Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Jag tackar, jag hade väl egentligen tänkt att nöja mig med sjöfågelsägg till frukost; men efter herr kapten visar mig den artigheten att bättre proviantera mig, så vore det orätt att ej begagna sig af det som bättre är.” ”Topp!” sade kaptenen alldeles öfvervunnen och räckte handen åt löjtnanten. ”I förtroende sagdt är herrn för god att vara tullsn .. att vara vid det lägre tullväsendet, menar jag! Det borde ingen hederlig karl, med hjerta på rätta stället!” ”Hur så?” frågade Arnman, och en stark rodnad lågade på den ungdomliga kinden. ”Jo derföre att det, rent ut sagdt, är förbannadt futtigt att som en hund snoka omkring och lukta efter ett köttstycke att sluka opp, och ofta dervid få stryk efteråt, eller ock se det gå sig ur händerna utan att få någonting deraf.” Rosenbergs öppenhjertighet besegrade klokheten. Han tycktes först känna detta vid Arnmans lugna, men kalla svar: ”Må hvar och en sköta den tjenst, för hvilken han ansvarar, efter heder och samvete; följderna bli för honom sjelf. För min del tror jag icke att någon tjenst är föraktlig. Tjenstemannen kan vanhedra sitt yrke på ett eller annat sätt, men icke yrket honom.” ”Herr löjtnanten missförstår meningen af mina ord; jag är ej van att inrulla dem i sötsaker. Men då jag tyckte herrn vara för god åt sitt yrke, var det åtminstone icke meningen att säga en ohöflighet. Jag kan värdera en person, utan afseende på hans befattning.” ”Då bör den också lemnas åsido!” anmärkte Arnman. ”Mycket sannt; men om jag yttrade något icke alldeles på sin plats, får herr löjtnanten skrifva det på räkningen af en sjömans vanliga öppenhet! Det var i alla fall väl menadt; och låt oss nu dricka på saken, ty det kunna vi väl för f-n göra, fast vi äro af skilda meningar.” Arnman lät ej förgäfves uppmana sig; och kaptenen, som blef allt bättre till mods, försäkrade att han, vid löjtnantens besök på Örnungen, ville förse honom med några buteljer af sitt förträffliga xeresvin.
Transport-Resolution af den 9 Sept. 1741, hvarigenom stadgades att Bergslaget från nämnde dag framgent och everldeligen, så länge Bergslaget förmådde efter rätt Bergsvis hålla Grufvan och Silfververket vid magt och behörig drift, fick behålla Verket, emot det att Bergslaget, i stället för det dess tillverkade Silfver efter 1682 års Transport och sedermera gifne resolutioner blifvit af Kronan inlöst och betaldt efter derå faststälde priser, skulle till Kronanerlägga en afgift af tiondcdclen af liela tillverkningen, hvilken bor - i52 Stats-U tskoltets de till K. Myntet inlemnas och hvaraf, sedan berörde /gidel blifvit afdragen, Bergslaget skulle återbekomma 5% förmyntade, för hvilka Bergslaget tillhörde att bestå myntarelönen och slagskatten; att, då tillverkningen steg öfver 2000 lödige m:kr, skulle dessutom till Kronan betalas för hvarje lödig m:k af Bergslagets/gideJar af detta öfverskott, En daler Silfvermynt, och om tillverkningen gick öfver 25oo lödige m:kr, för hvarje öfverskjutande m:k En Daler 16 öre Silfvermynt, på det Kronan skulle erhålla någon ersättning för den ränta och dagsverken, som Bergslaget till Konststatens underhåll erhöll; att i stället för den summa af 2400 D:r Silfvermynt, Bergslaget, enligt 1682 års transport fått, till hjelp för Konststatens vidmagthållande, utaf Silfvertillverkningen innehålla, Bergslaget, mot det hela Verket med Konststaten, och hvad dertill hörde, blefve af detsamma ensamt underhållet, framgent skulle icke allenast orubbadt fa njuta alla de förläningar af Hemman och räntor, som till Silfververket och Sala Stad af fordna Konungar donerade blifvit och hvaruti Sala Stadsoch Grufve-jord vore inbegripen, utan ock enligt 1682 års Transport åtnjuta och uppbära grufvedrängslijelpen af de Tolf Socknarne i Salbergs Län, så ock
Flottan afsedd anslags-summa af 5,877 R:dr 50 öre; hvilken återstod, i den mån densamma genom afgång blifver obehöflig, kommer att såsom besparing Riksgälds-kontoret tillställas. 2:o. De behållningar, som, enligt 1860 års Rikshufvudbok, komma att förefinnas å det vid sednast förflutna riksdag till utgående under nuvarande statsreglcrings-period beviljade årliga reservatious-anslag af 75,000 R:dr för Skogs-institutet, lägre skogs-skolor samt andre Skogs-staten tillhörande tjenstemäns aflöning. §213. Jemte det Rikets Ständer medgifvit, att utaf den till 8,802 R:dr 18 öre bestämda lösnings-summa för jord, som i och för anläggningen af Gefle—Dala-jerrivägen blifvit exproprierad från den Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län på lön anslagna kungsgården Noret, ett belopp af högst 6,802 R:dr må användas till 8 Stats-Utskottets Memorial N:o 223. inlösen för nämnde kungsgårds räkning af derstädes, på Landshöfdingen Olof af Geijerstarns bekostnad, uppförda boningshus, hafva Rikets Ständer beslutat, att hvad utaf ofvanberörde expropriations-summa för detta ändamål icke åtgår, skall till Riksgälds-kontoret öfverlemnas. § 214. I stället för det årliga bidrag till Teknologiska institutet, som af Manufaktur-diskontens vinstmedel tillförene utgått, men numera är å Riks-statens Sjette Hufvudtitel uppfördt, kommer ett, detta bidrag motsvarande, belopp af Tjuguett tusen R:dr att utaf nämnde vinstmedel, genom Kongl. Kommerse-kollegium, till Riksgälds-kontoret, före hvarje års slut, inbetalas. § 215.
Emellertid var det två förmånliga omständigheter, som här kommo representanten från Södra Tjust till hjelp. Den ena var, att landtmannapartiet så till vida var splittradt, att de norrländska landtmännen allt. hvad tygen höllo drefvo på regeringens förslag, och den andra, att herr Carl Ifvarsson, som nyss är sagdt, vid tanken på sin motion om Hallands-banan icke kunde principielt opponera mot regeringens förslag. Betänkligheten för herr Key med hänsyn till hans framtida ställning inom landtmannapartiet att skilja sig från sina kolleger var derför mindre stor än vanligt i en så vigtig fråga, hvarför man finner honom sluta sig till statsutskottets majoritet, hvilken i hufvudsak biträdde k. m: ts förslag. Dock — med kännedom om herr Keys fasta grundsatser vore det orätt att antaga, att han endast med hänsyn till den nuvarande regeringen och den mindre goda endrägten inom landtmannalägret slutit sig till dem, som ville i Norrland bygga jernvägar, utan man må väl hålla före, att han skulle hafva så gjort, äfven om civilportföljen innehafts af landshöfding Bergström. Hvad statsministerns ställning i denna fråga angick, så måste erkännas, att den var synnerligen framstående. Här uppträdde grefve Posse såsom en ledande statsman med sin vanliga kraft och beslutsamhet — hvarpå man eljest icke sett några prof vid denna riksdag — samt med hela den talang, hvaraf han är mäktig. Hans anförande i andra kammaren vid denna frågas behandling är ett verkligtmästerstycke, som visar, att han dock, der hans verksamhet icke af partiintressen och konsiderationer förryckes, är en verklig statsman, som kan se i stort och slå ett slag der-för. Vi kunna icke neka oss nöjet att återgifva de vigti-gaste momenten deraf. Till en början vände grefve Posse sig mot dem, som yrkade uppskof med denna frågas behandling.
«Bärendorf skall ju vänta hit sin fästmö,» yttrade en. «Så säger han åtminstone sjelf,» svarade en annan skrattande. «Är det alldeles afgjordt redan?» frågade första rösten. «Ännu icke,» svarade en tredje. «Det skall efter hvad han säger, afgöras hos en gammal härboende friherrinna (en slägtinge till hans far), för hvilken flickan har mycket förtroende. Hon kommer hit i sällskap med hans mor och syster. Frieriet har varat i några år, men fästmannen har ju hittills endast varit underlöjtnant, och fadren lär icke vilja ut med hemgiften, det är en rik flicka.» Deras samtal afbröts genom ankomsten af en, som de andra kallade Bärendorf. På vännernas skämtsamma frågor, svarade han, att hvarken hans mor eller fästmö ännu vore komna, men väntades hvarje ögonblick. Nu kom min betjent tillbaka, jemte en ordonans, som inbjöd mig på thé till Kommendanten. När jag gick genom yttre rummet, hade de unga männerna grupperat sig omkring biljarden, och jag visste ej hvem, som var fästmannen; och hvad angick det mig? Likväl hänför jag allt hvad jag hör och ser på min kärlek; är det aning eller vidskepelse, som kommer mitt hjerta att klappa af oro? Ju närmare jag nalkas målet för min resa, desto lifligare målar kärleken hennes bild, men det är liksom en mörk skugga ibland bortskymde den. Du ser, käre Alexander, att den som ej fruktat döden på slagfältet, kan blifva rädd för hjernspöken. Jag bevistade paraden, afhörde Te Deum i stadens kyrka, var en gäst vid den stora middagen som gafs; och har nu beställt hästar till klockan half nio i afton, ty först vill jag se en liten tillfällighetspjes, som gifves af ett tyskt teatersällskap. Direktören och författaren i en person, träffade jag hos Kommendanten, och igenkände uti honom den i Dorpat så omtyckte aktören Gappmeyer. Han syntes äfven der vara en ofta sedd och välkommen gäst. Nu får du ej höra af mig förrän mitt öde är afgjordt. Fortsättning: — «Aningar äro ej alltid ammsagor, för mig ha de öfvergått i verklighet.
RättegångsBalken 5 blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln afslaget. Ut supra,. Utdrag af Protocollet hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen den *5 Maji i8a5. S, D. Remitterades till Lagutskottet: Herr Gyllenheims, Eric Gustaf, Memorial, innefattande svar å Herr Ehrenborgs, Casper, anmärkningar vid LagUtskottets den 12 dennes eftermiddagen återremitterade Betänkande N.o 4i, angående skärpning af Lagarne, rörande tjenstledighet för Domare, jemte Grefve von Rosens, Axel, i anledning af Herr Gyllenheims Memorial, denne dag afgilne yttrande. Ut supra. > Den i5 Maji e.’ m. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den 10 sistledne April under N:o 45 afgifne samt den 12 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående åtskilige föreslagne Lag-förändringar till minskande af kostnader och besvär för rätt-sökande vid Rättegångars utförande; blef samma Betänkande, i anledning af de utaf Grefve Gyllenborg, Johan Henning, dervid gjorde anmärkningar, till LagUtskottet återremitteradt. Ut supra. S. D. Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den i4 sistledne April under N;o 57 afgifne, samt den 12 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande , i anledning af väckte frågor, om låmpeligaste tiden för tjenstehjons flyttning; fann Ridderskapet och Adeln för godt att samma Betänkande, på grund af de utaf åtskillige Ledamöter dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremittera. Ut supra. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följan: de från nedannåmnde Utskott inkomne, samt den 12 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betånkanden; Från Lagutskottet: Af den i4 siftledne April’.
Utsk:ts hemställan sid. 11, i fråga om åläggande för fabriker, verk och inrättningar att bidraga till vägars anläggande och underhåll. Gr. af Ugglas, Ludvig: Då R. o. Ad. nyss återremitteradt näst löreg:de punkt, torde älven med den nu föredragna samma åtgärd böra vidtagas. Hr von Troil: Jag förenar mig med Gr. af Ugglas och anhåller om återremiss. Öfverläggningen förklarades slutad och punkten återremitterades. Utsk:ts hemställan sid. 12, ang:de säteriernas i Skåne, Halland och Blekinge samt Bohus län förpligtande att i vägunderhållet deltaga. Gr. Sparre, Erik: 1 öfverensstämmelse med förut fattade beslut, anhåller jag om återremiss äfven af 4:de punkten. Punkten återremitterades. Utsk:ts hemställan sid. 12, i fråga om vintervägars öppenhållande. Gr. Sparre: För att lemna frågan alldeles öppen, tror jag det vara nödigt att äfven återremittera 5:te punkten. Frih. Tersmeden: För att icke belasta fits k: t med några onödiga återremisser, tror jag det bästa vore att R. o. Ad. bifölle denna punkt, så vore man åtminstone af med den. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes propos. på bifall till punkten, och då dertill svarades många ja, jemte några nej, förklarades ja haft öfvervigten. Utsk:ts hemställan sid. 13, i fråga om vägunderhållningsskyldighetens bestämmande efter hemmanens taxeringsvärde. Gr. Sparre: 1 likhet med hvad förut blifvit beslutadt, anhåller jag att äfven denna 6:te punkt måtte återremitteras. Hr von Troil: Då jag till alla delar instämmer i hvad Utsk:t uti denna punkt yttrar, anhåller jag deremot om bifall till densamma. Det kan nemi. icke vara rätt att låta taxeringsgrunden gälla i detta fall.
Som i flera Landsorter den osed redan börjat insmyga sig, att Tjenstehjon» heldst de gifta, söka undandraga sig årstjenst, i hopp att genom Spanntaiströskning eller andra betiugs-arbeten föda sig öfver vintern; sä vore all anledning att befara, det Tjenstefolk» ombyte i Juni månad skulle ännu mer skada Jordbruket, och fresta sådana personer att sätta sig inhyses, då de ej allenast skulle under de långa arbetsdagarna och till stundan de bergningen tiilpreja sig öfverdrifven dagspenning, utan ock kunna hopsamla så mycket, som kunde-behöfvas, för att någon lid af året lefva i lättja; och hvarigenom således äfven skulle uppkomma mindskning i Tjenstefolkets antal, och förhöjning i Lönevillkoren för dem, som kunde blifva Lagstadde, och 7:0 Att den af somliga befarade brist på nit och omtanka vid bergning, insamling och uppstillning af säd och foder, hos ett Tjenstehjon, sorn skall bortflytta, ej kan blifva något, till den föreslagna tidigare flyttningen, föranledande skäl; emedan det alltid skall bero på en vaksam husbonde, att så väl i dessa, som andra fall, hålla Tjenstefolket till deras skyldigheters fullgörande antingen det skall öfver vintern qvarblifva, 390 Eesv. och Ebon. Utsk. Eetänkandcn. i hans tjenst eller derifrån bortflytta. På dessa skäl och grunder kan Utskottet alltså icke tillstyrka bifall till Tjenstehj ons på Landet flyttning i Juni månad.
Dertill fordrades väl först ali de sammansmälte med hvarandra, och icke förblefve, såsom de äro, afsöndrade i serskilda stammar. Kyrkogården plägar i allmänhet vara det rum, der skillnaden mellan menniskor uphörer. Så är def icke bland Judarne. Af Svenskar begrafvas så väl den fattige, som den rike, på samma kyrkogård. På Kungsholmen får man se alt af Judar hafva de förnäma stammarne sin Kyrkogård inom tullen, men de ringare utanför på den s. k. Stadshagen. Man har talat om Judarnes goda upförande under 1848 års händelser. Emellertid kan ingen neka att de deltagit i uproren både i Tyskland, Ungern och Italien. Hr Liljenstolpe har berömt dem för deras bemödande att, ehvar de funnits, försvara nationaliteten. Om de hos oss gjort sig förtjente af ett sådant loford, känner jag icke, men hvad jag vet och hvad R. o. Ad. vid detta tillfälle bör taga i öfvervägande, det är, att Svensken i allmänhet icke tål dem, icke gerna ser dem, hvarpå såsom bevis kan nämnas de uplopp, som härstädes egde rum till följe af Kongl, förordo. d. 30 Juni 1838 om utvidgning af Judarnes rättigheter. Man har orätt att säga, det BondeStts afslag å denna fråga är likgiltigt ty jag är öfvertygad, att BondeSt. derigenom uttalat Svenska allmänhetens tänkesätt. Att då af idel philanlropie vidtaga en åtgärd, som öfverallt i riket är motbjudande och hvaraf, utom andra oredor nya uplopp måhända skulle följa, vore alltför obetänksamt. En talare har förut fästat Eder upmärksamhet på olämpligheten att till de smärre städerna utvidga Judarnes bosättningsrätl. Dessa, till och med vissa stapelstäder icke undantagne, äro nästan att hänföra till landsbygden. Pä landet vore det alldeles origtigt att Judarne finge bosätta sig, i anseende till de söndringar, som kunde upkomma mellan husbonde och underhafvande samt den förre och Presterskapet.
Om genom någon Stats-Råds-ledamots tillstyrkande eller underlåtande alt göra föreställningar, eller uppsålligt och bevisligt fördöljande af någon upplysning, någon lider skada till lif, ära eller personlig frihet, utan alt lagligen förvunnen och dömd vara, eller förloras gods, löst eller fast, utan laga ransakning och dom, eller varder någons frid i hans hus störd, eller förvises någon från ort till annan, vare, för sådant lagstridigt förhållande, Lag, som i 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken stadgad är för Domare, hvilken vrång dom fäller. §.6. Uragtlåla Stats-Rådets ledamöter att de öfrige dem i Grundlagen uttryckligen föreskrifne, men i denna Ansvat ighels-lag icke serskildt uppräknade, pligter och föreskrifter iagttaga och fulhöra, ankomme det på Rikets Ständer att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill 107 §. af Regerings-Formen dem herättigar, med lagttagande af de vilkor, samma §. i dess senare mom. stadgar. §• 7. Döljer Stats-Minister för Utrikes Ärendena, eller den Stals-Råds-ledamot, Konungen i dennes frånvaro tillkallar, för Konungen bevisligen någon af Konungens embetsman eller fremmande magters sändebud, till följd af dem uppclragne kall, meddelad vigtig underrättelse i frågor, som röra krig, fred elier förbund emellan Riket och annan Stat, miste han embetet. Sker det af bevisligt uppsåt att Konungen och Riket skada, straffes han efter 4 Cap. Missgernings-Balken. §. 8. Från Konungen utgående Expeditioner och befallningar skola vara försedde med den föredragandes contrasignalion och instämma med deröfver förde Protocoll; sker annorlunda genom någon Föredragandens åtgärd, miste han embetet, utan att någon tid kunna deruti åter insättas, eller till annat embete inom Stats-Rådet förordnas.
R:mt att utgå under åren 1838, 1839 och 1860 med */3-del årligen.» »Slutligen vågar jag i underdånighet tillstyrka, att, derest den förhöjda afunförhöjlöning för löntagare, tillhörande detta Departement, hvarom jag ofvanföre uppå ning för anförda skäl gjort framställning, varder, såsom jag tillåter mig med förhoppning ^57- emotse, af Eders Kongl. Majit och Rikets Ständer bifallen, samma aflöning jemväl mätte af enahanda skäl beviljas att utgå för nästkommande år 1837, hvartill dock för nämnde år, enligt gjord beräkning, erfordras ett extra anslag af 664,116 Ridr Rimt, för att alla nuvarande löntagare, för hvilka lönförbättring blifvit föreslagen, må deraf komma i åtnjutande.
Derjemte äro inbjudningar gjorde dels af Preste-slåndet lill Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet att instämma i förstnämnde Stånds beslut angående Piteå läroverk, dels af Borgare-ståndet till samtliga Med-ständen att biträda beslutet om ökad lärarepersonal för Luleå Läroverk; varande likväl dessa inbjudningar af vederbörande Riks-stånd alslagne. Då Borgare-ståndet ensamt beslutat, att lärarestaten för Luleå läroverk skulle bestå, utom Rector, af 3 Colleger, måste frågan derom anses halva förfallit. I öfrigt hafva, såsom ofvan synes, två Stånd stannat emot två, hvarföre Utskottet får föreslå omröstning enligt följande proposition: ”Den, som vill, alt för Elementar-läroverket i Piteå skall bestämmas en lärarestat af Rector och 7 Colleger och för Elementar-läroverket i Luleå en stat al Rector och 1 Collega, röstar ja? den det ej vill, röstar nej; vinner nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att en lärare-stat, bestående, jemte Rector, af 7 Colleger, antages för det ena af nämnde läroverk, men att åt Kongl. Majit i underdånighet ölverlemnas att bestämma, hvilketdera läroverket skall erhålla denna lärärepersonal, samt att för det andra läroverket, utom Rector, 1 Collega å stat uppföres.“ 16:o För Hudiksvalls läroverk hade Utskottet, å sid. 47, föreslagit en lärarestat af Rector och 5 Colleger. Detta förslag är bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet, hvaremot Presteoch Bonde-stånden beslutat, att Rector och 7 Colleger skola för nämnda läroverk å stat uppföras: och torde, vid sådant förhållande, omröstning fä anställas, enligt följande proposition: “Den Stats-Utskottets Memorial N:o 497. 9 "Den, som vill, alt lärarestaten för Hudiksvalls elementar-läroverk skall bestå, utom Rector, af 5 Colieger, röstar Ja ’ den det ej vill, röstar »ej ; vinner nej, blifva Collegerne 7 tili antalet.“ 17:o.
Han visste med sig, att det icke varit mod eller offervillighet, som saknats; och ändå tyckte han sig nästan stå i jemnbredd med de andre, de fege, de ljumme, de som nu ryckte på axlarne åt sin ungdoms hänförelse, skandinavismens frashjeltar så stora i orden förr och nu så små i handling. Han hade åtminstone ingen rätt att döma dem, han som sjelf måst böja sig under omständigheternas makt. Måst böja sig; ty han kunde ju icke med egen hand stryka det stora solskenet bort ur sitt lif. Han satt som åskådare dernere på sin gård, följde på afstånd händelsernas gång och slöt sig föröfrigt inne i sitt hem. Det fans något ömtåligt och vekt i hans natur; han hade behof af värme och innerlighet, efter en mjuk kvinnohand att stryka genom sitt hår, efter barnajoller och barnasmek, efter trygghet, harmoni och ro när han kom från dagens arbete. Det var som trädde han då in i en renare verld och han slöt dörrarne försigtigt igen bakom sig, att intet af den skämda luften utifrån skulle tränga in i hans paradis. Inom sin ort var han icke någon populär man; han ansågs stolt, otillgänglig och högdragen. Bönderna visste att han föraktade dem som varelser af en lägre race än han sjelf. Från början ingen vän af representationsförändringen stack han aldrig under stol med sin mening. »Det blir bondetyranni med tiden», sade han. »Det är oriktigt att makten lägges i de obildades händer. Jag känner bonden; han är dum och fal. Han skall uppoffra landets intressen för sin egen tolfskilling.» Så och ännu skarpare föllo hans ord. Icke dess mindre blef han, i början af 70-talet, af desse samme bönder vald till en af häradets representanter i andra kammaren. Den gamle bonderiksdagsmannen var död, och flere politiskt äregiriga dannemän rivaliserade om att bli hans efterträdare. Det ena partiet unnade icke det andra en seger, utgången var omöjlig att förutse, och följden blef att nästan alla rösterna, som genom en hemlig öfverenskommelse, kastades på majoren.
En ledamot of R. o. Ad., Sorn genom sitt yrke är i tillfälle att närmast känna detta förhållande, som bar förråden under sin vård, bar upplyst, att meningen med denna uppgift ej är, att 3ooo muskötter årligen förslitas, utan alt detta är en uppgjord calcul öfver förslitningen på vår artnees hela be - D c ii iS Mars. valing, deruti inberäknade pistoler, sablar o. s. v. Men oansedt dessa calculers mer eller mindre riktighet, anser jag detta vara en fråga, som man nara nog kan sälta åsido. Om jag antager, att genom en noggrannare vård endast 1000 gevär hädanefter komma att utgöra den årliga förslitningen, så skulle, i händelse anslag beviljades för 3ooo gevärs tillverkning om året, förråderna kunna ökas med 2000, hvilket jag ingalunda anser öfverdrifvet. Jag slutar nu belt enkelt med att tillstyrka 84,000 rtdr om året till gevärsfabrikalionen. Hr af Uhr, Gustaf: Med anledn. så väl af de yttranden, hvilka blifvit Ijudeligen afgiftta, som äfven af de lekande sarcasmer, hvarmed mina grannar behagat roa sig, under det vi andra med betryckt sinne öfver vagt huru delta ärende borde behandlas, får jag förklara, särdeles till mina grannars efterrättelse, att det närvar, befordrings-systemet inom militären, vården om krigsmaterialier, det högre krigsbefälets hållande vid riksdagarna, och flera andra sådana omständigheter, hvilka jag icke nu kan bedomina, att det är alltför möjligt att detta är ganska bra, men att dessa omständigheter på mig och säkerligen på många flera med mig hafva haft den verkan, att hoppet om landets försvar småningom börjat att mindre och mindre fästas vid militären, och att man allt mer och mer börjat öfvergå på den tanken, alt det är på oss sjelfva vi måste lita, i fråga om landets försvar. Deraf torde man kunna hemta någon förklaringsgrund för det missnöje, som möter frågan om det ökade anslaget, hvilket ej skulle hafva inträffat, om detta förhållande varit annorlunda. Gr. Anckarsvärd: