Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min afsigt med det anförda har endast varit att ådagalägga, att handelsoch penningekriser kunna inträffa under hvilket tulllörfattningssystem som helst, — likasom jag hoppas halva derigenom gjort fullkomligen åskådligt, att, om en lagstiftning, hvarigenom den lagliga varuimporten gjordes nära omöjlig, icke förmådde undanrödja^ bekymren för undervigt i den internationella handeln, det ändamål, man söker, icke helier vinnes genom att återställa införselstullarna på jordbruksalster och med några öre öka tullsatserna på kaffe, tobak och socker, eller annat dylikt. Den 30 Maj. I sammanhang härmed, och då vid ett och annat foreg:de tillfälle å detta rum yttrats mycken oro öfver den betydliga öfvervigt, som, uti Kommers-Colkii sednast tryckta berättelse om utrikes handeln, importen år 1861 utvisar i jemförelse med exporten, utbeder jag mig att särskildt i detta hänseende få anföra några ord. Det är klart, att en s. k. handels-balans icke kan eller bör bedömas efter resultatet för ett enda år. Om vi nu ställa detta för året 1861 tillsammans med en föpgtde tidrymd, huru blifver då förhållandet? Rådfråga vi samma K. Colini tabellverk för de 30 år, som närmast, föregingo det nyssnämnda, eller tidrymden från och med 1831 t. o. m. 1860, visar sig, att, under denna period, sammanräknade värdet af exporten utgjorde 1,334,020,890 rdr rmt och af importen blott 1,266,615,342 » » hvadan exportvärdet företer en öfvervigt af 67,405,548 rdr rmt. Alltså, äfven om man frånräknar 1861 års import-öfverskott . 25,486,000 » » visar sig ändock, lör 31 år, exportvärdet öfverstiga med ... 41,919,548 rdr rmt. I dessa summor ingår äfven inoch utförseln af guld och silfver.
Makliga omdömen uti frågor om skattskyldig jords förminskning pä wista är, mera an något annat, Härrörer af förre författningars otydlighet, och hu ruwida de nu finnas lämpelige eller icke. Utom en ny lag som undanrödjer alla twifwelsmäl, blifwer ingen säkerhet. friherre von kkollllein: Med den warde ledamoten af Lag-Utffottet, instämmer jag aldeles att, dä redan gifwen lag finnes, der wore öfwerflöLigt stadga nägra nya i ämnet; men af motion gifwes anledning tro att desta lagar kommit i glömsta, hwarföre det torde hafina nytta med fig, att derom göra påminnelse. Herr Landt-Marskalken erindrade att Rid. Lerfkapel och Adeln redan inbjudit de öfrige respeckive Rikssländen att med detsamma sig förena om en önskan till Kongl. Majrt, det täcktes Hans Maj:t hafwa en alfwarsam hand öfwer lagstipniugens ratt» wisa handhafwande. Härefter gjorde Herr Landt-Marskalken proposition till bifall ä Lag. samt Allmänna Beswärsoch Oeconomiä-Ulskottens betänkande. Ropades Ja och Nej. Herr Landt-Marskalken hemstälde om Ridderskapet och Adeln ansäge de gjorde anmärkningarne böra werka äterremist. Ropades äter Ja och Nej. Herr Landt Marskalken Yttrade sig förmoda att en äterremist af denna sak skulle åstadkomma mindre tids utdrägt än en widare förlängd öfwer, läggning, och hemstälde således om icke Riddersta. pet Den i6 IuUl. 2 4Z pet och Adeln skulle behaga återremittera betänkandet. Ropades Ja - Uplästes ä nyo och gillades Lag-Utskottets den IZ Julii pä bordet lagda memorial i anledning af gjord molion af Friherre Laltza, angäende skärpning i straffet för skogsäwerkan. Wid förnyad föredragning af Banco-> Utskottets den ig
Och bar, pä grund al hvad såväl Förvaltningen som Sjöförsvarskomiléen sålunda beräknat och antagit, E. K. Maj:t, enär likväl, såsom bemälda Embetsverk äfven utredt, sistnämnda summa ej k unde i kontant från nnderbällsanslaget afskiljas ulan till betydlig del mäste utgå i arbete, lemnadt af den arbetspersonal, som af anslaget aflönas, samt dä detta för öfrigt erfordrades, för uppgifna behofs fyllande, begärt, att ifrågavarande anslag måtte till oförminskadi belopp ä Hufvudtileln upptagas. Då Rikets Ständer anse del icke blott lämpligt atl, på sätt E. K. Maj:t begärt, 100,000 R:dr utål tillgångarne på anslaget till flottans underhåll under nästa slatsregleringsperiod användas till anskaffande af ny sjökrigsmaleriel, ulan ock önskvärdt att öfriga besparingar, som möjligen å berörda anslag under sagde tid uppstå, uteslutande komma flottans nybyggnadsanslag tillgodo, hafva Rikets Ständer funnit sig böra till E. Expeditionstjisko ti c Is Forslat/ till under d. Skrifvelse, N:o 144. 21 K. Maj:ts ifrågavarande nådiga framslällning beträffande anslaget för flottans underhåll lemna bifall. 3:o. Flottans nybyggnad. Enligt den af Sjöförsvars-komiléen uppgjorda plan för anskaffande af ny sjökrigsmateriel skulle härtill under nästa statsregleringsperiod erfordras en summa af 3,980,000 R:dr, för hvars lillvägahringande följande tillgångar blifvit beräknade, nemligen: a) det vid sednaste riksdag beviljade anslag R:dr 400,000: — till börjande nybyggnad af en ångfregalt utaf bästa modell, hvilket arbete likväl Kongl.
Maji af Borgmästaren i Thorshälla, om Stadens åtkomst af de ifrågavarande (if.de 1718 Stats-Utskottets Betänkande?}. 3:ne Hemmanen och vilkoren vid deras upplåtande till Staden; berättelsen derom instämmer aldeles med Utskottets Betänkande i den delen, men Pro-memorian innehåller och derutöfver att Hemmanen blifvit Onererade med en hög extra rotering och att de nu, inblandade i Stadens jord, egas af 4o till 5o särskilde personer, hvilka dels undfått köpebref och Fasta å sine andelar af jorden, dels och ärft dem efter anhöriga med en för desse på lika sätt vunnen och stadfästad egande rätt. Att detta är verkeliga förhållandet har icke någon af Utskottets Ledamöter kunnat motsäga och det bör väl icke eller sättas i fråga, då uppgiften är gifven och undertecknad af den Ämbetsman i Staden, hvars pligt det är både att säkert känna och sannt upplysa alla dylika ämnen, som röra Staden, men Högh Utskottet har dock icke velat lemna uppmärksamhet till mitt påstående att jordens nu varande egare åtminstone måtte blifva hörde och få tillfälle försvara sin egande rätt, innan en sådan rätt dem frånkännes och innan den årliga Skatt, eller arrendet af jorden, såsom det i 1713 års Kongl, donations bref kallas och hvilket deruti finnes vara bestämdt till Stats-Utskottets Betänkanden. 1719 118 D:r i3 ör. 5| pen., med villkor, att Continuera så länge det rigtigt erlades, blifvit förändrad till persedlar oell såmedelst förhöjdt.
Jag anhåller, alt den ifrägavar. punkten måtte åter remitteras samt alt dessa upplysningar måtte få åtfölja remissen lill Utsk. Ilr Silfverstolpe: Jag anhåller att få tillägga några ord till hvad Frih. Wrede yttrat, under yrkande af återremiss af denna punkt uti betänk. Hvar och en, som bar något sett göromälen vid allmänna arbeten och canaler, bar säkerligen funnit, att det sätt, hvarpå i allmänhet elever för civilingenieur-eller mechaniska-corpsen bildas, i längden icke kan blifva ändamålsenligt för landet. Förhållandet är vanligen sådant, alt någon af föreståndarne för arbetet, någon af Districtcheferna emottager hos sig yng - 304 Den 12 Februari. lingar vid 14 eller 15 års ålder, som icke vela till hvad yrke de skola vända sig, men som äro af naturen raska och qvicka ynglingar; de få biträda honom med att springa med kedjan och dylika handtlangningsarbeten, samt om vintrarna öfva sig vid ritningar, deltaga uti det praktiska af arbetena och dessemellan fortsätta sina studier, hvilka vanligen icke äro grundade på någon annan allmän bildning än hvad de möjligen kunnat erhålla uti 3:dje eller 4:de classen i en skola. Sedermera fortgå de, blifva ganska dugliga såsom praktiska män, men icke må man vänta, alt om de skola uppgöra några förslag till nya arbeten, eller om de framdeles skola användas såsom arbetschefer, de skola kunna utföra dessa uppdrag på ett sådant sätt, alt icke man får plikta genom de misstag de begå, i följd af brist på theoretiska kunskaper. Det blir således af största vigt, att personer, hvilka hafva en högre föregående bildning, kunna egna sig åt detta yrke, eller också att dessa personer, som hafva börjat på den rent praktiska banan, erhålla tillfälle att äfven inhemta theoretiska kunskaper i det yrke de valt. Detta har säkerligen varit ändamålet, hvarföre de stipendier blifvit föreslagna, som uti denna punkt äro i fråga, och jag skulle tro det vara af högsta vigt, om man för framtiden vill erhålla skickliga personer i detta yrke, att det af K. M. här sökta anslag måtte beviljas.
1840 under sådan form i tillökningsanslag till påföljande Riksdag beviljat, hvaremot Constitulions-Utskottets Memorial> N\o 10, 3 summan af gällande verkliga löner icke öfverstiger beloppet af förut gällande aflöningsstater, så enär Kongl. Majrts rätt att, på sätt i förevarande fall tillgått, ombilda Embetsverken eller specielt jemka deras lönestater med användande af derför redan befintliga ordinarie Statsanslag, vid betraktande, bland annat, af ^5 § i i8a3 års Riksdagsbeslut, måste lemnäs obestridd, och det af Riksens Ständer i deras förenämnde skrifvelse gjorda förbehåll desto mindre lärer kunna anses genom ifrågavarande speciella regleringar vara förbisedt, som anledningen, hvarför de nya anslagen icke finge såsom ”löner” å Stat uppföras, tydligen blifvit uttryckt i det uppgifna syftemålet att förekomma Indragnings-Stalens betungande, till följd af möjlig ”förändring uti Embetsverkens organisation,” och således genom högre expektant-löner i fall af tjenste-indragningar, icke medelst pensionering af ålderstigne embetsoch tjenstemän, i den mon de efter allmänna Författningar kunna dertill vara berättigade, finner, i sådant sakens skick, Constitutions-Utskoltet skäl till ifrågavarande anmärkningars godkännande icke vara för handen. Stockholm den 8 November 1844- Reservation. Emot förestående betänkande bar Herr Petre sig reserverat, under åberopande af följande ”Transsumt af Protokollet, hållet hos R:s H. St:rs Constitutions-Utskott den 24 Oktober 1844* S. d. Ordföranden föredrog Stats-Utskottets anmärknings-anledning, i fråga om Lönestaterne för Kammar-Collegium och Kammar-Rätten (se Kongl. BrefveL den 7 Juli i840‘ En del Ledamöter funno det härutinnan af Stats-Rådet tillstyrkta förfarandet, ehuru skenbart rigtigt, innebära en förborgad afsigt, som af StatsRådet bordt kunna genomskådas.
I våra äldre bibeldramer ser man icke annat spår till komik, än det, som ofrivilligt åstadkommes genom sträfvan efter en naturtrogen samtalston. Mera afsigtligt framträder dock komiken i ”Holofernis och Judiths Commedia,” men i ”Tisbe” möter oss den nämnda blandningen fullt medvetet, och det i öfverensstämmelse med det Ayrerska skådespelet. Vi återfinna detta bruk hos Messenius, och från denna tid blir det äfven hos oss regel; redan Rondeletius har upptagit det. Väl kallar M. tvenne af sina stycken tragedier och tvenne komedier; men hela skilnaden emellan tragedi och komedi består för honom, som för tyska skoldramsförfattarne under förra århundradet, blott deri, att den förra har ett olyckligt och den sednare ett lyckligt slut; för öfrigt behandlas båda på alldeles lika sätt, och det komiska elementet har lika stort utrymme i båda, ja det är nästan mera framstående i tragedien Signill än i komedien Svanhvita. Det är sannt, svårligen lär väl någon i våra dagar ens draga på munnen åt sådant, som kanske framkallade hjertliga skrattsalfvor af våra förfäder på 1600:talet; men så är också ingenting mera beroende af tidsomständigheter, smak, lynne, bildningsgrad och uppfostran än just det löjliga. Ju längre tillbaka i bildning, ju råare och gröfre upptåg och infall, ju trubbigare skämtets piluddar. Ur denna synpunkt kunna komedier vara målande för tidslynnet, och i dessa komedier tyder mycket på, att tonen äfven inom de högre kretsarne icke varit öfver höfvan fin. Vi vilja hämta ett exempel ur ”Signill,” den tragedi, hvilken uppfördes på Stockholms slott till firande af ett furstligt bröllop i närvaro af den unge konungen, enkedrottning Kristina och hela hofvet. I femte akten befinna sig Habor och Signill liggande i en säng på scenen, samtalande om sin kärlek, och Habor slutar scenen med dessa ord: ”Uthan reddhoga thenna natt Wil iagh hvijla min hiertans skatt, Och medh hvarannan drifva frögd. Wår kärleek blifwer intet rögd! Ther före är iagh icke seen
Se vidare StatsUtskottets betänkande N:o 41. Christianstad, om anslags beviljande till slöjdskolan derstädes. Se Slöjdskola. Christinehamn, om lån för uppbyggande af en kyrka derstädes. Se Kyrka. Civilstatens pensionsinrättning, om delaktighet i, för borgmästare och commissionslandtmälare. Se Pensionsinrättning. Collecter till kyrkobyggnader, angående upphörande af. Se Stamböcker. Collegier, angående förändring uti hittills gällande föreskrifter, i afseende å återbesättande af ledamolsplalser i. II. B. 500. A. 6. ( 38 ) Comité, om nedsättning af, för att granska och föreslå förbättringar uti nu gällande ekonomiska författningar, samt vid förefallande fall utarbeta nya. I. 147. R. 268. V. B. 481. A. 633. — om nedsättning af, för att utröna hvad de militära, civila och ecclesiastika embetsverken under sislförflutna 10 är uppburit i contant inkomst af indelta räntor och kronotionde. I. R. 499. X. B. 458, 484. A. 510. U. 606. A. 623. E. 686. — om tillsättande af, för utarbetande af förslag till Nationalrepresentationens ombildning. Se Nationalrepresentationen. Comiterades lill tryckfrihetens vård lill denna Riksdag afgifna berättelse. I. 24. — förordnanden. Se Förordnande. •—• utväljande. Se Val af Comiterade för tryckfrihetens vård. Commendanterne på fästningarne, om upphörande af deras befattning med fängelsernas inre förhållanden. Se Fängelsedirectenrer. Commercecollegii berättelse angående Löfås silfververk. Se Löfås. Commissarierne i Bankens Lånecancelli, angående deras antal. X. B. 403. A. 418. Commissionslandtmätare, om delaktighet i Civilstatens pensionsinrätlning för dem. Se Pensionsinrättning. Compromissaricr eller gode män, angående lag för.
— Dessutom har jag med min motion mindre åsyftat nedsättning i passevolanee-äfgiften, om den skulle komma att elter 1844 -lrs utgång fortfara på samma grunder sorn hitintills, än att fonden måtte skiljas i i delar, — den ena för cavalleriet, och den andra för infanteriet, — af skäl som blifvit anförda; samt att de år, då öfningsmöte icke anbefailes, någon passevolance-afgift för det året icke må äga rum. Emot den här uppgjorda beräkningen medger jag må kunna göras den invändningen, att för ett reg:te på ett år har man icke någon fullkomligt säker ledning för bedöinmandet af provianterings-kostnaden för flera regtten och flera år; men jag har derföre tillagt öfver 2-fsk:r b:co per man om dagen, mot hvad provianteringen vid Uplands reg:te kostat,_som för 18 dagar gör omkring i r:dr b:co. Jag yrkar dock att, såvida Gr. Horns förslag icke går igenom, hvarom jag härefter kommer att yttra mig, det andra alternativet i min motion måtte antagas, hufvudsakligen utgående derpå, alt hvarje regtte malte få sin enskilda passevo lance-fond. Hvad de stora öfningslägren åter beträffar, hvilkas nytta lärer vara obestridlig, torde den ökade kostnad, som dessa medföra, skäligen icke kunna drabba rustoch rotehällarne, utan andra medel för delta ändamål böra anvisas. Slutligen, hvad angår Gr. Horns förmenande, att mötesunderhållskostnaden för rotehållarne helt och hållet bör kunna dragas ifrån jorden; så hvilar detta förslag, efter min lanke, helt och hållet derpå, huruvida de ofvan omförmäldta knekte-contracten ännu skola ligga till grund för mötes-passevolancen, hvilket jag anser dem göra. I sådant fall torde det vara nödigt att meddela följande utdrag. Jag härtill den ändan valt det regtte, som ligger mig närmast, nemi. f. d. Östgötha infanteri, — nu mera ttsla Lif-grenadierregtlet.
Orsaken för mig att tala i detta ämne, är ingen annan än den, att jag anser med Ståndets värdighet och den ömtålighet, som Ståndet är skyldig sig sjelf, icke öfverensstämmande, att i sina Protocoller, hvilka skola genom trycket till Allmänheten utgå, behålla ett ämne af denna Den i o Januarii. 671 beskaffenhet, på detta sätt väckt; så mycket mera olagligt, som vår nu gällande RegeringsForm i 90 §. tydligen förbjuder upptagandet af alla enskifta afgjorde Processer, och således äfven desses inblandande i väckta Motioner. Friherre Stael von Holstein„ Corfitz Ludvig: Jag vill icke länge uppehålla mig vid de Anmärkningar, hvilka emot mitt Memorial blifvit framställde, utan blott upplysa, att de värde Talare, som nyss yttrat sig, ingått i partiella omdömen. Jag har icke nämnt eller åberopat något visst Mål, utan i allmänhet begärt, att Lagutskottet måtte anmodas upplysa om någon Lag finnes, som förbjuder en tilltalad Person, att till sitt försvar begagna den bevisningsrätt, hvarmed han sig försett. Jag begär nu blott Remiss af mitt Memorial till Lagutskottet. Då jag icke är Jurist, vill jag icke heller bestrida Herrar Jurister deras Former, utan förbehåller mig att, när Hufvudsaken förekommer, få fästa mig vid den. Grefve Spensj Jacob Melker: Då Herr Baron Stael sagt sig egenteligen vilja fästa sig vid Hufvudsaken i denna fråga, hade han gjort bäst, att straxt endast hålla sig till den. Nu bar han deremot preliminariter begärt af LagUtskottet upplysning, om hvad som i ett visst ämne är stadgadt. Jag har dock alltid föreställt mig, att ändamålet med Rikets Ständers Utskott vore något annat, än att förskaffa enskildta Riksdagmän upplysningar om gällande Författningar, helst när dessa upplysningar 672 Den 10 Januarii. äro af den art, att de lika lätt kunna lemnäs af hvar och en som vid Academien tagit HofRättsExamen. Som jag är hland dessa, skulle visserligen jag också nu kunna lemna Baron Stael denna upplysning, om jag trodde att Baron Staels enskilta underrättande kunde på något sätt interessera Höglofl.
Sedan Justitise - Cantzlern Grefve Trolle Wachtmeister, uti Memorial, som den 13 nästlidne Februari i Högsta Domstolen föredrogs , till Kongl. Majus Nådiga godtfinnande i underdånighet hemställt, om icke, af anförda skäl, de flere nu Den 5 Maj. nu gällande Författningar angående sättet till äfl« drings sökande hos Kongl. Maj:t i brottmål kur!- de sammandragas i ett nytt stadgamle; oell Högsta Domstolens Ledamöter af samma Memorial särskildt haft del; så öretogs nu detta ämne till vidare öfverläggning. Vid granskning af flera förekomna brottmål hade Högste Domstolen erfarit, att, på sätt Justitins-Cantzlers-Ernbetet i dess underdåniga Memorial framställt, skiljaktighet sig företer i de grunder och föreskrifter af Kongl. Förordningen den as November 1749, Kongl. Brefvet den 6 November 1765, och Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, om hvad som bör iakttagas vid underdåniga Besvärs anförande hos Kongl. Majit, öfver Idofeller Öfver-Bätts Utslag i brottmål, och att den rättsökande sålunda saknat nog tydlig underrättelse om sitt åliggande. Ordningen och sättet att fullfölja inål från en Domstol till en annan, höra till sä kal* lade formaliteter. Desse äro lika nödige vid ali Lagstiftning, sorn det är angeläget, att föreskrifterne derom äro bestämda, enkla och klara. Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 saknar ej dessa egenskaper i det som angar sättet att söka ändring i Under-Bätts Utslag angående brottmål, eller hvad iakttagas bör, då den, som i dylika mål hos Kongl. Maj:t vill sig besvära, sitter i häkte; men till undanrödjande af tvetydigheter i det fall, när den tilltalade ej är fängslad, ansåg Högste
De äro vana att se en skarp linie mellan ljus och skugga och de tilltalas icke af ett godmodigt likhetstecken mellan udda och jämt, utan af de oförsonliga motsatserna i ett tragiskt drama. Låt oss för att än tydligare se skillnaden inbilla oss att vi sitta vid Jerusalem och att det är kvällen före Sigurd Jorsalafars intåg. På murarna blinka i den isande kvällsluften spjutspetsarna mellan johanniternas kappor, och några tennskålar kringbäras med en lätt aftonvard. Till och med oljans droppe bland grönsakerna i skålen förefaller genomskinlig som vatten och sammansatt af tusentals glasskärfvor, tusentals sins emellan oförmildrade återsken af djupblå luft och kalkhvita murar. Solen sjunker hastigt, och snabb som en svart häst springer nattskuggan uppför berget. De frankiska och latinska riddarna på muren samspråka dock alldeles för lifligt att tänka på solen. Solen? Nå, det är solen, det är ett ting för sig! Kanske hon icke tändes och slocknar dem förutan? Och landskapet? Det är Judéen och tillhör Kristus. De känna icke heller någon hemlängtan till torfvan. Den skola nog deras kvarlämnade bröder förstå att plöja. Och de hvita rosorna, hvilka den yngste riddaren så ifrigt plockar nere vid Siloa? De äro Den heliga jungfruns och skola pryda hennes altare. Det är därför han dragit af järnhandsken, så att fingrarna skola stingas och blöda. Om ingenting af allt detta tala riddarna, fast de så häftigt teckna med armar och händer. De tala om ett människoverk som är deras eget. De tala om de sköna och kostbara mattor, hvilka de nästa morgon vid Sigurd Jorsalafars intåg ärna utbreda på gatorna. Månne de icke med vapen i hand eröfrat flera af de mjukaste från saracenerna? Men de vackraste ha johannitersystrarna själfva förfärdigat med bilder af solen och de hvita rosorna vid Siloa. Ingen i hela Jerusalem nändes någonsin beträda dem utan att först afdraga skorna och knäböjande kyssa de med silfver inflätade fransarna.
Summa 120,000: 13. 2. 94,557: 37. 11. 137 — § i Enligt de af Styrelsen till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelser om allmänna arbeten under de år revisionen omfattat, har den på Styrelsens räkning i Rikets Ständers Bank vid samma års utgång innestående behållning varit sålunda fördelad: F. d. vatten-kommunikations-fonden år 1852. 165: 15. 7. år 1853. 151: 29. 11. F. d. Kommitterades för norra väganläggningarne fond 23: 34. 3. 23: 34. 3. o Dito för ombyggnad af Tranebergs bro 13,000: — Dito för kanal vid Draget 5,750: 3,087: 24. De såsom oredovisade anslag i tabellen utbalanserade belopp utgjordes deremot af förskott för allmänna arbeten till: Af ofvanstående tabell synes, att behållningarne å åtskilliga anslag, hvilka för längre tid sedan blifvit anvisade, äro till oförändradt belopp i båda årens räkenskaper balanserade, såsom exempel hvarå, må nämnas anslagen till undersökning om Svea kanal samt till Kommittéen för norra väganläggningarne. Då antagligt är, att sådana tillgångar numera ej komma att användas för de ändamål, hvartill anslagen från början blefvo beviljade, anse Revisorerne lämpligt, att alla dylika behållningar, såsom ej vidare till Styrelsens disposition behöfliga, varda till Riksgälds-kontoret öfverlemnade. I likhet med hvad uti föregående revisions-berättelser iakttagits, meddelas härjemte den vid Styrelsens ofvanberörde underdåniga berättelse fogade förteckning på de arbeten, hvartill Kongl. Majit, under loppet af åren 1852 och 1853, beviljat stats-bidrag dels af de utaf Rikets Ständer anvisade medel, dels från Riks-statens 6:te hufvudtitel och dels från handelsoch sjöfarts-fonden: S — 138 — Ungefärlig • ,. /* j våglängd af vagomlaggnmgs-f onaen. j alnar Jemtlands län:
Det synes, som skulle man missunna Banken dess styrka, säkerhet och förkofran, som ansåge man detta Yerk vara en för det allmänna interesset främmande inrättning, icke olikt ett lastdjur, af hvilket man fordrar allt, och på hvars rygg man kastar sina bördor, under det man misshandlar och illa sköter detsamma. Man be - Den 17 Augusti f. ui. besinnar icke, att återverkan af Bankens missöden, aftagande och fall, skola djupt kännas af Staten och hvarje dess medlem. Detta förfarande är i sanning en afspegling af den naiva fabeln om magen och de upproriske lemmarne. I anledning af hvad jag således tagit mig friheten anföra, och med åberopande af den närmare utveckling af saken Bankens Commissariats* och FiscalsEmbetes tryckta Utlåtanden innehålla, yrkar jag på det högsta, att Banken måtte bibehållas vid dess hittills åtnjutne forum, på sätt och med villkor BancöFullmägtige tillstyrkt. Jag påminner mig en värd Ledamots af BancoUtskottet yttrande härstädes icke längesedan, då fråga var om säkerhetsmått för Banken i afseende å dess lån mot pant af brandförsäkrade Stadsegendomar, hvarvid han, under yttrad förundran öfver en Fullmägtigs efter hans tanka alltför långt sträckta ömhet för den enskildes förmån framför Bankens säkerhet, förklarade, att han och hans medbroder inom Utskottet alltid skulle sätta Bankens interesse i första rummet. Af detta yttrande borde jag sluta, att en återremiss till ett Utskott med så gynnande tänkesätt för Banken skulle medföra ett efter min åsigt önskvärdt resultat.