Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag gillar denna åsigt; men jag har ansett mig pligtig att respectera majoritetens beslut, det jag äfven anser mig skyldig ställa mig till efterrättelse, i afseende å inom Ulsk. afgifna reservationer, och jag anser mig altså icke nu böra uppläsa min. Men jng torde likväl icke såra grannlagenheten derigenom, att jag framlägger de skäl, hvarpå min öfvertygelse grundar sig. Frih. Ehrenborgh anförde härefter skriftligen: Uti 106 §:s ordställning linner jag lagstiftarens mening tydligen uttryckt, att denna §. bör tillämpas på sådana fall, der rådgifvarepersonalen handlat antingen emot grundlagarnas tydliga föreskrift, tillstyrkt någon öfverträdelse deraf och af andra Rikets gällande lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådana öfverträdelser , eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtlig! fördöljande af någon upplysning För tillämpning af denna § anser jag Statsrådsprot. och handlingarna, som föranledt rådslaget, tillfyllest. Deraf kan brottsligheten tillräckligen bedömas och öfvertygelsen fattas, örn det är anledning att för sådana rådslåg ställa en eller liera af rådgifvarne*under tilltal af Just.ombudsm. inför Riksrätt. Helt annat förhållande är med tillämpning af 107 §3 dess ordställning är olik 106 §:s. Ej mindre deraf än också derföre, att denna § fått utgöra en särskild 5 för sig, tror jag mig böra finna lagstiftarens mening, att denna §, i motsats tili 106 §, icke är ämnad ätt tillämpas på isolerade fall, utan att den förutsätter en granskning af rådgifvarepersonalens fortsatta embetsutöfning under den tid, som tillhör Utsk:s bedömande för att erfara, huruvida en eller flera af dem under sina embetens fortsatta utöfning förbisett Rikets sannskyldiga nytta, eller huruvida någon Statssecret. under fortsatt utöfning af sitt förtroende-embete icke iakttagit oväld, nit, skicklighet och drift — för att om Utsk. sådant finner, detsamma för R. St. tillkännagifva. För att sålunda tillförlitligt kunna bedöma, om sådant tillkännagifvande bör ske för R.
Fördelarne häraf äro särdeles synbara, då t. ex. ett treklassigt läroverk derigenom, utan någon kostnad, genast kunde komma att meddela undervisning till lika omfång med ett nuvarande femklassigt, så mycket önskvärdare, som man ser, huru det ena treklassiga läroverket efter dei andra strälvar att blifva femklassigt, under det alt folkskolan i en ännu högre grad, än genom blott första klassens uteslutande, skulle vinna de fördelar, som förut antydts. Det visar sig sålunda, att genom den ifrågavarande i sig sjelf obetydliga åtgärden skulle vinnas icke obetydliga fördelar: i ekonomiskt hänseende en ansenlig besparing för det allmänna, i afskaflande af den orättvisan att den högre folkklassens barn skola undervisas i särskilda skolor på allmän bekostnad, på samma gång kommunerna äro ålagda att för alla sina barn tillhandahålla undervisning till samma, ja, högre omfång; folkskolans förvandlande ifrån en skola för blott en viss folkklass till hvad densamma bör vara, och i andra länder ofta kallas, nemligen en primär-shola, der i allmänhet den första undervisningen meddelas åt alla; ett icke oväsendtlig! steg tagel till sammansmältandet af olika folkklasser; både folkskolans och elemenlar-skolans höjande såsom undervisningsanstalter, utan några uppoflringar från det allmännas sida. På grund häraf får jag vördsamt föreslå: att elementar-läroverkets tvänne lägsta klasser må afskiljas och förläggas till folkskolan, under det tyskan borttages såsom läroämne i andra klassen och således uppflyttas till den tredje, samt att i följd häraf de elementar-läroverk, som för närvarande bestå blott af t. ex. tre klasser, må i afseende på undervisningen uppflyttas tvänne klasser, så att desamma äfven hädanefter må komma att bestå af tre klasser, nemligen tredje, fjerde och femte klasserna. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. J. Andersson., från Östergötland. Af Jonas Andersson från Östergötlands län, om anslag till ytterligare 2:ne lärarelöner vid Wadstena treklassiga elementarläroverk m. m.
Hvad Rikets Ständer sålunda den 22 Oktober 1860 yttrat i fråga om Konvoykommissariatet samt handelsoch sjöfarts-fonden torde med ännu större skäl äga tilllämpning på förevarande fråga.» Uti denna reservation instämde Herr Friherre Cederström, Fred. Thure, Herrar Kuylenstjerna, Carl Johan Gammal, och von Franchen, Georg Wolfgang, Herr Doktor Forssell, Herr Kyrkoherden Rabe och Herr Nettelbladt. 2:do vid beriitlelseu angående Karta-sigillataverket. af Herr Ryding: »Ehuru jag anser mig förhindrad att i öfrigt ^ deltaga uti öfverläggningen och beslutet rörande denna fråga, anhåller jag dock att fa fästa uppmärksamheten derå, att anledning till fortfarande anmärkning antagligen blifvit undanröjd genom Rikets sednast församlade Ständers beslut, att betydligt nedsätta stämplade pappersafgiften, på sätt inhemt.as af nämnde Ständers Bevillnings-utskotts betänkanden N:ris 22 och 48 samt 1860 års, i hufvudsaklig öfverensstämmelse dermed utfärdade, förordning angående denna afgift.» __ 279 — 3:o. vid berättelsen angående Kongl. Itrikes-departementet. a) Transsumt af Protokollet, hållet hos Rikets Ständers Ilerrar Revisorer, den 3 September 1861, kl. 10 förmiddagen. S. D. Då nu till behandling företogs första afdelningen å bordet hvilande förslag till skrifvelse till Hans Excellens Herr Justitie-statsministern, med begäran om upplysning, af hvad anledning en del af de å 3:dje kufvudtiteln till skrifmaterialier och expenser samt extra utgifter anvisade medel endast inför H. M. Konungen i detalj redovisas, anställdes omröstning —; i följd hvaraf skrifvelse skulle aflåtas. Emot detta beslut aflemnade Herr v. Francken, G. W., en så lydande reservation: »Mot förestående skrifvelse får jag anmäla min reservation på den grund, att jag ej vet hvartill en dylik skrifvelse skall tjena, i synnerhet som i skrifvelsens början svaret lemnäs å hvad man i skrifvelsens slut önskar få veta.
Departementschef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked till och ifrån embeten och tjenster vid de verk och stater, som under Departementet höra. Häraf torde vara alldeles uppenbart, att vederbörande - Konstilutions-Vtskoltets Memorial JS-.o 11. 57 rande Deparlemenls-Chefer likasom Slats-Rådels öfrige ledamöter, hvilka öfvervarit utnämningen till förtroende-svsslor, utan alt föredragning skett oell ulan all råd och upplysningar dervid blifvit algi Ine, icke iakttagit hvad dem i besagde deras kall ovilkorligen ålegat. Förgäfves må man invända, att Stals-Rådels ledamöter, i frågor 0111 borlgilvandet af slika sysslor, endast ega rätt att emot Konungens utnämningar göra underdåniga påminnelser. Det strider påtagligen emot begreppet om ansvarige rådgifvare, alt anlaga det desse ej skulle vara håde berättigade och pliglige alt före beslutens fallande yttra sina meningar. Skola rådslagen i verkligheten medföra något gagn och på besluten utöfva något inflytande — och detta lår väl förnufliglvis anses vara deras syftemål, — så måste rådslagen föregå besluten, icke framkomma efteråt i form af betydelselösa påminnelser eller reservationer. Visserligen tillkommer Konungen ensam alt falla beslut, oberoende af de gilea rådslagen, ty jemlikt 4 § Regerings-Formen eger Konungen att allena styra riket på det sätt nämnde grundlag ' föreskri Iver; men sagde § bjuder tillika, all underrättelse och råd skola inhenilas af Slals-Rådet; och del är på sådan grund jag ansett att anmälan af Konslitutions-Utskollet bordt göras angående SlalsRådets förfarande vid tillsättningar af förtroende-sysslor.’’ Fid 2:dra Anm Urliniugs-punklen: Herrar Friherre Leuhusen, Tersmeden och Bogeman, Johan Ludvig, samt Herr Kongl.
Detta innefattar en oformlighet, som jag hoppas, att RiddarhusSecreteraren åtminstone måtte afstyrka. Grefve Possej Arvid: Äfven jag hade ämnat yttra mig, och dertill hos Herr Grefven och LandtMarskalken anmält mig, men då jag ej brukar att taga till ordet, förr än jag i behörig ord ning uppropas, har det handt, att jag kommer att yttra mig efter Herr Crusenstolpe. Jag får emellertid förklara, att då 38 §. stadgar, att voteringen skall vara ogiltig, ”i fall i nästa Plenum styrkes” att den kunnat bero af deras röster, som deltagit deri, ehuru Skyldeman till den eller de personer, som varit i fråga; så följer ostridigt deraf, att den, som beslridt sista voteringens giltighet, bort sådant nu styrka; men då detta ej skett, och RiddarhusSecreleraren upplyst, att, äfven om 38 §. i förevarande fall vore tillämplig, blott fyra personer kunde komma i fråga, samt det är oss alla bekant, att pluraliteten vid sista voteringen utgjordes af 21 röster, anser jag den af Herr Crusenstolpe väckte preliminairfråga icke kunna upptagas. Herr Tham: Sedan den af Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde framställ 34 H. 4 5o Den ao Ju Ii i. ning blifvit med Ja och Nej besvarad, samt votering begärd, anhåller jag att den må företagas. Herr Crusenstolpe: Jag får blott, i anledning af Grefve Posses yttrande, anmärka, att RiddarhusSecreteraren icke kan lemna något vitsord om de ifrågavarande VoteringsProtocollen, ty de äro icke förda af honom, utan af Ledamöter bland Ridderskapet och Adeln; och jag anser således icke sjelfva factum tillräckligen constateradt, genom RiddarhusSecreterarens uppgift.
Skola nu Sländerne, sedan de yttrat sig med det kraftigaste uttryck, en representation äger alt använda, nemi. det att vägra anslag, och derigenom uttalat sin opinion om sjelfva saken, skola de, säger jag, komma fram med en motsatt opinion, som endast är byggd pä ett omdöme, förördadt af Ekon.Utsk., sä tror jag, att i detta fallet kommer det reella att stå i strid mot det ideella. Sländerne hafva nemi. reelt visat, att de ännu icke anse den nya melhoden sä förträfflig, att de deråt vilja lemna de begärda anslagen, men deremot skulle de nu yttra en ideel åsigt om denna förträfflighet. Denna stridighet i åsigter kan jag för min del icke förorda, ooh anhåller derföre om afslag ä betänk. Frih. Hamilton: Jag har begärt ordet endast för att bemöta det argument, den siste talaren anförde, till stöd för dess begäran om afslag, att nemi. dä Ständerna vägrat medel för den nya skolan, så vore det ineonsequent om Ständerne tillstyrkte antagande af den method, hvarefter undervisningen i nämnde skola Den 1 Februari e. m. 67 bedrifves. Jag instämmer till en del häruti med Grefven och yrkar, att R. o. Ad., som för sin del biföll anslaget till och säledes godkände läromethoden i nämnde skola, nu, just för consequensens skull, äfven måtte bifalla ifråga var. betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då R. o. Ad. väl beslutit att förevar, betänk, skulle punktvis föredragas, men icke derjemte bestämdt, att det borde punktvis afgöras, finge, i öfverensstämmelse med hvad Frih. Hamilton föreslagit, hemställa, om R. o. Ad. bifölle, att med propositions framställande uppskjötes tills öfverläggningen om alla punkterne i betänk, blifvit slutad. Ropades ja.
Fra Felice gick upp till bilden och såg den in i ögonen. Ty det är stor skillnad på bild och bild, men det skall en gammal munks klokhet till att kunna förstå sig på hvilken som har makt och hvilken som ej har. Nu såg fra Felice, att denna bilds ögon voro djupa och strålande, som om de ägt lif, och att öfver hans läppar sväfvade ett hemlighetsfullt leende. Då föll gamle fra Felice på knä och sträckte sina knäppta händer mot bilden. Och hans gamla, skrumpna ansikte förklarades af en stor glädje. Fra Felice tyckte med ens, att hans kyrkas väggar voro klädda med taflor och purpurtapeter, ljus strålade öfver altaret, sång klingade från läktaren, och öfver hela golfvet lågo knäböjande, bedjande människor. All drömbar härlighet skulle komma hans fattiga, gamla kyrka till del, nu då den ägde en af de stora undergörande bilderna. Det gamla martyriet. Från sommarpalatset i Diamante afgingo under denna tid många bref till Gaetano Alagona, som satt i fängelse i Como. Men brefbäraren hade aldrig i sin väska ett bref från Gaetano, som var adresseradt till sommarpalatset. Ty Gaetano hade gått in i sitt lifslånga fängelse, som om det varit en graf. Och det enda han begärde och önskade var, att det skulle skänka honom grafvens glömska och ro. Han kände sig som död, och han sade till sig själf, att han ej ville höra de efterlefvandes klagan och jämmer. Icke heller ville han gäckas af hopp eller lockas af ömma ord att längta efter fränder och vänner. Icke heller ville han höra något om det, som hände i världen, då han ej hade makt att ingripa och leda. Han skaffade sig arbete i fängelset och snidade vackra konstverk, såsom han alltid gjort. Men han mottog aldrig ett bref, aldrig en besökande. Han menade, att han på detta sätt skulle kunna upphöra att känna olyckans hela bitterhet. Han trodde, att han skulle kunna lära sig att lefva ett helt lif inom fyra trånga väggar. Men på detta sätt fick donna Micaela aldrig ett ord till svar från honom. Ändtligen skref hon till fängelsedirektören och frågade om Gaetano ännu lefde.
De åtgärder, hvilka enligt bränvinstillverknings-förordningen hitintills verkställts af Borgerskapets Äldste i stad och sockne-nämnd pä landet, hafva Rikets Ständer, med anledning af den förändrade kommunalrepresentation, som genom de den 21 Mars 1802 utkomna nya kommunal-författuingar blifvit påbjuden, ansett böra uppdragas å landet åt Kommunalnämnd och i städerna åt Stads-fullmägtige eller, der sådane ej finnas, åt allmän Rådstufva; hvarjemte Rikets Ständer, enär ledamöter i Kommunal-nämnd komina att utses elter helt andra grunder än Sockne-nämnd, ej ansett nödigt att bibehålla det i 2 mom. af denna § förekommande stadgande, alt, der bränvinstillverkare å landet skulle ega eller innehafva mer än halfva antalet hemman i socknen, vittnet skall utses af den Sockne-nämnd inom närbelägen socken, åt hvilken Konungens Befallningshafvande delta uppdrag lemnar. § 40. Då Rikets Ständer ansett försummelse att i behörig tid erlägga afgift för anmäld bränvinstillverkning icke böra bestraffas såsom lönbränning, bar redaktionen af denna § blifvit sålunda ändrad, alt de här förekommande orden “och afgift blifvit erlagd® uteslutits. Hih. till 11. St. Skrifvelse, N:o 156. § 41. Då, i de lall latiludsvstemel i denna författning blifvit ia k 11 aget, förhållandet mellan det lägsta och högsta beloppet af de flesta öfriga i V artikeln förekommande bötesbestämmelser är del af 1 till 10, hafva Rikets Ständer ansell samma förhållanden äfven i det här förekommande läll höra iakttagas; hvadan ansvaret för den, som samtidigt tillverkar bränvin å samma egendom uti flera brännerier eller I samma bränneri med flera särskilda redskap eller å annat ställe än han uppgifvit, blifvit bestämdt till böter från och med 100 lill och med 1,000 Riksdaler. § 43.
Må man icke kalla det gaspiliage, att större summor, an som behöfvas, samt under högsta oregelbundenhet och knappt nog någon redovisning, användas till uppbördskostnader, till löner åt personer, som icke göra tjenst, ja alt man använder Statens medel till och med till visitkort? Allt detta kunna herrarne finna detaljerad!, om de behaga genomläsa revisorernes berättelse till R. St. Jag tror icke, att någon sansad man, med afseende på hvad jag i öfrigt har talat om armeens personal, bort missförstå mitt omdöme om denna arinees karakter. Till R. o. Adis kännedom ligger mitt skriftliga yttrande här förvaradt, och jag må nämna, att. då en ledamot af cancelliet nyss begärt, att jag, i anseende till den vidsträckta rensluifning, som nu förestår cancelliet, skulle återtaga detsamma och derå lemna en afskrift, hvilket jag äfven lofvade; så måste jag nu återtaga detta löfte, på det attingen må tro, alt någon correction af hvad jag en gång med berådt mod skrifvit ägt rum , eller utaf mig blifvit verkställd; och jag hoppas, alt den ifver, som här emot ettord har blifvit väckt, sålunda af sig sjelf skall förfalla. H. R o. Ad. uppskjöt den återstående öfverläggningen till eftermiddagen. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 9 Maj i84o. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af StatsUtskts utlåt. N:o 44» angtde regler:n af utgifterna under riksstatens tredje hufvudtitel. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Då jag nu ofrivilligt uppträder, anhåller jag att få öfverflytta på Hr von Hartmans - Den g Maj c. m. 48. mnnsdorff och Gr. Lewenhaupt §ldelar af ansvaret, derföre att jag förlänger discussionen och derigenom upplager R. o. Ad:s s. k. dyrbara tid. För min del skall jag likväl söka alt hushälla med densamma.
Liss Lars Olssons från Kopparbergs län motion, om förändring i sättet för redovisning af den del utaf den s. k. personliga skydds-afgiften, som till folkskolorna ingår; och Anders PehrssonS från Östergöthlands län motion, angående lagstiftningen för bränvins-tillverkningen i Riket och beskattningen derför. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till LagUtskottet följande motioner: l:o Af Erik Mallmin från Westmanlands län, om ändring i förlattningarne angående stängsel-skyldigheten och i anledning af berörda motion afgilne yttranden; 2:o Af Gustaf Hultman från Nerikes län, att fader, hvilken linnes oförmögen att bidraga till sitt utom äktenskap födda barns underhåll, måtte åläggas allmänt arbete, äfvensom ett i anledning af berörde motion algifvet yttrande; 60 Prot.-Utdrag den 26 November 1856. 3:o Af Erik Ersson från Gefleborgs län, om ändring i Kongl. Kungörelsen den 19
Redan vid införandet af det nuvarande statsskicket, ansågs det såsom en väsendtlig brist i vår national-representation, alt flera vigtiga samhällsklasser voro derifrån uteslutne. Öfvertygelsen härom har sedermera allt mer och mer vunnit i styrka; och en följd häraf har äfven blifvit, att åtskilliga, förut orepresenlerade samhällsklasser, genom delvis företagna ändriugar af Riksdags Ordningen, vunnit representationsrätt uti något af de tre valde Riks Stånden Så hafva i Preste Ståndet blifvit upptagne Universitetens tjenstemän och Vetenskaps-akademiens medlemmar; uti Rorgare-Ståndet, ofrälse bruksegare, i städerna bosatte fastighetsegare och icke burskapsegande näringsidkare, dessa sednare äfven om de tillhörde annat RiksSiånd; saust i Bonde Ståndet, egare af säteri och frälsehemman. Oaktadt delaktighet i representationen pa sådant sätt blifvit nu uppräknade samhällsmedlemmar beredd, återstå dock ännu åtskilliga, hvilkas anspråk på en dylik rättighet allmänt erkännes. Främsta rummet bland dessa intaga onekligen ofrälse hemmansegare, hvilka förut tillhört annat Riks Stånd eller ock innehaft ordinarie beställning i Rikets tjenst. Grunden för dessas anspråk på representationsrätt erkändes redan af 1809 års Konstituiions-Utskott såsom billig och rättvis, ehuru Utskottet, i anseende till bristande utredning af frågan, ansåg sig icke kunna framställa förslag om deras intagande I representationen. Sedermera har förslag om inrymmande uti BondeStåndet af nämnde samhällsklass blifvit framstäldt till Rikets Ständer, så väl vid 1817 Bih. till R. St. Trot. 1859 ty 1860. 3 Sami. 6 Uäft. 1 2 Konstitutions-Utskottels Memorial N:o H. och 1818 årens, sora vid sistlidna riksdag.
De öfriga skulderna utgjordes af: de för begge jernvägslånen bildade särskilda amortissementsfonders sammanräknade belopp, » 1,451,436: 20. förfallna räntekuponer för 1858 års jernvägslån, hvilka icke inom 2 år från förfallodagarne blifvit hos Tyska låneöfvertagarne till inlösen företedda och derefter endast omedelbart af Riksgälds-kontoret infrias, 81 Th:r, motsvarande » 216: Runt R:dr 47,426,277: 53. Deremot uppgingo vid 1861 års utgång de i samma räkenskap redovisade tillgångar till R:dr 14,274.647: 50. och bestodo af: det hos Bankirhuset R. Edånger i Frankfurt arn Main innestå ende belopp, Th:r 8,644: 9. 9., -eller R:dr 23,051: 53. af Rikets Ständers Bank icke erhållen godt görelse för de med influtna jernvägslåneinedel i Hamburg verkställda afbetalningar å 1858 års tillfälliga statslån, Mark Banko 2,250,000 » 3,000,000: tillsvidare förräntade medel, jemte derå upp lupne räntor, » 8,095,652: 76. innestående behållning ä Riksgälds-kontorets räkning N:o 2 i Rikets Ständers Bank » 1,558,757: 1. en af Allmänna Hypotheks-banken på Bankirhuset H. J. Merck cfc K:o utställd, vid 1861 års slut icke förfallen, invisning å 55,000 Th:r » 145,750: — de för meranämnde lån bildade särskilda liqvidationsoch amortissementsfonders egande behållningar » 1,451,436: 20.
Innehafvarne kunna icke längre berga sig derpå och öfverlemna torpställena till någon spekulant, derefter säljaren erhåller utsyning till ett nytt nybygge och förfar på samma säll och sålunda förstöras vära skogar. Då nu R. St. icke begära annat än alt denna industri måtte uphöra, så tror jag icke, att man bör lenina denna punkt oanmärkt, Vidare heter det, all man hos K. M. skall begära att erhålla en i möjligaste måtto fullständig upgift på Kronans i behåll varande skogar. R. o. Ad. torde finna vigten af kännedomen om den skog, som finnes qvar, och huru mycken kostnad, som förtje - 364 Den 11 November f. m. nar att derpå nedläggas. Mig synes således, att begäran derom är tillständig. Vidare oell i bufvudsaken förekommer den skillnad, att enl. Hr von Hartmansdorffs förslag, begär man endast alt boslällsskogarne blifva så ordnade, alt man kan ega någon säkerhet derom att dessa skogar blifva vårdade. Detta är också hufvndsumman af hvad Utskrn föreslagit, oell jag tror icke, ali man beltöfver gå längre. Jag anhåller således om bifall till delta förslag, och alt R. o. Ad. icke malle ingå i de detaljer, Utsk:n i sin välmening föreslagit. Gr. Sparre: I anledning af Frih. Raabs yttrande, alt oskiftade skogar icke finnas, vill jag åberopa hvad jag sagt honom förut vid ett serskildt sammanträde, nemi. alt dylika skogar finnas icke blott i de norra Länen, ulan äfven i andra trakter af Sverige, och att jag sjelf har del i en sådan skog. Likväl och då jag erkänner att Ulsk:ns förslag är eli väsendtligt afsteg från det gamla skiftessåttet, vill jag icke envist vidhålla della moni., om R. o. Ad. icke godkänner detsamma. Jag har endast velat närmare redogöra för Ulsk:ns skäl. Jag vill icke spilla många ord derpå och jag tänker icke heller begära votering. Beträffande Frih.
Äfven i afseende å det under N:o 3 af Utskottet föreslagna vilkoret: ”att lönförhöjning icke må tilldelas mer än en lärare inom hvarje församling, företrädesvis den, som vid fast skola är anställd”; hafva två Stånd stadnat emot två. Detta vilkor är nemligen antaget af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, men förkastadt af Presteoch Bonde-Stånden. I följd af hvad sålunda förekommit får Utskottet för omförmälda skiljaktigheters afgörande genom omröstning föreslå följande voterings-proposition: a) ”Den, som vill, att Rikets Ständer — på sätt Stats-Utskottet föreslagit och Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet för sin del beslutat, — såsom vilkor för användandet af de till löneförbättring åt folkskolelärare anvisade 80,000 R:dr, stadga, bland annat: ”atl bidrag deraf må lemnäs endast de församlingar, som till aflöning åt folkskolelärare redan tillskjutit ett belopp, som minst motsvarar den hvarje församling förut anslagna andol i personliga skyddsafgiften”, - röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, hafva, med godkännande af berörda vilkor i öfrigt, Rikets Ständer, i enlighet med Presteoch Bonde-Ståndens mening, beslutat, att de deruti förekommande orden: ”till aflöning åt folkskolelärare redan tillskjutit” utbytas mot: ”till sitt folkskoleväsendes årliga behof förut tillskjutit”. b) ”Den, som godkänner Stats-Utskottets förslag, att såsom ytterligare vilkor för användandet af de till löneförbättring åt folkskolelärare anvisade medel skall bestämmas: ”att lönförhöjning icke må tilldelas mer än en lärare inom hvarje församling, företrädesvis den, som vid fast skola är anställd”; — röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, har frågan om detta vilkor förfallit.” 15:o.