Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty jag skall välsigna henne, och af henne skall jag gifva dig en son, hvilken jag skall välsigna, och folk skola varda af honom, och Konungar öfver mycket folk. Då föll Abraham på sitt ansigte, och log, och sade i sitt hjerta: Skulle mig, som hundrade år gammal är, födas en son? Och Sara, som niotio år gammal är, skulle föda? Och Abraham sade till Gud: Ack, att dock Ismael måtte få lefva för dig. Då sade Gud: Ja, Sara din hustru skall föda dig en son, hvilken du skall kalla Isaac; ty med honom skall jag upprätta mitt eviga förbund, och med hans säd efter honom. Dertill hafver jag ock bönhört dig om Ismael: Si, jag hafver välsignat honom, och skall göra honom fruktsamman, och föröka honom ganska svårliga; tolf Förstar skall han föda, och jag skall göra honom till mycket folk. Men mitt förbund skall jag upprätta med Isaac, den Sara dig föda skall, på denna tidenom åt året. Och som talet vardt ändadt, for Gud upp ifrån Abraham. Och Abraham tog sin son Ismael och alla tjenare, hemma födda och köpta, och allt det mankön var i hans huse, och omskar förhudena på deras kött, straxt på samma dagenom, som Gud honom sagt hade. Och Abraham var nio och niotio år gammal, då han omskar förhudena på sitt kött. Men Ismael hans son var tretton år gammal, då hans kötts förhud omskoren vardt. Allt på enom dag vordo de alle omskorne, Abraham och hans son Ismael; Och allt det mankön var i hans huse, både hemfödde tjenare och köpte, och eljest främmande; alle vordo de omskorne med honom. Och Herren syntes honom i dem lundenom Mamre, der han satt vid sins tjälls dörr, då hetast var på dagenom. Och som han upplyfte sin ögon och såg, då stodo tre män för honom. Och då han såg dem, lopp han emot dem ifrå sins tjälls dörr, och bugade sig ned på jordene. Och sade: Herre, hafver jag funnit nåd för din ögon, så gack icke fram om din tjenare.
Grefve, von Schwerin, Fredric BogislausDå jag för min del icke anser låmpeligt, att i en adresse af den art, som den föreslagna, må nämnas ett ord, syftande derhän, att olikheter i våra åsigter i Statsoeconomiska frågor behöft åj sidosåttas, för att förena oss i uttrycket af en gemensam känsla, som af omståndigheterne påkallas, tar jag mig friheten hemställa, om icke följande i adressen förekommande period: ”om någon gång Jkiljagtiga meningar kunnat uppJtä under öfverläggningarne ibland ofs, rörande medlen till befrämjande af allmänt väl, ont tankarne kunnat vara delade i frd-> gor om fäkrajte fättet, att hinna detta mål, fä räder dock hos ofs fullkomlig enighet och öfverens fl ämmelfe, då vi för Eders Kongl. Majit nedlägga förklaringen af vår under-, fälliga vördnad, kärlek, tillgifvenhet och erkånjla;” måtte utgå, samt i stället en så lydande mening t. ex, införas: ”Det är fäledes vid detta tillfälle hos Rikfens Ständer endaji en ge menfarnt rådande känfla, den, att inför Eders Kongl. Majit nedlägga förklaringen af deras underJätliga vördnad, kärlek, tillgifvenhet och erkänfla. Jag utber mig härå Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Många hördes häruti instämma. Friherre Cederström, Jacob: Jag får un derställa Ridderskapet och Adeln, huruvida den 1» 3g* T)en 12 Martti, af Grefve von Schwerin föreslagne ändring uti ExpeditionsUtskottets ifrågavarande förslag karl lagligen nu genast verkställas, utan att återremiss af förslaget, i vanlig ordning, föregår. Grefve De la Gardie, Jacob'.
Deremot will Prest-Stander ej undandraga sig att tillse, det MamalSssrifningarne blifwa tillbörligen werksiälde, om blott al någon tillständig person som derwid förer Ordet, Landshöfdingen lanar sin Embetsmyndighet öfwer tillstädes warande Krono,Betjening. Ståndet kror, att da Landshöfdingen ej sjelf behöfwer infinna sig, och da tillgång vä Personer, beredwillige till denna befattning icke saknas kan, detta förflag icke bör möta någon stränghet. För öfrigt och som det förstag till Manlalsssrisningarnes förrättande hwilket Prest-Standet i sine anmärkningar äskat, redan i nogot Län, der det blifwit werkstaltt, j hwarjehanda afseende befunnits nyttigt och tillförlitligt, samt enär Prest-Standet harwid endast driswes af warmt nit för bibehållandet bade af Kronans tillbörliga rätt 06) af sitt Embetes agtning; och da Ståndet hwarken begär ersättning för bcswäret, eller will undandraga sig det, ehuru det icke kun Presterne aläggas, tror Presterssapet sig äga tillräckliga stät att wördsaml och wänligen inbjuda sine Resp. Med-Stander till instämmande i det desine, atc i händelse Presterssapet skall ataga sig att wid Mantalsssrifningen wara närwarande för att utur Förhörs B öckerne nödige upplysningar meddela; sadank ma sse med det uttryckliga förbehåll, att Herrar Landshöfdingar genom någon, såsom deras Ombud tillförordnad tillständig Person, ma wid Mankalsssrisnmgen föra Ordet, samt Kronans tillbörliga rätt bewaka, och alt dernäst blott en Prest finnes wid Pastoratet, och han af laga förfall är Den io Augusti. 2s5r hindrad, han da ma äga rätt anmoda någon annan wassänd Person, som utur Förhörvboken kan nödiga upplysningar meddela, att i hans ställe wid Mantalsskrifningen sig med Förhörsboken inställa. sux-rs. ' Lx krotocollo, O.
Irsta hälft Rrdr 4,535,471: 29. 9. befinnes, 'att de förra då öfver stego de sednare med Rrdr 812,823: 36. 9. Dock förekommer i afseende på detta kapital-öfverskott samma förhållande, som, i fråga om det uti 1845 års Revisionsberättelse uppgifna enahanda öfverskott, anmärktes, nemligen: att då de vid 1840 och 1841 samt 1844 och 1845 års Riksdagar Riksgälds-Kontoret ålagda, men ännu ej verkställda, utbetalningar icke blifvit såsom skulder eller gravationer i detta Verks räkenskaper upptagna, ehuruväl de för samma utbetalningar anvisade tillgångar redan till största delen influtit och hufvudsakligen åstadkommit den behållning, räkenskaperna utvisa, så måste omförmälde öfverskott minskas i den mån dessa återstående, utan återbetalningsskyldighet beviljade, extra eller tillfälliga statsutgifter komma att af Riksgälds-Kontoret bestridas; Och som de Riksgälds-Kontoret ännu åliggande dylika utbetalningar, på sätt längre fram i denna Berättelse skall ådagaläggas, icke obetydligt öfverstiga det belopp, nyss uppgifna öfverskottssumma numera utgör, kommer samma öfverskott att helt och hållet försvinna genom verkställandet af besagde utbetalningar. Derjemte och under åberopande af hvad Revisorerne här nedan yttrat, angående den i Riksgälds-Kontorets räkenskaper upptagna behållning utaf fonden för Riksgäldssedlarnes inlösning, anse sig Revisorerne böra erinra, hurusom åtskilliga bland ofvan uppräknade fordringar icke utgöra någon verklig tillgång för Riksgälds-Kontoret, helst de'komma att ur räkenskaperna afföras, så snart föreskrifna redovisningar derför blifvit afgifna, eller Rikets Ständer hunnit pröfva och bifalla ifrågaslällde afskrifningar af sådana medel, deraf någon' inbetalning icke vidare är att motse; och få Revisorerne, beträffande särskilt Riksgälds-Kontorets, till sistnämnde kathegori hörande, fordran för det oersatta beloppet utaf den under 1834 och 1835 års
Maj:ls Nåd. Proposition, M 16. ålagda ersättningsskyldighet, men under tiden en af desse, Presidenten P. af Billbergh den 9 April 1850 genom döden afgått, hade Kongl. Majit, uppå underdånig ansökning af Presidenten af Billberghs enka och barn. uti Nådig Proposition den 21 December 1830, gjort framställning derom, att den uti Kongl. Majits Nådiga Proposition den 19 Augusti 1844 för Presidenten af Billbergh i lifstiden föreslagna befrielse från honom ålagdt ersättningsansvar för den efter Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans, måtte varda af Billberghs enka och barn beviljad; — och till denna nådiga framställning hafva Rikets Ständer, enligt anmälan i underdånig skrifvelse den 21 Juni år 1851, funnit godt lemna bifall, hvarom jemväl vederbörande blifvit till underdånig efterrättelse förständigade. Sedan numera äfven Kansli-rådet Johan David Valerius, den 4 Augusti sistlidet år, gått ur tiden, och hans efterlefvande enka och fyra barn, hvaribland tvänne oförsörjda döttrar, enär boets gäld, deruti inberäknadt det ersättningsbelopp, som blifvit Valerius i lifstiden ådömdt, med 15,259 R:dr 43 sk. 8 rist. öfverstiger tillgångarne, skulle blifva uti konkurstillstånd försalte, derest nämnde ersättningsskyldighet hos sterbhusdelegarne utkräfdes; så hafva de uti förutnämnda till Kongl. Majit ingifna skrift underdånigst anhållit, det Kongl. Majit, med behjertande af deras belägenhet, målte lill Rikets Ständer hemställa, att den af Kongl. Majit redan tillförene för Kansli-rådet Valerius föreslagna befrielse från merberörda ersättningsansvar måtte varda hans enka och barn medgifven.
Pä andra narinnans sedliga lif, gör hon detta bäst gesidan af Atlanten betraktas tjänsteflickan ofta nom goda råd och varningar. som en medlem af familjen. Hon bemötes af Men låtom oss återgå till våra amerikanska husets medlemmar med grannlaga vänlighet, flickor. Deras lif har också sin skuggsida. af de manliga ofta med artighet utan biafsikFjärran från det gamla hemmet, känna de sig ter. Hon tillbringar sina lediga stunder ogeej sällan ensamma och öfvergifna, i synnerhet neradt i the drawingroom och deltar i konverunder den första tiden. Man känner fall af sationen. Aldrig skall jag glömma min första kronisk hemsjuka, en mycket allvarsam sjukerfarenhet af detta förhällande. Jag var under dom, som varit föremål för amerikanska läkaen längre tid gäst i en välbergad svensk fares särskilda uppmärksamhet. De som angrimilj, bosatt i St. Paul. En ung svenska brupas däraf förlora håg och lust för allting omkade ofta hälsa på oss, utan att jag egentligen I kring dem, och hela deras tankegång riktas på visste, hvem hon var. En dag frågade hon det förflutna. Mer än en svensk emigrant har oss, om vi inte ville göra ett besök hos henne. dukat under för denna sjukdom. De unga Vi följde honne tvärs öfver gatan till en magflickorna äro emellertid mindre utsatta härför nifik villa, som låg till hälften begrafd i en äa andra. I allmänhet sätta de sig snart in nästan tropisk vegetation. V i stego upp för i sitt nya lif och längta icke alls tillbaka. marmortrappan och kommo i en dyrbart mö- Svårast är det för de flickor, som i Sverige blerad parlour, där vi slogo oss ned, medan åtnjutit en god uppfostran. Man finner bland vår värdinna satte sig vid pianot och sjöng amerikanska tjänstflickor icke få sådana, och med förtjusande röst ett stycke. Knappt var jag skulle kunna framdraga rörande exempel sången slutad, förrän en äldre dam steg in, på unga kvinnor af god familj, som fostrats i och vi blefvo nu presenterade för husets ägaöfverflöd och aldrig på allvar lagt hand vid rinna. Den unga svenskan var helt enkelt något praktiskt arbete, men efter en plötslig husjungfru! Piano hade hon lärt sig spela i katastrof i hemmet, af det slag hvarpå nutida Amerika.
Jag har dervid intet att tillägga, och förmodar, alt Frih. Palmstjerna icke anser saken vara af den beskaffenhet, alt han fullföljer sitt yrkande. De omförmälda bevisen skola utan tvifvel leda till gagn för Kronan, och deras borttagande skulle medföra den påföljden, att Kronan komme ali gå miste om den inkomst, som genom dem kan inflyta. Då för öfrigt sjömanshus-föreståndarne, hvilka hittills icke åtnjutit någon ersättning för sitt besvär, ehuru de dertill varit berättigade, (ty, enl. de nplysningar, som från alla sjömanshusen, med undantag af Wisby, blifvit lemnade, var det endast två sådana, som erhållit någon andel af den upbörds-proc., som borde dem tillkomma), när, säger jag, dessa föreståndare genom R. o. Ad:s beslut nu erhållit 6 proc. att afkortas på den upbördssumma de indrifva, torde deruti ligga ett skäl, att icke befria dem från det ifrågavande åliggandet. Ifrågavar.-de mom. blef, uppå härefter framställd propos., af R. o. Ad. bifallet. Vid upnämnandet af §:n 144, yttrade Gr. af Ugglas: Jag har visserligen icke någon anmärkn. af serdeles vigt, att vid denna § göra; men det rinner mig något i sinnet, beträffande de befrielser och afkortningar, som omnämnas så väl i 143:de som 144:de §:n. Skulle nemi. R. o. Ad:s beslut en gång blifva, att den personliga skyddsafgiften skall gå till folkskolorna, så' torde det väl icke vara något hinder att då serskildt besluta rör:de dylika afkortningar å denna afgift. Då härefter förekom §:n 145, mom. 1, anförde Frih. Palmstjerna: Bland de undantag, som i denna §:s lista morn, finnes upråknade, nämnas icke författare-arfvode. 458 Den 30 Maj.
"Oet är angeläget, att Statens Cmbetsmän ställas under en tverkjam kontroll, men det är lika nödigt, 4452 Den 19 Octsber. digt, att be ej, geliom illa beräknade anstalter, för detta ändamäl, antingen förwandlas till blotta ma, chinei, eller twingaS att föragta ben ingt, som dem controllcrar. vä hela Styrelsens kraft beror pä Nationens gillande omdöme, hvilket grnoui en allmän tryckfrihet fär beredas och rattas, dä Riksens Ständer hafwa sig fbrbehället, att yttra önskningar om sädana förändringar i Konungens Ministere, som dc anse för Rikets wäl nödiga, och dä lagstridiga handlingar kun, na, utan hinder af den styrande niagten, lagligen be, jfras, sä synes det wara öfverflödigt, äfwcnsorn det är mot Regerings. Formens uttryckelig» föreskrift j 90 § stridande, att underkasta Embetsmäns särskildte ätgär, ber iiägon pröfning af Riksens Ständer eller deras Ut» skott, i andra fall, eller .pä andra sätt, än dem Reze» rings »Formen bokstafligen fdrcskrifwer, hwaribland icke äro dc nu i fräga waranbe revisioner. En Em» bctsmans körhällande bör af nationen sch betz Representanter bedömas efter det hela af betz rigtning och »verkningar, och icke efter partielkc handlingar, för hwilka han endast bbw wara Styrelsen redo skyldig. Wilja Nationens Ombud dela uppsigten öfwer Statens Embetsmän med Regcnte», sä förswagas hans Jnterresse att bibehälla rättvisa, ordning och wcrksamhet i alla Styrelsens grenar. Och ben öfwerdrifna varsamhet, hwarmed desse af motsätta magter bcwakade Enibctsmän mäste handla, skall i de flästa fall äter, hälla den kraft till stora och nyttiga företag, hwar, förutan ey Embetsmanna »Förvaltning icke kan hdjaS öfwer medclmättans oklanderlighet."
Föredrogs ä nyo Expeditions-Utffotters, i si. sta pleno pä bordet lagde, memorial, rörande instruction för Revisorerne öfwer SkateBancosaint Riksgäldswcrken. Hwilkct memorial uppå gjord proposition bifölls. Föredrogs a nyo det i plenum den i Junii pä bordet lagda Pcotocolls-Utdrag fran del Hederwärda Bonde-Ständek, med förslag om för» vrd. Ben Z Junit. yrdnande «f ett färffildt Utffotk as nenne Ledamöter fran hwarje Ständ till Utredande af de frän förra Riksdagarne npffjurne rwistiga frågor emellan. Bonde-Standei och de öfrige Ständen, Grefwe Nörnk-e, /eöolpb 6ärsn: Dä jag t sista plenum begärre detta Prykoeolie-Utdrag pä hördel, war det endast i afsigt atr derigenom ästadkomma ett lugnar? öfwerwägande af Bonde-Scandcts begäran.
Då sättet, huru en sådan bevisning skall tillvägabringas, på intet ställe linnes bestämdt föreskrifvet, ansåg H. Ex., att, vid uppstående tvist, pröfningen af bevisningens giltighet tillkom R. o. Ad., hvarefter tillämpningen af Ridd.-Ordn:s föreskrifter sedan blefve en, utan något vidare beslut, ovilkorligen uppkommande följd. I anledning häraf hemställde H. Ex., om R. o. Ad. ansåg det af Ulrika Eleonora Fröman, född Starck, nu företedda betyg tillfyllestgörande bevisa, att hennes ena broder Joh. Fredr. Starck antingen icke lefver, eller är utrikes bosatt, och att den andra brödren Ernst Vilh. Starck är död. Ropades Nej, men Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., anmälde sig och yttrade: Efter min tanka tillhörer det ej Ståndet att afgöra, om de företedda bevisen äro lagliga, eller icke. Vi känna något hvar, hvad lagliga bevis betyda; men icke lärer det få ankomma på Ståndet att förklara, hvad med lagliga bevis skall förstås. Jag tror således icke, alt den proposition, som blifvit framställd, står i öfverensstämmelse med formen, att bedömandet af lagligheten ej får bero på Ståndet, utan på Hr Gr. o. Landtm, sjelf, efter hvars enskilda öfvertygelse propositionen måste rättas; ty örn Hr Gr. o. Landtm, för sin del anser de i denna frjjga företedda bevisen lagliga, men icke destomindre genom den framställda propositionen medgifvit Ståndet rätt att afslå Hr Kuylenstjernas anhållan om pollet, har Hr Gr. o. Landtm, meddelat en proposition tvärtemot sin öfvertygelse och af sådan beskaffenhet, att den åt Ståndet inrymt en rättighet till omedelbar tillämpning af grundlagen, som Ståndet icke äger. Är åter Hr Gr. o. Landtm, öfvertygad, att de ifrågavarande bevisen icke äro lagliga, får Ståndet icke göra dem till lagliga, emedan, då olika tankar om lagligheten af en sak uppstå emellan Ståndet och Landtm., det tillkommer Con - Den 24 Februarii.
Ad. behagade i detta fall taga ett beslut, hvarigenom förstärkta StatsUtsk. befi iades från åliggandet att 2 hela dagar votera blott öfver denna fråga. Jag instämmer således till alla delar uti Hr von Hartmansdorff); förslag, att R. o. Ad. ville på en gång pröfva samtliga dessa punkter, då antingen Frih. Hamiltons åsigt blir gällande, eller ock deras, hvilka vilja antaga Bevilln.Utsk:s inbjudning, hvilken jag för min del understödjer. Frih. Hamilton: Till en början torde jag få underrätta R. o. Ad., att frågan ännu icke lärer vara behandlad 23 H. 27 210 Den 5 April f. m. inom BondeSt. Detla gör jag blott, på det man icke må tro, att det ej skulle löna mödan att besluta deruti, då saken af 3 Stånd vore afgjord. Hvad derefter angår Hr von Hartmansdorffs förslag, att sammanställa alla dessa 85 punkter uti en propos. ined Bevilln.Utskis inbjudning till contrapropos. för att genom en votering få fråganafgjord, så, ehuru jag anser alt det är att ställa saken på en spets att på en gång votera icke blott om formen utan äfven om sjelfva saken, så vill jag likväl, för att visa att jag förtröstar på B., o. Ad:s conseqvens och att jag icke af otillbörlig räddhåga i detta fall vill inkräkta på R. o. Adis tid, ingå på Hr von Hartmansdorffs förslag; det må sedan gå med saken så godt det kan. Jag har då gjort hvad jag kunnat. Jag förlitar mig på R. o. Adis fasthet i sina beslut. Gr. Hamilton: Uti en förberedande öfverläggning, i afsigt att åtskillige utaf Ståndets ledamöter skulle förena sig om ett visst behandlingssätt af detla betänk., delade jag Frih. Hamiltons önskan, att votering på en gång skulle äga rum om alla dessa voter:s-propos:r.
Slutligen uppsteg Ida, och Didrik sade bugande, med denna låga ton och vördnadsfulla hållning, som är egen hos detta slags väl uppfostrade domestiker: – Fru grefvinnan har låtit kalla mig. – Ja, kära Didrik, – sade hon med denna nedlåtande förtrolighet, som de, hvilka bördsfördomarne upphöjt till samhällets patricier, alltid antaga emot de ringare, i tanke att rätt smickra och visa dem sin bevågenhet, fullt öfvertygade genom en inrotad – generation efter generation fortsatt – förvillelse, att vår herre till deras eget danande begagnat någon sorts finare lera än till deras likars; och folket, å sin sida, gör också allt för att underhålla denna lika löjliga som dåraktiga fåfänga, ty det ligger hos hvar menniska ett anlag att tänka sig något upphöjdt, något underbart och oupphinneligt hos dem, hvilka ständigt äro omgifna af lyckans glans, så mycket mer hänförande, som de ringares underordnade ställning aldrig tillåter dem att skingra illusionen, genom att på nära håll skärskåda den ihåliga prakt som bländar dem, och oron eller smärtan i det hjerta som klappar under den granna rocken; och häraf kom också kanhända den fordna enthusiasmen för deras kungar, denna enthusiasm, som, liksom religionen, skapade martyrer; nu har den såsom all annan enthusiasm till stor del flytt, ty vår tid är ju förståndets, påstår man, derför borde man ock enthusiasmeras för fädernesland, för frihet, för allt stort och ädelt och således äfven för de stora egenskaperna hos en konung, men aldrig för blotta majestätet; likväl är det just detta som i alla tider verkat på dem som solat sig i den kungliga nådens sken, och ehuru den, som folket satt till statens högsta styresman, endast i denna egenskap borde vördas, och jemlikhet är det första och tydligaste begrepp vårt förnuft fattar, dåras hopen likväl af glansen från den purpur, som ofta varit färgad i dess eget blod, och från den krona de sjelfva smidt. – Hvad befaller fru grefvinnan? – började Didrik åter, då Ida icke fortsatte, utan tankspridd lekte med sitt skärp.
Och den tredje drog upp ärmarne på sin stoppade kofta, ref upp den i bröstet och visade de blånader hon ännu hade qvar efter mannens sista smekningar. Du pjåkar dig för den der smulan, du, ropade hon, du skulle ha min Jaako en vecka, så fick du se! Han ger mig aldrig en smula om lördagen. Aldrig! Derför kan jag väl inte svälta. Jag låter honom supa så mycket han orkar. När han är så full, att han inte kan gå, så bär de hem honom och lägga honom der! Då vet jag, att han alltid har qvar några mark ännu. Dem tar jag, och dem lefva vi på under veckan, ungarne och jag och han. Vi lefva, men inte rigtigt... Jag tigger och ber honom om en smula, men får intet. Han vet alltid, att jag stulit af honom en del. Och derför regerar han så vildt. Jag slår tillbaka! Och han än värre! En gång klådde jag honom med öskaret, så han fick blått öga. Men den dagen gaf han mig igen, så barnungen dog, förrän den kom till lifvet. Kajsa hade aldrig hört dessa förtroenden förr. Hon började frysa, hennes tinningar bultade, hon måste stödja sig mot spiseljernet. Men så kom ingeniören emellan. Jaako fick en predikan der uppe, då jag låg här och doktorn kom alla dar. En tid derefter var han riktigt beskedlig, men när jag kom upp, blef det samma historia om igen. Och nu slåss vi hvar annan dag. Och hvar natt, inföll en af qvinnorna med ett flin. Det blef ett skrattande. Skämt vexlades, det gick helt öppet för barnen, som lågo och lekte eller sprungo på golfvet. En af gossarne stod med rynkade ögonbryn och lyssnade. Kajsa hörde, hur han under moderns tal halfhögt mumlade: Ja, vänta bara, när jag blir stor, skall jag bulta ihjäl pappa, och jag skall supa så jag blir rigtigt stark, och då skall jag ta en dugtig sten och slå i hjäl honom med den. Fan ska' ta honom. Under det stojet och larmet var som värst, smög Kajsa sig ut och in till sitt igen. Barnet låg i slummer. Modern böjde sig öfver det.
Söm jag hört att BancoUtskottets Betänkande icke blifvit rätt fattadt, anhåller jag att få lemna några Upplysningar^ År 1809 fixerades ett maximum för Riks* Discoatens Utlåning , hvarjemte stadgades, att den åt Götha Canal lemnade Discontratt skulle af detta maximum afgå. Maximi-summans belopp är mig ej tillåtet att uppgifva; mert ponera att den vore 5,000,000, sä följer deraf, att endast 4,200,000 R;dr finge af RiksDiseonten utlånas, enligt 1809 års föreskrift. Då BancoUtskÖttet vid i8i2 års Riksdag inhämtade, att lånrättigheten af Götha CanalBolag sällan begagnades, och oftast icke öfver beloppet ät 2öo,ooq R:dr, ansåg Utskottet olämpligt att, titan ändamål, hålla fulla summan af 800,0O0 R:dr i beredskap, under ert tid då lånbehof hös Allmänheten redan började tilltaga. Utskottet biföll derföre , att RiksDiscontDirectiottett finge disponera‘6oo,ooo R:dr af Götha CanalDirectionens lånrätt, då den icke vöre begagnad; men med vilkor, att indraga utlåningen i samma mån, som Götha Ca« nals begagnade Discontratt öfversteg 200,000 Riksdaler, to» Den 3 Juni. e. m. Igenom detta beslut uppkom en ytterst vacklande ställning lör RjksDiscontverket, sorn, efter det dagligen varierande förhållandet med Götha Canals lånrätt, måste hastigt öka eller mindska sin utlåning det sednare någon gång till den grad, att Direction orättvist tadlades för mannamån. Till undgående af sådan följd, och för att kunna i regelbunden gång styra RiksDiscont-rörelsen, har Oirectionen med ledsnad nödgats inskränka sig derhän, att en alltför ringa del af den år 1812 beviljade villkorliga tillökning blifvit nyttjad, och deremot en ej obetydlig del af maximi-summan blifvit för Götha CanalDirections möjliga behof lemnad oanvänd.