jag ingenting vara allmänneligen vidgjordf, åtminstone ej i alla Län, hvarigenom stam,oten indemniseras af hjelproten för 8o8 Den 26 Felruarii, detta förlag och de större tyngder den måsta vidkännas.
Prinsen räddes att rida öfver de fagra guld-täckena, och när han så kom till skeppsbryggan, hvarest konunga-dottern satt i sitt högsäte, ropade pilten, som stod vid hennes knä: »icke kan denne vara min fader.» Äpplet satt också qvar i svennens hand som tillförene. Konunga-sonen fick nu fara hem igen, och det tycktes alla, att han lidit mera skam än skada. Men som prinsessan nu väl kunde märka, att man handlade emot henne med svek och falskhet, blef hon vred, och gick i land med all sin härs-makt. Tillika sände hon bud till konungen, att hon ville se den rätte prins Venius, vore det ock blott ett ben efter honom, eljest skulle hon icke lemna sten uppå sten i hela staden. Nu blef en allmän bestörtning, och konungen visste icke hvad råd han skulle finna i denna stora farlighet. Ändteligen tycktes honom vara bäst, att sända bud till lejona-kulan, för att ransaka om der funnes några qvarlefvor efter hans yngste son. Vid nu sändemännen kommo uti lejon-gården, för att uppsöka benen efter prins Venius, se, då satt han sjelf lifs lefvande och lekte med de vilda djuren. Då kan man väl veta att der blef fröjd öfver stad och land, och alla bådo svennen att han skulle gå derut. Men prinsen var vred, och ville icke komma, förr än hans egen fader gjorde knäfall, och lofvade bättra hvad tillförene var brutet. Tredje dagen, när sol rann upp, lät konunga-dottern åter breda guld-täcke öfver vägen, och satte sig i sitt högsäte; men den lille pilten stod vid hennes knä, och alla hennes män voro samlade omkring. Då klädde sig prins Venius på det aldra präktigaste i silke och skarlakan, band svärdet vid sidan, rystade sitt betsel, och steg upp på sin vind-snabba gångare. Han red så vägen fram emot skeppen; men det tycktes alla som sågo det, att han nästan flög genom luften; ty så båld en ryttare och så snabb en fåle har ingen sett hvarken förr eller sedan. När nu pilten blef varse prins Venius, der han rännde fram öfver guld-vägen, ropade han glad:
S. D. Föredrogs å nyo Stats-ZJtskottets Utlåtande, N:o 290, öfver anmärkningar vid Betänkandet, N:o 194, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående fortfarande anslag till Ull-Discontens förstärkning samt Ull-culturens och Ull-productionens befrämjande; Ståndet beslöt att, med förändring af Stats-Utskottets, i dess Utlåtande N:o 194 afgifne förslag, det vid sistlidne Riksdag till UHDiscont-fondens förstärkning beviljade och på Riksgälds-Contoret anvisade creditiv af högst 200,000 Rdr B:co må ökas till 3oo,ooo Rdr, alt intill nästa Riksdag begagnas. S, D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets Utlåtande, N‘.o 291, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 2o3, i fråga om beviljandet af extra anslag till försvars-verkets iståndsätlaiide, allmänna arbeten, m. m.; Ståndet fattade härvid följande beslut: ilih, tili K, St. Fröt. 1834. 9 Sami. i\dra Bandet. I. 11 sta Häftet, a Pral. Vtdr. d. 3 Nov. iSj4- jT afseende på preliminair-firågan:■ Alt hvad Rikets nu församlade Ständer bevilja såsom extra Statsanslag, må med en femtedel årligen af Riksgälds-Conioret utbetalas; att Riksgälds-Contoret, derest tillgång härtill ej af disponible medel finnes, må i detta afseende upptaga lån lill erforderligt belopp; samt att de sålunda upptagne lånen böra senast inom i5 år vara till fulloåterbetalde., Försvars-verket till landsr usta punkten bifölls, enligt Utskottets yttrande; aldra1 punkten: Ståndet beviljade 20,000 Rdr till 12 kustpjecer3;dje punkten:
Att de gamla ordalagen dock st ände hvarje ledamot öppet i 49 § Riksd.Ordn. lemnäs oförändrade. 19:0 Att i den nya 71 § ordet definitivt förändras till sitt. 20:o Alt i den nya 73 § orden : såsom rör:de något af de i Reg.F. 66, 6g, 7o 7/ och 72 §§ upptagna ärender uteslutas. 21:o I den föreslagna 76 § förändras orden: Ledamot afen Riksförsamlingens kammare till riksdagsman, och orden: inom kammaren sig t ildrager, till tilldrager sig inom den kammare, dit han hörer. 22:o Till ändring af något RiksSt:s i 114 § försäkrade privilegier eller rättigheter bör, utom Konungens bifall, erfordras samt - Den 10 Mars f. m. 49 samtlige RiksShns hvart för sig fattade beslut, så alt det Stånd, saken rörer, skall yttra sig först och hafva med § af de röstandes antal samtyckt till förändringen innan hon till pröfning hos de öfriga Stånden förekommer. 23:o Hvarje Ulsk:s betänk, bör vara contrasigneradt af dess secreterare. 24:o Ordförande i alla nämnder och bland valmän, hvilka linder riksdag sammanträda, böra utses likasom Utsk:ns ordförande. Endast revisorer, som sammanträda mellan riksdagarne, må härifrån gorå undantag. Orden lagligen vald böra utgå. 2(j:o I §§ 52, 56, 69 och 71 af Reg.F. böra orden, R. St:s kamrar förändras till Riksfiirsamlin gens kamrar. 27:o Att Konungens Högsta Domstol skall utfärda den riksdagskallelse 95 §§ Reg.F. omförmäler. 28:o Att 114 § Reg.F. lemnäs oförändrad, utom hvad angår det sätt för plivilegiifrågors behandling, hvilket under punkten 22 upptaget är. Gr. af Ugglas, Carl Ludv. Fredr., anförde skriftligen:
Och då Jerobeam, Nebats son, det hörde, der han ännu i Egypten var, dit han för Konung Salomo flydd var, kom han igen utur Egypten. Och de sände bort, och läto kalla honom. Och Jerobeam samt med hela Israels menighet kommo, och talade med Rehabeam, och sade: Din fader hafver gjort vårt ok för svårt; så gör nu du den hårda tjensten, och det svåra oket lättare, det han oss pålagt hafver, så vilje vi vara dig underdånige. Men han sade till dem: Går edra färde intill tredje dagen, och kommer så till mig igen. Och folket gick sina färde. Och Konung Rehabeam höll råd med de äldsta, som för hans fader Salomo stodo, då han lefde, och sade: Huru råden I, att vi måge gifva desso folkena svar? De sade till honom: Om du i denna dag gör desso folkena en tjenst, och är dem till vilja, och hörer dem, och gifver dem god ord, så blifva de dig underdånige så länge du lefver. Men han öfvergaf de äldstas råd, som de honom gifvit hade; och höll ett råd med de unga, som med honom uppväxte voro, och för honom stodo. Och han sade till dem: Hvad råden I, det vi desso folkena svara skole, som till mig sagt hafva: Gör det oket lättare, som din fader uppå oss lagt hafver? Och de unge, som med honom uppväxte voro, sade till honom: Till folket, som till dig säger: Din fader hafver gjort vårt ok för svart, gör du oss det lättare; skall du säga: Mitt minsta finger skall tjockare vara än mins faders länder. Min fader hafver lagt på eder ett svårt ok; men jag skall ännu föröka det öfver eder. Min fader hafver tuktat eder med gisslar; jag skall tukta eder med scorpioner. Alltså kom Jerobeam med allo folkena till Rehabeam på tredje dagen, såsom Konungen talat hade, och sagt: Kommer igen till mig på tredje dagen. Och Konungen gaf folkena ett hårdt svar, och öfvergaf det råd, som de äldste honom gifvit hade;
I den mån, som de influtne afgifterne skulle befinnas otillräcklige åt alla, ”som styrka sig vara berättigade till skottpenningars erhållande, måste de, som dertill ”sist anmält sig, afbida tiden för näst derpå inllytande uppbörd. ”7:o De till nästa års pröfnings-kommitté inkommande ledamöter från landet å ”Smålandssidan af länet verkställa granskning af räkningen öfver då utanordnade skottpenningar med dertill hörande verifikationer, samt bestämma, efter jemförelse af ”hvad dertill blifvit utbetaldt, beloppet af den summa, som för det följande året bör ”uttaxeras, med utsättande af jemnt skillingtal af den afgift, som till åstadkommande ’’af det nödigt ansedda beloppet bör å hvarje helt hemman debiteras. ”8:o På samma sätt förfares sedermera hvarje år, intilldess annorlunda kan beslutas; Och bör, efter verkställd granskning, kungörelse i länet utfärdas om den då ”för kommande året beslutna afgift, hvilken alltid införes å kronodebetsedlarne och ”uppbäres i sammanhang med kronoräntorna. ”9-0
Sedan f. d. Stats-Rådet, Commendeuren af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-Orden, En af de Aderton i Svenska Akademien, Magister Samuel Grubbe, sorn, enligt Rikets Ständers beslut, var å Rikets Allmänna Indragningsstal uppförd till åtnjutande af en årlig pension af Två Tusen Riksdaler, den 6 November nästlidet år med döden afgått, har hans Enka, Margaretha Johanna Grubbe, född Grave, uti en till Kongl. Maj:t inlemnad skrift, åtföljd af boupptecknings-instrument, som utvisar att boets behållning utgör endast 3,539 R:dr 42 sk. 8 rst, underdånigst anhållit, att Kongl. Maj:t måtte hos Rikets nu församlade Ständer göra Nådig framställning om årligt understöd af allmänna medel åt bemälda Enka och hennes trenne omyndiga döttrar; Och vill Kongl. Maj:t, i anledning häraf, med fästadt afseende å framlidne f. d. Stats-Rådet S. Grubbes i lifstiden ådagalagda utmärkta förtjenster såsom lärd, Akademisk lärare, författare och embetsman, samt å de knappa omständigheter, hvari hans efterlemnade Enka, med trenne oförsörjda döttrar, sig befinner, härmed i Nåder föreslå Rikets Ständer att å Allmänna Indragningsstaten uppföra bemälda Enka till en årlig pension af Åtta Hundra Riksdaler Banko. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städso välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C. O. Palmstjerna. Utdrag Kongl. Majus Nåd. Proposition, N:o 55. 17 .Utdrag af Protocollet ofver Finance-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen, i Hans Kongl. Höghet Kronprinsens öfvervaro, uti StatsRådet å Stockholms Slott den 20 Januari 1854. Närvarande:
447 vember yttrat, det Utstottet icke insäg någon utwäg, att kunna upgifwa någon serskild Fond lii! desse utgifters bestridande, u'an hyste Utstottet den underdåniga tillförsigt, akt Kongl. Maj.ll med nådigt afseende dera, att Rikets närvarande belägenhet ej medgifwer någon tillgäng kill etr särskildt anslag för detta behof, täcktes finna utwäg art äfwen kunna besörja desse utgifter med den Million Riksdaler, som Kongl. Maj:r till försivarsanstalierne ästat och SratsUrstotlet pä dä upgifwil fäkt föresiagit akt utgå. Likaledes har Kongl. Majit genom Dess HofCamzlers Embete gifwit Urstottet tillkänna Dess Nädiga önskan, att alwen Finsta Artilleric-Regementet mätte pä Swenst Stat öswerflyttas; Och i anledning sä ival häraf, so.m ifrän de Refpective Riks-Ständen i detta ämne erhällen remiss, har Utstottet uti Memorial af den 5 sistl. December till Riksens Högloft. Ständer anmält, att som Ukstottec häraf ej erhållit del förr än Stats-regleringen blifwit projeckerad och till Rilsens Högloft. Stander öfwerlemnad samt Bewilinings-Förftaget upgjvrdt; Sä saknade Utstottet utwägar till förestående af en serskild UnderhallsSumma för detta Regemente; Ehuru Utstottet fann Rikets behof af en tillökning i detta wapen, samt art Regementet igenom dess tappra upförande under bet nyss slutade kriget, samt stora enskilda upoffringar hafwa gjort sig berättigadt till ett sadant underhäll; Men Utstottet hoppades dork att Hans Maj:r Konungens
Voteringen liar gifvit ett resultat af 86 ja och 33 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med ja-proposilionen. 36:te voteringen. Den, som vill, all lärare-staten vid Norrköpings Elemcntar-läroverk skall bestå, utom Rektor, af 7 Kolleger, röstar ja; den del ej vill, röstar nej; Vinner nej, blifva Kollcgerne vid nämnde läroverk 9 till antalet. Omröstningen bär gifvit ett resultat af 68 ja och äl nej; till följd hvaraf Rikets Sländer beslutat i enlighet (ned ja-propositionens innehåll. 37:de voteringen. Den, som vill, ali för Elementar-läröverket i Piteå skall bestämmas en lärareslat af Rektor och 7 Kolleger och för Elementar-läröverket i Luleå en stat af Heklor och I Kollega, röstar ja; den det ej vill, röstar ; Vinner nej, hafva Rikets Ständer beslutat, alt en lärare-stat, bestående, jemte Rektor, af 7 Kolleger, antages för det ena af nämnde läroverk, men att åt Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnas att bestämma, hvilketdera läroverket skall erhålla denna lärare-personal, samt att för det andra läroverket, utom Rektor, 1 Kollega å stat uppföres. Denna votering har utfaliit med Si ja och 68 nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med nej-propositionen. 38:de voteringen. Den, som vill, att lärare-staten för Hudiksvalls Elementar-läroverk »kall bestå, utom Rektor, af 8 Kolleger, röstar jä; 14 Stals-Utskottets Memorial M 216. den det ej vill, röstar nej; Tinner nej, blifva Kollegerna 7 till antalet. Som voteringen visat ett resultat af SI ja och 68 nej, hafva Rikets Ständer följaktligen beslutat i enlighet med nej-propositionen. Den, som vill, att lärare-staten för Helsingborgs Elementar-läroverk skall bestå, utom Rektor, af S Kolleger, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, blifva Kollegerna 7 till antalet. Omröstningen har utfallit med SO ja och 69 nej; i följd hvaraf Rikets
Jag såg hennes hår för mig, hennes hand, hennes fot. Jag drömde om henne, sofvande och vaken. Detta begär gnagde mig, som om min lifstråd hängt på ernåendet af det mål, för hvilket jag nu glömde allt annat. Och jag öfvervägde situationen med samma kallblodighet som en spelare hvilken beräknar en chance. Jag var daglig gäst i hennes och hennes mans hus, liksom de båda voro det i vårt, och jag visste, att vägen från mig och till henne var lätt. Endast skrupler kunde hindra mig, och sådana kände jag icke. Mellan fru Dagmar och mig hade utspunnit sig ett det mest egendomliga förhållande, ett sådant, som plägade existera mellan ynglingar, hvilka se allt i illusionernas dager – och mycket erfarna kvinnor, hvilka tycka orn att blifva föremål för en sådan illusion. Detta förhållande plägar man benämna pagekärlek, och hade jag icke ända till denna tid gått så uteslutande upp i känslan för min hustru, hade jag kanske af lifvet lärt mig, att samma illusion kan vakna, hos en förtviflad, öfveransträngd och otillräknelig man. Kanske hade jag ändå handlat som nu, men jag hade icke gifvit min känsla den bländande förgyllning, hvilken förvandlade hela min värld, och hvad som bländade mig mest, var, hur öppet hon och jag sökte hvarandras sällskap. Vi dolde intet, och för att bättre bedraga alla, spelade vi med uppslagna kort. Promenerade vi, gick jag städse vid fru Dagmars sida, sutto vi till bords, stod min stol bredvid hennes. När vi talade, flögo orden mellan henne och mig, och hon satt för mina ögon som infattad i en praktfull ram. Denna ram var hela det lif, som vi åter förde, där festen från gårdagen fortsattes af den dag, som var, där champagnen perlade och luften var mättad af det ännu outtalade begärets berusande doft. I denna ram satt hon som en drottning, och det blänkte juveler på den kyliga glansen af hennes hvita byst. På hennes mun lekte löjet, och i hennes öga brann den gåtfulla blandning af öfverdåd och spleen, som var grundtonen i hela detta lif, hvilket åter fångat mig, och som jag glömt, att jag en gång flydde.
Den enskilda förorättade parten skulle kanske i sin ifVer fullfölja saken genom alla instanser i det på en uppretad och öfverdrifven sinnesstämning beroende syftemålet att få den för * sumlige eller orättfärdige ffcld till straff i öfverensstämmelse med den svenska lagen. Derför har man en justitieombudsman, som kan stoppa i tid, så snart han finner den moraliska rättvisan (den moraliska rättvisan plägar som bekant sättas i motsatt till den lagliga) tillfredsstäld. Att herr Thomasson efter sitt i så mångfaldig måtto inkor * rekta förfarande i den Qvantenska saken valdes att besätta en ledig plats i Konungens högsta domstol var efter vår uppfattning att nedsätta både domstolen och regeringen. Det var att nedsätta domstolen, ty om det är något, som den allmänna meningen med allt större och oafvisligare styrka kräfver af domareembetets innehafvare, är det väl sjelfständigket. Om det är något, som plägar anföras såsom en dyrbar skatt och en verklig ära för fosterlandet, så är det väl qjelfständigheten hos dess domarekår. Om vi hålla vår i många atycken, det måste erkännas, ganska ofullkomliga grundlag i vördnad och helgd såsom ett verk af vise och förutseende svenske män, sä är det väl bl. a. derför, att den med så stor omsorg har velat skydda den enskildes anspråk att fä sin rätt pröfvad af personer, hvilka äro oberoende af den administrativa maktens oundvikliga vexlin-gar och nycker. Det är sannt, man måste låta denna makt ega utnämningsrätten, men det gäller då att denna rätt, den enda som lagstiftaren gifvit regeringen att öfva inflytande på domarekåren, blifver använd i den anda som lagen anvisat. Det gäller att den administrativa makten förstår, att dess ovilkorliga skyl * dighet i utöfningen af denna rätt är att utöfva den med resignation af allt eget intresse, blott och bart i syfte att förvärfVa de bästa domare åt folket och folkets hela förtroende.åt sina domstolar. Dessa grundsatser, som väl borde kunna kallas obestridliga, hafva, synes oss, icke blifvit tillämpade vid den ifrågavarande utnämningen.
”... men icke lida – aldrig lida?” ”Min vän, jag har lidit så mycket att, om det är den känslan du önskar framkalla, jag hoppas att du skall misslyckas.” – ”Jojo men, jojo men!” ”Men hur var det, Engelbert – ärnade du dig icke till kapellgården i eftermiddag?” ”Tant Stefana kom ju icke till dig, såsom du bedt henne.” ”Derföre må icke du stanna hemma. Min salig mans moder” – Juanna uttalade dessa ord lika tonlöst som de andra – ”tycker icke mera om Byborg nu, något, som jag både fattar och ursäktar ... Rid du till kapellgården och språka med vännerna!” ”Ja, der bor en uppfriskande hustrefnad. Konkordia styr både sin Sune och sin lille herr Peder Gude på ett sätt, som ger lust och fröjd att skåda, och ändå vet jag att hon icke älskade sin man, då, de gifte sig.” ”Så hade hon heller icke älskat någon annan.” ”Hvem vet.” Juanna upplyfte ögonen. Men inseende att experimentet kunde blifva farligt och kosta honom Konkordias gunst och vänskap, som han för ingen del ville förlora, teg han; och straxt derefter sjönko Juannas ögon ned på patianskorten, på hvilka de hvilade med samma uttryck som då samtalet begynte. Sedan den äkta mannen tagit afsked och försvunnit, satt hon ännu en stund stilla, lyssnande till genljudet af hästhofvarne. Derefter steg hon sakta upp, gick på tå fram till soffan och kysste lätt sin sons lockar. Derpå sysselsatte hon sig än en gång begrundande med korten, men blicken blef allt mer och mer slö, tilldess hon tog nyckelknippan från bordet och begaf sig ut på en rund i alla bodar och skåp. Men hördes ett gladt ord eller prat, der hon skred fram, tystnade det straxt: det förekom som om allt lif gick ur vägen för henne. Den aldrig glömda festen. En afton – nära fem år efter de senaste händelserna – voro på Byborg alla rummen i nedra våningen präktigt upplysta. Man hade i dag en vigtig högtidlighet på den gamla herregården: den nye herrskaren firade sitt tillträde till det länge väntade fideikommisset.
Utskm påstå, att ''hvarje socken å landet, och i stad hvarje församling, skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådana dess medlemmar, som sakna förmåga och medel att sjellve sig dermed förse; dock måga socknar af samma pastorat, och församlingar af samma stad, der de så åsämjas, förena sig om gemensam fattigvård.” Detta utgör irsta §:n i delta lagförslag. Af denna premiss kan man visserligen erkänna hvad i Utskrns motiver blifvit antydt, att de icke velat skilja fattigvården ifrån den enskilda fördelningen på socknar, ehuru samhället ansetts böra ansvara för densamma, och längre fram i lagförslaget åtskilliga stadgande!) förekomma, hvarigenom ifrån communen på samhället öfverflyttas skyldigheten alt försörja vissa slags fattiga. Jag instämmer härvid med Ulskm såvida, alt jag väl anser samhället, för ordnandet af fattigvården, hvilken är en samhällsangelägenhet, kunna ganska lämpligen indelas i sådana dist ricter, som socknar eller församlingar i städerna, på hvilka förvaltnings-bestyret och de fattiges omvårdnad öfverlåta*, men denna anordning bör vara uppfattad med hänsigt till den generella grundsatsen för att icke blifva haltande. 1 §:n i morn. innehåller: "På livart och ett fattigvårdssamhälle ankommer alt, under iakttagande af föreskrifterna i denna stadga, ordna fattigvården på sätt som, efter ortens beskaffenhet och särskildta förhållanden, finnes lämpligast; dock så att bettlande aldrig må tillåtas.” Lagen, mine herrar! kan visserligen förbjuda bettlande och har gjort del i alla länder, inell detta utgör ett fölbud, som är alldeles omöjligt att handhafva och således ej skäligen bör införas i lagen. Också hafva de påföljder, som strafflagaine stadgat för bettlande, så val i Sverige som i andra länder, variten ledsam serie af den allmänna menniskorättens våldförande för enskild nytta. Jag skulle tro det vara helt klart och naturligt, alt 0111 en person är beröfvad möjligheten att sjelf skaffa sig födan för dagen, sä måste han derom anlita en annan bättre lottad like. Detta utgör visserligen ett hvitlanda, men är en nödvändig sak för ögonblicket.
Skrifter, tryckta, om upphäfvande af förbudet emot sådanes utdelning och försäljning på gator eller uti portgångar i Stockholm , , Svar på återremiss Skuld, Svenska Statens fordna utländska , angående åtskiliige ännu icke återställda förbindelser i afseende derå Skuldebref, om belåning af redan intecknade och på Banken transporterade , » om förbud emot utgifvande af så dane, ställde till sedelhafvaren , Kongl. Maj:ts Nådiga Svar , Skådespelare, utlåtande , om förbild för dem att kringresa i Riket , , , , , , , , Skäne , Canal derigenom; se Anslag för en ' Säng , g k Skönviks Glasbruk, lån dertill; se Anslag för en gang, kj. !§i "SJ rr SE - * .”t O crq N:o 2 £ a:: t» Ö Adeln. Pre.teSidndet Ho. gareStåndet. bondeSiåndet. Slafveriet pä ön S:t Barthelemy, om medvei kan tili dess afskalTande deraf , , , , Siagkruts-gevär, om anslag till försök för bestämmande af den bästa m deli derför , , Svar på återremiss Slagsmål, se Dueller. Slitningsersättning för arbetskoramenderingar till Rustoch Rotehållare , » till Rotehållare vid Dahl Regement. et , , , , , Svar på återremiss , , » till Rotehållare vid Jönköpings Regemente , , , Shtö hamn , om transitooch nederlagsrätt för densamma Slotten, se Hufvudtitel Första. Slottets i Stockholm Police-, Lysoch Renhållning, se Hufvudtitel Första. Små lunds Grenadier Bataillon, se Häst-vacanceafgift. Smålands Husar-Regemente , om afsittning af detsamma Svai på återremiss i Socken-Allmänningar, se Allmänningar. Socken-Magaziner, fråga om inrättande af sådane , , , , , Sockenstämmor, om ändring i författningarne derom »»>>>*>»»•», , Svar på återremiss , , , , , , , Sammanjemkuings-förslag och Voteringspropositioner