Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mitt minne vill säga mig, att rättigheten till betalning stod öppen i tjugo år efter nämnde fredsslut, och om detta är rätta förhållandet, tyckes det som en slik betalning icke kunnat vägras den, hvilken inom praescriptionstidens förlopp derom sig anmält. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric : Mig förefaller det alltför besynnerligt, att det skall vara detta tidehvarf förbehållit, att få vidkännas betalningen af Carl XII's skulder. Det förefaller mig ännu besynnerligare, att sedan frågan om en sådan skuld flera gånger förevarit, och äfven blif* vit i Domstolsväg afslagen, densamma nu ater väckes för att taga väg genom Riksens Ständer; ©huru vi hafva Domstolar, der den lagligen kan behandlas, om vederbörande så godt synes. Men det är, sådant oaktadt, icke min mening, att nu bestrida den återremiss af Betänkandet, som här blifvit begärd, emedan min tanka är, att en sådan begäran alltid bör bifallas, orri målet genom ett närmare skärskådande kan förete ett annat resultat, än efter den första pröfningen. Men jag kan ej undgå, att vid dega tillfälle fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet å vådan af sådana händelser, som den nu förevarande. Om mitt minne icke bedrager mig, så lära vi, enligt Rivisorernes 3ista berättelse, ännu hafva Stats-obli - 58 Deri i6 September e. m• gationer till ett icke obetydligt belopp utelö* pande, hvilka dock anses vara inlösta. Jag påminner mig icke nu, huru de heta; men jag hemställer, huruvida det ej må anses nödvändigt, att StatsUtskottet anmodas att uppgifva, huru dermed sig förhåller, på det att en ordentlig prtescriptionstid för berörde Obligationers inlösen må bestämmas och kungöras i in och utländska tidningsblad, så att ej hundrade år efter oss en fordran må uppstå, lika bekymmerfull för våra efterkommande att gälda, som den ifrågavarande skulle vara det för oss. Jag anhåller, att mitt yttrande må få åtfölja den blifvande återremissen. Grefve Cronhjelm.-
A ecklesiastika, civila och militära boställen, så ock å annan Kronans jord, som ej med stadgad åborätt besittes, vare bränvinstillverkning förbjuden; dock varde den, sorn å den tid, Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 18 Januari 1855, angående vilkoren för bränvinstillverkning, kungjordes, på grund af kontrakt med Kronan, vederbörande myndighet, korporation eller boställsinnehafvare, såsom brukare eller arrendator sådan jord innehade, för sin person bibehållen vid tillåtelsen att tillverka bränvin, på sått om jordinnehafvare stadgadt år, likväl:' icke i något fall längre ån samma kontrakt gäller. § 2- Bränvinstillverkning skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under följande terminer, nemligen: 6 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N.-o 118. från den 15 Januari klockan 12 på dagen till den 15 Februari vid samma timme; * „ 15 Februari „ „ „ „ , 15 Mars „ „ 15 Mars „ „ „ „ „ 15 April „ „ * „ „ 15 Oktober „ „ „ „ 15 November „ „ „ 1 November „ „ s 1 December „ „ „ „ „ 15 November „ „ „ » „ „ 15 December „ „ „ Brånvinstillverkare ege att under en, en och en half, två, två och en half, eller tre af ofvannämnda terminer handteringen utöfva; dock icke under kortare tid, ån en termin i sender. Brånvinstillverkning eller mäskberedning dertill vare likväl ej medgifven från klockan 10 om aftonen näst före söneller helgedag till klockan 10 om aftonen å sådan dag. År den dag, då termin eller halftermin, der anmälan skett om tillverkning under sistnämnda tid, enligt hvad ofvan stadgadt år, skulle börjas, söneller helgedag, må brånvinstillverkning icke företagas förrän å nästa söcknedag klockan 12 på dagen. Ä Infaller termins eller sådan halftermins slutdag å söneller helgedag, upphöre rättigheten att tillverka bränvin å nästföregående söcknedag klockan 12 på jen. § 3.
— Nej, fröken, aldrig ett ord, jag vet ingenting om honom, ingenting. Men jag tänker på honom ibland och undrar öfver hans öden. Må- slISO? hända hav han nu en ung,- söt fru, som älskar — Ja, fröken Moss, Isidor Fejlick, så beter fram till den gamla och dignade ned på knä med sitt hufvud i moderns sköte. honom och tror sig vara hans första kärlek. mitt barns far! Då förstod fru Moss, att det icke handlade Hilma suckade djupt och Sigrid utbrast: Ett ögonblick stod hon där, hög och rak, så — Nå, men det skulle väl Hilma ändå ha sett vacklade hon åter och föll med ett anskri ned blott om ett stycke tyg, som blifvit förklippt. — Mitt kära, kära barn, min egen lilla Sigga, emot soffan, och på båda sidor om hennes mun tillkännagifvande om i tidningarna. — Ack, jag får så sällan tid att titta i en tidträngde mörka bloddroppar • fram. Men Sigrid hvad fattas dig, hvad har händt? Då lyfte Sigrid sina ögon med er. ångestfull ning, så att det kan nog ha undgått mig — och stod orörlig, utan att lyfta ett finger för att hjälbäst så, kanhända! — tillade hon med ett vemopa henne, och i soffan låg liten Signe med anblick till sin mors ansikte. — Fråga mig icke, — bad hon — låt mig tändigt löje. Därpå vände hon sig med en frågande siktet borradt i kudden. Förskräckelsen hade blick mot Sigrid. — Jag har ju icke ens sett tystat hennes mun; hon vågade icke ens se upp ka först; — sedan — längre fram — skall jag frökens förlofning i tidningen och vet icke, hvem och de små händerna slöto sig krampaktigt om säga allt. dockans burriga linhufvud. frökens tillkommande är eller hvad han heter. Sigrid trodde själf, att hon skulle dö af den Sigrid mindes aldrig, hur det sedan var, och — Verkligen! — utbrast Sigrid förvånad, därefter fortsatte hon med ett lyckligt leende: — hon visste icke, hur hon kom hem den dagen.
Torpet låg vid stora vägen, hvilket jag ansåg fördelaktigt af flera skäl. Hönsuppsättningen fick jag på kredit, o c h den logerades i f. d. ladugården. Det var i mars jag flyttade dit, o c h s o m en verkl i g » Kobinsonia » skulle jag reda mig ensam — m e n hade Kobinson svårt att få sällskap, så hade jag svårt att få vara ensam. Redan första dagen besöktes jag af 5 personer, s o m ville köpa snus, o c h 10, s o m skulle ha kaffe o c h socker. Jag var redan betänkt på att följa denna fingervisning o c h öppna en liten handel, där jag satt vid min öppna spisel m e d den flammande brasan på aftonen, då jag tyckte mig höra en tyst knackning på fönstret — det kunde j u vara en fågel — m e n n e j, det upprepades. » H v e m är det? » — » Det vet h o ' väl; kl. är i) måndagsafton, » svarade en hes basröst. Nu gick jag till dörren o c h frågade, h v a d man ville. » Buteljen vet h o ' väl, den tomma är här i kattgluggen. » » Det måtte vara ... misstag, jag har ingen butelj att lämna. » » Ä ' dä inte Korp-Lotta då? » » Nej. » Och så efter åtskilligt öfvertalande lyckades jag bli af m e d karlen, viss om att här varit s. k. lönkrog, en i sanning mindre behaglig upptäckt. Emellertid ljusnade både dagar o c h förhållanden o c h jag fick inom kort bestyr m e d trädgården, där redan några gamla fraktträd funnos. Mot hösten visade det sig, att frukten ej var dålig o c h på ett af träden riktigt g o d. Det var tidiga höstastrakaner. M e n när nätterna blefvo mörka, fann jag, att frakten minskades högst betydligt för hvarje natt. Min granne rådde mig att lägga ut en räfsax, o c h efter åtskilliga betänkligheter fick han en afton låna mig sin, s o m han spände u p p o c h placerade under ett äppleträd, för hvilket goda råd och m y c k n a besvär han blef rikligt trakterad o c h mycket tackad.
Min motvilja i sednare tället sträcker sig dock icke längre, än all jag icke vill låta inpassa mig i former, som jag anser vara olämpliga och obetänksamt föreslagne, sä att de, vid en riksdag antagne, måste ändras vid cn annan. Den 5 Februari. 331 Frih. Raab: Den siste värde talaren har yttrat farhåga, att blifva räknad bland deni, sorn motsätter sig nyttiga förändringar; men jag är långt ifrån att vilja beskylla honom derför, så mycket mera som han uti ifrågavar. fall uppgifvit ett sätt, hvarigenom de befarade olägenheterna kunna undvikas, nemi. det, att en tjensteman kunde vid hvarje landscancelli förordnas för att emottaga ansökningar i promotorialmål. Frih:n har blott dervid hyst den betänklighet, att då saken icke blifvit upptagen i statsregleringen, skulle någon aflöning åt en dylik tjensteman icke vara att disponera. Men jag hemställer om icke en tillräcklig aflöning åt honom skulle kunna erhållas utaf den betalning, sorn man föreslagit att de sökande skulle erlägga. Om man nu skulle vilja hemta någon ledning för sitt omdöme från de sakkunniges yttranden i saken, så finner man att 3 landsh.T talar för densamma och 3 emot; — då man n. b. ibland de förras antal inberäknar Frih. Cederström, Jakob, hvilken såsom bekant är förr i en följd af år haft en dylik befallning. Således torde dessa kunna anses hafva neutraliserat hvarandra. Jag anhåller nu att få upptaga till besvarande några skäl, som blifvit anförde till bifall ä betänk. Hr Gr. Sparre har nemi. uppträdt och yttrat sig i saken, såsom han sjelf sade, af pligt. Det märktes att det icke var con amore; ty de skäl han an förde voro temligen klena. Grefven har nemi. påstått att det ifrågavar. bestyret vore främmande för K. befide och att de hvarken kunna eller böra åläggas en sådan skyldighet. Nu ber jag honom likväl benäget ihågkomma, att icke allenast vid 1828 års, utan äfven vid 1840 års riksdag, yttrade dåvar.
ty Pärlor. Skiss för Idun af Sophie Linge. » K J l a g är så glad, så glad, Margit, att jag Sgifr kan hoppa öfver små tak. » » Det ville jag just se. Men hvad är det då, som gör dig så glad, barnet mitt? » » Jo du! När jag gick öfver Kungsträdgården för en stund sedan och kånkade på det här vådligt stora paketet, — ja, jag skämdes allt en liten smula — så fick jag höra mitt namn ropas, och när j a g vände mig om, så hvem tror du att det var? » » Någon af dina väninnor, Fanny eller Sigrid, kan jag tro. » » Nej du, inte Sigrid, men hennes mamma. » » Jaså, justitierådinnan? » » » Ja, och hon hade en så vådligt stilig kappa, så. Jag försökte att gömma paketet bakom ryggen, ty jag trodde, att det skulle genera henne att tala vid en sådan där packåsna. » » Du lilla toka! Om det besvärat henne, så skulle hon väl aldrig ropat dig an. » » Nej, det är då sant. Hon låtsade i alla fall ej om det, utan frågade mycket vänligt, om jag ville komma hem till dem i afton och fira Sigrids födelsedag tillsamman med några andra af hennes skolkamrater. » » Det var rart af henne att också komma ihåg dig, men hvad svarade du? » » Att jag skulle komma, naturligtvis. » » Gjorde du? Ja, j a g unnar dig så godt den lilla glädjen, men — du v e t. » » Ja, j a g vet, att om jag också sökte igenom hela min garderob med ljus o c h lykta, 1893 så skulle jag ej ändå hitta reda på någon passande sällskapsdräkt. » Margit böjde hufvudet djupare ned öfver sitt broderi, och en lätt suck undslapp henne. » Din konfirmationsklädning. » » Den eviga svarta! Men det är så ledsamt att alltid uppträda som nattens drottning. » » Ähnej. Stjärnorna fattas. Än din ljusröda satin då? » » Ja, den skulle kanske vara bättre, men jag fick ett par stora tjärfläckar på den, när jag hade den sist. » » Oförbätterlig!
ä I anseende härtill och då det borde vara karlens ensak att, vid ingående i krigstjenst, betinga sig de vilkor, med hvilka han kunde linna 16 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottcns Utlåtande, N:o 75. sig belåten, bar motionären yrkat, att det stadgande, som möjligen kunde ligga till grund för rustoch rothållares skyldighet att förse ryttaren eller soldaten med torp, måtte upphäfvas samt denne berättigas att, emot ersättning, efter åsämjande med rustoch rothållaren, frånträda rättigheten till torp samt sjelf förse sig med boningsplats, utan att befälets bifall dertill naå erfordras. För behandlingen af denna motion har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet med Stats-Utskotlet sammanträdt; och få Utskotten nu förklara, att Utskotten anse den rustoch rothållare i allmänhet åliggande skyldighet att förse sine ryttare och soldater med torp — en skyldighet som, i de fleste orter, der indelning och knecktehåll finnas, i sammanhang med indelningsverket tillkommit „— vara ett bland de verksammaste medlen till befästande af krigarens kärlek för fosterjorden, samt att borttagandet af en sådan skyldighet skulle innefatta en i dess följder betänklig rubbning af de grunder, på hvilka indelningsverkets blifvit bygdt. Af dessa skäl hemställa Utskotten, att motionen må lemnäs ulan afseende. Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Mars, kl 6 e. ib Utlåtande, i anledning af väckt motton om anställandet af undersökning, rörande åtskilliga rusthållsnumers i Bjäre Härad af Christianstads Län skyldighet att erlägga Krono-tionde. Af Hederv.
Skulle alla grunder, som gällde före år 1826, vara uppliäfna, derföre alt Kongl. Majit då tillät Städerna, att äfven beräkna Tolag på rudimaterier, så skulle ock deraf följa, att K:gl. Majit icke kunde nedsätta Tolagen, utan blott höja den; men det innefattar en orimlighet, att högsta makten endast skulle äga att böja, icke att minska dylika beskattningar, som Tolagen. Har Kongl. Majit åter rättigheten att borttaga eller sänka Tolagen, så har Rikets Ständer den äfven. Nar man nu genom ett afslag vill omintetgöra det beslut man fattat i afseende på Tullen å Socker och Ull, så uppkommer den orimligaste disproportion emellan afgifterna på dessa artiklar. Jag tror det vara en grace, hvad Städerna fått ända sedan 1816, och anser det nödvändigt, att lemna bifall till BevillningsUtskottets Utlåtande i denna punkt. Herr Cederschjöld: En värd Talare har här uppläst 3 §. af AnsvarighetsLagen. Jag skall anhålla att ånyo få uppläsa densamma: Dock härunder icke begripna sådana, i denna 60 ej omnämnde, af gifter, hvil - Den i November f. ni. *7 kas föremål liro inrättningar till enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet såsom Buk-, Bro-, Bargoch andre afgifter af dylik beskaffenhet. Nu hemställer jag till Talaren sjelf, om någon jemförelse kan äga rum mellan Tolag till Städerne och de Båk-, Brooch Färgafgifter, som äro till gemensam nytta så väl för den, som erlägger afgiften, som den, hvilken emottager densamma; t. ex. så väl för den, som färdas öfver. Bron, som för den, hvilken för dess underhållande uppbär Bropenningarne ; s'å väl för den, som vägledes af Baken, som för den, hvilken underhåller densamma; så väl för den, som underhåller Färjor, som för den hvilken färdas deröfver. Jag hemställer, hvad nytta den, som skall exportera sitt stångjern från Stockholms Våg, har af Tolagsafgiften till Stockholms inqvartering o. d. för Stadens enskilta ändamål?
Efter det ett nytt förslag till reglemente för utlåningen af den till Hjelmare kanals och slussverks framtida underhållande afsatta fond, på sätt sednast församlade Revisorer i sin berättelse anmält, blifvit inom Riksgälds-kontoret uppgjordt och af Fullmäktige till Kongl. Majit i underdånighet ingifvet, har Kongl. Majit, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med samma förslag, under den 12 Januari 1852 i nåder fastställt och utfärdat detta, uti flere föregående revisionsberättelser jemväl osnförmälda, reglemente. — Då, vid den, efter reglementets utfärdande, anställda granskning af de skuldförbindelser, jemte dertill hörande säkerhetshandlingar, som, enligt hvad sagde revisions-berättelser innehålla, blifvit af Hjelmare Kanal-direktion till Riksgälds-kontoret aflemnade, dessa förbindelser och handlingar befunnos icke vara med reglementet öfverensstämmande samt derföre ej kunde af Fullmäktige godkännas och antagas, hafva desamma, under sistlidet års lopp, blifvit af Kanal-direktion utbytta mot sådana, med 5 procents ränta löpande, obligationer, som uti reglementets lista §. mom. 2 äro uppräknade bland de för sagde fonds utlåning föreskrifna säkerhetshandlingar. Enligt hvad Revisorerne af såväl räkenskaperna sorn Fullmäktiges protokoller inhemtat, har den årliga betalningsskyldigheten för en stor del af de, före sednaste riksdag, från Riksgälds-kontoret utbekomna lån till sjösänkningar och myrutdikningar samt andra vattenaftappning sarbeten, genom laga kraftvunna beslut, blifvit i stadgad ordning fastställd, samt det belopp bestämdt, som, jemlikt Kongl, kungörelserna den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848, bör, i sammanhang med allmänna kronoutskylderna, af hvarje särskildt hemman eller hemmansdel erläggas intilldess det erhållna låneunderstödet till hela sitt kapital-belopp, jemte derå upplöpande ränta, blifvit godtgjordt; varande dock dessa utslag i laga ordning å Riksgälds-kontorets sida öfverklagade vid de fäll, då hvarken af utslagen eller af öfriga till
Han hade ett eget sätt att skrapa emot med klackarna, när han gick. Han var häller aldrig näsvis emot henne och sade henne aldrig något, som hon behöfde blygas för. Det var knappt, att han tog henne i hand en gång. Och i den vägen hade Elin redan pröfvat på åtskilligt. Hennes friskhet lockade männen. När hon ibland blef skickad bort med en lampa ur boden, när hon skulle gå med bud till någon af familjens bekanta, eller om hon tillfälligtvis mötte någon af dem i trappan, var det mången, som hade lagt armen om hennes lif och inte velat släppa henne och frågat, om en så vacker flicka skulle gå lös och ledig utan att ha någon, som hon tyckte om. Det var särskildt en gammal rik grosshandlare, som hon var rädd för. Han var stadig kund i butiken, och när hon kom till honom med något, som han hade köpt, hörde hon altid, hur han sade till pigan, som öppnade: Låt flickan komma in. Och hon hade ofta haft svårt att värja sig för honom. Hon visste, att han var gift och hade flere fullvuxna barn, och hon vämjdes vid honom. Men hon skämdes att tala om sådant för herskapet, och han var för resten inte den enda. Det skulle ha blifvit så mycket att tala om, och det ville hon inte. Det var en dag, hon låg och skurade. Hon bar ett tunt, blårutigt bomullslif. Armarna hade hon kaflat upp högt öfver armbågen. Herr Björling kom i trappan och skulle gå förbi henne. Han stannade, när han fick se henne, tog cigarren ur munnen och smålog. Hon drog sig undan för att låta honom komma förbi och såg förstulet upp. De tego båda ett ögonblick och kände båda tystnaden. Hon såg plötsligt upp igen och märkte, att han var alvarsam. Hon urskiljde en liten ryckning i hans ansigte och slog åter ned ögonen. Då kände hon, hur han böjde sig fram, grep henne om axlarna och kysste henne på pannan. Hon slet sig lös. – Nej, men herr Björling. Låt mig vara, får inte göra så där. Han höll henne fast ett ögonblick, och hon kände, att hans händer darrade. Så släppte han henne och skrattade ansträngdt. – Är Elin ond på mig? Hon drog sig så långt ifrån honom som möjligt. – Ne-ej.
Ridderskapet och Adeln till Statsoch Banko-utskf.tteu remitterat Kongl Maj;ts nådiga proposition, angående jemkningar uti det antagna mynt-systemet, Stats-utskottet hemställde, att hegstberörde proposition måtte till Banko-utskottet ensamt remitteras; hvilken hemställan af Borgare-ståndet bifölls. Den 12 Ja nu a r i. Från Höglofl. Ridderskapet och Adet.n. S. D. Remitterades till Stats-ulkottet en denna dag af grefve brö/ichj Gustaf Erik_, väckt motion, angående sättet för anskaffande af d?t för tryckningen af Ridderskapet och Adelns protokoller erforderliga ptpper. S. D. Föredrogos och biföllos Stals-utskottels nedannäinnde den 8 tennes på bordet lagde utlåtande och memorial: 8 Fröt.-utdrag den 12 Januari 1848. N:ö 9, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående staden Marstrands utseende till etaidissetnent för vestra sjöförsvaret; saint N.o 10, angående det för tryckningen af Preste-sländets protokoll erforderliga papper. S. D. Då nu i ett sammanhang föredrogos ej mindre Hedervärda Bonde-ståndets, genom prolökolls-utdrug af den 4 dennes, gjorda inbjudning till med-stånden att förena sig i ett af Bonde-ståndet samma dag fatladt beslut, att uppmana Allmänna Besvärsceli Ekonomi-utskottet, ali, för påskyndande af riksdags-ärendernas jemna fortgång oell riksdagens alslutande, ofördröjligen träda i verksamhet, samt, då sådant skett, Rikets Ständer derom underrätta; än ock förenämnde Utskotts i anledning afberörde beslut afgifna memorial N:o 2, beslöt Ridderskapet och Adeln, i anseende till de af Utskottet i ämnet lemnade upplysningar, att såväl Bonde-ståndets inbjudning som Utskottets memorial skulle läggas till handlingarne.
Maj:ts Nådiga Proposition om Iåns upptagande till Hypotheks-inrättningars befrämjande, samt Riksdagsmannen Anders Danielssons, i anledning deraf, gjorda serskilda förslag, afslog Ridderskapet och Adeln nämnde Utlåtande N:o 4°^> samt beslöt, i likhet med Högvördrga Preste-Ståndet: 1:0 att åt Fullmäktige i Riksgäldskontoret uppdrages, att i Rikets Ständers namn och å deras Tagnar garantera fullgörandet af skuldförbindelser,- som utgifvas af Hypotheks-Föreningar, hvilka äro organiserade enligt stadgade hufvudgrunder; dock alt sammanräknade beloppet af lånet, sorn Riksgäls-Contoret får garantera för alla Hypotheks-Föreningar, tillsammans ej må Öfverstiga 200,000 Rdr Silfver Specie, eller 5,333,333 1 jf3 Rdr Banco; 2:0 att, innan denna garantie meddelas Uvpotheks-Föreningens Styrelse, bör till Riksgälds-Contoret aflemnas en dess förbindelse, hvaruti samma Styrelse, å egen och samtlige delegare? uti Föreningen vägnar, förklarar sig skyldig, att gemensamt ansvara Riksgäls-Contoret för all den förlust, som möjligen kan uppkomma genom uraktlåtenhet att fullgöra den garanterade skuld-förbindelsens innehåll; och skulle det Hedervärda Bonde-Ståndet vänligen inbjudas att uti ofvannänmde beslut sig. med Ridderskapet och Adeln förena. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Stats och Banco Utskottets Betänkanden: N:o 50, i anledning af väckt fråga om rättighet för Styrelser ne öfver nya Passe volanceoch Armeens Tross-Passevclance-Cassa, att insätta sine obehöflige fonder på Låne-Bankens upplåningsräkning för Handels-Disconterne; N:o 5i, i anledning af väckt fråga om förändring i vis* sa delar af Bankens grundfonds-obligationer tn. m; N:o 52, i anledning af väckte motioner, dels att Kongl.
Ej må förlagsinteckning gifvas utan för visst öfverenskommet belopp i penningar eller varor eller utan skriftlig, genom vittnen styrkt eller ock inför rätten af låntagaren erkänd, handling, deruti så väl förSträckuingens egenskap af förlag för viss uppgifven inrättning, och när detta lemnäs till något af de i 1 § nämnda ändamål, stället för inrättningen upptaget, som ock låntagaren medgifvit, att sådan inteckning tagas får. Handlingen skall i hufvudskrift till Rätten ingifvas samt der offentligen uppläsas, i Rättens protokoll införas och med påskrift om inteckningen förses. A landet må förlagsinteckning ej sökas utan vid lagtima ting. Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, N:o 15. 29 § 5- Inteckningen skall förnyas inom tio år sedan den beviljades och ytterligare inom tio år efter hvarje förnyelse; njute dock fordringsegaren förmonsrätt enligt första inteckningen. Försummas den förnyelse, vare inteckningen förfallen. § 6- Har flyttning af bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen skett till ort under annan rätt, än den, hvarest inteckningen blifvit beviljad, vare då Häradseller Rådstufvurätten i den ort, dit rörelsen förflyttad är, behörig att förnyelse af inteckningen meddela. Sammaledes vare ock den Häradseller Rådstufvurätt, hvarunder i 2 § omnämnd förlagstagare, efter skedd flyttning af hemvist, bosatt är, behörig, att frågan om förnyelse af inteckningen för honom gifvet förlag upptaga. 1 dessa läll skall, vid äfventyr af inteckningsrättens förlust, förnyelse af inteckningen sökas hos Rådstufvurätt inom sex månader och hos Häradsrätt sednast vid det lagtima ting, som infaller näst efter sex månader, räknade från slutet af det år, hvarunder innehafvaren af bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen blef derföre på nya stället till skatt antecknad. § 7. I öfrigt skall angående förlagsinteckning tillämpas hvad om inteckning i fast egendom stadgadt är. Uti Rättens protokoll öfver inteckning i fast egendom varde ock förlagsinteckning intagen. § 8. Denna förordning träder i verksamhet från och med den 1 Juli 1849.