Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad redskapens försegling angår, inser jag väl, alt den är obehöflig i de större brännerierna, enär den deri befintliga redskap, äfven om den lemnäs oför» seglad, icke lärer komma att till lönnbränning användas; men om hvar och en eger innehafva oförseglad bränvinsredskap af hvad beskaffenhet och huru liten som helst, och att afhända honom eller förbjuda honom skaffa sig sådan redskap, lärer ej ifrågasättas; så befarar jag, alt en slik tillåtelse och omöjligheten för kronobetjeningen alt under nattens mörker eller i glest bebodda orter tillse, att redskapen ej äfven blir till sitt ändamål använd samt att härutinnan åstadkomma bevisning skall innefatta en frestelse till lagbrott, så stor att mången skall duka under för densamma, men ändock gå fri. Om kronobetjeningen icke eger göra beslag å sådan bränvinsredskap, som ej genom försegling är gjord omöjlig att bruka, såvida ej bevisas kan att redskapen i innehafvarens hand blifvit begagnad till lönnbränning, befarar jag att lönnbränningen, oaktadt de hårda ansvarsbestämmelserna, kommer att blifva temligen allmän. Af sådan orsak har jag icke eller delat Utskottets mening, enligt hvilken hittills gällande föreskrifter om försegling af bränvinsredskap skulle borttagas.» af Domprosten Björling: »Emot bestämmande uti 19 § af förevarande lagförslag angående bränvinsskattens utgörande med 60 öre för hvarje kanna får jag reseivera mig och yrka, att denna skatt mätte, i öfverensstämmelse med Konungens nådiga Proposition, utsättas till 75 öre kannan. Det skäl, på hvilket jag härför beropar mig, och som ock finnes angifvet uti den nådiga Propositionen, framställes helt och hållet uti sedlighetens intresse, och utgöres af den sanningen, Stt bränvinets fördyrande är det enda kraftiga yttre medel att förminska det högst för - Säfar» ansatt a Berntin.-, t.aq tamt Allm. lies».- örh Ekon.-Vtsk. Bd. Jli d. $S förderflig3 bränvinssupandet.
Men som Jönköpings-bladet är en föga läst landsortstidning, har jag ämnat utgifva dessa anteckningar, både det som varit tryckt och den andra hälften, som icke varit tryckt och som innehåller vårt vistande i München, afresan derifrån, vårt vistande i Stuttgart just när dess nya teater öppnades och nationalfesten då, samt vidare: våra längre vistelser i Heidelberg, Frankfurt under messan, Cöln etc. och hela Rhenfärden upp till Arnheim, och hemfärden från Amsterdam öfver Hamburg och Köpenhamn. Skulle Tit. vilja hafva detta, det vill säga det otryckta under de vilkor Tit. erbjudit, samt det tryckta med någon rabatt, så tror jag mig snart kunna blifva färdig dermed, ty egentligen är dervid ej annat att göra än plocka bort något och tillägga annat samt rätta de otaliga och meningsförvridande tryckfelen i det redan tryckta, samt litet ordna det otryckta. Men kanske gillar Tit. ej annat än romaner, noveller och noveletter m. m. dylikt, ehuru jag och många med mig tycka vida mera om en smula ren, osminskad sanning och verklighet, än dessa eviga inbillningsfoster, som blifva allt sämre och sämre ju flertaligare de äro, och himlen vet när jag härnäst dermed befattar mig, säkerligen blir det ej förr än jag känner denna ovilkorliga och oemotståndliga håg att affatta mina tankar i skrift, som är det nödvändigaste vilkor för all dikt, ty än aldrig har jag forcerat min penna, utan den är fri som fogel i luft. Men gifver Gud helsa och krafter, så tör nog hågen återkomma, och om jag då fulländar något af allt det som ligger påbörjadt eller skrifver något nytt, så kan jag ju lika gerna lemna det åt Tit. som åt någon annan, ehuru Tit:s erbjudna honorarium är ganska ringa mot hvad jag har fått; och skulle formatet blifva än större och arket således ännu drygare, så blef det bra litet. Men derom är tid nog att tala när jag har något färdigt, och så noga eller snål på vinst är jag dessutom icke, helst jag alltid varit nog lycklig att få skrifva för mitt nöje och aldrig af behof.
Likaledes ansåg departts-chefen, att med nybyggnad af de felande 2:ne seglande fregatterne kunde t. v. anstå, emedan, då flottan redan äger 6 sådane, det vore af mera vigt, att flottan i forsta rummet försågs med de af behofvet sä högt påkallade ång-korvetterne och ängbogseringsfartygen och borde således desse sistnämnde slags fartyg först anskaffas”. ”Aproximativt kostnadsförslag är likväl till men det oaktadt har Utsk. uti den föreslagna und. skrifvelsen fästat sig vid de för utförandet af sjöförsvars-planen erforderliga kostnaderne. Detta är det enda, hvaruti Utsk. skiljt sig från det anförande till prot. inför K. M., jag nyligen uppläst. Det bar emellertid aldrig blifvit ifrågasatt, att begära anslag till nybyggande af större ångskepp eller fregatter. K. M. har begärt anslag endast till nybyggnad af ångbogseringsfartyg, och hurudan Svenska flottan än må komma att se ut i framtiden, blifva dessa alltid lika nödvändiga icke allenast för flottan, utan äfven för arméens transporterande. Emellertid, då den föresagna und. skrifvelsen, ehuru hvarken nyttig eller nödvändig, likväl är oskadlig, vill jag för min del icke begära afslag, utan anhåller endast, att detta mitt yttrande måtte i prot. intagas. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det är naturligt att StatsUtsk., som har att pröfva föreslagna utgifter och beräkna statens tillgångar, som kunna förefinnas för bestridande af dessa utgifter, icke bordt ingå i bedömande af den utaf K. M. för R. St. framlagda plan för sjöförsvaret. Som vi nogsamt känna, upptager denna plan en större mängd fartyg, för hvilkas anskaffande erfordras ganska betydliga omkostnader; men, som sagdt är, Utsk. har, uti bedömande af försvarsplanen, icke ansett sig böra ingå, utan Utsk. har endast pröfvat de äskade anslagen. Deremot har Utsk. ansett R.
Det har ofta fått en stämpel af mindre anseende, att ta-’ la om Brännvins Förfa tningarne, kanske för att derom så mycket blifvjt sagdt, kanske också i synnerhet för det oförnuftiga bruk , sorn 192 Den 8 Maji, / ni. deraf göres. Jag delar föraktet för den, som utsträcker tillverkningen af en vara utöfver sina behöriga gränsor till allmän skada , lika mycket som för den , hvilken öfverlastar sig dermed ; men äger den fasta öfvertygelsen , att Brännvinet nu mera är en oundgänglig vara , och dess tillverkning Landets enda Näring, som nödvändigt skall verka till Productionens både bibehållande och förökande. Erfarenheten har visat , att , sedan en mängd skiften i Brännvinsbrännings-Författningarne föregått, ändtligen den år *8J5 blifvit vidtagen, på ett sätt, som bestyrkt att den varit den bästa. I)å man sistledne höst föresåg och fruktade en ryslig Spannmålsbrist, voro några som tillstyrkte Brännvinsbränningens fortfarande såsom just ett medel att (örekomma den befarade bristen , och utgången har besannat det. Jag vågar derföre , äfven af öfvertygelse att ingenting är farligare än förändringar i Oeconomiska Författningar, tillstyrka bifall af andra alternativet i Utskottets Betänkande. Grefve Mörner, Carl Slellan : Vid Riksdagens början voro många af den tankan, att högsta Brännvins-pannerymden borde nedsättas ända till 59 kannor. Detta var anledningen till OeconomireUtskottets först i ämnet afgifna Betänkande, hvilket ifrån samtelige RiksStånden återremitterades. Under tiden hade meningarne ändrat sig, och flere yrkade att 1815 års Förordningar måtte upptagas och bibehållas. Den 8 Maji, f. nu 193 behållas. Jag för min del tror, att lämpligast Vore, att nämnde Författningar finge orubbade fortfara, och ii stämmer helt Och hållet med de värde Talare , sorn ansett dem vara förenliga med Landets förmon* Grefve Gyllenborgs serskilta Motion rötande detta ärende, förtjenar visserligan afse, ende Grefven yrkar att
I stöd af alla dessa anförda skäl och omständighete.r, och då jag förnummit hurusom anspråk göras på betydligare anslag för utvidgning af mindre skolor, som, hvad deras läge och förhållande till omgifvande landskap beträffa, omöjligen kunna komma att sprida samma gagn, som Hudiksvalls skola genom sitt i alla afseenden centrala läge måste göra, så vågar jag med tillförsigt emotse Rikets Höglofliga Ständers benägna bifall till den billigare begäran, jag här, för en större skola med naturligt tillfälle till vidsträcktare och likformigt gagn inom landet, vördsamt frambär. Om remiss till Stats-Utskottet begäres vördsamt. Stockholm den 29 November J862. Julins Unni. Bilt. till B. St. Af Herr Heiisclien: Om utarbetande af lagar i afseende å religionsfriheten, fullt öfverensstämmande med grundlag arnes stadganden, angående religiösa förhållanden. I 7:de afdelningen af »Danmarks Riges Grandlov» af den 5 Juni 1849, hafva, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de, sedan år 1789, hos flera civiliserade nationer införda grundlagsstadganden, angående religiösa förhållanden, intagits följande allmänna hufvudbestämmelser: »§ 81. Borgerne havé Ret til at forene sig i Samfund for at dyrke Gud paa den Maade, der stemmer med deres Overbeviisning, dog at Intet lmres eller foretages, som strider mod Ssedeligheden eller den offentlige Orden. § 82. Ingen er pligtig att yde personlige bidrag til nogen anden Gudsdyrkelso end den, som er hans egen; dog skal Enhver, der ikke godtgjör at vaere Medlem af et i Landet anerkjendt Troessamfund, til Skolevsesenet svare de til Folkekirken lovbefalede personligé afgifter. § 84. Ingen kan paa Grund af sin Troesbekjendelse beröves Adgang til den fulde Nydelse af borgerlige og politiske Rettigheder, eller unddrage sig Opfyldelsen af nogen almindelig Borgerpligt».
Det enklaste bevis på en regels rigtigliet är: att den tål att consegvent utbildas Den 12 Junii e. m. 69 och tillämpas, Vöre denna computation vid arfsföljdens bestämmande naturlig och rigtig, då skulle icke undantag ifrån densam^ ma vara af rättskänslan så högt påkallade. Nödvändigheten af undantag ifrån dess conseqventa efterföljd har också alltid, till och med i sjelfva det ögonblick, då arfsföljden derefter först bestämdes, gjort sig gällande, och ehuru hårdnackadt forntida Lagstiftare, vid arfsföljdens stadgande, bemödat sig, att följa nyssnämnde computation, hafva de likväl ej i 1^34 års Lag förmått tillämpa den på aflidnes egna Bröstarfvingar, eller på dess Bröder och Systrar samt deras barn. Hade ej genom dessa undantag ifrån Computationens begagnande, densamma vid de oftast inträffande arfsfall livilat obegagnad; så hade visserligen orimligheten af sjelfva Regeln om dess begagnande fallit för klart i ögonen, för att icke långt för detta vara förkastad; men då den endast trädt i verksamhet vid mera sällsynta fall, bar man åtnöjt sig med att förvånas öfver de vidunderliga resultat den boredt, utan att göra sig mödanatt dem, för framtiden, förekomma. I nödvändigheten af dessa undantag ligger emedlertid beviset för rättsvidrigheten af den regel, som stadgar denna Computations användande vid arfsföljdens bestämmande, då deremot den Regel, utur hvars rot undantagen utspirat, alltid fram - 7o Den 12 Junii e. m. står lika enkel som allmänt giltig, den nemligen att personer, af närmaste gemensampia ursprung med den aflidne, äfven äro närmast till dess qvarlåtenskap — till arf. $åledes först den dödes egne Bröstarfvingar. Dernäst — då de ej äro lill — den dödes föraldrar med deras bröstarfvingar; och först, då icke någon af dessa finnes, Faderfader, Fadermoder, Moderfader och Modermoder ?ned dera§ Bröstarfvingar o. s. v.
Utom de af Utskotten för dessa förändringar anförde skäl, får jag tillägga, alt i5 Cap. 1 och 2 §§:na SkiftesStadgan, som strängt förordna om tillträdet af de nya Skiftena, icke synas medgifva något uppskof i verkställighet af liela Skiftet, om också pluraliteten skulle vilja jämka sig emellan, sedan den eller de, som sökt Skiftet, fått sina lotter utbrutna, och att jag af erfarenhet känner, att Enskiften, som lätt och villigt i Skaraborgs Län verkstäldes efter den modification 1812 års EnskiftesStadga i dessa delar medgaf, genom de strängare åtgärder, som nya SkiftesStadgan föreskrifver, orsakat missnöje, emedan anledning derigenom är beredd för den mindre vältänkande, att preja och skada sina Grannar jned hotet af Laga Skifte. Då man med skäl yrkar säkerhet för personer, tanke-, skrifoell tryckfrihet, så synes mig, att Lagstiftaren har orätt, att till den grad vilja vara förmyndare för enskild tas egendom, att deras undergång derigenom sättes på spel, hvilket dock, genom ett efter nya SkiftesStadgans ordalydelse strängt verkstäldt Laga Skifte, skulle kunna ske med flera uti större Byalag, endast derföre, att en enda fordrar Den 6 April e. ni. 339 Skifte, och det är vid sådana tillfällen sorn 1812 års EnskiftesStadga visade sig välgörande. Genom den uti 12 Cap. 8 §. af Utskotten föreslagne förändring, verkas als ingen osäkerhet för graderingen, tj innan utbrytning för den, som sökt Laga Skifte, kan ske, skola alla ägorna graderas, och plan för hela Skiftet uppgöras; sålunda blir den, som söker utbrytning, under graderingen alltid i osäkerhet, hvarest han erhåller sin lott. Att de af Friherre Wrangel omtalla rikare Bönders medel att åtkomma fattigare grannars Egendom, äro skäligen obekanta i den ort jag bor, anser jag för lycka.
Om man då antager att någon konseqvens finnes i grundlagen så har det icke varit grundlagens mening ali för banko-frägor skulle gälla något annat än grundlagens allmänna stadgande att frågor der 2 Stånd stadna mot 2 skola förfalla, såvida de icke genom sin inre natur göra ett sådant förfallande omöjligt. Att frågor ang:de Banken hafva förfallit och att denna fråga som endast angår ett arfvode är af natur att kunna förfalla, torde väl icke kunna förnekas, ty eljest händer . icke något annat än att arfvodet icke utbetalas. Jag får derföre för min del anhålla om FIr Gr. o. Landtm:s propos. på afslag å det här framställda betänk. Frih. Cederström, Jakob: Gr. Lagerbjelke har försökt att gifva grundlagen en tolkning för dess tillämpning, men 83 § Reg.Fm innehåller följande: ”ej må någon för framliden gällande förklaring af grundlagarne stadgas, ulan på det sätt, som enl. föreg:de 2:ne §§ vid ändringar i dem iakttagas bör. Efter deras ordalydelse skola de i hvarje serskildt fall tillämpas.” Nu begär jag, alt om den af honom begärda propos. skall kunna af Hr Gr. o. Landtm, framställas, Gr. Lagerbjelke måtte visa den § i grundlagen som talas om frågor rör:de lagstiftningen för Banken skola förfalla då 2 Stånd stadna emot 2. I den händelsen torde det prejudikat som blifvit nämnt ingalunda komma i fråga rörde grundlagens tillämpning emedan grundlagen icke får efter prejudikater tillämpas utan ovillkorligen skall efter sin ordalydelse tillämpas. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle den uti BankoUlsk:s mern. N:o 90 föreslagna voter:s-propos. ropades ja och nej, hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. afsloge denna voter:s-propos., samt dä härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande. Frih. Cederström:
Konstilutions-Utskoltet. som den 12 innevarande månad erhöll del af Borgare-Ståndets ofvanomförmälda protokolls-utdrag, fann, vid samma dag skedd föredragning af ärendet, nödigt att ega tillgång till det uti ämnet förda diskussionsprotokoll, och aflat i sådant afseende till Borgare-Ståndet vördsam skrifvelse, med hemställan derjemte att, enligt Utskottets uppfattning, den tid af åtta dagar, inom hvilken Utskottet ålåge att till Ståndet inkomma med moliveradt och bestämdt utlåtande öfver frågans stridighet eller enlighet med Grundlagen, borde beräknas ifrån den dag, Utskottet motloge nämnda diskussions—protokoll ; hvarefter och sedan Utskottets berörda hemställan, enligt tillhandakommet protokolls-utdrag af den 14 dennes, blifvit af Borgare-Ståndet godkänd, har Utskottet den *20 innevarande månad fått emottaga ifrågavarande »liskussioos—protokoll; och kommer således tiden, inom hvilken Utskottet åligger att till Borgare-Ståndet afgifva sitt utlåtande, att räknas från sistnämnda dag. Då Utskottet nu till slutlig pröfning företagit detta till dess handläggning sålunda hänskjutna ärende, liar Utskottet sökt att åt dess utredande egna all den sorgfälliga granskning, som frågans vigt och betydenhet kräfva. Och har Utskottet ansett rätta sättet, alt finna en säker tillämpning af Grundlagarna på förevarande fall, vara, att genomgå och med hvarandra jemföra de Grundlagsbud, som i ett eller annat hänseende beröra frågan. Den <§, som härvid först framställer sig, är den 21 § Riksdags-ordningen. Konstilut ions - Utskottets Memorial JW 4. Hiir omnämnas t vänne olika auktoriteter, nemligen, dels Justitie-Statsministern, eller den Konungen i hans ställe förordnar, biträdd af vederbörande Fullmäktige i Banken och i Riksgälds-kontoret, dels ock de särskilda Riks-Stånden.
Herr Lagerhjelm, Pehr: Jag får äran upp4 lysa, att målet ensamt inom StatsUtskottet blifvit behandladt. I BancoUtskottet var blott summan i fråga, och som dm redan är bestämd, och blott vilkoren nu skola komma under profning , lärer motionen endast böra till StatsUtskottet remitteras. Grefve Spens: I anledning af hvad den sista värda Talaren anfort, kati jag ej undgå, att anmärka, det den motion jag vackt ingalunda angår bibehållandet eller icke bibehållandet ai correctivetutan bibehållandet eller icke bibehållandet af creditivec. Att creditivet och correctivet icke kunna möjligen på en och samma gång bibehållas, utan att det ena måste förfalla, i händelse det andra skulle bibehållas, förmodar jag vara i dag tillräckligen upplyst och utredt. Den 17 Julli. 349 Herr Cederschjöld: Elvad den sista värde talaren nyss anförde, bevisar just tydeligen, att dess förevarande motion ingalunda är ny, ty frågan om de ofta omnämnde Creditiven har l^ngt för dttta varit både under behörigt Utskotts handläggning, och Riksens Ständers pröfning. Att nu, genom uppfinning af ett nytt correctiv, vilja åter bringa frågan om sjelfva creditiven under öfverläggning, innefattar ett uppenbart gäckeri, och på sådant sätt skall det aldrig blifva slut på motioner. Jag förnyar således mitt påstående, att motionen ingalunda kan anses såsom ny, och ej heller till något Utskott remitteras, hvilket skulle strida mot Grundlagen, och föranleda till upphäfvande af Riksens Ständers i ämnet redan lagligen fattade beslut. Skulle Ridderskapet Och Adeln det oaktadt finna för godt, att nu remittera motionen, anhåller jag endast, att i förhand få emot en slik remiss anmäla min reservation. Friherre WirsénMagazinsDirectionens creditiv på Riksens Ständers Bank genom lån mot ränta existerade redan från förra Riksdagar, och, enligt 1815 års beslut, till 6amma belopp som nu; samt utan det vilkor af indragning, som vid denna Riksdag blifvit besiucadt.
635 lare , att desse kanna tiIL Laga ansvar ställas, äro förvissade att derföre åtnjuta en skälig vedergällning , samt vådan'för allmänheten är enahanda, orri den bedrages att emottaga falska Bancoeller Riksgäldssedlar; så anse, ock Utskotten erforderligt, ej mindre vatt beloppet af den belöning, hvilken för örn förmälte upptäckter i hvarje "särskilt fall tilldelas, säkert bestämmes och är allmänt kunnig, än äfven att dessa belöningar Blifva lika, antingen upptäckterne rora Banco-eller Riksgälds-Verket, helst, på sätt af Herr tJllber-g är vordet anmärkt, i bada desse fall de såmedelst uppenbarade brott hafva samma egenskap och För fal t ni agar ne äfven å dem stadga ilka straff. Med sådarte åsigter finna Utskotten ofvanförmälte den 20 December 1751, och den 5 Junii 1792 -gifne förordnaden icke vara instämmande, då den förre för upptäckande af en efterapare utaf Bankens Sedlar utstakar en belöning till så stort belopp, att den synes öfverskrida hvad skäligen derföre bör tilläggas, inea deremot icke bestämmer någon vedergällning för upptäckt af förfalskare utaf berörde Sedlar, samt, -den sednare åter utsätter en fran den förstnämnde skiljaktig Summa, som bör tillerkännas den, hvilken upptäcker efterapare af Riksgälds-Cohtoi-rets Sedlar, och lemnar till en godtycklig pröfning hvad den bor erhålla, som upptäcker förfalskare af desse Sedlar; hvarförutan uti båda saknas föreskrift om någon eller huru stor belöning ber tillfalla den, sorn tillrättaskaffar utBi/iang tili Bils-St, Prot, y.de SamL N:r 73. 8». 6a 6 Bancooch Lag-Utskottens Betänkandeni prånglare af efterapade eller förfalskade Banco* eller Riksgäldssedlar.
Serafimer-ordensgillet uppdrog åt Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i samtliga länen att verkställa utdelningen deraf; i hvilket afseende Serafimer-ordens-gillet, uti dess skrifvelse af den 28 Januari 1828, då till Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i samtliga länen afsändes upppfostringshjelpen för ett halft år, tillika förordnade: att ifrågavarande understöd skulle, enligt de uti ofvan åberopade 7 § af högstberörde nådiga Instruktion stadgade grunder, utdelas åt dem, hvilka till erhållande deraf redan voro antagna, såvida de icke uppnått den ålder, att, efter samma §, vidare uppfostringshjelp ej kunde dem tilläggas, samt alt, i de afgångnas ställe, borde antagas sådana barn, som Eders Kongl. Maj :ts Befallningshafvande ansåg af en dylik hjelp vara mest i behof. Sedermera har också Serafimer-ordens-gillet fortfarit alt, hvarje halfår, till Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i samtliga länen öfversända ifrågavarande medel, med anmodan alt dem på vanligt sätt utdela och redovisa. Om de sålunda, i afseende på fördelningen af uppfostringshjelpen, gifna föreskrifter följdes, blefve densamma verkställd på det sätt, Rikets Ständers Revisorer ansett lämpligast; och då nu, genom Revisorernes berättelse, Serafimer-ordens-gillets uppmärksamhet är vorden fästad derpå, att denna utdelning i Skaraborgs län skett efter helt andra grunder, skall från Serafimer-ordens-gillet till Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nyssnämnde län särskild skrifvelse afgå, med erinran att hädanefter, vid utdelandet af upprostringsbjelpen, ställa sig ofvanberörde föreskrifter till efterrättelse. — :282 — Deri nådiga remissen bifogas i underdånighet, neli Seralimer-ordens-gillel framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung!
Vi hafva äfven haft Statsskuld, och hade således äfven kunnat blifva rika; men enligt hvad Grefve t/on Platen yttrat, tror äfven jag, att vi ej behöfva förebrå våra förfäder, eller våra fordna Konungar, att ej hafva lemnat efter sig skulder; jag beklagar biott , att vi då så misshushållat, att vi ansett nödigt, att skynda med afbetaIningen af vår utländska gäld oell till och med underdånigst tackat för befrielsen från denna nu älskade börda. Js>g åter anser den saken enkel. Ar skulden inländsk, later den ej tänka sig, utan som en följd af redan vunnen rikedom. Ar den utländsk, beror det af räntan, huruvida den kan vara nyttig eller skadlig. Skuld år skuld och bör ej göras, om dea kan undvikas. En vård talare hsr förment att genom HypothekBanker och PrivatBanker, ett mindre behof af lån ékulle uppstå. Kanske har han rätt; men jag kan ej öfvertyga mig, att detta bevisar någon ting till förmån för dylika inrättningar* Ökade behof af lån, åro alltid följder af stigande framalstring och handel. Minskade behof åter motsatsen. Går produetionen fram, behöfver hon alltid, allt större förlag, och om då ej myntmassan eller sedelstocken directe Ökas, /Udd, o, Ad, Prof, 5 Barnh 258 Den 11 April f, m. eller raskare rör sig, motverkas industriens framgång. Man har yttrat, att FinanceComitténs tillförordnande och arbeten väckt oro i hela landet. Jag medgifver, att det till en del kan vara sanning. Vårt constitutionella samhällsskick år ännu så outbildadt och man år ånnu så ovan vid ett öppet handlingssätt, att kanhända en FinanceMinisters heinlighetsfulihet ånnu behöfves för att lyckas, att ordna våra financer; men jag år öfvertygad att det ej kan dröja långe, innan nationen finner värdet af öppenhet i aila sämhäilsförhållan. den, och jag tror ej , att oron varit i detta hänseende så allmän.