Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Diverse anslag. 8:0. Exercis af flottans bemanning. Under åberopande af hvad dels uti Sjöförsvars-komitéens betänkande och dervid fogade bilaga N:o 21 förekommer, dels blifvit af Departements-chefen anfördt för att ådagalägga behofvet af ökade tillgångar för att genom utsträckta öfningar kunna bibringa flottans personal, eller egentligen den för krigsfartygens bemanning afsedda delen, all möjlig skicklighet i yrket och hvarpå fordringarne blefve större i samma mån krigsfartygen till antalet minskades, men till beskaffenheten fullkomnades, har Kongl. Maj:t, som, lika med bemälda komité, ansett eu summa af 700,000 R:dr årligen härtill vara behöflig, begärt, att Rikets Ständer måtte höja nuvarande årsanslaget till exercis af flottans bemanning med 190,000 R:dr, eller från 360,000 till 550,000 R:dr, då, i händelse af bifall härtill, Kongl. Maj:t ville betacka den i det årliga anslaget uppkommande brist, 150,000 R:dr, på det sätt, att den sedan längre tid tillbaka på Handelsoch Sjöfartsfonden årligen afsatta summa 67,500 R:dr, för årliga öfningsoxpeditioner, ökades med 82,500 R:dr, hvarigenom för detta ändamål blefve disponibelt det af Kongl. Maj:t här ofvan uppgifna belopp 700,000 R:dr; hvarjemte Kongl. Maj:t funnit lämpligt att af sistnämnda för personalens öfning beräknade summa årligen afsättas för yttre sjöförsvarets behof, hvari äfven expeditioner till handelns skyddande inginge, 590,000 R:dr och för det inre sjöförsvaret 110,000 R:dr. Enär i fråga om detta anslag och dess användande meningarne äro särdeles delade, har Utskottet ansett sig här i ett sammanhang böra i korthet redogöra för de olika förslag, som härutinnan blifvit vid denna frågas handläggning framställde.
Häraf föijer, enligt den erfarenhet, sorn alla hyfsade folkslags historia meddelar, att ett stort afseende, om icke det allrastörsta , bör göras på dess sjöförsvar eller dess förmåga att mäta sig med sina fiender på hafsrymden och icke afvakta dem imom sina egna kuster. Man behöfver ej framställa målningen af ett fälttågs rysliga följder utfördt inom egna landamären. Med undantag af vitt Fädernesland, är hela Europås cominent häröfver ert talande tafla. Oaktadt åtskilliga Landers större folkrikhet, fruktbarhet och odling, behöfves må hända flera generationer, att återställa deni i det tillstånd af välmåga^ hvari de sig befutino, innan deras land förvandlades till krigstheater! Sjelfva segraren, hvilka afdrag måste han icke göra å vinstén af de lagrar han skördade inom sitt fosterlands gräns? Hvefn nekar, att den, söm upptäckt sin fiende, Feda» äger fördel uti att kunna förekomma och 2Ö0 Den 29 Mars. anfalla honom på afstånd från sin boning? Det är endast i händelse af en vidrig krigslycka och äfven då blott i högsta nödfall, som den yttersta och säkraste borgen för nationens sjelfständighet och oberoende bör vara beredd på egen jord, det är då, som hvarje man bör vara en påräknad soldat och den, som undandrager sig, förlora medborgarerätt och landförvisas. Mer än en gång har jag med ledsnad och förtrytelse hört uppgifvas och försvaras den thes, att för att kunna uträtta något med en Flotta, bör den vara talrikare än Sveriges; . att Statens tillgångar knappt tillåta underhållandet af den vi äge; att det är bättre att vara utan flotta, än äga en, sorn ej kan göra anspråk för närvarande att mäta sig med hvarje annan; att några små Fregatter och Briggar, samt roddfartyg vore nog till kusternas betäckning och handelns försvar, så väl i närmare som i aflägsnare haf; ätt, med ett ord, en stor Flo ta är likasom en bisak, hvilken kar* undvaras, då man blott blindt har den tro, att angelägnare verk gifvas, som böra upptaga de inskränkta summor, hvilka till Statsverket inflyta.
Jag talar om machinens sammansättning : ej om dem som, sådan den är, måste hålla den i gång , så godt ske kan. Vore det nu ej önskansvärdt, att ett sådant förhållande upphörde? I hvad mån skulle en åtgärd i denna väg rubba de grunder, dem en värd talare anmärkt böra undersökas, innan man bygger? Väl är denna regel rigtig ; men månne en väl inredd öfvervåning, svårare, än en illa inredd , tynger på husets grundvalar ? Det är sannerligen icke med dessa vi nu ha att göia. En gång, hoppas jag, komma vi dit. Ers gång, (och måtte det ske samma dag företaget Den 14 December.) 649 är moget) blir värt Representations system förnuftsenligt, svenska jorden af lika natur, beskattningssystemet rättvist. De , som äro kallade att deltaga i dessa storverk, må säga sig arbeta i Statsbyggnadens grundvalar. Den äran, mine Herrar, är icke oss' beskärd i dag. Vi röra icke ens hufvudmurarne. Vi hålla endast på med en förbättiad distribution, och nied några beqvämare communicationers inrättande emellan Herrn och Frun, emellan dem och hus-officianterne, och emellan desse inbördes, alltsammans till famillens högre välstånd och trefnad. Visst är frågan om gränsen emellan juridiska och administrativa makten vigtig, men den är ej om ändring i en gräns , som finnes, utan om bestämmande af en gräns, sorn nu icke finnes — åtminstone ej finnes bestämdt uppdragen. Visst är frågan om Collegierne vigtig och tankarne delade. Jag till exempel har aldrig ansett Collegiernes bibehållande oförenligt med Ministerers inrättande. Men häri åligger ossju ej att besluta: oss föreslås ju blott att hänskjuta dessa frågor till den makt, som ändå äger att deröfver afgöra, och på hvars grannlaga och försigtiga sätt att i thy mål förfara , vi ha så många bevis. Allraminst kunna vi anses förgripa oss emot 150 års gamla inrättningar. Tvertom , jag har redan sagt det, vi närma oss desse.
De mottogos här af församlingens herde, som uppläste välsignelsen öfver den gyllene vigselringen, hvilken hölls af brudgummen. Han yttrade därvid: Välsigna, Herre, denna ring, som vi i ditt namn välsigna, på det han som bär honom må varda beståndande i din frid, förblifva i din vilja, lefva och åldras i din kärlek och mångfaldigas i dagarnes längd, genom Kristus vår Herre. Gud, du som skapat och uppehåller människosläktet, gifver andeliga gåfvor och skänker evig salighet, utgjut din heliga, hugsvalande ande öfver denna ring, på det hon, som bär honom, må varda väpnad med himmelsk försvarskraft och gå framåt till evinnerlig salighet genom Kristus vår Herre. Nu följde bestänkandet med vigvatten, hvarpå prästen och brudgummen satte ringen på brudens tumme, därpå på pekfingret och sist på långfingret, alt på högra handen. Under det denna ceremoni pågick sade prästen: "I namn Fadrens, Sonens och den Helige Andes. Amen." Sedan yttermera en bön och därpå Fader vår upplästs yttrade prästen: Herre, se från din heliga himmel ned på detta förbund; såsom du skickade din helge ängel Rafael till Tobias och Sara, så värdigas Herre sända din välsignelse öfver dessa, på det de må förblifva i din vilja och varda beståndande i din trygghet, lefva och åldras i din kärlek och förökas i dagarnes längd genom Kristum. Paret bestänktes nu ytterligare med vigvatten och leddes in i kyrkan under psalmläsning och bön, "att Abrahams, Isaks och Jakobs Gud ville välsigna dem, i deras själar utså det eviga lifvets frö, på det att de måtte åstunda göra hvad de till sitt gagn lärt, att Gud ville välsigna och helga dem, så att de växte till i Hans namn, bevarades i kyskhet och tjänade honom i alla sina lifsdagar, till dess de efter världens slut måtte få vara när Gud obefläckade." Härpå lästes åter välsignelsen öfver dem. Nu följde mässan och sedan prästen kommunicerat föll brudparet på knä, pället (pallium) höjdes öfver dem och hölls af ledsvennerna och brudpigorna. Lästes så åter böner, först med låg och därpå med hög stämma.
Då det nu är gifvet, att i och med detsamma dessa bytesmedel eller sedlar tilltaga i mängd, och motsvara den dagliga rörelsens behof, i samma mån mäste R. St:s bank bereda sig derpå, alt dess sedlar kunna oförhindradt begagnas till utvexling af silfver, då våra handelsförhållanden äro sådana, att vexelbrist uppstår, och utländningens fordringar hos oss måste godtgöras med klingande mynt, sä mäste naturligtvis banken vid sin sedelutgifning alltid taga i betraktande beloppet af de cirkulationsmedel som jemte bankens sedlar utgöra rörelsekapitalet. Men för att ifrån dessa allmänna betraktelser komma till hvad som här egentligen är i fråga, så är det visserligen sannt, att de sedlar, som äro i frjjga att upplånas af allmänheten, åter skulle utlånas lill exportörer som ej kunna försälja eller afsätta sina artiklar, och all dessa summor sålunda qvitta med hvarandra; men det är derjemte otvifvelaktigt att de personer och allmänna inrättningar, som hafva depositioner i banken, och hvilka depositioner äro af den beskaffenhet, ali de, med föga fluktuerande, hvad beloppet angår, hafva stått der länge och troligen kommo att stå der än vidare, samt, om jag rätt minnes, uppgå för det närvar, till öfver 800,000 r:dr, skola skynda alt begagna sig af ett lemnadt tillfälle att göra sina fonder räntebärande: och jag hemställer dessutom till hvar och en, huruvida icke, då obligationer af banken å låga värden med ständigt löpande ränta komma i rörelsen, dessa äro papper som hvar och en gerna vill lägga sig till? Och om således icke dessa obligationer komma att göra tjenst såsom bytesmedel och förorsaka tillökning i rörelsekapitalet, hvarigenom möjligheten att använda bankens sedlar till silfverultagning underlättas? En föreg:de talare har redan fästat uppmärksamheten på angelägenheten deraf, som i min tanka är i närvar, tid af större vigt än någonsin, alt icke rubba den finans-plan, som vid förra riksdagen uppgjordes, och hvartill hörde att för hvarje lånerörelse ett visst maximum bestämdes. Den lagen gjordes i nödens stund, och under en så bekymmersam tid att fråga på allvar uppstod om att nödgas slå igen bankens lucka.
Den, som till utskrifning förbunden är, eger riittighet ali i sitt ställe sälta annan duglig karl, den han sjelf anskaffar och bos vederbörande Landshöfding inställer, för att; Bih. lill R. Skrifvelse N:o 24. händelse han godkännes, varda antecknad. En sadan ersällnings-karl, sorn ej får legas utom länet och bör vara af god frejd, hvarom sä väl Pastors i församlingen, sorn Kronofogdens, men i stad Borgmästarens, heris skall upples, ina icke lagas inom de för allmänna beväringen bestämda åldrar, ulan endast bland de medborgare, som äro emellan tjugufem och trettiofyra års ålder samt äfven emellan trettiofyra och trettiosju är, sä framt desse sednare varit i krigstjenst och således deruti ega en redan lör värfvad öfning. Det, jemlikt t §, till vidsträcktare beväringspligt förbundna sjöfolk af handelsflottan ege äfven räll alt annan karl lill fullgörande af beväringspliglen lega, med vilkor all ersätlnings-karlen redan fullgjort sin beväringspligt, är välfrejdad, samt duglig sjöman och icke öfver fyratio år. § 11. Till vapenöfning vill Kongl. Majit i fredstid uppbå la endast dem al beväringsmanskapet, sorn hörn lill första klassen; men, när Rikets försvar del påkallar, skola, på Kongl. Majlis derom gifna Kådiga befallning, ovägerligen utgå, antingen alla beväringsklassenie, eller den elier de klasser, Kongl. Majit pröfvar nödigt uppbåda, vare sig fran hela Riket eller endast från vissa landsorter, ulan afseende på huruvida, eller till huru stor del, beväringen inom Rikets öfriga landskap kallas lill vapen. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 21 Februari 1857. 34. Uppläst och godkändt hos Ridd, och Adeln den 26 Fehr. 1837. Preste-Slandel den 28 •
Boye med ett ytterligare exempel. När nemi. en räntegifvare blott har en mindre quantitet af en viss räntepersedel att utgöra, och han derför ej vill göra en resa af sex mil för leverering in natura, står det alltid i räntetagarens magt alt bestämma nästan huru högt pris han behagar för lösen. Jag förnyar min begäran om propos. till bifall å Utsk:s betänk, i den nu föredragna punkten. Frih. Cederström: Ilr af Billberghs anmärkn., att frågan om tiden för markegångssättningen först förekommer i nästa punkt, ä>- visserligen riktig; men då en ledamot sagt, att han vill len :ia bifall till den nu förevar, punkten endast under vilkor, att tiden för markegångssättningen bestämmes till Mars månad, anser jag mig här böra förklara, att detta förslag är alldeles overkställbart. Jag får emedlertid tillfälle att framdeles, då frågan derom i sin ordning förekommer, vidare utveckla skälen för min åsigt i detta afseende, och inskränker mig derföre nu till att i den fråga, som är föremål för öfverläggningen, instämma i begäran om propos:n till afslag å betänk. Hr Hjärne: Hr Lagerhjelm har behagat upptaga ett kort raisonnement af mig, som egentligen ej hörer till saken, och deråt gifvit det vackra namnet af ett philosopherande öfver ämnet. Jag har ej skäl att dermed vara obelåten; men då den värde ledamoten sagt, att jag icke riktigt uppfattat hans mening, anser jag mig i korthet böra motivera mitt yttrande. Jag har under discussionen med uppmärksamhet följt Hr Lagerhjelm och visserligen hört honom yttra, att han önskade en reform; men då han efter ett vidlyftigt raisonnement kommit till det resultat, att den af Utsk. föreslagna reformen ej vore verkställbar, hade jag väntat, att han sjelf utarbetat och framställt ett annat bättre förslag. När nu detta icke skett, utan han blott sagt, att Utsk:s förslag vore overkställbart, på skäl, som redan blifvit vederlagda, tror jag, att, om bans yttranden hopsummeras, man med full rättvisa kan fälla det omdöme, att motvilja tili all reform legat till grund för dessa yttranden. Den 19 Januari f. m.
Men bär en mäktig gnista af evighet, Hög, oförstörbar, i längtansfulla barmen. Det är af v a x o c h våris, f ö r g å s s o m blomstren, Z. på visst sätt realiserat flere af hennes djärfvaste drömmar o c h har därför knappast öga för det stora o c h framsynta i d e m. O c h själfva personligheten, den rika, skiftande, mänskligt intressanta, ända in i ålderns dagar ungdomligt mottagliga personligheten, m e d dess genom hvarje fiber skälfvande medkänsla för likars lidande o c h offervillighet för likars väl, är utom kretsen af dem, s o m på sista tiden stodo henne nära, alltför förgäten. D e t finnes dock en plats, där själfva stenarna tala om Fredrika Bremer, o c h där intrycket af henne bibehållit sig friskt o c h lefvande i månget bröst. B e t är hennes fädernegård Ärsta. Några drag, som antyda, hvilket minne gammalt folk på godset har af henne, upptecknade under ett besök därute på försommaren föregående år, kunna kanske vara af intresse för Iduns läsarinnor. E j långt från O. Hanninge kyrka ligger Hesslingby, som på Bremerska tiden var utgård under Arsta. I öfre våningen af därvarande byggning lät fru B r e m e r, helt säkert på Freu n k a s initiativ, i början af 1830-talet inrätta en skola för godsets barn; o c h denna skola var föremål för hennes döttrars lifliga intresse. E n f. d. lärjunge där i skolan, den fryntliga, klarögda madam J., som sytt sin niärkduk där 1842, berättade för mig, hur Fredrika B r e m e r och hennes syster A g a t h e (H e d d a dog redan 1837) ofta brukade k o m m a o c h höra på lektionerna. A g a t h e var munter o c h skrattade nästan hela tiden, men brukade just ej tala m e d barnen. B e t gjorde däremot alltid Fredrika, som därmed från början vunnit madam J — s hjärta.
Nt supra. k?x krotcicoUc» P Ll. -tUmyvilk, Utdrasi s?s Den 4 November. Utdrag af Protokollet hållet hos Högwördi» ge PresteStändet d. ,s Oct. »809. S. D. Under denna dag har PresteStändettill Riksens Högloflig» Ständers Allmänna BeswärS» vch OeeonomieUtffott remitterat, ett af Profesiorerr Herr Doctor Hämqvist ingifwit Memorial rörande Brandstads Inrättningar, hwarom underrättelse ställe de Respective MedStänr^n wördsamt vch wänligen lemnäs. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den iz Juni!. 599 Sjelf bär jaq want wittus till deras kalla mod, en hågkomst, soin atlld skall förljufwa mina dmpr ända kill h sta alder, 06) skall jaa altid anse en hwar af deni som min wän och broder, ry han »visade pä siagrfälttt akt han äfwen war der af mitt fädernesland. Om ej mitt »vitsord skulls wara gällande, sä kunna ej allenast flere högre nnllilairer, under hwars befäl de warit, bewiuna sanningen af hwad jag sagt, utan äfwen RegementSwis intygas, alt de i krigets fgroc upförde sig som hjeltar och i fredens sköte ägde en utmärkt disciplins. Enligt hwad jaq hast aran akt framlägga, fär jag proponera Walborne Herr Landi-Marskaiken och Högloft. Ridderffapet och Adeln, om ej det wore ost wärdig!, att ihogkomma besia Regementers Officerare i nion af deras förtjenster, dä de nu höra till ingen nation, ägande ej mer öfrigt än äran, shwilket ty ware ej föder) med anhållan, akt denna min moklon äfwen mä meddelas de öfrige Riksstånden. Herr käklmsn, Otto ^reftric:
Då en eldsvåda för några år sedan öfvergick Cimbritshamn, flyttades en Sqvadron derifrån till Malmö, och staden fick 3oo man Husarer i stället för 200 i inqvartering, och förmodeligen var dertill en hufvudsaklig orsak, att Malmö uppbygt så förträffliga och rymliga stallar till de 2 förut inqvarterades hästar. Då Cimbritshamn, genom biträde af så väl enskilte, som det allmänna, fått ett betydligt understöd, blef verkeligen förhållandet och resultatet, att eldsvådan skadade Malmö mera än Cimbritshamn. Malmö fick då ej tillgodonjuta ett gällande Riksdagsbeslut, som stadgar, att då en garnizonerad trupp flyttas, och stall försäljas, försäljningssumman skall komma den stad till godo, till hvilken flyttningen sker. Stallen försåldes, penningarne ingingo till StatsCassan, och Malmö fick intet deraf. Man kan med skäl fråga, luiru sådant ens är möjligt, och om icke dessa Skånska Städer behandlats som om de voro belägne i en nyss eröfrad provins. Jag skall dock bjuda till att förklara det. Vid 1812 års Riksdag hade Malmo enFullmägtig, som ej varit det 1809, 222 Den i5 Januarii e. m. och sorn tyckts ej känna de beslut som voro vid 1809 års Riksdag vidtagne. Han var dessutom Fullmägtig från Malmö på en tid, då denna stad var i ett blomstrande tillstånd , och då Disconten äfven i all möjlig vidsträckhet utsläppte penningar, hvarigenom ett skenbart välstånd och öfverflöd ägde rum. Han tycktes således ej ens anse tillständigt, att hans stad skulle få tillgodonjuta den ifrågavarande förmånen. Derföre bönföil han blott om ett lån, som beviljades. Mångå tro, att då Stockholm fått tillgodonjuta Rikets Ständers beslut 1809, Stockholm också liar ett i alla afseenden drygare Inqvarteringsonus. Detta är tvärtom.
När Ridderskapet och Adelil icke vill samtycka till hvad jag framställt, nödgas jag anhålla, att Grefve von Schwerins förslag må blifva Conlraproposition, och i händelse det ejinedgifves, derom begära votering, hvilken naturligtvis först bör för sig gå. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkcn yttrade, att då tvänne olika Contrapropositioner blifvit begärda, ansåg Hans Excellence sig först böra fråga, om Ridderskapet och Adeln önskade erhålla Herr Hjertås förslag till Contraproposition. Ropades några Ja, jemte starka Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga Grefve von Schwerins förslag till Contraproposition. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Herr Hjerta: Då jag tyckt mig finna, att en stor pluralitet önskat Grefve von Schwerins förslag lill Contraproposition, afstår jag från mitt förslag dertill; så vida ingen annan Ledamot yrkar detsamma. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken framställde härefter följande Voteringsproposition: Den, som bifaller Statssamt Allmän - Den na Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, i fråga om tillökadt anslag för Undervisningsverken i Riket, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer Stats* och EkonomiUtskottens berörde Utlåtande att bifallas med det tillägg, alt underdånig anhållan bör hos Kongl. Maj:t framställas derom, att hvad Kongl. Maj:t i egenskap af Löneförbättring behagar anslå lill Lärare vid Undervisningsverken, må anses endast såsom extra löneans lag intill nästa Riksdag. Hvilken Voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs.
Nu hafva vi kommit till ett nytt stadium, då vi viii vilja hafva en stark furstemakt, men dock anse att en mängd ärenden kunna öfverlennes åt kommunen. I ett land, som Sverige, med så olika natur, så olika förhållanden, torde det vara nödvändigare att lemna en sådan styrelse af det inre åt kommunerna, än i något annat land. Således tror jag det vara af yttersta vigt att få denna mellanlänk mellan de smärre kommunerna och det större samhället eller staten. Då man har en sådan öfvertygelse, kan man icke finna Gr. Sparres förslag lämpligt. Deremot möter bland annat, att om alla ordf:ne i kommunerna skulle vara ledamöter i landstinget, kommer landstinget att bestå af 100 eller ett par 100 personer, hvilket antal blefve alltför stort. Upgår det till mellan 20 och 50, som skulle blifva förhållandet enl. nu fö rev: de förslag, så är det redan en ganska artig samling, men ett par 100 personer är för mycket. Hvad beträffar Gr. Mörners anmärkning, att de böra vara bundna af valmäns föreskrifter, så kan jag icke instämma i densamma. Skall en representation ega rum, så måste det öfverlennes åt representantens omdöme att rösta för hvad han anser gagneligt. Skulle man sjelf få bestämma, hvad landstingsmannen skola besluta, då vore ju ett personligt sammanträde alldeles öfverflödigt och man kunde inskränka sig till att inskicka skriftliga yttranden Särskildt vill jag åberopa ett praktiskt exempel. Jag hörde för ett par dagar sedan en landshöfding yttra, att han hållit ett landsting; dit kornmo fullmäktige från socknarne med instruktioner. När han talte enskildt med dem, så medgåfvo de att det första, han framställt, vore riktigt, men de kunde icke ingå derpå, emedan de hade instruktioner i motsatt syftning. Eöljden biet' den, att han upskjöt tinget, och då de sedermera kommo utan instruktioner, fick han sin vilja fram. Att behandla menniskor såsom machiner, tycker jag icke vara lämpligt; skall derföre landsting ega rum, så böra också representanterne kunna handla efter bästa förstånd. Jag yrkar bifall till komiterades förslag. Hr von Ehrenheim, Per Jakob:
Läroverket i Hudiksvall, sora räknar sin upprinnelse från år i650 och under 1700-talet intog en omfångsrik och aktningsbjudande ställning, blef i början af 1820- talet förvandladt till vanlig trivialskola samt derefter vid riksdagen 1856—1858 åter uppflyttadt till högre elementar-läroverk på reala linien. Redan vid sistnämnda tidpunkt utgjorde de ynglingar vid läroverket, som läste klassiska språk, ett betydligt större antal än de, som icke läste desamma. Och detta förhållande har sedan visat sig så varaktigt, att ingen med detsamma för ögonen och med någon kännedom om andra förhållanden i orten kan betvifla detsammas fortfarande för en mycket lång framtid. Antalet af lärjungar vid detta läroverk är för närvarande visst icke så stort, men de aldra flesta ynglingar, som der inträda med bestämd föresats att genomgå läroverket till slut, utgöras af sådana, som vilja erhålla en möjligast fullständig elementarbildning, för att sedan vid universitetet fortsätta sina studier och bereda sig för inträde i statens olika embeten och tjenster, bland hvilka ännu de flesta fordra någon kännedom af klassiska språk. De ynglingar åter, som icke vilja förskaffa sig en så kallad lärd bildning, nöja sig antingen med att genomgå folkskolan, eller, om de söka inträde vid läroverket, qvarstadna de vanligen icke längre än till den tid, då de skola beredas till sin första nattvardsgång, till följd hvaraf antalet lärjungar på real-linien, som företrädesvis begagnas af sådane ynglingar, både i allmänhet är obetydligt och särskildt i 6:le och 7:de klasserna högst ringa. För att med siffror visa rigtigheten af detta påstående, beder jag här få uppställa en jemförelse för de sista sex åren mellan antalet af latinliniens och realliniens lärjungar, såväl från 3:dje klassen, der de båda linierna delat sig, som de båda liniernas olika lärjungeantal i 6:te och 7:de klasserna, hvilka klasser just konstituera läroverket såsom ett högre. Motioner hos Eiddershapet och Adeln 1865. N-.o 24. 53 Latin-liniens lärjungar Real-liniens lärjungar från 3":dje klassen. från 3:dje klassen.