Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I den mån de nya läroanstalternas organisation hunnit utvecklas, har det emellertid visat sig, att den mera fullständiga undervisningen, långt ifrån att afskräcka från dess sökande, lockat till Seminarierna ett allt mera växande antal lärjungar, så att detta icke stadnat vid det af Rikets Ständer beräknade antalet af 500, utan gått vida derutöfver, och innevarande läsetermin stigit till icke mindre än 741 eller ungefärligen dubbelt emot det antal, som förefanns, då Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet afläts, och nära femtio procent öfver det högsta antal, som Rikets Ständer vid bestämmande af anslags summan beräknat. Då en så stark tillväxt i lärjungarnes antal fordrar betydlig tillökning i utgifter för anskaffande af mera tillräckliga lärarekrafter, af större och rymligare lokaler och af rikligare undervisningsmateriel, blifver en förhöjning i det för Seminarierna afsedda anslag oundgängligen behöflig. Det minsta belopp, hvartill denna förhöjning kan beräknas, är 15,000 R:dr; Och får jag i underdånighet föreslå, att Eders Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer äska en tillökning i anslaget för Folkskolelärare-Seminarierna med nämnda belopp eller 15,000 Riksdaler. Till understöd för Seminarii-elever hade Rikets Ständer, enär grundade skäl föreAnslag tillsti funnos att öka stipendiernas belopp, och behofvet deraf måste blifva större, då Seminapendier at Se riernas antal inskränktes, anvisat en summa af 30,000 Riksdaler årligen; och har Eders mmaru~e everKongl. Maj:t, i sammanhang med beslutet om förminskning i Seminariernas antal och dessa bildningsanstalters utvidgning, i nåder förordnat, att åt sådane behöfvande lärjungar, hvilkas hemvist äro från Seminarium mera aflägsna, och hvilka i öfrigt äro deraf förtjenta, må tilldelas högre stipendier än hitintills medgifvits, dock högst 150 Riksdaler årligen, samt att tiden för stipendiernas åtnjutande må kunna till tre år förlängas.
Den aflidna, som genom sin ställning och sin karaktär intagit en bemärkt ståndpunkt inom samhället, var en god och välvillig husmoder för sina många underhafvande samt öfvade i tysthet en omfattande välgörenhet. Hon skulle den 19 mars kunnat fira sitt guldbröllop med sin make, fabrikör Isak Wallberg. Fru Wallberg sörjes närmast af efterlefvande make och sönerna fabrikör Alfred Wallberg i Halmstad och Hugo Wallberg, chef för en klädesfabrik i Finls«nd, samt en dotter, änka efter grosshandlaren Collin i Stockholm. — Efter ett par veckors sjukdom afled den 16 dennes i hufvudstaden en af Klara församlings äldsta medlemmar, fröken Margaretha Elisabeth Charlotta Ring. En åldrig syster står jämte brorsbarn och amira släktingar sörjande vid hennes bår. För en äldre generation var fröken R. bekant på grund af det välkända familjepensionat, hon jämte sin syster under ett par tiotal af år höll och där en mängd nu på olika banor verksamma personer haft ett hem. Hjälpsam i det yttersta med de ringa tillgångar hon ägde, efterlämnar hon ett vänJ^UNGL. TEATERN har, som vi i föregående numsällt och fridsällt minne. mer nämnde, återupptagit Webers fantastiska opera » Oberon », hvilken under förra veckans lopp TRS BLOOMFIELD H. MOORES BEGRAFNING gafs för trenne fulla hus, senast i fredags, till hvilM ägde rum i London i all enkelhet i onsdags. ken föreställning statsråden, riksdagens samtliga Bland begrafningsgästerna märktes envoyén grefve ledamöter samt stadsfullmäktige inbjudits, och hvarCarl Lewenhaupt med grefvinna, grefvarne Reinhold, vid stora foyern för första gången öppnade sina Clarence och Eugéne von Rosen, ryttmästaren Holportar för allmänheten. — Af de uppträdande i terman och juiis fil. kand. Harold Bildt. denna opera, hafva vi förut framhållit fru Östbergs De amerikanska tidningarna innehålla utförliga (Rezia) och hr Ödmanns (Huon) förträffliga prestabiografier af mrs Bloomfield Moore, som åtnjöt stor tioner. Utom dessa förtjäna särskildt nämnas frö- popularitet i Amerika som romanförfattarinna.
Det återstår då för honom ingen annan utväg, än att fortfara i sin tjensteutöfning, äfven sedan han i alla afseenden uphört att vara dertill passande eller användbar, och förhållandet med 40 nu i tjenst varande lazarettsläkare är i denna stund sådant, att 27 äro under 55 år garni; 4 — 56 d:o. 1 — 57 d:0, 1 — 58 (1:0, 2 — 60 d:0. 1 — 65 d:0, 2 — 66 d;0, 1 — 78 d:o, 1 — 81 d:o. Det är icke behöfligt, att på detta rum ådagalägga, huru omöjligt det är för en läkare, att vid högre ålder hålla sig au niveau med vetenskapen, huru ytterst sällan, om någonsin, hans yttre sinnen skola sätta honom i tillfälle, att med full noggranhet verkställa den mängd kirurgiska operationer, som synnerligast på ett lazarett förekomma, och huru, ännu mera sällan, håg och lust för yrket skola vara lefvande hos den, som tryckes af ålderns tyngd. Dessa förhållanden äro så i ögonen fallande, att man icke kan annat, än förvånas deröfver, att de icke långt för detta gifvit anledning till allvarliga åtgärders vidtagande, för vinnande af ändring uti en verkligen (elaklig anordning Men, såsom jag redan förut haft äran nämna, denna läkarekorps har varit alldeles afglömd och fått använda sina egna krafter till ögonblickets bergning, utan att i allmänhet kunna verka något för framtiden. Lazarettsläkarena hafva sjelfve tvenne gånger sökt att vinna inträde i CivilStatens pensionskassa, men utan framgång, och då dessa tjenstemän således äro utestängde från den för alla andra civile tjenstemän i Eiket öpnade utvägen att betygga sin ålderdom, synes mig både billighet och rättvisa fordra, att dem på annan väg beredes tillfälle att komma i åtnjutande af en förmån, som med allt skäl torde kunna anses Den 23 November e. m. 357 såsom en rättighet. Jag grundar denna min åsigt om lazarettsläkarens verkliga förtjenst af ett varmt behjertande på beskaffenheten af hans befattning.
Snöflockarne föllo allt tätare, drifvorna hopade sig kring det ställe, der de stannat. Stormen sammanrullade dem till kullar, hvilka som vågor på hafvet rörde sig framåt, men efterträddes af andra, oupphörligt vexande i storlek. Adolf insåg hela den fara, i hvilken Maria och han sväfvade. Han visste ej, hvar han var, och ett mörker, som om hans ögons ljus för evigt slocknat, omgaf honom. Han kände, huru snömassorna stego allt högre, huru en graf bäddades under dem djupare och djupare. Maria vaknade nu till medvetande. – Gud, Gud! Vi äro förlorade! ropade hon. – Ännu icke, svarade Adolf, i det han ställde den omstjelpta slädan på sina medar och lyfte Maria in uti densamma. Men hvarje försök att sätta hästen i gång, var fruktlöst. Adolf besinnade sig icke längre, utan sade: – Håll dig fast vid min arm, Maria! Vi skola bana oss väg genom drifvorna. Måhända är en menniskoboning och räddning icke långt borta. – Är detta vårt enda hopp att undkomma döden? – Ja ... Men jag känner styrka att kämpa för vår räddning. Kom! – Jag kan icke ... Tanken på döden förstelnar mig ... Och en sådan ryslig död! Hvad har jag då gjort, att Gud skall vara så grym! Dö så ung! Nej, nej! Adolf fattade flickan om lifvet och lyfte henne ur slädan. Förtviflan återgaf henne för några ögonblick hennes krafter, och hon vadade framåt vid Adolfs sida. Men hvarje steg kostade ansträngningar, den skarpa vinden genomträngde kläderna och blandade sina isande atomer med de ungas blod. Maria stödde sig allt tyngre på Adolfs arm och sjönk slutligen ned bland drifvorna. Den friske, härdade ynglingen började äfven röna inflytandet af den förfärliga kölden. Lifsvarmen minskades, lemmarne förlorade sin spänstighet, och då han ville upplyfta Maria i sina armar, kände han sina krafter otillräckliga dertill. Först nu började misströstan i hans bröst segra öfver hoppet. Att lemna
För att icke föranleda till ett sådant begagnande af benådningsrälten, ansåg Utsk. sig böra framställa del jemkningsförslag, som nu blifvit framlagdt. De härefter försl till bifall å förevande § och sedermera till vidblifvande af R. o. Ad:s förut i ämnet fattade beslut framställde proposme besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla förevande §, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade alt han nu funnit Ja öfvervägande. Då nu Hr Gr. o. Landtm, lill behandling framställde § 27, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: I händelse meningen är, att ordalagen ”allmänna bestämmelser” skola i lagen inflyta, så hemställer jag till Ståndet, om det icke heldre borde heta allmänna sladgauden. Det är ett missbruk af språket att nyttja ordet bestämmelse i st. f. föreskrift eller stadgande; ty om man skall förklara modersmålet genom ett främmande språk, så betyder bestämmelse destination, men alldeles icke stadgande. Den 31 Oktober. 163 Jag anhåller derföre alt ”allmänna bestämmelser” malle ändras til] ”allmänna sladganden.” Hr Carleson: Då ordet stadgande i allmänhet liar en vid slräcktare och annan betydelse än bestämmelse, samt derjemte uti lagspråket anses liklydande med lag, hyste Ulsk. den tanken, allett sådant ord icke vore tjenlig!, utan att bestämmelse vore det rätta, emot hvilket inom Utsk. någon anmärkn. icke heller framställdes. Och då Hr von Hartmansdorff icke torde kunna bevisa, alt det är stridande erno: Svenska språket, anhåller jag ali R. o. Ad. matte bifalla Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: I händelse ordet stadgande befinnes olämpligt, så kunde man begagna föreskrift. Den som har känsla för sitt språks renhet, finner tydligt alt ordet bestämmelse är alldeles oriktigt på detta ställe. Frih. Cederström, Rud.:
Härtill räknas fördenskull : 1:0 öfverenskommelser till befordrande af gudsfrugtan, sedlighet och ordning, samt om tiden för allmänna gudstjensten; 2:0 frågor, rörande folkundervisningen; 3:o Klockares, Organists och annan kyrkobetjenings tillsättande och afskedande, der ej annnorlunda stadgadt är; 4:o Kyrko-Råds, Kyrko värdars, Sexmäns och andra ordningsmäns utnämnande och endlledigande; 5:o granskning af kyrko-räkenskaperne samt frågor om kyrkomedlens anordnande för kyrkans behof;. 6:0 hushållningen och vården af kyrkoegendomar och lägenheter; 7:0 byggandet och underhållandet af kyrkan och hvad dertill hörer, jemte alla för samlingens hus och lägenheter, såsom prest gård, sockenstuga, tionde-lada, m. fl. 8:0 öfverenskommelse, rörande presterska Bonde-Ståndets beslut. Borgare-Ståndets beslut. lika med Ridderskapets och Adelns. lika med Preste-Ståndets. VI Utskottets förslag, enligt Betänkandet N:o 2g. Ridderskapels och Adelns beslut. Preste-Ståndets beslut. Borgare-Ståndets beslut.
Svenska jernvägslån tillhörande obligationer finge icke före 1865 års utgång utlemnas i allmänna penningemarknaden, hvilket förbehåll dock endast skulle vara för Riksgälds-kontoret förbindande, så vidt de stöde tillsammans med det om sagda lån med Bankirhuset Schröder & Comp. i London afslutade kontrakt eller derom ingångna aftal. Efter skedda uppsägningar har nästan hela lånet redan under de fyra första månaderna af detta år kunnat på öfverenskommet sätt indragas; uppgående de derunder till Riksgälds-kontoret influtna lånemedlen till ej mindre än R:dr 10,461,538: 29. det härefter återstående beloppet, utgörande hufvudsakligen Riksgälds-kontoret tillgodoförda räntor, har under dels Juni och dels Augusti månad till Kontoret indragits med « 33,412: 83. Tillsammans R:dr 10,494,951:12. Genom Kongl. Stats-kontorets anordningar halva, i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständeis, uti reglementets 214, 215 och 217 §§ intagna beslut, derstädes omförmälda behållning ar och besparingar blifvit till Riksgälds-kontoret öfverlemnade, nemligen den medelst reservationer å anslaget till Lappmarks Ecklesiastikverk uppkomna behållning, utgörande R:dr 36,500: — genom Kongl. Stats-kontorets anordning af den 17 Februari 1864; i. d. Kansli-styrelsens s. k. handkassa, genom anordning af samma dag, å R:dr 15,318: 12. besparingar å det under Första Hufvudtiteln i 1858 års Riks-stat uppförda anslag till Deras Kongl. Högheter dåvarande Kronprinsens och Kronprinsessans hofhållning, äfvensom å anslaget under samma hufvudtitel till Hennes Maj:t Enkedrottning
M. framställa den underdåniga önskan , att hvad de gamla vägarne beträffar, de samma må af hemmanen underhållas till så lång sträcka eller famntal, som före Kanal-anläggningen tillhört hvarje hemman, men att de vägstycken som derefter öfverblifva och för hvilka en motsvarande underhälls - skyldighet förut å - Underdänigä Sknfvelser. 315 legat de genom Kanal-anläggningen ufur Jordeboken utgångne hemman, böra af Kanal-Bolaget underhållas utan att afseende torde få göras derpå, örn de 'aro samme eller andre vägstycken är dem Kanal-Bolagshemmanen tillförne egt, endast att de i ersättning gifne hemmanen icke betungas med större väglotter, än som tillhört de till Kanal-Bolaget afstådde hemman. Vidkommande åter sådana vägar som i och för Kanal-anläggningen måst öppnas och förut icke varit till, så äro Riksens Ständer af den tanka, att samma vägar böra ensamt af KanalBolaget underhållas, i händelse de endast för Kanalens räkning och för dess behol nyttjas, men att, der sådana vägar kunna vara gagnelige älven för Landsorten och bidragande till en lättare communication och transport, underhållandet af dem då bör fördelas emellan Kanal-Bolaget och vederbörande hemmans innehafvare, efter Konungens Befallningshafvandes pröfning. Och som den nu i underdånighet föreslagne vägreglering är en följd af Kanal-anläggningen så hafva ock Riksens Ständer ansett det vara billigt att Kanal-Bolaget vidkännes alla til en sådan reglering åtgående kostnader; Hvilket allt till E. K. M ts. Nådiga bepröfning i underdånigliet öfverlernnas Riksens Stander framhärda 8Cc. N:r 146 Uppl. och gotik, hos samtl. Riks-Stånden d, 23 Maj 1818. Riksens Ständers underd.
Skrifvelse af den 8 Augusti i8i5 framställda önskan, att sådane, ManufacturDiscontFondens balancerande Fordringar, för igo Stats-Utskottets hvilka någon utsigt till betalning icke vidare äger rum, böra i Räkenskaperne afskrifvas; samt K. M:t funnit, att nämnde förhållande inträffat i afseende på Enkan Schmidts ifrågavarande balancerande skuld, borde den omständighet, att afbetalning af en del utaf samma skuld af annan person erböds, icke hindra en afskrifning, som i allt fall kunnat äga rum; och skulle, i K. Goll. tanka, ManufacturDiscontFondens förmån hafva blifvit illa bevakad, om det tillfälle blifvit åsidosatt, som genom det gjorda afbetalningsanbudet visade sig, att bekomma ersättning åtminstone för en del af Enkan Schmidts skuld. För öfrigt ansåge K. Coll. det vara föga skäl till anmärkning vid ett beslut, om hvilket Revisorerne sjelfve vltrat, att det varit med ManufacturDiscontFondens sanna förmån instämmande. Utskottet delar visserligen den princip, som synes hafva föranledt Revisorernes erinran uti ifrågavarande ämne, att nemligen eftergift af publique fordringar icke är förenlig med de grunder, som i allmänhet äro gällande rörande allmänna medels förvaltning. Då likväl Utskottet, i afseende på den nu förevarande serskilta fråga, tagit kännedom om de åtgärder, som till indrifning af Enkan Schmidts skuld blifvit vidtagne, har Utskottet med afseende derå, att, i händelse icke ofvannämnde betalningsanbud blifvit antagit, ManufacturDiscontFonden troligen kommit i saknad af hela fordringsbeloppet, funnit den eftergift, som till det belopp ofvan är anmäldt, blifvit af K. Beta n kan den, Nto 200. igi ,M:t i Nåder medgifven, hafva ledt till en bestämd förmån för ManufacturDiscontFonden, tagande af Revisorernes anmärkning rörande ofvanomförmäldte afskrifning.
Ständer vinna afseende, om de för dem framlades; och vågar jag derföre ej heller i underdånighet tillstyrka en sådan åtgärd, lika litet som utarbetandet af något nytt förslag till förändrade pensioneringsgrunder af sådan beskaffenhet, att det kunde anses inverka på Kassa-delegarnes rätt och att desse alltså borde deröfver höras, innan detsamma Rikets Ständer förelädes, helst ingen säkerhet förefinnes, att ett sådant förslag skulle, mera än de redan uppgjorda, af delegarne anses antagligt; men då emedlertid, derest den vid sista Riksdagen provisoriskt beslutade lönereglering af Flottans Stater och Korpser varder, utan väsendtliga förändringar, vid nu instundande Riksdag slutligen fastställd, det måste blifva desto mera oundgängligt, att grunderna för nämnda Staters och Korpsers pensionerande ändras och jemkas efter något i allmänhet lika procentförhållande till de nya lönerna, som lätteligen kan förutses, att i annat fall ringa afgång bland de öfveråriga är att påräkna, hvarigenom Flottans tjenstbarhet måste lida betydligt men, och dessutom Amiralitets-krigsmans-kassans tillgångar redan visat sig otillräckliga för den pensionering, hvilken derifrån, enligt grunderna för den vid 1838 års nådiga Reglemente för Kassans styrelse och förvaltning fogade pensions-stat, nu efter gamla lönerna eger rum, men icke förväntas kari, att Rikets Ständer skulle åt Kassans fond bevilja så betydlig förstärkning, som fordrades för att på de nya lönerna kunna tillämpa nyssberörde pensions-stat, har jag, enär, under förhanden varande omständigheter, annan utväg för ändamålets vinnande ej synes återstå, än att, jemte det Kassans delegare i allo bibehållas orubbade vid den pensionsrätl med afgifter efter gamla lönerna, som med 1838 års Pensions-reglemente öfverensstämmer, fyllnads-pensioner genom särskildt anslag beredas dem bland delegarne, hvilka vid afskedstagandet sjelfvilligt ingå på de vilkor, som för samma pensioners tillgodonjutande kunna varda bestämda, varit betänkt att Eders Kongl. Maj.ts Nådiga pröfning underställa ett i nu antydda syftning utarbetadl förslag, grundadt, för så vidt med de särskilda förhållandena vid Flottan lät sig förena, på det förslag till förbättrad pensionering lör Arméens embetsoch tjenstemän, som vid sista Riksdagen i nåder framställdes och af Rikets då församlade Ständer bifölls samt derefter, genom nådiga Brefvet den 9 Februari sistlidne år, blifvit till vederbörandes efterrättelse fastställd t.» »Innan jag öfvergår till närmare redogörelse för detta förslag, anser jag mig likväl böra i underdånighet erinra om den proportion emellan löner och pensionsbelopp,
Upplasta hos Samtliga Riks-Standen den 23 Mai 18x8, Utdrag af Protokollet, hållit inför Hans Majst Konungen uti Stats-Rådet på Stockholms Slott den 21 Maji 1818. Närvarande: Hans Excellence JusUtise-Stäts-Mlnistern Herr Grefve Gyllenborg Hans Exellence Utrikes-Stats-Ministern Herr Grefve von Engeström. Deras Exellencer Stats-Råden: Herr Grefve Rosenbladi Herr Grefve Fleming. Herr Grefve Lagerbring. Hans Excellence Hof-Cantzleren Herr Friherre af Wetterstedt. Stats-Råden Herr Friherre Cederström. Herr Friherre Sköldebrand och Herr Grefve Mörner. Stats-Secreteraren Friherre Ehrenborgh'. Stats Secreteraren Friherre Ehrenborgh anmälte i underdånighet, att, sedan Kongl. Maj:t, i anledning af de tid efter annan från Dess Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus Dan inkomne Embets-Berättelser rörande tillståndet i Göteborgs Stad och orten deromkring samt den allmänna nöd, som derstädes sig yppat, den 21 sistlidne April behagat uppdraga åt Dedamoten i Rikets Allmänna Ärenders Beredning, Kammar-Herren Brinckman och Expeditions-Secreteraren Skogman att ofördröjeligen sig begifva till Göteborg för att på stället göra sig oni förhål. 'Konungens Nåd. Propositioner.
Majit vid sådant förhållande ansåg nödigt, att en åtminstone approximativ beräkning af de resultater, som i berörda hänseende kunde uppstå, uppgjordes, hvadan Skogs-styrelsen anbefalldes att låta verkställa och till Kongl. Majit inkomma med en provisionel uppskattning af den årliga afkastning och den kontanta behållning, som, med iakttagande af en ändamålsenlig hushållning och skogens bestånd, kunde vara att i framtiden påräkna, om skogen å allmänningarne ställdes under Statens vård och förvaltning. Sedan en dylik uppskattning blifvit af Läraren vid Skogsinstitutet, Jägmästaren C. A. T. Björkman verkställd, har Skogs-styrelsen under den 21 September 1863 till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnat handlingarne angående berörda förrättning, hvaraf inhemtas, att, i fall ifrågavarande två allmänningar öfvertoges af Staten och en ordnad skogshushållning derå infördes, skulle, med beräkning af bruksegarens högsta årlig afverkningsrätt 734 stafrum ved, och under fortvaro af nu gällande såväl virkessom arbetspris och aflöning för förvaltningen, följande förhållande uppkomma, nemligen: 6 Kongl. Maj:ts Nåd.
Medicinens föremål är menniskan i bennes friska och sjuka tillstånd eller, med andra ord, hennes organiska lif, såväl under normala som abnorma förhållanden. Del är således oundgängligt både för studium och för forskning i medicinen att ega tillfälle till iakttagelse af och om menniskor och framför allt sjuka menniskor. Den ene eller andre läraren kan vara mer eller mindre sysse satt med elevernas inöfning i vissa af de mångfaldiga detaljer af insigter och färdigheter, som äro nödvändiga för en rätt sjukvård; men alla böra de ega tillfälle att ur denna det medicinska vetandets hufvudkälla, eller sjukiakttagelsen, hemta innehåll och kärna lör vetandet, impuls lill vidare forskning och berigtigande af möjliga misstag i analogier och slutsatser. Att skilja den medicinska vetenskapen i theori och praxis är derföre olycksbringande och orimligt och sker numera icke eller på annat sätt, än att under studiiliden en viss succession af läroämnen lämpligen eger rnm, samt att i anseende till kunskapsfältets vidd vissa lärare få sysselsätta sig mera med det allmänna och förberedande, andra med inlärande af de mångfaldiga detaljerna. Ej en gång studiet af medicinens grundläggande discipliner såsom anatomi, fysiologi, kemi och farmakologi, kan utan skada drifvas för sig och på annat ställe, än de egentliga medicinska studierna, emedan sambandet dem sinsemellan, samt mellan dem och medicinen eger nästan samma karakter af oskiljaktig sammangjutning som det, hvilket förefinnes mellan den egentliga medicinens theori och praxis. Endast vid ett sådant fullständigt medicinskt läroverk kunna dessutom ensidighet och förfall i undervisning och studier förhindras, derigenom att lärare-antalet blifver tillräckligt och disciplinernas mångfald behörigen iakttagen, ty der så många lärare verka och så vidsträckta studier bedrifvas, måste otvifvelaktig! behörigt lif och omvexling i forskning och undervisning uppkomma. Undervisningens förfall i någon eller några vetenskapsgrenar förekommes åter derigenom, att de kunskapsarter, hvilka leda och kontrollera hvarandra, här genom samverkan och förening till ett helt kunna utöfva denna inflytelse, hvilket åte icke låter sig göra, om man åtskiljer dem.” Rikets