Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— JTten ÖU oet oäl, bjärtaus färaste, att jag meb fri oilja odj uppsåt albrig bessa regler samtyeft. ITTin faber tjafoer oäl min fropp i betta fängelset insatt, meit bjärtat fan intet så snart från oärlben återfallas. 3ag är en männisfa af fött odj blob, odj bet foinnliga fönet är soagt od; bräcfeligt, som S:t paulus säger. 3blanb alla oärlbsliga ting synes mig intet så soårt gå tillsammans som bet, att jag meb big, min sfatt, intet får lefoa ocb bö. Du lärer oäl fomma itjåg, boab jag sabe, när jag första gången taft ' meb big i flostergårben: att mig Ijoarfen gobt eller onbt funbe oeberfaras, för ben bebröfoelse ocb, bjärtans pina, som bin frånoaro tjos mig förorsafat. 3 3 sfilbes bänneb ifrån big, ocb. må ÖU oara oiss bär (Dm jag böbbe först, be 3ag fan intet mer sfrifoa. pennan barrar i ' min fjaub, bjärtat flyger i mitt bröst. (Sub gifoe bu tjabe en såbau färlef? 3 9 är fuller en männisfa af fött ocb, blob, men mitt bjärta fan ej gifoa sig till någon annan än big i tjela oärlben, tjur än Bröberua snacfa, lefa på spel ocb. sjunga för mig. Så sant mig oår fära UTober od] S:t Birgitta hjälper, sfall jag in i böben oara trogen. dill min allra färaste bjärtans gläbje försänbt, sfrifoet i XVabsteua floster. När Inger ändtligen slutat och tryckt vaxet mot det grofva papperet, stoppade hon in brefvet i den vida linningsärmen och gick ut i bönerummet till ärilstenen, där hon sjönk ned på knä framför det i teglet ingräfda radbandet. Här bad hon för sin kärlek, bad med det hopp, som när sig af sin egen styrka i ungdomsår.
Ännu ett par år sednare, i prosa-oden öfver ”Inbildningens Nöjen”, uppträder hon ånyo. Det heter der: ”Jag vet att det var Du, som lät himmelen öppna sig med Eos’ blåa öga; all jordens förtjusning strömma i hennes kyss12. Jag vet att det var Du, som förödde Naturen, när jag icke längre såg henne; ock Du, som, vid Göta-elfvens nedlägsnare strand, skickade mig från henne – en tår med floden”. I en äfven här bifogad anmärkning tillägges: ”Allt blef paradis, der hon såg, var, – i glansen, i ljufva allmakten af hennes ögon. Kärlek! första förtjusning af mitt lif! jag ville säga något om Dig; om Eos, nu bortryckt i äktenskapets himmel; om de arkadiska dagarne, då jag såg henne ... men den upprörda känslan älskar ej att skrifva; hennes språk är suckar; hennes vältalighet, tårar”. – Det nyss anförda uttrycket låter förmoda, att det äktenskapsband, som hon knutit, var enligt hans eget omdöme lyckligt; om än ett af brefven till Heurlin tyckes antyda, att han icke alltid tänkte så. Hvem ser ej häraf förloppet, det enkla, vanliga? I korthet: några spridda ögonblick af tjust närmande, af sällhetsdrucken samvaro; så, skilsmessa för lifvet, oundviklig genom allahanda ”omständigheter”, – t. ex. den, att gudomligheten gifter sig med någon bra och rangerad karl, som erbjuder solida lefnads-villkor; slutligen, såsom enda följden och återstoden af alltsammans, ett mer eller mindre angenämt minne; hvilket dock, i bästa fallet (såsom hos Thorild), innebär en evighet af bildande hågkomst, en sinnlighetens rening, en skär varelsens grundstämning, en bättre verldars ton, som aldrig kan helt bedöfvas och förklinga. Ingen historia är trivialare; och likväl, från slägte till slägte, ingen hellre både upplefvad och afhörd. – Bland de på jorden boendes antal är Thorilds Eos näppligen mera.
Enahanda förhållande inträffar i afseende på Bonde-Ståndets afslag å Utskottets tillstyrkan uti 26 §, hvilken blifvit gillad af de 3:ne öfriga Riks-Stånden. Sorn IQ. 35 och 36 §§. äro af a:ne Riks-Stånd , nemligen Borgareoch Bonde-Stånden, återremitterade, går Utskottet att med svaF bemöta de anmärkningar , hvilka blifvit vid samma §§. anförde Beträffande således först 10 §., af hvilken de yttranden, som förekomma vid sid. 43> angående ej mindre arne med Directionen öfver Bruksegares Hypotheks-cassa afslutade eontracter, än äfven den af BancoFullmägtige vidtagne åtgärd att contrahera om leverering af guldi, äro bifallne af samtliga Riks-Stånden; så har, i fråga om de af Fullmägtige, under den 26 och 27 October i843, afslutade contraeter om leverering af silfver till Banken, anmärkta; inom BorgareStåndet : att Utskottet bordt på de grunder, som blifvit anförde i Herr Foenanders vid Utskottets Memorial flf:o 27 fogade reservation, tillstyrka, det åtal måtte i och för dessa åtgärder mot Fullmägtige anställas; samt inom Bonde-Ståndet: att utredas mätte, huruvida de, som hos Banken erhållit förskotter i afräkning å en åtagen leverance af ädla metaller, an vändt dessa förskotter till uttagande af silfver från Banken.
Att Rikets Ständer icke ansett kommissionärsbefattnmgen, utom Direktionen, böra hänföras till Diskontverkens styrelse och förvaltning, är för en hvar tydligt, emedan dessa verk kunna, oberoende af sådana kommissionärsbefattningar, styras och ordnas, samt deras säkerhet vårdas lika bra, ehuru motsatsen äfven kan hända. Detta är otvifvelaktigt orsaken, hvarföre Rikets Ständer icke funnit lämpligt för dylik R. St. Justitie-0mbudsmans Embets-Berättelse till 1860 års Riksdag. 10 n öfverträdelse stadga den i Ansvarighetslagen föreskrifna påföljd, som nu af Justitieombudsmannen å mig yrkas, men hvilken endast måste tillämpas, om verket derigenom eller på annat sätt vanvårdas eller med rent uppsåt tillskyndas skada och förlust, utan har för dessa enda fall uti Reglementet influtit ett lindrigare ansvar. Det skulle väl också vara mer än orimligt, om en Direktion af Riksstånden, som befattade sig med kommissioner, skulle, i enlighet med Justitie-Ombudsmannens mening, stå till ansvar efter Ansvarighetslagen; men deremot de ledamöter uti Bankodiskonten, nemligen Bankens Juridiska Ombud (för närvarande Banko-Sekreteraren), samt 2 Banko-Kommissarier, hvilka äro särskildt utsedde af Fullmäktige i Banken och icke äro underkastade Ansvarighetslagen, för en lika förseelse, som ifrågavarande, •endast kunna skiljas från Direktionen med bibehållande af sin tjenst i Bankoverket, Rikets Ständer hafva sålunda för alla på ganska goda skäl uti föregående och 78:de § af nu gällande Reglemente hänfört lika förbrytelse till lika påföljd. Huruvida Justitie-Ombudsmannens till Eders Kongl. Majit iogifna replik från Lönekontoret i Malmö, emot 30 Kap. 11 § Rättegångsbalken, kan komma under Eders Kongl. Majits nådiga pröfning, hemställer jag i underdånighet, och anhåller derjemte att till svar derå inom kort föreläggande tid få inkomma med Rikets Ständers Revisorers berättelse om styrelsen och förvaltningen af Malmö
Den tröga svenskan behöfde framför allt upparbetas för musernas fria lekar, och hvarje tungomål och litteratur har i sin början egt sådana rena formvirtuoser, som gjort sin stora nytta, men äfven lockat verkliga skalder till rimförkonstling. Dock drabbas icke Lucidor så tungt af förebråelsen, ty man har ej uppmärksammat, att, hvad som i hans poem tager sig illa ut för örat vid uppläsningen, kan taga sig helt annorlunda ut vid musiken. Olyckligtvis känna vi ej nu till hans melodier, men sjelf har han uppgifvit sig hafva komponerat visor, och för öfrigt har väl han som så mången annan satt nya ord till redan brukliga melodier. Det är en ny sida af hans begåfning. Hans sångers hela struktur hänvisar tydligt på, att de äro ämnade att sjungas, ända derhän att på vissa ställen (»Ich liebe dich» etc.) da capot finnes utsatt i texten. Poemen skola således egentligen sjungas eller om vi få begagna uttrycket halfsjungas. De nu för oss öfverflödiga rimmen kunna då beteckna tonfallen eller ackompanjemanget. Öfver hufvud taget har poesi och musik, innan de uppdrefvos till konster, räckt hvarandra handen till menniskornas nöje. Men derigenom blir det också svårt för oss att rätt uppfatta skaldestycken, som förlorat en del af sin naturliga luft. Till och med Bellmans rykte har i någon mån lidit deraf, och det vore orättvist att ej beakta saken hos Lucidor, som har äran likna honom häruti som i åtskilligt annat. Då vi jemfört honom med Bellman, har det icke skett helt godtyckligt för att närma honom till en skald, hvars namn är så stort, att det är en heder att stå till och med i dess skugga. Det är nemligen ett faktum i den svenska litteraturen, att Lucidor är Bellmans föregångare. Hammarsköld sjelf har medgifvit, att »man i alla hans bacchanaliska qväden märker en aflägsen gryning till det egna genialiska skaplynne, som sedermera med fulländningens glans framstrålade i de bellmanska dryckesvisorna».
Så skulle det äfven möjligen kunna gå hos oss om vi låta det gynsamma ögonblicket obegagnadt försvinna. Jag anser det vara för tidigt att nu ingå i någon detaillerad pröfning af motionen; med ett par ord måste jag dock besvara en föreg:de talares anmärkn. Han har ansett taxeringsvärdet såsom en origtig utgångspunkt för den blifvande beskattningen; jag deremot vet sannerligen icke hvilken bättre man kan påfinna, såvida någon grundränta skall behållas. En annan talare har sagt alt han icke visste huru säkerhet skulle anskaffas för det kapital, som skulle betalas, dä Svenska jorden redan på många ställen vore öfverintecknad. Enl. mitt förmenande behöfves härvidlag ingen verklig in teckning, blott en upskrifning af kapitalet i jordeboken, hvarå räntan med amortissement sedan uptages på samma gång som öfrige kronoutskylder. Jag tror visserligen lika med den föreg:de talaren, att nu föreslagna skattejämkning icke kan sättas i verksamhet innan en skatteförenkling har föregått; men en sådan förenkling måste ju ske och detta snart nog. Delta tror jag vara de flestas tanke; under såda - Den 4 Januari. 29 ne förhållanden anser jag det vara värdigt detla Stånd att öfvertaga ledningen i denna stora samhällsfråga. Det kan visserligen anses förmätet af en sä ung och oerfaren talare som jag att yttra något dylikt, men, öfverlygad om sakens vigt, vågar jag likväl upmana R. o. Ad., som alllid gått främst i striden, då det gälde att värna det gamla Sveas ära, så mot yttre våld som inre förtryck, så mot despoter soni mot demagoger, att med nit omfatta den reform, hvilken, liksom de fleste verkställbara sådana, är konservativ till sitt uphof, till sitt innehåll och ännu mera till sina verkningar. n Hr Akerman, Fredr.: I motsats emot den siste Värde talaren, som uttryckt sin fägnad deröfver att denna motion blifvit framställd, måste jag uttrycka min ledsnad, att en fråga blifvit väckt innefattande önskningar, hvilkas upfyllande efter mina åsigter hörer till det overkställbara.
— Enligt senast anförda berättelser utgjorde under åren 1856—1860 rikets hela utförsel af plankor och bräder 6,668,256 tolfter, samt af bjelkar och sparrar, som näst de förra äro förnämsta föremålet för trädvaruexporten, 3,169,438 stycken, af hvilka senare icke mindre än 1,025,387 utfördes ensamt från Wester-Norrlands län, hvaremot under föregående qvinqvennium hela utförseln uppgick till 5,560,043 tolfter plankor och bräder samt 2,746,875 st. bjelkar och sparrar 44 Flottleder. Inverkan på skogarne af vissa fabriker, De betydliga arbeten och kostnader, som i de skogrikaste orterna blifvit nedlagde på strömrensningar i och för timmerflottning, jemte sjelfva flottledernas utsträckning, bidraga äfven att gifva en föreställning om trädvaruhandelns ofantliga vigt och omfång i dessa trakter. Då åtskilliga af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i sina senast afgifna femårsberättelser i detta hänseende meddelat flera upplysningar af intresse, torde derföre här icke böra saknas en kort öfversigt af de vigtigaste bland dessa. - I Norrbottens län äger flottning rum å alla hufvudelfvar och en del af dessas sidogrenar på längre eller kortare afstånd från utloppen. 1 Westerbottens län flottas årligen en mängd timmer, plankor och bjelkar å icke mindre än 11 strömmar och elfvar samt de större eller mindre insjöar, genom hvilka dessa löpa. Längden af dessa flottningsleder är i flera elfvar ganska betydlig och kan sträcka sig öfver 20 mil från hafskusten. I den mån skogarne närmare afsättningsorterna och de större vattendragen medtagas, måste de mera aflägse skogstrakterna anlitas, och bivattendragen rensas för möjliggörande af flottning i dem. Dessa rensningar hafva dock hittills skett i mindre skala och på bekostnad af sågverksägarne, hvilka dessutom i en del elfvar anbragt ganska dyrbara dammar, bommar m. m. för flottningens underlättande.
i Riksdagsordningen sig böra förnya dess förut gjorda hemställan, att berörde Memorial tillika med alla de af åtskillige Ledamöter, i anledning deraf nu afgifne yttranden måtte till StatsUtskottet remitteras. Bifölls! Å nyo föredrogs Herr Gripenstedts, Jacob, den i5 dennes på bordet lagde Memorial, örn åtgärders vidtagande till skogarnes fredande och skogsplanterings befrämjande. Herr Tham, Wollrath'. En af Sveriges angelägnaste men måhända mäst vanvårdade hushålLgrenar, är onekligen skogshushållningen, SkogsBondens vanliga yttrande, att skogen växer, medan man sofver, och hans af en misstagen egennytta härrörande tro, att svedj mde ej skadar, upplyser nogsamt orsakerna härtill; men det år ej ensamt Allmogen 30m misshushållar Den iS Februarii. 6o7 med skog. Flera städers innevånare, hvilka ägt vackra skogstrakter och skäligen vårdat dem så långe de voro odelade, hafva, sedan tillåtelse till delning erhållits, till stor del förstört skogen, för att åtkomma ett ögonblicks vinst, dels genom försäljning af virket, dels genom odling, och få nu dyrt umgälla sitt misstag; och många Possessionater hafva handlat lika ovist, utan afseende på framtiden; men häremot kunna svårligen några författningar göras, utan att på agarens nyttjande rått lägga band, oförenliga med goda lagar. Jag fruktår, att nöden blir enda lårmåstaren i afseende på skogshushållningen; det år först, då en vara märkbart stiger i pris, som omtankan vaknar att spara och försigtigt använda den. Likväl finnasorter, der skogens vårdande redan år allmånt både bekant och verkståldt, och torde jag få nämna Nora Bergslag såsom ett bevis på omtänksam skogshushållning; men behofvet af och stigande pris på skogsefFecter åro härtill orsaken. Jag kan som exempel nämna, att en stig kol emellan Bergskarlarne betalas med nära ett Skeppund Tackjern, eller circa 7 R:drs värde.
När de nu voro framme, blef stor glädje öfver hela konungens gård, att hofmannen kommit tillbaka; ty alla höllo honom kär, förutan hans broder, den elake stallsvennen. Konungen gick derefter att skåda sin unga brud, och det tycktes honom, att han aldrig hade sett en fagrare qvinna. Men vid han skulle tala henne till, se! då kom den förtrollade buren tillbaka, och ingen kunde öppna låset, utom allenast han, som frälsat prinsessan ur jättens våld. Nu förstod konungen, att mön icke var bestämd att tillhöra honom. Han lät derföre tillreda ett präktigt bröllop, och gaf konungsdottern till brud åt den raske hofmannen, som för henne hade genomgått så mycken farlighet. När brölloppet hade stått med lust och lek i långan tid, tog konungen farväl af dem begge, och sände dem med stort följe hem till prinsessans fader. Här blef icke liten fröjd öfver hela riket, att konungen hade återfått sin enda dotter. Men hofmannen och hans gemål lefde lyckligt tillsammans i många, många år. Och när konungen, som var prinsessans fader, blef död, vardt hofmannen tagen till konung öfver riket. Der lefver han, efter hvad jag hört sägas, och styrer landet lyckosamt ännu i denna dag. Half-Trollet, eller De Tre Swärden. Ifrån S. Småland. Åtskilliga liknande drag förekomma i inledningen till den Se GRIMM, ~Kinderund Haus-Märchen~, Th. II, N:o 90, ss. 24-34. Det var en gång en smed, »och mången är väl det», såsom alla sagor pläga begynna. Han hade lyktat sitt vår-arbete, och skulle ge sig ut åt skogen att hugga ved till en kol-mila. När han ätit dagvard och var tillreds att gå, sade han till sin hustru: »du kommer väl till mig med middags-mål, ute vid tall-dungen?» Qvinnan lofvade göra såsom hennes man hade sagt. Smeden gick derefter åt skogen, och begynte hugga. När det nu led emot middagen, kom hans hustru, såsom det tycktes, till honom med mat. Mannen åt.
Då uti 48 § 1 mom. föreskrifves, att i hvarje diarium bör intagas eller bifogas förteckning med kort rubrik å de mål, som från föregående år finnas oafgjorda och uti nästförflutna årets arbetsberättelse balanseras; lärer val meningen häraf vara, att äfven sådana mål skola i ett följande års diarium öfverföras, hvilka ännu icke blifvit färdiga till ytterligare handläggning af Länsstyrelsen, och således ej heller af dess åtgärd för närvarande bero. Men i sådant fall komma vid Landskantslierna att från år till annat öfverföras lagsökningar, i hvilka ingenting annat förelupit, än att den ingifna ansökningen är utställd till gäldenärens hörande och vid hvilka vidare åtgärd ej äger rum, innan antingen förklaring eller ock bevis på delgifvande! inkommit. 1 ganska många dylika mål inträffar dock aldrig någotdera, emedan godvillig liqvid i stället mellankommer; och alla dessa mål hafva hittills blifvit lemnade utan all vidare åtgärd, således ej heller öfverföring i nytt diarium. Någon olägenhet häraf har Säkerligen icke inträffat eller kunnat inträffa, då ärendena alltid blifvit till åtgärd företagna, så snart sökanden visat sig hafva fullgjort delgifningsskyldigheten, elier ock den lagsökte dessförutan inkommit med förklaring. Skulle nu icke destomindre alla dessa mål öfverföras i följande års diarier och der framgent (d. v. s. ofta för alla kommande år) qvarstå, så länge de vöre oafgjorda; så uppkomme ofelbart en förfärlig tillökning i diariernas vidd, äfvensom i diarieförarnes besvär; och snart blefve det nödvändigt att föreskrifva någon ny utväg till vidlyftighetens minskande. Denna blefve t. ex. att belasta sökanden med skyldighet att inom viss tid ingifva communicationsbevis eller uttryckligen frånträda sin talan; och med detta ökade besvär vore dock för sökanden ingenting vunnet, och den gräns, som derigenom sattes för Landskansliets ökade besvär, afhulpe dock icke på långt när hela den onödiga tillökningen.
Om t. ex. en orklös far eller mor, »om Bodde i en församling, ville flytta till en annan, der en anhörig lill den orklöse hade sin bostad, så skulle sådant kunna, på grund af detta förslag, vägras, hvilket vore obilligt och omenskligt. Frih. Sprengtporten» förslag har deremot den förtjensten att icke förhindra den fria flyttningen, erne - 436 D e o >3 Mars f. ro. dan den högre beskattning, som skulle kunna efter arbitrage åläggas en husbonde, som i mer eller mindre mån genom sina tjenstehjon betungade fattigvården, drabbade lika, antingen han toge sitt tjenstefolk från andra församlingar eller ifrån den, hvarest han sjelf hade sin bostad. Slutligen oell då Frih. Sprengtporten på Hr von HartmansdorfFs framställning öfvergatt från första förslaget, som var af underhållskostnaden, till ^ deraf; så tror jag att han gått för långt, helst Utsktn endast föreslagit för 5 år, och man således komme att betala hälften mera än man i proportion skulle betala. Jag hemställer alltså, om ej det vore skäl att återgå till det första förslaget, som var och hvilket synes mig vara tillräckligt. Frih. Sprengtporten: Det vore visserligen ganska lyckligt, om man kunde i lagstiftning alltid vara så bestämd, att man ej behöfde lemna åt domaren någon latitud för dess omdöme; men då detta är omöjligt, äfven i frågor, som mera röra menniskors lif och välfärd, så kan det så mycket mindre synas klandervärd!, att denna pröfningsrätt finnes i tillämpningen af en lagstiftning, sorn närmar sig de förhållanden, hvilka angå utöfningen af de christliga pl ig ter, som snart sagdt ligga inom familjens område.
Den 19 Martn. tto Af den 4. dennes, angående väckt fråga om förhöjning uti de för Riksens Ständers Revisorer af StatsBancooch Riksgälds-' Verken anslagna arfvoden. 2:0 Af den 10. dennes, angående Jusfering inför båda Utskotten gemensamt af de föreskrifter, som skola gälla lör Riksens Stan; ders båda PenningeVerk. Föredrogos å nyo och gillades följande från StatsUtskotcet inkomna samt den 14. och eftermiddagen den 17. dennes på bordet lagda Utlåtanden : 1:0 Af den 4» dennes, angående nödiga Medel till Drottningholms Broars iståndsättande. 2:0 Af samma dag, angående ny Stats re? glerande för Giipsholms Slottsoch Djur3 gårdsBetjening. 3:0 Af den 5. dennes, i anledning af Riksdagsmannen Eric Mörtbergs Motion , om förändring i Roteringen vid Westerbottens Regemente. 4:0 Af samma dag, öfver Riksdagsmani nen Jon Jönssons Memorial , angående KronoTiondeSpannmålens utgörande till Stockholms Stora Barnhus. 5:0 Af samma dag, i anledning af Herr Landshöfdingen, Friherre B. W: Focks Motion, 282 Den 19 Martil. angående en till Upsala Barnhus donerad Kronofordran. 6:0 Af samma dag , angående Riksdags; mannen Johan Olsson Longbergs Memorial , att tå betala Osmundsjernet elter Kronovärdi , utan någon förvandling efter Markegång, 7:0 Af samma dag, i anledning af Riksdagsmannen Anders Sandstens Memorial, an, gående Ädelforss Guldverk. Föredrogos å nyo StatsUtskottets, den 4.' dennes afgifna , samt den 14. i samma månad på bordet lagda fem serskilda Memorial , innefattande svar på Återremisser af Utskottets, den 23. och 31, sisth Januarii meddelte Utlåtanden : ro Angående förhöjning uti Postskjutsnings-legan. 2:0 Om bidrag af allmänna Medel till fullbordande af Hamnbyggnaden i Malmö. 3:0 Angående föreslagen rättighet till Skattelösen af LotsHemman. 4:0
Det hörer verkligen till hutvudgrunderna i Särskildta Utskottets Betänkande, att den, som skall j Domstols-väg pröfva ett mål , anses icke behöfva förstå annat, än Lagfarenhet, och följakteligen kunna umbära sakkännedom. Fastän jag icke varit al denna mening, och högeligen bestrider den, tror jag likväl att, då Ridderskapet och Adeln bifallit Särskildta Utskottets Betänkande i allmänhet, lärer äfven detta, som blott innehåller en partiel tillämpning deraf, icke kunna annat än antagas. Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde Proposition till bifall af Lagoch Oeconomie-Utskottens förevarande Betänkande, hvilken Proposition med Ja besvarades. Företogs till pröfning Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 5 dennes Under N:o 348 afgiine, samt den g derpå - Den 10 December f. ift. 747 följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut medcieldte Betänkande, angående fast egendoms försäljning genom Lotteri. Herr von Hartmansdorff'August: Ut skotten hafva i närvarande Utlåtande lörblifvit vid deras föria yttrande, som går derpå ut, att Utskotten väl , i sjelfva verket, ogilla fast egendoms försäljning å Lotteri j man anse, oaktadt skadligheten deraf, dock möjligt, att Kongl. Majit kunde behaga bifalla densamma. På det att skadan, i sådan händelse, ej måtte göras mot lagens föreskrift, hafva Utskotten inkom, mit med förslag tili Lag-förändringar. Innehållet af Ständernas yttrande till Kongl. Majt öf-, ver detta ämne skulle således i sjelfva verket blifva följande: Vi anse saken skadlig, och önska fördenskull, aft Eders Majit icke måtte utföra den. Men om Eders Majit likväl behagar så göra, vilja vi i underdånighet uppgifva det sätt, hvarpå skadan må RiKet lämpligast tillfogas.