Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lm för de här nämde Fabriguer och Förädlingswerk endast tillwerknings-quankitet» skall uppgifwas af' stommirteen l den On ber de äro belägna, huru blifwer det dä möjligt för Taxerings - Coinmittee i annan ort, att med någon säkerhet bedöma be» tiga stal undandrager sig iftägarvar mde befattning, och a den an/ra finner Utskottet flere becänkligheter möta för en sadan föreskrift, hwarige» nom den, som blefwe wald till Taxeringsman, skulle wara föranläten offentligen uppgifwa de or aker som föranleda till afsägelse» derifrän; hwadau Ucstotcet ej kan understödja Anmärkningen. 6. Mom. Dä detta moment endast handlar om den bewillning, som cilliai. Art. bör utgöraS, och deremot de uti r. Art. 2. Mom. nämde afgift ter äro af en särskild beskaffenhet, hwilket äfwen uti ingressen till sistnämde Art. är uttryckligen bestämdt; finner Utskottet det projecterade Tillägget icke nödigt. 7. Mom. I Utskottets tanka, är denna Anmärkning grundad, och fär Utstottct derföre föreflä, att efter orden: endast tillwerkmngens betxdligr-et elke quantikek, mä tilläggas orden: jemte tillwerkmngö kostnaden. * 678 Den ss September. källna inkomsten af sädane Werk, dä Committeen icke äger kännedom om Tjllroerk, ningy - kostnaderns som pa vljkq Orter sä betydeiigen variera? Det lärer derföre -lifwa vundwikeligen nödigt, att icke allenast Mwerknin, gens quantitet wid ifrägawarande Werk, utan jemwäk tillwerknings. kostnaden, bör af »vederbörande Bruksbetjening uppgifvas samt afCommitteen > Districtet pröfwqs och bestammas. r r. Mom.
Konstnären sattes på den andra platsen, och på den första sattes dilettanten, icke ens dilettant i det ämne som här var i fråga, utan i ett helt annat, i skämtsam figurteckning. Sämre hade dock valet kunnat utfalla och sämre har det förut utfallit. Det är länge sedan, förr. än i dessa dagar, någon byggnadskonstnär sattes till styresman för det embetsverk som skall vaka öfver den svenska byggnadskonstens rätta handhafvande. Krigsmän och hof-män ansågos böra dertill utses. KabinettskammarherrenDardel var hofman och hade varit krigsman, men, som sagdt, derjemte glad tecknare och, hvad vigtigare var, en verklig konstnärsnatur, en som varmt älskar konsten och känner hjertligt deltagande för konstnärerna. Icke rådde han för att han sattes till ett embete, der han egde ensam beslutande rätt i ett ämne som han omöjligt kunde rätt förstå. Han ville icke göra sin kunglige vän och gynnare emot, och då kung Karl hade sagt: Nu har du varit mi-litär-attaché, nu skall du bli öfverintendent — så gick det icke för sig att göra invändningar. Men om man känner hr Dardel, så vet man nog, att han sjelf erfor en mindre behaglig känsla. Han är, säga alla som hafva haft äran att komma i beröring med honom, allt för intelligent och allt för human för att icke sjelf många gånger hafva insett att han kommit på orätt plats. Nu är han der icke längre. Han har lemnat platsen med allmän aktning för sitt konstintresse och för sitt flärdfria, älskvärda väsen. Men måtte han hafva varit den siste icke-arkitekten på öfverintendents-stolen! Utnämnes Helgo Zettervall, den utmärkte arkitekten, skref en okänd författare i denna tidskrift för ungefar ett år sedan, till öfverintendent, så har den fosterlandsälskande konstvännen onekligen anledning att känna sig belåten. Deruti instämmer jag. Nu är hr Zettervall verkligen utnämnd, och det har väckt stor belåtenhet. Något, kanske icke så litet, bör väl den nye öfverintendenten kunna uträtta, hvad det offentliga byggnadsväsendet vidkommer. Med det enskilda är det kinkigare. Det beror åtminstone icke omedelbart på öfverintendentsembetet eller kanske ens på våra arkitekter i allmänhet.
Majits Nådiga Stadga af den 31 Januari 1855 om mått och vigt, som i Kongl. Maj:ts under samma dag utfärdade nådiga Instruktion för justerare, hos Kongl. Majit gjort underdånig framställning om nödvändigheten att skyndsamt anskaffades, för General-landtmäteri-kontoret, ytterligare en vid justeringarne derstädes behöflig sats likare och modeller för de nya måtten och vigterna, äfvensom för de 24 Provins-landtmäteri-kontoren, fullständiga satser sådana likare och modeller, jemte erforderliga justerings-instrumenter; och hade bemälte Öf - Stats-Utskottets Utlåtande M 222. 3 ver-direktör dervid i underdånighet anmält, att, enligt ett af Mekanikus 0. P. Hamberg gjordt och af Ofver—direktören antaget anbud, hvilket understeg de af åtskilliga andra tillverkare uppgifna priser på dylika artiklar, kostnaden för hvarje sats likare och modeller m. m. skulle komma att uppgå till 440 R:dr B:ko och således för alla 25 satserna till 11,000 R:dr; hvarjemte för anskaffning af ändamålsenliga lådor, deruti omförmälda dyrbara och ömtåliga instrumenter borde hos Provins-landtmäteri-kontoren förvaras, samt till kostnader för samma effekters försändning till dessa Kontor erfordrades ett belopp af omkring 2,300 R.dr; hvadan hela kostnads-beloppet kunde ungefärligen beräknas uppgå till 13,300 R:dr B:ko. Med anledning af denna framställning har Kongl. Maj:t föreslagit, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:ts nådiga disposition anvisa ett kreditiv af Tjugu tusen Riksdaler R:mt, att för ifrågavarande ändamål, i mån af behof, mot behörig redovisning användas. Som de i ofvanstående nådiga proposition uppgifna kostnader äro föranledda af de författningar, Kongl.
Af Herr Biskopen Doctor Hedren: ”Jag reserverar mig emol det nu fattade beslutet, med vördsamt tillstyrkande, det Rikets Ständer ville, på de för enkan Gyzander anförde ömmande skäl, äfvensom vid betragtaride af flere härvid icke nog tydligen utredda rättsfrågor, medgifva eftergift af den bemälda enka och öfrige sterbhusdelegare ådömde ersättning, isynnerhet som den uti samma summa beräknade räntan, såsom af sterbhusdelegarnes åtgärder ingalunda beroende, är icke allenast obillig, utan äfven rättsvidrig.” Af Herr Doctor Björkman, Herr Doctor Agrell} Herr Prosten Afzelius och Herr Schartau_, hvilken sistnämnde ansåg, att för handen varande ömmande omständigheter innefattade anledning att föreslå eftergift åtminstone af den upplupna räntan. Ank, till Exp.-Utsk. den 29 Maj 1841, kl. 12 midd. Memorial, angående verkställd omröstning öfver den i Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorial, JS:o 195 upptagne Voterings-proposition. Sedan Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet bifallit Stalssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens hemställan i Utlåtandet, N:o 135, alt Rikets Ständer mätte uppföra å 9:80 Hufvud-Titeln ett anslag af 3ooo R:dr att ställas lill Kongl. Majrst Nådiga disposition, för att derigenom befordra fiskeri-näringen inom Riket, men Borgare-Ståndet bestämt Stats-Utskottets Memorial, N:o 554- 5 samma aaslag till 5ooo R:dr oell delta beslut blifvit efter skedd inbjudning från sistnämnde Stånd bi träd t af Presle-Slåndet; så bafva bemälde Utskott hemställt, uti Memorialet N:o ig5, alt denna fråga må genom votering i Förstärkt Stats-Utskolt afgöras.
Nådiga pröfning och åtgärd; och den sednare, att han instämde uti Herr Biskoppen Doctor von Rosensteins berörde tillstyrkande, med förklarande tillika, att någon betänklighet icke borde möta för biträdets utgörande, åtminstone såsom Lån, hellst om Församlingarne, genom, vänligt Sockenstämmo beslut, åtoge sig att gemensamt ansvara för den ifrågavarande Summan, något derutöfver icke borde utaf Församlingame äskås. f24 ' Den J9 Februaril. 6:0 Aj den 16 i denna Manad, i anledning af gjorde Motioner, om Pensioner för Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen Oscars f. d. Lärare 5 deruti Utskottet tillstyrkt, att för Herr Regerings-Rådet leMoine samt Herr CancellieRädet Tannström, hvardera mätte beviljas en ärlig Pension af 1500 R:dr Svenskt Banco, sålunda att Herr Regerings-Rådet leMoine må oafkortadt ehvad han vistas innom eller utom Riket uppbära Pensionen, likväl i sednare fallet äfven beräknad uti Svenskt Banco till nämnde belopp, samt att i händelse Herr CancellieRådet Tannström, till något Embete med Lön på Rikets Stat befordrades, Pensionen komtne, likmätigt de härom gällande Författningar, att räkoas under lönen så länge han sådan åtnjuter, men att om han derifrån afginge, Pensionen borde Herr Canceiiie-Rådet å dess lifstid tillgodokomma; och hvad anginge Herr DomProsten Doctor Wallin, hvilken varit Hans Kong!. Höghets Religions Lärare, hade Utskottet väl föreslagit det Riksens Ständer måtte gifva honom något särskildt vedermäle af deras erkänsla , derest icke Herr Doctorn genom det Embete han innehafver, funne sig i den lycklige ställning att han icke lärer vänta någon annan, än den ypperliga belöning han redan njuter i hugkomsten af det förtroende han ägt och framgången af sitt bemödande, samt uti det odelade bifall han af Kongl. Maj;t och af Nationen fått uppbära. 7:0
Skulle nu BondeStts beslut antagas, så, och med förutsättning af jemväl räntans inteckning, medgifver jag, att Riksg.cont, vore betryggadt; men någon trygghet för öfriga borgenärer funnes deremot icke. Om det för statsmagten ock må anses likgiltigt, om föreningar, som uppstå af egna krafter, Den a? April e. m. 3n äro möjliga eller icke, så måste dock icke samma förhållande äga rum med sådana, som staten sjelf uppammar. Hr Rosenblad har fästat sig dervid, att skyldigheten af delaktighet i reservfonden icke blifvit rättad efter beloppet af innehafvande lån, utan elter den pantsatta egendomens värde. Anledn. härtill är den, att Utsk. ansett det vara redigast, att delägare i föreningen på en gång lemna inteckning i den största lånesumma, som kan erhållas. Man kan då, i män af behof, assignera derpå Någon olägenhet härutaf kan jag icke inse; ty antingen behöfver jag icke låna, och då är det mig likgiltigt, om egendomen är intecknad eller ej — inteckningskostnadcn är det enda, som härvid förloras —, eller ock behöfver jag låna, och då undfår jag lån i föreningen på hilliga vilkor förr än hos någon annan. Dessutom medför alltid hvarje nytt lån nya kostnader. Jag fortfar, af alla dessa skäl, att yrka bifall till Utskts förslag. Hr Rosenblad: Jag är af den siste talarens anförande ytterligare öfvertygad, att Utsk. hellre vidblifver sina grundsatser, än rättar sig efter R. St:s beslut. Hos dessa har nemi. den sats gjort sig gällande, att vid de tillfällen, då staten lnellankommer, äger den att fordra garanti för möjliga för-* luster, men intet vidare. Utsk., som inom sig ansett, att hypolheksföreningar hellre borde genom egen kraft uppkomma, hafva fortsatt rättat sina åtgöranden derefter. Men jag frågar, om man väl behöfver större säkerhet, än jag föreslagit? Åtminstone behöfver den icke för Riksg.eontts fullkomliga betryggande.
En ny refning skall göra detta lätt föreställer man sig, kanhända; men jag tror deremot att det icke är möjeligt att förrätta en refning, som icke inom få år, behöfver göras om igen, och hvilken grund skall man då bygga på? Att, såsom Biskop Almquist förmodat, detta vore sättet att bereda en nedsättning uti Afrads, Kronotionde och Roterings afgifter m. m., kan jag icke medgifva. Oaktadt den vördnad jag hyser, så väl för Biskop Almqvists person som för det Utskott som understödt hans motion, fruktar jag att Den 2t Maji f, m, Herr Biskopens förslag, så i politiskt sorn Statsoeconomiskt afseende , icke bör antagas. Jag anhåller vördsamt om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till afslag på StatsUtskottets Betänkande. Grefve Hard, Carl Gujiaf, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande; (Se Bilagan N:o 2.) Herr Bruncrona, Nils uppläste följande: (Se Bilagan N:o 3.) Herr Tham, Mollrath'. Vid det så ofta och idkeligen omtalte förslaget, att förvandla all jord i Sverige till lika natur, för att såmedelst tillvägabringa en jemnare beskattning, lärer man ej böra uraktlåta att afse frågan om äganderättens Helgd. Det är genom arf, köp, gåfva eller testamente, som innehafvarne kommit till ägo af deras jord , och jag tror derföre, att hvarken naturlig eller constitutionell lag kan leda till den tankan, att utan ersättning beröfva dem deras välfångna egendom. Biskop Almquist har af sådan orsak föreslagit, att Staten skulle genom frivilliga öfverenskommelse!’ bereda sig tillfälle, att inlösa den privilegierade jördens företrädes-rättigheter, samt att ett årligt anslag i sådant ändamål borde afsättas. Han har trott, att en minskning af Statsbördorne derigenom skulle åstadkommas. Han har således glömt, 423 Den 21 Maji f m. att en årlig fond skulle af de öfrige skattdragande sammanskjutas till anskaffande af löseskilling, eller hvarifrån skulle väl denna eljest komma?
Att antaga samma tid för utlåningens upphörande torde deremot icke vara lämpligt. För granskning och komplettering af lånehandlingar, ingifna mot slutet af den bestämda sista inlemningstiden, åtgår veckor, till och med månader; och då den för ifrågavarande lånerörelse afsatta fond ej bör öfverskridas, lärer det vara nödigt att framskjuta tiden för utlåningens upphörande till nästa års utgång, på det att så många, möjligen ske kan, må erhålla de sökta lånen. Fonden för belåning af fast egendom på landet lemnar visserligen god tillgång, nten så icke fonden för belåning af fast egendom i städerna. Den förra skall, efter iakttagande af den för detta år föreskrikta innehållning, vid samma års slut, utvisa ett belopp af 7,000,000 R:dr. För närvarande uppgår utestående beloppet af dessa lån till omkring 6,700,000 R:dr, hvadan å fonden förefinnes en besparing af 300,000 R:dr, som kan till utlåning användas. Deremot äro redan, i saknad af tillgång, ansökningar om lån från fonden för stadsfastigketsbelåuing, hvilande till belopp af 180,000 R:dr, af hvilka allenast en ringa del skulle, inom den summa, hvartill fonden för denna belåning får uppgå eller 1,000,000 R:dr, kunna utgifvas, om utlåningen upphörde före 1864 års utgång; men i detta fall bör det kunna antagas att ett större antal af de sökta lånen varda utgifna. Osannolikt är det ej heller att, derest Hypotheksförening för rikets städer, om bildande hvaraf fråga är, snart skulle komma till stånd, flertalet af Bankens låntagare och lånsökande, tillhörande fonden för stadsfastighetsbelåning, öfvergår till bemälde Hypotheks-förening. Af hvad sålunda anfördt blifvit, hemtar Utskottet anledning för framläggandet af följande förslag till föreskrift i blifvande Banko-reglemente: 21:o. Mom. 1.
Nu har ingen föreslagit ändringar i, eller begärt återremiss af EkonomiUtskottets förevarande Betänkande; och fråga är således blott om att utan tillsats eller förändring förkasta detsamma. Härå har också Herr Grefven och LandtMarskalken fram - i4o Den 9 Ja nu ari i. ställt proposition, hvilken, som jag tyckte, hesvarades med Ja. Herr Hjerta: Jag är till alla delar förekommen af Grefve Posse. Da någon förändring i Betänkandet härstädes icke blifvit föreslagen, kan visserligen proposition till dess förkastande utan återremiss framställas. För öfrigt kan jag dock ej neka, det jag instämmer i Herr Cederskjölds goda afsigt att förekomma förhastade beslut och bereda tid till communication med öfrige Stånd, för att vinna enhet i besluten. Men då ej någon begärt ändring i ordalagen uti Betänkandet, så anser jag hvad här blifvit yttradt i sjelfva saken ej hindra, att Utskottets Förslag genast må förkastas. Friherre Cederström: Discussionen omfattar nu endast en fråga angående rigtig tillämpning af Grundlagarne. Herr Cederskjöld har trott, att Utskottens Förslag ej kunna i Ståndens Plena första gången alldeles förkastas, utan alltid böra återremitteras, innan de få afslås. Hade han dock fästat litet mera uppmärksamhet vid de af honom sjelf, ur 56 RegeringsFormen, uppläste orden: ”Göras dervid (Utskottens ”Förslag) i Ståndens Plena sådane anmärkningar, som hindra antagandet, erliållc ”Utskottet del af desse anmärkningar, för ”att derefter Förslagen ytterligare granska ”och jemka;” så skulle han hafva funnit, Den 9 Januarii. att detta ej har afseende på annat, än då Stånden önska antaga Utskottens Förslag med förändringar. Då fråga väckes orri rättelse eller ändring i ett Utskotts Betänkande, skall återremiss ske; men i annat fall äga Stånden ovilkorligen rätt att första gången antaga eller förkasta det i sin helhet. Herr Cederskjöld:
Siats-Kontoret anbefalldt att afgifva utlåtande öfver de delar af förslaget, hvilka röra kontrollen å uppbörden af stämplade pappersafgiften samt redovisningen derför. i835 den 9 Maj ånyo anmäld och allmän Kungörelse utfärdad. lil :o i anledning af Kongl. Majrts Nådiga proposition om medel för undsättning i svårare missväxtår. Bit. till R. St. Just. Ombudm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1840• i835 dea 21 Mars i underdånighet anmäld. Med gillande al Rikets Ständers beslut, blef innehållet af Rikets Ständers skrifvelse Stats-Kontoret meddeldt, jemte föständigande att till Riksgälds-Kontoret leveréra allt hvad som af Spanmåls-Kreditivet inflyter utöfver 5o,ooo R:dr, som borde hållas på serskild räkning disponible för tillfälliga undsättningar. 112:0 angående upphäfvandet af den medgifne tullfria införseln af kolonial-varor från Norrige samt om inskränkning i qvantiteten af spirituosa, som tullfritt må på en gång från samma land hitföras. i835 den 21 Mars i underdånighet anmäld. General-Tull-Styrelsen anbefalld alt underdånigt utlåtande afgifva. i835 den 4 November ånyo i underdånighet anmäld, då Kongl. Maj:t fann Rikets Ständers berörde framställning icke föranleda till någon åtgärd. 113:0 i anledning af ej mindre Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse rörande eldsvådan i Wenersborg än ock Kongl. Maj:ts sednare aflåtne Nådiga proposition om låneanslag till återuppbyggande af nämnde stad. 1835 den 21 Mars i underdånighet anmäld. Vederbörande till efterrättelse försländigade 0111 hvad Rikets Ständer härvid beslutat.
Och då derjemte Utskottet, under öfverläggningen orri grunderna för allmänna bevillningen velat bringa tili enhet den uti Bevil Inings-Stadgan på några ställen redan antagne princip, att 50 R:dr skulle utgöra den maximi-summa, hvaraf bevillning ej borde i vissa fall beräknas och Utgå; Så har ock, i öfverensstämmelse härmed, Utskottet antagit, att inga andra testamenten till oskylde personer, vare sig åt Tjenare för trogen tjenst eller af hvilken annan egenskap som helst, böra från chartering frikallas, än endast de, hvilkas belopp icke uppgår i värde till nyssnämnde summa, /. 5. Uti en från Högvördige PresteStåndet till Utskottet remitterad Motion, har Herr Doctor Häggblad, efter en korrt framställning om olämpligheten af all beskattning, tagen af Statens Embetsoch Tjenstemän i allmänhet, hufvudsakligen anmärkt till ändring den, i hans tanka, allt för höga Chartas-Sigillatasafgiften för Tjenstefullmagter, då den skall utgöras med 6 procent af lönebeloppet, hvarigenom, tillagde Cancellie-gebuhr , Vadstena Krigsmanshusafgift, Sigillpenningar och Lazarettsafgift, Staten återtager 15 ä 16 procent af den för ett år anslagna lönen; utur hvilka skäl Motionairen yrkat, att ChartasSigillataä Bevillnings Utskottets Betänkande N:o 15. 13 afgiften för sådana Fullmagter måtte antingen alldeles upphöra eller åtminstone nedsättas till 3 ä 4 procent af den Lön, som åtföljer tjensten , hvarå Fullmagt erhålles ; Uti hvilket anförande Herrar Doctor Fellenius, ContractsProsten Heurlin och Kongl. Ofver-Hofpredikanten Hedrén sig förenat. Med afseende å hvad sålunda blifvit moriveradt, har Utskottet funnit med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att CharoeSigillatoe-beloppet å Embetsoch Tjenstemäns Fullmagter bör nedsättas från 6 till 5 procent af de Embetet eller Tjensten åtföljande Löneförmoner.
Hantverkare och fabriksidkare som inför och säljer varor som liknar vad de själva tillverkar döms för lurendrejeribrott. Döms han flera gånger, förlorar han rätten att driva sin näring Den som missbrukar sin nederlagsfrihet bestraffas med ärans och näringens förlust. § 12 Görs beslag av ämbetsman och beslagaren tiger med godset bötar han 100 riksdaler, hälften till angivaren och hälften till närmaste lasarett eller barnhus. Han ersätter det undanhållna godset. Tjänsteman vid tulloch lotsverket, som undanhåller gods mister så väl beslagarandel som tjänsten. Han skall ersätta värdet och straffas med 6 eller flera månaders allmänt arbete. § 14 Månglerskor eller andra personer, som finns i staden, och utbjuder förbjudna eller tullförsnillade varor skall genast fasttagas och dömas efter denna artikel. § 16 Det gods som beslagtas, skall upptecknas av domstol i närvaro av ägaren och beslagaren. 3 lämpliga personer skall värdera, en tillsatt av domstolen och en av vardera parten. De förrättar prissättningen under ed. § 17 Beräkningar hur varans värde påverkar arbets straffets längd. Ingen bör dock hållas längre än 3 år. Arbetet bör den brottsliga undergå vid Karlskrona eller Vadstena. Kvinna arbetar vid spinnhus om hon inte kan inrymmas i länets korrektionshus eller enskilda arbetshus. § 18 Den som påträffas med otillåtet gods har rätt att ställa borgen för böterna. Är värdet så stort att han inte kan undgå urbota (som inte kan straffas med böter) ansvar, skall han hållas under bevakning tills domstolen sammanträtt. § 19 Den som köper en lurendrejad vara mister den och bötar dess halva värde. § 20 Den som har försäkrat förbjudna varor, som inte blivit tullade, får ingen ersättning vid sjöskada eller olycka, och kan inte återfordra försäkringspremien. Premien delas mellan försäkringsgivaren och närmaste lasarett eller barnhus. § 21 Lurendrejat eller tullsförsnillat gods, nytt och obrukat som finns i sterbhus, anses inte som laglig egendom och kan inte ärvas om värdet uppgår till 100 riksdaler. § 22 Lämnas lurendrejat gods som pant för lån är det förverkat.
Domaren har egentligen icke skyldighet att i dessa fall utöfva tillsyn, förr än klander blifvit framstäldt nf anförvandt mot förmyndaren; och den klagan, sorn höjt sig, torde egentligen äga sin grund deri, att anförvandter för Den 23 Augusti f. ra. a65 för litet brytt sig om att infordra förmyndare-redogörelser och måhända för litet vårdat deras controllerande rätt; men på 1600-talet inrättades för Stockholms stad én särskild förmyndare-kammare, som fick sig anförtrodd icke blott öfver förmyndarevården, utan jemväl den administrativa’vården äfvensom domaremakt i sådana frågor. IN timerå är Stockholms förmyndarekammare en välgörande inrättning, derföre att den förestås af utmärkt moraliska personer; men tider hafva funnits, när förmyndarekammarens välde var ett verkligt ondt, hvaröfver allmänna rösten ofta höjde sig. — Att åstadkomma förmyndarekamrar på landet; har comiterade ansett rent af omöjligt, derföre, att om man icke kan ålägga andra än slägtingar att taga vård om ornyhdige personers val, så kan ilian icke heller, med beståndet af Svensk lag, dertill tvinga någon annan. Det visar sig föga sannolikt, att någon skall vilja gå in på att blifva ledamot af en förmyndarekammare, utan att få en mot besväret alpassad fördel, utan ersättning för sitt bestyr. I Slockholm bardet varit län att bestämma en sådan ersättning derföre, att pluraliteten af sterbhus i Slockholm visa behållning och den förmögne ersätter livad soiii icke erhålles af den fattigare. I landsorten åter är förhållandet motsatt; der skulle omöjligen någon ersättning vara att påräkna. Men detta är icke det enda hindret. Nalman vill uppgöra utvägar till förmyndarekamrars inrättande, så möter först den betänkligheten, om de skola blifva administrerande eller blott controllerande. I Stockholm är förmyndare-kammaren till den grad administrerande, att en fader har i sin förmyndarevård öfver sina barn ingen rätt till någon åtgärd, utan att förmyndare-kammaren öfver verkställigheten deraf beslutat.