Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
15 »Hägnaderna medföra äfven den olägenhet, att utmed dem samlas för åkerbruket skadliga snödrifvor, och, hvad ännu värre är, svara de icke alltid mot sitt ändamål, enär ,de ej sällan af okynne och skadebegär nedrifvas, dermed egofriden är tillspillogifven. Och likväl, så stora dessa olägenheter än äro, återstår dock ännu en sida af ämnet, hvilken företer och innebär följder af ännu menligare inverkan, än alla de förut omnämnde.» »Stängselskyldighelen utgör nemligen i närvarande stund det väsendtligaste hindret för slätternas jordbruk, alt höja sig utur det förfall, hvaruti detsamma i allmänhet sig befinner. Temligen allmänt inses det rättvist öfverklagade missförhållandet emellan åkerbruk och boskaps-skötsel, och behofvet alt pä en förbättrad och utvidgad ladugårds-skötsel grunda ett förbättradt åkerbruk. Dertill fordras i första rummet, som man vet, odlandet af flerårige fodervexter. Redan en sådan kulturs införande å den bättre åkerjorden erfordrar sitt förlag och medför sin tillfälliga uppoffring;- men denna nya kultur måste dessutom fredas, och för ali blifva fredad, är ingen annan utväg än alt hägna.
För den ledamot åter, som skall afgöra saken, ar det verkligen ganska betänkligt, att i sista instansen fälla en dom som icke kan ändras; ty oaktadt man handlar efter sin öfvertygelse, kan man dock icke vara säker att ej hafva misstagit sig, hvarföre det är betänkligt att slå på den punkten, att 3 äro mot 3, så att fullmakts-datum skall afgöra saken. Jag har derföre trott, att antalet 6 hofde, så vidt möjligt är, undvikas. När nu antalet varit 7, och en ständig ledamot skulle tillkomma, har man deraf velat draga den slutsatsen, att 8 ledamöter blefvo vanligen närvar., men då skulle samma förhållande inträffa, alt, ifall 4 stannade mot 4, fullmaktens dalum lomme att bestämma beslutet. Jag föreställer inig derföre, att det vore bäst bibehålla det gamla antalet af 7 tjenstgörande ledamöter, och att 5 kunde afgöra mindre vigtiga mål. Jag vet icke, örn till grund för den föreslagna förändringen legat någon afsigt, att Högsta Domstolen skulle kunna arbeta på 2:ne divisioner. Delta tror jag vore ganska betänkligt. Man kunde säga, att den ena skulle handlägga brottmålen och den andra civila mål. Då vore väl något vunnet, men ändå skulle säkert en sådan fördelning bidraga dertill, att mindre sammanhang skulle äga rum i lagskipningen ; ty de åsigter , som gjorde sig gällande i ena afdelningen, skulle ej alltid göra det i den andra. Skulle en sådan fördelning ske med det antal ledamöter, sam nu finnes, så skulle dessutom tjenstgöringen blifva högst besvärlig, och ledamöterne förlora den ledighet de nu hafva, och som är högst nödig til! utarbetande af vigtigare mål och för deras öfriga göromål. Detta skulle ännu mer afskräcka mången att emottaga den plats i Högsta Domstolen, som honom kunde erbjudas. Man vet, att det flera gånger handt, att personer varit erbjudna platser der, men vägrat. Jag påminner mig, alt för längre tid tillbaka en mycket ansedd bofrättsledamot, efter hvad ryktet sade, nekade emottaga en sådan plats. Våra mest utmärkte häradshöfdingar, som hafva goda domsagor, vägrade säkert alt emottaga en dylik plats och befinna sig mycket bättre i sitt lugn
Cederström framställt, nemi. att fara vore att lika läng lid skulle kunna åtgå för discussion inom socknestämmorne om huruvida med uppsummeringen skulle uppskjutas eller icke, som för sjelfva uppsummeringen, så får jag nämna, att på den ort, der jag bor, nemi. i Calmar län, fiunes ingen anledn. att befara, att socknemännen äro sä kinkiga, ali de ej skulle medgifva ett litet uppskof, hvilket understundom inträffar hos RiksStm. Dä nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, hemställde H. Ex., om R. o. Ad. behagade bifalla förevar. 4 punkt af Ctskms betänk, med den förändring, att sista meningen af det deri föreslagna tillägg erhölle följande lydelse: ”och beräknas besvärstid i delta fall frän den dag, dä valets utgång kungjorts”. Ropades ja. 5:le punkten, ang:de ett, i frogn om förvarande i hyr kokistan af vallängder och af skrif ter af J'rugooch valda g.iprotocoller, föreslaget tillagg i 47 § 1 arlaf oftaniimnde förordning. Bifölls. Föredrogos och biföllos Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Ulskms nedannämude d. 9 dennes f. m. på bordet lagda betänk:n: N:o 32, i anledn. af väckt motion om inskränkning i tiden för besvärs anförande öfver sockenstämmobeslut; N:o 33, i auledu. af väckt fråga om äternpplifvaude af 10 cap. 8 § Byggn.b:n; N:o 34, i anledn. af väckt fråga om upphörande af Kammarcollegii domsrätt i vissa ekonomiska mål; samt iN:o 35, i anledn. af väckt motion om åläggande för sockennämnd att draga försorg om den i K. förordn. d. 9 Nov. sisth år föreskrifna inteckning af lifslidsstädja och undanlagsaftal. Vid nu företagen pröfning af Statsötsk:s d. 9 dennes f. m. på bordet lagda mern.
Det sägs att skalden i sin ungdom en hel natt vakat i sällskap med döden, ensam vakat vid en likkista, i hvilken en ung qvinna sof sin sista sömn. Stackars Braun, hur mången natt väckte ej den, som skrifver dessa rader, af tunga steg och djupa suckar! Det var skalden som irrade från rum till rum, klagande och önskande sig döden. Men morgonen derpå satt han som vanligt tyst och försjunken i sitt arbete, satt vid Aganippens rand och drack ur dess klara våg några timmars glömska af det förflutna.» Blott ett par utdrag till och det får vara nog. Nu är det skildraren (Crusenstolpe) som säger: »Ystert skenade Wilhelm von Brauns pegas kring parnassens branter och uppskrämde med sina vilda språng mången tvetydig dygd, omtänksamt insvept i skenhelighetens mantel. Men äfven de, som högljudt fördömde, logo förtjusta bakom solfjädern. Han skonade ingen dårskap och begärde ej af någon förskoning för sitt sätt att gissla dem. Lekande och lätt som fru Lenngren, sjelfsvåldigt fördomsfri som Bellman, klar och natursann i sina framställningar som begge, skapade von Braun, liksom de, af det alldagliga hvardagslifvets företeelser, taflor, sprittande af humor och groteska bilder, som oemotståndligt ryckte sjelfva trumpenheten med sig till högtider af löje. Af förströelser öfvermätt och trött vid bullret af efterhängsna, muntra lag, i hvilka han dyrkades, jagades han af en inre oro från ort till ort. Och ingenstädes fann han stadig trefnad. Det varaktiga lugnet väntade honom först på andra sidan grafven.» Ur Adlersparres Anteckningar om Bortgångna Samtida hemtas ytterligare från den afdelning, som Bär W. v. Brauns namn, nedanstående stycken. Författarens allt för väl kända blygsamhet uttalar sig äfven der, i omdömet öfver andras omdömen. »I flerfaldiga tryckta uppsatser har man bedömt Brauns litterära verksamhet, denna naturligtvis då skärskådad från olika synpunkter.
ling 1 fofrpf * * ^ ^ Illustrerad Katalog Drottninggatan, fabrikat af samma form, men sämre qvalité, bedja vi få fästa uppmärksamheten på, att alla kärl gratis. af Fabriks-Nederlag hos: Qösta Vidinghoff, 19 undvikande af förvexmed andra Ånkcr Ueegaards i KöpenANKER HEEGAARD EMAILLE hamn tillverkning äro försedda med Stockholm. fabriksmärke. [346] ombesörjer åt Iduns mot (dock en genom fullt och kompetenta personer uppköp i alla möjliga branscher Skandinavisk obetydlig ersättning. Modetidnings Alla genast) mot fraktkostnaden. saker abonnenter gratis och för uppdrag åt andra skickas mot efterkraf och få returneras Dubbelt porto torde medsändas. T l d n. f O r qvartafet, befordringsafg. Richard Anderssons SUCHARD 17 Guldoch Silfvermedaljer. Dagny Obs. : lnbjudningen till ny pristaflan a omslagets 3: dje sida. DAGNY T D I SKR F I T FOR SOCIALA OCH LITTERARA INTRESSEN FREDRIKA-BREMER-FORBUNDET o Ernelie Flygatie Carlen f EZlm Bres, Om samko101 Go+am B~ockmm, Emelio Pardo I3az.h Det gamtida Spaniens foinamsta foifrtttminna, 1 Litteratur. Szgrzd Lez~onlqfwZ, Gosta Beilings sago d Selma Lageilof F A Ek, Josephine Butler M Q, N&amp;rt reflexioner i diaktieformfrAgm Meddelanden fran Fredrika-Bremer-Forbundet. Bi efllda I h P +, p - _ För Förbundets medlemmar kr * 2 50 {For icke medlemmar 4.00 pris pr f,. s l r I - _ Bocker aflianitas efter tillsagelse pr telefon 43 16. Pns pr burk om 3 I.
Orsaken hvarföre ordet »grundsanningar» blifvit i g:n infördt, är, att det icke kan vara fråga om andra satser än dem, om hvilka kyrkans lärare äro ense, och äro de icke ense, så kunna dessa satser icke betraktas såsom grundsanningar. Dessutom kommer åtal icke att anslällas annorledes än efter Jusi.Kanslerens förordnande. Emot § 5 har man anmärkt, att den är för sträng, och jag medgifver det. Det är en concession åt dem, som hafva för stor fruktan; men då Hr von Koch förklarat, att han, likasom många andra, hvilka för en tid sedan afhörde en utmärkt persons andliga föredrag, icke kunde ana att de gjorde sig skyldige till en lagöfverträdelse, får jag erinra, att en sådan öfverträdelse icke egt rum, såvida den, som höll föredraget, icke tillhörde främmande troslära. Det är just förekommandet af dessa andliga föredrag af främmande trosbekännare g:n åsyftar. Då för öfrigt onödiga åtal böra undvikas, har jag intet emot att, såsom Hr von Koch yrkat, åtal icke må anställas annorledes än efter Just.Kanslerens förordnande, g 5 bestraffar ett gifvet faktum, nemi. upträdandet af främmande troslära med andiisa föredras vid sammankomst af Svenska kyrkans 192 Den 3 Febrnari e. m. medlemmar. Pröfn ingen af della faktum är ingen svårighet och derföre ansåg Utsk. sig icke böra tillstyrka, att åtalet skulle ske efter anmälan hos Just.Kansleren; men då man här ansett detta nödigt, vill jag icke motsätta mig det. Jag anser icke nödigt att besvara en talares tillmälen af bristande omvårdnad om kyrkans enhet. Jag tror, att det står klent nog till med den kyrkliga enheten och att detta blir ännu värre, om icke kyrkan skiljer sig från elementer, som sprida oro inom henne. Man har sagt, att det vore stridande emot kyrkans idé, att från henne skilja den, som önskar att blifva skiljd från henne.
En stor del af natten tillbragte Susanna på tröskeln utanför sin matmoders dörr, lyssnande ångestfullt till de fotsteg, som oupphörligt vandrade derinne. Men utom några djupa suckar, hörde Susanna ej något uttryck af plåga, som kunde berättiga henne att göra intrång i öfverstinnans enslighet. Vi vilja nu vända oss till litet gladare taflor. Det finnes i Norge en munter sed som kallas: «tura-jul.» Om julen nemligen, drar man ut på tåg och besöker turvis hvarandras gästfria hem, och kalasar och leker och dansar. Det, kallas att «tura jul». Och turen skulle äfven hinna den afskiljdt belägna och ensliga Heimdalen. Presten i moderförsamlingen, den vänliga och gästfria pastor Middelberg, hade nemligen låtit utgå en bjudning till vänner och bekanta, rundt om i trakten, och som äfven kallade innevånarne på Semb till gästabud på prestgården, annandag jul. Öfverstinnan ursäktade sig, men bad Susanna och Harald att resa. Det hade just frusit och snögat friskt under några dygn, så att föret var herrligt och Harald åter vid godt lynne, tycktes göra sig en liten fest af, att i kappsläda, med klingande bjellror köra Susanna till prestgården. Öfverstinnan var åter vid sitt vanliga väsen och utseende, och lugnad för alla följder af julaftonens olyckliga tillställning, kunde Susanna med friare sinne lemna sig åt de angenäma intryck, som vinterfärden tillbjöd. Och de voro många och rika för den, som var så litet bortskämd med några slags nöjen, som Susanna, och som dessutom hade en så frisk och öppen själ. Luften var så klar, snön så glänsande, berg och skogar så präktiga, hästen så munter, och Harald körde så obeskrifligt väl, de svåraste ställen voro som en lek, och Susanna sade den ena gången efter den andra: «Ack så vackert! Ack så roligt!» Dertill var Harald så ovanligt artig och underhållande.
vållat uppskof och hinder i redovisningen af allmänna medel, äfvensom alt han felat emot de föreskrifter angående sättet för uppbördens redovisning, som i gällande författningar voro meddelade; pröfvade, i förmågo af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, jemförd med Kongl, brefven den 10 December 1756 och den 12 November 1761, Kongl. Kammarrätten rättvist, det skulle borgmästaren Rubin, för uppenbar grof vårdslöshet och opålitlighet i embetets utöfning, under sex månaders tid vara förlustig sin i staden Lindesberg innehafvande borgmästaretjenst med åtföljande lönförmåner; och för* pligtades borgmästaren att, för hvad genom berörde hans försummelse i tjenstelös utöfning Kongl. Maj:t och kronan samt Kongl, teaterns pensionsinrättning frångått, vara ansvarig; i afseende hvarå, enär beloppet icke kunnat af advokatfiskals-embetet närmare uppgifvas eller med visshet bestämmas, samt då de för år 1839 till borgmästaren erlagda representations-afgifter under rättegången blifvit, i sammanhang med dylika afgifter för år 1840, redovisade, borgmästaren skulle ersätta hvad utaf belöpande afgifter för de af teaterföreslåndaren Mellblom år 1833 i Lindesberg gifna representalioner till Kongl. Majit och kronan samt Kongl, teaterns pensionsinrättning ännu kunde vara oguldet, likasom de för en utaf C. J. Blank, enligt hans vid hand* Hogarne i målet bilagde affisch, den 5 April 1838 i nämnde stad gifven så kallad scenisk aftonunderhållning bestämda enahanda afgifter. Uti detta Kongl. Kammarrättens utslag har hos Kongl. Maj:t, genom underdåniga besvär, borgmästaren Rubin sökt ändring, eller ock alt af gunst och nåd varda, ifrån det honom ådömda ansvar befriad. Beroende målet ännu på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning. *) #) Detta mål är numera afgjordt.
Realisationen sannolikt ännu icke på åtta dagar inkommer, skulle jag tro, att man vinner sitt ändamål, derest man uppskjuter afgörandet af Lånerörelsen endast till dess JemkningsBetänkandet örn Realisationen inkommer. Jag anhåller derföre, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes förblifva vid den redan gjorde propositionen: intilldess JemkningsBetänkandet inkommer; så vida Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln icke skulle finna lämpligare, att utsätta bestämdt åtta dagar. Den i3 November f. m. 207 Herr Munck af Rosenschöld: Jag anhåller, lika med Herrarne von Hartmansdorff och Riben, att propositionen måtte blifva på uppskof med afgörandet af Bankens lånerörelse, intilldess jemkningsförslaget om realisationen blifvit afgjordt, och icke endast till dess det inkommer; ty i sednare fallet skulle vi för hvarje särskild punkt af lånerörelsen få discussion, om den hade samband med realisationen, eller icke. Frågorne kunde komma att afgöras så, att de föranledde vägran af sanction. Friherre Boye, Ludvig: Herr Rosenblad har visserligen försäkrat oss, atti JemkningsBetänkandet om realisationen icke finnes det aldraringaste, som angår lånerörelsen, och jag är mycket färdig att sätta tro till hans försäkringar; men jag följer heldre, såsom Riksdagsman, öfvertygelsen, än den blinda tron; och just för det jag icke o vilkor I igt tror något af hvad man säger mig, vill jag icke biträda ett beslut, som lagger band på den fria pröfningen och detta band är dock möjligt. Jag förblifver likväl gerna vid den tankan, att uppskofvet icke bör räcka längre, än till dess JemkningsBetänkandet inkommer. Omöjligt kan jag ingå på ett beslut, att uppskjuta afgörandet utaf Bankens lånerörelse, intilldess JemkningsBetänkandet om realisationen är afgjordt, utan endast lill dess det inkommer.
Naturligt var, att jag skulle söka fullfölja det uppslag till nya vigtiga upptäckter, som här yppade sig. Det gälde ju lösandet af en geografisk uppgift, framträngandet nordöstra vägen till Kina och Japan, hvilken sedan mer än trenne århundraden utgjort föremål för täflan bland verldens första handelsstater och djerfvaste sjöfarare, och hvars utförande, om man uppfattar den som en kringsegling af den gamla verlden, redan för årtusenden tillbaka varit ett önskningsmål för geograferna. Jag beslöt derföre till en början att för ändamålet använda de penningemedel, som herr A. Sibiriakoff efter min återkomst från 1876 års färd stält till mitt förfogande för fortsättning af undersökningarna i det sibiriska Ishafvet. För en färd af den utsträckning, hvarom nu var fråga, var dock denna summa alldeles otillräcklig. Med anledning häraf vände jag mig till Hans Maj:t Konungen med förfrågan, huruvida den påtänkta sjöfärden kunde i afseende å sin utrustning räkna på något understöd från allmänna medel. Konung Oscar, som redan såsom arffurste lemnat ett rikligt bidrag till den Torellska expeditionen 1861, omfattade genast mitt förslag med synnerlig värma och lofvade att inom kort för rådplägning i ämnet till sig sammankalla de svenska Jenisej-fararne och andra för våra forskningsfärder i norden intresserade män samt uppmanade mig att till dess vara beredd att fullständigt framlägga de skäl, hvarpå jag grundade min från den allmänna uppfattningen så afvikande mening rörande isförhållandet i hafvet vid Sibiriens nordkust. Denna sammankomst, hvilken kan betraktas som Vegaexpeditionens födelsedag, egde rum på Stockholms slott den 26 januari 1877 och inleddes med en middag, till hvilken en mängd personer voro inbjudna, bland dem de i Stockholm för tillfället befintliga medlemmarne af svenska konungahuset, prins Hans af Glücksburg, grosshandlaren d:r Oscar Dickson, statsrådet och chefen för sjöförsvarsdepartementet friherre F. W. von Otter, bekant för sjöresor i de arktiska farvattnen 1868 och 1871, docenten F. R. Kjellman, d:r A.
Departementschefernes vid Genelal-lull-styrelsen, Presidenten af Billberghs och Cancellirädet VaIcrii, äfvensom förre Kamereraren, Kammarrättsrådet Winruths och förre Controlleuren Middendorffs befriande från ådömdt er - 436 Den 1 Mars f. m. sättningsansvar i målet, ronde dea efter aflidne Uppbörds-tullförvaltaren Finér yppade balauce; N:o 211, ang:de beredandet af en ny local för Riksg.cont. i st. f. det härtill nu begagnade hus; Bevillnings-Utskottet: N:o 27, i anledn. af RiksSt-.ns olika beslut, ronde betänk. N:o 17 ang:de curliusafgiftens fortfarande; N:o 28, i anledn. af Högv. PresteSt:s beslut, rör:de ullål. N:o 22, ang:de erhållen återremiss i vissa delar af mern. N:o2l,med förslag till sammanjemkning af Riks8t:ns olika beslut i afseende på grunderne för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterne för tillämpningen deraf; Be vi lin.-, Lagsamt Allm, Bes v.- o. Ekon.-U Isko t. ten: N:o 7, i anledn. af gjorde anmärkmr vid betänk. N;o 3, ang:de tullförfattningarne; N:o 8, i anledn. af väckt motion om framställande af und. anhållan om nådig propos. vid nästa riksdag, med förslag till nödiga ändringar i afseende ä så väl lullbevakningen, som de i tulltaxan stadgade förbud och tullafgifter. Äfvenledes bordlädes följande från Ridd.Ulsk. under N:o 21 inkomna Hörsamt Memorial. Sedan, i anledn. af Ridd.Ulskis mern. d. 11 sistl. Nov. med berättelse om den af Utsk. verkställda inventering af riksdagsoch andra handlingar, hvilka befunnits förvarade ej mindre i Ridd.archivet, än uti tvenne i det s. k.
Då “de svårigheter, hvilka möta verkställigheten icke blifvit närmare, än som skett på“pekade, är icke tillfälle lemnadt för försöket att anvisa utvägar till deras afhjelpan“de, men nödgas jag qvarhålla min öfvertygelse, att de icke äro oöfvervinneliga. “ilan har deriblaud under diskussionen nämnt bristen på lifränte-anstalter och sparbanker, hvilka på några orter skola vara ända till namnet obekanta. Jag föreställer mig att, när utsigt till en så vidsträckt verksamhet som den förslaget åsyftar, “för dylika inrättningar öppnades, kunde det icke fela, att på hvarje ort| några få “personer med nitälskan för den obemedlades bästa skulle uppträda för att ordna “och sätta i gång dylika anstalter. Om besparingspligten först efter ett par år på“bjödes såsom ovilkorlig skyldighet, skulle dessförinnan dessa dess oumbärliga hjelp“medel troligen öfverallt kunna blifva tillgängliga. Att denna svårighet icke torde “vara den enda, må jag villigt medgifva. Det vore måhända ett allt för stort sjelf‘förtroende, om jag skulle erbjuda mig att ensam utfinna bästa medlet till allas af“hjelpande. Men om saken är behjertansvärd såsom en framtidens sak, om den är af “vigt för att i icke ringa mån kunna förebygga pauperismens hotande faror, så tor“de den äfven böra anses förtjent af heres samfällda bemödanden, och vore i detta “hänseende, enligt min tanke, ganska mycket att hoppas af de iusigter och den erfarenhet, hvilka inom nuvarande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet äro “att finna.tt s [Allm. Best.- och Ekm.-Ulskottets Betänkande, N:o 22. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Jan. 1854, kl. 11 f. ffl. Betänkande, i anledning af väckt motion om förtydligande af 5 § uti Kongl. Maj:ts Nådiga förordning örn sockenstämmor i Riket den 29 Augusti 1843.
Bland de talrika skrifterna funnos för öfrigt rätt många af förtjänst, oeh afgörandet har icke varit så alldeles lätt. Med särskild menlion omnämnes den insända artikeln af Beata Ilvardagslag.) 1895 rnatbordsmattau (om den är af ylle) aftagas och behörigen skakas i fria luften. Är bordsmattan af vaxduk, aftvättas den efter sopniugeu med en grof svamp och vatten. — En större handduk blötes i vatten oeh urvrides samt viras om en styf russinviska (sådana finnas till pris af 1 kr. eller 8 0 öre i hvarje speeerihandel och blifva i längden både billigare och drygare, men framför allt snyggare än de vanliga grofva granviskorna, hvilka äro tunga och ohandterliga) och fast sättes med ett band eller en nål i viskskaftet, så att den ej hasar af under begagnandet, hvarefter detta » sopredskap » föres från höger till vänster, rakt fram efter tiljans hela längd, och så alltjämt tilja efter tilja, till dess salen är sopad. Man aftager handduken så ofta man anser nödigt och afsköljer det därå fångade, nu bundna dammet, till dess arbetet är fulländadt. Man akte sig blott att ej ha handduken så våt, att den dryper af vatten, ty då uppstår » skurfukt » i rummet, hvilket alldeles uteblir vid riktigt förfarande, enär brasan drar åt sig såväl den ringa fukt som äfven det oundvikliga dam, hvilket uppstår vid den sopandes rörelse med armen. Viktigt är att » tjänsteanden », hon må nu vara tjänare eller dotter i huset (dotter?
Utskottet, som emellertid föreställer sig, att Styrelsen genom klokt och ändamålsenligt användande af Slats-XJlshoUels Utlåtande, JX$ 72. 9 af Kongl. Theaterns tillgångar, jemväl i någon mån bör kunna bidraga til! för bättrande af Kongl. Theaterris ekonomiska ställning, samt förmodar, att det af Hans Maj:t Konungen till Kongl. Theaterns upprätthållande Iemnade bidrag fortfarande kommer att utgå, bar, då Statens medel för närvarande tagas i anspråk för flera andra högst vigtiga föremål, ansett nedsättning i det af motionären föreslagna belopp kunna och böra ega rum, samt får af sådan anledning hemställa, att Rikets Ständer, såsom tillökning i det för Dramatiska Theaterns upprätthållande å Stat uppförda årliga anslag 6,000 R:dr, måtte bevilja en summa af 14,000 R:dr, att från och med år 1855 för sagde ändamål utgå, och hvarigenom Statens årliga bidrag till Kongl. Theatern komme att utgöra jemnt 20,000 R:dr Banko. ll:o. Öfrige under denna Titel uppförde anslag, deruti någou förhöjning eller minskning icke blifvit ifrågaställd, hafva upptagits till samma belopp, som vid nästlidne Riksdag bestämdes, endast med iakttagande af den förändring, spanmålens beräknande till 6 R:dr 32 sk. per tunna föranleder. Stockholm den 27 Mars 1854. Reservationer: Vid 10:de punkten: af Herr Berger, A. A., som ansåg att den föreslagna tillökningen i Kongl. Theaterns anslag icke borde å den ordinarie, utan extra ordinarie staten uppföras. Häruti instämde Herrar Cassel, V. och Wedberg, A. af Herr Hesselgren, P. 11. af Riksdags-fullmäktigen Ola Mänsson från Christianstads län: »Högloft. StatsUtskottet har, uppå framställning af Friherre Bonde, den der i egenskap af motionär vrkat, att det under närvarande statsreglerings-period för Kongl. Theatern anvisade årliga anslag af 6,000