Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som instämmer i Utskottets, af Borgare-Ståndet gillade mening, att Stenkolstjära. tull icke bör ega rum vid införsel af “Stenkolstjära", röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, på sätt de öfriga Stånden beslutat, den förra införselstullen derå, 25 öre centnern, att bibehållas. 35:o. Den, som godkänner Utskottets förslag, hvilket Borgare-Ståndet biträdt, Svafvel. att, sedan för Siciliansk Svafvel tullfrihet vid införsel redan tillförene varit medgifven, sådan afgiftsfrihet bör få tillgodonjutas jemväl för rubriken “Svafvel, andra slag," röstar Ja; Svafvel blomma. Wiémut. Frukter och Bär samt Grönsaker. 1"2 Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 13. Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bör, enligt de tre andra Ståndens beslut, don nuvarande införselstullen å sistberörda artikel, 1 öre skålpundet, fortfara. 36:o. Den sorn anser att Utskottets, af Borgare-Ståndet antagna, förslag om tullfrihet vid införsel af “Svafvelblomma11 bör bifallas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, förblir, enligt de öfriga Ståndens beslut, den förra tullen derå, 2 öre skålpundet, fortfarande gällande. 37:o. Den som, lika med Borgare-Ståndet, biträder Utskottets mening att för “Wismut11 bör medgifvas tullfrihet vid införsel, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej ; Vinner Nej, kommer, på sätt de tro andra Stånden beslutat, den för sagda artikel nu stadgade införselsafgift, 14 öre skålpundet, att bibehållas.
Denna praktiska svårighet är ju redan alltför oöfvervinnelig. Men utom detta hinder företer sig mot Hr Anreps förslag en annan högst vigtig invändning, ithy att förslaget sä till vida innefattar en stor och påfallande orättvisa mot de efter 1809 adlade ätter, att dessa blott med en ledamot skulle ingå i antalet riddersmän, hvardera, alltså med ett ringa fåtal i jemförelse med ledamöterna, tillhörande äldre ätter. Jag tillhörer sjelf en ätt, som räknar mycket talrika medlemmar; jag skulle således genom ett bifall till Hr Anreps förslag tillskynda min slägt en förmån; men jag vill ej göra det, när det skulle ske på bekostnad af hvad som synes mig rätt och billigt. Hvad åter beträllär Gr. Liljencrants’ lörslag, så har jag redan under förmiddagens plenum uttalat mina betänkligheter mot den tanke, som för detsamma ligger till grund, för så vidt den är gemensam med grundidéen till det likartade förslag, som då af en annan, likaledes högt aktad, ledamot framställdes, och 110 Den 7 April e. m, sorn nu jemväl kommer under öfvervägande. Jag anser allt sådant, att jag så må säga, liopskrvmpande af R. o. Adis beslutanderätt-egande personal vara ingalunda förenligt med Ståndets sanna fördel. Nitet och intresset för dess angelägenheter koncentrerades för mycket i de utvaldes personer; alla öfrige brydde sig snart ej mera derom, och infunne sig ej ens vid valen, långt mindre vid de påföljande öfverläggningarne, vare sig att dem godhetsfullt förunnades säga ett ord med, eller de skulle inskränka sig till den tysta rolen af åhörare. Den i alla händelser såsom moralisk förpligtelse starkast verksamma häfstång till gagnelig nitälskan för It. o. Ad:s bästa, man hos de utvalda åsyftat framkalla och stärka, skulle ju, om man nemi. anser förslaget derom vara så vigtigt, kunna under en annan och i vår hittills gällande organisation mindre våldsamt ingripande form åvägabringas.
Riks-Discont-Verkets utredning, icke eller under loppet af år 1840 egt rum, qvarstår den såsom Behållning på Depositions-räkningen, enligt i838 års Bokslut upptagne summa, R:dr 2,816: 11. 9. ännu oförändrad, äfvensom Låne-balancen sedan sistnämnde år qvarstår oförändrad till 1841 med R:dr 8,985: 27. 8. [ afseende å styrelsen och förvaltningen af Discont-Verket på det hela, får Utskottet inför Rikets Ständer med tillfredsställelse tillkännagifva: att Direclionerne öfver så väl Banco-Disconlen som Handelsoch Närings-Disconten funnits hafva med sorgfällighet iagttagit och följt de dem till efterrättelse meddelade föreskrifter; att nödig säkerhet och behörig ordning visat sig i afseende på vården af Verkets lånehandlingar; att flit och skicklighet funnits vara rådande bland Verkets tjenstemän, samt att Utskottet funnit verksamhet, drift och ordning vara vid Lagsökningsärendenas hand - 8 Banco-lJIskottets Betänkande, iV.-o 202. läggning iagttagne, så att icke någon försummad åtgärd i denna vigtiga del af |Discont-Verkets förvaltning varit emot Ombudsmännen att anmärka; hvarföre Utskottet jemväl låtit, i förut vanlig form, meddela Directionerne fullständig decharge, med frikännande från allt ansvar för nu och framtiden, i afseende på hvardera förvaltningen för den tidrymd, sorn nu varit Utskottets granskning underkastad. Utskottet, som, efter slutad granskning af låne-rörelsen vid härvarande Banco-Discont-Verk, fått emottaga Berättelserne öfver de verkställde Revisionerne af Låne-Contoirens i Götheborg och Malmö Räkenskaper och förvaltning år 1840, har, för att inför Rikets Ständer kunna framlägga hufvudresultaten af dessa Verks lånerörelse, deröfver låtit upprätta de Tabeller, som under N:is 4 och 5 finnas bilagde. Stockholm den 10 Juni 184 *• N:o r. Bilaga till Banco-Utskottets Betänkande, N:o 202.
Först såg det ut, som skulle det ej vidare blifva några äfventyr. Ty då Petter Nord hade blifvit befriad af gamle rådmannen och för andra gången måst med skam och nesa fly från staden, kommo samma tankar öfver honom, som då han flydde första gången. Då klingade plötsligt åter polskmelodierna i hans öra, och högst bland dem alla ljöd den gamla ringdansen: Nu är det jul igen, Nu är det jul igen, Och efter jul så kommer påska. Och det är inte sant, Och det är inte sant, Ty efter jul så ha vi fasta. Och han såg tydligt den gulbleka fru Fasta smyga fram öfver jorden med sin risknippa på armen. Och hon ropade på honom: »Slösare, slösare! Du har velat fira hämndens och upprättelsens fest under den fastetid, som kallas lifvet. Är här råd till sådana utgifter, dumhufvud?» Därpå hade han åter svurit henne lydnad och blifvit den stillsamme och sparsamme arbetaren. Han stod åter fredlig och sansad vid arbetet. Ingen kunde tro, att det var han, som vrålat af ilska och slängt småfolket i gatan, såsom den förföljda älgen skakar af sig hundarna. Men några veckor därefter kom Halfvorson in till honom på verkstaden. Han sökte upp honom på sin brorsdotters begäran. Hon ville om möjligt ännu samma dag tala med honom. Petter Nord började skälfva och darra, då han fick se Halfvorson. Det var, som om han sett en hal orm. Han visste ej, hvilket han helst ville – slå honom eller springa för honom; men så blef han varse, att Halfvorson såg mycket bekymrad ut. Köpmannen hade ett sådant utseende, som man får af att gå i starkt blåsväder. Ansiktsmusklerna voro spända, munnen ihopknipen, ögonen röda och tårfyllda. Han kämpade synbarligen med något lidande. Det enda hos honom, som var sig likt, var rösten. Den var lika omänskligt uttryckslös. »Ni behöfver ej vara rädd för den gamla historien och inte för den nya heller,» sade Halfvorson. »Det har nog blifvit bekant, att ni var med bland de där karlarna, som ställde till uppståndelse hemma hos oss här om dagen. Och som vi antogo, att de voro härifrån, kunde jag ta rätt på er.
Vid flera föregående tillfällen, då förslag blifvit framställda om användande af de för tillverkningen och försäljningen af bränvin stadgade skattebidrag, till särskilda föremål, har Stats-Utskottet anfört, att sedan längre tid tillbaka vid statsregleringarne den grundsats iakttagits och, genom förändring af fordna deremot stridande förhållanden, mer och mer tillämpats, att, med undantag af deri enligt Regeringsformens GG § för Riksgälds-kontorets behof afsedda särskilda bevillning, Statens alla både ordinarie och extra-ordinarie inkomster skola gemensamt användas för statsutgifternas samfälda bestridande, samt att således ingen viss inkomsttitel bör anslås och utgå för ett eller annat särskildt föremål; äfvensom Utskottet bland annat erinrat, att de för bränvinsminuteringen och utskänkningen stadgade afgifter voro dels för kommunala behof, dels till utgifter af mera omfattande gagn för hela landsorter afsedda, och svårligen, utan kännbar afsaknad inom de särskilda kommunerna och betänkliga hinder för vidmagthållandet och befrämjandet af de inrättningar eller föremål, hvartill desamma anslagits, kunde för närvarande till Statsverket indragas; och får, under åberopande häraf samt med hänvisning för öfrigt till hvad Utskottet i anledning af de väckta förslagen om användande af ifrågavarande skattebidrag till kostnader för jernvägsanläggningar, i sitt under innevarande riksdag afgifna Betänkande N:o 51, yttrat, Utskottet hemställa: Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. 53 33:o. att Olof Lindströms förevarande motion icke må, till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Vid sistförflutna riksdag väcktes inom samtlige Riks-Stånden fråga om ett låns beviljande för ytterligare sänkning eller ntlappning af deri mellan Dals och Lysings samt
fä sine till krigets lttföra-lde, samt ät flere Allmänna werk lämnade förstotter, af den i Kongl, Maj.-ts Mädiga Proposition omnämnde summa, förutan hwilken denna högst angelägna Inrättning icke lärer^kunna komma i tillbörlig merksanihet, Hmilket dock allt 'lill Riksens HSglofliga Ständers eget ompröfmande wördsammeligen öswerlemnas. Stockholm Pä Höglofl. Ridderffapet Pä Högwördige Presteoch Adelns magnar: Ständets magnar: Joll. 6adr. Oxenli^erna, tvlaZnus LtaZnalius, Pä Wällofliga BorgarePä Hedermarda BondeStäNdets magnar: Ständets magnar: L> ^s, Lcbönlaerr, k. Lric8kom, (ä., 8), Mgardes pä bardet. Upp, Den 4 November' 20, Npplastes följande: Riksens Höglofliga Ständers Lag - Ulstokts Betänkande rörande Kongs. Maj:ts Nådiga Proposi ion, angående förökning af unherhället för bysatte personer I anledning af hos Kongs, Mast i underdånighet wäckt fräga, om icke hwad Kongl. Majit den 2.dra sist edne Maji om häcktgde Brottslingars unberhall i Räder stadgadt, äfwen mä lämpas tillpersoner, som wörö för gäld Bysatte, har Kgl. Majit Nådigt inhemtat huruledes det underhäll, som Lagen i 8 Cap. ig tz.
Brefvet den 5 Februari 1800, samt Kamin ar-Collegii derpå grundade Kungörelse, den 29 i samma månad, angående besittnings-rätt till kronohemman; samt N:o 29, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens betänkande, Nio 4, öfver väckt motion om förtydligande af Förfa tillingarne, rörande snöplogning. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 8 dennes f. m. på bordet lagda betänkande, \'o 27, i anledning af väckte frågor om upphäfvande af ej mindre Kongl. Brefven den 9 April 1805 och den 6 November 1822, angående rättigheten till svedjande inom Blekinge Län, än äfven det emot svedjande inom Bergslag stadgade förbud, afslogs den del af detta betänkande, hvaruti en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om förenämnde Kongl. Breis upphäfvande blifvit tillstyrkt; hvaremot Ridderskapet och Adeln biföll Utskottens hemställan, att det väckta förslaget 0111 upphäfvande al förbudet eniol svedjande inom Bergslag måtte lemnäs utan afseende. Från Hög v. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottels utlåtande, N:o 160, i anledning af Kongl. Ma:ts Nådiga Proposition, angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår: Med ogillande af nämnde utlåtande, beslöt
De göra det för att håna mig, de sminkade furierna, som stå där nere med sina blomsterkvastar och utbjuda dem tillika med sig själva åt förstkommande främling ... de håna mig, emedan de själva aldrig varit något bättre än de äro ... men jag är stolt över det namnet. Den avsatta drottningen! Just så. Jag kunde varit rik, om jag velat tänka på framtiden; men det ville jag icke ... och det ångrar jag nu icke heller. Jag har bott i sköna gemak, du Rakel, och låtit bära mig i gyllene bärstol av egna slavar; jag har, klädd i byssosluft, purpur och juveler, svävat från det ena nöjet till det andra. Atens vackraste, rikaste och gladaste ynglingar hava utgjort min livvakt. Men det är nu förbi ... Myro började åter gnola på en visa, medan hon fortsatte tillredningen av aftonmåltiden. »Seglarn har gynnande sunnanvind. Du som älskar förgäves, vet, mig ur famnen slets hälften av livet: en vän! Trefalt lycklig den köl och trefalt säll är den havsvåg, fyrfalt salig den vind, vilken min älskade för! O, om jag vore delfin, på skuldran jag bure den hulde hän till den Rhodiska strand, glädjens och skönhetens ö.» Måltiden var snart färdig några skivor rostat bröd, några frukter och mitt på bordet ett lerkrus med rusgivande vin. - Kom nu och fröjda dig åt himmelens och jordens gåvor, sade Myro. Ett offer åt Dionysos och därefter en skål för våra trolösa älskare! Måtte de evigt plågas i underjorden! Jag undrar, huru Olympiodoros, när han nedträder i skuggornas värld, skall bestå den dom, som väntar honom där. Jag skall vara före honom och anklaga honom hos de tre stränga domarne. Vad skall han säga till sitt försvar, när jag yppar, att han brutit de tusen eder, som han svurit mig? Han har intet att genmäla, ty det duger ej att ljuga. Han skall skickas till den svarte Tartaren att lida Tantalos' kval.
Lag fordrade, att Föräldrar höra draga all möjlig försorg för sina barn och bröstarfvingar och lemna dem i allt det välstånd, de kunna åstadkomma, så borde de händelser härvid undantagas, då den aflidne har lifs-och bröstarfvingar, i hvilket fall det vid Allmänna Lagen förblefve; såsom ock ingen ändring härmed åsyftades i hvad Lagen om Giftorätt i allmänhet stadgat cch förordnat. Nu, ehuru erfarenheten någon gång visat, hvad dock i allmänhet icke bör befaras, att Föräldrar uteslutit sina barn från delaktighet i sin qvarlåtenskap, eller utan skäl gynnat det e11a barnet framför det andra, så, enär dock den i 4:de §. af i^ide Gap. ÄrfdaBalken åt Domaren uppdragna magt, att för barns föda och uppfostran afsätta hvad han pröfvar nödigt, funnits tillräcklig att förekomma menliga följder af den större testarnentsfrihet, som efter Landsrätt är tillåten, synes enahanda Stadgande, i afseende på testarnentsfrihet efter Stadsrätt, kunna trygga för all våda af denna frihets utsträckande till likhet med den efter Landsrätt; och som enhet i Lagstiftningen är ett af hufvudvilkoren för densammas fullkomlighet, samt ett ständigt närmande lill detta mål, utan våldsamt öfverän. dakastande af de i folklynnet rotfästade rättsåsigter eller lefnads vanor, är den uppgift Lagstiftaren har att lösa; så, emedan den olikhet i testamentsrätt, hvilken för serskilda Classer af medborgare blifvit i nu gällande Lag antagen, ej är förenlig med förnuftets fordran af jemlik - 160 Exp. Utsi. Férslag till und. Skrif v. Aho 276. liet inför Lagen, eller liar någon annan än en tillfällig historisk grund, hvars betydelse för närvarande år ingen, kunna R.
Reg leni en te, hvarutinnan, enligt Ingressen dertill, icke må göras förändringar, tillägg eller mot bok«tafven stridande tydningar, bland annat i usta Delen, 5 Cap. 51 jf. och 10 Mom innehåller: ’’Uti befordringsförslag, till och tnerl Capitainesgraden, åligger Regementschefen, att i underdånighet föreslå den efter tour och Anciennets närmast berättigade Officer inom Regementet, så vida C hefen icke har något grundadt skäl mot dess vidare befordran, i hvilket fall, jemte underdånigt uppgifvande deraf, han föreslår den sorn dertill närmast är i tour}” Förmenandes Herr Treffenberg, att sjelfva föredragningen och tillstyrkandet, i Corn* mandoväg, af ett stadgande, så nära rörande en kildt Mans rätt i oeconomisk hänsigt, O ' redan innefattar en öfverträdelse af Föreskrifterna i 7 och 8 §* §• Regeringsformen, samt att dessutom bokstafliga tillämpningen af ofvannämnda Moment gör möjligt för RegementsChefén att, äfven uran giltiga skäl, föreslå en yngre, mindre berättigad, och följaktligen för Medborgaren alt dömas ohörd och till sin vällärd Éihanfc till å. Prat. tydje Sami. *5o ConstitutionsUtskottets Betänkanden. förstöras, emot både lydelsen och andan, af nyss Åberopade Grundlags 16 §. Hvadan och enär Konungens Rådgifvare i Gomman dom Al således s' ali begått och främjat de i 106 jf. RegeringsFormen uppräknade Ofverträdelser, Herr Treffenberg anser bemälde Ämbetsman böra, jemnlikt samma ställas under tilltal af JustitiasOmbudsmannen inför RiksRätten.
— Vi få ha fyra hästar för den här, annars går det inte. Madame åker väl med mig? Hon nickade. Det var hvila för ögonen att komma undan den bländande dagern därborta. – Jag skall spänna för, om madame vill ha godheten att vänta här ett ögonblick. Var god och sitt på den här stolen! Gossen härmade fullständigt morfaderns artiga hotellvärdston, men det var med en egen, barnslig, sydländsk charme han bar fram stolen och bjöd henne sitta ned. Det var en söndrig rottingstol, hvilken troligen som kasserad blifvit utburen på gården. Hon satte sig. René gaf henne inte tid att försjunka i tankar. Han pratade oupphörligt. Han sade sitt »hopp la», »stilla där», med en sådan öfvertygelse om att han verkligen förde fram de ostyriga hästarna vid betslet och band fast dem vid de styfva draglinorna med hjälp af ett segelgarnssnöre, att hon också tyckte sig se dem. — Nu är det ena paret förspändt. Nu skall jag hämta det andra. Så där ja! Men madame får inte gå för nära Durance. Hon är inte säker, och Le Tarasque slår bakut. Hon gjorde honom till viljes och låtsade vara ofantligt rädd för de farliga hästarna, som inte funnos. Han ledde henne förbi dem. — Nu, madame! Men madame kan inte sitta inne i diligensen. Jag kan inte öppna dörren. Madame får sitta här uppe hos mig på kuskbocken. Vänta ett ögonblick. Jag skall hämta mitt postiljonshorn och min piska. Så där. — Hvart skola vi fara, René? sade hon för att säga något. Hennes hjärta, som klappat med flämtande oregelbundenhet, som det gjort allt sedan hon kommit hit, stannade plötsligen, då gossen sade: — Naturligtvis till Les Roses. Dit fara vi alltid med de resande. Den här veckan ha vi varit där två gånger. Jag känner herrskapet, som bor där, både monsieur och madame och barnen. Jag har flere gånger lekt med dem. Kom upp nu, så fara vi. Madame blir förtjust i Les Roses, det är alldeles säkert. Det finnes intet ställe i världen, där det växer så mycket rosor. Det är därför det heter Les Roses.
Vid öfvervägande af denna fråga, hafva Riksens Ständer ansett några serskildta eller andra band, än i allmänhet äro föreskrifna för fullgörandet af Rusthållarens ifrågavarande förbindelser, destornindre för Krigsmanshusets säkerhet erfordras, som ej allenast E. K. M:ts Befallningshafvande blifvit, uti Kongl. Reglementet den 23 Maij 1805 serskildt förständigade, att lemna Krigsrnanshuset all den skyndsamma handräckning, hvilken för dess medels indrifvande är af nöden, men det också, enligt Högstberörde Kongl. Kungörels3, vid vite åligger Regementsoch Mönsterskrifvarne att tillse, det icke någon handel med Rusthåll i orterne anställes, utan att Krlgsmanshus-afgifterne derför varda betaide; X följd hvaraf, och då ali nödig uppmärksamhet å Krigsmanshusets bästa synes vara iakttagen derigenom, att Rusthållets tillträdare är förpligtad, att Inom 3:ne månader erlägga de bestämde aFoch tillträdes-afgifterne, vid påföljd af genast, efter nämnde tids förlopp, skeende utmätning , Riksens Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att det, uti ofvanberörde måtto, kungjorde stadgande om böter för underlåtenheten, att, inom utsatt tid, betala rneranämn de afgifter, matie i Nåder upphäfvas. Riksens Ständer framhärda etc. Vndtrdånlga Skrifvtltirl N:o 124: Uppl. o. godkänd hos Huld. o. Ad. d. 29 Julli 1823, Preste-Ståndet d. 1 -A.ug.— Borgare-Ståndet d. 1 Bonde-Ståndet d. 2 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af föreslagne medel till befordrande af Gymnastiske Öfningar, S. A.
Men sådan har också afsiglen icke varit med Konungens propos., utan endast att bereda ett lättare uppbördssätt och således en ostridig förmån för det allmänna. Jag tviflar icke eller att detta ändamål skulle genom den föreslagna åtgärdens vidtagande ernås, men jag nekar icke att ju BorgareSt. är i egen sak, då dess privilegier ifrågakomma, måhända den rälta behöriga domaren. Vore, säger jag ännu en gång, fråga här att bifalla eller afslå, för mig skulle det fordra en mycket allvarlig, en mogen öfverläggning, för all veta huru min röst borde utfalla. Jag tror icke alt med mitt samvete låte sig förena att afslå Utsk:s utlåt.; men här är lyckligtvis icke fråga derom, utan huruvida på öfvertygelseus väg, genom meddelande till BorgareSt. 416 Den 23 Januari. af här gjorda anmärkn:n saken skulle kunna uppgöras, Konungens visa ändamål ernås. Ur denna synpunkt anser jag återremiss böra äga runi, och ur denna synpunkt hemställer jag till de Herrar och män, som yrkat bifall till Ulsk:s betänk., huruvida de ej skulle vilja medgifva denna återremiss, såsom ett bevis af vördnad för den K. propos., hvarom betänk, handlar. Frill. Raab: Ämnet är så fullständigt ulredt, att jag icke vidare vill orda derom, utan endast besvara Hr von Harlmansdorffs yttrande, att om städerne ginge i mistning af tolagen, så sorn densamma nu utgår, så skulle de deremot afsäga sig underhållet af skolor, lärares aflöning 111. m., som de nu bekosta, men som egentligen tillhörer Staten, och sorn denna dä linge vidkännas.
Under sådane förhållanden synes det mig att majoriteten inom Ut.sk:t haft giltigt skäl för sin mening, då det inskränkt lånet till det belopp, som erfordras för jernvägsanlägg ningarne under de år, som förflyta intill nästa Statsreglering, och gör man enl. min tanke blist om man låter hvar dag hafva sin omsorg; lör mycken förtänksamhet kan stundom blifva lika menlig som lör liten; men i alla händelser torde närmare uplysningar erfordras innan Ständerna kunna lä skäl att biträda den mening, som reservanterne sökt göra gällande Jag kunde visserligen hafva åtskilligt att ännu yttra, men jag har lofvat att vara kort och får derföre sluta med anhållan om propus, på ålerremiss. Frih. Hamilton. Hugo: Att de påbörjade jernvägarna skola fullbordas, derom kan väl icke någon tvekan eller något tvifvel upstå, och behofvet af de 35 milhr, som de äro beräknade att kosta, är således fullt tydligt. Det är då äfven klart, att det skulle för Svenska Statsverket och kommande Ständer vara en stor fördel, om vid början af nästa Riksdag de då erforderliga medlen redan funnes att tillgå, eller kunde anskaffas genom en serie af obligationer, hvilka vore på de utländska börserna kända och till - i7ä Den IS Februari f. m. vunuif, sig förtroende, Skulle deremot 1862 års Stiinder besluta sig lör, hvilket knappt ar rimligt, att den södra stambanan bör stadna midt i Småland och den vestra vid sjön Stråken, så går det i alla fall an att. annullera de 10 milhr obligationer, som komma att tilldess ligga qvar i Hiksg.Kotit., om man beslöte sig för att nu uptaga ett lån af 35 milhr på en gång. Jag erkänner gerna, att jag icke har någon förfarenhet i baukiraffärer att åbe ropa; det har icke varit mitt kall att deltaga i sådana saker.