Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
UnderRätt, IIofRätt, K. M. i Högsta Domstolen och K. M. i Konseljen, oeh deraf de två sista instancerne, hvilka möjligen komma att stadna i olika beslut, finge dessa, till föga fromma för anseendet, i samma Utslag expedierade. Hvarken i fråga om mord eller andra brott kan jag anse en sådan förändring lycklig och tror derföre, att ur förslaget böra utgå alla de stadganden. oter bestämmandet af ett lindrigare straff vid inträffade 324 Den 24 Mars f. m. synnerligen mildrande omständigheter blifvit åt domaren öfverlemnadt. I enlighet med dessa mina åsigter, yrkar jag, hvad l:sta §:n angår, afslag å Utsk:s förslag och bifall till K. M:s Propos. Gr. Sparre: Jag ber att med några ord få bemöta några af de inkast, som blifvit gjorda mot mitt förra yttrande, samt dessutom göra några tillägg till detsamma. Man har sagt, att det skulle stå illa tillsammans, ej allenast med 1734 års Missgerningsbalk, i hvad deraf återstår, äfven med de på sednare tider utfärdade författningarne, att ej bibehålla det absoluta dödsstraffet för mord. Hvad nu först och främst denna inkonseqvens angår, måste vi besinna, att vi äro på vägen att omarbeta vår Kriminal-lag, och jag antager, att detta är sista steget, innan en helt ny Kriminal-lag genom en kodifikation af författningarne om stöld, rån och bedrägeri samt den nu ifrågavarande kommer att antagas. Då blir frågan, huruvida de skeende föräudringarne böra genomföras nu eller vid den slutliga kodifikationen. Jag har varit af den åsigt att den princip, hvarpå K. M. och Representationen vill hafva den nya lagen byggd, skall uttalas i de tid efter annan utkommande lagarne och att de skeende kodifikationerne icke böra blifva annat än en saramanjemkning af de principer, som redan blifvit antagne. Således är, enligt denna åsigt, tiden nu inne att fatta sitt beslut. En af de talare, som yttrat sig, sedan jag sist hade ordet, har sagt att hans åsigt är att dödsstraffet bör i högst sällsynta fall tillämpas.
Ätt ftadgeo matte det Riksdags pests» collen owilkorligcn böra tryckas. Ett sadank stadgande cgenteligm börande till Riksdags Ordningen är äswen der pä sitt ställe föreslagit. Fr ägan om inrattnkiiigen af en Lag och Alshallttings-Berediling, bwilken af Högloft. Rid, derst-apek och Adeln blifwit till Utstotlel äkerremiltcrad, lärer komma act som en särkildt ämne afhandlaö. Att i händelse der nya Lonstitutions projectets godkännande mörtes af berydeligare siDarigheter, 1772 ärs Legerrngs-Forin dä mål» te anragas. Denna fräga torde til! stillo wara beswarad gr, nom del enhälliga antagandet as nu »varande Rcge< rings-Form. Hos Högwördige Preste Srändet hofwa söljan» de anmärkningar förekommit. Uti §. 2 har man yrkat der stadgande att äfwcn Rounnga Huftk borde wara af dnr re, na EvangUista L ran Delta stigande ar, sä midt det beträffar de Kongl, -^ rinsarne, i Successions Ordningen intagit, och man lärer ef kunna föreställa sig, dek en Regent fful - Den 2i December. skulle underlåta cm upföda sine Söner i den lära, som äc eik hufwudsakligt milkar för thronföljdcn. Del ivo» re kar/hända pä en gäng opolitiskt och onyttigt, all än widare msträcka denna föreskrift. Det ar endast Konungens böjelse i förening med afseende! pä Fäderneslandets fördelar, som torde böra bestämma hans wal as en Gemål; Prinsessorna aker äga ingen arfsrätt, till Thronet, och kunna således ej as någre Stats» skäl berösrras den hwarje undersäte tillagde Religions - frihet. §. 5. Att der föreslagna antalet af Scats» och Iustiti-r»Räv malte förminstas.
Beträffande allmänna B randsto ds-Bolaget : att förbehållet, det inträdes-afgiften skulle för alla 3:ne åren vara erlagd, tycktes vara för strängt, då Låntagare skulle, i följd deraf, nödgas gå i förskott med en icke obetydlig afgift, utan att af Bolaget hvarken njuta afdrag, såsom uti förra Brandförsäkringsverket, eller ega sig till godo beräkna Ränta; kunnande Bankens säkerhet anses fullt betryggad, om Låntagaren ålades att hvarje af de tre första åren med bevis styrka, att den fastställda afgiften blifvit inom bestämda tider erlagd. Beträffande Skånska BrandförsäkringsInrättningen: att, oaktadt allmänna Biandslods-Bola - rjo Eanco-Utskotlets Betänkande iV.-o 74. get har en tecknings-summa af 10 millioner R:dr, fördelad i minst 40 städer, då Skånska Inrättningen endast liar att uppvisa en teckning af circa millioner R:drj fördelad på 10 städer; borde deraf dock ej den slutsatts dragas, att ringare säkerhet för Banken vore i denna senare Inrättning att påräkna; utan kunde det tvärtom antagas, att, då allmänna Brandstods-Bolagets fond är högst fyrdubbel mot Skånska Brandförsäkrings-Inrättningens, vore 40, kanske ioo:de faldt flera bus lätt förstörda af eldsvåda i de 4o städerna, än i Skånes 10, emedan der nästan inga trähus utan egentligen blott sten^ och korsverkshus finnas; att Brandförsäkrings-bref af 2:ne utländska Assurance-Compagnier hittills varit i Banken antagna, med större Credit än som nu blifvit tillstyrkt för Skånska Brandförsäkrings-Inrättningen, ehuruväl en lika §., med den emot Skånska BrandförsäkringsInrättningen åberopade, äfven förekommer i Reglementet för de ifrågavarande utländska, eller Phoenixoch Alliance-Gompagnierna. Beträffande Götheborgs Brandstadsförening : att Banco-Utskottet ej uppgifvit anledning, hvarföre denna Brandstodsförening Banco-Utskottets Betänkande, N.o 74.
Att hustru Brita Pehrsdotter i Undersåkers sochn, hwilken i flera år njutit fattig-del af Rödöns fattig-cassa, skulle så wida här woro flera fattiga inom sochnen och äfwen mera behöfwande än hon, aldeles uteslutas ifrån fattigdelens widare åtnjutande här i Rödön, hwartil sochnemännen allmänt biföllo och samtyckte, samt 3. att oäkta gossen Pehr ifrån Kroksgården, skulle istället för ofwannämnda Brita Pehrsdotter, få åtnjuta fattigdel, som af bonden Hemming Pehrsson i Kroksgården, nu warande i Utgård, skulle handhafwas, och behörigen anwändas til underwisning i nödig christendomskundskap, så wida des moder hwarken har råd att kosta på honom, el. sjelf är nog upplyst och redig i sina sinnen, att handhafwa och honom underwisa. 4. Att gamla skräddaren Jöns Jonsson i Wike, skulle för sin orklöshet och fattigdom, undfå fattigdel, i proportion med dem som kunna anses mindre wara behöfwande. 5. Widare tog församlingens ledamöter i ömt öfwerwägande, huru och på hwad sätt oäkta barnet Maria skulle blifwa understödd i des uppfostran, förnämligast den delen, som angår mat och kläder, så wida hon har en moder, som icke allenast är fattig, utan ock menför både til hand och fot, så att hon, Brita Jonsdotter Sternfeldt, tyckes wara oförmögen att försörja sig sjelf, ännu mindre at underhålla, ett, utan fader, spädt barn. Ty funno församlingens ledamöter nödigt, att intaga ofwannämnda barn Maria til åtnjutande af årlig fattig[del], til des det blefwe något underwist i christendomen och började sjelf kunna förtjena sig födan och kläder. Kontraktsprostens i Jämtlands norra kontrakt arkiv, vol. A I:2, s. 149–150, ÖLA. Utdrag af sochne-stämmoprotocollerne hållne uti Rödön d. 26 februarii, uti Näskott d. 5 martii, samma dag uti Åhs och uti Aspås d. 12:te, år 1797.
Sådane opinionsyttringar, utan andra skäl för sig än blotta viljan, bör lagstiftaren icke lyssna till, äfven om de äro aldrig så långt utsträckta; ty svaghet hos makten är ett säkert steg till upplösning, och svaghet vore det, ja! en oförlåtlig svaghet, att dagtinga med en opinerande hop, öfver hvars omdöme några revolutionära tidningar tagit ledningen. Svenska folket, öfverlemnadt åt sig sjelf, är måhända det Tedligaste och mest sansade, men lika med andra nationer delar det begäret att lyssna till uppviglares ord, och ju kraftigare desse slå handen på hjertat, för att bedyra deras egen ärlighet, och ju fräc kare de angripa andras heder, desto säkrare äro de alt vinna förtroende. Denna enfald är vårt slägtes arf från skapelsen, och vidhänger hvar och en i den män han står tillbaka i bildning. En klok lagstiftare bör alltså se till, att, vid medgifvande af rätt till politiska värf, gränsen för ett moraliskt oberoende så litet sorn möjligt måtte öfverskridas. Inom denna gräns har man icke aktat nödigt att ställa den nya representationen, eller rättare, det öfverensslämde ej med de liberala speculationerna att fä en sjelfständig folkförsamling; ty då vore demagogernas tid ute. Men deremot, om detta förslag blefve antaget, sä skulle, som jag förut nämnt, intriger och corruption, äfven inom Sverige, stiga till sin höjd, och för att uträtta något, så måste llegentcn begagna samma låga utvägar, samt berodde det då pä den, som bäst förstode att lura sitt folk, att. styra landet. Vådan för Sveriges politiska sjelfständighet, af att för vidt utsträcka inflytandet hos folkledarne, har jag redan antydt, och är en sådan fara allt för nära, för alt jag icke skulle göra en påminnelse om den välkända politik, som tillegnar sig sådane ledare, för att, genom deras uppviglingar till oordning, öppna vägen för utländsk ärelystnad.
N:o § Motioner: 3:o från l{eviIlninf?s-Utskottet lill Preste-Ståndet, angånnde bestämmande af hvilka, som äro att anse som backstugusittare eller inhyseshjon — 5 1 3 — 27 Dec. 27 Dec. 3 Jan. a. a. 27 Dee. 4:o från Banko-Utskottet till Bonde-Ståndet, angående underdånig anhållan om förklaring i afseende på hvpotheks13 Dec. lån — 6 1 9 — 13 Dec. 13 Dec. 13 Dec. 5:o från Lag-Utskottet till Borgare-Ståndet, angående revision af lagarna om edgång — 7 1 4 — 5 Dec. 8 Dec. tO Dec. a. a. 13 Dec. 6:0 från d:o till d:o, om tätare hållande af häradsting och förändradt aflöningssält för hä- radshöldingar m. fl — 7 1 5 — a. a. 17 Dec. a. a. 17 Dec. a. a. 13 Dec. 7:o från d:o till Bonde-Ståndet, om tillägg till Kongl Förordningen den 7 December 1860, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra \ 10 Dec. brända eller distillerade drycker — 7 1 6 — 10 Dec. 8 Dec. 13 Dec. 8:0 från d:o till Bidderskapet och Adeln, om utvidgad Närings 13 Dec. frihet — 7 1 7 — 13 Dec. 10 Dec. 13 Dec. 9:o från d:o till Bonde-Ståndet, om tillägg till 17 Kap. 16 § Rättegångs-Balken samt om ändring i föreskrifterna rö- rande embetsmanna-ed och 20 Dec. läkare-attester — : 7 t 9 — 3 Jan. 27 Dec. 27 Dec. 10:o från d:0 till Preste-Ständet, om ändring i föreskrifterna angående aflöning åt folkskolelärare och deras tjensteåligia. a. 27 Dec. ga riden — ! 7 1 i — a. a. 27 Dec 20 Dec. 27 Dec. 86 5 M. ongl.
I anledning häraf bar, såsom ofta åberopade Stats-Råds-protokoll (pag. 37) utvisar, frågan om botaniska trädgårdens förflyttning sedermera varit föremål för närmare profning hos Consistorium academicum, som till stöd för den till Kongl. Majit i ämnet aflåtna underdåniga framställning anfört: att denna trädgård för närvarande vore delad i Irenne särskilda lokaler, åtskiljda dels genom gator, dels genom länslazarettets mellanliggande tomt; att detta såväl för trädgårdens vetenskapliga indelning, som för bevakning och tillsyn vore en stor olägenhet; att en af nämnde lokaler, innehållande arboretum, och en annan, använd såsom annuelt qvarter, icke kunde lemnäs öppna, så länge trädgårdsmästaren hade sin bostad i den egentliga trädgården, och således icke för de studerande medföra den nytta, som åsyftades; att det icke helier vore med vetenskapliga grunder öfverensstämmande att, såsom hitintills måst ske, hafva träd och buskar skiijda från de perenna vexterna och dessa från de annuela; att denna fördelning dessutom minskade utrymmet, i det nemligen många platser i arboretum och trädgården blifvit oanvändbara, som utan en sådan fördelning kunnat begagnas; och slutligen att den botaniska trädgårdens flyttning) skulle medföra den fördel att en särdeles användbar lokal derigenom blefve för framdeles möjligen behöfliga nybyggnader att tillgå; — varande kostnaden för trädgårdens förflyttande, som icke kunde på en gång verkställas och följaktligen icke tarfvade anslagsmedel annorlunda än i mån af arbetets fortskridande, beräknad till 42,000 R:dr, samt för vexthuset, i anseende till de ökade utgifter, som detsammas förläggande å annan plats skulle förorsaka, till 3,000 R:dr mera, än som vid nästlidne riksdag för denna byggnads bättrande begärdes, eller till 33,000 R:dr. Nu anförda förhållanden äro, i Utskottets tanke, af den beskaffenhet, att de fullständigt ådagalägga angelägenheten deraf, att den botaniska trädgården i Lund varder till annan tjenligare plats förflyttad.
R:dr om äret är sä alldeles otill, räckelig, att den icke pä minsta sätt kan anses swarande mot fyllnaden i en karlö utrustande; men hwad som alldramest förswärar desse wanlottade hemmans, ägares belägenhet, ar sjelfwa ersättningen dä varancé inträffar. Dek har handt, och händer rätt ofta, att in, om kort tid en och samma Rote blifwit vacant flere gängor och följakteligen lika ofta sätt anstasia ny karl i stället. Detta mäste fullgöras pä egen bekostnad af Rotchällarcn utan minsta deltagande af dem, som annars med öfwerstokts-räntan arv till, siagne samma Rote, och dä, i en tid, nar legan af manbare personer sä högt är uppdrifwen, denna utgift är alltför betungande för ägare af smärre hemmansdelar, sä synes det billigt, att nägon hjelp och lindring i detta afseende dem mätte förunnas. Jag önffar derföre, och äfwen derom »vördsammeligen anhäller, att Riksens Högloft. Ständer samt Respective Ledamöter uti Ekonomie, och Besvärs-Utskottet täcktes med ömhet och rättwisa omfatta detta ärende och bereda del derhän, att de till beffaffenheten här ofwanbeffrifne öfwer ali jemnförelse betungade Bätsmans-Rusthällare pä Adels till Adels och halswa hemman, i fredlig tid, och sä län ge freden warar, mätte fä wara vacante, emot den före detta, bestämde varancé afgifts erläggande till Kongl. Majit och Kronan; — Dock med sörbindelse, att, när krig infaller och ett allmänt försmak päkallar Bätsmansuppställningen, antingen staffa tjenstbar karl eller sjelf träda i dess ställe. Den i Junit. 399 Att detta Memorial mätte fa ätfölja Höglofli, ge Utskottets Betänkande lill de öfriga, derom anhäller ödmjukast. kelli? pettrsson, rfrän Blekinge.
StatS-Utskottets vfwans berörde bestämdt gjorde förklarande, att wilja utse andra urwägar till Binquens ersättning för hwad Banque», till och med den zi December detta är, uti afbetalning pä Capital och Ränta ä desi förskott, tillkomma kan; och som Banco-Utskottet, för desi del, anser lämpcligast kunna ske genom inneMning af fä stor del, ä inne - 644 Den 19 September. innewarande ärs Tull-Inkomst, ellrr ock af be Patriotiske gäfwor, hwilka i Banqucn äro qwarstäcnde, som dertill erfordras; fant Banco - utskottet, att jämnlikt hivad Högloft. Stats-Utskottet derom förmäler, StatsWerket mä, till bestridande af dess oundgängclige ut» giMx, fä, utan hinder af den till Banque» skedde pantfbrffrifning, Tull-Medlen för innewarande är disponera. Som Räntan ä Banqnens utläningar i allmänhet, icke är förfallen att blifwa erlagd förr, än wid hwarjc sex MänaderS förlopp ; fant Banco - Utskottet j öfrigt, den af Högloft. Stats-Utskottet ästuudade upgift ä hwad i Ränta och afbetalning pä Banquens förskott till innewarande ärs flut kan erfordras, icke nu böra sträckas längre, än till den förskotts-summa sammantagen , som till och med den sista nästledne Junii war utgängcn, och dä besteg sig till Tre Millioner Riksdaler Specie; hwarigenom, enligt uppgjord uträkning, Räntan efter Twä Procent pä äret, utgör R:dr z 8,4Z9: ä"»4, samt halft ärs afbetalning ä Capitalct - , - — 60,000: säledes tillsamman Nittio Ätta Tusende Fyra Hundrade Trettio Nio R:dr s ft. 4 r.
– Detta hennes upförande, och i synnerhet det at hon undvek at vara ensam med honom, tog Trasenberg för köld, och kom sig derföre intet före med något friei i den gången, utan reste med oförrättadt ärende åter hem. Så lätt torde just icke heller steget vara, som den oerfarna ungdomen kanske tror, at med någon känsla af misstroende til sin egen fullkomlighet, erbjuda sin person åt en flicka som man älskar och följakteligen anser såsom förtjenande en fullkomligt ädel och bra man. Jag Agapetus Dolk har väl aldrig friat, ty min salig hustru friade sjelf i verlden, men jag funderade en gång på at erbjuda min ringa person til Ledamot i et Litterärt sällskap, hvilket ehuru olika det synes, förefaller mig ungefärligen som et frieri, åtminstone bar jag mig til på samma sätt som Trasenberg, ty sedan jag då öfvertänkt alla mina förtjenster och infunnit mig hos en viss Ledamot i afsigt at recommendera mig, föreföll det mig aldeles som jag varit utan all förtjenst och jag hade intet at säga, också, har jag aldrig sedermera bifvit Ledamot. Trasenberg var likväl trägnare; dagen efter denna resa återkom han i skor och hvita strumpor, i det gemenaste väder, men det gick på samma sätt: Hela månaden fortfor han på detta sätt och kunde derunder alldrig komma fram med det tal han ämnade hålla, och för hvarje förnyad resa blef det svårare. Ändteligen grep han sig an en dag, då både far och mor, som det tycktes, med flit lemnat den blyga herrn ensam med Sofi. Kusin Sofi, så började han, vågar jag göra en fråga – skulle min kusin tro att hon kunde bli lycklig som min – här fastnade ordet hustru i halsen. Hon svarade just intet på denna fråga, men som Uno vid tiltalet fattat hennes hand, och han genom den trodde sig erhålla et nästan omärkligt svar, ropade han sjelf ja! och utan at han visste huru det tilgick, tryckte han en eldig kyss på hennes vältaliga hand –
Cederström afstått från sin begäran om återremiss, H. Ex. ansåge sig höra framställa särskilda proposir på de i denna punkt förekommande morn., och derföre nu finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s hemställan, att besvär öfver de af RiksSt:ns deputerade fattade beslut ang:de markegångsprisens bestämmande må af K. Kammarcoll. och K. Statscont. gemensamt pröfvas och afgöras. Ropades nej; hvarefter propos. till afslag å denna hemställan framställdes och besvarades med ja. Uppå härefter framställd propos. först till bifall och sedan till afslag å Utsk:s hemställan, att förhöjning af en utaf deputerade vidtagen prisbestämmelse icke må af Kammar-advocatfiscalen yrkas eller af Kammarcoll. och Statscont. medgifvas i de fall, då nämnde pris motsvarar eller öfverstiger medium af de värden, som för samma räntepersedel finnas upptagne uti de Den i Januari f. m. 25 lill ledning vid markegångssa tini ogen i författningsenlig ordning inom dist riol el. nllemnadc priscurantcr, Lief jemväl denna hemställan af R. o. Ad. afslagen. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer, att ordet span imil måtte borttagas ur den redaclionen jag uppgifvit, eniedan det gör en oriktig inskränkning i förslagets omfång. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Otsk:s hemställan, att. förhöjning, der densamma kati ifrågakomma, hör grundas på verkställd jemförelse emellan prisen så väl inom länet, sorn uti nästgränsande län. Ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej; hvarpå H. Ex. förklarade, det lian trott sig finna, att ja härvid varit öfvervägande.
Men då jag betraktar den tillförsigt hvarmed de nu församlade folkombuden synes vilja omfatta den fiir landets framtida väl så ingripande jernvägsfrågan. dervid det utan synnerlig tveksamhet talas om summor af ej mindre belopp än hundra milkr, så kan jag icke tro annat än att desse och flere andra i saken uplyste mäns läror, inneburit en stor del af sanning, och att man hos dem står i förbindelse för den slutligen vunna insiglen, att Sverige äger krafter nog, om de rätt användas, att bära tyngden af företag af ganska stort om fång. Huru mycket större bör då ej benägenheten vara, att påtaga, ciri nödigt vore, ännu större bördor i och för försvars-verket, hvars upgift är att till det ytlersta bevara fosterlandet för en fiendes förödande fot. och dermed tillika värna dessa samma jernvägar, och den ökade kominorciela och industriela upblomstring inom landet, som af desamma är att förvänta. Hvad jag rörtde denna punkt i korthet anfört, torde redan ådagalägga, att när viljan och samdrägten äro rådande, utvägar ej saknas att bereda framgång åt stora fosterländska föremål. För att nu uttala min mening om tillgången på sjöfolk till örlogsflottans bemanning, begagnar jag mig af ett utdrag ut förut nämnde »Teckningar ur Sjökrigsväsendet»; — men torde dessförinnan få taga mig friheten fästa upmäiksamheten på några speciella förhållanden ronde bemanningens beskaffenhet i allmänhet om bord, nemi.: att egenskapen att blott vara befaren sjöman, ingalunda innefattar den att vara örlogsman. En örlogsman bör deremot besitta båda delarne. Skillnaden består deruti, att den förra icke känner till vapnens bruk, lika litet som den militära oidning och hållning, sorn tillhör örlogstjensten. Deremot är det redan inhemtade sjömanskapet åtminstone tiil hälften undangjordt arbete, för örlogsmanna-bildningen. Ingen sjöstat i verlden, har så stort antal befarne sjömän, att hela besättningar i en flotta deraf kunna bildas. Ifan blott någon del af detta, det förnämsta elementet uti besättningslistan, erhållas, om blott till en fjerdedel, ja ofta mindre, så får man dermed vara belåten.
Ad., om ej den siste talaren gått in i ett ämne, som icke förut varit omrördt, eller en successiv öfverflyttning af nuvar. R. Sirs banks rörelse på privatbankerna. Detta är ett företag af så vågsam art, att jag ej skulle våga tillstyrka ett sådant med ali aktning för närvar, privatbanker och deras styrelse. Yi hafva sett i England och Amerika hvad som blifvit följden af att privatbankerna utsträckt sin rörelse för långt. I England har man dock ägt biträde af en stor statsbank, och der finnas förbehåll, som göra dem långt starkare än våra äro, och som alldeles tillintetgöra den sats, jag hört Gr. Frölich yttra, att intet land har sitt banksystcme fullkomligare än det skulle blifva i Sverige, i händelse man lemnade åt privatbankerna hela sedelrörelsen. Man fäster sig dervid, att hos oss de flesta banker äro so - 334 Den 22 Februari é. m. lidariska; men vid den saken faster jag vida mindre vigt, emedan den solidariska ansvarighet, som finnes för våra Svenska banker är förskräckligt olika med den, som finnes i England. Den solidariska ansvarigheten för de Engelska bankerna är sådan, att när en sedel är vägrad till inlösen af privatbanken, har innehafvaren rättighet att ej mera behöfva vända sig till privatbanken, utan till hvilken af delägarne han behagar, och behöfver ej vänta kanske ilo år. Detta är ett bestämdt företräde, som de Engelska bankerna äga. Vidare om en actionär går utur bolaget, svarar han dock för hvarenda sedel, som var utlemnad till den dag, då han gick ur bolaget; han kan sökas af innehafvaren och får sedan söka sin ersättning hos de andre delägarne. Här i Sverige är förhållandet deremot sådant, att jag ej kan söka någon actionär, utan måste vända mig till privatbanken, som vidare skall sättas i concurs-tillstånd. Detta kan räcka i 20 år; ännu är ingen af de fordna filialdisconterna fullständigt utredd. Vidare beror det ej af sedelinnehafvaren, om en delägare må få skilja sig från bolaget, utan på bolagets delägare att medgifva det.