Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Outsägligt glädjefullt hade det varit för mitt modershjerta, om jag ännu en gång i detta lif fått fröjda mig åt anblicken af min älskling, och jag vet att du, äfven om du derföre måste göra den största uppoffring, längtande skulle flyga till min sjuksäng, i fall du visste att det led; men, min Frans, jag bör och måste undertrycka denna önskan, ty det som här väntade dig skulle för mycket uppskaka ditt veka hjerta, och för en längre tid göra dig oskicklig för dina pligter. Dina tillgångar äro dertill äfven alldeles för knappa. Nej, icke här, du mitt hjertas afgud, få vi se hvarandra; men deruppe! – Några år mer eller mindre, kastade i tidens omätliga haf, betyda ej så mycket, då vi dock ega hoppet om ett ovanskligt återseende. Och nu farväl – farväl – min älskade son; det skymmer för mina ögon, och jag förmår med möda hålla pennan. – Vår vän, rådman Sifver, skall ställa om allt det lilla som behöfves, samt taga om händer och försälja hvad som återstår. Med Guds hjelp skall det räcka till att låta dig fortsätta den bana, du med så mycken heder beträdt och, som jag hoppas, skall fortsätta. Var nu, min kära, kära gosse, förnuftig, som du alltid varit, och bär detta slag så, som det höfves en sann Christi efterföljare! Min tid är förbi; jag längtar till hvila! Snart är allt öfverståndet, och vi, min älskling, mitt jordiska lifs fröjd, förenade hos Allfadern! – All nådens källa utgjute öfver dig sin rikaste välsignelse! Det är den sista bön, mina darrande läppar uppsända. Din hulda, i döden älskande moder Beatha Mannerstedt. Tårarne strömmade öfver Frans’ kinder; han tryckte med djup, outsäglig rörelse, med ett slags dödande ångest, den sista panten af en så innerligt älskad och tillbedd mor till sina brinnande läppar. En lång, förfärlig stund gick förbi, innan han egde mod att framdraga det undanskjutna brefvet från rådman Sifver. Han visste ju förut dess innehåll.
Föredrogs ånyo Bevilln.Ulskts den 23 dennes på bordel Ingda utlåt. Ato 27, i anleda, af anrnärkntr emot betänk. ]\:o 12, ang:de grunderna för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterna för tillämpningen deraf. Begärdes ånyo på bordet af Hrr Rosenblad, Bernh., Lagerhjelm, Pehr, m. fl. Likaledes begärdes ånyo på bordet af Hrr von Hartmansdorff, Au g., och von Qvanten, Carl, Bevillu.- Utskts den 25 dennes på bordet lagda betänk. N:o 28, i anledn. af Hr Christierssons motion ang:de bestämmande af det belopp, uppbördsman och redogörare borde åtnjuta för debitering och indrifning af bevillningen. Då nu ånyo föredrogs BancoUtskts den s3 dennes på bordet lagda meni. i\:o 81, i anledn. af förre Kamereraren C Mattons ansökning om restitution af lön samt erhållande af pension, blef samma mern. Legardt ånyo på bordet af Hrr Tham, Sebastian Mathias, och Bildt, Knut. Ånyo föredrogs och bifölls BancoUtsk:s den 23 dennes på bordet lagda betänk. Nto 82, i anledn. af Riksd.fullm. E. B. Apelqvisls motion, angtde nedsättning i räntan med en proc. å alla lån, som från R. St:s Bank eller de derunder lydande låne-contoren utgifvas. 66a Den aO Septcmber. Föredrogs ånyo BancoUtsk:s den 2] dennes på bordet lagda utlåt. N:o 83, öfver vackt motion ang:de låns utgifvande från 11 St:s Bank emot första inteckningen ii ti fast egendom på landet till belopp af fastighetens halfva taxeringsvärde. Fril). Stjernstedt, Theodor:
Först år 1848 lades afgiften på det tillverkade bränvinet af 50 procent alkohol i styrka, och bestämdes då till 4 sk. specie per pott under tidrymden ifrån den lista Juli samma år till den Usta Juli 1851. För de tre åren ifrån den lista Juli 1851 till den lista Juli 1854 höjdes den till 6 sk. specie per pott, ehuru Konungen hade föreslagit endast 5 sk. Tiilverknings-afgiften utgör således nu omkring 16 sk. banko för en Svensk kanna. 94 Kongl. Majds A'ad. Skrifvelse, N:o 10. Bränvins-skaltens förhöjning, i förening med föreskriften, att ej mindre pannor än om 100 potters rvmd må begagnas, har verkat till en betydlig minskning i både bränneriernas antal och tillverkningens belopp. År 1833 funnos i Norrige 5,677 pannor under 60 potters rymd och omkring 100 stycken af större. Innan den högre beskattningen inträdde ansågs årliga tillverkningen af bränvin uppgå till 14 millioner potter. Under bvartdera af åren 1851 och 1852 hafva i hela konungariket Norrige endast 33 brännerier varit i gäng', och tillverkningen har utgjort: emellan den 1 Juli 1850 och 1 Juli 1851 10,102,785 potter. » den 1 Juli 1851 och 1 Juli 1852 6,363,473 » De år 1848 till nyttjande förbjudna bränvinspannor under 100 potters rymd blefvo af Staten inlösta efter metallvärdet med y1,- förhöjning. Inkomsten af bränvins-afgiften beräknades i Riks-stalerna: för åren 1845—1848 till Spcciedaler 160,000 årligen » » 1848—1851 » » 275,000 » » » 1851—1854 » '» 375,000 »
Proposm och det densamma åtföljande Betänk:t af den så kallade Sjöförsvars-komitén sjelfve äro satte i tillfälle att bedomina saken, och att deraf finna att det endast var af en, som man antog, nödvändig omtanka att hushålla med statens medel, som den K. Proposm är uppgjord, med beräkning att på en tid af 9 år åstadkomma hvad för sjöförsvaret ansetts nödigt, nu finna att sådant bör ske hastigare, och i sådant ändamål lemna anslag dertill, blir det regeringens skyldighet, att, i den riktning Ständerne anvisa, på ändamålsenligaste sätt använda dem. Att ansvaret för en tillfredsställande verkställighet under sådant förhållande icke blir lika allvarligt, som om förslaget utgått från regeringen, synes mig dock vara en gifven följd af ett dylikt sätt att gå till väga. Såsom vilkor för att lyckas torde dock tillåtas mig påpeka nödvändigheten af att icke brådska, — då hvar och en med någon vana i dylika saker lärer medgifva, att en brådskande köpare löper alltför mycken fara att icke erhålla en god vara — och att köpa endast hvad som är fullt färdigt, på det man må kunna på förhand öfvertyga sig om fartygets beskaffenhet. Endast ett fartyg finnes, på hvilket tankarne hunnit fästa sig, och hvars dimensioner skulle göra det ungefärligen passande för vårt behof — och jag torde, utan fara att missförstås och för att icke ingå i öfverflödiga detaljer, blott få häntyda på det af tidningarne omnämnda och på hvilket i Liwerpool embargo blifvit lagd. Den föreslagna summan af 1 million är dock ingalunda tillräcklig dertill, då det blifvit värderadt till 120,000 pund st., eller omkring 2,100,000 rdr rmt —; men dessutom bör jag meddela att det icke är till salu. Slutligen anhåller jag få taga R. o. Ad:s tid i anspråk för att fästa uppmärksamheten vid det sätt, på hvilket man begagnar sig af rättigheten att af regeringens ledamöter direkte erhålla upplysningar i det land, der sådant mest begagnats, och från hvilket jag anser att, i konstitutionelt hänseende, vi båda hafva att erhålla — och gerna hemta — upplysning.
Majit ansett ett sådant pris icke kunna bestämmas annorlunda än efter dag och således vara beroende af den våglängd, sorn från roten till samlingsplatsen måste tillryggaläggas, hvarvid, för tillvägabringande af full rättvisa i denna del, priset på ifrågavarande kost borde bestämmas efter det i hvarje års markegångstaxa utsatta portionspris för tågande trupper; och har Kongl Majit, jemte tillkännagifvande häraf, velat i nåder inhemta Piikets Ständers underdåniga yttrande i ämnet. I anledning af Kongl. Majlis högstberörde nådiga proposition har Biksdags-fullmaktigen från Göteborgs och Bohus län Lurs lYeuaiuler, inom Hederv. Bonde-ståndet anfört: att den tolkning, som af vederbörande kollegier blifvit i deras ofvan omförmälda utlåtande gifven åt i685 års rotekontrakt, eller att rotehållärne vore pligtige att vid hvarje uppfordring lemna båtsmannen en månads kost, vore alldeles felaktig, enär af denna tolkning blefve en följd, att om båtsmannen under loppet af ett år uppfordrades flere serskilda gånger, såsom lill handräckning, vapenöfning, re - Staissamt sjllm.
Juli. med ailä andra deltaga uti den allmänna skjulsnings-skyldigheten ; samt att till vinning i tid och vägens korthet, samt en öfcad säkerhet derigenom, att langen vid sina hviloställeu vore tinder ögonen af ett större antal personer, fångarne måtte komma att föras med kronskjuts, forslingen pä sadan grund komma att betalas, samt ombytena vid hvarje Gästgifvaregård äga rum s och skulle de öfriga Respective Stånden vänligen inbjudas, att med Ridderskapet och Adeln sig häruti förena. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning a£ LagUtskottets den 19 Juni på bördefc lagde Memorial af den 26 Maj, innefattande svar på de anmärkningar, som vid Utskottets Betänkande rörande intagande i Prestbevis af sakfällda Personers förbrytelser, blef detsamma, såsom föranledande till nya och mera positiva författningars vidtagande i detta ämne, af Ridderskapet och Adeln afslaget. Ut Supra. Justerades följande underdåniga Skrivelser till Kongl. Maj:ts. 1:0 om anslag af allmänna medel till tmderstöd för Carlskrona Stade Fattigvårdsflch Arbetshus-inrättning. Den z Juli, 5 B:q ont lindring uti Bevillningen för Uddevalla Stad. 3:0 om b^vis till bestyrkande af sjukdoms förfall, 4:o om pröfning af frågor om arbetstvång för Gäldenärer, 5:0 om befrielse från erläggande af lösen i mål, som röra fattigvården. 6:0 om skyldigheten att underhålla Varggropar och Varggårdar. 7:0 pm Ädelforss Guldverk. 8:0 om Slottsbyggnaderna på Kungsöhr. 9:0 om upphäfvande af 1725 och 1754 arens Resolutioner angående bördoch lösningsrätt för Rusthållare.
Bref till Dess ofvannämnde Befallningshafvande, den 23 December sistlidet år, förklarat Sig. med afseende å hvad Förvaltningen af Sjö-ärendena sålunda anfört, ej finna skäl att nådig framställning i förevarande ämne till Rikets nu församlade Ständer aflåta, men deremot, för den händelse staden Warberg skulle vilja på egen bekostnad låta uppföra en ledfyr till dess hamn, dertill lemna nådig tillåtelse, under det på 41 § 2 mom. af 1827 års Lots-förordning grundade förbehåll, att förslaget till sådan fyranläggning först blefve understäldt Förvaltningens af Sjö-ärendena pröfning och vunne dess gillande. Då af dessa handlingar sålunda sig visar att Förvaltningen af Sjö-ärendena, en myndighet hos hvilken full sakkännedom i detta ämne bör förutsättas, ansett framställningen om en ledfyr till Warbergs hamn icke vara föranledd af bestämt behof för den yttre sjöfarten, derför Kongl. Majit ej heller funnit skäl att derom till Rikets Ständer göra framställning, samt anledning så mycket mindre synes vara för handen att genom anslag till en sådan ledfyr gynna Warbergs stad framför de flere andra sjöstäder, hvilka kunde finna en dylik anläggning för sig önskhg, som kostnaden för berörde fyrinrättning ej lärer öfverstiga staden Warbergs förmåga att sjelf utgöra, hemställer Utskottet vördsamt det motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 7 Februari 1860. Sammansatta Stalssamt Allm. liese.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande JY2 5. 3 Reservation: Af Herr Grenander: »Enar jag hvarken utur Förvaltningens af Sjö-ärendena underdåniga utlåtande eller af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse uti ifrågavarande ämne kunnat inhemta det, som i Utskottets betänkande uppgifves — nemligen att förstnämnda myndighet »ansett framställningen om en ledfyr till Warbergs hamn icke vara föranledd af bestämdt behof för den yttre sjöfarten, derför Kongl.
Utskottets främst å sidan 3 förekommande hemställan lades till handlingarne, och blef Utlåtandet i öfriga delar bifallet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 12, i anledning af väckta motioner om nedsättning i Expeditionslösen; samt N:o 13, i anledning of väckt förslag om åläggande för Domare på landet att kostnadsfritt tillställa rättsökande de Expeditioner, sorn ej i behörig tid varit tillgängliga alt lösas. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt utdrag, N:o 200, af Höglofl. Ridderskapet och Adelns Protokoll den 29 sisll. Maj, innehållande, bland annat, inbjudning till Preste-Slåndet att instämma uti Ridderskapet och Adelns vid pröfning af Lag-Utskottets Betänkande N:o 25, i anledning af väckta motioner om förändring i Kongl. Förordningen Handels-höcker och Handels-räkningar, fattade beslut. Preste-Ståndet, som af från Medstånden ankomna Protokolls-Utdrag inhemta!, att frågan redan blifvit genom 3:ne Riks-Sfånds sammanstämmande beslut afgjord, lade förenämnde inbjudning lill handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo ett meddeladt Utdrag, N:o 307, af Hederv. BondeStåndets Protokoll den 25 sistförflutne Maj, med inbjudning lill de öfriga Hiks—Stånden att förena sig uti Bonde-Ståndets den 9 i nyssnämnda månad fattade beslut, i fråga om 8 § i förslaget till Bevillnings-stadga, derom, alt bland undantagen i denna § eller på annat lämpligt ställe borde införas stadgande om så beskaffade lindringar, som uti 145 § al gällande Devillnings-förordning förekomma, så vidt Prot.-Utdrag den 9 Juni 1860. 461 nemligen skälen för dessa lindringar icke äro eller blifva under ingående Statsreglerings-period undanröjda.
En öfverlemning ifrån ~Westergötland~ förtäljer, huruledes konungen gaf de begge äldste prinsarne hvar sin troll-bössa, och der troll-kulorna föllo, skulle de söka sig fästemör. Men Aske-pjesken var styf-barnet, han fick ingen troll-bössa, utan måste hjelpa sig sjelf bäst han kunde. När Aske-pjesken nu kom på väg, mötte han en gammal gumma, som frågade hvart han ärnade sig. Prinsen sade som det var. Då tog käringen upp en sten ifrån vägen, och sade: »vänta, skall jag hjelpa dig. Tag denna sten! hvar helst den stadnar skall du söka din lycka.» Aske-pjesken kastade nu stenen såsom käringen hade lärt honom, och den stadnade i en stor ene-buske. Vid han nu gaf sig att söka i busken, fann han dörren till en liten jord-koja. I kojan brann eld på spiseln, bordet stod dukadt och sängen bäddad, men ingen lefvande varelse syntes till, utom allenast en liten ~råtta~, som sprang och pysslade på golfvet. Aske-pjesken satte sig så att äta och dricka, och lade sig om natten i den uppbäddade sängen. Men han hade inte väl lagt sig, förr än råttan lade sig vid hans sida. Såsom han nu tyckte det var synd om det lilla djuret, lät han henne vara; men om morgonen när han vaknade, fanns der icke mer någon råtta, utan i dess ställe en fager konunga-dotter, som låg och sof på bädden. Henne fästade Aske-pjesken till sin gemål. Aske-pjesken fullgör nu lyckligen sin faders prof, och sagan lyktar dermed, att han löser alla små råttorna från deras förtrollning, genom att kasta dem, en efter annan, på ett brinnande bål; hvarefter den lilla jord-kojan återtager sitt rätta utseende, och bytes till en präktig kungs-gård. En uppteckning ifrån ~S. Småland~ förtäljer likaledes om en konung, som sände sina tre söner ut i verlden till att se sig om efter hustrur.
Kom, vi sätta oss för oss själfva! Hvar har ni varit? — Uppe och hälsat på barnen. — Åh, gå upp dit igen med mig! Jag vill så gärna se dem, isynnerhet Baby. Er bror är alldeles entusiastisk, när han talar om henne. — Ja, han är mycket svag för alla barnen, mest för Baby. Hon sof nu; men jag går gärna med er upp igen. — Fast det är kanske bäst vi säga till Eleonore. — Wilhelm berättade, att han råkat er i går afton, när han kom från kontoret. Hade ni varit och läst för den blinda frun, ni talade om? — Ja. Hon sitter mycket ensam, stackare, och ni förstår, i mörkret! Hon bor hos en väninna till mig, Alida Claeson, och både hon och hennes döttrar äro mycket vänliga och goda mot den gamla, men flickorna äro upptagna hela dagen hvar på sitt håll, och Alida har sitt hushåll, — så nog blir min gamla Jeana glad, när jag kommer till henne och hon får prata med mig om nytt och gammalt. Hon har varit hushållerska hos mina och Konrads föräldrar, och hon har ett ofantligt intresse för allt, som på minsta sätt rör oss. I morgon har jag mycket att berätta. — Kan ni tala om all den här lyxen? — Ja, för gumman Beck. Inte för Alida, för henne skäms jag. Jag skulle i alla fall ej kunna komma ihåg hälften, om jag ej försökte lägga det på minnet för Jeanas skull. Hon tycker det är roligt att höra om allt öfverdådet — mig pinar det att tala om, isynnerhet där. Men jag går ändå gärna dit, både för Alidas skull och för att se gumman sitta framför mig i mammas gamla länstol, det är ändå något af det gamla hemmet, som nu är så fullkomligt utplånadt. — Ta mig med dit en gång, så är ni snäll. Men kanske hon alls inte kan intressera sig för hvad jag har att tala om. Det får väl bli om mina resor, om Paris, Italien, Spanien. — Om hon har intresse för er! Herr Kurts svärdotter och »lille Wilhelms» hustru! Jag har fått beskrifva er både utan och innan. — Har fru Säfve något emot, att jag går upp med er svägerska och ser på barnen? Eleonore stod framför dem. — Visst inte, om det roar er.
Herr Danckwardt: Den §. i Stadgans 10 Capitel, sorn Utskotten bär ansett böra utgå, innehåller föreskrift, att, då Storskifte blir orubbadt å skogen, skall likväl så beskaffad derå belägen jord, som är af den godhet att den bland inrösningsjorden kan skiftas, deruti intagas. Grunden till detta stadgande är, att fastän Storskifte blir orubbadt i skog, bör man ej underlåta att till delning bland den odlade jorden upptaga sådana ägor, hvilka dertill kunna räknas. Det gäller egentligen om sådana utmed de gamla inägorne belägne ägostycken, som under tidens lopp blifvit från utmarken intagne och odlade. Det beror på Skiftesmännens uppmärksamhet och urskiljning att bedöma, då de äro af den godhet och af det läge, att de kunna bland inrösningsjorden Den 27 Augusti e. m. intagas, och då böra de väl ock bland ägorne skiftas. Utskotten hafva i sitt sednaste Utlåtande upptagit de skäl jag vid återrexnissen till försvar för Stadgan i denna del anfört, men ej gifvit någon annan vederläggning deraf, än att stadgandet skulle stå i strid med den allmänna regeln om skogsskiftets oföränderlighet. Detta skäl är icke rigtigt; ty stadgandet är en exception derifrån, ledande till stor nytta derigenom att inrösningsjorden, som skall odlas, blir af större omfång. Jag hemställer således, att Stadgan måtte blifva orubbad i denna omständighet, och Utskottens förslag afslås. Grefve PosseArvid: Denna fråga är beroende af, huruvida det är nyttigast att mark, som är odlingsbar men med skog bevuxen, blir odlad, eller förblifver skogbeväxt. Vöre det för 5a år tillbaka, skulle jag rösta för det förra, men nu, då man talar om öfverproduetion af spanmål, och tilltagande skogsbrist, är förhållandet annorlunda. I de orter, som bestå af slättland skulle de få skogstrakter, hvilka der äro, försvinna, ty skogen der finnes oftast på odlingsbar jord, som, intagen bland inrösningsjorden, skulle genast blifva använd till åker och äng. Herr Danckwardt:
För att vinna » scenvana » ha de börjat en liten förberedelsesejour på » Berns salonger », o c h gouteras där lifligt de täcka unga virtuoserna i sina nationaldräkter och m e d sin smekande vackra nationella musik. * Teater och musik. Kungl. operan, Bland de gästspel, som under de senare åren ägt r u m på k operans scen, stå nog signor Francesco d ' Andracle ' s s o m de främsta i konstnärligt hänseende. Någon afmattning visar sig ingalunda i hans prestatioaer, snarare tvärtom. Lika förförisk o c h bedårande, s o m han är i Don Juans gestalt, lika gripande o c h storslagen är han såsom Vilhelm Tell. Och publiken fyller alltjämt till sista plats operasalongen, då han uppträder, och lika hänförd är den alltid. Men så är det ej heller hvar dag man på operascenen får i en person se både en förträfflig sångare o c h en ypperlig skådespelare. H v a d signor d ' Andrade gifver är prägladt af verkligt lif och uppburet af ett såväl i vokalt som dramatiskt hänseende mönstergilt framställningssätt. När detta n u m m e r lägges i press, hafva vi endast haft tillfälle att förnya bekanskapen m e d signor d ' Andrade i Don Juan och i Vilhelm Tell. Men vi kunna konstatera, att publiken var förtjust o c h hänförd. Ett så gripande spel s o m i den förra operans sista akt eller i den senares tredje akt — för öfrigt så skilda — kan ej annat än göra ett outplånligt intryck. V i sakna för öfrigt u t r y m m e att framdraga alla de förträffliga pointer, som erbjuda sig i dessa båda framställningar. De bilda sammanlagdt tvänne karaktärer af lika stor helgjutenhet, s o m de äro vidt skilda från hvarandra till innehåll. Som i går torsdag skulle den framstående gä- sten uppträda som Figaro i » Barberaren ». Södra teatern ger fortfarande för goda hus den muntra operetten » Clairette i dragonlägret ». Frö- ken Hild. Ohlsson, som innehar titelrollen, spelar friskt o c h käckt, o c h fröken Nilsson är en täck Berenice.
Sagtima fftiföbag [fatt Ijwart trcbjc år tift]ätta en sjtätnitb af fpratioåtta per» fonér, beraf barbera hammaren genom (tuten omröfttting inom fig utfer tjugofyra, o cl) pwitfen Sdäntnb, t ben orbniitg 103 od) 104 §§ 3legeringé>fornten ftabga, eger att binna, puntwiba öpögfta Somftolenö famttige tebamöter gjort ftg förtjente att t bcraö wigtiga falt BiBepåttaö, elter om wiöfe af bern, utan Bewiöligctt Begångna fet od) Brott, pwarom SiegeriitgöfornteitS 102 § Banbtar, Itfwäl fituna anfeö Bora från tttöfningcit af jvonttitgcttö bomörätt ffitjaö. Senna 9'täntnb träber (amma bag ben Btifmit walb tiltfammanS. 4iäuttibcit3 famttige tcbamöter röfta forft, utan för man, öfwer bett frågan: (fatt omroftntng anftättaö titt uteftutanbe af någon Btanb <£>ögfta Somftotcnö tebamöter? 23efwaraö benna fråga enhälligt elter af be flcfta röfterna utcb nej, Blifrna -jpögfta Somfto* tenö famttige tebamöter BiBepåltne. 33efwara§ bett åter utcb ja, uppgör Ifwar od) cit af tJtämnben ett fluten tifta på bent af -jpögfta Soiitftoteus tcbamöter, flere elter färre, font t;att attfer Böra eittlebigaö.
Jag ogillar lagförslaget äfven derföre, att sjelfva beräkningen, att 12 Lag-Vtskottels Betänkande N:0 42- lätt kunna upplösa äktenskapsbandet, skall leda till lättsinnighet alt dem knyta, och till vanvård om ett uppväxande slägte. Lika med Lag-Comitéen deremot uti dess förslag till 6 Cap. io, n §§. Giftermåls-Balken, anser jag, att ifrågavarande äktenskapsskillnadssätt icke bör ega rum förr, än efter ådömd skillnad i säng och säte på tu år, icke förrän mannen fyllt 25 och qvinnan 21 år och omsider icke i äktenskap, som ej minst 2 år varat, ty jag tror, att om de tvistande dödlige alltid lemnades nog tid att rätt förstå hvarandra, så blefvo tvisterna på en gång mera få och mindre passionerade. Lika med Utskottet deremot gillar jag undanrödjandet af de hittills stadgade böter, emedan denna straffbestämmelse orättvist träffar äfven den oskyldiga makan och de måhända ännu oskyldigare barnen, utan att hvarken förbättra den brottslige eller upprätta den oskyldigt lidande.” Herr Holm har instämt med Herr Grefjve Sparre* under åberopande af de skäl, Herr Prosten Mittag anfört. STOCKHOLM, Ecksteinska. Ankom till Exp. Utskottet d. 2 M*ji kl. 4 e. m. Betänkande, öfver Riksdagsfullmägtigen Peter Pehrssons från Calmar Län förslag, att lagfarts-sökande måtte vara skyldig förete gravations-bevis. Med erinran, huruledes, tid efter annan, föreskrifter blifvit meddelade derom, att tredje uppbudet å försåld fastighet, sorn hos vissa allmänna Verk och Inrättningar häftar för intecknad skuld, ej får meddelas, förrän köparen hos Domaren upptett bevis, att han sitt köp derstädes anmält och antingen betalt lånet eller angående omsättningen deraf öfverenskomma, hvaremot det, enligt Kongl. Brefvet den 16 Sept. 1320, är ålagdt dessa Verk och Inrättningar, med undantag af Rikets Ständers Bank, att, så framt de vilja fortfara att af nämnde förmon sig begagna, vid hvarje års början till vederbörande