Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var så enkelt, men hon hade ej kunnat ana det. Hon behöfde åtminstone en sekund för att kunna sätta sig in i att han ingenting visste om sin sjukdom, att han lefde någonstädes i det förgångna. – Men kanske kunde jag dock först få en kopp te – sade han och såg litet förvånad ut öfver tystnaden. Bergsrådinnan kom fram till tebrickan. Han såg på henne. – Har mamma gråtit, mamma är så tyst? – Vi hafva suttit och talat om en ledsam historia, jag och min unga vän, här – sade hennes nåd och visade på Ingrid. – Ack, förlåt – sade han – jag såg ej, att här var främmande. Den unga flickan kom fram i ljusskenet, så vacker, som den måtte vara, som vet, att himmelens portar i nästa ögonblick skola öppna sig för henne. Han hälsade litet stelt. Han visste tydligen ej hvem han hade framför sig. Bergsrådinnan presenterade. Han såg flyktigt på Ingrid. – Jag såg mamsell Berg nyss nere på isen – sade han. Han visste ingenting om henne, hade aldrig förr talat med henne. Nu kom där en liten lycklig tid. Det var visst ej så, att Gunnar Hede var frisk, men hans närmaste voro nog lyckliga att kunna inbilla sig, att han stod på väg att bli det. Hans minne var till en stor del borta, han hade ingen reda på långa tider af sitt lif, han kunde ej spela fiol, hans kunskaper voro nästan försvunna, och hans tankekraft var äfven mycket svag, så att han ej gärna ville hvarken läsa eller skrifva. Men han var dock mycket bättre: han var ej förskrämd, han tyckte om sin mor, han hade återtagit herremans skick och herremans vanor. Man kunde förstå, att bergsrådinnan och hela hennes hus skulle vara i hänförelse. Det var ett strålande humör på Hede, han var glädje och jubel hela dagen, grubblade aldrig, gled förbi allt, som han ej kunde begripa, talade aldrig om något, som fordrade tankeansträngning, men talade muntert och lifligt. Han roade sig mest med kroppsrörelse. Han tog Ingrid med sig ut på kälkbacksåkning och skridskoturer, han sade ej mycket åt henne, men hon hade roligt af att få följa med. Han var vänlig mot Ingrid, som mot alla, men ej det ringaste kär i henne.
Län; i anledning hvaraf Revisorerue hemställt, att förslags-anslag, motsvarande ifrågavarande utgifter, måtte under vederbörliga hufvudtitlar vid nästa Riksdag uppföras; hvilka förslag synas höra vid innevarande Riksdag till verkställighet befordras uti den förestående statsreglcringen. §• 19. Likaledes och som, på sätt Revisorerne anmält, de, bland 8:de hufvudtitelns utgifter å den oindelta spanmålen, för Mo, Björna och Gideå församlingar uppförda Irenne prostelunnor, efter ett värde af 6 R:dr tunnan, rtdan förut varit bland den indelta spanmålen under hufvudtiteln afförda, lära dessa 3:ne tunnor vid förestående stals-reglering från oindelta spanmålen afdragas, såsom Revisorerne föreslagit. §. 20. Hvad Revisorerne anmält häruti, angående de under åren 1844 och 1845 till af Eders Kong/. Maj:t kända heluf utbetalda tillsammans 800 R:dr, föranleder icke till annat yttrande, än som blifvit af Stats-Kontoret afgifvet den 20 Februari 1846 öfver en lika anmälan i 1845 års Revisions-berättelse, och hvilket alltså i underdånighet åberopas. §§. 24 och 25.
1834 den 6 December föredragen, samt Krigsoch Kammar-Kollegierna, Förvaltningen af Sjö-Ärenderna och Stats-Konloret, till egen efter-r lättelse och vederbörandes förständigande, härom underrättade, för beredandet af behörig verkställighet å Kongl. Muj:ts och Rikets Ständers uti förevarande ämne gemensamt vidtagna beslut. 31:0 _____ af den ig November 1834, i anledning af åtskilliga föreslagna åtgärder till lindring i rustningsoch ro tel ings-besväret. 1835 den 4 April föredragen; Och hvad först beträffade Rikets Ständers underdåniga hemställan, alt vid remonleringen för Skånska DragonRegementet det mätte varda Ruslhållarne tillåtet att anskaffa nummerhästar af hvilka färger som helst; så, enär på grund af militäriska skäl ett tyngre Kavalleri alltid ansetts böra vara remonteradt med hästar af någorlunda lika färg, hvartill komme, att tillgång å så beskaffade hästar för berörde Regemente destomindre inom provincen kunde saknas, som de öfriga tvänne i Skåne förlaggda Kavalleri-Regementen finge remonteras, utan afseende å hästarnes färg, samt dessutom häst-afveln, genom de af Kongl. Maj:t i afseende å densamma vidtagna åtgärder, blifvit betydligen utvidgad och förbättrad; har Kongl. Maj:t icke funnit skäl att medgifva någon ändring i hvad Kongl, förordningen den 11 Maj ijg5 stadgar rörande färgen på de remonter, som vid Skånska Dragon-Regementet få till nummerhästar antagas. Vidkommande åter frågan om förenkling af Armeens beklädnad, fann Kongl. Maj:t densamma utgöra ett commando-ärende, hvarom Konungen i egenskap af Högsle Befälhafvare öfver Krigsmakten enligt 7 §. Regeringsformen ägde att omedelbarligen förordna, hvadan Rikets Ständers härom gjorda underdåniga hemställan icke kunde för närvarande till något ser - 2 4 Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Ernb. Ber. den 14 jfan. 1840. skildt beslut föranleda; men förklarade Kongl. Maj:t
Jag yttrade redan förra gången jag hade ordet, att jag ej gillade R. o. Ad:s beslut, emedan det innefattar en mellanmening, som ej tillkommit blott af grannlagenhet, utan innebär en tvetydighet, ledande till misstag, då deremot PresteStts beslut blott uttrycker en grannlagenhetspligf. För öfrigt ber jag att få häfva en förvillelse, begången af Gr. Horn. Äfven jag anser ej möjligt, att Oecon.Utsk. lemnat en återremiss obesvarad; men sedan återremissen blifvit besvarad och derefter 2 Stånd slädnät mot 2, har frågan fått förfalla utan särskild anmälan derom. Jag ber Grefven erinra sig clt försök, som gjordes, att Oecon.Utsk. skulle uti en fråga uttrycka samma åsigt som nu BancoUlsk., i anleda. hvaraf just jag föreslog en stroph, som tydligen ådagalade, att vi ansågo oss för en R. St. underordnad delegation. Frih. Boye, Ludv.: Trogen del urskiljande af ämnet, jag redan gjort, uppskjuter jag att yttra mig öfver Hr Stuarts framställning om Utsk:s beslut, till dess vi få se det; men då jag hört föreslås, att Utsk. skulle få tre dagars anstånd för afgifvandet af detsamma, anhåller jag om inskränkning deri, så att beslutet må kunna oss föredragas om lördag. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Andra talare hafva redan anmärkt, att fråga nu ej är, om sjelfva saken skall förfalla eller ej, utan blott om Utsk. skall inkomma med svar. I afseende derpå har man sagt, att intet exempel funnes, att något Utsk. till Stånden inkommit med anmälan, när två Stånd stadnat mot två. Jag har just exempel i hand på motsatsen, eller på gjorda anmälanden från Utsk., icke blott der två Stånd stadnat mot två, utan äfven då tre Stånd stadna mot det fjerde. Sådant är förhållandet med Bevilln.Utsk:s betänk. N:o 65, Statsoch BevilIn.Utsk:ns N:o 57 samt StatsUlskls betänk.
Fröliclis förslag i stället må antagas. Hr Hegardt, Christian Bernh.: Sedan jag anmälde mig, hafva flera talare yttrat sig, så att jag är till stor del förekommen och skall endast tillägga några ord. Näst det stadgande, att Banken får disponera sin vinst, anser jag intet vara vigtigare, än rättigheten för Banken att begagna creditiv. Jag tillstyrker således, att Bancostyrelsen må autoriseras att till större eller mindre summor anskalfa sådana creditiv; men jag gillar icke Utsk:s förslag, att styrelsen skall gå dermed i befattning ju förr desto hellre. Det är ovisst, om och när Banken kan behöfva begagna dessa creditiv; och just rättigheten dertill gör behofvet mindre sannolikt. Att således genast vidtaga åtgärder i detta afseende tror jag endast komme att förorsaka onödiga kostnader och leda till misstroende mot Bankens egen styrka. Jag föreslår altså, att Bancostyrelsen endast må autoriseras att, i händelse af behof, begagna större eller mindre delar af anskaffande creditiv. Hvad 5:te punkten vidkommer, anser jag den böra helt och hållet förfalla. Man måste väl hysa det förtroende till styrelsen, att hon icke, utan att behofvet det påfordrar, köper silfver, då coursell är öfver pari. Om deremot kostnaden, transporten inberäknad, skulle stiga några sk:r öfver vid de tillfallen, då silfverköp för Banken äro nödvändiga, lärer sådant icke kunna lijeipas. Föreskrifterna i y:de punkten gillar jag fullkomligt. Man har anmärkt emot den medgifna rättigheten för Banken att, i fall af behof, få indraga sin lånerörelse. Jag anser denna rättighet ligga i sjelfva sakens natur, och jag går längre än Utsk. samt anser, att Bancostyrelsen icke ens bör bindas i afseende å ordningen, uti hvilken hon kan finna för godt att vidtaga den eller den utvägen.
Denna punkt hade ingen menniskofot beträdt, berättade Bolla; en gång berättas en björn, som ville simma öfver vattnet ofvanför forssen, blifvit fattad af strömdraget och bortryckt med forssen. Men han hade blifvit förd på sjelfva den lilla planen. Der vågade han hvarken gifva sig utföre eller kunde han simma uppföre. Han stod der och röt förfärligt, till dess han upptäcktes af folk. Då samlade sig några skyttar från båda sidor om fjellet för att skjuta honom. När han skrapades af den första kulan, ruskade han på pelsen och röt ännu förfärligare. Men så snart han märkte att de flygande blynötterna kommo honom för nära på lifvet, greps han af förtviflan och störtade sig i forssen, som i ett ögonblick krossade och begrof honom. De båda vandrande stodo invid fallet, och Thorsten betraktade det med hänryckning. "Der går just riksgränsen", sade Bolla: "Så snart vi äre lyckligt öfverkomna, befinna vi oss på Norsk jord!" Riksgränsen, utgörande en bred gata, uthuggen i skogen, sträckte sig, såsom ett oändligt perspectiv på ömse sidor om den insjö, som gaf forssen sitt ursprung. Det var med en hemsk känsla, som Thorsten första gången gick att sätta sin fot utom fäderneslandet. Der låg en ökstock vid Svenska stranden, ofvanför forssen och i den satte sig Bolla och han. Med förenade krafter hade de snart hunnit till andra stranden. Icke särdeles långt ifrån gränsen låg ett Norskt hemman, hvarifrån Bolla sade att det icke blefve svårt att erhålla skjuts. Men innan de begåfvo sig dit, yttrade Thorsten sin önskan att närmare bese det märkvärdiga vattenfallet. Då man befinner sig på höjden ofvanför forssen, höres i dess dån doft och liksom aflägset. Det är först vid foten af den majestätiskt brusande vattenmassan, man får ett rätt begrepp om dess storhet. Man ser den förut lugna vattenytan på en gång afbruten och förvandlad i skum. Den förfärliga, kokande afgrunden tyckes böra i tusen spillror förkrossa hvarje varelse eller ting, som vill försöka den äfventyrliga färden utföre.
Pappersbruksidkare ej må la antaga flera än en lumpsamlare för hvarje Län; 6:0 Muns Månssons och Johannes Anderssons från Calmar Län motion, om Sjö- och Stapel stad s-rättigheter för Döderhults viks köping; 7:o Matts Perssons från Stockholms Län motion, att Bottniska viken, till och med så kallade södra armen, hädanefter icke må anses för ”öppen sjö”, m. m. Statsoch Banco-Utskotten: Sven Heurlins från Kronobergs Län motion om afskrifning af Statsverkets gamla bokförda skuld till Banken, m. m. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: l:o Olof Carlssons från Wermlands Län motion om förmedling af hemmantalen på Hammarön; 2:o Fredric von Zweigbergks från Skaraborgs Län anförande, angående lindring i rusthållares skyldigheter samt fortfarande af C.onlract om hästva cance ni. m.; samt Fröt Uidr. d. 11 Mars i8go. 3:o Mäns Jössessons från Christianstads Län motion, att rust-hållare må få med penn ngar bestrida bekläd nads-skyldigheten. Bevillning.*;- samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Stephan Anderssons från Stockholms Län motion örn anläggande af rn brygga vid Blocklmsudden, på Tullverkets och Stockholms Stads .DiätselCoinmissions bekostnad. Lag• samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utkotten: Hindric Anderssons från Örebro Län motion om härads-allmänningars ställande under Municipal-styrelse, m. m. S. D. Remitterades Lill Stats-Utskottet: l:o Eric Nilssons från Jemtlands Län motion om anslag till upprensning och forbvsrgnader i Lits-elfven, Annar och Långan i Jemtland; ‘2:1 Olof Olofssons från Westerbottens Län motion om sättet för den geometriska äkerviddens beräkning vid skattläggningar; 3:o Densammes motion om rättighet för arrendatorer och serskildt
Ridr, så att hans lön skulle komma att utgå med 4,000 Ridr. 3:o. Justitie Revisions-expeditionen: Enär Kongl. Majit dels ansett ändamålsenligt, att samtlige Revisions-sekreterare, i stället för att genom fullmakter utnämnas till embeten med lön på stat, tillsättas medelst förordnanden, på sätt nu eger rum med de fyra revisions-sekreterare-befattningar, hvarmed Nedre Revisionen i anledning af Högsta Domstolens förstärkning blifvit tillökad, dels ock antagit, att, genom någon minskning af anslaget till revisions-sekreterarnes nuvarande aflöning, medel lättare skulle kunna beredas till en för en del af Hofrätternes ledamöter behöflig löneförhöjning* hvarom här nedan kommer att vidare Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. förmälas, men i sådant fall tillika blefve nödigt att i förhållande till en dylik förhöjning något jemka en del af revisions-sekreterarnes arfvoden. föreslår Kongl. Maj:t Rikets Ständer: att de nu å stat uppförda revisions-sekreterare-löner måtte vid nuvarande innehafvares afgång indragas, dock med bibehållen rättighet för de revisions-sekreterare, som nu innehafva lägre lön, att i sin ordning uppflyttas till den högre lönegraden; att i stället för berörde löner anvisas revisions-sekreterare-arfvoden till lika antal, att för hvarje rotel utgå från och med månaden näst efter den, då nuvarande innehafvare af ordinarie lön från befattningen afgått; och C? O ■ att, derest Rikets Ständer bevilja den löneförhöjning, som för Hofrätternas ledamöter begäres, anslagsstaten för revisions-sekreterarne måtte fastställas sålunda: ■1 Revisions-sekreterare R:dr 5,000: — 3 d:o » 15,000: — '1 d:o » 4,500: — 1 d:o » 4,500:
Uti aflålen nådig proposition har E. K. M., med tillkännagifvande af Dess nådiga afsigt alt indraga det inom hufvudstaden belägna hof-jaktvarfvet, hvarifrån der befintliga fartyg skulle förflyttas till flottans varf å Skeppsholmen och Djurgården, behagat föreslå Rikets Ständer, att, då en sådan indragning kommit till verkställighet, den för hof-jaktvarfvet begagnade tomt jemte åbyggnader, med undantag af de delar deraf, hvilka, utgörande ungefär o,200 qvadratalnar, utom en dit ledande väg, enligt E. K. M:s serskilda nådiga beslut af den 2 November nästlidet år, tills vidare blifvit till begagnande för Stockholms stads behof upplåtna, måtte försäljas, samt Rikets Ständer medgifva, dels att de åt staden upplåtna lägenheterna allt framgent finge af densamma begagnas emot bestämd årlig afgift, så vida staden icke heldre önskade att dem inlösa, dels ock, att så väl denna afgift, som äfven den för öfriga delar af tomt och åbyggnader inflytande köpeskilling måtte för behöfliga byggnads-företag vid Stockholms station af flottan få användas. Hvad E. K. M. sålunda behagat i nåder föreslå, hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit: men ehuru, på sätt i den nådiga propositionen omförmäles, hof-jaktvarfvet kommer att indragas, i följd hvaraf den dertill hörande tomt med åbyggnader torde för det närvarande vara för kronan obehöflig, likväl och som härvid dels i betraktande förekommit, att i framtiden behof för kronan lätteligen kan uppstå att invid något af de inom hufvudstaden befintlige vattendrag ega tillgång på lämplig byggnadsplats, som, derest den ifrågavarande kronan tillhöriga komme att försäljas, torde vara svår att i b&- hofvets stund erhålla och säkerligen icke utan dryga kostnader skulle kunna anskaffas, dels ock Rikets Ständer hysa den förmodan, att ifrågavarande iä - Expedäions-Utskotlets Forslag till und. Skrifvelsej N-o 85.
Hon kommer hvarenda fiber i en att lefva, att vilja att kunna något — och det fast hon kan så litet själf! Men hvilket själf är hon inte! Litet oregerlig kanske, som nu men så så rik — så — sann — så äkta! Lefva utan mutter! Ja, förr kan jag då tänka att lefva utan både sol och lif. Lefva utan Fanny! Ja — då blir jag tokig!» Tårarna kom honom i ögonen och läpparna darrade. Hittills hade jag hållit mig tapper, men nu gaf jag tappt. Att se en människa lida värkligt, utan att bjuda till att göra något för honom, ligger alldeles utom Lovisa Petterkvists möjligheter. »Reinhold vill således», sa jag, »att jag ska tala med mam — —» I detsamma knarrade trappan under tunga, litet ojämna steg, och strax därpå dök fru Ungfraus strålande företeelse upp ur öppningen. »Jack söke dig, min son!» sade hon och stödde sig tungt på käppen. »Men där vare ju min gode vän, Lovise Petterkvist! Det kaller jack en god fortuna! Då villst jack, i min ärade und högt aktade vän, Lovise Petterkvists närvaro, för siste gång fråge dig, om du vilst gifte dich med din fars schöne und rike und högt bildade kusinbarn där nere?» »Nej!» Svaret kom ögonblickligen. »Godt, då jack gifte mick själf!» »Du! Mutter!» skrek kapten och jag i kapp. »Ja, mith den farbror Janne.» »Nå, men han måtte väl vara ful nog!» sa kapten och höjde händerna mot himlen. »Jack säge dig någet, min son», sa fru Ungfrau med värdighet. »Den man, som hafver älsket en kvinne för intet i trettio år, alltid vare en micket schön man. Jack gifte mick, und jack fylle mitt hus helt upp mith den nye schläkt.» »Du menar», sa kapten med darrande röst — »att det inte finns plats för oss två sedan.» »Jack mener, att jack inte vilje hafve babianer till barnbarn. Det mener jack.» »Hon är ingen babian!» skrek kapten utom sig.
TJiilr. cl. 3o Julii 18I4 79 N:o f), i anledning af väckt Haga, att transporterande af Båtsmän samt Kronans effecler, hädanefter, i stället att ske med Kronoskjuts, måt.- te verkställas sjöledes, då sådant kan ega rum; Bifölls*. N:o r, i anledning af väckta motioner, dels att den afgift, sorn till Svenska kyrkan i London erlägges för fartyg, hvilka besöka Stora Britlanniens hamnar, måtte upphöra, dels och att nämnde kyrka matte försäljas; Bifölls. N:o 8, t anledning af väckta motioner, om beliofvet utaf nya Pro vincial-Läkares tillsättande i åtskilliga delar af Riket; Bifölls. N:o 9, i anledning af vackt motion, om rättelse i det förhållande, att Kronofogdarne i Bohus Län och StäJernes Magistrater lemna bidrag lill tryckning af Läns-Kungörelserne; Bifölls, JV:o 10, i anledning af väckt fråga, om Kronoskjutsens afskaffa nde; Bifölls. N:o 11, i anledning af väckt fråga, om ArtilTerie-hästars begagnande, i stället för Kronoskjuts, till forsling af Kronans s part målsoch mjöl-förråd för vissa Garnisons-orters behof; Ståndet vidblef beslutet, i anledning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottets Betänkande N:o /p, samt lade Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande JN:o n till handlingarne. N;o 12, i anledning af väckt fråga, om upphäfvande af den, vid fördelningen af utmarken på Öland, samma utmark åsätta ränta; Bifölls.
Jag skulle icke föreställa mig alt delta är det ändamålsenliga sätt hvarpå den ena statsmakten skall gå till väga med den andra. Icke heller föreställer jag mig, att det vore önskvärd!, alt R. St. skulle afgöra tulltaxan med beräkning derpå, att K. M. skulle begagna sin lagliga rätt, att dels upphäfva förbuden, och dels nedsätta de föreslagne tullbestämmelserne. Detta vore detsamma som att säga, i representationsfrågan, att det icke behöfves mer än en kammare och att den öfre kammaren är alldeles obehörig enär K. M. har veto och Han kan ju komma med dette veto, då det icke gör någonting om den ena kammaren fattar för hastiga beslut. Jag kan således icke frångå den tanka, som rotfästa! sig bos mig som under flere månader af denna vinter behandlat desse Stender, att R. o. Ad. icke bör så summariskt förfara här. Det förslag jag tar mig friheten uppgifva går derpå ut att gifva lindring i det vidt omfattade arbetet som skulle uppstå om man genomgick de 900 artiklar, som tulltaxan innehåller och ville fatta serskildta öfver hvardera; men jag skulle föreställa mig att man nu kan behandla frågan sålunda: alt man såsom princip vidV>1 ifver 1844 års tulltaxa och dervid gör sina undantag, sina förbehåll, dem man likväl bör göra förut, och att sedermera de undantagne artiklarne blifva föremål för öfverläggning. Att i det förfarandet icke ligger någon fördel för den liberala sidan, det vågar jag påslå. Jag kan åtminstone icke se hvaruti den skulle ligga. Del beror naturligtvis på plnrima vota, hvilken mening som segrar om det nu är den rätta, meningen att bibehålla de höga tullarne, så förmodar jag att den segrar, emedan majoriteten alltid måste vara klokast.
Mimer, väktaren vid underjordens vishetsbrunn, såg, att allt förskräckligare lidanden skulle hemsöka människoslägtet. Det försämrades också ständigt till tänkesätt och seder genom de af Gullveig spridda runorna. Mimer ville icke, att Asks och Emblas ättlingar skulle alla varda fördärfvade genom nöd och synd. Visdomskällans mjöd hade gifvit honom syner i en aflägsen framtid, efter denna tidsålders slut, och åt den framtiden ville han frälsa ett ofördärfvadt människopar. Två oskyldiga och väna barn, Leiftraser och Lif, uppsökte han i Midgard och tog dem med sig till sitt underjordsrike. Där hade han i morgonrodnadens land planterat en härlig lund och i den lunden låtit uppbygga en praktfull sal. Hans sju älste söner – Sindre och de sex andre –, som med honom vårda världsträdets mällersta rot, smyckade salen och omgåfvo den med en mur och satte in i muren en port, lika konstrik som Asgardsporten. Inom den muren komma aldrig sorg och lidanden, aldrig lyte och sjukdom, aldrig ålderdom och död. Salen heter Breidablik. Delling, morgonrodnadsalfen, är dess väktare. Barnen därinne näras med den kraftförlänande honungsdagg, som faller från Yggdrasils nedersta löfhvalf i Mimers och Urds dalar. BALDERS DÖD. Stora voro de förluster Asgard lidit och stora de faror, som hotade lifvet i Midgard, sedan Fröj och Fröja, Idun och de andra växtlighetsdiserna kommit till Jotunheim, och sedan naturvärkmästarne och naturförsvararne, Ivaldes söner, blifvit gudarnes fiender. Men ännu hyste Oden hopp om räddning. Balder, solens gud och beskärmare, godhetens och rättfärdighetens främjare, var dock ännu i Asgard och höll sin välsignelserika hand öfver hvad godt som fanns bland människorna och sin strålande sköld till skydd mot skapelsens förhärjare. Balder hade nästan alltid Had i sin närhet. De voro länge oskiljaktige vänner, och Balders mildhet värkade lugnande på Hads svallande lynne.
Den af E. K. Maj:l i nåder sednast tillförordnade Jernvägs-kommitléen har, angående ifrågavarande bibana, yttrat att densamma, som satte en af landets mest befolkade och industriella orter i beröring med stambanan, ej kunde annat än såväl för landet i allmänhet som för berörde trakter i synnerhet blifva af utomordentligt gagn, och att, enligt Kommittéens öfvertygelse, denna bana skulle, genom den personoch varutrafik, som till och från densamma komme att utgå, mer än fördubbla rörelsen och inkomsterna på stambanan mellan Göteborg och den 7| mil derifrån belägna punkt, der bibanan komme att afvika. När dertill lades den stora varurörelse, som af Borås och trakten deromkring drefs upp åt landet, samt behofvet af spanmål från Skaraborgs till södra delen af Elfsborgs län, så kunde Kommittéen ej annat än anse den ti Hämnade bibanan emellan Borås och Herrljunga såsom en af de nyttigaste bibanor i landet. i stöd af dessa yttranden har Kommittéen förordat denna bana, såsom, bland de enskilda jernvägsanläggningar, hvilka utgjort föremål för Kommiltéens underdåniga pröfning och yttrande, i främsta rummet förtjent af uppmärksamhet, och, derest tillgångar till låneunderstöd derför vid innevarande riksdag kunde beredas, tillstyrkt bifall till bolagets hos E. K. Maj:t i detta afseende framställda underdåniga anhållan. Vid öfvervägande af hvad sålunda och i öfrigt förekommit, hafva Rikets Ständer ej kunnat undgå att, i likhet med Rikets sednast församlade Ständer, erkänna såväl angelägenheten af den föreslagna jeruvägsförbindelsen för den talrika och verksamma befolkningen inom ofvannämnde landsort, och dess hufvudnäring, väfnadstiilverkningen, som äfven gagnet af denna utgreningsbana för landet i sin helhet, genom tvifvelsutan ansenligen ökade trafikinkomster å Statens vestra stambana, samt underlättad spridning inom riket af den ifrågavarande ortens allmänt använde väfnadsfabrikater.