Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En viss förberedelsetid för den nya kommunalstvrelsens försättande i verksamhet synes likväl blifva af behofvet påkallad, och erforderliga regleringar i detaljerna kunna sålunda på förhand vidtagas. Kyrkostäuiiim samt Kyrkooell Skolråd. I)e skäl, sorn föranledt Committerade att från kommunalstämman skilja kyrkostämman och för hvardera utarbeta särskilda lagförslag, hafva i del föregående blifvit i underdånighet anförda. Hvardera skulle derigenom erhålla sin rätta ställning och äfven formelt kunna ordnas på ett sätt, som öfverensstämdc med deras rätta natur. Så betänkligt det än må vara, att punktevis söka uppställa de ärenden och frågor, som må göras till föremål för öfverläggningar på ett lagligen organiseradt möte, hvars allmänna karakter är bestämd, hafva Committerade likväl i betraktande af omständigheterna funnit sig icke kunna undgå, att bär välja en sådan form för sakbestämmandet, enär de ärenden af dels borgerlig dels kyrklig natur, som hittills tillhört soknestämman, nu på särskilda fält borde öfverföras. De ärenden, hvilka, sålunda uppställda, under 2 § upptagas, torde likväl alla befinnas vara sådana, som från kyrkan hafva sin upprinnelse och afse församlingen såsom ett yttre kyrkosamfund. De öfverensstämma hufvudsakligen ock med dem af ifrågavarande beskaffenhet, som hittills varit såsom sådane betraktade och derföre äfven uti 1843 års Förordning om soknestämmor, med anledning af dessa stämmors ursprungliga betydelse, främst bland dithörande frågor uppräknas. Det kan ej gerna betviflas, att ju icke en kyrkoförsamling bör vara berättigad att sjelf besluta i frågor om den yttre ordning, som bör iakttagas af dess med - XLIX lemmar vid den gemensamma gudstjensten. Ett sådant bestämmande kommer icke i collission med den genom handboken fastställda lithurgiska ordningen. Allt hvad som röret hushållningen med den församlingen tillhörande kyrkoegendomen, användande af kyrkans medel, samt tillsynen deröfver är genom Privilegierna för Presterskapet af den 16 Oktober 1723 § 23, för att ej nu anföra llere andra bestämningar härom, allaredan förbehållet församlingens rådslag, beslut och granskning.
Blifwe det Eders Kongl. Höghets lyckliga lott, at med sin hand och sit hjerta teckna det beslut, som ät Eders Kongl' Höghet och hwar dygdig medborgare stall återskänka det sinneslugn och den säkerhet, som lofwar framgäng ät det stora bemödandet at frälsa och uprätta et kärt och olyckligt Fädernesland. Riksens Ständer utbedja sig i underdäniglhet at i Eders Kongl. Höghets nåd fä wara innestutne. Herr Laron och Landtmarskalken tilkännagaf, at den stora veputatlonen skulle i morgon fä den näden, at af Hans Kongl. Höghet emottagas, och til den ändan samlas i morgon, förmiddagen klockan 10, i L^crete Utstottsrummet, för at kl. half 11 afgä til det Kongl. Slottet; afwen tilsporde Herr Landtmarskalken Ridderstapet och Adeln, om icke nödigt blefwe, at Lieceorerne snart utwalde Ledamöter til LaneaRiddarhus - och Lxxeäitions Utskotten. Bifölls. I anledning af det bifallne walet af et Råneo Utstött, föreslog Herr Laron och Landtmarstalken at Ridderstapet och Adeln mätte läta höra sig föreläsas den wid de föregäende Riksdagar godkände instruktion för detta Utstött, 'tillika med Eden för detsamma, hwilka ge - Den ig Maj» 9Z genast uplästes och gillades: och stolle en Vspu' ration til de öfrige i-e.ipeccive Ständen afsän, das, för at Lilkäunagifwa dst Ridderstapet och Adeln bestutit wälja r-anco Utstött och t^xpsäitioris Utstött, famt ^u8teiLt och gillat sä wäl Tacksägelse-^6re88en sorn LLNLO UtstottetS lnstruction och Ed. fuZtsraäeZ klsniLrotocoUst för dkN 1Z bennes. Herr Ua?on och Landtmarstalken utbad sig att Högloft.
Då delta lagstadgande är fullkomligt allmänt, samt skall gälla för hvad slags skuld som helst, skulle, då intet serskildt undantag är stadgadt för Hypotheksförenings-obligationer och Privatbankernes kreditsedlar, dessa inom hvart 10:de år anmälas, på det att icke genom den föreskrifna preskriptionen den på dem sig' grundande fordran skall gå förlorad. Sådant låter sig dock ej göra. Om icke dessa af mig nu framställda betänkligheter kunna af någon af Utsk:s ledamöter bemötas, samt häfvas, nödgas jag vördsamt anhålla, att R. o. Ad. behagade återremittera §:n, på det att derigenom ett fullständigare stadgande måtte blifva i författn:n infördt. Gr. Sparre: Då ingressen till författnrn lyder på följande sätt: ”med uphäfvande af hvad 9 Kap. 12:de §:n Hande!sB:n, K. Förordn:n d. 13 Juni 1800 samt K. Kungörelsen d. 21 Mars 1835 stadga i afseende på preskription af fordringar emellan enskilde”, sä lärer icke hit kunna hänföras Hypotheksföreningsobligationer och Privatbanks-kreditsedlar. Jag anser mig icke behöfva nämna något vidare med anledn. af Gr. Lagerbjelkes yttrande. Gr. Lagerbjelke: l:sta §:n innehåller: ”hvar som häfver fordran hos annan i penningar, eller livad det är, skall den utsöka eller skriftligen eller muntligen af gäldenären kräfva” etc. Nu kan väl ingen neka, att den, som har en Hypotheksförenings-obligation, haren fordran hos en annan, och således kan jag icke heller finna annat, än alt denna § gäller äfven för Hypotheksförenings-obligationer. Jag mäste således fortsätta min vördsamma anmärkn. Hr Carleson: Jag torde få erinra Gr. Lagerbjelke om den grundsatsen, att en ändring uti allmänna lagen icke medförer en ändring uti en speciell lag.
H. Ex. ansåge sig böra nämna det i anledn. af Frih. Raabs yttrande, och finge derjemte fästa uppmärksamhet derpå, att i frågor sådane som denna, deri R. o. Ad. vore oförhindrad att genast fatta sitt beslut, det icke vore vanligt alt besluta ålerremiss med förklarande af Ståndets tanke. Frih. Cederström: Sedan H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, upplyst, att den propos., sorn framställdes å Frih. Raabs förslag, blifvit med ja och nej besvarad, utan att majoriteten kunnat utrönas, så anhåller jag få yttra några ord i anledn. af de motiver, hvilka Frih. anfört för sin redaction. Frih. Raab måste val erkänna, att den der minimiviglens bestämmande inom socknarne och districlen ovillkorligen måste blifva beroende af det medium, som är gällande inom de olika socknarne, ja, inom de olika gårdarne inom desse socknar. Detta leder till en oändlighet af tvister och småaktiga beräkningar, sorn icke kunna slutas annorlunda, än med en massa af besvär. Frih. Raab instämmer deruti, att om miuimivigten för råg, som är afradsgild, fastställcs lill 13 och 5 It, så är denna vigt icke så hög, att den icke allmänneligen bör kunna antagas för riklig. Det skulle vara någonting rätt besynnerligt, om man skulle vilja fluetuera i dessa förhållanden för framtiden och uti den ordning, som finnes. Alt engång få bestämd den minimivigt, som för afradsgild spanmål skall vara antagen, är af för svär beskaffenhet, för att icke lägga vigt dervid, då fråga nu blifvit väckt att återlemna saken till Etsk. för alt ånyo bearbetas. Dervid får jag således fästa uppmärksamheten derå, att Utsk. icke må inskränka sig lill råg ensamt, utan äfven upptaga afradsoch kronolionde-spanmål, samt således bestämma vigten för allt hvad under desse rubriker uti räntor från jorden utgår. Hr Gripenstedt, Johan August:
Län väckta fråga om nedsättning eller upphörande under en viss tid af denna utskyld till det allmänna; meri: emedan ofvannämnde beskattning icke är upptagen bland de, uti 60 § af Regeringsformen, den 6 Junii 1809, omförmäfde och till, Bevillningsutskottets åtgärd öfverlemnade allmänna afgifter, utan tvärtom utgår af hemmantalen, hvartill äfven kommer, att detta vid föregående Riksdagen, jämväl under öfverläggning hafda ärende , då blifvit af andra Utskott handlagd t, ty anser Bevillnings Utskottet sig ej heller nu tillkomma att deröfver utlåtande afgifva; hvilket förhållan de Bevillnings-Utskottet, jämte återställande af de ankomna handlingarna, får till Hedervärda B.ondeStåndet vördsammeligen anmäla. Ankom den 14 Mardi: 1823.. Memorial till Högvurdige Preste Ståndet angående åter - Remiss af Prosten Sundii Memorial, om visse inkomster för Amiralitets KrigsmansliusCassan i Carlskrona. Under den 24:de sis-tledne Februarii har Hög. vördige Preste-Ståndet, till Riksens Höglofl. Ständers Bevillnings samt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskotts gemensamma handläggning, öfverlemnat Herr Prosten M. Sundiji Memorial, an - Bevillnings Utskottets% Betänkanden. 7. gående dels en jemkning och billigare fördelning emellan Vadstena Krigs månsh usCassa och Ami. ralitets KrigsinanshusCassan i Carlskrona, af §(. sjtillige, till understöd för skadade och äldre afskedade Krigsmän anviste medel, dels ock andre, sistnämnde inrättning frångångne inkomster, men spm de i detta Memorial ornförmähle ämnen icke synas ega ett närmare sammanhang med de i 60 § af Regeringsformen, för Bevillnings-Ut skottets verksamhet bestjirnda föremål, alltså hav*. Utskottet ansett sig böra, med anledning af 44 § f Riksdagsordningen under den io:de Februarii 1 samma memorial vördsammeligen återställa. Stockholm den 8:de Martil ig ?
– Ty hans hedningar äro mot sin vetskap redan kristnade, och kristendomens grundåskådningar i religion och moral synas författaren så i djupaste mening mänskliga, att äfven antiken måste anat dem, om också de först i Betlehem fingo hvad han kallar »mandomsanammelse». Men boken skildrar konflikten mellan humanitet och dogmatik, och intet är för Rydberg förhatligare än kyrkomötenas tvångsreligion. Helt och hållet samma tankesfär behärskar Vapensmeden. Hur liknar den ej Athenaren! Dess hufvudperson, mäster Gudmund, är en ny Krysanteus, blott att den alexandrinska marmorfiguren med det djupa, litet stränga svårmodet öfver tinning och mantelfall, här ersatts af germansk skulptur från renässansens gryning. Liksom Krysanteus i sig resumerade hvad antiken ägt främst och ädlast, förkroppsligar mäster Gudmund den katolicism, hvilken genomträngd af medeltidskultur och medeltidskonst utdanat ett ideal af human religiositet, en typ, lik Krafts eller Vischers borgare med deras varma uttryck af sinnrikt djupsinne och rättframt allvar. På samma vis är hans son och motståndare, lutheranismens banérförare, Lars, en ny, mindre intelligent Petros, en typ af maktsjuka, skönhetsfientlighet och ofördragsamhet, på hvilken Rydberg samvetsgrant samlat alla reformationens skuggsidor, utan att skänka honom något af den hänförelse och det allvar, som låter det blåsa ett bistert men kraftfullt nordanväder t. ex. i den historiske smedsonen Olaus Petri skrifter. Djupare sedt gäller här striden ingalunda katolicism och lutheranism, utan än en gång konflikten mellan humanitet och dogmatik. Af detta hastiga försök till att teckna Rydbergs ställning till de problem, som varit de centrala i hans lif, finner man, att hans tvifvel, hur djupt och allvarligt det varit, dock alltid förbundits med en religiös naturs vördnad och ödmjukhet, ryggande tillbaka för tankens anspråk att ensam lösa gåtan. Han är en kontrollör, som vet att människorna räkna fel och mot medvetna felräknare har räfstens stränghet, men han tror på ett facit, evigt och oförytterligt. Antiken har anat detsamma, när den nådde högst i dröm och reflektion.
Utaf de i motionen omnämnda varuartiklar är det nästan uteslutande caffe'’, som, ehuru ej lill betydliga qvantiteter, dit exporteras; och såväl af denna som de öfriga colonialvarorna är importen redan såvida öfver behofvet utsträckt, att den genom låneanstalter skulle ökas till öfverdrifna qvantiteter och, såsom en följd deraf, äfven vexelbehofvet. Jag medgifver visserligen, att Götheborgs läge för transitohandel är bättre än Stockholms; men jag belviflar dock, att den kan extenderas till någon särdeles betydenhet. Motionen synes egentligen åsyfta befordrandet af Amerikanska handeln; men i afseende pä densamma tror jag, att vida fördelaktigare afsättningsorter för colonialproducter finnas än i Sverige, samt att det för oss blir i alla afseenden förmånligare att emottaga sådana qvantiteter deraf, som för vår consumtion aro behölliga, och att för öfrigt Amerikanerne, såsom nu sker, med goda creditiver på London och Hamburg liqvidera beloppet af de jernlaster, de derutöfver här upphandla, än att de påföra oss varor, hvaraf återexporten är oviss, men hvilkas högre varde skulle genast och på en gång med vexlar betäckas, hvartill medlen genom discontbelåning till en del behöfde anskaffas. Slutligen anhåller jag att få fästa uppmärksamheten vid inconseqvensen deruti, om R. St., på samma tid som de sysselsätta sig med financeregleringen och söka att återföra ordning och stadga i myntväsendet, skulle bevilja ökade lånefonder i discontväg, till befrämjande af en större import. Derigenom skulle ett ytterligare stöd gifvas för den verkliga eller föregilha farhågan lör underbalance i handeln, hvilken, om den ett är existerar, reglerar sig sjelf det påföljande, men som dock realisationens motståndare begagna såsom ett hufvudsakligt skäl emot silfverutvexlingen. Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar måtte åtfölja remissen af Gr. v. R.osens motion till BancoUtskottet. Frih. Boye, Ludv.:
Beträffande sjelfva förändringen skulle jag icke eller anse densamma vara särdeles nödvändig. Möjlig att verkställa är den emedlertid, och nyttig, ehuru egentligen blott så vida, att resekostnad och daglraciamenle besparas till de ofrälse domare, som nu skola förratta dessa val i de orter, der domarne tillhöra Adelsståndet. Nödig är deremot visst icke denna förändring; en skillnad förekommer verkligen mellan icke nödvändigheten af en förändring i stadgandet, och nödvändigheten af det nuvarande. Vore fråga om nödvändigheten af sjelfva stadgandet, så vill jag visst icke försöka att försvara den. Jag tror mig stå i det förhållande till allmogen inom den domsaga, hvarest jag är tjenstgörande, att denna allmoge rätt så gerna skulle se alt valet till dess riksdagsmän förrättades af mig som af någon annan, och jag känner vidare, just af detta förhållande, att jag skulle kunna, om jag ville, lika väl inverka pä valen eljest, som om jag sjelf deltog i valförrättningen. Således om afsigten varit alt bereda BondeSt. någon säkerhet för adelsmäns deltagande i dess valförrättningar genom detta stadgande, så är ändamålet i alla fall förfeladt; men förändringen utan sammanhang med vissa andra, synes mig icke lämplig. Så länge nemi. ej andra vidtagas, t. ex. i stadgandet att secreteraren hos BondeSt. under riksdagarne skall vara af ofrälse Den 5 Mars. 447 Släne], så länge fortfar jag att anse denna förändring vara åtminstone onödig. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det, innan R. o. Ad. inginge i pröfning af sjelfva saken, vore nödigt att afgöra Frih. Palmstjernas hemställan om uppskof dermed och att H. Ex. derföre (inge anhålla, att de ledamöter, hvilka begärt ordet, nu först ville inskränka sig till sistnämnde fråga. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag inser icke hvarföre uppskof med afgörandet af delta ärende skulle äga rum. Skälet för begäran derom grundades derpå, alt fråga vore om tillökning af R. o. Ad:s rättigheter.
"Dessa vilkor äro:" 1:o "att Kaotori-egaren, som med koretedda oell ak OoIIegierne godkända llandlingar visat, att vid det tillkälle, dä, enligt i danuari mänad 1/63 upprättadt 8^neosli Värderings-Instrument, Kactoriet ak Kronan till Oommerce-Dädet oell D^ttmästaren sklevererades, de dertill körande lius, Byggnader oell lösa egendom uppskattades kiH Daler 38,100: 4 öre. samt att i »kräkning derä, köparne vid tillträdet . „ 24,000 „ ,. nu betalar skillnaden Daler 14,100: 4 öre. kopparmynt elter den i gällande Körkattningar stadgade evalvations-grund"; ^V-o 111. 5 2:o "ali l^getori-egaren, som, i stöd sk upplalolse-krekvet den 13 8ept. 1757, redan är lsglig innekakvare »f de viii lXorrteljo IHlori befintlig kus, k^ggnader ock inventarier, tillätes »11, einot den ketalning, son» ökveronskoininen ock utsatt vsrder, »k lirongn sig tillkgudl» den jord, kvsrpä Ikactoriet är koläget ock dot vattenkgll, son» dertill är körande"; 3:o "»11 seian Lruksegaren nu iner» »fstätt frän sitt un der den 4 ^.pril 1840 gjord» yrkande, »11 267läster skatte-rän te-kol, 80in lill Levärs-I^actoriets kodrikvando varit »nslagne, inatte, vid I^gctoiiets nedläggning, la öfverll^ttas, pä det sökanden redan tillkörig» ock n,ed Oovärs-l^actoriet kittills förensclc Or1»I» l. d. Xronokruk, einot erläggande 1Ö86N lill lironsn ekler or1cn8 pris, Kongl.
Jag skulle önska att få veta, huruvida någon preskriptionstid är bestämd för verkställande af en sådan anmälan, eller om dylika fordringsanspråk kunna få väckas ända tilldess det visat sig att gäldenären liqviderat sina skulder och således är från vidare kraf fri. Huru det under sådana förhållanden skall tillgå med massans utredning och med pröfning af olika borgenärers olika rättsanspråk, förefaller åtminstone mig något dunkelt. Frih. Armfelt: Så vidt jag kunnat upfatta Gr. Mörners mening, har han önskat få veta, huruvida Utsk:t hade utsatt någon viss tid efter inställelsedagen, efter hvilken det icke skulle stå borgenär öppet att anmäla sina fordringar. Så har också icke skett; men det korrektiv, Utsk:t föreslagit emot att dylik anmälan icke må ske alltför sent, ligger hufvudsakligen i den i 122:drag:n gifne föreskrift, att om borgenär, som efter inställelsedagen fordran anmält, kommer »och hos syssloman visar sig hafva bevakningshandlingar till rätten eller domaren ingifvit; då skall i utdelningsförslag, till hvars framläggande dag derefter kungöres, utdelning å hans fordran beräknas.» Jag tror att detta stadgande, hvarigenom, ehuru den preklusiva verkan af konkurs-stämningen uphäfves, den Den 14 Jnll f. m. 95 efter inställelsedagen bevakande borgenären förklaras icke berättigad erhålla utdelning i annan, massan tillhörig egendom, än den, sorn efter hevakningstillfället till utdelning förekommer, innebär tillräcklig garanti för att icke anmälanden om fordringar skola alltför sent inlemnas. Gr. Mörner: Efter den uplysning, som nu blifvit mig med delad, och hvilken öfverensstämmer med innehållet i följande §§:r, har jag ingenting att vidare anföra. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef §:n återremitterad. Biföllos. S 89. Frih. Armfelt: I förev:de 89:de S stå vid 3:ne olika till fällen orden »Rättens Ordförande» Detta har skett af förbiseende och bör rättas till blott och bart ordet »Rätten».
Friherre von Höpken, Nilsi Som motionstiden med i dag upphör, och jag hitintills förgäfves väntat, att någon mera lagkunnig Riksdagsman skulle väcka fråga om ExpeditionsTaxornes nuvarande skick och de missbruk, som i anledning deraf nästan dagligen förspörjes och allmänt drabbar, efter hvad jag dels sjelf erfarit, dels ock af andras bevis och klagan inhåmtadt; så har jag funnit min pligt fordra, att fästa Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet härå till befordrande af nödige rått, el*er i denna del. Den 5 Martil, Om också aila Penninge-löntagande Ernbetsoch Tjenstemän, i äldre tider blifvit något vanlottade, genom den aflöning, sorn på Kronans Stat för dem varit anslagen; så hafva de deremot tid efter annan äfven undfått och blifvit skadrslöse hällne, med diverse sportelinkomster och Expeditionslösen, ifrån och med Troman till och med Cancellister, Contorister och Vaktmästare samt ExecutionsBetjenter, både i Städer och på Landet. Denna osynliga Beskattningsmethode, sorn icke igenlinnes på Contributionssedlar , drabbar val icke således den ringare arbetsclassen, Frälsebönder och Torpare samt Inhyseshjon med deras vederlikar; men år dest om er betungande lör den besuttne SkatteAlhnogen samt hela Ståndspersons-cojrpsen , Borgare, Prester och Adelsmän , Bmks-, Fabriksoch Näringsidkare, med ett ord afla dem som äga och roulleramed någon förmögenhet, från hvilken Process-omkostnader och lösen för Protocoller och Expeditioner af mångfaldiga benämningar åro oundviklige.
Om kronan anser sig behöfva span»emål, att den då förvaras på sätt jag föreslagit, och skulle sådant ej anses af nöden, må Banken kunna indraga 1 å million, då jordbrukets förlagslond blifver 5 millioner, Sorn jag anser vira det minsta anslaget mot 4 procents ränta. Och är jag med denna indragning öfvertygad, att näringarne skola finna sig bättre då, än hvad de nu göra. H:o. Synlig intecknad skuld, äfvensom ointeknad, må vid bevillnings erläggande njuta afdrag, och genom correspondence, till iåneverket, eller sedelinnehafvaren, blifva Staten godtgjorde ; då intet capital under namn afl romma stiftelser bör vara befria dt derifrån} ej elitr Banken. Herr von Becker, Carl Johan: Bland de Statsoeconomiska företag, som skulle hedra vår samtid, och i stort gagna fäderneslandet finnes, må hända, intet mera pakalladt af nödvändigheten och omfattande Den 26 Februarii, 825 en större mängd enskildtas interessen, än förekommandet af sjön Wenerns flöden och öfverdrifna vattenhöjd. Denna Sveriges största insjö, hvilken, snart sagdt är att anse sorn ett litet haf, är visserligen genom seglation derå, genom lättandet af den inre comunicationen, ganska nyttig, men när den flödar, utbreder den ock förödelse längs efter sina vidsträckta stränder. Då den ofta uppstiger till flere alnars lodrätt höjd öfver vanliga vattenytan, då man stundom seglar med fartyg, der man föregående året gick torrskodd, finner man lätt, att en aldeles oberäknelig skada, genom dylika flöden, förorsakas desse tusentals landtman, hvilkas åkrar och ängar gränsa till dess kuster. Oförtänkt, och som en härjande fiende, öfver* svämmar han deni, fördränker deras skördar rycker arbetsvinsten ur deras händer och hotar sjelfva deras boningar med sina svallande vågor. Det är en ryslig syn, i hjertat af fruglbärande provincer, att skåda dessa sköflade åkerfält och ängar, dessa kringflutna hemvist, denna förödande syndaflod.
Beträffande dernäst förslaget, angående bildandet af en serskild låne-rörelse för jordbrukare och bergsmän, finner Utskottet, i enlighet med hvad af Banco-fullmägtige är vordet anmärkt, så väsendtliga hinder möta för verkställigheten deraf, att Utskottet icke eller kan tillstyrka Rikets Högloflige Ständer att samma förslag bifalla. I följd häraf, och då jemväl, efter hvad Utskottet befarar, villrådighet vid föreskrifternes tillämpning, missförstånd och tvister skulle uppkomma deraf, att några medborgare-classer berättigades till lån från Banco-Disconten emot lägre ränta och längre utsträckt låne-tid, än öfriga; då det vore obilligt, att med dylika fördelar gynna några låntagare framför andra, och dertill, hvad de nu ifrågavarande beträffar, å Bankens sida destomindre någre skäl sig förete, som dels Discont-låne-rörelsen för tillfälliga behof icke är afsedd eller lämplig till understödjande af jordbruket, för hvilket ändamål deremot serskilde låne-fonder äro anslagne, kan Utskottet icke för jordbrukare och bergsmän, eller några af öfriga medborgare-classer, med de andras förnärmande, tillstyrka rättigheten till låns erhållande frän Banco-Disconten emot föreslagen lägre ränta, eller längre utsträckt låne-tid. Enär således de fördelar, som möjligen kunna beredas, böra, enligt Utskottets åsigt, komma låntagare i lika mon till godo, har Utskottet ingått i pröfning, huruvida i allmänhet för lån, som från Banco-Disconten utgifvas, räntan kunde böra nedsättas till 4£ och tiden för lånens fulla inbetalninsr, O O ' enligt motionärernes förslag, utsträckas till 5 eller 3 år. Räntans nedsättning samt låne-tidens utsträckning till 5 år har Utskottet uti dess under N:o 82 afgifna Betänkande, i anledning af Riksdags-fullmägtigen G. B. Apelqvists derom väckte förslag, redan afstyrkt; och får således här endast åberopa de skäl derför, hvilka uti samma Betänkande äro anförde. Bill. till R. St.