Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr. öre. bunkar, burkar, buteljer och flaskor, på hvilka varor inkomma, och som icke, enligt särskildt stadgande i taxan, inbegripas uti viglen för tullberäkningen Fria. fönster-, alla slag . kemiska 1 skålp. 4 Fria. ljusk ron1 skålp. 12 optiska, lösa och oinfattade 1 skålp. 25 patent-, och glastakpannor Fria. spegel-: rå och oslipade eller s. k. glasämnen 1 skålp. 3 slipade, ofolierade .. 40 andra slag, karafiner och pressade eller slipade flaskor derunder inbegripna, 1 skålp. 20 Glasfluss er: oslipade, samt slipade, men oinfättade 1 skålp. 60 infattade med Guld eller Silfver, vägas med infattningen och förtullas såsom den; infattade med andra ämnen, tullbehandlas såsom Bijouterivaror. Glasvaror, försedda med flätning, som icke utgör varuemballage 1 skålp. 20 Glasgalla Fri. Gtasskärf eller Krasglas Fritt. Glete, eller Glitt, alla slag 1 skålp. 2 Glober Fria. Granatäppleskal Fria. Grifflar af sten Fria. Gryn, utom af spanmål: ris-, äfvensom rismjöl andra slag 1 skålp. 2 1 skålp. 4 Gräs, ej speciliceradt, oarbetadt . Fritt. färgadt, tränsadt eller upprispadt 1 skålp. 3 Gräsmattor och Gräsrep Fria. Grönsaker, friska 1 centner. Glaubersalt; se Salt. Glycyrrhiza ; se Lakritsrot. Grains d’Aviguon; hänföras till Färger, ej specificerade. Gramaner; se Gulddragareoch Snörmakarearbeten. Granatäpplen; se Frukter och Bär, ej specificerade. Gryn af spanmål; se Spanmål. Guitarrer; se Instrumenter, musikaliska. 308 Förslag lill Tulltaxa. Qvantitet In föra ela - för Tullberäkningen. tull. Riksmynt. Guld, oarbetadt R:dr. | öre.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exp.Ulsk. inkomna förslag till R. St:s underd. skrifvelse lill K. M.: N:o 81, ang:de medel till arfvoden m. m. för Lagberedningen ; N:o 82, ang:de regleringen af utgiflerne under riksstalcns 2:dra hufvudtitel; samt N:o 83, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 3:dje hufvudtitel. Föredrogs LagUtsk:s d. 11 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 53, ang:de fullgörande af underrätts dom, såsom villkor för rättighet till fullföljd af talan deremot. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: LagUtskrs förslag N:o 52, ang:de lagmansrätternes indragning, har nu mera blifvit af 2:ne Ständ bifallet, hvaremot den af Frih. Stjernstedt vid samma betänk. fogade reservation blifvit af de 2:ne öfrige Stånden antagen. Frågan kommer således att afgöras i förstärkt LagUtsk., och i fall Frih. Stjernstedts reservation dervid antages, blifver pä samma gång antaget ett förslag, hvarigenom stadgas om erhållande af utmätning efter Usta domstols dom. Jag hemställer derför, om icke betänk. N:o 53 kunde få hvila, till dess utgången af den omnämnda voteringen i förstärkt LagUtsk. visat sig. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt något hinder för propos:s framställande å bifall lill den nu af Gr. Lagerbjelke gjorda begäran visserligen icke mötte, men. att H. Ex. likväl ansåge sig böra upplysa Grefven derom, att LagUtsk:s betänk. N:o 53 redan blifvit af 3 Stånd bifallet. Hr Printzenskjöld, Carl: Jag anser det af Gr. Lagerbjelke omförmälda betänk, icke med det nu föredragna hafva ett så nära sammanhang, att ju icke detta sednare nu kan blifva föremål för R. o.
Om t. ex det ifrågasattes att uphäfva lifegenska pen i Ryssland, är jag öfvertygad att de lifegne sjelfva, om de Den 30 September f. m. 445 linge afgifva sina röster, på många ställen skulle uttala sig deremot, ty det till tior förslafvade sinnen att icke förstå sitt eget bästa. För öfrigt tror jag icke, att det är alldeles grundadt, detta påstående örn qvinnornas obenägenhet, mot att blifva myndiga Jag har också hört mig för i delta afs., och jag har kanske till följd af mitt yrke någon större erfarenhet af hvad qvinnorna i själ och hjerta önska och tänka; jag har trott mig finna att de flesta af dem önska denna förändring i sin ställning då man uplyser dem om alla omständigheterna dervid, om de också i början bäfva tillbaka derför. Och ser man på följderna häraf, så ä>- jag öfvertygad att, om detta förslag blir antaget, qvinnorna skola några decennier derefter välsigna de personer, sorn förskaffat dem denna frihet. Slutligen må det tillåtas mig alt i största korthet fästa upmärksamheten vid Biskop Annerstedts reservation. Jag gör det icke så mycket derföre, att jag tror densamma kommer att utöfva något synnerligt inflytande på frågans afgörande, utan blott för att anmärka det sällsamma uti att en sådan reservation kan komma från en person, som är icke allenast kyrkans tjenare, utan till och med en primas ibland dem. Och på hvilka grunder har han yrkat afslag? Jo! han har till en början åberopat, att ett sådant förslag förut icke kunnat vinna bifall, hvilket således innebär att han misströstar om civilisationens framgång. Vidare bar han hemtat anledning deraf, alt. man i Norrige icke bifallit, qvinnans myndighet. Denna sista anmärkn. är blott ett svepskäl. Det skall visa sig om jag icke har rätt, när frågan om religionsfriheten förekommer att afgöras, och det skall blifva intressant att erfara om reservanten äfven då vill åberopa Norriges exempel. För öfrigt, har han sagt, att detta myndigbetsblifvande skulle vända hennes håg från hennes rätta verksamhet, men han säger tillika, att håg för affärsverksamhet hos qvinnan hörer till undantagsfallen.
Ja, verkligen; alltså ja, der var dungen, den rätta dungen ... det gick igenom honom ett styng af smärtsamt ljuf erinring, när han plötsligt fick syn på sin fäderneby, – hela hans barndomsoch ungdomslif sammanträngdt i ett moment med dess stunder af godt och dess stunder af ondt, bitterhet och sötma i ett, råga och tomhet på samma gång, ett perspektiv som kom och svann i nuet, ett perspektiv utöfver hela hans lif och väl ännu längre tillbaka och som icke gripits af hans yttre ögon, en känsla som grep honom med hela styrkan af generationers och århundradens tillvara i lidanden och fröjder, i saknad och solsken, i lif och död, ännu en gång blossande upp i honom, ättlingen, fortsättaren, uti denna sekundsnabba känsla, hvilken skjutit igenom hans innersta själ såsom ett stjernfall öfver natthimlen. Han red utför branten och vidare ut på slätten. Hans stämning hade brutit sig, när han åter satte hästen i gång, – brutit sig, såsom alla böljor göra; och tanken på det närvarande hade gjort honom nykter och torr. Men det förtog sig åter, allt som han red. Ju längre han kom, dess enträgnare och intimare talade bygden till hans hjerta. Nu kände han redan igen hvar krökning af vägen och hvar gård; han hade ju förr i tiden sutit i hvarje trädgård, och han kunde noggrannt göra sig reda för, hur det såg ut inne bakom fönsterna. Han begynte få helsningar och ge helsningar; måste stanna utanför en port för att slå af en passiar med en gammal barndomsvän; red igen, och måste ånyo stanna. En känsla af trygghet, af säkerhet steg upp i honom: han kände sig hemma. Och när han omsider red in i den gamla fädernebyn, der farbrödernas och morbrödernas och kusinernas gårdar lågo breda och vederhäftiga, den ena splittsprångande ny och den andra ålderdomsvärdig som en gubbes silfverskägg, kände han sig med ens så lätt och ljus i sinnet, som om han rede i ett friareärende, der han i förväg vore viss om utgången. Herregud, det hela vore ju en ren bagatell; löjligt att göra sig bekymmer deröfver ...
Deremot, om ingen Ambaftadeur hälieS, sä kunna § de angelägnaste beskickningar, jag menar till Frankrike, Ryssland, England, Rhen-sörtunver och Dannemark besättas med Ministrar af andra rangen, hwardera kont med 12,020 R:d om ä»et, och öfwerffottcr af de anstagna medcln wara tillräckligt tik bade exrraordinaira utgifter, som Vid utrikes Hof ej rmdrvikas kunna, och ritt förbättring af rap - Den !2 Deccmbcr. 6«7 pcllerade Minister-Staten, hwilken framför nägon annan af Rikets Stater kräfwcr denna förbättring as Ko.nurtgcns och Riksens Ständers, icke blon rätkwija, nej jag törK tillägga mcnsklighet, och i bada detza dygder förwarake heder. Äswan upräknadc Beskickningar kunna till och med gerna dateras esler hwarje lokala behof, enär nämligen ofta och skiftenas alt efter omständigheterncs kraft, ben ena eller andra Beskickningen, eller ock flere pä en (sami, lämnas vacant», och emedlertid besirideS as Charge des Afl. res, hwilken med en tredjedel af Minister. tractameiilei >orde wara belåten; dä besparingen aolmgen hel och hallen stadnar Uti SratS-Ccchan eller någon del deras lämnas ät deir permiiterade, men icke rappellerade Ministern, under vacanee-riden.
DiscontCrediiivet således blifvit fördeladt, det skulle finnas att betydligt mera vore inom något Dislrict. utlåndt än hvad efter oftanärhnda proportion af hela Creditivet för samma District belöper, och behof af ökade Jhan finnes uti det eller de JDistrict, som erhållit mindre, utlånfngarne efter liand böra jemnkas intill dess att totala utlåningen vid hvardera Gontoiret uppgår till fdelar för Stockholms, idelar för Götheborgs, Iianco-Utskottets Betiinkandyrt. jftg och jdel för Malmö Contoir af hela den tiil 33 iscantrörelsen anslagne summa. 4:0 Xngar åter så stor del af utlåningar» ne, att desamma betydligt understiga ofvannämnda belopp af 7,200,000 E:dr upp hörén tills vidare fördelningen. Eil. Litt. IL Mäns Matti »sop ad. Under deri förmodan, att BancoIHscont» utgreningar i vårt Band grundlädes af en Patriotiskt åsigt att, jemte Städernes förkofran i Ha ndelskrafter äfven Bandsorteme underlättad, i den betryckta ställning, sorn sä ofta sannolikt afmålats, har jag varit ghdaf den utgång Bikets Högloft. Ständer funnit för godt vidtaga genom ett UåneContoirs inrättande i Götheborg samt ett dito i Södra Otterne af Biket. Hufvudgrunderne voro goda och ingen, ian neka att ju icke Södra Orteme i synnerhet behöfde något tillfälligt understöd så.sornt xnera folkrike än andra Provincer samt mera, producerande, derigenom deras rörelse lika säkert hade inflytelse äfven på exporthandeL 33 etta senare har jag trott vara grundprincipen för Discontutgreningen, nemligen att Städer» nes Handlande, genom underlättad Credit, kunde af Bandtmannens production finna ett ex. p^ort t il 1 fälle och således för det stora nyttiga, åtminstone i varuutbyte göra oss af contant, betalning för Utländningen oberoende. Jag säger att detta har utgjort min afsigt med liela denna anstalt intill dess föreslaget.
Afven följande kr hafva 1ivinJ.iga sl~olrkdsleclarnöter olika försailili.ngar (där deras antal valts B Acle i 1~~1f~~nclstaclen.s för närvarande är 7) och 1 % flera ställen i lanclsorten. Lika1.ecles 11 a. lrviinior invalts i fattigvårclsstyrelse~: i flere mindre städer och på landsbygden. Däremot har Stoclrholms fattigvkdsnänniic~, deii myiidigliet, sonn liar att tillsatta fattigv&amp;rdsstyrelserna, hittills iinderlhtit a t t i clessa invälja kvinnor, en försiunmelse, för hvillcen nämnden för ett - pk &amp; r sedan kdrog sig en anmärlrning af sina revisorer. a: i:. ; i: Af denna l~ortfa~ttacle öfversilit af arbetet för höjande af kviiincziis rättsliga och sociala stalliiing, torde synas, att ofri, sksoin vi i uppsatsens börjaii framhöll, tioiirsperioden 1885-95 ej liar a t t uppvisa iiagra epokgörande alidringar inom 1i.r mmo' lngsti ftiiingen, detta arbete dock &amp; tt franiht. Reformer., som ~ ~ n d e de r närmast för e g h c l e decen nierna genoinf (irts, Iiafva v~1111i.it inokad och vidare utveckling, de nya falt., som öpp53 nats för 1cvin.lig verlwmhet, liafva iiitagi ts af ' kviim or, Iivilka till fyl1.e~ visat, att de äro dugliga för de nya vari ', som anförtrotts dem. 31ånga frön till nya, anda mer genomgripande reformer bafva satts, frön, ' Iivilka helt säkert i en icke alltför aflagsen framtid skola bringa rika skördar. medlemmarna i Terbundets styrdser och ' komitier. Förbundsstyrelsen Adlersp: hrre, Sophie .. 1884- Beckiuan.
(DUN 1804 Hvilken är den första? Den första kvinnmotsåg alltså denna premiére med ganska mycken liga elev å apotek inom Sverige är dotter till spänning. Och om man ej har alltför stora anapotekare Fr. Leth i Hörby fröken Martha Elisaspråk på originalitet o c h uppfinningsförmåga, utan beth Leth, som den 20 sistlidne december af menöjer sig med smekande melodier och vackra kö- dicinalstyrelsen antogs till elev å Hörby apotek, rer samt en färgrik instrumentering, som här dock hvadan alltså åtskilliga tidningars meddelanden stundom blir något för öfverväldigande, så torde om, att kvinnliga elever, en från Malmö o c h en förväntningarna på operan som helhet betraktad från Säter, redan förut såsom apotekselever skulle ej blifvit svikna. Reminiscenser från andra beantagits äro, enligt uppgift från medicinalstyrelkanta operor förekomma. De mest märkbara torsen, felaktiga. - de vara don andra akten inledande tärnkören, som lifligt erinrar om spinnkören i » Flygande hol. ländaren », samt bröllopsmarschen i tredje akten, Undervisning i konstväfnad. Handarbehvilken har ett nästan allför lifligt tycke af martets vänners skola för konstväfnad härstädes öppnas åter den 15 dennes under ny ledning af frö- I schen i » Tannhäuser ». Operan är emellertid alltken A. M. Hamilton, hvars erkännansvärda verkigenom melodiös, och några af melodierna äga en samhet under de senare åren som föreståndarinna nordisk färg och karaktär. Instrumenteringen är för en dylik skola i London fdun förr varit i tillskickligt gjord, men som sagdt stundom något för fälle omnämna. Vi hänvisa ang. närmare uppbullrande. lysningar till annonsen i detta nummer. Brister föreiinnas nog. Den mest anmärkningsvärda torde vara bristen på tillräcklig karaktärisering af de olika hufvudpersonerna. Särskildt Porslin sm ålande damer. Utställning af borde officeren Edzard bättre hafva tillgodosetls arbeten i porslinsmåleri bar här i dagarne varit i detta afseende.
Slutligen och då de tillökningar jag härutinnan för vissa ändamål föreslagit, motsvaras af de nedsättningar, på andra titlar, jag hos Rikets Höglofliga Ständer påfordrat: kan man med säkerhet antaga att de 5,660,000 R:dr R:mt, hvarmed inkomsterne öfverstiga utgilterne, enligt den nådiga Propositionen, blifva för Rikets Ständer disponibla under kommande statsregleringsperiod. — I anledning häraf och som önskligt vore att med landets egne medel bidraga till de allmännyttiga jernvägarne inom riket, utan att, på sätt under sednast förflutna riksdagar egt rum, genom utländska lån anskaffa allt hvad härtill anslagits; tager jag mig friheten föreslå: att Rikets Höglofliga Ständer ville latta beslut derom: att af denna förökade statsinkomst en summa af Fyra millioner måtte användas till inköp af sådana obligationer, som utfärdas för anskaffande af lån till jernvägars byggande inom riket; och torde dessa obligationer böra öfverlemnas till Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor, att vårdas och förvaltas. Att denna min motion måtte blifva till Höglofliga Stats-Utskottet remitterad och derstädes komma under pröfning, i sammanhang med statsregleringen, vågar jag vördsammast anhålla. Stockholm den 29 November 1862. Carl Anders Larsson, från Östergötlands län. Bik. till B. St. Af Sven Nilsson från Christianstads län, derom att Slaten emot afgift af rust hällen måtte öfvertaga vissa delar af ruslningsshyldigheten i Skäne m. m. Under långa tider och mångfaldiga gånger förut, äfvensom under detta riksmöte, hafva allmogens ombud från Skåne framhållit, huru betungande den provinsen ålagde rustningsskyldigheten är och begärt lindring i detta onus, så alt endast denna fortsatta klagan kan visa, att den ej saknar befogenhet.
Då var ännu principen om kyrklig enhet — grundvalen för Upsala mötes beslut — strängt vidhållen, och en lag för Svenska kyrkan var jemväl en lag för Svenska staten och dess samtlige medborgare. Men grundsatsen om kyrklig enhet, uttalad flerestädes i vår äldre lagstiftning, bland annat genom Kyrkolagens bud (3 Kap. 8 §) att »alla af främmande religion, sorn här i riket bo och vistas, skola låta döpa sina barn af våra prester, med våra ceremonier och boner,» har sedermera blifvit i väsendtlig mån rubbad, förnämligast genom tillåtelsen för här bosatta främmande trosbekännare att uppfostra sina barn i den lära, de bekänna, samt genom upphäfvande af laudsförvisningsstraflet för affall från den Svenska kyrkan. Härigenom hafva uppstått särskildta klasser af Svenska medborgare, som ej bekänna statskyrkans lära, men om hvilkas sedliga lif staten icke destomindre är pligtig att sig vårda. Då nu de äktenskap, som statens lagar medgifvit främmande trosbekännare att ingå, följaktligen måste af staten auses lika bindande och således af lagstiftaren lika respekteras som äktenskap emellan statskyrkans medlemmar inbördes, följer ock deraf, att lagstiftaren, hvars uppfattning af äktenskapet alltid måste vara enahanda, icke kan annat än lagstifta för detsamma såsom en blott sedlig institution, bygd på en allmänt religiös grund, men icke nödvändigt på en evangeliskt kristlig. Väl må lagstiftaren anse det etiska bandet makarna emellan — bandet af inbördes kärlek, förtroende och uppoffring — säkrast befästas genom en gemensam bekännelse af den lära, staten antagit såsom den högsta; men han kan ej, med bibehållen konseqvens, anse detta band endast derigenom kunna befästas. Men med den sålunda för lagstiftningen i detta ämne angifna utgångspunkt — den enda, hvilken ej torde jäfvas hvarken af traditionerna från den. kristna kyrkans äldsta tider eller af främmande folks historia, minst ifrån våra dagar, — inser man man lätt, att staten, utan afseende å skiljaktiga trosbekännelser, måste tillåta äktenskaps ingående emellan alla de statsmedlemmar, hvilkas qvalifikationer ej hindra antagandet att deras äktenskap kan blifva hvad staten af ett äktenskap fordrar eller en sedlig institution.
Bolméers enka måtte för hennes återstående lifstid beviljas en årlig pension af 300 R:dr Runt; till stöd för hvilken framställning, bland annat, blifvit anfördi, hurusom bemälda enka vid sin mans frånfälle icke tvekade, att lill gäldande af mannens skulder anslå sina nådårsinkomster och sålunda genast afhända sig det, som egentligen var afsedt alt tillförsäkra henne om en torftig utkomst; hvadan hon ock nu, utan andra inkomster än en ringa pension från Akademiekassan, vid en framskriden ålder och med försvagade kroppskrafter vore nödsakad att för sitt lifsuppehälle bestrida mathållning under terminerna åt vid nämnde Universitet studerande ynglingar ; och hafva, på grund af de anförda förhållandena, Rikets Ständer tillerkänt Professor Bolméers enka, Laura Lundblad en årlig pension på allmänna Indragningsstaten till belopp af 300 R:dr. 70:o. Med förmälan hurusom Språkläraren Carl Martin Spanier, hvilken den 3 Augusti innevarande år a fl i dit, under mer än 30 års tid med skicklighet förestått ett af honom enskildt inrätladt och utan något underhåll från statens sida underhållet Handels-institut eller skola, der undervisning meddelats i de moderna språken, räkning, bokföring och andra kunskaper, som erfordrades för Kontorister och Köpmän eller i allmänhet en hvar, som egnade sig åt affärslifvet, äfvensom att Spaniers lärareverksamhet varit så mycket mera gagnande, sorn den inträffat under en lid, dä de allmänna elementarläroverken ännu saknade all riglning åt det egentligen praktiska lifvets behof, har förslag blifvit väckt, att, enär Spanier, utom två ogifta döttrar, vid sitt frånfälle efterlemnat enka, som vid upphunnen ålder af 62 år, i anseende till sin i hög grad försvagade syn saknade förmåga att med arbete förtjena något till sitt lifsuppehälle, dertill behållningen i boel, hvilken uppgick till ett bouppteckningsvärde af endast 1,170 R:dr, icke lemnade tillräcklig tillgång, Rikets
R:dr eller lika mycket efter skatt som ett hemman, hvilket kan hafva varit bebodt och odladt i årtusenden och således i godhet mången gång lika, som om man ock sammanlägger tio nya hemman. Genom en sådan behandling Iråu Statens sida utgöra ock derföre öfre delarne af alla de norrländska länen med få undantag ett enda stort fattighus, hvarom som tillräckligt bevis jag endast får åberopa, hurusom det knappast är något år, som icke undsättningsmedel oundgängligen erfordras till de norra länen, antingen i form at lån, som slutligen, i brist på tillgångar, måste efterskänkas, eller som anslag till de nödlidande utan återbetalningsskyldighet. Statsmagterna och rikets södra innebyggare göra sig måhända den föreställningen att dessa medel komma alla Norrlands innevånare tillgodo; men så är icke förhållandet. Det är egentligen de liårdt behandlade och för strängt beskattade krononybyggarne, som måste få största delen, om de skola kunna lifnära sig på sina nya hemman. Man klagar, och ej utan skäl, öfver att de Norrländska skogarne utrotas, men hvad är största orsaken dertill, om ej lagstiftningen om krononybyggarne? Jag svarar härtill obetiugadt ja. Efter nu gällande föreskrifter, att nybyggaren skall på så kort tid uppodla sitt innehafvande nybygge, tvingas han att taga kredit hos någon brukseller sågverksegare, som lemuar honom erforderliga medei dertill, hvaremot nybyggaren såsom säkerhet för de lemnade förskotterna måste lemna köp på all sin å nybygget befintliga ståndskog; denna vili emellertid sågverksegaren komma åt så fort som möjligt och hjelper derföre nybyggaren allt hvad han kan för att få nybygget till skatte löst. Sedan detta är skedt uthugges skogen inom vanligen 10 å 20 år samt ofta inom kortare tid. Har nybyggaren något mera qvar af skogsköpesuinman än som gått åt för nybyggets uppodling, så försöker han nog att draga försorg derom att få penningarne slut lika fort som sågverksegaren drar försorg om skogens utödande. Sedan dessa båda delar väl äro undangjorda, faller nybyggaren snart i armod, ty det skenbart uppodlade nybygget kan lika litet då som från början föda sin man.
Schantz, C. J. F., Tullvaktmästare, angående godkännande af hans anspråk att, såsom tillhörande Adeliga Attén N:o 1255 170 — S — von Schantz, varda S nämnda ätts stamtafla uppförd; motion af Herr Gabriel Anrep: se Motioner, Schantz, Lars Samuel von, Under-Löjtnant i Arméen, om förhöjd pension åt honom; motion af Herr Fredrik Guslaf Du Rietz: se Motioner. Schantz, M. G. von, Expeditions-Chef, om förhöjd pension åt honom vid afskedstagande!: se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74 angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel. Scheffer, Carl Fredrik, dess Yttrande: I. 433. Schmaltz, Carl Fredrik, Regements-Kommissarie vid Kronobergs Regemente, angående pension åt honom vid afskedstagandet: se Siats-Utskottets Utlåtande N:o 74 angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel. Schmiterlöw, Fredrik Georg, dess yttrande: I. 437. Schulzenheim, Carl Werner von, dess yttrande: I. 434. Schwerin, Grefve Carl Gustaf Philip von, dess vttrtnde: I. 95. Schwerin, Friherre Jules von, dess yttranden: I. Schwerin, Grefve Otto Philip August, dess yttrande: I. 425. Sedelutgifvande provins-banker, i anledning af väckt motion om inrättande af sådana; B. IV. 273, 361; V. 37, A. 37. Sedelutgifningen utöfver metalliska valutan, angående föreskrifterna i Första Artikeln af Banko-Reglementet om Bankens verksamhet och de fonder, hvarpå nämnda sedelutgifning är grundad: B. V. 442, 458, 477, A. 477, 507. Segelled från Hattefura vid Wenern till Stora Lee, om ändring i bestämmelserna rörande stats-bidrag dertill; motion af Grefve Erik Sparre: se Motioner.