Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke redan fästat upmärksamheten derpå, att visserligen i en och annan landsort den skattskyldige kunde komma att för sin jord betala litet mera än under nuvarande förhållanden, men att sådant endast kan komma att ske till följd af en rättvisare fördelning af bördorna, så att den, som hittills sluppit undan med en i förhållande till det verkliga värdet alltför ringa afgift, blefve upflyttad, och derigenom den, som för närvarande erlägger en jemförelsevis för dryg bevillning, deri erhölle lindring. Något skäl emot en sådan jemnare fördelning kan åtminstone icke jag för min del inse. Att åter dessa Komitéer skulle komma att sätta värdena för låga, tror jag ganska lätt kan visas icke böra blifva förhållandet. En sådan Komité bör nemligen, såvida den icke alltför mycket öfverlastas med speciella bindande föreskrifter, kunna taga reda på de inom samma kommun boende jordegares förmögenhet, och emot för stor slapphet dervid har man i sjelfva stadgan goda garantier, då det är föreskrifvet att, derest någon afvikelse från de bestämda grunderna eger rum, skälen dertill skola särskildt i protokollet angifvas. Det finnes således, om Den 12 Maj f. m. 75 sådant inträffar, ingen möjligliet att skylla ifrån sig hvarken på någon annan eller på obekantskap med personer och förhållanden. Det finnes också i Beredningen ett Kronans ombud, nemligen Ordföranden, som är skyldig att sedan uti Taxenskomitén uppträda och svara för hvad som inom den förra blifvit afgjordt, eller, i händelse af förfall att personligen infinna sig i Komitén, dock bär ansvaret, då han nemligen är skyldig att i protokollet särskildt anteckna, när han varit af en från de öfriga Berednings-ledamöternes afvikande mening. Det finnes således en mängd korrektiver, som göra, att taxeringen icke kan blifva så slapp som för närvarande, då, som man hört omtalas, taxeringen för en hel socken kan uppgöras på en förmiddag. Yill man således komma till något bättre, så måste man helt och hållet gå ifrån de gamla grunderna, ty, oaktadt jag vill medgifva att sjelfva ordalagen i den nuvarande
Hans mask karaktäriserar förträffligt spanjoren och han spelar med en utomordentlig energi och intelligens; blott i sista aktens melodramatiska uppträde, der skådespela-aen skall framställa den döendes feberyrsel, har man svårt att uppfatta orden, derför att hr Hillberg gifver efter for en alltför naturalistisk sträfvan till trohet mot verkligheten. Emellertid ser man lätt här och i Argbiggan hvilka egenskaper hr Hillberg kan framställa: yttre kraft och inre son-derslitenhet, eller om man inte vill använda detta gammaldags ord, inre oro. Hvad all verlden vet om hr Hillbergs hf tyder på en orolig ande, som kastar sig in i många olikartade förhållanden. (Hr Hillberg var till och med for någrm år sedan tidningsutgifvare) och som kan förlita sig på en betydande fysisk kraft. Men på denne ensam kan han inte grunda sin skådespelarkonst. Man märker det när han framställer Petruchio i Argbiggan. Petruchio är en ganska rå landtjunkare, som för pengarnas skull gifter sig med den argsinta Katarina och som använder ytterst låga medel för att betvinga hennes bångstyriga sinne. Det är så nära kroppslig aga som möjligt. Rollen bör göras sympatisk — åtminstone i våra dagar — genom en lössläppthet, som kastar alla skrankor hin i våld, och för öfrigt äro också de upptåg Petruchio anställer af ganska clownartad karaktär. M&lt;nhr Hillberg, som i sällsynt grad så att säga kan krypa in i vederbörandens skinn (han maskerar sig alltid med en framstående förställningsförmåga), kan icke i samma grad tillegna sig Petruchios sinne: han har lof att vara stursk och stark, men har får ej visa lidelse, och man förnimmer ett inre uppror hos herr Hillbergs Petruchio, hvilket icke passar till Shakespeare ’ s. Emellertid har figuren en sådan prestance som ingen annan skådespelare i Skandinavien.
I den af HäradsRätten tillämpade Kongl. Förordningen den 9 December 1756 stadgades, att, ”på det dyrkar och förändrade falska nycklar, till stölders utöfvande, icke må brukas, Kongl. Majrt funnit godt förordna, att det tjenstehjon eller den lösa person, som dädanefter blefve funnen att hos sig hafva dyrkar eller falska nycklar, skulle, fastän ej någon skada skett, ändå afstraffas, mannen med nio par spö och qvinnan med sju par ris eller deremot svarande fängelse vid vatten och bröd”. Då lagstiftaren således antagit, att blotta innehafvandet af dyrk i vissa fall utmärkte uppsåt att begå inbrott, och att enahanda ansvar derför, som för verkstäldt inbrott, skulle äga rum, måtte äfven deraf, med tillämpning af hvad redan sagdt vore, oemotsägligen följa, att för dessa begge, lika ansedda och med lika ansvar belagda, brott, om de under samma lagsökning emot en person förekommo, de särskilda bestraffningar, hvilka för hvartdera i särskilda fall voro stadgade, destomindre kunde lagligen beräknas, som, genom en sådan beräkning, i strid emot lagens tydliga mening och dermed instämmande allmänna rättsgrunder, måste inträffa, att svårare straff skulle drabba den, som i mindre mån sig förbrutit, än det, hvartill den gröfre, till två eller ännu flera inbrott förvunne, brottslingen kunde anses förfallen. Och emedan, enligt dessa grunder, ofvannämnde persons bestraffning rätteligen 77 bort bestämmas sålunda, att lian, som för den af honom begångna stöld, efter dess värde 16
Men våra Stater äro föråldrade, alla intereflen in - vecklad; och i ftrid fins emellan, en enig Na„ tional-anda näftan omöjlig oftare än vid crifer, Och revolutions-begäret för ögnablicket få na* tur ligt-, fedan de gamla inrättningarne upplöft lig fjelfvé, och den Stat forn ej rätt fkyddar ftna medlemmar ej heller af dem kan vara älIkad. Nu kan ingen Reprefentation bildas, dom noga uttrycker allmänna villjam Alla bemödanden blifva endaft approximationer. Enkel theoretilk regel kan ej enfam gälla. Den malle användas och pröfvas i de minda detaljer, för att ai mängden rätt kunna fattas, och till en verkfam öfvertygelle förvandlas. Så utarbetad är den icke ännu. Derföre må ingep fmickra lig med hopp att i förila fteget göra ett fullkomligt och varaktigt arbete. Allt måile Ike fmåningom, och ett Hags revolutionstillftånd, under fortlkridandet till ändamålet, s fortfara af lig fjelft. När faledes revolutionstillftåndet icke kan alldeles llutas, malle man vid alla inrättningar föka att leda den gälande malbin, få att den ej kommer till ett våldfaint utbrott, ej till öfverfvämning åt någon fida, hvarifrån elen ej få lätt kan afledas. 4. Vår nuvarande Reprefentation uttrycker högft ofullkomligt den allmänna villjam Men ännu fynes mig omöjligt, att inrätta en Reprefentation forn rätt uppfyller detta ändamål. Det enda man torde kunna efterfträfva lärer vara jemnvigten mellan den ariftokratilka och den democratilka andan, få att bägge till litt flöd behöfva Monarken, och Monarken för fm fäkerhet behöfver underhålla bägge. 5. Under den innevarande Revolutions-pexioden hafva ftrödda idéer, till och - med under form af häftiga begär till en Reprefentations-förändring blifvit framkallade.
Åländska fartygs begagnande för omförmälde ändamål må upphäfvas eller icke, och att, derest vid 1844 års utgång det skulle visa sig, att tillgången å Svenska fartyg för ifrågavarande frakthandel tilltagit så, att Finska och Åländska fartygs biträde dervid funnes, utan verklig olägenhet för trädvaruhandeln, kunna undvaras, Nådigt beslut om upphörande vid nämnde tid af den för dessa fartyg medgifna serskilda seglationsfrihet då komme att meddelas. Af de sålunda infordrade yttranden, hvilka inom sisth October månads utgång bordt vara till Commerce-Collegium insände, har endast ett från Landshöfdinge-Embetet i Norrbottens Län blifvit afgifvet, hvaruti tillkännagifvits, att sedan, till följd af Nådig befallning, vederbörande Magistrater, Skepps-rederier, Sågverksegare och Allmoge kommit i tillfälle att yttra sig i ämnet, desse, med få undantag, afstyrkt fortfarande rättighet för Finska och Åländska fartyg att idka fraktfart inom Riket; hvarjemte Landshöfdinge-Embetet, för egen del, bland annat, yttrat: att det betydliga antal af Finska och Åländska fartyg, hvilka under en viss tidrymd varit gagnade för ifrågavarande fraktfart, icke Bih. till R. St.
Lagerbjelke, Gust.: Jag vågar härmed hos Hr Gr. o. Landim. anhålla om uplysning, huruvida icke i redan hållen Talmans-konferens beslut blifvit fattadt om förslag ang:de utsättande af någon viss dag, då Betänk:na öfver statsregleringen skulle af Stånden företagas till behandling. Hr Gr. o. Landtm, yttrade: I ani. af Gr. Lagerbjelkes förfrågan får jag tillkännagifva, att vid den Talmans-öfverläggning, som i förrgår ägde rum, väcktes frågan när Talmännen kunde till samtidigt afgörande inom RiksSt:n föredraga de nu på RiksSt:ns bord hvilande Utlåt:n ang:de statsregleringen. Jag uplyste då, att på R. o. Ad:s bord livilade en motion af Hr Hjärne, åsyftande för RiksSt:n gemensamma öfverläggningar öfver 2:ne af dessa Utlåt:n. Talmännen hade sig bekant, att en sådan fråga var väckt, men de trodde sig, på grund af den kännedom, de ägde om tankarne i deras Stånd, icke deraf hafva anledn. till upskof, utan ansågo sig böra hemställa att ifrågav:de Utlåt:n må förekomma. till afgörande nästa Lördag, hvaremot jag, för min del, icke kunde göra det annat än under förutsättning, att motionen blefve afslagen; men, derest motionen afslås, kommer jag att göra samma hemställan som de öfrige Talmännen. Gr. Lagerbjelke: Det Höglofl. Ståndet behagade, efter det tillkännagifvande Hr Gr. o. Landtm, nu gjort, finna att det är utan ändamål att lemna bifall till det nu föredragna förslaget, och jag får således anhålla att detsamma måtte afslås. Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: En bland de mest erkände bristerna i vår representation torde vara den, att icke RiksStånden sammanträda och öfverlägga på ett rum. Det är således med särdeles nöje jag sett den af R. St:r beslutade förändringen i 2 mom. 46 g Riksd.Ordmn af K. M. bifallen.
Ständer, at sjelfwe slita sig utur BytesLontoirets bojor, samt bestämma tiden och sättet bertil, och r den händelse Ridderffapet och Adeln höggunstigt gillar min fram stälde - Den Iunlk. stälde motion, är min listiga önskan, at under detta Riksmöte ädane utwägar mätte tagas, hwarigenom wi och wara efterkommande matte ostörde af Bytes Omtoi^e fä äga de Jordtorfwor man betalt eller lagligen förwärfwat. Detta lelemorigl romicterkllle8 til O^conomieoch Beswärs 7 Utskottet, hwarjämte serskilt beslöts, at del deraf skulle genom i rotocoiis Utdrag de öfrige respectivs Ständen lemnäs. Grefwe lUörner, ?.clolpk 6ÖI-TN, hemstälde, huruwida detta Memorial behöfde de andra Standen commnrliceras, nar saken i alla sall sedermera genom Oeconomie. och BeswärsUtffottets utlåtande tomine til deras kunskap och pröfning. HansLxelloncs Herr Grefwe kunell, Lric, trodde, at dä Oeconomi^. och BeswärsUtffottet wore sammansatt af Ledamöter ifrän alla fyra Ständen kunde de öfrige Ständens Ledamöter ej i öfwerläggningen af denna kemi-8 deltaga, innan mälet i deras respective Ständ hlifwit anmäld. En och annan tpktes rrara af stridig mening. Herr 8cknn!tterlövv, bgenninZ LllristiLN, bade inlemnat et OicMmen til krotocollet, hwilket uplästes sä lydande:
» Du har väl lärt dej de ' åf drängen, kan j a g tro, han är liksom lite blötsint åf sej han. » En högröd sky drog öfver flickans ansikte, men ögonen blixtrade till, och hon höjde stolt sitt hufvud, då hon svarade: » S å mycket vett har jag själf, så jag förstår, huru rysligt svårt det ska ' vara för mormor att sitta å höra på, huru ni missunnar henne, å väsnas, öfver att hon fått en bra stol att sitta på, På drängen kan ni få träta, huru mycket ni vill för mej, det rör mig inte. Och för mig, » tillade hon med flämtande andedräkt, » får pappa gärna köra af med honom, o m det vore i denna dag. Han hade inte här att göra å ställa till till förargelser. » » Ah h å! Kör af h o n o m gör jag då inte, för go ' likare dräng får man leta efter, » förklarade häradsdomaren. D å Ingeborg återkom till köket, slog hon upp kaffe åt mormor, hvilken med flickans hjälp gjorde i ordning det lilla bordet, och när så Ingeborg äfven bjöd » dopp » till kaffet, hviskade gumman glad och tacksam: » Så snäll du är. » Därvid flög först ett vekt uttryck öfver flickans vackra ansiljte och en liten darrande suck gick öfver läpparne, men ögonblicket därpå skrattade hon bittert till: » Det finns dock somliga, s o m tro, att jag svälter å pinar er på alla möjliga sätt. » » Hvem i all sin dar kan tro eller säja de '? » sporde mormor helt förskräckt. » Det kan vara detsamma. Och det kvittar mig också lika, hvad somliga tänker. Men, » hon rynkade sina ögonbryn och lät otålig och bitter, » hvarför ska ' ni också sitta å titta så ängsligt å misstroget på mig j ä m t? Alldeles som o m ni själf vore rädd, att jag skulle — slå er — • Ah, det kan ingen människa tro, så pinsamt å retsamt det är att si, g F ö v l o f n l n g s - hur den där N.
Banken har så mycken metallisk valuta, alt den icke behöfver hela denna metalliska valuta för att honorera sina förbindelser. Nu kunna vi använda en del deraf för att bispringa landets näringar. Derigenom upkommer en lånebank. Bankens funktioner i båda dessa hänseenden äro obestridligen nyttiga för landet, men en lika Obestridlig sanning är, att Bankens funktioner i det ena hänseendet icke böra fä göra intrång på dess skyldigheter i det andra. Således säger jag, att om Banken har så mycket i förskott att den kan bispringa näringarne, om den har valuta för de sedlar, som den har titgifvit till bispringande af näringarna, så har Banken enl. min tanka, i alla fall icke fullgjort sin moraliska förbindelse, i fall den, när sedlarne presenteras till inlösen, skulle råka i det dilemma, att behöfva strypa, d. v. s. draga in på sin lånerörelse, för alt kunna honorera sina förbindelser. Då har det naturliga förhållande uphört, som utgör vilkoret för, att Bankens båda egenskaper af Låneoch Realisationsbank kunna utan allt äfventyr löpa bredvid hvarandra. Frågan är nu, — har ett sådant förhållande inträffat, och på hvad sätt står faran för dörren? Jag ber att få gå till Utsk:s yttrande, i hvilket Den 15 Mars f. m. 447 majoriteten har instämt. Utsk. har sagt: ”att Bankens ställning år 1844 var särdeles fördelaktig men sedermera betydligt försämrats; att uttagningen af silfver dageligen fortgår samt. att genom lånefondernas anlitande beloppet af utelöpande sedlar är i stigande under det att sedlar ingå för uttaget silfver, och under sådana förhållanden anser Utsk. nödig försigtighet och omtanka för Bankens bestånd fordra att Banken icke må förmedelst en större ulsläppning af sedlar befordra den metalliska kassans förminskning, samt håller således före att någon del af den uplupna Bankovinsten bör för Bankens vigtigaste ändamål, eller myntvärdets nprätthållande reserveras. Detta är hvad majoriteten sagt om den närvar, ställningen.
Bnnca-U t skottets JJil. N; o 14. hit införas, i händelse detta större kopparskiljemynt, på sätt Kongl, Maj:t i Nåder föreslagit, skulle utmyntas till 3oo R:dr af i Skep:d, Af andra Ledamöter inom Preste-, Borgareoeh Bonde-Stånden, att af de skäl, som emot införandet af decimal-räkningen blifvit andragne, då fråga varit om silfverutmyntningen, kunde de ej heller gilla de af Utskottet föreslagne under-afdelningar af kopparmyntet, helst då härtill komme, att en halfhet uppstode deraf, att silfvermyntet ej vöre indeladt i decimal sig emellan, men kopparmyntet deremot skulle ega denna indelning sig emellan; samt af en Ledamot inom Bonde-Ståndet, Piiksdagsfullmägtigen Lars Gezelius ifrån Stora Kopparbergs Län, att då kändt vöre, det Dalarnes vapen, arne pilar, sedan långliga tider tillbaka funnits prägladt å frånsidan af Rikets kopparmynt, och traditionen inom orten sammanfört dess ursprung med minnet af de vådliga skiften, då Dal-allmogen hade den lyckan, att med Kong Göstaf deltaga uti fäderneslandets räddning, samt bans Landsmän, ömtålige vid allt, som rörde hugkomslen af dessa tider, skulle med serskild missbelåtenhet se detta gamla tecken borttagas ifrån kopparmyntet, vågade han, på grund af uttryckliga uppmaningar ifrån hemorten, begära, att Dalpilarne, vid präglandet af det nya kopparskiljemyntet, måtte få bibehållas å deras fordna plats. Till svar å den i första rummet gjorda anmärkning, eller att skrot i första morn. ej behöft nämnas, får Utskottet erinra, att» då detsamma ej kunnat undgå uppgifva storleken på den R:dr, hvaraf i-4:(lelen, enligt Utskottets förslag, skulle komma att utgöra Landets mynt-enhet, har Utskottet, med hänvisande tili skrotet, enligt i83o års myntordning, velat tillkännagifva, att det förstode sådane Riksdalrar, af hvilka 12 och en half Speciel' skrodas af 1 skålp.
En sjette och sista framställer » Flamingo » med ägaren, arkitekten Estlander, på däck, den mycket omtalade, egendomliga, dubbelkölade, finska båten, som nyligen blef förste pristagare i kappseglingen vid Mariehamn. I SANDHAMN: FLAGGPARAD FRAMFÖR KLUBBHUSET. — 7 — » Låt mig hjälpa er, lilla syster, » sade han och tog upp lakanen, » ni har en allt för tung börda, hälften vore nog. » » Åhnej, jag skall strax lämna den ifrån mig. » » Och sedan? » » Skall jag vattna krukväxterna här — de behöfva också omvårdnad. » När hon kom tillbaka med sin vattenkanna, stod han ännu kvar vid fönstret. &gt;I morgon skall jag lämna sjukhuset, » sade han, » och ifall jag ej mera får träffa er ostörd, måste jag passa tillfället att tacka er för ert tålamod med mig. Jag skall aldrig glömma denna tid, som varit på samma gång en pröfning och. » » Hvad kapten skall vara glad att ha hunnit så långt » — hon plockade tankspridd några vissna blad från en krukväxt — &gt;och längta att komma tillbaka till Löfsätra igen. » » Där är ej som i forna dar; inga lätta steg och glada röster längre, som ljuda i trappor och korridorer — nästan som ett sofvande slott — utan nå- gon prinsessa. Ingen, som utan lof lånar mina böcker och lägger dem kvar i parken att blötas upp af regnet. » » Ni tror väl ej ännu. » då hon såg skalken, som lyste fram ur hans mörka ögon, brast hon ut i ett litet lågt skratt, hvari han genast instämde. Men så kommo de båda ihåg, hvar de befunno sig, och blefvo i hast allvarsamma igen. » Farväl, kapten Oarling, » sade hon, » jag måste gå nu, och om vi ej träffas mera, så sänder jag en hälsning till Gertrud, ifall hon ännu minns mig. » » Och till min svärmor? » » Jag tror ej, att det skulle göra henne någon särskild glädje. » De skildes åt med ett fast handslag, och han stod och såg efter henne, till dess hon försvann i en krökning af korridoren.
För öfrigt får jag instämma i Friherre Cederströms reservation om oläinp - Djen 19 Februarii f. m. 129 olämpligheten och den mindre nödvändigheten af en underdånig önskan till Kongl. Majit rörande sådane militairevakler, emedan jag tror, att de ej behofvas; och der de skulle behöfvas, är redan rättigheten gifven, att reqvirera deni. Friherre Anckarswärd: På de skäl, som af flere Ledamöter blifvit anförde, erkänner jag mig hafva förbisett nödvändigheten af återremiss, och får nu förena mig med dem, hvilka begärt en sådan. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag anhåller alt få gifva tillkänna min öfvertygelse i denna sak. Jag tror, att man ej skall vänja folket, att se militairevakler i otid. Så länge ett folk är så laglydigt, som det Svenska, och låter styra sig af de vanliga auctoriteterne, är det högst oriktigt, att påkalla en sådan inrättning. Om man tager erfarenheten till råd, kan man lätt se, hvarest en militairepost harmera aktning af allmänheten, på landet, eller i garnizons-städerne, der man ser dem dageligen. Man bör ej upföda folket till olydnad, genom begagnande onödigtvis af militairestyrka. Jag anhåller om återremiss. Herr von Hartmansdorff: Skälet hvarföre jag tillstyrkt afslag, är, att icke ännu en gång Pudderskapet och Adeln må onödigt besväras med detta mål, och Canzliet med utskrifning af återremissen; ty ani3 H. 9 i3o Den 19 Februari! f. m. tingen Ridderskapet och Adeln afslår eller återremitterar Betänkandet, blifver dock följden densamma, att nemligen hela saken förfaller. Ingen kan förneka vederbörande, att directe vända sig till Kongl. Maj:t i ämnet; men lika så litet Rikets Ständer lära derom skrifva till Konungen, i fall återremiss beslutes, lika så litet göra de det, om Betänkandet afslås.
Hittills liar clock endast en kviniia, fröken Ellen Fries, viiiiiiit filosofie cloktorsgradeiz. ' För ett par Ar sedan afiades juris kaiiclidat-exameii nied star zitinärkelse af filosofie Iraizcliclaten fröken Elsa Escl.iel.son., livillien n ~ st i iw i begrepp a t t tagtt j iiris liceiitiat-exaiiieiz, sedrni. hon a f k. 1n: t erlial.1i.t siii: slril.dt til.lstAnd a t t aflagga cleiin-~ examen (den enda, iitolii de teol.ogiskn, Iivilkeii kv.iiinn e,j haft ratt att. afl&amp;o&amp;). b? : Afveii. den inediciizske h1; nlteteii riilrizar i n h g a Jwi.iili,gil stucleraiicleii, af livilla flera sflagt inediciize ka~idida~texanien. Ar 1888 aflacles meclicii ie licei~tiat~exanien för första gknge~i af ett frniitimmer, frölren Karolina Widerströiii, livillmz sedaii 11östen. 1.889 s&amp;soizi specialist för kviniiosj nkdoinnr, mecl stor fi.mg$ag pralitiserat i li~if \ 7~idstaden. En milaii Icvinligliikare, fröken Hedda Aiiclerssoi.~, iii etrtbierad i Malmö. : ifven till tandläkare h afva under de senare åren flera Icviniior ntbildat sig och [yra af clessa praktisera för niirra~aii.de i Stockholin.
Uti detta ämne, såvidt detsamma afser rustningsskyldigheten såväl uti hela riket som särskildt inom provinsen Skåne, hafva motioner blifvit inom Hedervärda BondeStåndet väckta samt dels till Statsoch dels till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterade, nemligen: af Per Nilsson [rån Christianstads län (N:o 81), som för beredande af en lättnad uti samt en jemnare fördelning af rustningsskyldigheten, föreslagit, det måtte rusthållarne tillåtas att vid legande af karlar få med dem öfverenskomma om viss kontant lön, och att dessa, efter en sådan öfverenskommelse, ej skulle vara berättigade att fordra erhållandet af torp eller natura prestationer, samt att befälet måtte förbjudas att i sådana öfverenskommelser sig inblanda; att vidare Statsverket måtte för framtiden öfvertaga anskaffandet och underhållet af beklädnads-, munderingsoch utredningspersedlar, emot det att rusthållarne öfverlemnade till Staten dessa persedlar i befintligt skick samt tillförbundo sig alt derefter betala en viss årlig afgift, som för hvarje regemente bestämdes, men som ej borde öfverstiga hvad dessa persedlars anskaffande och underhåll i medeltal kostat under de sistförflutna tio åren; samt att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om tillsättande af en komité, ' för utredande af frågan om beloppet af en sådan afgift; och hafva med Per Nilsson sig förenat Sven Rosenberg från Christianstads och Åke Andersson från Malmöhus län; af Sven Nilsson från Christianstads län (N:o 48), som föreslagit, att då rustningsskyldigheten, särdeles i provinsen Skåne, vore för de rustande på det högsta betungande, så att en lindring deruti vore af billighet och rättvisa påkallad, Staten måtte emot en viss afgift af rusthållarne i provinsen, öfvertaga rustningsskyldigheten Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 2. 3 derstädes med undantag af karlens lega och lön samt hästens anskaffande och underhåll, mot vilkor, att rusthållarne aflemnade beväringsbeklädnadsoch utredningspersedlar i komplett skick; samt att enahanda förmån måtte komma öfriga rustande i riket till godo, derest de ville sig deraf begagna; och har i detta forslas; Ola Lasson från samma län instämt; af Jöns Andersson från Malmöhus län (N.o 30), som framställt det förslag, i hvilket Per Persson, Åke Andersson och Anders Persson från samma län instämt, nemligen att rusthållarne vid de Skånska kavalleri-regementena måtte befrias från anskaffande och underhåll af beklädnads-,