Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herodes talar i ett slags Alexandriner, Thraso i sexstafviga jamber o. s. v. Att dömma af scenanvisningarne i femte akten tyckes banan hafva varit den ofvan (sid. 212) beskrifna, under 17:de århundradet vanliga. Ännu ett stycke, uppfördt i Finnland, är oss bekant. Det är författadt af en Finne, behandlar samma ämne som Chærberi ”Prosopopejæ dickt” och sluter sig sålunda till de gamla moraliteterna. Men då den nyssnämnda dikten troget fasthåller vid moraliteternas ursprungliga ton, så utgör det finska skådespelet ett märkligt försök att omstufva det gamla ämnet och gifva det en för samtiden smakligare form; ett försök, som väl till en del haft sin grund i en förändrad smak, men än mera i författarens personlighet. Denne, hvars namn är Petrus Carstenius, synes hafva varit en ganska underlig man. Först skolrektor och sedan teologie lektor och domprost i Wiborg, anhöll han hos konung Carl XI att vid jubelfesten 1677 blifva teologie doktor, men konungen resolverade, att om han icke vid någon akademi ville aflägga de föreskrifna profven, kunde han vänta till nästa jubelfest. Carstenius, som med skäl ansåg en 100-årig väntan för lång, förnyade sin ansökan hos Carl XII, men fick då till svar, att han hade att ställa sig den af konungen, hans fader, gifna resolution till efterrättelse. Dylika utslag tyckas bevisa, att Carstenius icke på högre ort åtnjutit synnerlig aktning. Han har äfven låtit trycka några orationer, hållna vid Wiborgs Gymnasium, samt några likpredikningar, hvilka alla ”vittna om brist på smak och urskiljning hos sin författare.” Det här citerade omdömet är dock, väl att märka, fäldt 1792, då med smak menades den franskt pseudoklassiska smaken. Titlen på Carstenii skådespel lyder så: I Jesu nampn! Amen.
I fall ändamålet åter varit jemt ingenting mer eller mindre än att utgöra en dylik assistanceanstalt, så har verket gatt vida deröfver. Allmänna tänkesättet synes redan hafva så stadgat sig i ämnet, att man knappast behöfver utbreda sig deröfver. Man är redan tämmeligen ense derom, att ingenting kan vara otjenligare och ändamålsStridigare än allmänna anstalter, sorn inblanda sig i den enskilde näringsidkarens yrke och vilja för det allmännas räkning, handla och vandla såsom köpman och speculanter. Orsaken är lätt insedd: den enskilda vakar sjelf öfver hvarje detaille af företaget, ordnar och befaller, utvidgar och ändrar planer efter som de beständigt vexlande omständigheterne, för ögonblicket bjuda; hvad han i ett ögonblick ser kan han i samma ögonblick undvika eller benyttja; han är sjelf herre öfver sin förmögenhet och sitt företag, och kan våga den Den i-5 förra, för att bringa det sednare till mognad. Allmänna Verk äro deremot ett högst sammansatt och tungt rnachineri, $orn rörer sig med långsamhet och svårighet, som icke karr nyttja ö.gonblickets förcieiar, eller fly ögonblickets faror, utan måste gå sin jemna gång* efter längesedan gifna Reglementer och instruetionerstadna och förfråga S'g vid hvarje oförutsedd händelse, låta den oförmodad© lyckliga conjuncturen gå sig ur händerna, och slutligen, sedan den försvunnit, begynna värka såsom funnes den ännu. Mycket gåc ock åt såsom smörja till de många hjulen. Detta är historien om hvarje allmänt verk, som skaldt handla såsom en enskild i detta är också vår Magazinslnrättnings histo-^ fia. Ett obotligt oadt med dylika verk är, att de vanligen, genom inblandandet i enskilta näringarna, hämma och förvirra alla den enskilda idoghetens beräkningar.
Prot. 1828 och 182g. 5 S. 1 A/d. 2 B. i g:de Mufti 4 Br.viUnings-Ut skot tets Utlåtande IV.o 44- ler Utskottet äfven sin hemställan i detta fall. g el. Herrar Anckar sivär ds och Sandblads anmärkningar om olämpligheten att gifva tull för Segel, som under en sjöresa, till följd af behof, blifvit inköpta, lärer förfalla* då Utskottet erinrar, att nyttjade Segel icke böra förtullas, utan blott nya, obrukade. epps-ankar e. Då en serskild närings interesse ej får gynnas på bekostnad af det allmännas , och tullen å Skepps-ankare bör bestämmas efter samma princip, som andra jerneffecter; anser Utskottet den föreslagna Tull-pröcenlen vara den rätta, och att Hr Sandblads anmärkning om lägre tull å Skepps-ankare destomindre förtjenar afseende, som det härvid äfven bör komma i betraktande, att varan förut varit till införsel förbjuden. Ifver. Då nödvändigt är, att tullen härå bör stå i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer om realisationen behaga besluta;, så medger Ut - Revillhings-lUtskottets Utlåtande N.-o 44- r> 1 skottet rigtigheten af Herr Palmstjernas anmärkning, hvadan Rikets Ständers beslut i Realisationsfrågan torde, vid tull-bestämmelsen å Silfver oeh Guld, få tjena Bevillnings-Utskottet till efterrättelse. Silke, rått. Genom Tolagens borttagande för denna vara är förhöjningen i tullen minskad, hvadan afseende ej kan fästas vid det Herr Larnberg häremot anfort. Smör. Skälet till den af Herrar Hartmans* dorff' ocli Poppius klandrade Tullbestämningen är anfÖrdt vid artikeln Linsen. Socker. Uti förra Betänkandet har en medeltull Blifvit föreslagen för rått Socker, Mascovade eller brunt, Cassonad eller Terres och Tetes samt hvitt Puder-Socker.
Utlåtande, i anledning af den Berättelse, som de till StatsBancooch Riksgälds-Verkens öfverseende valde Revisorer af Riks-Stånden år 1822 afgifvit ofver Stats-Verkets Förvaltning och Räkenskaper åren 1819 och 1820. T^ill Stats-Utskottet hafva de Respective Riks-Stånden remitterat den Berättelse, som Riksens Högloft Ständers till StatsBancooch Riksgälds-Verkens öfverseende valde Revisorer, den i4sistledne December, afgifvit, om då förrättad granskning af StatsVerkets Räkenskaper och Förvaltning, åren 1819 och 1820, i anledning hvaraf Utskottet har förehaft till öfverläggning de i berörde Berättelse förekommande ämnen och får nu deröfver afgifva dess vördsamma yttrande till Riksens Högloft Ständer. Revisorerne hafva anmält, i afseende på Stats-Verkets Inkomster, att de vid sista Statsreglering från 1819 års början förslagsvis beräknade ordinarie inlraderne i allmänhet ingått till calculeradt belopp och äfven gifvit öfverskott på det hela, samt att likaledes de Extra-Ordinarie inkomsterne, l 1 StatsUtskottets Bet än ka n den. 211 sarnmantagne utgjort hvad deraf är påräknadt, ehuru brister äfven under en del af desse Titllar befunnits. Sådant hade inträffat, bland de förra eller Ordinarie Intraderne, med Mantalspenningarne, hvilka äro beräknade att ingå med 286,000 R:dr; men hvarå brustit år 1819, 8537 R:dr 38 sk. 11 rst. och 1820, 94o5 R:dr i3 sk. 11 rst., dertill Revisorerne trott orsaken vara den, att berörde Inkomst-Titul vid sista Statsregleringen upptogs till 26,000 R:dr högre än förut; och enär denna Stats-Intrad grundar sig på folkmängden, utom i Stora Kopparbergs
— Slutligen måste i betraktande tagas den betydligt större kostnad, Akademien lör dessa öfningar finge vidkännas genom reseoch traktamentsersättning åt så väl ökadt antal kadetter som instruktörer. Under förra årens rekognosceringsöfningar hade deruti deltagande kadetters antal vexlat mellan 20 och 40, samt i medeltal utgjort högst 50, för hvilkas undervisning Bil. N:o 3 a. lill Kongl. Majus Nåd. Prop. N: o i, om Statsverket 1865. 35 aldrig beräknats mer än 3 instruktörer; men hädanefter måste detta kadett-antal beräknas till 80 och instruktörerna således ökas till 8. På grund häraf, och enligt upprättade förslag, uppkomme följande kostnader: för anskaffning af instrumenter ooh tillbehör, jemte nödig reserv-materiel, till de ärliga rekognosceringsöfningarne med Krigsskolan, med en samtidigt utgående medelstyrka af 80 kadetter Rdr 2,265: 50. för underhållkostnad häraf årligen » 269: 1. till reseoch traktamentskostnad för tillökadt antal instruktörer och kadetter vid rekognosceringarne, årligen » 2,250: I afseende på sistnämnda kostnadsförslag upplyses af guvernörsembetet, att antalet af instruktionsofficerare vore beräknadt efter 1 officer för 10 kadetter, eller 1 instruktör för 5 rekognosceringspartier, hvilket ansåges väl behöfligt, så vida undervisningen under den korta tid, som , dertill vore anslagen, skulle kunna behörigen skötas och arbetet tillräckligen kontrolleras; men att resekostnadsersättningen för så väl officerare som kadetter endast approximativt kunnat beräknas, med ledning af kostnaderna under föregående årens öfniugar.
För att rättvist bedöma det förflutna måste man således för det närvarandes minne framkalla en så vidt som möjligt trogen bild af detta förflutna, och då det är i förflutna förhållanden som ligga i detta förflutna jag förnämligast stöder min från Utskottet afvikande mening, vill jag inom det trånga omfånget af och den korta tiden för en reservation söka uppkasta en sådan bild. De massor af guld, som Kalifornien och Australien under det sednast förflutna årtiondet skickat i verldsmarknaden och hvilka med öfver 30 procent ökat verldens dittillsvarande guldförråd, hade till en ovanlig höjd uppjagat alla priser och derigenom framkallat en i alla riktningar till ytterlighet uppdrifven spekulation. Denna öfverspekulation var naturligtvis störst i den verldsdel, som låg härden för dessa guldmassor närmast, Amerika. Den såkallade krisen bröt således först ut i Nya Verlden och den o September 1857 ankom till England underrättelsen om lällissementet af det stora bolaget »Ohio Life and Trust Company» i New-York. Med korta mellanskof följde på hvarandra underrättelserna om fallissementerna af nära samtlige banker i staten New-York och af flera hundrade handelsfirmor i samma stat. Annu förmärktes dock inom vår verldsdel ingen annan ovanlig financiel företeelse än den, som alltsedan Pariserfreden egt rum, nemligen en temligen hög diskontränta på alla de stora handelsplatserna. Englands-banken, verldens förnämsta penning-inrättning, gick sin gång lugn fram och hade den 16 Juli till och med sänkt sin ränta \ procent; först den 10 Oktober höjde denna bank räntan från 5^ till 6 procent, för att derigenom söka stäfja den alltjemnt pågående gulduttagningen från banken. Denna tilltog likväl i alltjemt vexande proportioner och nu följde hastigt på hvarandra slag på slag.
Boskapsskötseln vore för denna orts befolkning af stor vigt; och ortens innevånare hade i sednare tider börjat vinnlägga sig om större fodertillgång, för att såmedelst förskaffa sig bättre afvel och högre inkomst af ladugården. Genom do vidsträckta och i allmänhet goda beten, som förefunnes, vore tillfälle af naturen boredt för uppfödande af en vacker ungboskap, som till största delen afsattcs på marknader i dessa och kringliggande orter. Ostoch smörproduktioncn vöre icke heller af mindro betydenhet, då hemmanen genom sina naturliga ängar lemnade en i förhållande till sädesproduktionen rik tillgång på hö. Dessa produkter afsattes nu till större delen på Göteborg, men den svåra transporten på ett afstånd af 10 mil lemnade producenten en ringa behållning på varan, hvarigenom produktionen motverkades. Men isynnerhet vore bristen på 40 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. kommunikationer kännbar i afseende å ortens skogsprodukter. Kinds härad, med en vidsträckt areal, hade icke obetydliga skogar, men hvilka, derest de, såsom hittills, i brist af kommunikationsmedel, förblefve utan allt värde, gåfves till spillo åt svedjandet och skogseldarne. Hemmanen inom de socknar, som voro belägna utmed Småländska gränsen, hade en högst betydlig skogs-areal, såsom t. ex. Tranemo pastorat, som innehölle 100,000 tunnland jord, fördelad på 72 mantal, hvilket i medeltal utgjorde ungefärligen 1,400 tunnland per mantal. Större delen af denna skogs-areal vore skogsmark, otjenlig till annan odling än al skog, hvilken hade ovanligt hastig återvext, och skulle genom den ifrågavarande kommunikationsleden icke allenast med högst behöfliga skogsprodukter förse Hede vägs härad och Halland, men derjemte exportera betydliga belopp. Utom de ofvannämnda häraderne, som af företaget liomme att hemta nytta, skulle äfven Marks och Åhs härader af Elfsborgs län samt den vestra delen af Jönköpings län, hvilka till båtleden icke erhöllo mera än 1 till högst 3 mil, af densamma draga väsendtlig fördel.
Enär jag nämnt, det jordens laga skiftande föranledt till bättre brukningssätt emot förr, då den låg i tegskifte, och den ena grannen, i sättet för jordens brukande, i väsendtlig mån var af den andre beroende, torde det vara af vigt känna till hvad grad laga skiftesförrättningarne fortgått inom länet; och jag får derföre meddela följande sammandrag, grundad t på de årsberättelser, som från förste Landtmätaren i länet inkommit; dock hafva de efter laga skifte verkställde åbodelningar ej deri ingått. 12 Bolstäder. >■ s i1 A real. n § Qvarboende. ct> B* s — Inrösningsjord. > 3 on -< B) 3 O. P B fö* 3 ^ g «> ? pt T >» Ker> 3 Oq Uppodlingsbar mark. 0 'g 2. 3 0.-. uq T CD S - ^ 3 0 3 1 s 3 3 PS Antal. Antal. Mantal. Tunni. Tunni. Tunni. Tunni. Tunni. Vid jemförelse emellan den tabell för landet, som finnes bifogad 1822 års berättelse, och den som underdånigst liärhos bilägges, inhemtas, att utsädet af alla slags säd uppgick år 1822 till 62,4974 tunnor, och år 1847 till 79,38444 tunnor. Att medelafkastningen, efter afdrag af utsädet, beräknades år 1822 till 217,233 tunnor, och år 1847 till 292,1424! tunnor. Alt utsädet af potäter utgjorde: år 1822 . 15,948l tunnor, och år 1847 32,792 dito; samt att afkastningen af denna rotfrukt, efter afdrag af utsädet, skattades år 1822 till .. 118,697 tunnor, och år 1847 till 230,972 tunnor.
Fullmägtige ansett sig böra ofvanberörde räntefråga till Rikets Ständer hemställa. Vidkommande slutligen Canal-Directionens hemställan, att, utaf ofvanberörde till säkerhet för återstående arbeten i hamnbyggnadsväg innehål Ine 13,722 R:dr, till utförande af ett arbete i hamnbyggnadsväg vid Mern för en förslagsvis beräknad kostnad af 5,100 R:dr, emot Directionens personliga ansvarighet för arbetets fullbordan, få förskottsvis lyfta 10,200 R:dr, så, enär 5o §. 2 punkten, Litt. b, af Reglementet för Riksgälds-Contoret innehåller, att de, till säkerhet för återstående arbeten i hamnbyggnadsväg, i Riksgälds-Contoret innehållne medel skola derstädes innestå , intill dess allt arbete i hamnbyggnadsväg blifvit fullgjordt, hade Fullmägtige, emot detta tydliga stadgande, ansett sig ej kunna Canal-Directionens eljest icke obilliga begäran bevilja, utan densamma till Rikets Ständers pröfning hemställt. Stats-Utskottet har tagit detta allt i Öfvervägande; och hvad först angår afskrifnjngsfrågan, så har Utskottet, efter anställd noggrann granskning af de hithörande, till Riksgälds-Contoret inkomna och derstädes förvarade handlingar, erfarit, att alla, i afseende på afskrifningen, af Rikets Ständer gifna föreskrifter blifvit af Canal-Bolaget behörigen fullgjorde, och hvadan något hinder för dess beviljande alltså synes icke böra kunna möta.
Sedan ett belopp af 79,400 R:dr redan år 1843, genom utbekomna brandskadeersättningsmedel, blifvit återbetaldl utaf det, för staden Wexiös återuppbyggande efter 1838 års eldsvåda, af Kongl. Majit i nåder beviljade och lill utgående utaf mindre kreditivet anvisade lån å Etthundratusen Ridr; så bör den härefter återstående lånesumman, Tjugetusen sexhundra R:dr, enligt de i högstberörde Kongl, bref stadgade betalningsvilkor, liqvideras genom en årlig inbetalning af Sex procent å detta belopp, intilldess hela lånet med ränta, efter Fyra för hundra om året, blifvit till fullo återbetaldt. §. 37. Det, enligt Kongl, brefvet den 18 December 1843, staden Wexiös invånare ytterligare beviljade och till utbetalning af mindre kreditivet jemväl anvisade byggnadslån. å Tvåhundrafyratiotusen Ridr skall, i öfverensstämmelse med högstberörde nådiga bref samt Rikets åren 1844 och 1845 församlade Ständers beslut, angående öfverflvttningen från Kongl. Stats-kontoret lill Riksgälds-konloret af befattningen med lånehandlingarnes granskning och vårdande samt ränteoch kapitalbetalningarnes infordrande och uppbärande, återbetalas till sistnämnde verk medelst erläggande af Sex för hundra årligen å ursprungliga lånesumman; dervid räntan beräknas efter Tre procent för lån å legel-, stenoch kalkbrukshus samt tegelklädda trädbus, men efter Fyra procent för lån å trädhus, och återstoden utgör kapitalafbetalning. §. 38. Som de, genom Kongl, brefvet den 6 Maj 1846, Kongl.
Detta förhud finner jag på ännu mera gällande skäl än de, som kunna åberopas för förbudets bibehållande å tackjern vid införsel, och som både förr och äfven nu af flere reservanter blifvit angifne, och i hvilkas mening jag mig förenar, böra qvarstå. Skulle förbudet mot införsel bortgå, kan det väl synas billigt att äfven del för utförsel försvinner, — men, i så läll, bör den vid förlidne riksdag till 3 R:dr 16 sk. pr skeppund tackjernsvigt och nu till blott 1 R:dr pr skeppund st. v. (eller lika med l R:dr 20 sk. pr skeppund tackjernsvigt) föreslagna tull bestämmas lill åtminstone 1 R:dr 24 sk. pr skeppund st. v. Tull-satser böra i allmänhet så bestämmas, att, på samma gång de göra loflig handel möjlig, och derföre ej sättas så höga att de locka till och befordra tullförsnillning, de likväl blifva så afpassade, att de ät den industri, som uppkommit på grund af förut gällande tull-satser, och hvars bedrifvande här i landet varit och fortfarande, till följd af flere samverkande orsaker, betungas och försvåras af hög ränta, af nödvändigheten i de fleste fall att på en gäng förse sig med 8 å 9 månaders förlag, af mindre arbetsskicklighet och saknadt tillfälle att här, som i utlandet, när som helst afskeda, och för dag, vecka eller månad antaga arbetare, — lemna och tillförsäkra ett behöfligt och tillräckligt skydd. Om med de nu föreslagna tull-satser dessa båda afsevärda änBih. till R. St. S Sami. 4 Afd. 3 Haft. 15 114 fievillnings-Utskotlets Helänkandc, N:o 3. damålen i Verkligheten ernås, torde å ena sidan vara lika svårt att med fidi visshet påstå, som att å andra sidan förneka.
Motionerne icke medgifva någon granskning i ett eller annat hänseende af förhållandet med tryckte eller graverade Invisningar, funnit sig föranlåten att deremot sig reservera. 2:0 af den 27 sistledne Februarii, i anledning af flere serskildte hos Högvördige PresteStåndet och Hedervärda BondeStåndet ingifne Memorial Den 24 Martil, e, m: 449 Memorial, om skärpande af de för tjufnader nu stadgade straff m. m-j deruti Utskottet, af anförde skäl, dels ansett sig börg. föreslå följande tillägg vid den, genom Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1779, förändrade 3, af 40. Gap. MissgerningsBalken : ”Kommer tjuf, som för all sin tid till arbete å Fästning dömd är, sedan han det honom ådömde kroppsstraff undergått, på fri fot och åter stjäl mer eller mindre, varde hängd: Lag samma vare om stöld af denne sker medan han å Fästningen qvarhåiles j” dels föreslagit, att de Personer, hvilka för, andra eller flere resor föröfvad stöld blifvit straffade, böra förses med något outplånligt märke å kroppen, så att det likväl icke genast kan af hvar och en skönjas, hvilket märke borde utvisa huru mångå gånger Personen, för tjufnad varit straffad, om stölderrie skett med eller utan inbrott, samt om kortare eller längre tids Fästningseller Spinnhus-arbete blifvit ådömdtj dels ock tillstyrkt antrgande af en sådan Författning, att då lagförd och häktad tjuf uppgifver sig hafva enahanda brott, antingen å ett eller flera ställen på andra Oter begått, eller Ransakningen dertill g ifver anledning, det borde vara Domarens oviikorliga skyldighet, att genom Brefvexling med den eller de Domare, innom hvilkas Domsområden den eller de uppgifna stölder skola vara löröfvade , äska laglig undersökning om förhållandet, hvilken dessa då skulle vara skyldige, att genast anställa sunt att det Pro-' tocoll, hvilket dervid löres, utan dröjsmUtill Ridd, 0. Ad. Prat. IV. B. I.
Utdrag afprstocollet, ballet hos ^ogword: prest Gtandet, wid Urtima Riksdagen L (örebro den is Aug. 1812. SD^§när Allmänna Beswärsoch EconomieUtffottets pä bordet hwilande Betänkande, angäende »verkställighet af besiutne öswerenskominelser emellan Kyrkoherdar och deras Åhörare,^ om P: est-rät, tigheter, nu ä nyo föredrogs, blef detsamma af PrestStändet ogilladt. I^t supra. blx ?rotocol!o, js. 17. Almguist. Utdrag afprstocollet, ballet hos HZgwZrd. pr-st-Ständet, wid Urtima Riksdagen r Orebro den is Aug. 1812. S, D. ^tats - UtEottcts Utlakande, angående Bihang. Riks - 26<r Den,5 Augusti. Riks Statens öfwcrlämnande till Kongl. Majit, biel al Prest-Ståndet bifallit. Dt 8uxr«. klx xrotocollo, st. D. ^ 1 muist. Utdrar; af protocollet, hällct hos >6ögwZrd. Prest-Ståndet, wid llctima Riksdagen i Orebro den i; 2lug>812. S. D. ^a Särffildta Ukstotte's pa bordet hwilande Betänkande, angående de emellan Hederwärda Bonde, Ståndet och de öfrige Respective RiksSta-den uppstjutne twistiga frågor, nu ä nyo föredrogs; beflöt Ståndet, lika med Walloftige Borgare, Ståndet och Hcderwärda Bonde, Ståndet, alt detta Mål till nafta Riksdag uppskjuta. Dt suxrs. Lx krotocollo, st. D. Utdrag af protocollet, hstllet hos Högwörd. Prest, Ståndet, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 15 Aug. 1312.
Härmed förenade sig Herrar Prostarne Kellström, Widén och Gumelius. Herr Prosten Dillner; ”Beredningsoch Taxerings-Comitéerne böra kunna sammanslås till en enda, lika så väl på Landet, som i Stä-: derne, och det så mycket hellre, som alla förhållanden, i afseende på Taxering, äro långt mindre invecklade på Landet, än i Stad. Att tvinga hittills svagt lönade Tjenstemän, Härads, skrifvarne och en fattig, tillräckligen onererad, Allmoge, i synnerhet uti glest bebygde och svagt befolkade Provincer; att tvinga dem göra tvänne serskilda resor i stället för en; att taga en lång krokväg i stället för den raka och gena till samina mål; det är att lägga skatt och tunga på undersåten; det är att mångfaldiga gö - 2* Bil. t. Bevilln.-Urskottets Betänkande N:o iil römalen onödigtvis; alt förspilla millioner dagsverken, ati förorsaka Folkstockningar å Gästgifvaregårdarna, och att öppna tillfällen för oordningar, utsväfningar, fylleri, m. m.; det är ett Comité-raseri — tidens rådande anda. — Kalla denna Comité, sorn hålles på Uandet, Beredningseller Taxerings-, namnet gör intet till saken; men minska districtet för densamma till högst tre Pastorater; öka, om så godt synes, an. talet af ^Ledamöter, så är jag förvissad, att samma goda ändamål skall vinnas likaväl genom ett sammanträde, som genom tvänne.
Jag har i detta ögonblick tillhands blott det första qvartbandet af hennes ”Poetiske Dikter”: men deraf kan man dömma till det andra; och i hela nyssnämnda band torde, bland de svenska, – utom kanske bröllopps-skriften på sidd. 259–261, – ej månget ställe kunna upptäckas, der man förnimmer en skymt af fantasi och någon poetisk uttryckets höjning. Deremot träffas bäggedera i vissa hennes tyska: t.ex. sonetten till K. Johan Sobieski; den till och med något i Lohensteins smak yppiga brudskriften öfver hennes Syster (sidd. 57–58); den likaledes om samma skola påminnande artigheten till Aurora Königsmark; och det med mycken omhugsan utarbetade lofqvädet till målaren Ehrenstrahl. Detta sista utmärker sig äfven, oväntadt nog, genom en högre åsigt af Konstens ursprung och betydelse. Likaså skulle måhända ingen italiensk sonettist blygas för dessa rader öfver den SvenskVenetianske Fältherren Königsmark: Quest’ è l’avello, in cui estinto giace L’alto terror dell’ Ottomanna gente, Del Turco domator braccio possente, L’onor de l’armi: il Konigsmarck audace. Si lagna il Dio Guerrier, piange la Pace, Mentr’ è giunto al occaso il Sole ardente, Ch’ à la Luna infedel tinse sovente Di sanguigno rossor l’altera face. Ma se de Clotho al fin l’ira fatale L’invitto vincitor par eh’ abbia vinto, Vivranne il nome suo sempre immortale: Coronato d’ allor’, di palme cinto; Il grido eterno, à si gran nome uguale, Rimbombera frà semidei distinto.