Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om denna sida, den universelt diktande, bredt skildrande kraften, är det, som i första rummet skiljer Bellmans mästerverk från samtida poesi med besläktade ämnen, torde all den nästan hemlighetsfulla förtrollning vi erfara af hans verser utan konstruktion kunna förklaras ur det oerhördt nationella, den utomordentliga svenskheten i hans väsen och hans verk. Med rent af oräkneliga rötter är hans poesi förbunden med den svenska jorden. Det första och ytligaste beviset härpå gifver den Bellmanska diktningen i sitt språk och i det otal af svenska sedeoch kulturdrag, som den på hvarje sida meddelar. Det var som hans själ, så omöjlig för ett allmänt eller metafysiskt resonemang, i stället med en girig ifver iakttog och gömde hvarje enstaka detalj i denna så älskade och famnade verklighet, för hvilkens kaleidoskopiskt växlande företeelser han aldrig blef likgiltig, just därför att han aldrig varsnade bakom dem de stora abstrakta lagar, inför hvilka tänkaren glömmer krusningarna och skiftningarna på ytan (samma fenomen återfinns till exempel hos Dickens). Allt från hans barndomsår hade hans minne varit ett formligt magasin för svenskt lif, och ända in i hans sista år fängslades han på samma vis af modesaken, slagordet, infallet, dryckessorten och paryren för dagen. Också är det ingen öfverdrift, att kulturhistorikern kan finna ett helt århundrade af Stockholms hvardagsoch nöjeslif i hans skrifter, hela det borgerliga Sveriges 1700-tal är där, med rubb och stubb, och om alla andra källor tröto, skulle ensamt hans verser kunna lära oss, hur denna medelklass lefde under den svenska rococon. Men denna ständiga närvaro i Bellmans själ af svenska föreställningar och svenskt lif är det, som åstadkommit den genuint nationella karakter allt erhåller i hans hand. I detta hänseende kan ingen af våra skalder jämföras med honom. Det finns ej ett motiv af hur främmande eller kosmopolitisk art som helst, som ej hos honom ser ut att hafva spirat ur inhemsk mark, att vara så specifikt svenskt, som de för vår flora mest egendomliga växterna. Tag den af alla kända Opp Amaryllis! Det är en gryningssång, som skalden kastar in genom rutan som en bukett af morgonens nyss utslagna blommor för att väcka sin lilla sjusofverska till en lycklig sommardag.
rtf Rutillsihl.Tiililwn. (G. HERRAR GRUMME &amp; SON MEDDELADE ALLMÄNHETEN I SOMRAS, ATT DEN SOM KÖPTE AF EN PLATS Ftudolpn Jeansson, S V E N S K S J U K G Y M N A S T, SOM OMKRING 3 ÅR VARIT ANSTÄLD VID INSTITUT I LONDON, ÖNSKAR UNDER SOMMARMÅNADERNA PLATS I FAMILJ ATT GIFVA MASSAGE OCH UNDERVISA I ENGELSKA. SVAR TILL » 25 ÅR » IDUNS EXPEDITION. HOS ÄNKLING. ÄR FULLT KUNNIG I ETT HUSHÅLLS SKÖTANDE. DE BÄSTA REKOMMENDATIONER KUNNA ERHÅLLAS. SVAR TILL PLIGTTROGEN 33. IDUNS EXP. BAK. SYLT, SÖMNAD, FINARE HANDARB. GLAD, PÄ- LITL. ORDENTL ÖNSKAR PLATS. SVAR TILL » ENKEL OCH HURTIG » ADR. S. GUMADII ANNONSBYRÅ, STOCKHOLM. (G 1218) U NG G U V E R N A N T, MED 5 ÅRS UNDERVISNINGSV., ÖNSKAR PLATS ATT LÄSA MED MINDRE BARN. GENOMGÅTT KURS I LJUDM. KUNNIG I SPRÅK OCH MUSIK. VACKRA BETYG. SMÅ PRET. SVAR » G. » IDUNS EXP. STHLM. B Ä T T R E F L I C K A, SOM GENOMGÅTT STÖRRE HANDELSSKOLA I STOCKHOLM, ÖNSKAR PLATS SOM SKRIFBITRÄDE, SÄLLSKAP OCH HJÄLP HOS ÄMBETSELLER TJÄNSTEMANNAFAMILJ. PÅ LÖN FÄ- STES EJ AFSEENDE. SVAR TILL » FAMILJEMEDLEM », GUSTAFS P. R.
Det gifves en point d’bonneur, en hederskänsla såväl hos folk som hos individer, hvilken icke kan medgifva ett underordnande, som saknar grund i rättvisa, billighet och sanning. — Således hafva eftergifterna varit högst olyckliga; och det äro just de, som verkat de ökade anspråken. — Men, Mine Hrr, jag låter mig ledas längre än jag velat. Saken är fullkomligt, och särdeles af min värda vän Hr Gr. Sparre bättre utredd än af mig; och jag får sålunda sluta med att helt enkelt yrka bifall till Utsktts Betänk., både rör:de Revisionsoch Ståthållarefrågan. Frih. Sprengtporten har visserligen företett ett alltför vackert förslag, som pä det hela kati anses innehålla alldeles detsamma, som Utsk:ts Betänk, innehåller; men jag vet icke hvartill det skall tjena att möjligen derigenom åstadkomma en återremiss. En annan talare har här yrkat afslag å Betänk:t. Jag har likväl ej hört många, som deruti sig förenat. Jag anhåller om Hr Ginus o. Lai:dtm:s propos. å bifall till Betänkit uti dess l.-sta och 3:dje punkter. Talrika bi fallsyttringar följde härpå, och hördes ånyo starka och ihållande rop på propos., hvilka jemväl efter och stundom under de påföljande yttranderneförnyades. Gr. Taube, Henning Adolf: Jag undrar icke på, att jag vid den nu långt framskridna tiden hör dessa uprepade rop på propos., och vill fördenskull, då jag nu erhållit ordet, trösta dermed, att jag icke skall blifva vidlyftig. Då jag anmälde mig att tala, så var det derföre, att jag ansåg mig, såsom Utskotts ledamot, skyldig att i någon mån bemöta de anmärkningar, som här blifvit gjorda mot Utskits motiver; men då under diskussionens lopp flere talare redan upträdt uti samma Den 17 Mars e. m. 261 syftning, anser jag endast behöfligt att till besvarande uptaga en af dessa anmärkningar, i afseende å hvilken jag ännu icke hört att någon här yttrat sig.
Sedan Rikets Ständer långt före detta uttalat sin åsigt om behofvet af en reglering, hvarigenom de löne-innehållningar, under namn af vakansoch förslags-liggetidssamt nådårs-besparingar, som de fleste embetsocn tjenstemän måste vid tillträde af ordinarie beställning å Rikets Stat och sedermera vid hvarje befordran vidkännas, samt Rikets Ständer, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition af den 12 November 1847, väl förklarat sig, “i saknad af en på erfarenhets-förhållanden grundad utredning rörande beloppet af de iöne-innehållningar, som efter vakansoch liggetids-författningarnes upphörande, skulle fortfarande vara att påräkna", samt med afseende å „stats-verkets dåvarande inskränkta tillgångar*, icke kunna för det då närvarande bifalla hvad Kongl. Majit föreslagit, men dock dervid uttryckligen erkänt ^nyttan och ändamålsenligheten af den med ifrågavarande förändring åsyftade förenkling i redogörelse-verket*, och att de till städ för nådårsoch begrafningshjelps-besparingars upphörande i propositionen åberopade grunder voro giltiga och förtjente synnerlig uppmärksamhet, kan jag icke gilla, att, då Kongl. Majit nu framställt förnyadt förslag i ämnet, jemte den utredning, hvaraf Rikets Ständer vid sistförlidne riksdag förmält sig vara i saknad, detta förslag, hvad nådårsoch begrafningshjelps-besparingen angår, hos Utskottet icke vun - 1'2 Ståts-Utskottets Ultålande, N:o 8t. nit något afseende. Än mindre kan jag godkänna de skäl, som Utskottet för af Styrkandet åberopat, och som, med undantag af det som hemtats från tillgångarnes inskränkthet, om de kunde anses giltiga, skulle undanskjuta frågan för all framtid.
Bankoverket. 6 42 utgörande Riksgälds-Kontorets skuld för återstående 506 stycken dylika obligationer 3,036,000 R:dr Rant. § 36. Afbetalning ä I afräkning å Kongl. f. d. Allmänna Magasins-inrättningens inom limen fyr lyftadt kreditiv till uppköp af myntbara metaller har f°rdaf°*artn' Kongl. Stats-Kontoret lefvererat 1,411 Rdr, som blifvit insatta å ifrågavarande kreditiv, hvarå numera återstå 1,315,418 R:dr 62 öre Rant. Någon vidare afbetalning å Bankens i 137 och 138 §§ af Banko-reglementet omförmälda, inom linien, balanserade fordringar har icke ifrågakommit. § 37. Afbetalning a Ä det Kongl. Myntverket vid 1856—1858 årens riksdag Kongl. Myntbeviljade räntefria lån å 50,000 R:dr äro två afbetalningar, hvarVtiu Bankm. dera å 5,000 R:dr, verkställda; hvadan det oliqviderade beloppet utgör R:dr 40,000 Rant. § 38. Vaneoch Nedanstående sammandrag utvisar Låneoch Kreditivrörel rsrdten. sens ställning den 13 sistlidne September. Utestående. Oanvändt. Förlag. Medel, insatta på Uppoch afskrifningssamt Depositräkningar. Lån motpantjaf fast egendom å landet d:o d:o i städerna d:o d:o och återbetalning i silfver approximativt Filial-Banken i Blekinge Lån Kreditiv d:o i Borås Län Kreditiv d:o i Calmar Lån Kreditiv d:o i Carlshamn Oan vändt Förlag. afskritningssamt Depositräkningar. Lån 500,000 — } Kreditiv 80,850 — 169,150 — J 750,000 d:o i Gefle Lån 250,000 — Kreditiv 47,800 — 77,200 — f 375,000 d:o i Hernösand
St:r icke anse förslaget böra vinna nåd. bifall, ej bör utgöra något hinder för K. M:t, att, derest han skulle finna lämpligt, efter vidtagna förändringar i vissa delar af förslaget, vid en kommande Riksdag aflåta nåd. propos. om dess antagande i de delar, som kunde finnas lämpliga och ändamålsenliga. Pä dessa skäl vågar jag för min del anhålla om bifall till Utskts Betänk. Hr Tersmeden, Per Reinhold: Då jag, i likhet med sammansatta Lagoch Ekon.Utsk:ts majoritet, anser en sådan förändring, som den ifrågav-.des förslag innehåller, icke vara af behotvet påkallad, anhåller äfven jag att få i korthet med några ord redogöra för mina åsigter i ämnet, hvarvid jag likväl icke ämnar ingå i några närmare detaljer, hvilket vore så mycket öfverflödjgare, som de tillräckligt fullständigt blifvit af den siste värde talaren uptagne. Jag önskar derföre blott kasta en blick på frågans historik och dess allmänna betydelse. I förra fallet förekommer den omständigheten, att den punkt i Betänka, hvilken under f. m. afgjoides genom votering, leder sitt ursprung från en underd. skrifvelse af R. St:r till K. M:t„ När man nu anser, att R. St:r äro Svenska folkets representanter och att de äfven tills vidare lära få betraktas som Svenska Kyrkans, så var det säl. en landets önskan, som K. M:t velat gå till mötes, och det var också derföre, som jag röstade för bifall, emedan jag ansåg förslaget vara ett uttryck af nationens opinion. Hvad åter handboksförslaget angår, så vet man att detsamma utgått ensamt från PresteSt:t, och är således icke en R. St:rs, utan blott ett enskildt ItiksStånds önskan. I fråga om sjelfva sa - D e n 8 Februari e. m. 367 ken, så känna vi nila. alt Svenska Kyrkans Gudstjenst, likasom alla kristna kyrkors, utgöres hufvudsakligen af två delar, nemligen ordets predikande och altar-tjensten eller messan. Beträffande den förra, som i sjelfva verket borde vara en skrift-tolkning, så kan den naturligtvis vara lika mångfaldig, som skriften sjelf.
Kunnande Utskottet icke eller åt flere, än de aF K, M:t i Nåder uppgifne 6 RevisionsSecreterare, före4 B. a x8 Stati-Utskottets slå löner, hälst mera än 5 sådane löner förut icke funnits på Stat uppförde. 5:o Åtskillige anmärkningar hafva blifvit framställda emot Utskottets förslag i denna Punct, angtde dels til löka d t antal Ledamöter och Betjening inom Rikets HojRåtter, dels förbättring af desse Embetsoch Tjenstemän® löne vilkor ; hvilka anmärkningar, i fräsan om Ledamölcrnes antal, innehålla; Inom Ridd. och Adeln af Friherre Leijonhufvud A., att, på sätt Utskottet bedömt Svea och Götha HofRätters behof af större personal, det ville synas som en föga billig grund blifvit följd för serskildta beslut i 2 likartade ämnen, enär Götha Idof Ratt genom senare tiders förändringar, likasom Svea HoJRatt, fastän i ringare måtto, fått göromål, hvilka icke förut tillhört den, och dess arbetsskyldighet, bestämd efter ziffror, således skulle kunna jemföras med göromålen i Svea. HoJRa.lt att arbeta på 4 Divisioner, för att icke samla en årligen stigande balance, hvarförutan en rättvis enhetsprincip fordrade, att lika mångå ständige Ledamöter nemi. 5 såsom det minsta antalet voro fördelade på hvarje Division, antingen de dömde i Stockholm elier i Jönköping: att Utskottets Förslag, att Staten skulle till 8 IIofRättsRåder i Svea IiofRätt lemna fulla löner till 6, men endast 4 dylika till lika antal i Götha HofRätt, skulle innebära en uppenbar obillighet, samt att derföre, med bifall till K. M:ts Nåd. Proposition, HofRättsRåds lön erne i Götha HofRätt borde förhöjas Betän Landen, N:o 137. ig till 6, utan afseende på den löneförbättring sorn i allmänhet blifvit i fråga ställd.
Maj:ts Befallningshafvande desto mindre hafva egt att befria hemmanet Listorp från den enligt Indelnings-Verket hemmanet ålagde ordinarie rotering i soldat-roten N:o 82, vid Kumla Compagnie af Nerikes Regemente, som den vid 1826 års extra roterings-förrättning föreslagna flyttning af samma roteringsbesvär på Skatte-frälse-hemmanet Norra Glottra, -1 mantal, som till postföring vore anslaget, berodde på Kongl. Majus Nådiga pröfning, hvadan det icke tillkommit Konungens Befallningshafvande att om ändring i roterings-commissiouens åtgärd, på sätt soin skett, besluta; äfvensom att, till följd häraf, Kammar-Collegium pröfvat skäligt att, med upphäfvande af Konungens Befdllningshu(Vandes i frågan gifna Utslag, förklara, att med den hemmanet Listorp åliggande ordinarie roteringsskyldighet skulle förblifva, intill dess derom annorlunda blefve i laga ordning förordnad!. Derjemte hafva Utskotten af Kongl. Majus Bref den 21 December 1839, angående den inom Örebro Län verkställde nya roterings-förättning inhemtat, att, sedan Konungens Befallningshafvande i Länet, uti underdånig skrifvelse af den 9 Oclober 1837, till Kongl. Majtt i underdånighet öfverlemnat de, till följd af Kongl. Brefvet den 2 November 1833, vid ånyo verkställd roteringsförrättning inom Länet, upprättade nya roteringslängder med dithö - Stats sami Alm.
Det sednare förslaget är åter, att med förenklad method sprida konsten till alla folkelasser, och jemväl att med enklare uppställning kunna frambringa de konstigaste mönster. BondeStåndets Ledamöter i Utskotten, hvilka sett inrättningarne, hafva samtlige och enhälligt tillstyrkt bifall å förslaget, på det det deras hustrur må kunna få så enkla Väfstolar, hvilka kunna begagnas utan annan kunskap, än den hvar och en, som väfver, förut eger. Då man yttrar sig emot ett ämne, borde man förut hafva tagit kännedom deraf. Skillnaden är den, att hvad som förr gjordes med 36 skaft och 900 uppbind ni ngsändar, kan nu göras med 6 skaft och 9 uppbindningsändar. Yäfstolarne äro så enkla, att det ej fordras många dagars försök, för att på dessa Yäfstolar tillverka 92 Den 22 Maji. drälsväfnader af de konstigaste mönster, hvartill förut fordrats utlärde Linväfvare. Med denna redskap kan hvilken bondhustru som helst uppsätta drälsväfvar i sin stuga. Jag lemnar derhän, om det icke skall hafva inflytande på välståndet, och om icke de 3,ooo R:dr, som i sådant ändamål blifvit föreslagne att af ManufacturDisconten utgå, äro väl använde, då boken kan spridas till ett nedsatt pris. Jag tillstyrker bifall å Utlåtandet. Herr Tham, Wolrath : Jag har begärt ordet för att vederlägga några framställningar, dem jag anser strida emot verkliga förhållandet och allmän nytta. Det har blifvit sagdt, att man icke bör ge uppmuntringar åt något, som kan ge anledning till lux; ett yttrande, som icke torde bålla profvet vid närmare granskning af nu förevarande fråga. Den väfnadskonst, som blifvit utspridd genom Ekenmarkska familjens bemödande, lärer icke kunna få namn af lux, efter som den egentligen rör finare linneväfnad. Jag hemställer åtminstone, om det icke är bättre, att kunna tillverka sådan väfnad inom Riket, än att köpa den hos utländningen. Jag hyser den tanka, alt det är bättre uppmuntra denna konst såsom lnisflit, än som fabrikation.
Klimat, läge, penningens dyrhet läge emot våra fabrikanter, så att de med de utländske icke hade lika ställning, och om alla näringar skulle läggas ned, som icke tåla fri täflan med utlandet, komme nästan ingen annan att qvarstå än tändsticksfabrikationen, men hvilken svårligen torde kunna hära och sysselsätta en hel nation. Då det dessutom vore nyttigt ju närmare konsument och producent komme hvarandra, emedan den dryga transporten besparades, och då, i fall af krig, landet vore kraftigt i samma mån det inom sig sjelft kunde fylla sina behof, så måste man, tvärtemot frihandelns idé, odla äfven sådana näringar, som icke kunna uthärda fri täflan med utlandet, så framt vi ville bevara vår sjelfständighet, men för att kunna odla dem, måste de skyddas med måttlig tull. Hvad jordbruksnäringen särskildt anginge, hade emellertid frihandeln, i förening med de genom allmänna arbeten högt uppdrifna arbetslönerna, samt räntans frigifvande, hvarigenom lån endast kunde betingas till en vida högre procent än jorden förmådde gifva, frambragt en 4 Bevillnings-Vtskottets Betänkande M 8. sa allmän nöd hos jordbrukaren, att historien, vid få tillfällen efter ett långvarigt, olyckligt krig, kunde framte en dylik, och alldeles utan exempel efter ett mer än femtioårigt fredslugn. Denna kapitalets dyrhet hade icke, enligt frihandelsåsigterna, sin grund i svindlande spekulationer och öfverdrifvet inköpspris pa jorden, ty om egendomen köptes för dyrt, betydde sådant i det hela endast, att hvad den ene dervid förlorade, det vann den andre, och penningarna stadnade inom landet, — utan deri, att konsumtionen under flera år öfverstigit produktionen; samt de indragna lånen och en stor del af Bankens silfver utströmmat för att betacka handelsoch finansbalansen.
»Hon törs inte gå med till en så erkändt omoralisk ung herre, som Wille Zimmermann», upplyste herr Wahlberg. »Åh – törs ...» protesterade herr Hedström saktmodigt, men man kunde se på honom att den andre träffat hufvudet på spiken. Hänpå aftonen följdes hela sällskapet åt till Grands grop, der man superade. Och klockan var nära tolf när fru Zimmermann, eskorterad af unga herr Wahlberg, stod utanför sin egen port på Söder. Herr Wahlberg hade gjort sig så angenäm som möjligt på hemvägen; och när han räckte handen till afsked sade han: »Jag skulle väl inte få lof att göra en visit en af darna för att få fortsätta bekantskapen?» »Jo, gerna. Ni är välkommen.» Hon hade ingenting emot att odla bekantskapen med herr Wahlberg; tvärtom. I sitt stilla sinne hade hon gjort upp en plan att draga Williams närmare umgängesvänner till sig, att öppna sitt hus på vid gafvel för dessa hemlösa fåglar och om möjligt bereda dem en samlingsplats, der de kunde mötas när de kände behof att få språka och umgås efter slutadt arbete. »Det är en stilig mor du har», sade Pelle Wahlberg till William, »fan så stilig morscha! Styf i färgen! Tror du inte jag skulle kunna få måla hennes porträtt?» Några dagar senare kom den lilla fru Hedström på en förmiddagsvisit till fru Zimmermann. »Är inte Karl här?» frågade hon strax liksom om hon var ängslig att vara ensam. »Nej, men vill ni icke stiga in ändå.» »Jo tack, då kommer han. Vi kom öfverens om att träffas här.» Samtalet gick trögt; det var ondt om anknytningspunkter och den lilla frun var alltid så hjelplös när »Karl» icke var närvarande. Fru Zimmermann talade om hur trefligt de hade haft i hvarandras sällskap för några aftnar sedan, hon och William och herr Hedström och två andra af Williams vänner. »Hvarför kom ni icke med?» frågade hon till sist. Den lilla frun rodnade och slog ner ögonen. »Jag fick inte lof för Karl», sade hon. »Karl tyckes vara en tyrann», skämtade fru Zimmermann. »Jag skall minsann lexa upp honom när han kommer.»
Jag skulle önska, och hemställer till Hr von Hohenhausen, om han ej vill biträda den mening, att orden ”tilisyningsmannen skall äga samma rättighet till a f sä g e 1 s e,” måtte ändras till: ”tilisyningsmannen skall äga dylik rättighet till afsägelse” etc.; ty det förekommer i det citerade 4 morn, af 17 §;n, såsom ett af skälen hvarföre ledamot är berättigad att afsäga sig sin befattning, att han skall hafva i Henne år tjenstgjort i nämnden, och just på det att detta villkor äfven må gälla för tilisyningsmannen, anser jag ordet ”dylik" här vara lämpligare. Ilr von Hartmansdorff: Jag är nästan helt och hållet förekommen af Gr. Spens. Jag gillar den sednare anmärkn-. n, som Hr von Hohenhausen gjorde; men jag bestrider den förra, ej blott på de skäl, som Gr. Spens nyss anfört, utan äfven derföre, att, om man utsatte, på sätt Hr von Hohenhausen önskat, ”rök” eller ”gård,” eller något annat sådant ord, som uttryckte att biträdet skulle göras, så lill sägandes i bestämd ordning, så torde delta ej vara lämpligt för alla förhållanden. Afsk il lige personer kunde vara passande att biträda åldermannen i vissa omsorger, men andre äro det icke, utan passa deremot bättre att biträda honom i andra göromål. Således bör åldermannen äga rättighet att till sitt biträde utse de i hvarje sak skickligaste. De missbruk, som Hr von Hohenhausen befarar, torde ej blifva så stora, och om de blifva det, så återstår utvägen att klaga hos nämnden och att afsätta åldermannen, hvilken utväg väl ej lärer lemnäs obegagnad. Jag tillstyrker derföre, att §:n må blifva oförändrad, hvad denna mening beträffar, men att deremot Hr von Ilohenhausens tillägg i slutet af Jin måtte blifva antaget. Hr von Hohenhausen: Mine värde motståndare här äro ganska starka i theorierna, och jag vill hålla mig till det praktiska och verkliga lifvet. De tro, att inga missbruk härvid kunna äga rum, och att en ålderman, som dermed beträdes, ganska lätt blifver afsatt.
T. vid » 102. Ulriksdals lustslotts räkenskaper Ultuna landtbruks-institut Umeå eif, brobyggnad öfver Understöd för utländska resor Se reservationerna å sid. 270. Undersökningar, geologiska, anslagen till Undervisningsverk, Stockholms stads .. Undsättning sfonden Universitets, Lunds, räkenskaper — Upsala, dito Uppbörden, allmänna bevillnings-. Revisionsberättelsen. Uppbörden, bränvinsafgifts-, Bilagan litt. D. vid sid. 4. jernvågstrafiks» 127 -128, 131. — karta-sigillata» 24—25. — kontrollstämpel» » 30. — krono-, utestående. Bilagorna litt. A. och F. vid Bilagan litt. D. vid» 4. telegr af porto» 89. Upsala erkes tifts Konsistorii räkenskaper » 197—200. — Universitets dito » 194—195. Utgifts-stater tor vissa embetsverk, bestämmande af » 265—266. Se reservationen å sid. 282. Utrikes-departementets räkenskaper » 14, 31—32. Se reservationen å sid. 269-2¥0. Vaccinationens befrämjande, kostnader för. Bilagan litt. L. vid » 51. Bilagan litt. M. vid » 60. Vakansmedelsfonden, Volontär» 71, 77. Bilagorna litt. M., N., P. och Q. vid » 60, 77. Vakansoch liggetidsbesparingar » 107. Vapenöfning ar, Beväringsmanskapets Bilagorna litt. N., O. och R. vid » 60, 66, 77. Warbergs elementarläroverks räkenskap » 232. Varfvet i Karlskrona » 97—98. Vattenbyggnader, allmänna » 107—109. Vattenledningen i Karlskrona » 100. Waxholms fästning ... •••• Bilagan litt. O. vid » 66. — justitie-stats aflöning » 13—14.
Vid riksdagen 1672, samma riksdag, då Carl XI förklarades myndig, utbröt i full låga striden mellan de frälse och ofrälse stånden, mellan den högre och den lägre adeln. Den högre adeln fordrade fortfarande få företrädesrätt i fråga om rang och bragte åter dennariksvigtiga fråga på tal. Carl XI stod väl afgjordt på den lägre adelns och ofrälse ståndens sida, men ännu ledd af Magnus Gabriel de la Gardie kom han icke denna gång till någon brytning med högadeln. Men lika litet ville den unge konungen göra den motsatta sidan mot sig fiendtlig och, utan att bestämdt i den ganska heta rangstriden ställa sig på någondera sidan, utfärdade konungen en rangordning 1672, hvilken visserligen gick längre än de menlösa maximer, som 166 * 4 års regering trott sig böra dekretera, men som i alla fall långt ifrån löste det omtvistade spörsmålet. Icke ens nu vågade man afgjordt ogilla högadelns ranganspråk. Än en gång kringgick man frågan och utfärdade väl en rangordning, men hvilken i sjelfva verket allenast ordnade den icke omtvistade frågan om det inbördes rangförhållandet indm högadeln sjelf, men hvilken helt och hållet lemnade å sido det egentliga tvistefröet, nämligen om bördsrang eller embetsrang skulle i allmänhet gälla. Den nu om-förmälda rangordningen bestämmer allenast förhållandet mellan de högre hoffunktionäreme och deremot svarande sysslor i rikets tjenst, hvilka till den allra största delen om icke rent uteslutande tillhörde den högre adeln. Imellertid var man föga belåten med en rangordning, som icke gick längre ned än till hofmarskalkar, och adeln yrkade än vidare på sina förmenta rangföreträdesrättigheter; men förhållandena voro icke längre gynsamma för sådana anspråk. Allt mer nalkades den stora strid, som länge hotat högadeln, och som nu vid 1680 års riksdag slutkämpades. Vid detta riksmöte gjordes, som bekant, konung Carl XI enväldig medelst hjelp af de ofrälse stånden och den lägre adeln. Räfsten mot högadeln böljade, och lyktade genom reduktionen illa för densamma.