Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inom Heder v. Bonde-Ståndet har, uti ingifne memorial, yrkats: af Riksdagsfullmägtigen Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus Län, att Lif-Gardet till Häst, Svea Lif-Garde o«h Andra Lif-Gardet måtte sammanslås i en Corps under en gemensam Chef; och af Riksdagsfullmägtigen Henric Andersson från Örebro Län, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, så snart ske kan, Lif-Gardes-Regementenas styrka måtte minskas, så framt sådant må kunna lämpligen verkställas, men att åtminstone befälets antal måtte inskränkas till hvad som egentligen kunde ”för tjenslgöringen” behöfvas; förmodande motionären att, i sådant fall, de begge Gardes-Infanteri-Regementena kunde förenas till ett Regemente och Lif-Gardets till Häst Befäl minskas till 2 Majorer och 4 Ryttmästare. Till stöd för berörde yrkanden är hufvudsakligen anfördt: att den närvarande organisationen af Gardes-Regementena medförde en öfverdrifven kostnad för Statsverket, hvadan en icke obetydlig besparing skulle vinnas genom de föreslagna indragningarne; att, då begge Fotgardes-Regementena tillsammans ej utgjorde mer än omkring 1600 man, denna styrka syntes kunna indelas i två bataljoner med dertill erforderligt befäl, helst indelda Infanteri-Regementena vore beräknade att, under krigstid, ega en styrka af 1800 man hvartdera, äfvensom att en Bataljons-Chef borde vara tilräcklig för en cavallen-styrka af 35o till 4°° man, hvaraf LifGardet till Häst bestode. Efter erhållen remiss å dessa motioner, jemte hvad i anledning af desainme hos Henerv. Bonde-Ståndet anfördt blifvit, hafva Utskotten detta ärende till öfvervägande förehaft; och då Kongl. Majit, som, vid Riksdagens öppnande, behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Majit, inseende vigten och behofvet af försvarsverkets fullkomligare ordnande, Bih. till R. St.
Comiterade hafva derföre ansett sig böra i öfvervägande taga, huruvida icke ändamålet skulle kunna vinnas genom någon förändring med berörde tjcnster, samt dervid funnit, att enda utvägen för att blifva i tillfälle lämpa antalet af desse Tjenstemän efter hvad, som verkligen erfordras för besörjande af de göromål, som framdeles ifrågakommo, vore, att de förflyttades till tjenstgöring vid 150 LandsContoren, då göromålen derefter kunde på lämpligt sätt dem emellan fördelas och hvilken förändring, enligt hvad i det följande skall varda utredt, äfven i flera andra hänseenden blefve gagnelig. Möjligheten af en dylik förändring beror hufvudsakligen derpå, huruvida någon betydligare del af nämnde Tjenstemäns åligganden fortfarande blifva af den beskaffenhet, att deras närvaro fordras inom Fögderiet, ty sjelfva debiteringen och räkenskapsgöromålen kunna naturligtvis utföras hvar som helst; och denna fråga bör således först utredas. Den väsendtligaste förrättningen af nyssnämnde beskaffenhet är mantalsskrifningen, och i afseende derå åberopas i underdånighet Comiterades här förut gjorda framställning, att besörjandet deraf å Landet måtte åt Länsmännen uppdragas.
Fastighetsoch nybyggnads-konto 137,549 60 Dito af löpande räkningar med andra Banker och personer . 1,337,286 97 Dito till ordinarie bolagsstämmans disposition 136,711 99 Summa R:mt R:dr 13,988,663 78 | Summa R:mt R:dr 13,988,663 78 28 Stockholms stad. Sparbanken. Pantlåne-inrättningen. Undervisnings-anstalter. Stockholms stads Sparbank. Angående denna Inrättning, som stiftades 1821 och förvaltas, enligt senast den 15 Juli 1859 i nåder faststäldt Reglemente, af en Direktion, bestående af 24 ledamöter, hvilka för denna befattning icke åtnjuta lön eller arfvode, har Direktionen meddelat, att totalbeloppet af Sparbankens kapitaler, som, vid början af år 1856, utgjorde 2,466,687 R:dr 4 sk. l r:st., nemligen: Delägarnes behållning 2,325,503 R:dr 38 sk. samt ett öfverskott Banken till godo af 141,183 R:dr 14 sk. i r:st, allt banko, vid 1860 års utgång besteg sig till 3,765,442 R:dr 35 öre R:mt, hvaraf Delägarnes behållning var 3,410,007 R:dr 57 öre; att Sparbankens, dels genom gåfvor, dels genom räntevinst och tillfallne medel, uppkomna, enskilda fond uppgick till 355,434 R:dr 78 öre, och att antalet af delägare, sorn hade medel hos Sparbanken deponerade, var, vid 1856 års början, 20,072 och, vid slutet af år 1860, 21,293 personer; och meddelas, angående Sparbankens Tab. N:oia. ställning i öfrigt i Tab. N:o 12 sammandrag enligt det gemensamma formuläret för femårsberättelserne. Tab. Litt. l. Stockholms Assistanseller Pantlåne-lnrättning.
Man måste «smida medan jernet är varmt och sätta yxan till ro«ten. Du, Carl, har en giltig förevändning att resa «till Skåne, för att der emottaga och ledsaga till huf«vudstaden vår mor och syster vid deras nu förvän«tade återkomst från Berlin. Lef imedlertid som «kamrat med militärbefälet i Skåne och ställ dig in «hos trupperna. Tag Christianstad till utgångspunkt «för dina förehafvanden. Jag skall skaffa dig säkra «kanaler inom fästningen. Kommendanten der heter «Hellichius. På hans beredvillighet kunna vi lita, äf«vensom på hans behjertenhet; men karlen saknar «hufvud och duger platt intet utan ledning. Derföre «har jag åt honom en ledare i beredskap, som är »både slug och kall, försigtig och tilltagsen, fintlig «och planrik, sluten i botten och öppenhjertig på «ytan. Han heter Toll och är ännu bara öfverjäg«mästare och icke ens svensk adelsman. Jag har så«ledes ej kunnat låta befalla honom på festen i afton, «fastän han för närvarande finnes på stället. Om allt «går väl, skall väl det der bli hjelpt framdeles. Åt «honom kan du med det fullkomligaste förtroende «meddela dig i allt, och när minan är antänd, väntar «jag att med ilbud erhålla den efterlängtade under«rättelsen.» «Du, Fredrik, föreger, att du vill nyttja Medevis «helsovatten, och förfogar dig dit. Du samlar omkring «dig allt hvad som i Östergöthland äger något infly«tande. Du intar dem till vår fördel, genom hela den «älskvärdhet, som du har i din makt. Ju flera eröf«ringar du gör bland det täcka könet, desto bättre. «Man vinner dymedelst på sin sida icke blott de sköna «sjelfva, (och du vet, att jag är en huld broder, som al«drig afundas er, mina älskade, någon framgång) utan «hela deras tillbehör af fäder och mödrar i rätt upp«stigande led, samt farbröder och fastrar, morbröder «och mostrar, tillika med deras afföda i alla möjliga «utgreningar.»
Utlåtande, i anledning af Herr Friherre Palmstjernas, C. O., motion, att Rikets Ständer, när de begära Konungens garanti för de lån, Banco Fullmägtige kunna blifva nödsakade att upptaga, jemväl måtte tillförsäkra Konungen om ovillkorlig tillgång till det, som för återbetalningen erfordras. Uti en inom Höglofl, Ridderkapet och Adeln väckt, till Stalsoch Banco-Ulskotten remitterad motion, har Herr Friherre Palmstjerna, C. O, anfört: att, då till följd af 72 § Regering-Formen, Rikets Ständer, utan Konungens medverkan, stadga om allt hrad som rörer Bankens tillgångar, det kunde blifva tvifvelagtigt, huruvida Konungen funne Sig kunna i Nåder lemna någon garanti å de lån, Banco-Fullmägtige möjligen blefvo nödsakade alt ifrågasätta, och att det således åtminstone syntes vara en pligt för Rikets Ständer, alt när de begärde Knungens garanti på en skuld, till hvars återbetalande Rikets Ständer ensamme anslogo medlen, de jemväl tillförsäkrade Konungen om ovillkorlig tillgång till det, som för återbetalningen erfordrades; på grund hvaraf motionären föreslog, att Rikets Ständer måtte besluta: att till återbetalning af de lån, Fullmägtige i Banken kunde komma att utrikes upptaga, skall i främsta rummet användas inkomsterna af Tull-bevillningen, till 8 eller 10 procent årligen af det upptagne lånets belopp, samt att Kongl. Maj:t följagtligen lemnäs rätt, att låta den sålunda af Tull-bevillningen anslagne andel, efter godtfinnande, uti Stats-Contoret hvarje år qvarstå, till dess liqvid skall ske, och att hrad Stats-verket sålunda förskjöt, ofördröjligen ersattes genom Banco-Fullmägtiges försorg, hvilket Rikets Ständers beslut borde för Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, i sammanhang med Rikets Ständers redan beslutade underdåniga anhållan, att Kongl. Majit täcktes låta bemedla möjligen för Banken ifrågakommande lån och derå lemna Dess Nådiga garanti.
Förnämsta nöjet utomhus för den ordentligare och icke utfattiga delen af Stockholms befolkning var teatern. Det fanns dock blott en en enda, den kungliga, som efter Dramatiska teaterns i De la Gardiska palatset brand 1825 ägde endast en scen, i det nu nedrifua operahuset. Annu står lifligt för mitt minne med hvilken outsäglig glädje jag tog emot Föräldrar! Den bästa ^ALLSTRÖM. den icke ofta förekommande underrättelsen, att jag på aftonen skulle få gä på spektaklet. Det var en högtidsstund af oförgätligt innehåll. Jag njöt många timmar förut och brann af otålighet, att klockan skulle skrida fram till sex, vid hvilken tid vi begåfvo oss hemifrån. Hvad det var makalöst vackert på Norrbro en sådan afton, äfven om det hällregnade! Och så festlig Gustaf Adolf såg ut! Och hvad jag tyckte, att Kastenhofshuset och de andra byggnaderna vid torget hade för palatslikt utseende. Allra ståtligast fann jag dock operahuset, det gamla kära operahuset, som vi aldrig mera få se, men som var alla äkta stockholmares förtjusning. Hjärtat klappade våldsamt, då jag trädde in i stora förstugan, och det slog allt våldsammare, ju flere trappor jag kom upp. Andtligen sutto vi på våra platser i fjärde radens fond, d. v. s. att jag och min bror stodo mellan föräldrarnes knän mycket obekvämt för oss alla, men det märkte vi icke. V i voro på spektaklet, i den stora vackra salongen,- där vi skulle få så oändligt roligt. Den stora ljuskronan var redan tänd och nedhissad. Så den lyste! Och nu tändes lamporna i orkestern, och den ene hofkapellisten efter den andre trädde in och började stämma sitt instrument. Aldrig har jag sedermera njutit så mycket af den bärligasta symfoni som af dessa dissonanser. Min far kände till flere af herrarne i kapellet. » Den där är direktör Lethin, » upplyste han och pekade nedåt orkestern. » Han spelar fiol här, men är organist i Maria. Och där kommer Féron, bror till kungens skomakare, och så ser jag Raudel och Sehwartz. De med oboerna äro August Gelhaar och Fredrik Gelhaar. August Benvald kom just nu.
De lättade comrnunicationer , hvilka inom kort tid borde utveckla näringsfliten, skulle uteblifva, om man hade gömt på penningarna för att dida ut dem med några sk i I lingni' eller riksdalrar på hvarje hemmantal. Det är, såsom jag tror, redan theoretiskt riktigt besvaradt, att sådant icke kunnat ske. Slutligen får jag nämna, alt jag i mångå detaljer varit skiljaktig ifrån Utskrs beslut, och förbehåller mig, att, när spridda redactioncr förekomma, få tillkännagifva i hvilka delar jag skiljer mig ifrån Utskrs majoritet. Gr. Horn: Det vore visserligen ett betydligt misstag af mig, om jag af Gr. Frölichs yttrande ansett honom yrka på ett förtroende till Styrelsen, som vore vådligt för Staten alt hysa. Jag kan ej minnas huru mina uttryck fallit sig, men hvad jag bestämdt vet, är, alt jag velat uttrycka den åsigt, alt en sådan grundsats, som Gr. Frölich i allmänhet framställt, vore för närvarande alldeles omöjlig att följa, och alt, om jag yttrat mig befara någon våda deraf, så har anledningen förmodligen varit den, alt jag alltid anser det vådligt att följa en hana, som, åtminstone för närvarande, vore oriktig, nemi. att ulan betänkande öfverlemna åt Regeringen att efter godtfinnande använda de stora behållningar, som vi för närvar, äga, och jag tror verkligen, alt den vådan måhända skulle kunna igenfinnas deruti, att Regeringen för närvar., i dess nuvar. organisation, i dess nuvar. ståndpunkt och förhållanden, skulle, måhända nog obetänksamt, träda in på den väg, som Gr. Frölich lika Den 18 Mar s. •ned Gr. Anckarsvärd velat tillstyrka, nemi. att med de stora hespai ingariia söka lin eila en skattenedsättning. Kanlinnda skulle Regeringen vilja vidtaga denna utväg i brist på någon annan, ulan att betänka hvilka följder del skulle medföra i en ganska nära framtid. Det har redan a( Frih. Sprengtporten blifvit utred!, hvartill en sådan åtgärd skulle li da. J ig kan ej annat än på det högsta afstyrka den, och finner denna grundits i intet fall vara tillämplig.
En sådan hushållning skall varit sa mycket nödigare, som Hospitalet derigenom, och att Utgifterne emot den lilla inkomsten blifvit lämpelige, kommit utur sin Skuld, och har nu vid 1754 års slut haft, utom Inventarie - persedlar, en Penninge-Behållning af 189 Daler 29 ör. S:mt. Sådant bevises utaf ett af Sysslomannen ingifvit och af Eands-Contoiret verificeradt Memorial. Vidare förmäler Consistorium, att Hospitals-huset skall vara så alldeles bofälligt, att ingen reparation mera kan hjelpa, utan tarfvas Nybyggnad. Och sorn detta Hospital med dess lilla ^ond, är det endaste rum och tillgång uti ett Stats-Utskottets Betärikanden. 1667 så vidt beläget Stift, hvarest Fattige kunna hjelpas och underhållas, så föreslår Consistorium till denna .Byggnads befordra^ den utväg, att 2me Collecter samt Stambok öfver hela Riket må förunnas Hospitalet, jemväl ock, på det inkomsten må kunna blifva något tillräckeligare icke allenast för de uti Spisordningen uppförde g Personer, utan ock att flere torftige må kunna hjelpas, att Hospitalet äfven kunde beviljas arne årlige Collecter inom Stiftet. Ytterligare anförer Consistorium, hurusom uti detta Stift ingen utväg finnes att rädda och hjelpa sjuke och eländiga menniskor och ornö* jeligen vore att föra någon sådan uti Lazarettet, hvartill detta Stift så väl som de öfrige Rikets Innevånare hafva rättighet. I anseende dertill, såsom ock till det förslag och anledning Physices Eectoren vid Kongl.
Ännu ett flygtigt ögonblick darrade den sjunkande afbleknade solens strålar liksom bortdöende i vattnet, och med hast nedrullade förhänget. Jag väcktes utur de drömmar hvari jag härunder försjunkit, genom ett lätt vidrörande af min axel, och varseblef, då jag vände mig om, Rosa, hvilken under trängseln letat sig fram till mig. "Så djupsinnig söta Mathilda, ser du ej huru man nu ifrigt bemödar sig, att åter upphinna salongen, skola vi ej också närma oss den? Men säg dock först, hvad tyckte du om tableauerna? Jag tänker du fann dem som jag, rätt prydliga?" "Ack söta Rosa", inföll jag nu, "du dömmer ganska rätt, jag hade också blott en enda tanke härvid, och den var en innerlig önskan, om deras vida längre fortfarande; men du! huru kom du så oförmodadt att bidraga dervid! derom visste du ju alldeles icke i förgår." "Ock icke ens i går", tillade Rosa, "först i dag morgons kom Aurelia X, och yttrade sin önskan, det jag måtte blifva henne en liten medhjelperska, det var, ser Du, med den obetydliga sången jag egentligen skulle biträda." "Ja söta Rosa, den, som du kallar den 'obetydliga sången' gick också förträffeligt; du föreställde ypperligt en liten Malibran i afton, och hade med skäl kunnat mångdubbla dina stropher." "Alldeles icke", småskämtade Rosa, "fula visor äro många vackra deremot alldrig långa! små rosor finnas i öfverflöd, men Malibraner högst sällan, och derföre fick äfven du nöja dig med hvad denna nu oförmodadt bestod;" härvid tog mig Rosa under armen och förde mig ut i den rörliga salonen, der Majorskan Pygmeus som bäst höll på skörda ett allmänt lof, öfver den särdeles talang och smak hon ägde i rangerandet af tableaner. Rosa ärnade just, sedan vi väl intagit våra platser, på min derom gjorda fråga, upplysa mig om hvem den täcka gondolfarerskan var, då hon sjelf sågs åtföljd af Grefvinnan och Fröken Aurelia utur folkhopen närma sig oss.
Jag anser mig oförhindrad att förena mig med dem, som yrka, att motionen måtte med ogillande förkastas och i afseende på ett yttrande, som här blifvit fäldt af en viss talare oell af en annan besvaradt, anhåller jag att få hemställa att dessa yttranden måtte ur proh utgå. Hrr Prytz, Lars Adolph, och Palmcrantz, J o h. Mauritz, instämde med llr Lagerhjelm. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Sedan Hr Frih. o. Landtm, så uppfallat Ståndets svar på den sista proposm, att den blifvit med nej besvarad, så anhåller jag, att lii' Frih. o. Landtm, nu täcktes göra den framställningen, som alltifrån början af denna långa discussion blifvit af Frih. Gederström först begärd och sedan af många ledamöter yrkad, nemi. att R. o. Ad. måtte med ogillande afslå eller förkasta motionen. Frih. Cederström: Jag anhåller att få uppgifva ett förslag, hvarigenom vi kunna komma till hastigare slut i frågan, nemi. att Hr Frih. o. Landtm, täcktes göra propos. i öfverensstämmelse med grundlagen, först till bifall på Hr Munck af Rosenschölds motion, på det att man måtte komma att vid voteringen få lill contra-propos. afslag med ogillande af den gjorda framställningen; och för alt komma till delta sistnämda mål yrkar jag bifall till Hr Munck af Rosenschölds motion. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer till Frih. Cederström, om han icke ville göra det tillägg till sin sista motion, att det är af förtviflan om möjligheten att på annat sätt komma lill slut med frågan, som han gjort detta förslag. Denna förtviflan delar jag likväl icke, utan hoppas att Hr Frih. o. Landtm, icke lärer underlåta att i sin ordning äfven framställa den propos., som Frih. Cederström i början af discussionen begärde; ty jag tror att vi på det sättet kunna vinna det åsyftade ändamålet. Hr Dalman, Wilh. Fredr,:
Tham tillstyrkt att de tvenne första punkterna kunde, uti en af honom uppgifven proposition, innefattas^ men då hvad det förra förslaget angick; 72 och 75 § §. i BancoOrdningen stadgade, att Bankens Commissarier och Riksens Ständers Fullmågtige, borde vid hvarje Riksdag inför Riksens Ständer uppvisa räkning och god riktighet för hela BancoVerkets tillstånd, hvilket i så måtto syntes strida emot de former den nuvarande Statsförfattningen antagit, som all communication mellan BancoVerket och Riksens Ständer nu mera borde gå genom BancoUtskottet; samt hvad det senare förslaget beträffade, det syntes lånda både till en redig och fullständig behandling af ämnet, att hvar och en af de, utaf BancoUtskottet uppgjorde, ofvanberörde 5:ne punkter, särskilt af Ridderskapet och Adeln pröfvades; ansåg Herr Grefven och LandtMarJkalken sig af sådan anledning böra framställa', trenne sårskildte propositioner; hvarefter Herr Grefven och LandtMarftalken, med afseende, ej mindre å BancoUtskottets förslag, ån den i ämnet förefallne discussion, hemställde om Ridderskapet och Adeln behagade besluta, att BancoUtskottet Drn 7 Maji f. m. olördröjeligen borrie till Riksens Ständer inkomma med uppgift af BancoVcrkets närvarande ställning, samt att, med undantag af det sorn rörer enskdfe personers förhållande, BancoYerkets tillstånd i alla delar skulle Riksens Ständer meddelas. v Bifölls. Herr Grejven och LandtMarjkalken yttrade, att BancoUtskotfet i andra punkten föreslagit, att, om Riksens Ständer beslutade det en upp. gift om BancoYerkets ställning skulle äga rum, grunden derföre måtte blifva Bankens sist ufslut de räkenskap, men utan inskränkning för öfrigt, i afseende på någon uppgift för den förflutna tiden, der den speeialiter äskås. Herr Hjerta-. Utan all fråga måste 1827 års Bokslut vara det enda sorn nu kan framläggas.
Riksdag frågan första gången framställdes af då varande Konungen till Riksens Ständers granskning orri fiyttningstidens förändrande för Tjenstefolket, och då denna fråga till afgörande förekom hos Ridderskapet och Adeln bibehölls genom vote« ring den förra flyttningstiden genom minoritetens beslut, såsom en följd af den då varande Classification emot Pluratitetens allmänt yttrade önskan, att flyttningstiden borde förändras till medlet af Junii. Detta förhållande vittnade, att under den Riksdagen utgjordes Pluraliteten bland Ridderskapetioch Adelö af jordbrukare och Närings^ idkare, som af erfarenheten kände det stora Oeconomiska behofvet af flyttningstidens förändrande till Junii Månad, och sorn ett ytterligtre bevis om angelägenheten af en sadan ben 15 Maji e. tn. förändring vittnar afven de vid alla på följande Riksdagar så ofta förnyade och fran ojika orters Representanter väckte Motioner örn en tnera oeconomisk nyttig flyttningstid, än den nu varande. Den sned kännedom erfarne Ltndthushåfjaren instämmer otvifvelaktigt i den önskan, att Tjenstefolket endast bör äga flyttoingsrätf gommartidpn eller i Junii månad af följande så tydliga anledningar: nemligen att med Ju^ dit månads ingång slutas det gamla hushållsåfet Sedan vårsåningen blifvit fullgjord och Kreaturen kunna Vallsläppas, då deremot det just äf Vid denna tiden, sorn det nya kommande hushållsåret börjar, och med åkerjordens köring, jdöjnjngöch dikning, samt hägnademas upprät* landf fqrberedes det påföljande årets skördar. Det ar ju hvarken tänkbart mindre troligt ätt en Rättare, en Stalldräng, en Oxstillare eller en Ladugårdspiga, som nästföljande
Ni har rätt i att jag icke eger några lysande egenskaper, men en ihärdighet sådan som min kan uträtta underverk; det är medvetandet om detta som gör att, fast jag är smidd i de tredubbla bojorna, af fattigdom, beroende och okunnighet, jag ännu icke fölorat modet. Jag kan misslyckas, kan gå under; hvad gör det? Om hela verlden svek mig, jag skall älska den ändå. Med gammal tacksamhet Den 13 Dec. mottog hon från Bäckström följande bref: Högädla fru V. Benedictsson! Jag tvekade länge med hvilket omdöme jag skulle återsända hosföljande skizz och det är edert senaste bref som nödgar mig att, ehuru med ledsnad förklara hurusom jag icke finner ifrågavarande arbete motsvara edert löfte att, efter grundligt studium, sända mig ett prof af edert framåtskridande. Då jag nu måste uttala min uppriktiga mening ser jag mig tvungen erkänna att jag visserligen äfven i denna skizz finner spår af talent, men att det hela förefaller mig mera sökt än edra äldre étuder, framför allt »Akrobaten». Jag skulle förr än nu hafva meddelat mig, om jag ej de två senaste månaderna varit sängliggande sjuk, hvilket fullständigt afbrutit hela min verksamhet. Måhända finner ni häraf att ni väl strängt behagat döma er ödmjuke tjenare Edv. Bäckström. St. Hvad verkan detta svar gjorde på hennes lättrörliga, obändiga sinne, kan man sluta sig till af följande lidelsefulla afbön: Var ädelmodig, herr k. sekter. Kasta icke detta bref i papperskorgen, utan läs det först! Jag kan icke nog tacka för ert bref – tro nu icke att jag missförstått det, att jag låtit min egenkärlek insockra de piller, det innehöll och att jag tolkat ert omdöme om min skizz gynsammare än det var menadt; långt derifrån! – men det har tagit mig ur en villfarelse som varit så smärtsam för mig, att jag kan säga det detta bref befriade mig från en verklig tortyr. Försök att höra mig med tålamod och ni skall kanske förstå mig: menniskohjertat är ju ert specialstudium.
Hafva flere inmutare, hvar för sig, erhållit mutsedel å samma fyndighet, lillkomme inmutnings-rätten den, som sig dertill först anmält, i den ordning 3 och 4 §§ stadga, så framt han derjemte inom behörig tid fullgjort föreskriften i mutsedeln om dess kungörande. Är anmälan på samma dag af flere gjord, njuten de lika rätt, der ej visas kan, att den ene förut afvetat den andres tillernade eller redan gjorda anmälan, i hvilket fail inmutningsrätten den sednare ensam tillhör. § 11 Har mutsedel blifvit meddelad å fyndighet, som efter 1 kap. ej inmutas får, vare den ogild, och utmål för sådan grufva förbjudet, om klander deremot anmäles, då utmålet läggas skall; egande dock den, hvars rätt blifvit förnärmad, att dessförinnan, när han vill, få all verkan af mutsedeln häfven genom klagan hos Bergs-öfverstyrelsen, om den inmutade fyndigheten ej utgör föremål för inmutning enligt 1 §, men efter stämning hos domaren, om för inmutningen sådant hinder mött sorn i 2 § sägs; och skall inmutaren, för allt arbete, som blifvit verkstäldt vid en grufva, den der sedermera förklaras hafva olagligen tillkommit, ansvara såsom för åverkan, om åtal derå i laga tid anslälles. Är mutsedel meddelad för inmutning ånyo af sådan äldre grufva, som uppgifvits vara sönad eller ödelagd, vare förre innebafvaren, der lian ej om grufvans nedläggande gjort sådan anmälan, som i SO § sägs, mot sin vilja icke skyldig att för nya inmutaren vika, innan han blifvit dömd sin rätt förlustig; och skall, i sådan tvist, klander mot den, som grufvan under arbete innehar, icke gälla, der del grundas på försummelse eller annat förhållande, som egt rum för längre tid tillbaka, än två år före klandrets instämmande.