Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man till massan af folket skulle kunna framställa den frågan, huruvida det allt framgent, likasom hitintills, vill fortfara med samma uppoffringar för försvaret, till samma resultater, som de exempelvis åberopade nittio åren framvisat; så svaras säkerligen dertill, utaf det rena sunda förnuftet, nej; — och hvar finnes väl någon säkerhet, eller anledning, att enahanda grundsatser kunna lemna andra slutföljder?—» Behofvet af försvarsanstalter är visserligen ett samhällsinrättningarne åtföljande oundvikligt ondt; men detta onda blifver mer eller mindre känbart, i den mån det utsträckes öfver gränsen af ett sannt och verkligt behof. —• Till sjelfständighetens försvar erfordras förnämligast, att anfallet är rigtadt emot den; hvarje medborgare blifver då i ett ögonblick soldat, och det kraftigaste af allt försvar ligger inom folkets känslighet för krigsorsaken och uti dess erkännande af krigets gilltighet. —i Den i December. 101 Vid utvecklingen af dessa stridskrafter, uppkommer likvälbehofvet af hjelpemedlen, vapen och andra krigsförnödenheter, hvilka af förutseendet ej böra åsidosättas. — All omtanka måste således hufvudsakligen rigtas på den till försvarsanstalterna erforderliga materialen, hvadan det alltid Llifver en högst klandervärd hushållning, om man på onödiga biomständigheter bortslösat sina utvägar, för att vid behofvets stund stå med tomma förråder och med brister utaf alla slag. — Om, efter i4 års fred, de årliga anslagen icke bos oss förmått underhålla förråderna, mycket mindre fylla och föröka dem, så är det fara värdt, att antingen misshushållning egt rum, eller äro uti sjelfva systemet sådana felaktigheter, att de förevarande resultaterna derigenom nödvändigt skolat inträffa.
De förhållanden, som vid förra Riksdagen föranledde Bonde-Slåndets beslut, eller landets behof af minskade utskylder och det nedsatta priset å öfverflödsvaror nu mot fordom, finnér jsg i närvarande tidpunkt på intet sätt förändrade; jag har ej kunnat märka, alt folket nu är i bättre stånd att bära sina bördor, än för fyra år sedan, och kan ej föreställa mig, att ett hof, som vill lefva tarfligt, skall behöfva samma anslagssumma som ett, hvilket ej annoncerat en dylik föresalts. Af alla dessa skäl yrkar jag en nedsättning i Kongl. Maj:ts af Utskottet föreslagna anslagssumma ifrån 420,000 till 320,000 R:dr. I anseende till Hennes Maj:t Enke-Drottningens underhållssumma vet jag ingen anledning, hvarföre den skall okas utöfver hvad som var bestämdt för Carl XIII:s enka, hvilken ej hade någon enskild förmögenhet och likväl fann sig belåten med 60,000 R:dr. Jag yrkar, att H. M. Enke-Drottningens anslag måtte bestämmas till sistnämnde belopp. Äfvenledes vidblifver jag, i anseende till Hofstallet, samma tanka som 1840 års Bonde-Stånd hyste, eller att dess anslag måtte nedsättas ifrån 30,000 till 20,000 R:dr och anhåller alt denna min reservation måtte få åtfölja Utskottets Betänkande”. Fö r s t a H itj vudtiteln. 3 ^3 cn <T> O -Q -* 3 QJ Indelta räntor. Oindelt spanmål. “T Penningar. Kronovärdi. Markegång. Mätt. Värde. Banco. T;r v». o c Ca kD i ‘O 317 3i? Kongl. Flofoch S/ottsStaterna. Kongl. Hofstnts-Anslagen! Kongl. Majtts Hofhållning . H. K. H. Kronprinsens H:o För Deras Kongl. Höglieter Arf furstarne Hennes Maj:t Enke-Droltningens Hofhållning Möblers underhållande å Kongl Stollen Kongl. Hof-stallets utfodring Kongl.
När man derjemte toge i betraktande, att detta förbud träffade just de enkla och flärdlösa sidentygen, eller sådana, som för den större konsumerande allmänheten, åtminstone vid jemförelse med öfriga siden-väfnader, utgjorde en nödvändighetsvara, och att förbuds-skyddet för tillverkningen af denna vara och den under detta skydd, förutsatt att det kunde handhafvas, i fabrikantens hand lagda makt att, oberoende af täflan roed utländska varu-priser, beskatta konsumenten, således företrädesvis tryckte, icke den rike, som tillfredsställde sitt lyxbegär, utan den mindre bemedlade, sä och då dertill komme, att inhemska tillverkningen af släta sidentyger, oaktadt det sekelsgamla förbuds-skyddet, eller måhända rättare i följd deraf, ingalunda framgått i jemnbredd med tillverkningen inom landet af till införsel lofgifna sidenvaror, ansåg Utskottet någon tvekan om olämpligheten särskildt af ifrågavarande förbud icke längre kunna ega rum. Utskottet vitsordar de upplysningar och instämmer i de åsigter, som således vid sistlidne riksdag framställdes; på grund hvaraf Utskottet jemväl anser nödvändigt alt, såsom då föreslogs, både de hittills förbudna släta och de tillåtna faconerade sidentygen åsättas lika tull-afgift; men i fråga om beloppet af denna afgift är Utskottet deremot förvissadt, att inhemska tillverkningen hvarken behöfver ett högre skydd än 5 R:dr pr skålp. eller skulle komma i åtnjutande af ett verkligt skydd, om afgiften bestämdes utöfver nämnde belopp. För den betydliga del af sidentygens värde, som innefattas i sjelfva råämnet, bör, då delta är tullfritt, någon skydds-tull icke ifrågakomma; och af det genom arbetet tillkomna högre värde utgör 5 R:dr tull fullt 25 procent.
Ugglas och Frih. Tersmeden upgifvit, vinstrhedlen användas icke blott till de der allmän-nyttiga ändamålen, utan äfven till förökande af Kont:s reservfond, ty man vet då icke, om §:n skall tillämpas, när JernKont. använder alla sina vinstmedel, eller blott en del af dem till allmännyttiga ändamål. Jag anser således ett tillägg, som närmare uttrycker vilkoret för befrielsen, vara nödvändigt, och instämmer uti det förslag, som Hr Palmcrantz afgifvit, nemi. att ”så länge JernKont., likasom hittills egt rum, använder sina vinstmedel etc.”, ty härigenom har så väl den beskattande myndigheten, som Revisionen i KammarR:n en bestämd ledning för sitt bedömande, huruvida JernKont. bör vara befriadt från bevilln. eller icke. Den, som hunnit den grad af bildning, att han blifvit Revisor i KammarR:n eller ledamot af den beskattande myndigheten, han vet ganska väl att, så länge Kont. använder sina vinstmedel på sätt som hittills skett, så skall det åtnjuta befrielse från bevilln., men qvarstår det stadgandet, sådant det föreslagits, så uteblifva icke anmärkmr, och jag betviflar, alt KammarR:n, såsom Öfverdomstol, skall kunna befria Kont. från bevilln. å öfverskottet, då 35 § af Bevilln:s-Förordn:n uttryckligen stadgar, att alla associationer skola betala 5 proc. af behållningen. Man eger icke rättighet att tolka författningar efter de resonnementer, man här på Riddarhuset åhört, eller efter dem, som uti Utsk:s Utlät, förekomma; ty man måste tillämpa författningarne efter deras ordalydelse; och eftersom man synes hysa den åsigten, att billighet och rättvisa fordra, det JernKont. bör vara bevilln:s-fritt, hvarföre kan man man icke då i 145 § införa sådane ordalag, som tydligt uttrycka lagstiftarens mening. Det vore då till och med bättre att, till förekommande af ali möj! lighet af oriktig tolkning, förfara så, som Gr.
Nietzsche har skrifvit hela sin senare produktion på stående fot, i fria luflten; under vandringar i Schweiz ' bergsnejder eller hvilande i föriniddagssol midt i ett italienskt landskap har han fåstat i ord, på lösa blad och i sin fickbok, hela det brokiga vimmel af tankar, infall, syner, apercuer, som under ett sådant nobelt dolce * far-niente-lif kunde draga fram genom hans själ. Derför har han aldrig mäktat sammantränga sin epokgörande verldsåskådning i ett afslutadt och afrundadt system; men derför och till gengäld har också minsta lilla sat9 af hans hand en oförliknelig frisk aroma, en friluftsstämning af morgonsol och ung grönska. Nietzsehe börjar sin literära gerning med en kritik öfver David Strauss (» David Strau93, der Bekenner und der Schrift-steller »). Boken är en enda tuktan. Nietzsehe går eå omildt fram, att när han slutat sitt verk, fins ej kvar sten på sten af hela den Straussiska byggnaden, medan det Straussiska idealet hänger trasigt som en fågelskrämma. Strauss är en dålig stilist och en dålig forskare, hvarken en banbrytande ande eller en klassisk skriftställare, — sådant är resultatet af denna monografiska pamflett. Hvad var och betecknade Strauss för Nietzsehe? Hvarför blef just han det offerdjur, som den unge höfdingen utan här slagtade åt vreda gudar? Han var bildningsfilistern, — en term, till hvilken Nietz-sche redan i denna sin första bok med stolthet gör anspråk p&amp; faderskapet. Bildningafilistern är den andliga dagakarlen, plebejen i det intellektuella samhället, trälens ömkliga pendant. Han me * nar, att den högsta visheten redan en gåog för alla är funnen af nationens afdöde stormän. Han dyrkar desse såsom dem hvilka funnit sanningen, icke såsom dem hvilka sökt henne. De firo hans himmelrike liksom aset är maskens himmelrike, allt hvad deröfver är, det är af ondo. Med krökt rygg trälar han i sitt anletes svett.
Vattenhöjden i den vik af Wenern, vid hvilken staden Mariestad är belägen, har sällan varit tillräcklig för vanliga handelsfartyg, och derföre hafva så stor kostnad och risk ofta varit förenade vid spannmåls och andra produkters transporterande till fartygen, hvilka måst läggas för ankar på lös botten långt ut på redden, der de varit utsatte för starka vindar, att den liflighet i afsättningen och handeln i allmänhet, hvartill stadens i öfrigt gynsamma läge och kringliggande orts bördighet eljest borde föranleda, icke kunnat uppstå. Åtskiilige af stadens invånare hafva derföre låtit, efter förutgångna undersökningar, uppgöra plan och kostnadsförslag till en hamnbyggnad derstädes samt förbundit sig tillskjuta en fjerdedel af kostnadssumman 46,520 R:dr banko, mot vilkor, att beloppet framdeles finge godtgöräs med inflytande harn na fgi fler 11 och att utaf allmänna medel kunde erhållas återstoden såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, derom de ock gjort underdånig ansökning. Likaledes har förslag blifvit uppgjordt till en hamnbyggnad vid Hjo, som beräknats kosta 67,756 R:dr 38 sk. 5 r:st banko, hvaraf några bland stadens och ortens invånare erbjudit sig förskjuta i mot rättighet att, efter fastställd taxa, uppbära hamn-afgifter af dem, som komme alt begagna hamnen. Denna vore icke blott af stor nytta för nästan hela östra delen af Skaraborgs län samt särdeles Hjo stad och dess närmaste omgifning med långgrunda och för sjön öppna stränder, utan är dessutom högst behöflig för sjöfarande å Wetlern, vid hvilken icke finnes någon egentlig hamn, mer än vid Motala och Jönköping, som ligga nästan vid hvar sin ända af denna långa och ovanligt stormiga sjö. För att bereda arbetsförtjenst inom den del af Leckö fögderi, som år 1846 led af missväxt, ifrågasattes bland annat aftappning af Sevamossen, tillhörig Bärebergs by och innehållande en areal af 829 tunnland, 8 kappland.
Kollegium bade tillika gifvit tillkänna, att, utom de origtigheter i afseende å ränteomsällningen, som i de inkomna förvandlings-uträkningarne befunnits vid den granskning, som, i sammanhang med den af uträkningarne, måst ske med jordeböckerna i fråga om egendomarnas namn, nummer, natur, äldre räntor och kronotionde, uti dessa sednare, eller jordeböckerna, upptäckts mångfaldiga felaktigheter, härledde ej allenast från misskrifningar, utan äfven från åsidosatt iakttagande af gifna föreskrilter samt origtiga anteckningar, deribland (lere af beskaffenhet att kunna inverka på egendoms-innehafvarens dispositionseller eganderätl; Och enär, af hvad Kollegium sålunda anfört, vore ådagalagdt. alt granskningen utaf ej mindre ränteomsättnings-utråkningarne än jordeböckerna, vore, till betryggande af såväl Statens som enskildes rätt, af högsta behof påkallad, samt af hvad hittills i frågan medhunnits dessutom visade sig att de åt Jordeboks-kontoret uppdragne göromål vore af sådan vidlyftighet alt till deras afslulande en längre tid komme att erfordras — har vid sådant förhållande och i enlighet med hvad bemälda Kollegium äfven underdånigst hemställt, Kongl. Majit föreslagit, att Rikets Ständer måtte jemväl för nästa statsregleringsperiod anvisa ytterligare anslag till arfvoden åt Jordeboks-kontorets tjenstemän, beräknade, såsom hittills, till följande belopp, nemligen för StatsUtskottets Utlåtande N:o 100. Extra biträden 1,500: eller tillsammans R:dr 24,700: hvarförutan Kongl. Majit, i Dess nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, begärt att nyssberörda utgift måtte, i enlighet med hvad i flere likartade fall vid innevarande riksdag äskats, varda å ordinarie stat uppförd.
På Prest Ståndets vägnar J. A. Lindblom, n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. Uppläst hos samtliga Riks-Stfinden den 2g Juli. Storinägtigste Aliernådigste Konung! Sedan B iksens Ständer i Eaglig ordning granskat de Redogörelser, som blifvit upprat* tade öfver de åren 1813, 1813 och 1814 in* flutne subsidie-medel, och dervid ingenting funnit aU anmärka, utan tvärtom inhämtat, att Räkningarne blifvit förde med ordning och redighet, »arnt innefatta en fullkomlig redovisning för om händer hafde medel och uppbörder; få Riksens Ständer härmed hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att öfver den förda förvaltningen och redogörelsen, decharge åt vederbörande måtte i Nåder meddelas. Rikens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stor - Den 29 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majus underdånig ste, tropligtigste tjenare och undersåter På Riddersk. och Adelns På Prest-Ståndets Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 29 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung!
LeUon var fran detta beslut skiljaktig och V 10 Bil. till LagUtskotlets Betänkande N:o kj. afiemnade serskildt yttrande af följande in-, nehåll: ”Då Höglofl. LagTJ*skot(ets Öfrige Respective Ledamöter, ! anledning af derom ■väckt fråga ■, ansett sig böra tillstyrka bifall till befrielse för Rådmän och Kämnerer från deltagande i ansvar för församin ad ins..ndning till ÖfverDomstol af Eådstufvuoch XämnersRätis Dombok och Rrotocoll , får jag, i påföljd af min emot detta Beslut gjorde reservation, vördsamt framställa de skäl, som utgöra grunden för min härvid fattade tanka. I likhet med hvad Rikets Högh Ständers Lagutskott vid sist öfverståndne Riksdag, uppå då väckt enahanda Motion, sig härutinnan yttrat: Att enär samtlige Ledamö. ter i Kämnersoch Rådstufvu - Rätter uti alla öfriga Domare-Embetet tillhörande förrättningar, enligt Lag, dela ansvar för sina åtgärder, synes det mig eftertänklig! att uti ett enda , af ingen nödvändighet påkalladt fall, bryta denna åldriga kedja af ansvarsförbindelser. Det stöd härför, som velat hemta* af förhållandet vid Häradsoch LagmansRätter, förfaller snart vid öfvervägande deraf, att StadsDomstolarne icke allenast äro permanenta, hvarigenom en ständig tillsyn å göromålens gång och en närmare bekantfkap med deras behandling är för hvar L*j Bil. till LagTJiskoitets Betänkande N:o ig. ii idamot beredd, utan sfven ali, utom det att Ledamöterne i StadsDomstol ega lika rösträttighet och följaktligen lika inflytande på Besluten som Ordföranden, i Stad der KämnersRätt finnes, målen åtminstone vid de Rådet ufvu
— I det vi, trots alla våra ansträngningar, kunde samma hördes brådskande steg, och Merowitz hinna fram och hindra hennes vansinniga ridt. ilade mot oss, vid min åsyn hejdade han de Jag såg henne styra » Wilder Jäger » rakt på ömhetsord, han hade på läpparne, och bugade vallen, men han nekade till språnget. Någonting blixtrade till i luften, och hennes sig för Trixie, sägande: » detta är vår vals, nådig fröken. Jag har sökt er öfver allt. » ridpiska föll hvinande ned mellan hästens Jag kände Trixies arm darra under min, öron. Det väldiga djuret reste sig, rasande men det var blott för en sekund. Hennes af smärta ock ilska; med ett vildt språng ögon blixtrade, hon höjde sin hvita arm, och flög det öfver bäcken och vallen, snafvade i i det hon åter sänkte den, krossade hon sin språnget och störtade med ett doft brakande solfjäder på hans falska mun. Han tumlade till marken, krossande Beatrix under sin tillbaka med en ed på sina blödande läppar. mäktiga tyngd! Bägges död hade varit ögonblicklig. Med en föraktfull, befallande åtbörd visade hon åt dörren. » Gå usling! » sade hon — och han kröp ut lik en piskad hund. Jag förde Beatrix upp till hennes rum. Hon sade ej ett ord, hon fälde ej en tår. En qvinlig näring. Viljelöst lät hon mig föra sig. Hon var förstenad utaf sin smärta. Inär ett stort antal qvinnor, af en eller Jag måste återvända till societeten för att annan orsak, äro hänvisade att med ej väcka för stort uppseende genom bådas vår frånvaro. Jag möttes af den underrättelse, inkomsten af sitt arbete försörja sig, och att Merowitz sagt sig hafva fått ett telegram, många af dessa, synnerligast de som hafva som kallade honom bort, och att han ögonlifvets middagshöjd bakom sig, modfälde fråga, blickligen hade afrest. Han hade sett mycket hvilket område för qvinlig verksamhet lemnar någon utsigt till förvärfvandet af ett förstörd ut. Åndtligen voro alla gäster borta. Jag gick anspråklöst uppehälle, så vilja vi för dem, åter till Trixie, men fann hennes dörr läst.
Ledamöters dets Ledamöters vägnar Bryn. Hesselgren. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Hils Månsson. vägnar A. Lantingshausen. På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar And, Fredin, M, MRosbeck, Den 11 Juli. 1x31 Uppläst hos Högh Ridd. och Ad. deri 11 Juli» f Högvörd. Prest-Ståndet den 14 Vällofl. Borgare-Ståndet den II Hederv. Bonde-Ståndet den n __ Vördsamt Memorial! Riksens Ständer hafva ålaggt ConstitutionsUtskottet att å nyo företaga utarbetningen af förslag till en förbättrad representation. Det är i anledning deraf, Utskottet nu gir att till Riksens Ständer vördsamt framställa sina tankar. ConstitutionsUtskottet har nogsamt insett det vigtiga och det svara i det uppdrag detsamma blifvit öfverlåtet. Det har trott sig böra framställa de grundsatser Utskottet ansett giltiga till ledning af sjelfva företaget. Utskottet har funnit att först en noga undersökning och pröfning borde anställas, huruvida de fördelar som åtfölja en ny' organisation af Svenska folkets representation motvägas af de olägenheter sora kunna uppkomma genom upphäfvande af en inrätt, ning, hvilken sedan den af ålder varat, möjligen till en stor del har medhåll af allmänna opinionen, aktning genom sin åldrighet och styrka af vanan. Det har ansett nödvändigt att dessa fördelar skulle vara så betydliga, att de öfvervägde det motstånd som gjordes af gamla rotfästade interessen, af fördomar, vanor och en nog vanlig misstänksamhet till det nya, så att den föreslagna inrättningen genast kunde få full kraft, åtmindstone underhålla Ståts-föreningen, lika fast som förut, och om möjeligt vore sammanknyta henne närmare. Dessa fördelar har Ut - a 132 X>en 11 Juli* / "Utskottet trott böra bestå deri , att ett nytt Representations sätt kunde, bättre än det närvarande, fylla Allmänhetens fordringar.
Det belopp, ^martin Deri bettngaDe perfeDIar eller förmåner funna ffattaö, enligt ieDnafl faflftälDa SDlarfegångöpriö eller Det t orten gångbara å De »åror, font i SDlar* fegång&^apan ej finnaö uptagne; od; om fantma €ontract Derjemte inne^åHec något, forn till wigt voärDe tcfe fan beflämmaö, öfeö bartan i affeenDe Derå meD 6 ff. gör €ontracter, font å lanDet, ferDeleö i ffogötrafter, uprättaö emellan 3orDägare och torpare eller anDre perfoner om någre tunnlanD jorD, DermiD jläDja erläggeö, beräfnaö €f>art£e;@igillatae<afgtften efter gent för ^unDraDe af Den öfroerenöfomna ftäDjan, eder Då, utöfver ftäDjan, prasftationer följa, meD ftäbje^räntanö tillägganDe till praoflationernaö voärDe. görpantning&bref, lifa ntcD ©fttlDebref; görDelé* odj UnDantagö«€ontracter diar ternö, när De för ©omaren up* roifaö, tia en treDjeDel emot hvoaD föreftåenDe ©trtf innehåller, Dorf icfe unDer * ♦ 3 ff. 3 affeenDe på ifplDigljeten att upvoifa alla SlrrettDe# och *&preö'-€ontracte'r å SanDet och t @täDerne miD SDlantalöffrifningen, gäller hmaD 11 §. 12 och 13 mont. innehålla; Docf unDantagaö
: »En förbättrad lönereglering för Statens embetsoch tjenstemän är oundgänglig, med afseende lika mycket på de serskilda statsfunktionernas behof af skicklige och samvetsgranne förvaltare som på desses behof af anständig bergning.n Den ‘28 Jan nari c. m. Hr Gr. Anckarsvärds anmärknir omfatta äfven en annan fråga, en princip fråga, der jag vågar vara af alldeles olika tankar med Hr Grin, nemi. frågan om Stockholms befästande och den af Hr Frih. Sprengtporten i ämnet väckta motion. Frih. Sprengtporten har redan, på sitt vanliga, talangfulla sätt besvarat anmärkmne i denna del ; men jag beder dock att äfven få yttra några ord i denna vigtiga fråga: Först och främst är del en väsendtlig skillnad att låta Bygga en stad inuti en fästning, som redan linnes eller att Bejästa en redan Befintlig stad. Det förra vöre visserligen under vanliga omständigheter mindre välbetänkt, hvaremot den sednare åtgärden synes hafva alla skäl för sig, synnerligen dä det gäller en hufvudstad. Hr Grin säger att ."mycken olägenhet och många läror »skulle upkomma för innevånarne i en stad om den befästades; •iden skulle då utsättas för en belägring och komma att bom»barderas. » — Hr Grin skulle hafva rätt i sitt påstående, såvida alla obefäsiade städer voro säkra att ej blifva brända, bombar derade eller belägrade; men hvad har viii erfarenheten i detta falt visat? Gå vi till det land sorn ligger oss närmast, nemi. Danmark, sä vill jag erinra derom att den lilla staden Friedrichsstadt, i s. v. Schleswig, en öppen stad, som icke egde en enda vall eller en enda graf till sitt beskydd, dock blef under sista kriget (1848—öl) af Tvskarne bombarderad och utstod under den tappre Helgesen en långvarig belägring. Dess egenskap af obefästad skyddade den således ej från en befästad stads olyckor, ehuru denna egenskap förorsakade större manspillan och gjorde försvaret mycket vådligare än om den varit försedd med fästningsverk.
Cederström anfört, att jag, såsom en individ, ej skulle kunna väl göra mig reda för årsväxtens tillstånd, får jag erinra, att jag underkastat min motion R, St:s omdöme, och att de, som äro hemma i alla landets orter, kunna derom lemna ett säkert omdöme. Jag finner ganska väl, att Konungen ensam kan vidtaga ett sådant beslut; men då mani allmänhet vet, huru obehaglig sensation sådana förbud göra, matte det ej vara likgiltigt för Konungen, om Han, i händelse brännvinsbränningen måste förbjudas, finner sig i en sådan åtgärd understödd af en anhållan från R. St, Hr Tham, Wolrath; Efter min enfaldiga mening kan jag ej uppfatta, hvad sammanhang realisationen kan hafva med denna fråga. Val hafva åtskilliga tidningar omtalat och förespeglat oss en missväxt; men de officiella tidningar, sora ingå, vederlägga detta och underrätta oss, att skörden, ehuru måttlig, dock är sådan, att ingen brist ar att befara. Orter finnas, der den är herrlig, såsom t. ex. i de norra orterna och Westmanland. Jag kan således ej begripa, Dea 21 A u g u s t i. 207 hvartill ett brännvinsförbud skulle vara nyttigt, om ej fotalt fälla sädesprisen till skada för jordbrukaren, att åstadkomma olaglig bränning, och möjligen för titt bereda någon förmån för dem, hvilka, 1 speculalion på stegrade brännvinspris, upphapdlat denna vara och frukta, alt de åtgärder, R. St. komma att vidtaga, ej skola stegra prisen. Jag kanner, att sådana finnas, men säger ej derföre, att denna motion haft en sådan anledning. Jag förenar mig i följd af allt detta med Gr. Horn, alt R. St. ej böra bifalla Hr Silfverhjelms förslag. Hr Rothlieb, Axel Fredr.: Lika med Hr Tham anser jag den väckta motionen ej för det närvar, böra komma i fråga» Jag är öfvertygad, att, i fåll ett förbud är af nöden, K. M:s nåd. omsorg ej mera lärer uteblifva i detta ämne, än inlia andra. I allt öfrigt förenar jag mig äfven med Hr Tham.