Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För det fall, att Väilofl. Borgare-Ståndet icke, på sätt Utskottet nu föreslår, skulle pröfva lämpligt alt, förena sig uti de 3:ne öfrige Ståndens mening, får, i och för voteringen, Utskottet framställa denna proposition 5 rj:o Ben, sorn godkänner Bevillningsutskottets Förslag, att Öppet Bref eller Fullrnagt, hvarigenom den, som förut varit eller är i Kronans tjenst, erhåller högre namn, heder och värdighet af Embete eller tjenst, skall charteras till dubbelt belopp, emot föreskriften för Fullmagter å lika beställning i verklig tjenst, eller, der detta ej kan ega rum, å sådana Embeten och tjenster, som medföra lika värdighet, jöstar Ja; den det ej vill, röstar JVejf Bevillnings-Utskottcts Memorial. N.-o43. 25 Vinner Nej, bör vid ofvannämnde Fullmagters och öppna Brefs chartering förfaras jemlikt nu gällande Chartas-Sigillatae-Förordning. I afseende på beräkningsgrunden för Fullmagters chartering j har Högvördige Preste-Slåndet beslutat, ^att Charlae-beloppet för Fullmagter hädanefter skall beräknas efter medium af de 5 sista årens Rensten åtföljande, och till taxering uppgifna löne-förmoner, för hvilka bevillning efter a art. blifvit erlagd.” Som likväl 3.'ne Stånd, utan afseende på den anmärkning, som inom Högvördige Preste-Slåndet föregått nyssnämnde beslut, bibehållit enahanda stadgande härom, som i 1824 års Förordning är intaget, nemligen att löneförmoner skola beräknas efter det belopp, hvartill de, efter företrädares uppgift och taxering, till bevillning enligt 2 art. för föregående året uppgå, så öfverlemnar Utskottet till Högvördige Ståndet, om icke dess enskilda mening i denna del må frånträdas. Derest delta icke sker, får Utskottet, då ifrågavarande bestämmande inverkar på stämplade pappers-afgiflen, härmed föreslå sakens afgörande genom omröstning, enligt proposition af detta innehåll : *6 Bevillnings-Utskottets Memorial.
Bevillnings-system bör vara fotadt på ordentliga och rättvisa grunder, så att den kommer att skatta, som dertill har förmåga; inen detta kan ej blifva möjligt, förr än myntvärdet är stadgadt; och under afvaktan derpå, är det bäst, att bibehålla hvad som er. farenheten visat leda till ordning och säkerhet. Herr von Hartmansdorff, Auguft: Jag vill blott med få ord yttra min öfvertygelse öfver detta vigtiga ämne. Här är strid emellan tvänne grundsatser, nemligen, å ena sidan säkerheten för Staten att återfå hvad den behöfver, och å den andra fullkomligheten i Bevillningsförfattningen. Det första, som i Samhället bör eftersträfvas, synes mig vara säkerheten, det andra, deremot, fullkomligheten. För min del har jag ej funnit något af de förslag, som blifvit framställde till controll, i fall den påräknade Be - it flen t Ju/ii f. **-. villning-ssumman icke utbekommes, Vara tillför*, litligt. M*n bör tillse, att de anslag, som göras, kunna utgå och icke utsätta Regeringen för, att fördenskull behöfva sammankalla ny Riksdag, Vill man upphäfva Minimi tabellen för Landet, så måste man äfven upphäfva den för Städerne. Jag tillstyrker således bibehållande af densamma, intilldess man lunnit ett lika säkert och mera fullkomligt sätt för Bevillningens utgörande; och jag kan ej inse, att farorna af dess bibehållande skulle vara så stora, som flere tyckts förmoda. Herr Grefven och TjandtMdrjkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarJKalken gjorde proposition till bifall å den af BevillningsUtskottet fÖreslagne Minimi-tabell. Ropades Ja och Nej, I anledning hvaraf Herr Grefven ock LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Minimitabell. Ropades afven Ja och Nej, samt votering.
St:rs konstitutionella rättigheter någon kontakt icke egt rum, utan båda statsmakterna äro i detta fall bevarade vid sin goda rätt, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att han ville framställa propos. på godkännande af den af K. M:t med Frankrike afslutade traktat, med uteslutande af den mellanmening, som Bevilln.-Utsk:t föreslagit. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Af Hrr Elektorers förtroende insatt i det Utsk., hvilket det åligger att yttra sig H. 11 24 370 Den 7 Februari e. m. öfver de med Frankrike afslutade traktater, som enligt K. M:ts Nåd. Propos. blifvit till Ståndernas godkännande öfverlemnade, har jag med den samvetsgrannhet, sorn egen heder och representantkallet kräfver, sökt att öfver dessa traktater bilda mig ett omdöme, hvars resultater jag inom Utsk:t öppet och oförställd! yttrat. Under den långa och lifliga strid, som härom förevarit, har jag, med den förmåga som kommit mig till del, sökt försvara mina åsigter, hvilka, jag vet ej på hvad sätt, kommit till allmänhetens kännedom och bedömmande, och hvarigenom det vill synas, som skulle jag sökt att göra mig till kämpe lör protektionismens idéer. Att med öfvertygelsens värma uttala sina åsigter i en fråga är något annat att. göra sig till kämpe för densamma; det förra har jag gjort, men mot den senare uppfattningen af min verksamhet inom Utskit måste jag protestera. Detta öfverensstämmer lika litet med skaplynnet af min karakter, som jag villigt erkänner min oförmåga dertill. Vid bedömmandet af nämnde traktater måste man se till huruvida de äro till skada eller nytta för eget land, huruvida de sammanfalla med och äro aflattade i den rigtning, som den del af landets eknomiska lagstiftning, hvilken de beröra, bör ega. Vid bedömmandet åter af den rigtning, hvari denna lagstiftning bör gå, finnes ej säkrare grund än den, som af landets representanter, då de senast härom yttrade sig, uttalades.
Det måste vidare sätta sig såsom i sin verksamhet bundet af en regel, men också sätta denna regel såsom för verksamheten själf yttre. Det måste slutligen sätta sig såsom ett system af drifter och känslor, organiserbart genom ett ändamålsbegrepp, men måste eo ipso sätta systematiskheten såsom för den samma yttre och tillfällig, och därmed ock den formella friheten såsom varande endast subjektiv frihet (makt att uppkasta ett ändamålsbegrepp), ej objektiv (makt att efter detta begrepp bestämma naturdriften). Det är tydligt, att alltsammans mynnar ut i att bevisa, att Fichtes deduktion af den fysiska förmågan att verka i sinneverlden och af den formella friheten ådagalägger i sig själf sin oförmåga att åstadkomma, hvad som genom den samma åsyftas. Det har nämligen visats, att det objektiva jagets—naturdriftens—bestämbarhet i förhållande till det med frihet uppkastade ändamålsbegreppet icke kan apriori sättas. Därvid är visserligen att märka — något som förut påpekats —, att ej heller (på Fichtes ståndpunkt) omöjligheten af naturdriftens bestämdhet i samma hänseende kan apriori sättas. Det kan öfverhufvud intet apriori härutinnan afgöras, utan det måste lämnas åt den empiriska undersökningen. Men äfven ur en annan synpunkt kan kritiken af Fichtes deduktion af den formella friheten föras. För att jaget skall kunna sätta sig såsom förmåga af frihet, måste det sätta sig såsom obestämdt, men bestämbart och sålunda emottagligt för en bestämdhet, som det i sig icke har. Detta framträder däruti, att jaget måste för att sätta sig såsom förmåga af frihet differentiera sig i subjektivt jag — såsom med frihet uppkastande ändamålsbegrepp — och objektivt jag — den ofria naturdriften. Då nu jagets i-sig-vara är själfverksamhet, men jaget såsom differentieradt i subjektivt och objektivt jag endast subjektive är själfverksamt i ändamålsbegreppet, måste det vid sig sätta en objektiv bestämdhet, som det icke i sin i sig-varande bestämning, sin subjektiva själfverksamhet har.
StatsUtskottet, uppå min underställning, ej trott sig kunna föreslå ett bestämdt årligt sammanskott tjll denna leda sjukdomens utrotande, så lärer åtmindstone bifall blifva angeläget till det af välbemälte Utskott föreslagna, mert frivilliga, personliga biträdet. Friherre Hierta, Lar.t: Sällan torde ett ämne ät större vigt, i afseende på Menighetens välfärd, komma under Ridderskapets och Adelns ötverläggning. Jag för min del tror, att, om det sökta ändamålet skall vinnas, att förekomma den Veneriska smittan, genom anstalter till de sjukas afskiljande Och behöriga skötsel, lärer föga något annat medel finnas, ärt att, genom sammanträde med Länens invånare, söka förmå dem att härtill göra frivilliga tillskott. Det vare långt ifrån mig att någonsin vilja understödja något, som Skulle medföra kränkning uti Nationens rätt att beskatta sig; men jag kan, efter min öfvertygelse, ej annat än förklara högtidligt, att, om detta medel icke skulle vidtagas, så inser jag icke möjligheten att vinna det åsyftade ändamålet; och jag finner mig alltså föranlåten att tillstyrka bifall till StatsUtskottets Betänkande Härefter, uppå af Herr (drefven och Landt. Marskalken gjord proposition , blef StatsUtskqtRidd. o' Ad. Prat. N:o i$. itj. 114 Den 3 Juni. e. ml tets Betänkande af Höglofl. Ridderskapet ock Adeln bifallet. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum, den 3 Juni 1815- SD. I afseende på mängden af ännu oafgjorda ämnen, som syntes göra omöjligt, att Riksdags-göromålen kunde afslutas till den ié:de Juni, då s:ne månader äro förflutna ifrån den dag, å hvilken Kongl. Majrts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och be. hof till StatsUtskottet öfverlemnades, ansåg sig Ridderskapet och Adeln, efter ankommet och uppläst ProtocollsUtdrag af denna dag, från det Vällofl.
S)iaj:t beit 12 Sidi 1860 utfärbat J,°U191' nåbig förorbniitg, innefattanbe ytterligare od) föränbrabe bejlämmelfer, angåeube waruförfeln mellan be förenabe tilena. ©ettorn ferffilba ttåbiga refolutioner fjät flaben SRarflranb fått ftggörmåncv för bewiljab neberlagérätt, famt ftäberna Slorrföpittg od) ©efie tranfltos 9torrfö)niig upplagérätt. od) ®cfle' Unber ben förflutna belen af innewaranbe år Rafina fautma iit* fomfier, få roibt ^ittiUö fumtat utrönaé, uppgått tid ungefär famina belopp, forn unber motfmaranbe tib af år 1861. 92 SSerättelfe om Ijmab t Olifet ocb befé [tfrdfen @Fogéflt>reIfenö verlfambet feban början af jtfilibne rifémöte är fudjiänbigt utrebb i bett nnberbåniga berättelfe, font flprelfen t flntet af ftjll. Sfprit ntåttab tid Äongl. 9Raj:t aflemnat ocf) fjwtffen blifvit, på Äottgl. 3daj:td nåbiga befadntng, tid adtnänf)etené fämtebont genom trpcf beforbrab. sfgenftatcn fåbant förbådanbe torbe f)är enbaft behöfva erinrad att ffogd
Framom öfver stäfven, der Kristiania snart skulle dyka upp, blänkte morgonrodnaden, en gul morgonrodnad, kall och blek äfven den. Icke ett ljud att höra; bara maskinens regelbundna pustande; det förekom Truls, der han stod och såg ut öfver relingen, väl insvept till skydd mot morgonkylan, som om det pustande vidundret arbetade sig framåt i en utdöd verld. Just som staden dök upp framme i förgrunden, hörde han någon komma upp för trappan, som förde ned till sofhytterna. När han vände sig om, stod hon redan i dörröppningen och spejade ut i den bleka daggryningen. Derpå kom hon leende och yrvaken bort till honom och stack sin arm in under hans; och de blefvo stående stumma, blickande ut framför sig mot staden, hvilken alltjemt förstorades och förtydligades. Husen lågo svarta och små under den bjerta gula dagern ofvanom, sammankrupna vid foten af det väldiga berget; man fick en förnimmelse, som vore det af köld, och Louise skakades af en frossbrytning. Truls tryckte henne intill sig, och hon kröp ännu tätare intill honom, som om hon ville värma sig; och så stodo de tätt sammanslutna och tysta, ända tills ångbåten lade till. På hamnkajen syntes ingen menniska till, inga droskor, inga bärare, inga hotellomnibussar; äfven på ångbåten tycktes hela resandestocken lugnt sofva vidare; och det unga paret begynte bli rådvillt, hvad man skulle göra af sig. Kaptenen gick just förbi, och Truls vände sig till honom. Ja, restauranterna voro ännu icke öppnade. Och de ville icke lägga sig hän och sofva. Nå, då blefve ingenting till öfvers än att göra en utflygt i omgifningarna så länge, tills staden hunnit vakna. T. ex. till Frognersæteren, – kaptenen pekade uppåt höjden; han kunde skaffa ekipage; han kände en läkare, som gjorde sig en biinkomst genom att ställa sitt åkdon till resandes förfogande. De slogo till. När de väntat en halftimme, hördes en vagn komma rullande inne från den annars dödstysta staden; och strax derefter svängde ett elegant ekipage fram om gathörnet och höll vid landgången.
SHifeté ©tänber unber förfroart* 1840 och 1841 årenö riföbag jetnmäl gjort unberbånig framjlälining, iiimaut ar bni’ Äongl. 'SJiajit genom nåbig ©tabga ben 29 9ttaj 1846 bejlutat och *Ä“,ebragt till werf fjällighet. ^usbetracfug 3 ben orbttiitg ©runblagen och 9uföaftcn befläitima hrtt’ åtongl. emeuan'@tw ^aj:t bejlutat ocfj genom görorbniitg ben 10 ^December 1846 i nåber Worrigr. ftabgat, att be unber namn af jttö betractttö od; utflpttningö?cenfuö Delö till fjette od) belo till tionbe penningen faflftällbe afgifter, font mib egenbomö öfroerföranbe från bet ena till bet anbra af be förettabe ri? fena ©tperige och Norrige i roijja hänbelfer borbe, jemlift älbre bit? intiflö gällanbe förejlrifter bcräfnas, fiola i intet fall och M ingen bel erläggaö af penningar eller annan egenbom, font t ©merige tillfalla sdlorjl tmberfåtc eller i Norrige tillfalla ©menfl unberfåte, eller font från bet etta rifet öfmerflpttaé till bet anbra. 11 S£iH neDannämnDa, af SHtfcté febnaft förfamlaDe ©tanber aftcm* efter förra natte förflag till lagföränbringar, öfwer futika i?ongl. $)laj:t icfe (n/bifaiine kunnat, före ©tänDerneé åtjfiljanDe, fatta fitt beflut, tjär ^ongl. S/öräiL 9)laj:t fcbermera, efter iakttaganbe af förejfrifterne i 87 §.
Oripenstedts mening var ingalunda att antyda, det Const.- Jtsk. hade underlåtit alt uppgifva något af de grundlagsändringsförslag, sorn blifvit beslutade; ty RiksSt:n hafva redan på sina bord <ie felande uti ett mern. N:o 125, utgörande ett supplement lill det nu förevarande mern. och grundadt på en votering inom förstärkt Gunst.Utsk. för 2 dagar sedan. Dessa förslag kunde således icke komma in uti meni. N:o 119; men Coust.Utsk. ansåg icke tillständig! alt längre uppskjuta med detta memts afgifvande, då riksdagens slut var så nära för handen. Förra gången jag hade ordet, fästade jag R. o. Adis uppmärksamhet derpå, alt R. St. vid sista riksdagen uti ett alldeles likarladt fall vidtog samma åtgärd som Consl.Utsk. nu föreslagit, men della har icke föranledt till något annat resultat, än att Hr von Hartmansdorff förklarat förra riksdagens handlingssätt hafva varit oformligt, och ali de nuvarande R. St. icke borde gifva ett förnyadt prsejudicat på en sådan oformlighet. Const.Utskrs mein., som vid detta tillfälle icke blifvit uppläst, och sorn derföre säkerligen af de flesta ledamöter icke torde vara fullständigt kändt, börjar så här: ”Emot slutet af sistfÖrflutna riksdag anmälte hos R. St. deras dåvarande Coust.Utsk., huruledes de funnit sig böra fasta deras uppmärksamhet på det förhållande, som skulle kunnat blifva en följd deraf, att bland två till nuvarande riksdag hvilande förslag till ändring af Reg.- F:ns § 49> ocl* Riksd.Ordnts § 2, ronde dels lagtima riksdags återkomst på bestämd tid, dels urtima riksdagar och dessas föremål, endast det sednare vid nuvarande riksdag skulle blifvit godkändt; och hemställde Utsk. derföre, om icke R.
Hälleberget, på hvilket kyrkan byggdes, och hvars arftagare jag är? S:T PER. Jag var icke något hälleberg, endast ett svagt rö, som i den natten du minns, skrämdes att förneka min mästare, och det är till straff, därför jag vandrar på jorden utan att finna ro. PÅFVEN. Och på denna grund är kyrkan byggd! S:T PER. Därför ramlar hon också allt hvad hon hinner! PÅFVEN. Att du är en kättare, det hör jag, och jag skulle lysa stora bannet öfver dig, om inte jag misstänkte att du var en förlupen dåre! Hvem har du i sällskap där? S:T PER. Det är smeden, bara! PÅFVEN. Hvilken smed? Hvad är ert ärende? 113 SMEDEN. Ja, det låter som en saga, men Sankte Per har kommit hit för att få se på nycklarna till himmelriket... PÅFVEN (ropar utåt). Sbirr! SBIRREN (in). PÅFVEN. Drif ut packet ur kyrkan! (Går.) Tredje seenen. SMEDEN. S:T PER. SBIRREN. Ut! SMEDEN. Han kalla dig för pack, Petrus! SBIRREN. Ut! SMEDEN. Vackert, vackert! Sbirren vet inte hvem han har den äran att köra ut! SBIRREN. Ut! Pack! SBIRREN. 114 S:T PER. Tänk hvad de ha gått och ljugit på mig! Och så ha de gått och läst mina bref, som jag aldrig skrifvit. Men, varom ödmjuka, smed! SMEDEN. Å, du behöfver inte vara ödmjuk, som har byst i kyrkan! S:T PER. Jo, jag skäms! Jag skäms! SMEDEN. Ja, det må du göra, och inte må du tro jag stannar i denna kyrkans famn, där man blir gastkramad af Sbirrer. S:T PER. Aldrig tror jag att jag varit så långt från himmelen som just nu! SBIRREN. Ut! S:T PER. Men det har man för man är blygsam och vill tala sanning! (Till Sbirren.)
Denna princip är så klar och så pröfvad, alt den af ingen kan bestridas, och deraf följer i förevarande fall, att om den import, som nu sker från de aflägsnare orterna, i stället egde rum från de stora Europeiska handelsplatserna, så skulle genom dessa ökade handelsförbindelser också nya tillfällen till afsättning derstädes yppa sig, och detta måhända i vida högre grad än som nu varit händelsen i de Transatlantiska länderna. Jag stödjer denna tro på en jemförelse mellan det som till dessa länder blifvit exporteradt och det som derifrån blifvit importeradt. Man finner då att importen t. ex. från södra Amerika upgår till ett värde af 3 å 4 mill., men exporten deremot endast lill omkring 10,000 Sktt jern, sarai några andra mindre betydliga produkter, alltsammans till elt värde af 3 a 400,000 r:dr. Della är tydligen en ganska missgynnande proportion, och om man antager att en så högst betydlig import i stället blifvit verkställd från några andra, för Svenska handeln i allmänhet mera välbelägna platser, så synes det mig alldeles otvifvelaktig!, alt äfven exporten lill dessa punkter derigenom skulle hafva stigit betydligt. Ett bevis på huru mycket denna ömsesidighet i handeln uträttar är trafiken på Lubeck. Under förlidna året t. ex. upgick vår export lill denna enda, eljest mindre betydliga handelsplats till bortåt 1| mill. (oberäknadt silfret som utgick) — således omkring 3 gånger så myckel som hela den Syd-Amerikanska exporten; och huru skulle detta vara möjligt, om icke just derigenom, ali importen från samma ställe, enl. hvad kändt är, varit så betydlig. Af allt detta anser jag mig således tryggt kunna draga den slutsats, att vår exporthandel i sin helhet ingalunda kommer alt förlora genom tullindringarnes försvinnande, utan fast helldre tvertora. 1 afseende på lulladministralionen, har man såsom en god verkan af tull-lindringarna anmärkt att handeln derigenom sammanföres på färre händer och på färre platser.
Lx krotocoilo. g. k), Utdrag af Protocollet hållet hos Högwördige Preste.Standet den i6:de December 1809» S. D. Som wid anstäld granskning af Riksens Högloft. Ständers Stais - Utskotts betänkande, anoäende Stats werkets tillstånd, förwaltning och be' of atskiliige anmärkningar bleftvo deremot gjorde, be. "löt Preste Srändet, alt berörde förstag lill Statö-Utfkolket riker förwisa samt de derwid gjorde anmärkningarne Utskottet meddela. Or iupra. Lx krotocoljo. Dei, z Ianuarrr. 67 S. D. Beflöt Preste - Ståndet, akt till Riksens HögloftStänders Stats, Utskott remittera Ito Ett af Herrar Ordförande uti Riksens Ständers Utskott upprättat förslag till aflöning för U skot, tenö Cancelliet och Betjening. r:o a:ne till Högloft. Ridderskapet och Adeln ,'ngifne och med Ståndet angående Fälkmäknings.Corpsen, det ena af Herr General-Owartermastare-iicukenanten och Öfwersten Herr Ig. O. Irlcliii, och det andra af Majoren och Riddaren Herr O. 6. OripanUerZ. z:o Herr Majoren O. as VVmgärgs till Högloft. Ridderskapet och 2lde,n ingisne samt Ståndet meddelte anmärkningar wid Stats , UlskottetS betänkande, i afseende pä Milikaire - Staten. Härom skulle de Respeckiwe Med,Standen samt Siakö » Utskottet wördsamt och wänligen under, rättas. Ult lupra. blx ?rc>loco!Io. II. Almgvist.
235 midt på sidan, visat lill hvilken märkbar grad författaren till berörde reservation misstagit sig i sin kalkyl, pag. 13 af reservationen, ang:de amorteringens verkställande på 38 är m. ra.; men, som jag förut sagt, jag tror icke att vi, vid denna punkt, längre behöfva eller ens få uppehålla oss med afhandlande af hvad som ligger utom gränsen af dess eget innehåll. Gr. Lagerbjelke har framställt ett förslag till fullständigande af den nu föredragna 5:te punkten. Ifrande, som jag är, för jernvägars anläggning, öfvertygad att Staten bör underkasta sig stora upoffringar för detta vigtiga ändamål, önskar jag dock att Staten, efter de 40 årens förlopp, må vara betryggad för möjliga förluster på delta företag, hvilka möjligen kunde upstå derigenom att man från början icke iakttagit de försigtighetsmått, som kunde synas erforderlige. Det måtte icke vara meningen, att delta öfverlemnande 508 Den 28 Augusti f. ni. af banan till Staten skall ske på annat sätt än Gr. Lagerbjelke föreslagit, nemi. i fnllgodt skick; och under denna förutsättning, vill det synas mig som om denna vigtiga omständighets framtida iakttagande ovilkorligen bör redan nu stadgas. Att precavera sig mot underlåtenhet derutinnan kan ju likaledes ske förmedelst af Konungen på förhand pröfvad och godkänd säkerhet. Måhända misstager jag mig, men besagde säkerhets fordran förefaller icke heller billigtvis böra väcka stora betänkligheter; åtminstone upsla icke sådane hos mig; helst det synes mig icke ens vara utur synpunkten af företagets befrämjande tjenligt att motsätta sig en så beskaffad säkerhet, så lill vida, som denna säkerhets erbjudande tyckes böra bereda ett desto större förtroende och ökad benägenhet hos allmänheten för sjelfva förelaget. Man har ansett uttrycket: ”fullgodt skick” vara öfverflödigt.
I78—Sl87 $• 78‘ ^drabéffrifmaren flfatl, om ban ej dr lagligen binbrab, i 23eret>mngé* €ommitteen mara , men t bdnbelfe af laga förfall, forn b^ Jfonungené 33efaHningébafmanbe tibigt anmälaé bor, dger konungens 23efaUningébafmanbe, efter £drabéjfrifmarené fårflag, en jficflig man t lané fldne fårorbna. Unberlåter #draMffrif»aren, af t i råtter tib för* fatt anmdla, eller uteblifmer |an, utan laga förfall, Idngre dn frod tim# mar utåfmer ben tib, forn fia fårrdtf ningen utfatt dr, mare förfallen tia tjugu 9l:br båter fia ©oefnené fattige, ocb dge €ommitteené Sebamoter i fdöan bdnbelfe att dtffiljaé. §•
I hufvudsakligen enahanda syftning, i fråga om tull-afgiften, hafva de fleste Talare yttrat sig, och deribland en understöd! förslaget alt inskränka införseln till vissa städer, med åberopande af Englands exempel och den upplysningen, att i Edinburg, ehuru en stad om 15o,ooo invånare, icke får införas Siden-varor; en ansett medeltullen för hårdt träffa den gröfre Ullen och således vara skadlig ej mindre för husfliten än för Kronan, då den äfven fördyrade tillverkningen af Commiss-kläden; och åter en annan trott det mäta så mycket mindre svårighet att urskilja Ullsorterna, som Ullens finhet skall, genom instrumenter, kunna mätas. Flere hafva ansett den förra tull-bestämmelsen lämplig; men andra dels gillat Utskottets förslag och dels yrkat, att det måtte bibehållas med tullens höjande till 8 sk. per #:d, såsom ett för Svenska producenten så af fin som grof Ull behöfligt skydd, Btvillnin&s-L1tskottcts Utlåtande IV.-o 44' I skiljaktigheten af dessa åsig-^ ter och yrkanden har Utskottet trott sig finna ett nytt stöd för sin i förra Betänkandet härom yttrade mening. Erfarenheten har öfvertyga nde ådagalagt de nästan oöfvervinneliga svårigheterna att bestämma rätta skillnaden mellan fin och grof Ull, samt att kunna förekomma de missbruk och underslef, som ega rum, då olika lull åsättes dessa varu-slag.