Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men rett som iagh hadhe öffwer strömmen kommet Wende iagh migh litet ommet Och fick see lilla herran ther stå Mitt i porten och achta på När iagh skulle komma medh bållen igeen. Tå snörde iagh till och war ey seen Medh een stoor steen mitt i hanss panna, Att han strax ther föll öffwer ända Nidher i strömen och druncknade bort. Jagh går på slotet lijka fort Latz som iagh intet wiste ther aff Ey eller migh någhot ther wid gaff. När iagh kom till baka tå stodho thär Herren och frwen bådhe när, The hadhe tå honom aff watnet vpdraget. Tå tenckte iagh huru iagh wille laghat. När the suckade, iagh fast greet, När the greeto, iagh werre lät. Summa, aff them trodde ingen thera Att iagh skulle haffwa så regerat. Nu hoppas iagh att thz bliffwer åter så Att iagh therass son heeta fåår. Thz skall tu få see icke långt till Huru iagh mz tigh handla will. Judas. Men sij hoffmestaren är ther borto. Jagh må ey troo att han haffwer hördt Hwadh iagh haffwer här talat wid migh, Bort thz sägher iagh wisserligh. Hillatus. Jagh skall låtas som iagh inthet hörde Huadh han här nu framförde, Förr än iagh kommer honom så nära Jagh kan mina händer på honom bära. Judas. Hoffmestare kom hijt till migh Jagh haffwer noghot att säya tigh. Hillatus. Nådighe herre huad är idart begär Medhan i migh så kallen här. Judas. Min her fadher haffwer så sagdt, Ther på i giffwen granna acht, Att han will landet byta i tw. Effter han görs fast gammal nw, Så will han iagh skall hälften behålla, Thz andra skal minom brodher tillfalla. Ty will iagh i skolen bliffwa hooss migh
Frågar man efter hemligheten af deras dragningskraft, så heter det med ett gladt leende: » Åh, hon är så älskvärd 1 » Och väl ären I värda kärlek, I qvinnor med det varma hjertat och det innerliga deltagandet för alla. T förstån konsten att glömma ert eget jag och finna intresse i främmande väsen, i andra menniskors sorger och fröjder, i deras allvar och skämt, ja till och med i deras små hvardagsangelägenheter. Ert deltagande förgyller som en solstråle allt, hvarmed I kommen i beröring, så att hvar och en, som nalkas eder, deraf hemtar ny värme, ny kraft. Men I, som ej förstån att vara älskvärda, hafven I någonsin tänkt efter, hvar felet härtill ligger? » Jag har ej fått den förmågan! » sägen I med en axelryckning. I misstagen er! Älskvärd kan en hvar, som verkligen vill det, vara. Dock måste man vänja sig att tänka mindre på sig sjelf. Man måste lära sig att äfven älska andra. Hjertat vidgas då och blicken blir friare. Man lemnar sin egen horisont bakom sig och lär sig att äfven med andras ögon skåda omkring i lifvet. Hjertat finner då mycket, som det tycker vara älskvärdt, och dess egarinna blir derigenom sjelf god och älskvärd. Här om om året dog en gammal fru, hvilken genomgått många pröfningar. Vid sitt lifs afton var hon helt ensam, ty alla hennes kära hade gått före henne. Och likväl stod hon ej ensam! En krets af olika menniskor trängdes i kärlek omkring henne och slöt sig till henne i trohet och vördnad. Derigenom hade hon, såsom hon ofta försäkrade, känt sig lycklig hela sitt lif, och hon förblef det ända till sin död. Då man någon gång på skämt frågade henne, huru hon så kunde förtrolla alla, svarade hon leende: » Åh, det är väl derför, att jag älskar alla lika mycket! » Ja deri ligger konsten — detta är älskvärdliet! 4^ Vårt sällskapslif. tt vårt sällskapslif ingalunda är sådant det borde vara — derom torde ej mer än en mening vara rådande. Det kan icke fortfarande få bli vid det gamla, och vi kunna ej längre nöja oss med dessa tomma tidsfördrif, som alltjemt erbjudas.
1733, effter många förutgångna warningar och förmaningar, sättas i stocken, hwilket sedermera wärckstältes, och sattes henne lexor. 3. Kyrkiowachtare blef landbonden i Kingsta Mo, Jon Olsson Klingberg, som skulle af församlingens män, som haft för detta thenna sysslan ett åhr hwarthera, niuta sin wedergällning. Rödön 8 maj 1746 Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 155, ÖLA. I Rödö sochnestufwa d. 8 maji eller Christi himmelsferds dag blef Kyrkioräkningen för 1745 upläsen. Kyrkiowärdssysslan afsade sig nämndeman Carl Zachrisson i Silje, hwilken för sin trohet och beswär wid skulders infordrande och kyrkio-arbetet, när han giort redigt för sig, skulle få en tilökning 12 d:r k.m:t. Nämndeman Olof Jonsson i Öfwergård blef kyrkowerd i stellet. 3. Förmant, at låta lära ungdomen wäl läsa i bok och uthan til, och at gossarna skulle under gudstiensten, efter förra ordningen, gå fram i choret. 4. Beslutit, at, efter åtskilliga fruchtlösa förmaningar af predikstolen och eljes, til klockstapelns och klåckornas samt anstendighets bibehållande, the som här effter fult och owärdigt ringa, skola sättas i stocken eller gifwa 3 d:r kop.m:t til kyrkan, hwilket ock her ryttmästar Kramer om[?] ryttare samtyckte. Aspås juli 1746 Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 156, ÖLA. I Aspås uti jul. satt afsked. ryttaren Pär Jönsson ifrå Näset i stocken, för thet han å sin nattwards dag, wid begrafning, för mycket druckit. Rödön oktober 1746 Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 156, ÖLA.
Skulle likväl Ridderskapet "och Adeln icke frångå dess mening, måste först genom votering afgöras, huruvida Ridderskapets och Adelns eller Borgare-Ståndets beslut skall vid hufvud voteringen utgöra contra-proposition ; i hvilket afseende Utskottet vördsamt föreslår följande voterings-proposition: Bevillnings-Utskotlets Memorial N.o 49- 9:o. Den, sorn vill, alt till melsen å Bränvin må antagas, att Bränvin och Sprit af alla slag, hvilka redan äro till införsel tillåtne, må beläggas med den tull, som i83o års Tull-Taxa bestämmer, eller 3a sk. kannan för till och med 12 graders samt 1 R:dr kannan för det af högre gradtal; men det förut till införsel otillåtna med 4o sk. kannan för det lägre gradtalet, och 1 R:dr 12 sk. för det högre, voterar Ja, den det ej vill voterar Nej. Vinner Nej, kommer en tullbestämmelse å Bränvin och Sprit af alla slag, i enlighet med Betänkandet N:o 29, eller af 40 sk. för kannan, då styrkan utgör lill och med r2 grader, samt r R:dr 12 sk. kannan för högre styrka, att antagas såsom contraproposition vid. hufvud voteringen om tullen å Bränvin. Till sjelfva hufvud voteringen får Utskottet föreslå följande proposition: 10:o. Den, som gillar Utskottets förslag, att Bränvin och Sprit, alla slag, af till och med 12 graders styrka, må beläggas med en införsel-tull af 1 R:dr kannan, och det af högre gradtal med 1 R:dr 24 sk., samt alt den för Sprit till luktvattens beredning hittills medgifne serskilda förtullning må upphöra, och denna sprit, iförhållande till dess styrka, draga enahanda tull som annat Bränvin, voterar Ja; den det ej vill, röstar Nej.
M. utan tvifvel funnit enskild mans rätt vara helig och icke böra kränkas, så anser jag att icke heller å R. St:rs sida något försök att kränka denna rätt bör göras, äfven om man derigenom äfventyrar, att några tusen kannor bränvin mera än eljest i landet tillverkas. Jag medgifver gerna, att det varit bäst, om dessa tillåtelser icke blifvit gifna, men då de nu en gång finnas, böra de, enligt min åsigt, respekteras, hvarföre jag för min del vördsamt tillstyrker R. o. Ad. att vidblifva sitt förut i frågan fattade beslut. Hr Adelborg, Anders Otto: Vi äro nu på en punkt, som sätter både K.. M. och det Särskildta Utsk:t i en ganska besynnerlig dager, K. M., derföre att man vill påstå, att han för enskilda personers vinning skulle vilja gå ifrån ett för hela landel gällande lagstadgande, och det särskilda Utsk., derföre att allmänheten, då den ser ett dylikt förslag utgå från Utsk., naturligtvis tager för gifvet, att det är enskilda åsigter, som der gjort sig gällande, enär det är förgäfves att vilja tro, det allmänheten skulle kunna få i sitt hufvud, att ett prerogatif kan gifvas åt några få, utan att komma alla till godo. Så kommer saken att af allmänheten betraktas. Jag vill härmed icke hafva sagt, att icke saken kan ses ur en annan synpunkt och att icke den sidans kämpar, som försvarat det Särskildta Utsk., kunna hafva skäl dertill, men jag anser skälen å motsatta sidan vara vida öfvervägande, hvarföre jag i allo förenar mig med Gr. Sparre och tror, att han sett saken ur den rätta synpunkten, från hvilken äfven K. M. skulle hafva sett densamma, så vida icke K. Kommers-Kolhii förhastade beslut förvrängt saken. Det är nemi. klart och tydligt, att nämnde Embetsverk, derest det egt kännedom derom, att pressjäst kunde beredas lika väl ulan som med bränvinbränning, icke hade tillstyrkt K. M:l att utfärda sådana resolutioner som de, hvarom nu är fråga.
Jag kan derför icke råda er att i konsten söka annat än ert eget privata nöje, och ni måste afsäga er hvarje tanke på ärelystnadens tillfredsställande, på bifall och sympati, så som de skulle tillfalla den der i någon mån fylde det bedröfliga literära tomrummet i Sverige under denna tid.» Han lade brefvet till de andra, och hans hjerta krympte sig under brännande blygsel, icke derför att han ej kunde räknas bland talanger af rang – han hade ju aldrig syftat högre än att blifva en aktningsvärd förmåga – nej han blygdes vid tanken på hur osann, hur osjelfständig han varit. Han hade arbetat utan en egen tro och menat sig kunna tigga en sådan af andra. Det var minnet af detta, som jagade rodnaden till hans kinder. Hvad ärelystnaden beträffar, så visste han knappt om han egde någon sådan, han kände blott att hellre än att i ståt och öfverflöd lefva skild från sina böcker och literära intressen, skulle han vilja vara den ringaste tjenare i det andliga arbetets tjenst, obemärkt och förbisedd. Han lutade hufvudet i händerna och tänkte. Fadrens bondehat kom för honom. Hvad hade det varit? Ett ärfdt ståndshögmod, som gått från led till led, allt svagare ju längre det vandrat. Då det nådde till fadren, var det redan ingenting annat än ett tomt munväder, och det blef med åren en förklädd kärlek, som han icke ville kännas vid. Halfdan log – detta godmodiga, trygga leende, som han ärft efter sin far. – Han kände att han var ett med sin hembygd och dess befolkning; samma fel och samma egendomligheter gingo igen i hans eget sinne. Han tänkte på den glädje som en gång gripit honom vid hans gynnares ord om friheten. Denna glädje var blott en aning om individens rätt att vara sig sjelf, men han hade icke förstått det då, och det som han byggt på fantasien samt begäret att vara andra till lags, hade ramlat. Än sen? Det fans väl en fastare grund. Och så tänkte han på den snillrike författaren med de ömtåliga nerverna.
alslog R. o. Ad. Utskits hemställan och beviljade det af K. M:t till beklädnadsslitnings-ersättning äskade anslag, 1,497 rdr. 20:de punkten. Utsk:ts hemställan bifölls. 2l:sta punkten. Mom. a. Frih. Klinckowström: Jag har begärt ordet icke för att motsätta mig den i ifrågav:de hänseende föreslagna förändring, enär jag väl inser, att ett sådant motstånd skulle vara gagnlöst, utan endast för att förklara, att enligt min åsigt denna förändring, som är föreslagen af regeringen och tillstyrkt af StatsUtsk:t, är en högst oklok åtgärd. Man vill öfverlemna den närvarande salpeterfonden till R. St:rs disposition med vilkor, att det å Riksstatens Fjerde Hufvudtitel till salpeteruppköp uppförda anslag å 60,000 rdr i stället må upptagas såsom förslagsanslag och förhöjas till 110,000 rdr. Betraktar man denna åtgärd något närmare, skall man dock finna, att den i financielt hänseende är för R. St:r ganska ofördelaktig; man begär nemi. en anslagsförhöjning af ej mindre än 50,000 rdr, således vida mer, än den under R. St:rs disposition ställda fond räntar af sig; och härtill säga R. St:r ja och amen. Tänker man sig åter verkningarne af den ifrågav:de åtgärden i och för sig, finner man, att den åsyftar att ruinera en näring, hvilken jag tror vara af mycken nytta för landet. Man har dock föreslagit, att denna näring skulle få fortfara i Vesterbottens och Norrbottens län, med förbindelse för regeringen att till bestämdt pris inlösa den salpeter, som der tillverkas. Man har således gjort denna tillverkning till ett monopol för dessa provinser. En annan fråga, som med afseende å ifrågav:de åtgärd framställer' sig, är lölj:de:
Uti en enda församling inom kustlandet är sockne-skola inrättad. för de ynglingar som ägna sig till studier eller handel, finnes en lärdomsskola här i stden, der 5o å 60 elever årligen varit inskrifna och 'blifvit Undervisade af rektor, tvenne kolleger och en apologist. Uti Lycksele Lappmarks församling är en skol-inrättning, grundad på en al framlidne Riksdal Schytte anslagen fond, der sex lappbarn årligen åtnjuter kost och undervisning i kristendomen, för att sedermera handleda andra af lapp-nllmogens barn, hvilken inrättning dock illa motsvarar det åsyftade ändamålet. Undervisningen inom den öfriga till Länet hörande Lappmarken är oförändrad. Hälsovården bestrides af tvenne Provincial-läkai e i hela länet, af hvilka |fen ena tillika förrättar Lazaretts-läkare-hefattningen, som är vacant. Lön m särskilt Provincial-läkare i Lappmarken är beviljad; men ingen sökande 1 mtill bär sig anmält. Nästan alla församlingar inom det bebodda landet ‘° försedda med barnmorskor. En Veterinär-läkare är antagen, som, utom ^mr på stat bestådda lön, åtnjuter årligt arfvode från en del socknar och ll>eå stad. Fattigvården besörjes af en i hvarje socken organiserad comité mder pastors ordförande. Efter öfverenskommelse eller fastställde grunder erlägges erforderlig.! medel till nödtorftigt uppehälle för de fattige som icke kunna inrymmas i fattighusen eller äro fördelte att underhållas af hemmans ägare och innehafvare. Kostnaden härtill anser jag hafva uppgått till högt belopp än de inkomna uppgifterna innehålla och tabellen derefter upplag • Ordningen vid gästgifverierna besörjes efter vanligheten. Med undal g värdshus och krog i Hätha hamn, som, under öppet valten, ofta besök» af sjöfarande, finnes ingen dylik inrättning i landet; meli rättighet till idka! de af spisqvartersoch källar-rörelse under frimarknaderna, har e er>c: • beviliats. År i8a5 inrättades här i staden en Sparbank for Länet, l vilk dock i anseende lill den allmänt rådande penningebnsten, på sednare £ den icke vunnit någon förkofran.
Ståndets pröfning, men anhåller vördsamt, att ettdera mätte ske. Frih. Boye, Ludv.: Innan R. o. Ad. kan begifva sig till någon pröfning, vare sig af BondeSt:s inbjudn. eller af Frih. Palmstjernas motion, fördrar ordningen, att vi först afgöra den formfråga, som uppstått genom det af H. Ex. Ilr Gr. af Wetterstedt framställda förslag, att remittera Frih. Palmstjernas motion till StatsUtsk. och att, i följd af det vid sista plenum fattade beslut, låta BondeStts inbjudning hvila, intilldess StatsUtsk. öfver motionen afgifvit sitt utlåt. Men innan jag ingår i denna formfråga, ber jag att få undanrödja en formscrupel, som angår min egen rätt att yttra mig i ämnet. Hå uti sista plenum fråga uppstod om att bordlägga Frih. Palmstjernas motion, uppträdde. 2.'ne ledamöter af Ståndet och, under åberopande af en § i Riksd.- Ordn., förklarade, att, sedan motionen redan 2:ne gånger varit bordlagd, den ej kunde 3:dje gången bordläggas med mindre, än att remiss bestriddes. Det var då endast i afseende på formen, blott för att vinna det ändamål, att få 2:ne särskilda handlingar, som angingo samma ämne, besvarade i det oskiljaktiga sammanhang, hvaruti de stå tdl kvar - Den 2 Februari f. ra. 9 hvarandra, som jag då bestridde remiss af Frih. Palmstjernas motion. Jag uppnådde mitt ändamål i formfrågan; men jag blef derföre icke förhindrad att yttra mig om remissen i hufvudsaken. Hr Gr. o. Landtm, har redan behagat erinra lt. o. Ad. om det beslut, som fattades vid sista plenum, att BondeStts inbjudn. och Frih. Palmstjernas motion, såsom angtde samma ämne, skulle på en gång föredragas. Lika med II. Ex. är jag af den tanken, att detta beslut icke ka» brytas; men deraf (öijer också, att om remiss beviljas å motionen, mäste inbjudn. hvila, intilldess svar å remissen inkommit.
DEN OKÄNDE. såsom opersonlig, namnlös jag vet ju icke hvad Ni heter mer än till hälften jag skulle sjelf vilja ge Er ett namn låt mig tänka Fanfarer. hvad Ni skall heta! Jo, Ni skall heta Eva. (Med en gest åt kulissen.) (Sorgmarschen höres.) Märkligt är, men jag skulle också helst vilja tänka mig Er Det är egentligen på postkontorets öppnande, ty der ligger ett vet ej hur gammal Ni är... Hädan efter är Ni trettifyra år och Der är sorgmarschen igen! Nu skall jag gifva Er ålder, ty jag - således född aderton hundra sextiofyra. Nu kommer karakteren, ty känner jag icke heller. Ni får karakteren mycket god, ty Er röst klingar som min aflidna moders med moder menar jag ett abstrakt begrepp moder, uttaladt »moder», ty min mor smekte mig aldrig, men jag mins att hon slog mig. Ja, ty ser Ni, jag är uppfödd i TILL DAMASKUS hat. Hat! Hårdt mot hårdt! Öga för öga! Se på ärret här i pannan; jag slagit ut med en sten. Min faders begrafning bevistade jag ej det är efter en yxa, som fördes af min bror, hvars saknade framtand emedan han lät kasta ut mig från min systers bröllop. Jag är född efter en onkels sjelfmord. Nu känner Ni familjen. Af sådant träd undgått och har derför allt skäl att vara tacksam om icke precis glad... mot elfvorna. i oäkta säng under konkursutredning medan familjen gick i sorgkläder sådan frukt! Sammanlagdt fjorton års straffarbete har jag med nöd DAMEN. det gör mig så ondt, så ondt! Jag hör Er så gerna tala, men Ni får inte röra vid elfvorna; DEN OKÄNDE. komma de alltid. Äro icke elfvorna otaliga andar som ej nått försoningen? Jo! Då är jag också ett trollens barn. En gång trodde större, ty dermed började det sjunde helvetet. DAMEN. Åh, så Ni talar. Ja, Ni är en osalig, men Ni skall ej förblifva så. Uppriktigt sagdt så tror jag inte på dem, men likafullt så åter jag försoningen nära; det var genom en qvinna, men ingen villa var Till Damaskus.
Och utmed den samma bäcken i strandene, på båda sidor, skola växa allahanda fruktsam trä, och deras löf skola intet förvissna, eller deras frukt förruttna, och skola alla månader bära ny frukt; ty deras vatten flyter utu helgedomenom; deras frukt skall tjena till spis, och deras löf till läkedom. Detta säger Herren Herren: Dessa äro de gränsor, der I efter skolen utskifta landet dem tolf Israels slägtom; ty två delar höra Josephs slägte till. Och I skolen utskifta det lika, så dem ena som dem andra; ty jag hafver svorit, att jag ville gifva edra fäder och eder landet till arfs. Detta är nu landets gränsa norrut, ifrå stora hafvet, ifrå Hethlon allt intill Zedad; Nämliga: Hamath, Berotha, Sibraim, hvilke till Damascus och Hamath gränsa; och HazarTicon, det till Havran gränsar. Detta skall vara gränsan ifrå hafvet allt intill HazarEnon; och Damascus och Hamath skola vara änden norrut. Men den gränsan österut skolen I mäla emellan Havran och Damascus, och emellan Gilead, och emellan Israels land, vid Jordan nederåt, allt intill döda hafvet; det skall vara gränsan österut. Men den gränsan söderut är ifrå Thamar allt intill det vattnet Meriba i Kades, och in mot älfvena vid stora hafvet; det skall vara gränsan söderut. Och den gränsan vesterut är ifrå stora hafvet rätt fram, allt intill Hamath; det vare gränsan vesterut. Alltså, skolen I utdela landet ibland Israels slägter. Och när I kasten lotten, till att skifta landet emellan eder, så skolen I hålla främlingarna, som bo när eder, och föda barn ibland eder, lika som de ibland Israels barn infödde voro; Och skola desslikes hafva sin del af landena, hvar och en ibland den slägt der han när bor, säger Herren Herren. Detta äro namnen af slägterna: norrut, ifrån Hethlon intill Hamuth och HazarEnon, och ifrå Damasco intill Hamath, det skall Dan hafva för sin del, både öster och vester.
Mast icke erhåller rättighet att om en jemnare fördelning af Jntraderne förordna, an widare, likasom hitintills skett, stola njuta allt för olika andelar af berörde anslag, i sa matto att da den ena Stapel-Stadens andel blir wida större, an hwad som till desi Fattig - försörjnings, anstallter erfordras, den andra Stapel-Staden icke pä långt nar bekommer det som för dest Fattigwärd är högst oumbärligt; — Uti hwilka beslut de öfrige Resp. Stånden skulle wördsamt och manligen inbjudas att sig med PrestStändet förena. Ot supra. Lx protocollo, I . O. ^ Impuls t. Utdrag af prstocsllet, hället hos >6§gwörö^ Yrest-Gtändet, wid Urtima Riksdagen r Orebro den io 2lug. 1812. SD. ^2edan Bewillnings-Utskottet, uti desi den 2y-.de männa Bewillningen, önskat Församligarnes Pastorer mätte ätaga sig att wid Vlantals - strifningarne wara tillstädes för att med erforderlige upplysningar gä Mantalsffrifwarne tillhanda, har PrestStändet uti till Bewillnings-Utstottet affärdadt Protocolls-Urdrag af den z:dje dennes häruppä swärm att Ständet, oagtadt en sadan befattning icke allenast wore stridande emot tydliga innehållet af Ständets Privilegier utan ock medförde mycket be, swär och menliga werkningar pä det förtroende, de hos sine Åhörare böra sörwärfwa, likwäl, t betragtande deraf, att den controll ä Mantals-skrifningen, som igenom Presterskapets åtgärd kan bibringas, är Den ro Augusti. 2549 nära oumbärlig, icke will densamma sig undandraga i händelse Herrar Landshöfding^- i sitt ställe tillförordna någor Ombud som ät besia förrättningar gif wa tillbörlig wigt och anseende. Men som Högloft.
Hvarje bemödande för den nödiga tillsynen af Statens embetsrnån och myndigheter, skulle merendels blifva förgäfves, genom omöjligheten att lör hvarje fall omedelbart undersöka förhållandet, och återhållet från deras sida blefve i samma mon vådligt, som de äfventyra att begå orättvisa och reta till knot, som gåfve ytterligare stöd åt de pockande anspråken och åt olörsyntheten.—Af dessa skål ansågo Coinmitterade det oundvikligt, alt den egentliga fattigvården besörjes och bekostas af inskränktare samhällen, hvart för sig; och ehuru, vid en så beskaffad fördelning af Statens fattigvårds-åliggande, icke kunde förekommas, att ju tungan häraf skall i någon mon träffa ett samhälle hårdare ån ett annat, vore en sådan olikhet vida mindre betänklig ån vådorne, om Staten skulle omedelbart besörja detta åliggande, och kostnaden ansågs säkert, äfven för det mest belastade samhället, aldrig motsvara, hvad i berörde fall skulle derifrån utgå, såsom bidrag för de gemensamma beli ofven. Såsom följd af den sålunda antagne beslåinmelsen, innehåller förslaget jemväl föreskrifter om husbondes ansvarighet för underhafvandes försörjning, på det icke socknen må oskåligen dermed belastas, dels om villkor för flyttningar från en socken till en annan, för att motverka fattigvårdstungans godtyckliga öfverbyttaride. Härom hafva Committerade yttrat sig: alt, i den nion personer stå i närmare förhållanden till hvarandra, måste det oftast inträffa, att den ene kan, genom medel, som icke medföra egentlig uppoffring, medverka att rådda den andre från armod, och framför allt finnes, hvad arbetare beträffar, en sådan förmåga hos deni, som begagna deras arbete eller af hvilka de annars kunna anses beroende. 4: sa/at Allm, Besv.- och Ekon,-Utskottens Betänkande, N.-o 5. Bland medlen att motverka fattigvårds-behofvet och de mångfaldiga oordningar, som dertill föranleda, vore denna förmåga en af de vigtigaste, som kunde tagas i anspråk och väckas till verksamhet.