Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln remitterad, af Herr Friherre Paykull, J. G., väckt motion är af motionären anfördt, hurusom det skall visat sig, att den nya författningen angående mått, mål och vigt blifvit i allmänhet med ganska ringa välvilja emottagen, ithy att, åtminstone på landet, hvar och en, sorn möjligen kunde det, uteslutande begagnade gamla måtten; och skulle tvifvelsutan en ganska lång tid förflyta innan den stora massan af rikets Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 36. H innebyggare kunde, efter otaliga misstag, vänja sig vid de nya. Utan att ingå i något bedömande af de beräkningar och beslut, som i detta afseende hos oss blifvit vidtagne, syntes det motionären att, då bildningen i allmänhet framskridit till den höga punkt, hvarpå den nu befinner sig, man äfven borde kunna blifva ense om ett och samma system för mätt, mål och vigt öfver liela den civiliserade verlden. Det behöfde knappast antydas, hvilka vigtiga fördelar genom uppnåendet af detta storartade mål skulle erhållas, den lättnad, som deraf skulle blifva en följd vid handelsföretag emellan alla bildade nationer, och det närmare samband, så i vetenskaplig som industriel rigtning, som emellan allägsna länder derigenom skulle uppstå. Europa, såsom bildningens centralpunkt, borde i detta afseende föregå med exempel, och, då man på kongresser kunde reglera dess politiska förhållanden, syntes icke något hinder derför, att man pä en stor vetenskaplig kongress, hvartill medlemmar från alla Europas Stater borde inbjudas, skulle på ett tillfredsställande sätt kunna lösa det ifrågavarande problemet. Om äfven någon betänklighet i fråga om vigt skulle uppstå med hänseende till tyngders föränderlighet vid olika latituder, torde denna obetydliga variation i kommersiell afseende förtjena föga uppmärksamhet. Det vore visserligen på det högsta önskligt, om man äfven kunde komma till enhet angående systemet för mynt, hvarigenom alla kursberäkningar skulle försvinna, men dä delta af flera anledningar torde möta större svårigheter, kunde någon förhoppning om framgång i denna riktning näppeligen hysas.
Huruvida i öfrigt denna sysselsättning med och dessa omsorger vid ett jordbruk lemna tid och lust öfrig för utbildandet af de kunskaper och den practiska erfarenhet hos Arme'ens befäl, hvarpå anspråken blifva allt större och större, derom öfverlemnar jag, tviflande, omdömet till de många upplysta och tänkande män bland antalet af nämnde befäl. Det är endast en nog stadgad opinion om det i allmänhet otjenliga af boställen och jordbruk för militärbefälet, som jag, till vederläggning af den hos några ännu qvarlefvande förkärlek för indelningsverket, i förbigående tagit mig den friheten att här uttala. Naturligtvis gälla dessa reflectioner i ringare måtto de större militieboställen, hvilkas innehafvare dels icke hvarken sjelfva lägga hand vid jordbruket eller ens hafva af nöden den närmare tillsynen dervid, och dels finna lättare tillgång till personer, hvilka kunna förestå bestyret vid boställena vid de tillfällen, då K. M:s och Kronans tjenst påkallar boställshafvarens frånvaro. Med antagande af slutsatser, hemtade dels från sjelfva sakens natur och dels från den allmänna syftning, som tidehvarfvets anda tagit, kunna vi derföre icke föreställa oss annat, än attén militärtjenstemans disposition öfver en Staten tillhörig jordegendom alltid skall komma att anses såsom ofördelaktig för jordbruket, hinderlig för tjenstemannens kall samt otjenlig och orättvis, såsom löningsanslag betraktad. I följd häraf tillstå vi oss också oförmögna att inse, till hvad nyttigt ändamål, i något hänseende, militieboställens utarrendering skall leda; men väl — och utan fruktan för misstag —. förutse vi den bedröfliga följden deraf, att dessa hemman skola gifva allt mindre och mindre afkastning, till dess de en gång, förr eller senare, af förstörelsen härjade, måste bortlemnas mot blotta skyldigheten till husens och hägnadernas upprättande. Jag bör icke förbigå att också från en annan sida, i ali korthet, betrakta och framställa olägenheterna eller förlusten för det ällmänna af den tillfälliga besittningen af boställshemmanen.
Jag anhåller derföre, att den må odelad framställas, på det att vi åtminstone må slippa med en votering. Gr. Cronhjelm: R. o. Ad. har beslutat och jag måste ställa mig till efterrättelse, att Frih. Boyes i sista plenum gjorda motion nu skall afgörns. Deremot kan jag således intet invända; men skulle, i stället för Frih. Boyes, Hr Danckwardts motion nu komma i fråga, begagnar jag min grundlagsenliga rätt att yrka, det denna motion må få hvila på bordet till nästa plenum, och jag tror icke, att, emot mitt bestridande, någon annan än Frih. Boyes motion nu kan företagas till afgörande. Gr. Frölich: Jag förenar mig i allo med hvad Gr. Cronhjelm nyss yttrat, och får blott tillägga, att i händelse, i följd af hvad Hr v. Hartmansdorff yttrat, det skulle af någon förmodas, att jag uppstått och begärt delning af den propos., Iir Danckwardt föreslagit, för att få 2: ne voteringar, öfverlemnar jag till Ståndets bepröfvande, om det icke snarare skett för att undslippa all votering rör:de detta ämne. Frih. Palmstjerna: Ehuru jag, hvad sjelfva inbjudningen angår, delar Gr:na Cronhjelms och Frölichs mening, kan jag likväl icke i afseende på ifrågavar. propos. dela den. Det lärer icke nu vara första gången, som del inträffat, att, när en motion varit gjord och fråga uppstått alt i anledning deraf fatta beslut, en och annan jemnkning eller rättelse i ordalagen ifrågakommit. Jag har likväl icke funnit, att så beskaffade rättelser och tillägg blifvit särskildt bordlagda, innan beslutet blifvit fattadt. Sådant synes mig ej heller vid detta tillfälle lagligen kunna ske. Att förhindra framställandet af en propos., som är uppfattad i andra ordalag än de, som från början varit föreslagna, men hvilken förändrade propos. likväl äger samband med den förra, tror jag icke vara R. o. Ad:s rätt; och en dylik propos. framställning synes mig icke hafva den ringaste slägtskap med olaglighet.
Föredrogs andra gången LagUtskottets, den S dennes på bordet lagda, Memorial, af den 26 sistledne Maj, angående särskildta ProtocollsUtdrags utfärdande öfver uppbud, samt beträffande mundtliga Stämningar och Vadpenningar. -.»■äSD 562 Den 15 Juni. e. m. Herr Stråle, Nils Wilhelm: Uti det nu upp; lästa LagUtskottets Betänkande innefattas icke mindre än 3'ne särskildta frågor. Vid den första, eller: huruvida särskildta ProtocollsUtdrag böra utfärdas öfver uppbud å fast egendom , som vid Domstolarna meddelas, säger Utskottet , att som vid första uppbudet köpafhandlingen bör i Protocollet intagas, samt äfven åtkomsthandlingarne då uppvisas, anser Utskottet att ProtocollsUtdrag öfver första uppbudet bör meddelas och lösas; hvaremot Utskottet anser, att vid andra och.tredje uppbuden särskildta ProtocollsUtdrag icke böra äga rum; men den af Utskottet åberopade Kongl. Förklaringen af den 14 Maj 1805, då den fö» reskrifver, att när lagfart sökes , de Handlin. gar böra företes , som styrka säljarens åtkomst, stadgar icke bestämdt att sådant ovilkorligen skall ske vid första uppbudet; och af erfaren, het vet jag, att sådant ofta först vid andra, och någon gång äfven ej förr än vid tredje uppbudet verkställes. Dessa granskningar af säljarens åtkomsthandlingar, hvilka ofta för Domaren medföra mycken möda, i synnerhet då egendom gått i arf flera leder igenom, utan att köp och salu deraf skett, synes berättiga Domaren att deröfver till köparen utfärda ProtocollsUtc^rag, som af honom löses i och då det skäl Utskottet anfört för PrötocollsUtdrags utfärdande öfver första uppbudet, äfven ofta fortfar vid de andra, torde det icke vara orsak att härför göra undantag.
Vi hafva sett den ej obetydliga frihet, som i detta hänseende varit lemnad hypotheksföreningarne; jag medger gerna att de kanske någon gång gått väl långt i dessa sina transaktioner och indragit mer penningar i landet, än hvad som för tillfället be höfts, och derigenom onödigtvis skuldsatt oss hos utländningen; men hvad har orsaken dertill varit, om icke den skadliga täflan, som deras konkurrerande åstadkommit på den utländska fondmark naden. Hvad skulle följden blifva, om ej lån af banken finge uptagas annat, än i mån af de inlemnade ansökningarne, om icke den, alt vilkoren obestridligen blefve hårdare. Jag kati således ej förstå hvilka olägenheter som kunna upstå genom det ifrågavrde förslagets antagande, heldst som jag anser, att man bör hafva.så mycket förtroende till den direktion, som leder inrättningens angelägenheter, hvilken för öfrigt består af 5 ledamöter, utsedde, en af K. AI:t, en af fullmrge i Riksg.kont., och 3 af de i banken deltagande 102 Den 8 September e. m. föreningarne, att denna direktion ej skulle begagna tillåtelsen till någon öfverdrift. Då enda vilkoret för att hypoteksbanken skall kunna på ett nyttigt och för jordbruket gagneligt sätt verka, är att inga begränsningar i dess frihet i afs:de på låne-transaktionerna upställas, så får jag för min del på det varmaste förorda antagandet af denna g, på sätt det sammans. Utsk:t föreslagit. Gr. Mörner: Om tiden ej vore så långt framskriden, skulle en paralel emellan de anmärkningar, jag på f. m. tog mig friheten mot förslaget framställa, och några talares yttranden nu på e. m. visa temligen egna förhållanden. Jag vill dock ej nu upgöra någon sådan, utan endast åberopa ett af mig på f. m. till försvar för hypotheks-inrättningarne fäldt yttrande, att man nemi. icke borde, derföre att man kommit under fund med ett eller annat missbruk, söka korrektivet mot dessa deruti, att man afskärer för hypotheksföreningarne äfven det förståndiga bruket af de rättigheter, som blifvit dem i behörig ordning tillerkända.
En sådan vore det 0111 Verkets producter icke kunde afyttras ech nödigt förlag för vintermånaderne derigenom koinme att saknas, — En sådan händelse är tänkbar; Bolaget, sorn förutsett möjligheten deraf, har alltså medgifvit upptagandet af ett förlagsLån af 3o,ooo Rdr på kohlbehållniugen. Motionairen anhåller alltså, å Direclionens för Höganäs Stenkohls-* Verk vägnar, om beviljandet af en sådan Lånerättighet emot låg ränta Bih. till R. St. Prot. iS34* 4 Sami. 1 Ajd. 1 Bandet, l ödra Häftet. 2 Stats-Utskoltcts Utlåtande N:o f5j. och pä 9 månaders tid på kohlbehållningen N:o i till ?i/*3-delar af dess värde efter gångbart pris ända till berörde belopp af 3o,ooo Rdr, i den sältra förhoppning, att Rikets Ständer inse vigten af upprätthållandet af detta enda Sienkohlsverk , beläget i Rikets bördigaste Province vid kusten, hvarifrån Verkets Producter kunna sjöledes transporteras; och att Rikets Siänder, medelst anvisning af en sådan Lånrällighet, med sorgfällighet vårda denna till förkofran öppnade nya källa, hvarifrån mångfalldiga näringsgrenar kunna hemta sin upprinnelse. v Bolaget saknar utvägar, vid en sådan inträffande händelse, att förse Verket med nödige medel och om det i brist af förlag en gång faller, så uppreses det troligen alldrig mer. Utaf Directionens för StenkohlsVerket vid Höganäs, under den uFebruarii 1834> afgifne och vid motionen fogade underdåniga berättelse, inhemtas, ibland annat, att de å Verket nedlagde kostnader af alla slag i Byggnader, machiner etc. etc. och Fabriksanläggningar, ifrån den i Augusti 1835 lill den 3i December i833, uppgå lill en sammanräknad summa af B:co R:dr 443,566; 22, 10.
Det kan väl icke blifva så omöjligt, och jag hyser den glada förhoppning, att ett resultat bör kunna frambringas, då man icke alltför mycket vidhåller sina åsigter å någondera sidan, utan går hvarannan lill mötes, visande att det icke ar intressen, icke yrken, icke personlig vinning, som utgör föremålet för beslut, utan fäderneslandets behof af en representation, som kan uppfylla dess kraf, och som kan på korläre lid, med mindre besvär och större grundlighet,1 uppfylla siria åligganden, än nuvär. representationssätt kan motsvara sin bestämmelse. Jag saknar en medlem af Ståndet, som på f. m. yttrade sig, och jag är ledsen deröfver, ty jag hade velat något utförligare anställa betraktelser deröfver; men jag måst# D«n ax Oclober e. m. gx dock upptaga något deraf. Han nämnde att Const.Utskts förevar, förslag oell alla slag af representalionsförändringsförslag, åsyftade ett intrång på konungamakten. Detta ber jag herrarne taga i Öfvervägande; jag tror nemi., att det är omöjligt att i en val-lag för en representations sammanträden ens intendéra att inskränka konungamakten. Denna makts förhållande till den andra, eller den lagstiftande, ligger i de lagar, som aro uppställda emellan dessa håda makter, men ingalunda i representationens sammansättning, så att det yttrandet varit alldeles utom ämnet. Då Const.- Utsk. inkommer med sitt förslag till grundlagens omarbetning, i sammanhang med den föreslagna representations-förändringen, så torde Ständerne komma i tillfälle att erfara, att Utsk. så samvetsgrann t • som möjligt sökt bibehålla alla de nu var. förhållandena mellan den verkställande och lagstiftande makten, och att icke den ringaste tanke till intrång på konungamakten ingått i Utsk:s åsigter; tvertom är Utsk. innerligen öfvertygadt om, äfvensom jag sjelf för min enskilda del tror, att ingen mera inträngt på konungamakten, än Ständerna. Jag fruktar, att det är den historiska föreställningen och minnet of regerande Ständer, som fört åtskilliga talare på den tanken, att eti förändring i vårt representationssätt skulle verka minskning i konungamakten.
Det är allenast tidens inverkan och en allmännare befolkning, som bär åstadkomma varaktiga förändringar. Brandstodsersättnigar hafva hittills utgått häradsvis för lidna brandskador. Under loppet af den period, denna underdåniga berättelse omfattar, har jag likväl varit betänkt på ett reglemente för ett brandstodsbolag för hela länet, hvilket reglemente Eders Kongl. Majit i nåder under innevarande år fastställt. Teckningarne till delaktighet uti bolaget pågå nu som mest. Skjutsningsbestyret är inom Luleå fögderi stäldt på entreprenad, äfvensom vid Junasuando station inom Pajala socken. I Calix och Torneå fögderier har deremot 28 allmogen, som i det sednare fögderiet betungas af 104 hålldygn om året på hvarje mantal, icke velat stalla skjutsningen på entreprenad, utom vid förenämnde Junasuando station. Vid statistiska tabellernas jemförande för de tvänne sista quinquennier befmnes dock hvad Luleå fögderi angår skjutsningsbestyrets ställande på entreprenad hafva verkat till betydlig nedsättning i kostnaderna för detta onus. Resande hafva icke heller ännu anmärkt, det entreprenörerne skulle hålla klena hästar. Men deremot har inom åtskilliga hållag entreprenaden, ehuru kontrakt derom med viss person blifvit behörigen upprättadt och fastställdt, blott begagnats såsom ett medel att åtkomma den högre skjutslegan, under det hållaget nu såsom tillförene fullgör hållskjutsen efter tur. Men så länge skjutsningen ordentligen bestrides och någon lag icke förbjuder entreprenören att betinga eller anskaffa hästar från hvem han behagar, så kan för närvarande ett sådant oskick icke förekommas, ehuru de ändamål, som med entreprenadskjutsens införande åsyftades, härigenom förfelas. Då de ifrågavarande hållagens medlemmar till en del äro spridde på en och flera mils afstånd från skjutsningsstationen, synes ofvannämnda förhållande utmärka en särdeles fallenhet hos allmogen att skjutsa och en förslagenhet, som i framtiden kan vinna efter följd, så vida den icke anses böra förekommas. Folkskolorna.
Ty, för att ej vidare tala om de sist nämnda yrkena, huru mången ung läkare äfvensom jurist är det väl, som icke, med fallenhet för sitt yrke sam ordning i dess utöfvande, inom fä är kan vinna anställning och bereda sig inkomster, långt öfverstigande 2,500 R:dr. En lektor erhåller efter i0 års tjenstgöring 3,000 E:dr, kan vidare stiga till 4,000 och såsom rektor till och med erhålla 4,500 R:dr. En föreståndare för ett folkskolelärare-seminarium kan frän 3,000 Ruir erhålla 4,500 R;dr. Slutligen må ej lemnäs oanmärkt, att vice bibliothekarien vid universitetet redan eger en lön af 3,000 R:dr, utan att denna tjensteman» befattning synes vara mera ansträngande än akademi-adjunkternes. Under sådana förhållanden synes mig ej mindre universitetets eget intresse än billigheten mot akademi-adjunkterne fordra såväl att de lägsta adjunkts-löner na något höjas, som att akademi-adjunkt må kunna eg a utsigt att erhålla åtmih - Motioner i Preste-Ståndet 1865. 119 stone samma lönebelopp, som sistnämnde universitets-tjersteman, eller som en skoladjunkt. Upsala universitets stat upptager för närvarande, — utom medel för tvänne adjunkturer, för hvilka vissa, läroämnen ej äro bestämda, men för hvilka Kongl. Maj.-ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, sid. 47, innehåller förslag till löneförbättring, samt för den till Skytteanska stiftelsen hörande adjunkturen. — inom de verldsliga fakulteterna åtta adjunktslöner å 2.000 R:dr R:mt och 10 å 2,500.
Att valuta är bekommen, antingen i räkning eller contant; med eller utan utsättande af myntsort, och 9:0 Egenhändig underskrift af Utgifvaren (Trassenten). 4 Lag-Ulskoltets Betänkande N;0 tj&. §. 3. Vexel kan vara dragen på en person och betalbar hos en tredje pä annan ort. Den kan vara ställd till Utgifvarens egne ordres. Den kan vara utgifven tor en annans räkning efter fullraagt (Procura}. Den kan vara ställd tilt viss raan eller ordres, §. 4■ Är vexel ställd alt betalas i Sverige efter sigt, eller å dato, under vilkor af viss uso eller usance, antingen enkel, dubbel eller tredubbel, och således betalningstiden icke bestämd till visst antal dagar eller månader, då skall för enkel uso anses 3o dagar, den dag oräknad å hvilken vexeln till accept presenterades. Är tiden för uso utsatt, en eller flera månader ä dato eller efter sigt* då skall beräknas calender-månad från dagen i den ena till och med samma dag i den andra månaden. Är förfallotid utsatt midt i månad, vare då den i5:de dagen rätta förfallodagen. Infaller förfallotid å söneller helgedag, blifve den förflyttad till den påföljande söcknedagen» §• Vexel förloraT ej sin giltighet för gjord utstrykning, men väl för radering. Öfverskrift vare ogiltig. II. Cap. Om Vexelköp och öfverlåtelse* §• 6. Hvar och en, sorn eget öfver sig och sitt gods sjelf råda, kan dra Köp om vexel kan afslutas antingen genom omedelbart aftal emellan säljare och köpare, eller ock genom mäklare. I båda fall böra, i händelse vexlar ej genast mot contant utbytas, vilkoren skriftligen göras genom så kallad slutsedel. Slutsedel bör, jemte öfrige vilkor, innehålla vexelpriset eller curs, derest utrikes vexel köpes.
Stockholm den 27 Oktober 1862. G. Lagerstråle. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: Med ani. af den nu upplästa skrifvelsen och lör att förekomma framtida missförstånd i afs:de å uttrycket att inom Riks-St:n uttalats en allmän önskan att mera talrikt få deltaga i den högtidliga resan till Göteborg, anhåller jag att i probet måtte förvaras, att någon sådan önskan inom R. o. Ad. icke yttrats. Många ledamöter hördes häruti instämma. Sedan Hr Gr. o. Landtm, hemställt, huruvida R. o. Ad. ansåge öfverläggningen fulländad, samt denna hemställan blifvit med ja besvarad, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. derå, att utseendet af de ytterligare inbjudna 25 ledamöterna skulle öfverlemnas åt St:s Elektorer, hvilka redan fått sig uppdraget att välja de 25 först inbjudna deputerade. Härvid anmälde sig och yttrade Frih. Raab: Då Hrr Elektorer haft sig uppdraget att utse de 25 deputerade af R. o. Ad., som först inbjödos att öfvervara vestra stambanans invigning • Talaren afbröts här af Hr Gr. o. Landtm., som fästade hans uppmärksamhet derå, att öfverläggningen om den ifrågav:de skrifvelsens innehåll redan förklarats vara afslutad. Frih. Raab: Jag får i sådant fall anhålla om tillgift; jag föreställde mig att det endast var i fråga om Gr. af Ugglas’ framställning som öfverläggningen skulle anses vara slutad, och icke öfver frågan i sin helhet. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att han, med ani. af Frih. Raabs sednare yttrande, ansåge sig böra erinra derom, att sedan ett mål eller ärende blifvit inför R. o. Ad. föredraget och St:t förklarat öfverläggningen vara afslutad, måste ett sådant förklarande afse sjelfva det ämne, som genom den skedda föredragningen blifvit gjord till föremål för St:s beslut, och icke någon ledamots i ani. af ärendets föredragning hafde yttrande; och tilläde Hr Gr. o. Landtm., att han, såsom R. o. Ad. torde
Ständ del aids rindans Den 17 April. 69Z undantag med hwilka de gillat och antagit den föreflagne och remkadeBewl^nings.FörordnlNgcn, tog Ständet-eKa yttranden under den öfwcrläggning, som uti Regerings-Formens 7r §. före' rifwe», och stadnade uti följande Beslut: 1:0 Beträff nde Högloft. Ridderstapcts och Adelns första anmärkning, att i Art. i §.4 Mom. 8, samt pä alla skauén, dcr tiden för Bewillningens waagtighet omtalas, skulle sättas: hroilken Leroulning ragvar till och med äv tLrZ, sä framt icke -etzförinnan Riisens Ständer till Urtima Riksdag sammankomma; fann Preste-Etändct, si mycket mera stal, atr deruti med Högloft. Ridderstapet va, Adeln sig förena, som ett sadant stadgande öfwcrensstämmer ej mindre med Regerings - Formens 6r §. än med Preste - Ständets genom ProkocollsUtdrag af ten 5 nästs. Januari! de öfrige Respcctive Stånden communicerade beflut. sw Widkommandc Högloft. Ridderstapots och AdelnS gillande af Harad strifwaren dIE: formolairer till upgifter w!d Tareringarnc, sä och i : ändelse de öfrige respeetivc Stän en icke stulle finna stal att, enligt PrcsteStändets utr Protoeolls-Utdrag af dcn2:dra den es medtcldte önstan, antaga nägot Formulaire, som särdeles^ j Afseende pä afdragcn more mera specifikt, fann Ständet sig böra i Högloft.
Frågan om presidium i Rådet är billig, beror af ödet, och kan modifieras så, att det blir ombytligt på bestämd tid, och lottkastningen blott sysselsätter sig med frågan, om hvilkendera Ministern först skall presidera. 41 §. De i föregående 39 och 40 §§ dc. Följer naturligen i sammanhang med det föregående. 42 §. Rörande de närmare stadganden dc. Hufvudfrågan här är allenast erkännandet af fullkomlig jemlikbet mellan bägge Rikena. Hvad den om - 784 Riksdagen 1815. talado lagen beträffar, stadgas dess grunder genom detta Riksens Ständers svar på Konungens Nådiga Proposition. 43 §. Valet af Förmyndare dr. Beror af beslutet om 7 §, i enlighet med hvilken den måste författas. 44 §. De Norrmän, som dc. Denna reglementariska föreskrift för Norrska StatsRådet rörer ej Svenska Grundlagen. Den för Svenska Stats-Rådet föreskrifna Ed kan ej förrän vid nästa Riksdag påbjudas, men måtte vara en småsak. 47 §. Den omyndige Konungens uppfostran dr. Står i sammanhang blott med Föreningsfrågan. Efter Svenska lagen skötes den omyndige Konungens uppfostran af Förmyndaren, och den döde Konungens stadgande är utan gällande kraft. Detta ämne är dock ej annat än en klokhetsfråga, och saken kan medgifvas, utan att vår Grundlagsföreskrift rubbas. Likaså måtte det ej möta hinder, att en Svensk Kronprins får undervisning i Norrska språket. Svenskan och Norrskau äro närmare, än de flesta tro, att vara ett språk. 48 §. Är den manliga Konungaätten utdöd dr. Alldeles icke tvistig, sedan den 7 §:n är gillad». Och hvarefter Utskottet beslöt att genast begynna öfverläggningen. Uppå propositioner af Herr Baron och Ordföranden, och med anledning af Herr Silverstolpes nyss upplästa yttrande, förenade sig Utskottet i följande beslut: Bilaga D till Mern. Att tillstyrka, det måtte en särskild Act upprättas, hvarigenom de nya Constitutionella förhållanden, som genom Föreningen mellan Sverige och Norrige uppkommit, skola bestämmas. 2:o.