Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer hafva vid denna riksdag bifallit Stats-Utskottets i ofta åberopade Utlåtande N:o 139, 69:de punkten Litt. e, gjorda hemställan att till stipendier för seminarii-elever anvisa en summa af 30,000 R:dr årligen, att å Åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras. Härigenom hafva Rikets Ständer lemnat allt det understöd, som, enligt sammansatta Utskottets åsigt, bör för folkskolelärarne, vid studiers idkande, ifrågakomma. De, bland redan i tjenst varande folkskolelärare, hvilka tilläfventyrs ej från början undfått all den utbildning, som för dem kan blifva behöflig, böra dock, om de sedermera samvetsgrannt och nitiskt fullgjort sitt lärarekall, derunder hafva lörvärfvat. sig många af de egenskaper, som de förut kunnat sakna: ty mycken sanning finnes i det gamla rönet, att genom andras undervisning undervisar man äfven sig sjelf. Den, hvilken erhållit vana att bibringa andra personer undervisning, samt sjelf känner ett verkligt behof och en allvarlig böjelse att vidare utbilda sig sjelf, saknar under nuvarande tid ej utvägar dertill, utan att han derföre har behof att återvända till de för första utbildningen till yrket afsedda läroanstalter; ty i nästan hvarje kunskapsämne finnas numera afhandlingar och tidskrifter, afseende så vä! det theoretiska som det mera praktiska, för en måttlig kostnad tillgängliga, och ju mer kunskaper blifva inom alla samhällsklasser och särskildt bland de för befattning med folkundervisningen anställde personer allmänna, desto lättare blir det äfven att, jemväl inom det enskilda nmgängeslifvet, kunna inhemta ytterligare kunskaper för den, som verkligen eger ett sådant kunskapsbegär. Att deremot genom anslående af stipendier söka locka äfven andre folkskolelärare att återvända till seminarierne, än dem, hvilka kunskapsbegäret förmått att besegra de. på sätt nämndt är, nu mera mindre betydande svårigheter, sorn för vinnande af ytterligare undervisning kunna ligga i vägen, skulle måhända snarare verka skadligt än gagnande samt sålunda uppmuntra folkskolelärare att, under förevändning af Bih. lill R. St.
Detta är ju ett rent praktiskt och därjainte gliidjande bevis, att vår läsande allmänhet vet att till sitt fulla varde lippskatta fru Kerfatedts bok, och det ar svkrt att afgöra hvem som ar mest att lyckönska däråt, författarinnan eller lasaren. Antagligen i lika hög grad båda. Något särskildt anbefallande af detta Amanda Kerfstedts hittills bästa arbete torde, efter det ofvan sagda, icke vara af behofvet pgkalladt. N. P2ometheu~o En konstnärs saga af h e l El !i~degGt-d. Redan genom sitt i flera hänseenden miirkliga arbete nfmin (1892) visade Axel Liindeghrd, att hans diktning brutit ined den s. k. realismen och söker sig nya \ - agar i mera ideel riktning. Hans författareskap tyckes samtidigt inträdt i en period af rik produktivitet, tydande på, a t t han funnit sin rätta sfär. Redan följande å r litgaf lian ~ t &amp; n z f å ~ e l n en, kultiirhistorisk roman, som vann ganska mycket erkännande. I sitt nu senast utgifna arbete, Prornctliez~, liar han gifvit oss en åskådlig skildring af konstens och litteraturens senaste skede, uppfattadt och förklaradt sLom en lank i utvecklingens kedja. Just häruti ligger nämligen Axel Limdegårds förtjänst, a t t han,tillkampat sig en verkligt modern världsåskådning, som ser det niitida lifvets företeelser i sammanliang med forntid och f ramtid. Därför förstår lian. a t t skildra vår tid och dess inänniskor med sann hiimaiiitet och medk#nsla, ty afven nar lian stundom gisslar tidens lyten, märker inan lians fasta tro på mänsklighetens förmåga att, om än långsamt, arbeta sig flanniåt till liogre iitveckling. Boken ä r jiist en skildring af manskliglietens och individens eviga Prometlieiiskainp; men ur misstag, smarta och diederlag frainstår en förädlad Proinetlieiis med hopp ocli resignation präglade på sin panna.
Nästan vid hvarje Riksmöte ifrån och med är 1828 har detta ämne blifvit upplaget af enskilda representanter, hvilka yrkat förändring dels af testaments-rälten så väl å land som i stad, dels blott af den efter stads-rätt; och samma yrkanden hafva äfven vid innevarande riksmöte blifvit väckte inom Höglofl ige R i ejde rskapet och Adeln af Herr Dalman, IF. F. A., samt inom Välloflige Borgare-Ståndet af Herr Gustafsson. Den förre har nemligen påkallat cn total reform af ifrågavarande lagstiftning, samt i sådant afseende föreslagit: »Alt, med upphäfvande af 17 kap. Ärfda-Balken, Kongl. Förordningen och Förklaringen af den 11) Augusti 1762 och den 4 Februari 1801 samt 12 §. i Ridderskapet och Adelns privilegier dea 16 Oktober 1723, nyssnämnde kapitel mätte erhålla denna förändrade lydelse: §■ 1. Ej må någon genom testamente bortgifva mer än hälften af siri qvarlåtenskap, der bröst-arIVinge finnes. Andra hälften falle bröst-arfvinge till; den hälft kallas bröstarfvinges lag-lott. Ej heller må den, som häfver bröst-arfvinge, genom testamente få förordna om sin egendom, att bröst-arfvinges rätt till afkomst eller nytta af hvad i hans lag-lott räknas bör derigenom inskränkas. §• 2. Finnes ej bröst-arfvinge, då må man all sin egendom genom testamente bortgifva. §. 3. Testamente må ej tagas af bo oskifto, utan af dens del, som gifvil häfver. §. 4. Har någon i testamente gifvit mer än lag säger, varde testamentet, då tvist uppstår, rättadt elter lagen och gånge för öfrigt i verkställighet.»
I K. M:s Propos., eller det dermed åtföljande StatsEådsprot:t, hvilketdera minnes jag ej, förekommer, besynnerligt nog, att beskickningarne i Eio Janeiro och Athen anses vara af föga eller ingen betydenhet, men icke destomindre är den bibehållen och kostnaderna derför, under åberopande af ett äldre KomitéBetänk., upförda å Minister-staten. Oaktadt vår Minister-stat erhållit vida betydligare anslag än något annat lands af andra ordningen, har likväl inträffat, att vid den under eftersommaren sisth år nedsatta, högst intressanta TullKomitén i Briissel, fanns intet ombud för Sverige, då deremot Danmark dervid icke hade mindre än 2:ne, och hela den civiliserade verlden hade der representanter, men, som sagdt är, Sverige hade ensamt ingen. Detta har icke kunnat undgå min upmärksamhet, och jag hade trott att med det rundliga anslaget, som i sig sjelft understundom visat sig ganska elastiskt, kostnaderna för ett ombud vid denna Komité skulle kunnat bekostas. I Betänk, säger Utsk., »att Sverige under sednast förflutna åren intagit en förändrad och i politiskt hänseende mera betydande plats inom Europeiska statsförbundet, lärer väl icke hunna bestridas. » Naturligtvis vill jag icke bestrida det, om nemi. det kan bevisas. Jag är på det högsta belåten med vår nuvar:de ställning, men icke kan jag finna att den är på något sätt mera betydande än förut. Jag är på det högsta belåten att vi blifvit, åtminstone till utseendet, skiljda från allt beroende af Östern, som för oss Svenskar varit både obehöflig! och obehagligt. Jag är tillfredsställd med att Sveriges politik icke är underkastad något familjefördrag, men att vi intagit någon betydande ställning i Europa, kan jag icke utan bevis medgifva, och det värsta af allt är, att dåra sig med föreställningen om något hvad man icke är, och derpå, såsom Utsk. antyder, fota en större representation i utlandet. Denna representation anser sig icke grundad på något antagligt förhållande. Minoriteten inom Utsk. har föreslagit Minister-staten till 300,000 Rdr, i st. f. de af K.
Upsala stad blefve i sådant fäll den punkt, som komme att gynnas på bekostnad af alla andra vigtigare intressen, äfven om den vid tvistefrågans början hos en och annan väckta och måhända ännu närda förhoppningen, att denna stad, genom den dubbla förmånen att äga direkt vattenkommunikation Ined hufvudstaden och att blifva en hufvudstation på den norra jernstambanan, tillika skulle i en framtid kunna draga till sig de bergsbruksprodukter, hvilka sedan mycket lång tid tillbaka blifvit förda och ännu föras öfver Westerås till Stockholm, måste befinnas sakna all grund, och detta i betraktande deraf, dels att ifrågavarande produkter kunna i Westerås uppnå Mälarhamn på öfver 2 mils kortare afstånd än i Upsala, dels att Upsala, såsom kändt är, äger en mindre tjenlig hamnplats än Westerås och vida besvärligare segelled till Stockholm. Upsala räknar för närvarande 8,795 mantalsskrifne invånare, och, med tillägg af de vid universitetet och de öfriga undervisningsanstalterna i staden studerande, hvilka minst halfva året der uppehålla sig, kan stadens folkmängd uppskattas till omkring 10,000 personer. Jemförd med flertalet andra svenska städer, är denna stad sålunda att betrakta såsom en vigtig konsumtionsort. Såsom en ort för handel och industri intager staden deremot icke något framstående rum. Stadens lif är hennes egenskap af universitetsstad och af denna omständighet väsendtligen beroende. Såsom upplagsort för mellersta Uplands spannmålshandel har staden visserligen en annan och icke ringa betydenhet, men handelsstad i egentlig mening kan hon icke sägas vara. Såsom residensstad för Upsala län och stiftsstad för erkestiftet har staden ytterligare en betydelse; men den största, icke allenast för staden sjelf, utan för länet, stiftet och hela riket, hämtar hon af att vara säte för rikets främsta universitet. Denna hennes sistnämda och förnämsta egenskap, i förening med den omständigheten, att hon är en af I I I 46 l Sverges äldsta städer, måste göra henne mera besökt af främlingar, än förhållandet kan vara med andra städer, som äga lika stor eller mindre folkmängd. Men Upsalas andra egenskaper af residensoch stiftstad få icke heller förbises vid uppskattningen af den persontrafik, staden af nyssnämde orsak kan påräkna.
Utaf Leviterna var Ahija öfver halvorna i Guds hus; och öfver de håfvor, som helgada vordo. Af Laedans barn, de Gersoniters barn; af Laedan voro höfdingar ibland fäderna, nämliga de Jehieliter. De Jehieliters barn voro: Setham och hans broder Joel, öfver Herrans hus håfvor. Utaf de Amramiter, Jizeariter, Hebroniter och Asieliter, Var Sebuel, Gersoms son, Mose sons, en Förste öfver håfvorna. Men hans broder Elieser hade en son Rehabia. Hans son var Jesaja; hans son var Joram; hans son var Sichri; hans son var Selomith. Den samme Selomith och hans bröder voro öfver alla de helgada tings håfvor, hvilka Konung David helgade, och de öfverste fäderna ibland de öfversta öfver tusende och öfver hundrade, och de öfverste i härenom. Utaf strid och rof hade de helgat det, till att förbättra Herrans hus. Desslikes allt det Samuel Siaren, och Saul Kis son, och Abner, Ners son, och Joab, ZeruJa son, helgat hade; allt det helgada var under Selomiths hand, och hans bröders. Utaf de Jizeariter var Chenanja med sina söner, till de verk utantill, öfver Israel befallningsmän och domare. Utaf de Hebroniter var Hasabia och hans bröder, mägtige män, tusende och sjuhundrade, öfver Israels ämbete, på desso sidone Jordan vesterut, till allahanda Herrans sysslo, och till att tjena Konungenom. Var ock ibland de Hebroniter Jeria, den ypperste ibland de Hebroniter, af fäderna i hans ätt. Det vordo ock af dem sökte och funne, uti fyrationde årena af Davids rike, mägtige män, i Jaeser i Gilead; Och deras bröder, mägtige män, tutusend och sjuhundrad öfverste fäder. Och David satte dem öfver de Rubeniter, Gaditer, och öfver den halfva slägtena Manasse, till all Guds och Konungens ärende.
Årfda-Balken stadgade Prasscriptionstid för Inländsk arfvinge, hvars vistelse är okänd, samt om föreskrift bu* m bans ratt under nämnde lid ina bevaras. S. D. Biföllos, vid förnyad föredragning, Stats^lJtskottets Utlåtande: N:o 120, i anledning af gjorda ino^ tinner om eftergift af Kronans fordringar hos enskilde för Bytes brister; Memorial: N;o 154, angåendeöfverskotten å StatsVerkets Inkomster, samt dispositionerne dera; Memorial: N:o 155, angående de utgifter,sorn dels före, dels efter sista Riksdag blifvit af öfvergkotten pä Stats-Verkets Inkomster bestridda och funnits böra hos Rikets Ständer anmälas till ersättning eller afskrifning. S, D. Föredrogos 3 nyo och biföllos Allm, Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtanden: N:o 120, angående väckt Motion om inrättande af Fattig-Colonier; Fpp t3i, i anledning af väckt Motion , angående förbättrade anstalter med Pionier Corpsen » Vanäs Fästning; N:o J3 3, i anledning af väckt Motion om inr rättande af Municipal.-Styrelser i Orterne; N:o 123, i anledning af väckta Motioner, angående de i Riket vistande Judar; JftQ 124, i anledning af väckta Motioner om behofvet af löne-tillökning för Gymnasiioch Schöl Lärare; N„:o %25, öfver vackt fråga oui Nämndemäns Trot. Utdrag den 12 Junii 182g, 53 inom Stockholms Län befrielse fran Häll pelt Reserv-skjutsens utgörande; N:o ia6, i anledning af väckt fråga om alternativ utöfning af Jus Patronatus, den ena gången af Patronus, och den andra af Församlingen» S. D.
»du har väl inte lust att städja dig hos mig? Jag behöfver nu en svenn som aldra bäst.» Pojken samtyckte härtill, och sade att han gerna ville tjena henne. Tåssan mälte: »var då välkommen! Om du är mig trogen, skall det blifva din lycka. De blefvo nu väl öfverens, och heren försäkrade att trohet inte skulle fattas, allenast hans matmoder icke fordrade mera än han mäktade uträtta. Sedan detta var bestäldt, gingo heren och grodan ned i trädgården, som låg utanför huset, och kommo till en stor buske, af ett slag som pojken aldrig sett tillförene. Då sade grodan: »detta skall blifva ditt göromål, att du skall skära en qvist af denna buske, hvar dag sol är på himmelen. Du skall göra det så väl söndag som måndag, så väl jula-dag, som midsommars-dag; men du må inte skära flere qvistar, utan blott en enda.» Pojken lofvade i allo efterkomma hennes begäran. Tåssan förde honom nu till en kammare i högan loft, och sade: »här skall du framdeles bo och vistas. På detta bord skall du alltid finna mat och dryck, när du vill äta. Denna säng skall vara bäddad, när dig lyster hvila, och du eger i allt din goda frihet. Var allenast trogen i det som dig åligger.» Så samtaladt skiljdes de åt, och grodan hoppade sina färde. Men pojken tog sin knif, gick ned i trädgården, och skar en qvist af busken; och så var han fri för den dagen. Andra morgonen gjorde han på samma sätt; likaledes den tredje, och så allt framgent, hela året om. Han hade nu goda dagar uppå kungs-gården, och egde öfverflöd på allt som han kunde önska sig; men likväl gjordes tiden honom lång, ty dag gick och dag kom, och aldrig hvarken såg eller hörde han någon menniska. När nu året var till ända, och heren skurit den sista qvisten af busken, kom den lilla grodan hoppandes till honom, tackade för hans trogna tjenst, och sporde hvad lön han önskade sig.
Majit i underdånighet anmäla deras öfwertvgelle om nödwändigheten af förbud mot införsel af Utländskt Brännewin, Sprit, Romin och andre i bruk och wärde med Bränwin jemnförlige rusgifwande drycker, ansäg Urskottet sig böra för Riksens Högloflige Ständer anmäla, att ofwannamnde hemställan er * Kätti, 2Z88 Den s Augusti. hallit HöglofligRidderffapet och AdelnS, samt det Högwördige Prest-Ståndets bifall uti deras ProtocvllS, Utdrag af den i6 och r8 sistledne Julii; att det Walloflige Borgare, Ståndet uti deH Protocolls, Utdrag den »8 i nämnde manad ansett det icke kunna förenas med Landers Jnwanares räll och bä, sta att meddela någon ständig och owillkorlig föreskrift i de delar, som detta Moment (det Femtonde Momentet af UlskottetS Jämknings -Project) omfattar; och trodt detza ämnen wara af den beskaffenhet att de hädanefter likasom hittills borde ankomma pa Kongl. Majus Nådiga godtfinnande; att Hcderwärda Bonde-Ståndet i sitt ProtvcollsUtdrag af den i? sistledne Julii icke motsagt Utskottets Jemnknings-Project i hwad som rörer förbud emot införsel af Utländskt Brännewin, samt för öfrigt förklarat sig gilla och antaga alla de delar af Jemknings-Projeclet, mot hwilka de ingen anmärkning gjordt; — hwadan synes följa, att EconvmieUcstottets Femtonde Moment blifwit af Riksens Högloflig Ständers pluralite antagit; hwilket Utskottet ansett böra Riksens Högloflig Stander gnom Protokolls-Utdrag wördsammelign meddelas. supra. Lx krotocollo, ^lex. ^LgerZröa.
Producters afsättning prej3s af Utländningeti J derföre att egna Skepp felas. Örn dess sjöfart behöfver understödjas genom konstiga Författningar, eller på andra Näringars bekostnad» är det ett bevis, att man velat drifva den för långt. All öfverdrift, all onaturlighet är skadlid. Handeln är för ett Lands Production den lifgifvande själen, men hvar själ förvandlar sig till skugga, när kroppen saknas. Handeln äger sjelf intet annat värde, än då den upplifvar Productionen. Att således nedtrycka denna till handelns förmån, är ett totalt misstag om bägges natur. Man talar om vinsten af frakta handel, och man glömmer, att då all handelsvinst är dubbel, en i ziffror beräknad, som I Köpmännens böcker synes, en icke skrifbar, som det Land gör, hvars varor afsättas, är frakthandeln just en method, att afsäga 6ig den sednare vinsten. Den, som bidrar, att skaffa Utländningen afsättning, hemskickar kanske litet penningar, men det egentliga, det största gagnet har han gjort främlingar. Vid öfverflöd af Capitaler och af arbetskraft, blir frakthandeln en påbyggnad på den egentligen för Landet nyttiga; den blifver gagnelig, så vidt den bär sig utaf egen kraft, i annat fall ick® värd, att understödjas. Med denna åsigt af handeln, må det förlåtas mig, att jag icke inser, huru det kan vara rätt, att hindra af* sättningen af vårt eget Lands Producter, för att konstigt öka lifligheten af vår sjöfart. Sjelf, va ProductPlacatet inskränker ock ej Exporten. Det uppmuntrar Skeppsrederierne genom minskning af Utländingar® rätt att tillföra oss Ut; Dpi 21 Maji. 85 landningars varor. Förklaringen af 1726 nekar Främlingen att transportera varor emellan Svenska hamnar. Det var med fara att minska Utländningens Production och afsättning, som i7 2otalets Lagstiftare trodde sig böra uppmuntra våra Skeppsrederier', det var den inländska handeln imellan våra hamnar, sorn de exctusivt förbehöllo sina Landsmän.
Nu mera skall det, enligt gällande Canzliordnings 4 §. i mom. äfven tillhöra HofCanzleren: ”att rid hvarje års slut infordra af StatsSecreterarne en lista på oafgjorda mål, med anteckning när de inkommit och af hvad orsak de hvila, samt att efter anstäld granskning af dessa listor, Öfverlemna dem jemte sitt yttrande deröfver till CanzlieStyrelsen, hvilken dsm, tillika med 76o Den 15 Martti, dess Betänkande till Kongl, Majtfs Nådiga! skärskådande framlägger,’’ Om HoiCanzieren möjligen at denna befattning kan hemta något agrement eller Expedi/ionerne och ärendernes gång af denna omväg kunni hemta någon fördel, står ej mig att döma, ehuru föga likligt det mig förekommer. Slutligen beträffande Betjeningen» rättigheter och skyldigheter afgöras de säkrast, billigast och bäst af förståndige, driftige och rättskaffens Expeditionschefer, och skulle tvist någon gång derom uppkomma, ordentligast genom CanzlieRätten, om detta Forum Priviltgiatmn, af vår tids enhetssökande JurisConsuler, längre får lof att fortfara. 3:0. ”Eger CanzliSfyrelsen öfverinseendet öfver Postverket i hela Riket. ÖfverPostDirecteurers andraganden i alla Postväsendet beträffande ämnen, anmälas hos Kongl. Majit af CanzliSfyrelsen, med bifogade underdåniga yttrande deröfver.” Anmärkning.
Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Man torde först böra noga efterse, hvaruti den föreslagna förändringen skiljer sig från den gamla redaclionen. Den första skiljaktigheten består deruti, att i förslaget influtit ordet ”uppenbarligen”; således lyder den nya redaclionen ”uppenbarligen stridande” i st. f. att i den gamla endast slår ”stridande.” Det är sålunda tydligt, att i del förevar, förslaget inskränkes ansvarsskyldigheten för Konungens rådgifvare, i Ihy alt det, efter denna ordalydelse af §, finnes mindre möjligheter att för tvetydiga fall angripa dem. Delta är således ett skydd för rådgifvarne. Nästa skiljaktighet visar sig deruti, att, i st. f. det i den gamla rcdactioncn begagnade ordet ”Regeringsform”, den föreslagna, nya upptager orden ”rikets grundlag eller allmän lag.” Det är af alla medgifvet, alt det vore rättare, att ordet ”grund - 252 Den 7 September. lag”, eller ”öfrige grundlagar”, infördes i st. f. ”Regeringsform”, men lämpligheten att insätta orden ”allmän lag” liar deremot blifvit bestridd, egentligen på det skäl, som den siste talaren anförde, att i 106 § står icke orden ”allmän lag”, utan blott en hänvisning till den 38 §.
Det anföres äfven, att användandet af varm luft vid tackjernstillverkningen skulle medföra så stor kohl-besparing, att tillverkningen härigenom skulle betydligen ökas; härtill vill jag blott svara, alt användandet af varm luft vid slångjernssmidet förorsakar kohl-besparing i samma proportion vid stångjernstillverkningen, och ökar således i enahanda förhållande tackjernsbehofvet. Att Tull-Commillerade, såsom mig vill synas, hafva grundat sitt tillstyrkande för tackjernsoch malm-exporten blott derpå att få i helheten tillämpa sin händelsprincip, torde väl för lagstiftaren ej kunna blifva en giltig orsak alt tillvägabringa en af intet giltigt motiv påkallad åtgärd, hvarmed man ifrågasätter och risquerar icke mindre än fädernes - 4 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, N.-o 21. landets financiella undergång; mig synes som Utskottet borde olika med Tull-Commitlerade hafva åtskiljt och serskildt behandlat frågan om förbudets borttagande för importen och exporten; det ena angår synnerligast väfnader och det andra malmoch tackjern, som ingalunda med hvarandra hafva någon gemenskap. Och om det skulle t. ex. för landet vara nyttigt borttaga det ena förbudet, men återigen det andras försvinnande förderfligt, så måste det väl vara lagstiftarens skyldighet att, med iagttagande häraf, och utan att låta hänföra sig af förkärlek för en viss princip, lugnt beräkna och öfverväga de fördelar och skador, som den ena eller andra åtgärden kan hafva på landets näringar och förhållanden, samt derefter fatta ett beslut, grundadt på de i verkligheten existerande förhållandena. Jag vill nu öfvergå till att, så vidt möjligt är, söka utreda följderna af denna, enligt min tanka, af ingen giltig orsak påkallade åtgärd. Englands Tull-lagar, som fastställa en tull af ett pound 10 shilling sterling å inkommande en ton stångjern och 10 shilling sterling å en ton inkommande tackjern, gynna således redan puddlingen och valsningen uti England med 1 R:dr 28 sk. 10 r:sL.