Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finner att han i grunden har ganska rätt, det enda mot hvilket jag protesterar är att det i Sverige skulle finnas ett så stort antal manliga matematici, som vore mig öfverlägsna, och att det endast skulle varit af galanteri, som man kallat mig.» Sport och andra tidsfördrif. Ibland vimlet af skridskoåkande på Nybroviken och på den kungliga banan vid Skeppsholmen såg man under de följande vintrarna nästan dagligen en liten dam i en tätt åtsittande pälsbrämad klädesklädning, med närsynt blick och händerna i muffen kafva sig försiktigt fram på skridsko med små, osäkra steg vid sidan af en lång herre med glasögon och en lång och smal dam, hvilka just icke heller voro så synnerligen säkra på fötterna. Medan de vinglade sig fram tillsammans med ojämna steg, pratade de alltid ytterst ifrigt, och ibland ritade kavaljeren matematiska figurer i isen – icke med skridskorna, ty därtill var han icke tillräckligt skicklig, utan med käppen – och den lilla damen stannade och betraktade dem uppmärksamt. De båda kommo nämligen tillsammans från Högskolan ner på skridskobanan och hade med anledning af den enes eller den andres föreläsning kommit in i en liflig diskussion, som fortfor under skridskoåkandet. Emellanåt upphäfde då den lilla damen små skrik och bad för guds skull att slippa tala matematik på skridsko, emedan hon då förlorade balansen. En annan gång var det hon och den långa damen som utbytte sina psykologiska iakttagelser och meddelade hvarandra planer till romaner eller dramer. De tvistade äfven om hvem som var skickligast i den ädla sport, hvarmed de för tillfället voro upptagna, och så villiga som de än eljes voro att erkänna hvarandras förtjänster, ville de i detta enda fall aldrig tillerkänna hvarandra företrädet. Men den som under dessa vintrar i sällskapslifvet träffade samman med fru Kovalevsky, kunde ej tro annat än att hon var en synnerligen framstående skridskogångerska, som kunde taga stora priset i en täfling med största lätthet. Hon talade med en sådan ifver och ett sådant intresse om denna sport och var så stolt öfver hvarje litet framsteg däri som öfver intet af de vetenskapliga arbeten, som gåfvo henne världsrykte.
Om jag icke misstagit mig uti mitt omdöme härutinnan, så torde det tillåtas mig, att finna anmärkningsvärd!, det Herrar Revisorer icke funnit dessa förhållanden nog magtpåliggande för att genom ett yttrande, dervid fästa Riksens Ständers och det allmännas uppmärksamhet, fös att såmedelst genom verkningarnes ådagaläg - Den 17 Februarii. 437 gande, påkalla orsakernes hafvand?. I sammanhang härmed synes det helt och hållet legat inom Herrar Revisorers verkningskrets, att böra fästa Riksens Ständers uppmärksamhet vid sådana åtgärder, som framför andra verkat inrättningens obestånd, och ibland desse synes det af Regeringen direct till åtskilige Ländshöfdingar lemnade tillstånd för undsättningstagare rörande återbetalningsmethoden, såsom mäst i ögat fällande, förtjent alt af Her rar Revisorer till en närmare Riksens Ständers granskning utredas, hvarvid den omständigheten, att en högst, betydlig förlust blifvit inrättningen tillskyndad särdeles genom den, åt undsättningstagare i jemtland förunnade tillåtelsen, att tunna mot tunna avbörda ett belopp af utöfver 20,000 tunnor spannemåi, bordt föranleda till undersökning huruvida spannemålsDirectionen iagttagif, att tili bevakande af Verkets fördel och det allmännas derun - der beroende rätt, göra behörige föreställningar emot ett så ofördeiagtigt och till Verkets totala undergång ledsr>de iiqvjdationssätt. Då desse Magazinslnrättningens allmänna förhållanden, icke synas påkalla Riksens Ständers Revisorers uppmärksamhet til! sådant afseende, att anmälan derom till Riksens Ständer blifvit gjord; så tyckes likväl att åtskilliga bicmstän’ digheter vtd för valsning?,grunde! ne för all inanna Mag*zmslnrättningea bordt, tili Riksens Ständers underrättelse al Kerrar Revisorer fullständigare utredas Jag nödgas i följd deraf exempelvis yttra min förundran deröfver, att Herrar
Byggninga-Balken antydda, och genom 1802 års Stängsel-Förordning närmare utvecklade grundsatts, "att den by, som för mera ligger, bör gärda mer, och den mindre, som för mindre ligger,” äfven framgent borde bibehållas. I detta afseende har vidare blifvit yttradt, att fördelning af Rågångs-stängsel mellan serskilda skiftes-lag och enstaka hemman, det rätta närmast skulle träffas, om det enaskiftes-lagets eller enstaka hemmanets ego-rymd jemfördes med det andras, och hägnaden i förhållande dertill utgjordes; men äfven deraf skulle mångfaldiga olägenheter, och deribland öfver höfvan ökade kostnader, uppkomma; hvarföre hemmantalet ansetts böra tjena till grund, såsom det enda vilkor, hvarunder det ena skiftes-lagets förhållande i stängsel till det andra rätteligen uppenbarar sig; dock borde, der åker 8 Lagsamt A. Besv.- o. Oec.-Utsk, Bet.
Vid volerings-sedlarnes öppnande befunnes, sedan en sedel, såsom märkt, blifvit kasserad, 20 Ja och 98 Nej; till följd hvaraf Nej-propositionen blifvit an tagen till kontra-proposition vid hufvud-voteringen, eller 2:dra voteringen: Den sorn, lika med Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet, anser, att det af Stats-Ulskotlet tillstyrkta särskilda stats-bidrag af 100,000 R:dr Riksmynt för fortsättningen och fullbordandet af den påbörjade upprensningen afStor-ån inom Tjellmo socken i Östergöthland, jemte dermed sammanhängande sjösänkningsoch andra vatten-aftappnings-arbeten inom nämnda äfvensom Krigsbergs socken, icke bör beviljas, röstar Ja; den det. ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, i enlighet med Bonde-slåndets beslut, för ofvanuppgifne arbetsföretags fortsättning och fullbordande beviljat ett särskilt statsbidrag af Ett hundra tusen R:dr Riksmynt att utgå såsom lån, under de vilkor och bestämmelser, i afseende å dessa medels utbekommande, användande och återbetalning, som angående andra dylika stats-bidrag äro vid denna Riksdag meddelade. Som denna votering utfallit med 43 Ja ocb 76 Nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionen. 3:dje voteringen. Den som anser, att till kontra-proposition vid hufvud-voteringen skall antagas Ridderskapet och Adelns beslut, enligt hvilket ett lån af Femtio tusen R:dr Banko (Sjuttiofem tusen R:dr Riksmynt) bör beviljas Nora-Ervalla jernvägs-bolag, att utgå under enahanda vilkor, som blifvit föreskrifna för det under innevarande Riksdag Gefle-Dala jernvägs-aktie-bolag beviljade lån (5 '/2 procent årlig ränta samt återbetalning från och med år 1860 af minst '/jo årligen utaf hela det lyftade lånebeloppet), röstar Ja; Stats Utskottets Memorial JVs 238. 3 den det ej vill, röstar
Att hvad utsigterliä för sjelfva Canaloch Sluss-verkets fullbordan angår, Bankens Ombud uti dell efter senaste Revision till Herrar Banco-Fullmägtige afgifneBerättelse, i grund af inhemtade upplysningar» yttrat deli Öfvertygelse» att då de af Rikets Ständer vid sista Riksdag anslagne medel hunnit användas, det erforderliga arbetet dock ej på långt när lärer kunna påräknas vara fullhordadt, oaktadt all den berömliga oeconomie, som oafbrutet iaktlages af en
Likvisst har jag nu på Gunlas Onkel som varit här några dagar sett, att ett snille äfven kan tåla mycken lärdom utan att storkna, och jag har med obeskrifligt nöje hört honom tala om ett och annat. Jag säger med flit hört, ty med all min pratsjuka tiger jag gerna med dem, jag bestämdt vet tala bättre än jag – och om jag talar så mycket med Pappa och Gunla är det derföre att jag älskar Er – andra utmärkta menniskor har jag allt mycken respekt för. Men för öfrigt skall Pappa icke tro att jag ständigt tegat när Gunlas Onkel varit inne – i går kom han i salongen, der jag satt ensam och läste rätt ordentligt i en af Gunlas böcker. Han sade rent ut att han icke trodde det en ung flicka – (icke så ung heller Herr Weilingk – nitton år på det tjugonde –) med mitt muntra och lifliga utseende kunde hafva tålamod med en så allvarsam bok; hans uppriktighet roade mig särdeles samt tog dessutom bort mycket af min blyghet för honom, ty att han kan misstaga sig, ställer honom ju genast närmare oss andra jag blef helt ogenerad såsom man är med goda och trefliga menniskor, och vi pratade länge och muntert tillsammans, hvilket tycktes synnerligen behaga Gunla, när hon inträdde i salongen – förut skall Pappa veta, att hon smått brytt mig för min tystnad i Onkelns närvaro. Hade han stadnat längre, torde Gunla hafva blifvit än nöjdare med mig, men han är rest i dag, och vid afskedet bad jag honom hädanefter alltid tro flickor med muntert och lifligt utseende om att kunna läsa allvarsamma böcker, och kanske till och med – i nödfall vara allvarsamma sjelfva – men den förmaningen är nog alldeles öfverflödig, ty Herr Weilingk vet väl knappt, att andra qvinnor finnas till i verlden än hans Niece. Synd är ändå om honom. I dag var min tur att komma in i salongen och finna honom i samtal med Gunla – Hon var lugn som vanligt, men han – jag skäms nästan att säga det om en så stor man – han var mycket rörd, och gick sin väg genast.
En sådan tolknins, eller rättare sagdt omvexling af ord och begrepp, är icke tillåten, och i förevarande fall innebär den dessutom ett djerft försök, att inkräkta på konungamaktens område, denna makt, hvars upprätthållande man bär så ofta hört omtalas. För öfrigt, om något tvifvelsmål rörande rälla tolkningen af 60 § skulle kunna finnas, så tror jag att den tydning, R. St:r sjellva, allt sedan 1809 års riksdag, gifvit åt denna §, mäste vara afgörande; och R. St:r hafva vid flerläldiga tillfällen förklarat K. M:ts höga rätt att nedsätta tullar vara obe stridlig - Den 8 Februari f. m. 449 stridlig. Härtill kommer nu ytterligare, att denna rätt, under mer än ett halft århundrade, alltid utan anmärkning blifvit af K. M:t utiifvad, och fastän jag icke vill åberopa denna femtioåriga praxis såsom det egentliga positiva beviset för sakens rigtighet, måste den 'äl ändock utgöra ål minstone en stark illustration till det, sorn elter mitt begrepp redan är, enligt lagens bokstaf, alldeles klart oell otvetydigt. Man har vidare anmärkt, att traktaten skulle stå i strid med 61 § It. F., som bestämmer den lid, lör hvilken bevillningen och öfriga i 60 § omnämnda afgifter skola utgå. Detta påstående har redan blifvit så fullständigt bemött al Frill, af Ugglas och andra talare, alt jag icke anser mig behöfva tillägga något i della afseende; och jag vill endast hemställa, om man icke med lugn kunde öfverlemna denna fråga till Hr Gris o. Landlmis beprölvande, ty, derest han framställer propos. om godkännande af den Franska traktaten, lärer val della också få utgöra ett bevis, alt några skrupler om dess laglighet icke behöfva hysas. Man har äfven framställt, och med ganska bittert klander beledsagat, anmärkningar emot tillsättandet af den sednaste lull* komitén. emedan detta icke skedde i den rigtning, R. St:r vid sisla riksdagen begärt.
Bland redarne funnos judar, och de sjöfarande fingo med sig bref på hebreiska, emedan man trodde, att de skulle komma i beröring med några af Israels tio förlorade stammar. Något vidare tyckes ej vara bekant om resan, som helt säkert blef resultatlös (Witsen, s. 962). En holländsk hvalfångare, Cornelis Piersz. Snobberger, besökte Novaja Semlja, vid hvars kust han dödade tre hvalfiskar och sex hundra hvalrossar. Han skulle sannolikt erhållit än mera »fisk», om han ej vid 72½° funnit en malm, som tycktes innehålla silfver, guld och andra metaller. I stället för späck inlastade skepparen nu den efter hans förmodan dyrbara malmen, hvilken dock sedermera vid pröfning i hemlandet befans värdelös (Witsen, s. 918). 1600-talet (året ej uppgifvet). Skepparen Cornelis Roule uppgifves hafva på längden af Novaja Semlja seglat upp till 84½° à 85° n. br. och der funnit ett fjordland, längs med hvilket han seglade tio mil. Längre bort sågs ett stort öppet haf. Från ett högt berg, beläget vid ett sund, i hvilket han rodde, visade det sig, att han kunnat segla ännu en eller ett par vakter längre mot norden. Han fann der massor af foglar, hvilka voro ytterst orädda (Witsen, s. 920). Om man får pruta några grader på den angifna polhöjden, hvilket kanske ej är så orimligt, då fråga är om gamla hvalfångares berättelser, erhållna i andra eller tredje hand, så skulle redan för ett par hundra år tillbaka Roule hafva kommit till Frans Josefs land och längs dess kust seglat upp till en för dessa trakter mycket hög nordlig breddgrad. Wood och Flawes utsändes från England af konung Karl II med uppgift att nordöstra vägen resa till Stilla hafvet.
Jag »vägar siuteligen tro att wid TullArrendets snart inträffande och önskade slut Tull-Förfaktningarne kan och bör gifwas den tydlighet hwilken man liksom hittills sökt undwika. och hwilken den a, nonyme Auctorn till tryckta reflexionerna nödgats rvidgä, wara nödig, samt att Tull - Betjeningens inkoinster eller aflöning kunde utan gravalivn för Stats. Cassan inrättas pa det sätt, att det för dem blef fördelaktigare att efterse an öswerse Försattningarnes efterlefnad. Jag anhaller att detta mä åtfölja Betänkandet till öfriga Riks,Ständen. O. lo kl. käki reus. Och skulle detta anförande till Respective RiksStanden affölja Utskottets Betänkande, angående medlen till upphjelpande af Fabrikerna i Riket. Ot suxrs. klx xrotocolli, ^lex L-sZerZrsn. Ut< Den iz Julki. 1599 Utdrag af protokollet, hälsrt hos Riksens Häg.ofj. Ständers Allmänna Beswärsoch Ekonomie-Utskott wid Urtima Riksdagen i Orebro den io Juiri 1312. S. D.^nlemnade Herr Borgmästaren Örnberg ett sa lydande anförande:
Banko-diskont-direktionens derom gjorda hemställan, tillstyrka, att afskrifning inå af Rikets Ständer beviljas, ej mindre för de uti 2:dra och 3:dje punkterne upptagne 77 st. låns återstående belopp, med tillsammans r:dr 57,916: 44. 7. än äfven för de uti 4:de och 5:te punkterne omnämnde öfverräntor, tillsammans utgörande r:dr 12,599: 22. 2. allt banko. Härvid kan Utskottet likväl icke undgå att fästa uppmärksamhet å det förhållande, att af de uti 2:dra punkten omförmälda 7l stycken lån icke mindre än 46 stycken, hvarå nu i kapital återstå r:dr 23,144: 19., varit utgifna till personer, boende inom Stockholms stad, och att således Diskontverket på låntagare uti landsorterna gjort jemförelsevis vida mindre förluster; dock vill det synas, som skulle en stor del förluster hos hufvudstadens gäldenärer kunnat undvikas, derest större uppmärksamhet blifvit lemnad åt pröfningen af låneansökningar. Handelsoah Närings-diskonlen härstädes har, utom det af Banken lemnade förlagskapital 2,200,000 r:dr, haft att använda af Stockholms Stads Sparbank insatte medel 400,000 R:dr, deraf likväl under loppet af år 1847 ultagits 25,000 R:dr så att Rörelsekapitalet, vid nämnde års slut, utgjorde R:dr 2,275,000: B. Handelsoch Näring s-diskonten. Af denna summa balanserades, på sätt här nedan närmare visar sig, såsom lån mot reverser med by pothek diskonterade vexlar samt innestående odisponerade 1,170,034: 47. 7. 188,325: 27. 2. 916,639: 21. 3. 2,275,000: Enligt 1846 års bokslut utgjorde summan af då uteståen - de lån . r:dr 1,691,468:52.10.
Ursprungliga kapi.lalK n pilat afbeta Ulin s;ir Vid 16( 0 ärs slut återstå- fiide kapilalsk nldt-r Upsala län ... R:mt R:dr 14,25< 7,820 54 6,429 40 Stockholms län » 9,750 — 5,410 72 4,559 28 Södermanlands län . 16,000 — 8,984 1 7,015 98 Calmar län Med afseende a hvad i ofvan sistnämnda ansökning blifvit anfördt har Kongl. Majit, efter att i ämnet hafva inliemtat Stats-kontorets förnyade utlåtande, i nåder föreslagit Rikets Ständer, att medgifva den förändring i grunden för amorteringen af de vid Landshöfdinge-beställningarne i Upsala, Stockholm, Södermanlands, Calmar, Jönköpings, Christianstads, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Elfsborgs, Wermlands. Gellehorgs, Wester-Norrlands Jemtlands oell Westerbottens Ilin, fästade ackord, att frän och med 1861 års början amorteringen måtte, under fortfarande beräkning af fyra procent såsom årlig ränta å det vid hvarje liqvid återstående kapitalbelopp, få verkställas medelst årlig inbetalning i stadgad ordning af sex procent endast å den del af primitiva ackords-suminan, som vid hvarje af nämnde Landshöfdinge-embeten funnes vid 1860 års slut såsom skuld återstå. Efter erhållne remisser från samtlige Riks-Stånden har Ståts-Utskottet till behandling förehaft delta ärende samt af dertill hörande handlingar tagit kännedom; och finner, på de hos Kongl. Majit i underdånighet anförde samt af Kongl. Majit i nåder åberopade skäl, Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Majit i förevarande afseende behagat föreslå. Stockholm den 6 Juli 1860.
Dock varevexelinnehafvaren ej förbunden, att sådant godkännande antaga. 51 §; Den, till hvars heder vexel godkännes, skall i; godkännandet å sjelfva vexeln Kongl Mnj-.ts Nåd. Proposition, N:o 69. 27 uttryckligen nämnas', i annat fall skall sådant godkännande anses hafva skett till heder för vexelgifvaren; godkännaren skall ock i ett bihang till protesten låta sitt godkännande antecknas. 52 §. Hvar, som annan till heder vexel godkänner, godtgöre innehafvaren de genom protesten tillkomna kostnader, och öfversände protesten, jemte hillänget om godkännandet, med första post, som afgår, efter den dag godkännandet skedde, eller, der post ej går, annorledes utan dröjsmål, till den, för hvars heder vexeln godkändes. Uraktlåter lian att sålunda derom underrätta; svare till skadan. 53 §. Finnes ej i nödfallsadress utmärkt, af hvem den gifven är; gälle för den, som på grund deraf vexeln godkänner, hvad om godkännare till heder i 51 och 52 §§ sägs. 54 §. Godkännes vexel efter nödfallsadress, eller till heder; håfven då innehafvaren och de öfverlåtare, som följa efter den, sorn adressen lemnat eller till hvars heder godkännandet skett, ej rätt till åtcrgångs-talan för utcblifvet godkännande. 55 §. Vill den, som vägrat godkänna vexel, sorn å honom dragen är, densamma godkänna till heder för vexelgifvare^ vare lag, som i 30 § sägs. 56 §. Hvar, som vexel godkänt efter thy i detta kap. sägs, stånde i lika ansvarighet, som annan godkännare efter vexelrätt, för vexelns betalning till innehafvaren och alla öfverlåtare, som följa efter den, på hvars anvisning eller till hvars heder han vexeln godkännt, så framt vexeln med förut upptagen protest honom till betalning företes inom tid, som i 58 § bestämmes. 57 §.
Kyrkoherde mätte tillförbindas samma byggnadsskyldighet, sorn Capellanerne åligger, dels att byggnadsskyldigheten måtte fullgöras medelst erläggande af en viss årlig procent af lönen till församlingens byggnads-cassa, erinra, att det förra förslaget strider emot Preste-Ståndets Privilegier; och förekommer emot det senare , att på många ställen någon byggnads-cassa eller Byggnads-Direclion icke finnes bildad , som kan prestegårdshusens byggande och underhållande öfvertaga; hvadan Utskotten, som i öfiigt icke finna gällande Författningar lägga något hinder i vägen för upprättande af öfverenskommelser emellan församling och Kyrkoherde jemväl rörande byggnads - Zflgsamt Allni. Besv.- och Ekon.-Ut skottens Betänkande, IV.-o 63. 9 byggnadsskyldigheten å prestgård, anse alla åtgärder i dessa hänseenden från Rikets Ständers sida öfverflödige eller olämplige, och hemställa, att molionerne måtte äfven i förevarande omständigheter lemnäs utan afseende. Slockholm den i April iS/fr. Ank. till Exp. Utsk. don 3 April i84i, kl. n f. m. Betänkande , i anledning af väckt motion, angående Pnästegårdsbjggnaderne å Gottland. Riksdagsfullmäktige Christen Persson och Per Båtelsson Burge från Gottland hafva uti ett lill det Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och till Utskotten remilleradt memorial anfört: att preslegårdsbyggnaderne på Gottland vore icke allenast ganska kostsamma, emedan de äro byggde af sten och boningshusen läckta med tegel, som, emedan inga tegelbruk finnas å ön, måste ifrån andra orter införskiifvås, ulan äfven till antal och storlek vida flere och större, än Lag och Författningar bjuda.
Bonde-Ståndet ingifvet memorial, en del domare, utan afseende å framställd anmärkning, godkänt Kronofogde såsom behörigt rättegångs-ombud. Derföre kunde ej eller lagen lägga hinder. Om kronans uppbördsman får förtroende, att för annan tala eller svara, och han bar lägligt att förtroendet emottaga, syntes hans rätt att uppfylla samma förtroende ej böra bero på annat förhållande, än det, huruvida sådant är förenligt med hans embetspligt; och det är på denna grund, som Nils Larsson föreslagit, att sista mom. i 2 § 15 Kap. Rättegångsbalken måtte så förändras, att uppbördsman erhålla berörde rättighet; med hemställan derjemte, om icke den inskränkning, som genom Kongl. Resolutionen d. 21 Juli 1795 blifvit gjord i afseende pä Landtmätares rätt att föra andras talan, likaledes måtte uppbäfvas. Denna motion bär blifvit till Lag-Utskottets utlåtande hänskjuten. Utskottet har derföre tagit densamma under pröfning; men dervid har Utskottet funnit de inskränkningar, som uti ifrågaställde hänseende blifvit gjorda, ej sakna giltiga anledningar. Vöre kronans uppbördsman helt och hållet förbudne att föra andras talan, kunde visserligen skäl till anmärkning finnas; men så är ej förhållandet. Lagen tillåter dom nemligen att tala för sina vänner, om det ej strider emot deras embetspligt; och den förbjuder dem således endast att låta sig såsom fullmäktige allmänneligen begagnas. Försigtigheten talar ock för detta förbud; ty genom det allmänna begagnandet skulle de tilläfventyrs komma i en mängd affärsförhållanden med enskilde, som lätteligen kunde leda till men för det allmänna, hvars vårdnad i första rummet dem åligger; och då, beträffande Landtmätare, hvilka, likmätigt åberopade Kongl.
S D. Föredrogs Bevilinings-, Lag-, samt Allmänna Besvär ioch Ekonomi-Utskottens betänkande, N:o 3, i anledning af väckta motioner om ändringar i Tull-författningarne: bifölls. Den 22 J a n u a r i. Från Högloft. Riddeuskapet och Adlon. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevilinings-, Lag-, saint Allmänna Besvärs - och Ekonomi-Utskottens den 14 och 21 sistlidne December på bordet lagda betänkande, IN :o 2, i anledning af Herrar K, A. Almgrens och Jon Bobergs motioner, angående inskränkning af tiden för utländske Handels-Expediters eller så kallade proben-reuters vistande i Riket, m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevilinings-, Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkande, N;o 3, i anledning 550 P rot.-Utdrag, den 22 Januari 1845. af väckte motioner om ändringar i Tull-författningarne, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: l:o, ansågs 34 § af Kongl. Förordningen till förekommande af oloflig införsel eller utförsel al varor, af den 22 December 1841, böra erhålla följande lydelse:'
M. med ifrågav:de underd. anhållan, för den händelse K. M. densamma biföll. På dessa skäl och tillika med afseende å hvad Hr StatsRådet och Chefen för EcklesiastikDepartementet anfört, anser jag mig böra instämma med dem, som yrkat afslag å Betänk. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till och dels afslag å förev:de Betänk., hvarjemte en ledamot, som förmält sig helst önska Betänkandets afslående, föreslagit, att, för den händelse en underd. skrifvelse i ämnet skulle beslutas, densamma borde innehålla don begäran, att de öfverenskommelse!- om pastoraliers utgörande, hvilka emellan pastorer och församlingar blifvit i vederbörlig ordning träffade, måtte förklaras ega bestånd intill dess en ny reglering af presterskapets löner i laga ordning försiggått. Härefter framställdes propos. å bifall till Utsk:ts Betänk., dervid svarades starka nej, blandade med ja, hvaruppå propos. om afslag derå gjordes samt besvarades med starka ja tillika med mångå nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Sedan Gr. Taube begärt votering, anmälde sig och yttrade Hr Ribbing: Jag anhåller att mitt förslag måtte blifva kontra proposition. I anledning häraf förmälte II. Exc. Ilr Gr. o. Landtm , att, då den af honom framställda propos. om afslag & Betänk, förklarats blifvit med öfvervägande ja besvarad, komme detta beslut att utgöra en af proposina vid den begärda voteringen; och ville IL Exc. nu inhemta R. o. Ad:ns tanke, huruvida bifall till Betänk, eller bifall till Hr Ilibbings förslag borde i don andra proposm ingå; hvarefter H. Exc. hemställde, huruvida R. o. Ad. ansåge bifall till Betänk, böra innefattas i den sistberörde proposm, och då dervid svarades många ja, jemte ett eller annat nej, förklarades ja haft öfvervigten.