Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Högh StatsUtsk. varit i tillfälle att nu, så väl som vid förra riksdagen , inhemta och bedömma mångfalldigheten och vidden af de göromål, som åligga K. Stats-cont., samt inse angelägenheten deraf, att desamma icke varda eftersatta, hade väl mera afseende bort fästas å det tillräckligt ådagalagda behofvet af den tillökning i personal, för hvilken K. M. i nåder äskat löners anslående, och Utsk., i följd deraf, icke skäligen kunnat, såsom skett, vägra sitt tillstyrkande af sådan aflöning åt denna personal, som icke dess mindre måste finnas och begagnas, så framt icke ärendena skola till betydlig del åsidosättas. Emot den generella föreställning Utsk. uppfattat, så väl i denna fråga, som i de öfriga, rör:de nya anslag för erabetsverkens reglerande, hafva Hr Biskopen m. m. Doctor Hedren med flere af Utsk:s ledamöter i afgifna och bifogade reservationer anfört så grundade skäl, att jag, till vederläggande af Utsk:s åsigt härutinnan, trott mig endast böra dem åberopa. Hvad åter angår Utsk:s anförande, som skulle under K. Statscont. lyda expeetanter, hvilka kunde til! tjenstgöring inkallas; så förekommer, hvad Utsk. genast kunnat få upplyst, att desse till f. d. Magazins-directionens stat hörande personer icke kunna vara skyldige ingå i annan tjenstgöring inom K. Stats-cont., än den som fordras för dit öfverflyttade rnagazins-ärendena, till hvilkas bestridande ock erforderligt antal embetsoch tjenstemän af sammastat är anstäldt; ej heller finnas några flere af dem, som tillhöra de tjenstegrader, för hvilka den ifrågavar. ti Hök ta aflöningen skulle använ - D c n 5 Maj f. ra. l37 användas. Och beträffande det 3:dje af Utsk. upptagna skäl till sitt afstyrkande, hemtadt från K. myntoch controllverkets möjliga återförflyttning under K. Bergs-colltm; så, Utom det att sådant synes äfven af Utsk.
Sedan Konungen derom underrättad blifvit, men Han ändock icke till Riket återkommit., tage Riksens Ständer, jemte Norriges Storthing, i öfverensstämmelse med Riks-aklen, den författning om Riksstyrelsen, hvilken de nyttigast finna. Förslår/ till ändringar i Grundlagar ne. § 93 13 Då Konung dör ocii Thronföljaren ännu omyndig är, utförde Stats-Rådet kallelse å Riksens Ständer, hvilken kallelse inom femton dagar efter Konungens död skall i hufvudstadens kyrkor och vidare i Riket kungöras. Riksens Ständer äge, utan afseende på något den aflidne Konungens Testamente angående Riksstyrelsen, att förordna en eller flera Förmyndare, som, intilldess Konungen myndig blifver, Regeringen i Dess namn, efter denna grundlag, må utöfva. Skulle den olyckliga händelse inträffa, att den Konungaätt, hvilken arfsrätten till Riket uppdragen vore, på manliga sidan utginge, kalle Stats-Rådet, inom den i föregående §.stadgade tid efter den siste Konungens död, Riksens Ständer till allmän Riksdag. Riksens Ständer skola då ett nytt Konungahus utkora, med bibehållande af denna Regeringsform. Om emot förmodan Stats-Rådet underläte att i de fall, föregående 91, 93 och 94 §§ omförmäla, Riksens Ständer genast sammankalla, då åligge det ovilkorligen Riddarhus-Direktionen, Domkapitlen i Riket, Magistraten i hufvudstaden samt Landshöfdingarne i länen, att, genom offentliga kungörelser, underrättelse härom meddela, på det val af Riksdagsmän, der sådana val äga rum, genast må kunna anställas, och Riksens Ständer sammankomma, att deras och Rikets rätt iakttaga och skydda. Sådan Riksdag öppnes å femtionde dagen efter den, då Stats-Rådet sist bort kallelse dertill i hufvudstadens kyrkor låta kungöra. Då Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är, utfärde Regenten eller Regeringen kallelse å Riksens Ständer, hvilken kallelse inom femton dagar etter Konungens död skall i hufvudstadens kyrkor och vidare i Riket kungöras.
Utan att citera namn, vill jag berätta, att en gång der var det alldeles påtagligt, att man begick icke allenast en orättvisa utan nära nog en skandal mot en person; och detta efter öppen omröstning. Det gällde då en hög embetsman här i staden, hvilken ålades beskattning för extra inkomst, som han påtagligen icke kunde hafva. Alltså anser jag att det är fullkomligt orätt att anföra detta skäl för sluten och mot öppen votering. Vidare har yttrats att, uti så fåtaliga komitéer som dessa, skulle troligen vid de fall, som vore af den vigt att votering kunde ifrågakomma, hvar och en före voteringen någon gång i ämnet hafva haft ordet; samt att man således, redan före denna omröstning, borde känna, hvad hvar och en i frågan hade för mening. Jag får dock erinra, att pröfnings-komitéen består af minst 20 ledamöter, hvilket antal kan förökas till 30. Erfarenheten gifver vid handen, att vid de flesta derstädes förekommande frågor är det en 8 å 10 personer, hvilka pläga yttra sig. Dessa äro nästan alltid desamma. De öfrige äro egentligen åhörare samt. säga på det hela taget icke mer än; ”ja” eller ”nej.” Så är förhållandet nu; och så kommer det troligen ock framgent att tillgå uti de blifvande komitéerna, att nemi. några få — de som hafva ordet i sin magt — tala och att de öfrige endast yttra ”ja” eller ”nej”, då propos. i frågan blifvit framställd. Äfven med detta skäl kan jag således icke finna, att man lyckats åstadkomma någon bevisning. Ytterligare har man andragit såsom skäl för den öppna omröstningens föredragande, att på så sätt lärde den väljande allmänheten sig att känna, huru de valde omhuden tillvägagå. Skulle detta vara en gifven följd, så borde ock alla andra allmänna omröstningar, deri valde ombud deltaga — således äfven inom representationen — ske öppna; men detta är ju icke händelsen. Det har vid många Riksmöten väckts fråga om att öppna omröstningar derstädes skulle ega rum; men detta förslag har städse mött ett bestämdt motstånd. Hvarföre detta? Det vill jag icke inlåta mig uti att nu utreda.
Dalfolkat lefver ej blott afsinjord, utan äfven af sitt arbete hos andra. Hvart skulle de taga vägen, om i hela Riket besuttenhelen ej blott skulle hvila pä ägandet af jord utan derjemte på utvandringar? Hvart skulle slutligen alla vandra, om Dalkarlarne vandra till Upland och Upländningarne till Dalarne? Jag tror för min del, att man vid utstakandet af besutlenhetsgränsen bör gå med mycken försigtighet tillväga, så mycket mera, som, i händelse man nu år i8ji skulle stadga den alltför hög, så är det ganska lätt a>t under loppet af några år utröna det rätta förhållandet och derefter nedsätta den. Sätter man den åter för lågt, så att man finner att den bör höjas, så torde detta blifva svårare än det är att sänka den. Jag vidhåller mitt förslag att orden ”i medelmåttiga år” mätte ur 2 §:n utgå; ty om de qvarblifva, så karakteriserar detta besuttenhelen så, att under vissa år, hvilka ej kunde anses gifva en medelmåttig skörd, kunde man ej beräkna att de vore besuttne. I svårare år bör allmogen vara besutten, eljest förändrar Sveriges allmoge sin natur. Derföre vill jag hafva bort orden "i medelmåttiga år.” Jag får vördsamt anhålla, att Hr Landtm, täcktes framställa propos. på 2 §:n, men fördela den i tvänne delar, så att den första halfva meningen måtte först lä framställas, och då hemställer jag vördsamt att orden i medelmåttiga år måtte ur denna propos. uteslutas. Hr von Rosen: Med afseende på hvad Hr Rosenblad har yttrat, så har jag visserligen intet emot, att ordet ”underhållas1'’ förändras efter hans önskan, likväl troende att det uttryck, som Utsk:n begagnat, är tillfyllestgörande, ty vanligen menar man med underhållas, alt vara bergad och född. Jag har ej fått något annat begrepp om detta ord, men skulle det som Hr Rosenblad föreslagit vara bättre, så vore det ej skäl att qväfva det, utan återremittera betänkandet.
Flottans områden utgöras af Blekinge län, Wester-Norrlands län med undantag af Ijelisocknarne, Oland, .Södra Möre fögderi af Calmar liin, samt de omedelbart till hafvet gränsande eller i skärgårdarne belägna socknar i såväl återstående delen af sistnämnde län, som öfriga kustlän, undantagande Norrbottens och Westerbottens län; äfvensom alla städer vid hafvet, med undantag af Stockholm, Göteborg, Umeå, Luleå, Piteå och Haparanda; allt på sätt denna färfatlning vidfogad förteckning närmare utvisar. Arméens beväringsområden åter upptaga alla delar af riket, som icke, enligt hvad här ofvan stadgas, skola lemna sjöbeväringsmanskap; dock att äfven inom arméens områden bosatte sjökapitener, styrmän och sjöfolk af handelsflottan samt maskinister å enskilda personers eller bolags ångfartyg tillhöra sjöbeväringen. § 23. Beväringsmanskapet skall användas till förstärkande af arméens och flottans så väl värfvade som indelta trupper, eller ock utgöra särskilda korpser under 8 Sammansatta Stats-, Lciysamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 7. särskildt befäl; enligt hvad af Kongl. Maj:t derom, i förhållande till regementenas och korpsernas styrka, särskildt i nåder förordnas. I arméens beväringsområden, der, jemte infanteri, äfven kavalleri, artilleri eller ingeniörtrupp finnes, bör vid infallande mönstring utses och bestämmas, hvilka beväringsskyldige skola tilldelas kavalleriet, artilleriet eller ingeniörtruppen, hvartill dock i främsta rummet böra uttagas sådane, som sjelfve önska tjena vid det ena eller andra vapnet, såvida de i öfrigt äro dertill duglige. § 24. Mom. -/.
Hände i verlden, hvad händer: Fritt jag min fackla då tänder, Om min sol är kulen, mörk och svag. Skänker mig döden sin galla, Må han det gerna befalla; Men den kalken smakar inte jag. Ja! intill de sensta åldrars tal I allt qval, Min pokal Mitt bästa val. Lyckan i verlden liknar i fjäs Draken på godset, som grinar och fräs, Blott man honom är Litet när. Tänk dock, om mitt lif nu fick Se sitt sista ögonblick, Gick jag visst med heta tårar från min jordaprick. Men – ack! ack! hvad är det mer? Middagssolen snart går ner; Afton nalkas, Dagen svalkas, Oljan blir förtärd. Liksom på vädrenas vingar Örnen mot solen sig svingar, Så ock mitt hjerta lyftes lika snällt. Snart ett nöje sig lyktar, Snart i ett annat jag flyktar, Och mitt öga ser ett blomsterfält. Skönhet främst i spetsen står och ler. Hvad jag ser, Intet mer Jag hjertat ger. Nu mina stunder de äro förbi; Bojan är bruten och fången är fri; Allting går till slut, Hvar minut. Ja! så är vårt lilla spel; Gamle gubben, styf och stel, Med en skönhet dansar ofta, till vår sista del; Och, när dansen slutad är, Hvila då från allt besvär Dessa båda. Kom, och skåda, Hvad vår glans är värd! BELLMANS FRÄNDER. Att vara litet tokig för rolighets skull, Det är att vara kloker; Kloker vilja vara, men aldrig vara glad, Det är tokars lag. Gammal visa. BELLMANS FRÄNDER. Så låt oss då lefva för dagen, Och glömma all verldens besvär! Att lyda och skyddas af lagen, Att dricka sitt glas och bli kär, Se! detta är vishetens lära; Allt annat är glitter och fras. I nöjet – der se vi vår ära, Och sällheten – i våra glas. Kexél. Ehvad man än vid betraktandet af Gustaf III:s tidehvarf må finna att klandra och fråntaga: så mycket åtminstone står fast, att det var ett af de muntraste och således äfven för all gaya ciencia upprymdaste, som någonsin tillvarit.
Proposition Nio 76. 33 Jemte underdånig hemställan, att Kongl Maj:ts Befallningshafvandes framställning, i hvad den angick Korpilombola kapellförsamlings förläggande under Öfver-Torneå Tingslag, finge till Justitie-departementets underdåniga föredragning öfverlemnas, tillstyrkte Stats-Rådet, på grund af hvad Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Kollegium anfört, att, för anställande af särskild Länsman inom nämnda kapellförsamling, som borde tillhöra Torneå fögderi, Kongl. Majit täcktes af Rikets Ständer äska uppförande å stat af erforderligt löneanslag, jemte hyresersättning, med tillsammans 850 R:dr. 10:o. Kongl. Majits Befallningshafvandes i Ostergötlands län underdåniga memoo>n Ydre kanal af den 16 Augusti sistlidet år, med förnyad underdånig framställning om rads delning i Ydre härads inom nämnda län fördelning i två länsmansdistrikt; i afseende på tv“ [ämmamhvilken fråga förekom: att Kongl. Majits
Om man har, äfven blott en aflägsen, utsikt till en mindre öfverflödig tillgång på jordbrukets alster, så förbjudes utförseln deraf eller pålägges en hög utförsel-tull; men ehuru det alltid varit svårt och ibland omöjligt för den Svenske Medborgaren att få köpa af det bästa järnet inom dess egit Land, så har ändå aldrig fråga uppstått om en högre export-tull på det, än för de sämre järnsorterne, och jag torde nu, icke utan att väcka förundran eller misshag, kunna väcka fråga derom. Detta med mycket mera visar, i hvad mon andra Producenter, och i synnerhet Jordbrukarne äro i Sverige missgynnade af Författningar, ja fördomar och vanor, i jämförelse med Bruksegare. Således då BeviliningsUtskottet förkastat GeneralTullStyrelsens förslag till en något förhöjd export-tull på allt järn, hade man med mera skäl kunnat anmärka att det underlåtit föreslå en betydligt högre export-tull på den sort, som Utländningen, nästan till hvad pris som hälst måste köpa af oss, än på de andra järnsorter. De af GrosshandlareSocieteten anförde skäl mot en högre export-tull å järn, kunna således ej användas i afseende på Dannernora-järnet. Det borde i synnerhet blifva den Utländske köparen, som skulle komma att vidkännas den förhöjda export-tullen, hvilken han godtgör sig till en del vid försäljningen af de af detta järn tillverkade arbeten. Och Den 19 Jun ii e. tn. 363 skulle, så länge ännu Contractet om en uteslutande försäljning till visse Utländske Speculanter räcker, äfven Egarue till dessa järnbruk komma att vidkännas förhöjningen så är jag förvissad om, att de sjelfve ändå anse den billig, då denna uppoffring till Staten är så obetydlig emot den de från längre tider gjort till Utländningen, som tills för ett par år sedan fått köpa detta järn mot ända lill 5o å 60 p:ct lägre pris, än det sedan utomlands sållts för, och man nu för det bekommer eller åtminstone skulle kunna bekomma.
Sig för närvarande ieke böra något anslag dertill hos Rikets Ständer äska. De till detta ärende hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning frågan varder hänvisad; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARI,. A. F. Z. Reuterskiöld. Artig kostnad för en ridskola rid Strömsholm• Aflöning: 1 Chef .. utan lön. Befattningen bör företrädesvis innehafvas af Chefen för Strömsholms stuteri. 1 Stallmästare, arfvode . 1,800: — Tjenstgöringspenningar 1,200: — 3,000: 1 Förste Instruktör, arfvode 1,050: — 1 Andre d:o, d:o 750: —* Med skyldighet för dessa begge Instruktörer att vid ridskolan tjenstgöra äfven en månad före kursens början. 1 Veterinär-läkare, arfvode 200: — för undervisning i hofbeslaget . • 100: — gQO: — Transport Runt R:dr 5,100: Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o S9. 5 Transport 5,100: — 1 Lärare i Gymnastik och Vapenföring, arfvode 750: — Arfvoden åt 2 Stallmästare-elever, å 300 R:dr 600: — 1 Redogörare, som tillika besörjer upphandling och magasinering af fourrage, arfvode 200: •— 1 Fodermarsk och 3 Stalldrängar, för officerarnes hästar, åtnjuta dagtraktamente för hela året, nemligen: 1 Fodermarsk å 1 R:dr 50 öre 547: 50. 4 Stalldrängar tillökade för stuteriet, åtnjuta dagtrakta mente, å 1 R:dr 25 öre hvardera, under 182 dagar om året . 010: — 9,476: 25.
Hvad den i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition föreslagne Lönetariff beträffar, så lärer livar och en opartisk granskare visserligen icke finna den öfverdrifven. Frågan är icke om öfverflöd, men blott omen tarflig utkomst och lönevilkor, lämpade efter de utgifter, hvilka i och för tjensten, för hvar och en af Befälet, inöm den grad lian innehar i Armeen äro oundgängliga. Om Staten, å ena sidan, med rätta af dess Embetsmän i allmänhet fordrar ett noggrant och outtröttligt uppfyllande af dem åliggande tjenste-skyldigheter; om den, med förtroende till Armeens hederskänsla och Dit för sina plister, lemnar åt dess vård 25 H. 10 Den ai Maji f. ra. det dyrbara och ärofulla kall, att, med uppoffring af lif och blod, mot utländska fiender och inhemskt våld skydda Fäderneslandet och upprätthålla Lagar och ordning; åligger det äfven Staten, å andra sidan, att så aflöna Armeens Befäl, att hvar och en icke i och för tjenste-åliggandens uppfyllande behöfver använda, som ofta sker, egna knappa tillgångar, ruinera sig sjelf och sin familj, skuldsätta sig, tjena längre, än krafter och förmåga räcka, till föga båtnad för tjensten; och ändlligen afgå, för att med ett tillfredsställande minne af väi uppfyllda mödosamma pligter, men med förstörda affärer och i knappa omständigheter, afträda en bana, som under tiden slutat med brist och armod. Denna skildring, Mine Herrar, är mörk, men den är ej öfverdrifven. Den är sann, och kan ej blifva annorlunda, om ej snar hjelp mellankommer. Jag vet, att Statsbördorne äro tunga, och de begärde anslagen många och dryga; men vid fråga om förnyade anslag, är väl Armeen, hvilken tryggar landets säkerhet, den, som bör ställas i sista rummet, då den likväl, när försvaret af Rikets sjelfständighet och medborgares frihet är i fråga, har den äran att stå idet första? Säkert lära Rikets Ständer, och i synnerhet Ridderskapet och Adeln, icke finna ett sådant förhållande med billighet och rättskänsla öfverensstämmande.
För min del tycker jag tvärtom, att en sådan öfverensstämmelse har allt skäl för sig, Men äfven sådan grundlagen nu är kunna Konungens proposlr i grundlagsärender i vissa fall, på grund af anmärkn:r inom Stånden, förfalla, oaktadt Utsk. tillstyrkt förslaget; och då svårigheter torde komma att möta för utsträckning af denna grundsats, skall jag, i afseende derå, åtnöja mig med hvad som redan finnes i denna del stadgadt, hellre än att äfventyra afslag å hela förslaget. Hr v. Hartmansdorff har instämt med mig deri, att anmärknma emot Utsk:s förslag må kunna åtfölja återremissen, utan att utgöra Ståndets gemensamma tankar; men han har icke velat, att Utsk. vore förpligtadt att rätta sig efter anmärkningarna, ej heller att Stånden må äga rätt göra tillägg eller förändringar i Utsk:s förslag med svar på anmärkningarna. I förra fallet är jag ense med Hr v. Hartmansdorff; men deremot kan jag icke finna någon våda vid att, sedan fråga om förändring blifvit af Constit.Utsk. väckt, och då det är talmannen förbehållet att vägra propos. å sådana ändringar i Utsk:s förslag, hvarom fråga icke är i laga ordning inom Utsk. väckt, det då må vara Stånden öppet att antaga Utsk:s förslag, med sådana förändringar deraf, som ligga inom den väckta frågans område. Jag tror således, att förbudet deremot bör ur Hr v. HartmansdorfFs förslag utgå. Jag kan icke heller med denne talare finna någon nödvändighet af eller garanti uti Constit.Utsk:s s. k. veto; ty om man är rädd för det s. k. ”framrusandet,” så synes det mig mera tänkbart, att tretton ledamöter i Utsk. skulle kunna höra till detta mouvementsparti, än pluralitelen inom de fyra Stånden och dessas af Regeringen tillsatta talmän.
Jag vill förbigå någon anmärkning, huruvida en en* skildt Embetsmanna-Corps försummelse borde föranleda till begäran om en Allmän Författning, eller huruvida en påminnelse, till Svea och Christianstads HofRätter borde äga rum, för det Götha HofRått sig försummat; inen jag anser att Götha HofRått ofta icke har kunnat handla annorlunda, ån HofRålten gjort. Jag hemställer huruvida gamla utsläpade Tjenstemän böra tvingas, att mot sin vilja förrätta sitt Embete och om Lagskipningen derpå vinner. Nu år händelsen, att jemnf under Götha HofRått, finnes för närvarande flere ålderstigne UnderDomare och HofRåtten har redan allt för mycken svårighet, ett iå desse gamle Domares tjenster beslridde, för att ytterligare åläggas någre *54 Den 12 Maji e, m. nye. I det ämne, som nu är under öfverläggning, torde, efter min tanka, medel böra sökas , för att afhjelpa detta statu ejvo , som jag fruktar Lagutskottet fåfängt lärer bemöda sig att håfva. Jag önskar ett noga öfvervägande och behjertande af hvad anfördf blifvit och yrkar i förening med Herr von Hartmansdorff återremiss. Herr Lefrén, Johan Pehr: Äfven jag tillstyrker återremiss; men utber mig få göra några anmärkningar vid Betänkandet och det som blifvit yttradt i anledning deraf. Man har uteslutit ifrån den föreslagne PensionsStaten dem, som innehafva förtroende-poster, detta anser jag vara orätt, de skäl , till uteslutandet sorn. äro anförde, förekomma mig ej öfvertygande. Man säger att högsta Pensions-summan 800 K:d . är för liten för desse platsers innehafvare; jag medgifver detta och önskar lifligt att tillgångarne nu eller framdeles måtte medgifva en betydligare, men anser deraf ej följa, att de nu böra uteslutas. Dessutom har en FältMarskalk ej rättighet till högre pension än Öfversten, nemi. 500 R:dr och j5o om flan år svårt blesserad och nödgas derföre taga afsked.
Sjunger Gudi, lofsjunger hans Namne; görer honom väg, som sakta framfar; han heter Herren; och glädjens för honom. Den en fader är åt faderlösa, och en domare för enkom; han är Gud i sin helga boning; En Gud, som dem ensammom gifver huset fullt med barn; den der fångar utförer i rättom tid, och låter de affälliga blifva i det torra. Gud, då du utdrogst för ditt folk, då du gick i öknene; Sela. Då bäfvade jorden, och himlarna dröpo för denna Guden i Sinai; för Gudi, som Israels Gud är. Men nu gifver du, Gud, ett nådeligit regn; och ditt arf, det torrt är, vederqvicker du; Att din djur måga bo deruti. Gud, du vederqvicker de elända med dine godhet. Herren gifver ordet, med en stor Evangelisters skara. Konungarna för härarna äro med hvarannan vänner, och husäran utskifter rofvet. När I liggen i markene, så glimmar det såsom dufvovingar, hvilke såsom silfver och guld glittra. När den Allsmägtige allestäds ibland dem Konungar sätter, så varder klart, der mörkt är. Guds berg är ett fruktsamt berg, ett stort och fruktsamt berg. Hvi springen I, stor berg? Gud hafver lust till att bo på detta berget, och Herren blifver der ock evinnerliga. Guds vagn är mång tusende tusend. Herren är ibland dem på det helga Sinai. Du hafver farit upp i höjdena, och hafver fångat fängelset; du hafver undfått gåfvor för menniskorna; de affällige ock, att Herren Gud skall ändå likväl blifva der. Lofvad vare Herren dagliga. Gud lägger oss ena bördo uppå; men han hjelper oss ock. Sela. Vi hafve en Gud, en Gud, den der hjelper, och Herran, Herran, den ifrå döden frälsar. Men Gud skall sönderslå hufvudet på sina fiendar, samt med deras hjessa, som blifva i deras synder. Dock säger Herren: Jag vill hemta somliga ibland de feta; utu hafsens djup vill jag somliga hemta.
Maj t kvid detta förhällande i Räder funnit, att andre bestämde upgifter och räkenskaper öfwer Stats. Werkets inkomster och utgifter, skulder och fordringar nu icke kunna ästadkommas, än som nyligen wid sista Riksdag för Riksens Ständers StålsUtskott warit upwisade, samt gifwit anledning till de dä widtagne anstalter att uprätthälla StatS.Werket och bringa Rikets Financer i en stad - 142 Den eg September. stadgad ordning; Och twiflar Kongl. Maj:, ingalunda, att desia anstalter, nitiskt och med rädighet werkställte, skola i asimänbet upfylla det äsyftade ändamälet, hwarföre Kongl. Maj.! i Räder föreftär Riksens Ständer, att bekräfta grunderne till de wid den sista Riksdagen fast. ställte Statsoch Fmance Realeringar; Men en och annan sedermera to: ekon: meri omständighet ansäge dock Kongl. Maj: ma a af den beskaffenhet att Kongl. Majn more sinnad därom meddela det blifwande Stats Utskottet desi Nä. diga Propositioner. Stats utskottet har ock sedermera sätt e« mottaga Kongl. Masits Nädiga Proposition angäende desie särskilta omständigheter, och redan med utlätande däröfwer titt Riksens Högloft. Ständer inkommit i Memorial af den 6 te i denna mänad. Beträffande Stats-Regleringen i allmän, het, sä wäl som den'af Riksens Högloft. Stän, der tvid sidsta Riksdag widtagne Finance Plan, om hwilka ärender Stats-Utskottet gjordt sig noga underrättat, finner Statsutskottet för de af Kongl. Maj.t i den Nädiga Propositionen framställa skäl, hwarwid Stats. Utskottet anser Lfwerflödigt att nägot tillägga, icke nägon an. ledning wara, att hwarken ändra eller, dä är. farenhet saknas, söka förbättra, hwad Riksens Ständer wid sistledne Riksdag om det ena och andra beftutit och fastställt, utan fär tillstyrka Riksens Högloft.