Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och ger hvarenda björn åt Beelzebub och Fan”. De krigiska åren 1788–1790 spridde sin oro jemväl till Kexéls lefnadskrets. Deras somrar tillbragte han derföre helst på landet; om än, såsom det vill tyckas, icke just i någon arkadisk oskuld. Ty Cederstedt berättar, att han ”under dessa kritiska tider” sökte sin tillflykt hos ”de tvenne Gudomligheter, som både försötma och förkorta det menskliga lifvet; dock torde Fröja oftare blifvit åsidosatt för den milde Fadern; den, som häruti kunde gifva bästa upplysningen, vore Mamsell Anna Sophia Lind.” Mellertid var det ock under dessa år, som han egentligen uppträdde såsom dramatisk författare; och det med en alstringsdrift, en fruktsamhet, som upphörde först med hans lif. Häraf, så väl som af åtskilligt annat, kan man draga den slutföljd, att han i de båda Gudomligheternas dyrkan ändock iakttog en viss måtta, hvilken hans beundrare och härmare väl i allmänhet föga behjertade. Närmaste föremålet för hans egen beundran, och äfven (i ej ringa mån) för hans härmning, var Bellman. Och huru skulle en sådan natur, som hans, kunnat lefva i Bellmans sällskap utan frestelse till försök, att – så långt ske kunde – inympa hans egenskaper på sina? ”Kexéls lekande snille”, säger Cederstedt, ”var föga fallet för djupa betraktelser; men hade en stor lätthet att på stället applicera andras produkter som sina egna, och dermed dels roa, dels förundra sina åhörare och läsare. Hans dristighet att föra till torgs det han visste, hans behagliga sätt att göra det, gjorde, att man ej så noga räknade med honom i sådana fall, utan lät gerna ett ofta upprepadt infall, antingen af honom sjelf framkläckt eller af andra lånadt, hvarje gång passera som en ny original-produkt. Jag har ofta sett folk förgapa sig öfver hans Inpromtuer, hvilka jag hört väl tjugu gånger förut.
Jag tror alltså att man bör fästa sig vid hufvudsaken, och att K. o. Ad. bör i denna fråga uttrycka sin mening derom, till framtida rättelse för dem det vederbör. För min del kan jag icke annat än godkänna de äsigter som i förslaget uttalas, hvarföre jag tillstyrker bifall till de i denna punkt föreslagne tillägg till 28 § Reg.F. 186 Den 19 Ja niia ri e. m. Skulle ordställningen, vid förslagets framdeles mahanda åter framkommande, kunna erhålla någon vackrare och för örat mera välljudande lydelse, så nekar jag ej det vore sä mycket bättre; och torde Hr Ehrenborgs anmärkmr i sådant hänseende kunna föranleda uppmärksamhetens fästande derå; allenast att meningen icke rubbas från förslagets nuvar. luifvudsakliga innehåll. Frih. Cederström, Jakob: Grundlagen säger, att de förslag till ändringar deruti, sorn ifrågasättas, skola vara nödiga och nyttiga. Jag frågar då, är det nu förevar, förslaget nödigt eller nyttigt? Jag finner det icke, och grundlagen sådan den är uppfyller allan rättfärdighet i detta fall. Jag tillstyrker derföre afslag å förslaget. Hr Gr. o. Landtm:s härefter framställde propos. till antagande af det uti 6:te punkten anmäldta l:sta förslag till tillägg i 28 g Reg.F., besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig linna att ja öfverrösta! nej. 2:o. hindra tillägget: (Att, derest det första antages, omedelbart införa efter ordet ”utnämnas,”) Tilt lärarebeställningar vid undervisningsverken mu, under iakttagande af de för dylika tjensters tillsättning i allmänhet stadgade vilkor, kunna kallas och befordras utländske män af utmärkt förtjenst. Konungen vare äfven obetaget att uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, men icke till kommendanter i fästningarne. Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd. Till civile embetsman inom riket och till domare må sådane män endast nämnas, som äro af den rena evangeliska läran.
Mynt tili ett annats, gör, att dess stigande eller fall på en större handels-plats snart verkar på dess värde på de andra. Med stöd af hvad här blifvit anfördt, tillstyrker Utskottet: 1:0 Att, vid Bokföring i Banken, Svenska Ducater, utmyntade efter närvarande skrot Banco-Utskottets Memorial N.o 108■ 49 skrot och korn, skola beräknas efter 5 R:dr 32 sk. Banco stycket. 2:0 Att Banco-Styrelsen, innevarande år, så fort nödiga upplysningar kunna anskaffas, samt sedermera hvarje år, inom Mars månads utgång, med ledning af medelpriset af Guld emot Silfver under nästförutgående år, "på Börserna i Hamburg, Amsterdam och London, skall bestämma ett invexlingsoch ett utvexlings-pris, hvarefter full vigtiga Svenska och Holländska Ducater, från och med nästföljande April månad, till dess ett annat pris varder bestämdt, må i Banken emottagas och derifrån utgifvas. Dock må, intill nästa Riksdag, icke invexlings-priset öfverstiga 5 R:dr 32 sk. Banco, eiler utvexlingspriset understiga 5 R:dr 36 sk. Banco stycket. Efter enahanda pris emottages ock controlleradt Ducat-och Arbetsguld, äfvensom omyntadt Guld, på grund af Kongl. Myntets afgifvande Attester i stadgad ordning. (^Då den nya Riksdalern utmyntas till Skålpund, eller 2§ Ort victualie 4 0 0 i ** Bill tilt Riks. St.
Det wore säledes blott i nödfall, som detta beskydd skulle anropas as den swagare eller förtryckte, och det wore mera ärnadt att pä afständ äterhälla ingrepp emot Lagens stadgande», än att egentligen straffa förbrytaren. Min önskan wore dä uppfylld, när det förra ändamälct wänns, utan att det sednare nägonsin behöfdes. För att gifwa mera fullkomlighet ät det nn föreslagna System, skulle jag ännu igenom walet af Högsta Domstolens Ledamöter wilja gifwa det en garautie mera. Det har gifwits ett Land, der Dömande Magtens anseende öswerlefwat bäde Statens sjelfständighet och Stats-Författningens beständ. Med beundran har man omtalat denna inrättning, men ingenstädes har man lyckats eller ens försökt införa den, och A t höns Areopag har bliswit snarare ansedd som ett ideal, än som ett mönster, hwilket kunde tölsas wid rättwisans utdelande. Ligger der likwäl icke nti menskliga Naturens sträfwande till ett mäl för sina bemödanden, uti de önskningar efter hwila och anseende, som med en tilltagande alder utweckla sig under en tillryggalagd bana, en anledning att kunna sä begagna desta anlag, att de, genom ett öppnadt tillfälle till en emot äldern afpastad, och ändock es obetydlig wcrksamhet, skulle pä en gäng systelsätta och tillfredsställa begären? Bilaga till Mem. 591 Är icke Domare-befattningen i högsta Jnstantien af den egenskap, att sedan malen äro beredda ivid Under-Domstolarne, och ytterligare utredda af en Föredragande, det fordras mera naturlig urskillning och öfwadt omdöme, än djup juridisk kunskap, för att afdöma dem, och blir icke ett ofta förnyadt förtroende wid Lagstiftningen, och en oklandrad förwaltning af Statens allmänna ärender, den säkraste borgen för Domarens otväld och upplysning? Kan icke ändtligen sjclswa tjenste» omgiflvas med ett sädant anseende, med sädane »vilkor, att den blir ett nial, äfwcn för den högst uppsatte Embetsmans önskningar?
Än varnade han Siri för att icke stiga på en sten, än på ett löst bräde, eller något dylikt, räckte henne handen vid hvarje litet ojemnt ställe, och förde henne sirligt deröfver och frågade henne stundom med artigt småleende, när fru Ebba ej kunde höra det, ”om det icke fanns någon småsven i huset, som i dag kunnat följa fru Ebba”, eller något dylikt. Sigrid var tacksam för hans uppmärksamhet och vård om henne. Någon gång hände, att hon i sin själ tänkte, det han ansåg henne allt för hjelplös och dålig, då han kunde tro henne behöfva all denna hjelp och uppmärksamhet; men den tanken förjagade hon genast, såsom otacksam och ovänlig. Så började hon allt mer att nästan känna ett behof af dessa Enevalds uppmärksamheter och denna hans vård om henne, och hade väl troligen småningom blifvit så ovan att sörja för sig sjelf, att hon verkeligen blifvit beroende af hans hjelp, för att kunna röras omkring, om icke inträffande händelser gjort, att hon blef tvungen att lita på egna krafter. Det led mot hösten. Allt tryggare började man känna sig på Åbo slott för något anfall af hertigen. En större del af besättningen var förlagd i staden, men vakthållningen på slottet bestreds med noggrannhet, och de dertill använda troppar ombyttes ofta. En dag sutto i vaktstugan vid ett bord, hvarpå stod en ölstånka, några man af de för dagen vakthafvande, men hvilka ännu ej hade sin vakt. En skotte, en välväxt, spenslig polack och en finne, hvars knutna, muskelstarka växt antydde en björnnatur, drucko här i god sämja och syntes ha ganska roligt, ehuru de föga förstodo hvarandra. Men polacken pratade och sjöng, skotten berättade sägner från sitt land, dem kamraterne ej förstodo, och Matts Koskipää nickade jakande till de andra, så snart han blott råkade begripa ett enda ord af hvad kamraterne hade att anföra. ”För f–n, sådan kall smörja”, skrek polacken, sedan han tagit sig en dugtig klunk. Svordomen uttalades på svenska, men fortsättningen af talet blef en blandning af finska, polska, tyska och svenska.
Sköldebrands, i början af nästh år i flera delar rörande Krono Uppbörds-Verket i Stockholm afgifna underdåniga betänkande , har Kammar - Collegium och StatsContoiret, hvilkas underdåniga utlåtande deröfver - IIOO Den 11 Jule. ver blifvit i Nåder infordradt, gemensamt yttrat, i anseende till den äfven föreslagna förbättring af löne-vil koren för Uppbörds - Commissarierna, det Collegierne ansågo de 600 R:dr, som för hvardera Uppbörds Commissarie^ i lön och skrifvarehjelp blifvit föreslagna, vara för deras utkomst behöflig samt ingalunda för högt tilltaget i afseende på Kronans säkerhet och deras bergning på en dyr och kostsam ort; men Stats-Contoiret, sorn tillstyrkte att dessa löner borde utgå af Stadens medel, hemställde i underdånighet, att Öfver Ståthållaren och Magistraten gemensamt matte pröfva och bestämma beloppet i mån af tillgång och den Stat, som för Stadens öfriga Tjenstemän var gällande samt afgiften 3 sk. för försummad vederbörlig betalning af Contributiouerna, i stället inflyta till Stadens Gassa. Kammar Collegium deremot tillstyrkte väl, att dessa löner icke måtte påföras Kronans Stat, utan så mycket heldre af Stadens enskilta Gassa bestridas, som en mängd betydliga inkomster skola vara Staden donerade, ibland hvilka Collegium nämner Tolagen samt afkastningen af Strömqvarnarna och Strömfisket, äfvensom Collegium , lika med Stats-Contoiret, icke kunde i underdånighet tillstyrka, att på Kronans
En tillgång härtill bör kunna påräknas i de beväringseliter, som redan under fredstid, i enlighet med kommitterades underdåniga förslag, i sammanhang med beväringspligtens ordnande, genomgått underbefälsskolorna, i stället för att vapenöfvas, såsom beväringssoldater. Nya befälsskolor böra äfven bildas och ställas i sammanhang med depöterne. Om dessa anstalter företagas samtidig! med de första krigsrustningarna, och då, vid utbrottet af ett krig, som allvarligen hotar landets ära och sjelfbestånd, det bör kunna antagas, att brist icke skall uppstå på män med bildning, som vilja ingå bland arméens befäl, och hvaraf mången redan i frivilliga skarpskytteföreningar torde hafva fått sin första daning för krigsyrket, bör det blifva möjligt att, åtminstone i underbefäl, gifva de utryckande bataljonerna ersättning för det befäl, de vid depöterna qvarlemna; det bör ock härigenom blifva möjligt att efter hand ersätta timade befälsförluster vid arméen. Vid de uppgifter, som blifvit lemnade öfver beväringssoldaternes antal, bör anmärkas, att beräkningarna grunda sig på styrkan af en klass exerceradt beväringsmanskap under åren 18G1 -1863 och att med befolkningens tillväxt äfven beväringssoldaternes antal ökas till fördel för organisationens styrka. De olika sätt för infanteriets öfvergång på krigsfot, som nu blifvit af handlade, hvaraf det ena afser att med en del stridsfärdig^ trupper hastigt kunna möta en oväntad fiende och det andra att med samlad styrka mottaga en väntad, öfverensstämma deruti, att de taga fredsorganisationens hela kraft i anspråk och fordra någon tid för att fullt utveckla den. En tillgång uttömma de dock icke. Det är den tillgång på folk, som beväringsorganisationen lemnar. Om derföre rikets försvar skulle kräfva, att en större styrka sättes på benen, måste fältbataljonerna ökas, och de kunna det, i nödfall, ända till 1,000 man, utan att blifva större än i flere andra arméer.
Den bief bifallen, och sednare tiders oafbrutna bemödanden hafva ännu icke förmått bota det onda, som då stiftades. Friherre Cederjiråm: Man skulle tro, när man hört Herr Hjertås yttrande, att i händelse a:dra punkten skulle undergå någon förändring, Svensk Lag och Rätt ej mera inom Sverige skulle bibehållas, att oordningar skulle uppstå , och panninge-verket ej kunna iordningställas. Jag skulle förmoda, att då dessa uppgifter ingalunda kunna bevisas, dylika phraserej höra tili ämnet. Jag tror, att Utskotten väl böra föreslå, efter deras öfvertygelse. tjenliga medel, men ej försöka, att påtruga Riksens De* Il September J, m. 4»f Ständer sin öfvertygelse genom påstående, att Lag och Rätt ej annars skulle kunna vidmagthållas. Om man granskar punkten, finner man, att om den bifalles, Riksens Ständer i förväg förbundit sig att ingå på utgifvande af sådana räntebärande papper, som Utskotten föreslagit. Jag skulle tro, att ej flere ämnen i hvar punkt hade bort sammanblandas. Detta, hvad uppställningen angår. Jag tillstyrker således, att icke hela punkten till bifall framställes, utan att summan, som till silfveruppköp bör användas, blir första frågan, och att man sedan afgör redactionen. Hvad nu angår medlen till Bankens iordningställande, förekommer det mig besynnerligt, att man i bredd med förslaget om uppköp af silfver för 266,666 R:dr 5a sk., finner samma Utskott vilja öfverflytta RiksgäldsContoirets skuld på Banken, och ehuru de nu blott föreslagit, att Banken skall öppna en särskild räkning för RiksgäldsContoiret, de likväl synbarligen åsyfta att framdeles kunna göra Statens skuld till Bankens. Detta sätt att iordningställa är eget i sitt slag. Hvad angår uppköpen af silfver, är sådant ej någon ny anstalt. De hafva i alla tider varit anbefallde Fulimägtige, och hafva alltid bort ske, så snart de med förinun kunnat verkställas. Derföre tror jag att man ilian fara kan bifalla, att 266,666
Kungörelse angående nödiga uppgifter till rättelse vid beräknandet av bevillningsavgiften för dem, som innehar flera särskilda löner, Stockholms slott den 20 maj 1801. Vid senaste riksdagen minskades skatten för de ämbetsmän och tjänstemän, som hade betydliga löner och dels helt befriade dem som hade en inkomst på 200 riksdaler. Det gäller löner i så väl kontanter som spannmål eller hemmansräntor. De som uppbär flera löner, som tillsammans överstiger 200 riksdaler skall betala skatt i proposition till andra ämbetsmäns löner. Alla lönespecifikationer insänds till Vårt statskontor före slutet av juli månad, för att skatt skall kunna dragas under de sista kvartalen. I fortsättningen skall detta ske i slutet av april. Stockholms slott den 20 maj 1801. GUSTAF ADOLPH. Taxa på expeditionslösen vid Hovoch Överrätter samt Underdomstolar, Stockholms slott den 27 maj 1801. Taxor vid olika protokoll, stämningar, avskrifter, testamenten och liknande utgivna vid Hovoch Överrätter, Lagmansoch Regementsrätter, Rådstugurätter, Härads-, Bergsoch Tingsrätter, Överståthållarkansliet och Landskanslierna, Statens Kollegier och Kämnersrätten. Exekutorer har att noga tillse att alla domar och resolutioner blir korrekt avskrivna och att varje sida innehåller minst 24 rader samt ej över tvenne fingrars bredd vid marginalen. Bryter någon mot detta betalar han 3 riksdaler i böter som delas lika mellan angivaren och stans eller socknens fattiga. Den som försöker ta mer betalt än vad denna taxa tillåter bötar 16 riksdaler och skall dessutom betala tillbaks vad han tagit för mycket. GUSTAF ADOLPH Kungörelse angående förpassningar för Borgare och Skeppsbesättningar, som ämnar sig till utrikes orter, Stockholm den 1 juni 1801. Då det kan vara till hinder, att de som hastigt måste ge sig ut på handelsresa, skall utfå pass av Överståthållaren eller Landshövdingar och detta kan ta tid, beslutas att även magistraten får utfärda dessa pass. De skall dock skyndsamt anmälas till Landshövdingarna. Stockholm den 1 juni 1801 J LILJENCRANTS.
Vare dock långt från min mening, alt ända till ytterlighet utsträcka detta och påstå att på denna grund canalerne icke skulle vara nyttiga under något förhållande; men här stödjer jag mig hufvudsakligen på den grund, att saken icke är utredd. Jag bekänner, att jag saknar de erforderliga kunskaper, på hvilka representantens omdöme efter min tanke bör vara fotadt innan han går att lemna sitt biträde till ett beslut af denna beskaffenhet och inleder fäderneslandet i en så dryg kostnad, ehuru jag, mine herrar! är ifrån de orter, der denna canal skulle framlöpa, så att jag torde hafva närmare kännedom om förhållandet än ganska många af Huset åtminstone, och när jag saknar dessa kunskaper, torde det vara mig tillåtet att tro, det samma brist på upplysningar förekommer hos en stor del af Husets ledamöter. Jag skall utbedja mig att äfven få nämna, att liar är det mycket lätt att decretera ett allmänt nyttigt företag, alt uppfatta det, alt framställa det under högsinta åsigter och att dermed förena all den poesi, som är möjlig; men jag ber herrarne besinna hvad följder det har på landets ekonomiska ställning, från en annan praktisk synpunkt, nemi. att soldaterne af vår indelta armee dragas lill dessa canalarbeten. Denna arbetskraft be1’öfvas oss i landsorterna, hvilken arbetskraft för oss är oundgängligen behöflig och är beräknad för bedrifvande af vårt jordbruksyrke, samt utan hvilken vi alltid måste få vidkännas förluster. Äfven detta bör ingå i beräkningen, och när man framställer kostnaden efter del uppgjorda förslaget, så bör man icke glömma det inflytande eller den indirecta kostnad , som drabbar landet genom den indelta soldatens användande till dessa s. k. högst patriotiska företag. På D e 11 24 Mars e. m. 35g olla dessa grunder, men isynnerhet på grund af hvad Hr Rosenblad och Frih. Sprengtporten yttrat, anhåller jag örn propos. i öfverensstämmelse med Frih. Sprengtportens förslag, så att conlra-propos. må inskränka sig lill ett anslag af 6,ji66 r:dr 32 sk. för undersökningars anställande före nästa riksdag. M. Ex. Hr Gr. L owen hjelm:
I öfverensstämmelse med hvad Utskottet uti ofvanstående 27:de punkt mom. litt. d) yttrat och hemställt, upptages här såsom extra anslag för hvart och ett af de 3:ne år nästkommande statsreglerings-period omfattar, följande belopp: till förhöjning i belclädnads-passevolansen vid Svea och Andra Lifgardes-regementena, Lif-gardet till häst, Konungens värfvade Hussar-regemente och Sappör-kompaniet . 35,113: 78. till enahanda kostnader vid Svea och Göta Artilleri-regemente . 15,187: 91. samt vid Wendes Artilleri-regemente 1,335: 32. äfvensom till indelta Arméens utredning 4,963: 83. tillhopa li:dr 59,600: 84. 42:o. Till underhållande af Beväringsmanskapets beklädnad, i anledning af föreslagen förlängd exercistid, har Kongl. Maj:t äskat ett årligt anslag af 189,000 R:dr för nästkommande statsreglerings-period; och anser Utskottet sig höra här meddela hvad ofta åberopade Stats-råds-protokoll i afseende på denna fråga innehåller. Departements-chefen hade nemligen erinrat, hurusom vid 1853—1854 års riksdag af Rikets Ständer beviljades anslag för Beväringsmanskapets förseende med tvänne omgångar munderings-persedlar, af hvilka den ena borde finnas i förråd till bruk i krigstid och den andra afsågs för de årliga vapenöfningarne. Rör den då anslagna betydliga summa af 716,000 R:dr Banko, eller 1,074,000 R:dr Runt, hade äfven munderingar blifvit anskaffade, samt vården deraf öfverlemnats till vederbörande regementens och korpsers Bevärings-beklädnads-direktioner.
Den ift Julii f. in. för Gottlands Hemmansägare att underhålla La?tagebryggör vid de på Ön varande Landtharnmar måtte blifva hvilande, skedde det af den anledning att jag trodde mig kunna anskaffa handlingar hvarpå Wisby Stads innevåtj nare grundade deras förmenta rättighet att för Statens enskilda behof uppbära och använda de medel, som erläggas af Fartyg hvilka besöka ifrågavarande Landthamnar, till bevisning hvarom jag nu får den äran upplysa, dels att 4i § i Kongl. Resolution på CommerceCollegii besvär af den 9 December 1766 bestämt innehåller, att Kongl. Maj.t på sådan grund afslagit den af Gottlands allmoge gjorde begårau att antingen befrias från Bryggornes vidmagthållande och byggande vid Hamnarne och Lastageplatsarne, eller ock sig till hjelp dervid undfå de Bropenningar sorn Wisby Stad äger uppbära; att rättigheten för nämnde Stad till Hamn och Bropenningars uppbärande så väl vid Staden som Landthamnarne samt Allmogens skyldighet att bygga och underhålla Hamnbryggorne vöre grundad i äldre och sednare Kongl. Resolution och previlegier , dels ock att Rikets Ständer vid 1815 års Riksdag jemväl afslagit Gottlands Allmoges lika beskaffade anhållan på sätt Besvärsoch EconomiUtskottets då afgifne Betänkande närmare innehåller } och sorn förmodeligen närvarande Ständers EconomiUtskott saknat kännedom om förenämnde Handlingars tillvaro, och på grund deraf frånkänt Wisby Stads innevånare en dem af ålder tillerkänd rättighet, anhåller jag att till vinnande af nödig rättelse härutinnan Den 12 Julli f. nu Utskottets Betänkande må varda återremitteradt. N:o 4* Grefve Hård, Carl GuftaJ: I anledning af StatsUtskottets utlåtande , till jämkning af RiksStåndens meningar, rörande anslaget för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förmälning och utrikes resa m. m., hvilket utlåtande af Högvördige Präste samt Vällofl.
Sedan, till följd af Eders Kongl. Maj.ts nådiga befallning uti Remiss den 30 nästlidne December, jag från Konsistorium Academicum i Upsala infordrat underdånigt Utlåtande i anledning af hvad Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorer baft att anmärka vid Akademiens räkenskaper, så får jag nu detta Utlåtande, jemte den nådigst remitterade handlingen, härhos i underdånighet öfverlemna. Stockholm den 29 Januari 1848. C AIIL,. Fredr. Järta. Upsala Akademiska Konsistor» underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Upsala Akademis räkenskaper för år 1841 oell 1845. Stormäktigste Allernådigste Konung! Genom Hans Kongl. Höghet Akademi-Kansleren, har Eders Kongl. Majit nådigst täckts anbefalla Konsistorium Academicum att inkomma med underdånigt Utlåtande i anledning af Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers vid Universitetets räkenskaper för åren 1844 och 1845 framställda anmärkning: ”att de årliga räntorna på en del af Akademiens fordringar fått flera år utestå obetalda, hvarpå, såsom exempel, blifvit anfördt, alt, vid 1845 års slut, å ett kapital af 10,000 R:dr obetalda räntorna uppgingo till 2,880 R:dr, å ett annat af 2,000 R:dr till 456