Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afhandlande i min skrift samma del af ämnet, som nu kommit att vidröras, säger jag der uttryckligen följande ord: ”Jag tror alldeles icke, att våra ”Tidningar böra med skatter betungas; då Den 27 J a n u a r i i f. m. ”först uppstode för yttranderätten ett hin”cler-j ett verkligare hinder än Borgensförbindelsen, hvars infrielse törhända aldrig ”iomme i fråga.” Från början betragtade jag således Borgen utur en helt annan synpnnkt, än en fiskalisk, en betungande; och jag bar icke ändrat åsigt. Må tidnings-utgifvarne gerna gynsarat behandlas i hänsigt till deras intressen, men sjelfve skona andras; må yrket, det i sanning svåra och mödosamma yrket, gerna leda till ökad vinning, men icke till ansvarslös inflytelse.— Friherre Cederström anser äfvenledes borgens införande vara hinderlig för den medellöse, men med insigter och skicklighet begåfvade skriftställare, att inträda på periodiska publicitets-banan. Herr Cederschjöld bade i sin reservation gjort samma anmärkning; och som den lätt kunde fpreses, finnes en vederläggning deraf redan försökt i min tryckta skrift öfver ämnet. Den sist omnämnde värde talaren bar sjelf förutsatt, att till utgifvandet af en tidning fordras förlag. Nå väl, den medellösa talangen måste således i alla fall söka sig en förlagsman, och denna blir tillika, samt med vida mindre svårighet, borgesman; ty der penningar finnas, der finnes äfven credit. I den slags förening som ingås, lemnar hvar och en sitt bidrag, den ena sitt kapital, den andra sin talang, som äfven är ett kapital, heldst i ett företag af denna egenskap. Ega - Den 27 J a n u a r i i f. m. 33 Egaren deraf, af snillcförmågans kapital nemligen, har så mycket lättare åtkomlighet till det andra, uti ett såsom ej ofördelagtigt anadt företag, som framgången hufvudsakligen heror på honom, ej på penninge-egaren.
Att som det vore angeläget att försigtighetsmått vidtogos mot så beskaffade förluster och äfventyr, som från ifrågavarande handels-transaction harflutrie, borde Utskottet föreslå R. Sttr de beslut som i framtiden måtte afvända ett dylikt behandlingssätt af Rikets Skepp, gods och förråder; Hvartill komma de anmärkningar: Att af Utskottet bordt närmare upplysas hvarföre icke det uti KöpeCöntractet nämnde Skeppet Försigtigheten utan i stället ett vida bättre Guslaf den Store, blifvit under det förras benämning till Michaelsson & Benedicks öfverlåtet; att FörsäljningsContracten skulle in extenso R. St:r meddelas; att utredas bordt om den allmänna föreskriften att å offentlig auction föryttra Kronans effecter ej rätteligen skulle hafva sin tillämpning på Kronans Fartyg och om ur Flottans förråder med verklig fördel, på den enskilde köparens frie 472 Stats-Utskottets reqvisition, nya inveiilarii-persedlnr kunde utlemna» oell utan förlust beräknas till de åsatte Kronoprisen. Hvarförutan förslag till fullkomlig omarbetning af det Betänkande, Utskottet afgifvit, blifvit af en StåndsLedamot uppgjordt, efter de af honom hyste åsigter i ämnet, och med fördelning af förra och sednare handeln uti 2ine serskille Utlåtanden. Utskottet har Öfvervägat hvad i förenämnde hänseenden anmärkt och yrkad t blifvit; och enär de ifrågavarande handelstrunsactionerne icke allenast uti flere delar äro med hvarandra af likartad beskaffenhet, nian ock båda utgått från den hufvudprincip, att de Kronan tillhörige Krigsskepp kunde af Regeringen, utan R. Stus medverkan, afyttras, samt frågornas afhandJande i 2Ine åtskilda Betänkanden ej, efter Utskottets öfvertygelse, föranledt till någon ändring i rosill taterne af det hela, har Utskottet ansett något grundadt oell billigt klander icke kilnrta äga rinn deröfver, att frågorne blifvit i ett gemensamt
Motionären, sorn, för penningeväsendets ombildning, ansåge nödvändigt, att svenska hypotheksföreningarne förbjödos vidare upptaga några utländska lån, samt att förnyade oktrojer vägrades för privatbankerna under andra, än de i motionen uppgifna, vilkor, har derföre föreslagit: att Rikets Ständer matte bemyndiga Riksgälds-kontoret eller en afdelning af detta verk att utgifva serskilda sedlar, med benämning ”Svenska Jordhypothekssedlar”, enligt ett motionen bifogadt formulär, innehållande: att ”Riksgälds-kontoret, med garanti af Sveriges Rikes Ständer och pant af svenska jordegares fastighet, inlöser dessa sedlar, gällande i krono-uppbörd och liqvid inom Sveriges rike, genom amortering inom den i Kongl. Reglementet den Maj 18 bestämda tid, med Rdr silfverspecie”. Dessa sedlar borde endast ut-lemnas i rörelsen genom kreditiv för ”Jordhypotheksföreningar” och ”Jordhypotheksprovinsdiskontprivatbanker”. För de af sådana kreditiv begagnade belopp skulle nyssnämnda hypotheksföreningar och privatbanker årligen till Riksgälds-kontoret erlägga | procent, såsom kostnadsersättning för sedlarnes förfärdigande samt räkenskapernas förande m. m., samt 2 procent såsom kontorets räntevinst. Medelst de föreslagna sedlarne, skulle svenska hypotheksföreningarne komma i tillfälle att inom 23 års tid afbörda sin skuld samt jordhypotheks-privatbankerna kunna drifva diskontering med större 8 Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 21. vinst, än de nuvarande bankerna egde af sin kreditivoch diskontrörelse. Vidare skulle genom räntan a samma sedlar, derest meranärnnde föreningars och bankers sedelbehof antoges till 50 millioner Rdr, Rikets Ständer kunna årligen påräkna samt till riksbankens betryggande och förkofran använda en million Rdr.
De blefvo öfverfallne, bundne och stoppade i en vak, men vattnet var för grundt, det lyckades icke att dränka dem, men med stänger och stafvar neddrefvos de bundne männen under isen, och byns qvinnor slogo, i furielik vildhet, de döende med sina ämbaren och byttor i hufvudet, för att påskynda mordet. Ju djupare vatten, dess starkare skakas det af stormen, dess våldsammare vågor gå på dess yta. Ju djupare sinne hos ett folk, dess värre svalla dess vågor, då stormen engång drifvit dem i rörelse. Gräsligt är minnet af klubbekrigets fasor! I sin vrede reste sig nu Klas Fleming. Tid var ej längre att skona. Trupper samlades och i spetsen för dem tågade Fleming sjelf mot de upproriske. Här oppe vid Ilmola å träffade nu Enevald ändteligen herr Erik Liljeholm och fick aflemna sitt bref. Herr Erik läste det, skakade på hufvudet och sade: "Väl torden J dock hafva haft onödigt besvär, ty det synes mig vara på nog lösa grunder, som hon låtit skrämma sig. Dock vill jag ej taga på mitt samvete, att icke härom underrätta herr Klas. Han må sedan anse varningen värd hvad han sjelf vill. Hur slapp ni dock oskadd fram hit?" "Ungefär såsom om jag skulle hafva rest i en ödemark. Säg mig dock nu, herr Erik, huru detta uppror nu åter brutit löst och hvad som skett. Rykten gå så mångahanda, man berättar att Abraham Melcherson med en krigshär tågat hit till Österbotten, härjat, mördat och bränt, och att detta föranledt denna nya resning." "Har Abraham haft något fel, så får han det nu troligen med sitt lif umgälla, ty han är nu i den omilde hertig Carls händer, och han plär icke skona. Abraham har lyckats få mig ett bref tillhanda och deri skrifver han att, sedan han hade straffat de värsta anförarne och upprorsstiftarne, hade han lyckats att efter sitt bästa förstånd med råd och förmaningar lugna de oroliga, men vågade dock ej resa ensam, utan tog med sig en eskort af femtio man.
Det lilla jag har att anföra ina d3rföï ock&amp; betraktas endast shsom ett försök att närmare motivera detta uttalande, Iivilket i rerisionsberättelsen förekommer helt naket, 2f det enkla skäl att revisorerna för sin del ansågo saken sk klar, att den ej behöfde motiveras, endast påpeka.^. Och jnst därför, a t t saken förefaller sa klar och riaturlig, &amp; r det ej heller så lätt att inera utförligt motivera den. Man saknar något, soni eljes alltid plägar i hög grad underlätta alla befogade reformstrafvanden, nämligen a7lfaZZq1~17; ter. Vira iirade niotstkiidare - de hilla ej några offentliga diskussionsmöten; de söka ej försvara sin standpunkt genom tidskriftsodi tidiiingsmtiklar. ne endast tiga och votera. Eller p % sin höjd gki. inan nkgon &amp; ng sk 1iing.t som 1889 års Lagutskott, soni helt lugnt förs&amp;lai.ade, att %under de bestående förhållandena något kännbart beliof, af en dylik reforiu ej förefunnes. Men denna taktik - att endast tiga och votera, eller eridast bedyra, a t t något beliof af ändring ej förefinnes - a r alltid i langden vansklig. Och skall den öfver liufvnd kiinna med frarnghg tillämpas, måste det ske ytterst konsekvent. Blottar nian ett endn verkligt motiv, liar man darmed gifrit fienden en fast punkt att siktii pk, och d i är man gemenligen mycket sii~art förlorad. D å denna friga senast diskuterades i pressen - för iiiigefli *. ett å r sedan - företog sig en insiiiidare i Stocklioliais Dagblad, son: själf tecknade sig cledainot af fattigr8r~~styrelse:: ~ att söka fiir allmänheten klargö$a, huru ytterst olaiuplig reformen, enligt liaiis fikmenande vore.
Summa 79,862: 34. — hvartill kommer värdet af åtskilliga mindre betydliga räntepersedlar, nemligen 2 tunnor ärter, 2 lisp. humla, 2 st. får, 3 st. galtar, 4 st. spicke-laxar, 10 skålp. torr Slals-Ulskotlets Utlåtande, JV$ ISO. t) torr fisk, 2 lisp. torr ål, 7 lisp. stångjern, 20 tolfter bräder, 9 st. dagsverken, samt 22 årliga och 2 kungshästar, jemte de för 9 Kronooch Kronoskattesamt II3V2 Frälseqvarnar i jordeböckerne icke upptagne räntor, så att total-summan af de å skattlagde mjölqvarnar satta grundräntor kan antagas uppgå till omkring 80,000 R:dr Banko. Stockholm den 29 Maj 1854. Ank. till Eip.-Utsk. d. S Juni 1834, kl. 3 e. m. Utlåtande, i fråga om ijtterligare anslag till uppförande af Cellfängelser. (U. A). Med afseende å angelägenheten, att fullfölja länsfängelsernas ombyggnad efter cellsystemet, bar Kongl. Majit uti Sin vid innevarande Riksdag aflåtua Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof äskat, att för fullbordande af redan beslutade sådane fängelser och uppförande af nya, der Kongl. Majit funne dem företrädesvis vara af behofvet påkallade, Rikets Ständer måtte anvisa ett belopp af 400,000 Ridr, att under åren 1855, 1856 och 1857 utgå med en tredjedel hvartdera året. Vid sistlidne Riksdag blef, för uppförande af dylika fängelser, hvartill, enligt uppgjord beräkning 1,000,000 Ridr, då ännu erfordrades, ett belopp af 300,000 Ridr beviljadt, att med en tredjedel under hvartdera af åren 1852, 1853 och 1854 utgå.
Månad blifvit andraget oell tillstyrkt; Hvilket allt vördsamt underställe.? Riksens Högloflige Ständers bepröfvaiide och hvarom underdånigt svar å Kongl; Majrts Nådiga Remisser härutinnan bör af* låtas; Stockholm deri 20 Sent; 1023; A 4ide SaftiL 4-de Band; 754 Sta ts-Utst« ttets E«liink and«n. Antenn den *7 Sept. 182 £• Utlåtande i anledning af Äxmgl. Maj:ts Nådiga Remiss i fråga om Begrafnings - hjelp efter Capitainen Carl Åke Sabelfelt. T ill Riksens Ständers Stats-Utskott har Kongl. Majrt, genom Nådig Remiss den 26 sistlidne Augusti, öfverlemnat f. d. Capitainens Z. J. Sabelfelts i underdånighet gjorde ansökning, alt som hans Broder SlabsCapitairien vid Yermlands Fält-Jägare Regemente Carl Åke Sabelfelt, stupat i Batailen vid Leipzig den 19 October j8i3, och dennes då varande närmaste arfvinge, deras nu mera aflidna Moder, oagtadt åtskilige försök, icke skall kunnat utbekomma den efter honom belöpande Begrafningshjelp, i anseende dertill att Rege*, Stats-Utskattcts Betänkande!*. ^i5 ments-Chefen icke i rätt tid densamma reqvirera!; det måtte den försuttno prasscriptionstiden varda återstäld och Sökanden utfå begrafuingshjelpen med hälften af Brödrens på Stat innehafde årliga lön. I anledning häraf har Siats-Utskottet inhemtat, att uppå Chefens för Vermlands Fält-Jägare Regemente, den 29 Julii i8r5, gjorde Reqvisition å begrafningshjelp pen efter hemälde Capitaine, har väl Kongl. Slats-Contoiret uti svar af den 4'de derpåföljde Augusti vägrat utbetala densamma, på den grund, att härvid icke blifvit iagttagen den i Kongl.
Ännu en gång får jag förklara, att jag aldrig kan blifva af Herr von Hartmansdorff öfverbevist, att om Banken upplånar penningar mot obligationer och utlånar desse medel, en större massa sedlar derigenom utgifves, än hvad som motsvarar obligationerne och derföre inflntit. —■ Hvad åter Herr Rosenblads anmärkning angår; så får jag erindra, att i den Lag Rikets Ständer i8a3 föreslogo för assignationer, står icke allenast taladt om assignationer å vista, utan äfven om assignalioner på sikt, och det är detsamma som vexlar. — Slutligen får jag tillägga den påminnelse, att Utskottet icke alls upptagit och utlåtit sig öfver mitt förslag om årscredit, som jag Den 27 Ju 1 i i e. rn. *4g anser vara af mycken nytta, i synnerhet för de större Possessionaten^; och jag anhåller derföre, alt Utskottet måtte derå fästa något afseende. Herr Rosenblad: För att uttrycka min mening såsom Ledamot i BancoUtskottet, och på det att den ej inå missförstås, enär jag vid beslutets fattande i Utskottet varit frånvarande, får jag nämna 2:ne förslag i afseendé på fastighets-creditens understödjande, som jag anser vara antagliga. Det ena och kraftigaste medlet för nu gäldbundne fastighetsegare vore, att låta Banken i naturlig ordning träda emelian gäldenärerne och cassorne, genom tillåtelse för desse alt på Banken öfverlåta sina i fastigheter intecknade fordringar mot beständiga räntor till lika belopp med den behållna inkomst de af dessa fordringar hamia, hvarefter Banken skulle för gäldenärerne underlätta en successiv afbetalning af skuldcapitalet. Detta förslag finnes ytterligare utveckladt i en af mig af trycket utgifven skrift.
Och jag ej hunnit än att packa in! (DE hjelpas åt att samla ihop några persedlar i renseln.) För all del skynda! MARIANNE. PEDERSEN. Så låt oss hjelpas åt. Det är då rent Fördömt i dag! (Ny hornstöt.) Nu blåserhan igen. THORVALDSEN. Ack! det blir för sent. THORVALDSEN. Sjette scenen. THORVALDSEN. MARIANNE. PEDERSEN. RODRIGO. RODRIGO (inkommer och stannar öfverraskad.) Håhå! Hvarthän så brådt, min unge vän? Vi ha en gås att plocka med hvarann... (Lemnar en räkning.) Jag tror jag kom i rattan tid, minsann! THORVALDSEN. Min bäste herr Rodrigo, låt mig fara! Min vän, herr Pederseh, för allt skall svara. RODRIGO. Er vän har ej betalt sin hyra än, Så den kan jag ej lita på. THORVALDSEN. Än se'n? Ni har min Jason der i pant. RODRIGO. Hva' sa'? Er Jason Hvad ska' jag med den? Haha! Tror ni, jag något för den der kan få? Ni sjelf fått intet, hvad får jag väl då? PEDERSEN. Håll mun på er, ni gamle skälm, och packa Er genast uti väg! MARIANNE. Stå ej och snacka Om saker, som ni ej förstår! Gå ut, Min herre! THORVALDSEN. Men låt mig komma ut! RODRIGO Sa' hon, det min sockerstrut? (Hornstötar.) RODRIGO. Ni vill då göra saken dubbelt värre? Tillbaka! Eller ropar jag polis. PEDERSEN (går häftigt emot Rodrigo). Ur vägen, herre! THORVALDSEN. Jag måste resa nu för hvarje pris. RODRIGO (tittar ut genom dörren; man hör bullret af en vagn, som rullar bort) Nu finnes intet hinder; var så go'! Nu skall jag lemna er i allsköns ro. Ödmjuka tjenare! PEDERSEN. Ni är en bof! Så går ni jemt och lurar på ert rof...
— Att ett sådant inköp af Köping-Hult-banan ej är behöfligt, torde lätteligen ådagaläggas genom angifvande af den enkla sats, att. man åker lika väl på en enskild liana som pä en slals bano, och att det naturligtvis ligger i det enskilda bolagets intresse alt få den Bil■ till Slats-Ulsleotlcis Utlåtande M 62. 3 största Miöjliga rörelse på sin bana, hvadan ej rimligtvis kan befaras, att, ej denna bana skulle hållas i vederbörligt skick, hvaröfver dessutom vederbörande myndigheter ega att hålla tillsyn. De som förorda den vestra stambanans ledning igenom Södermanland, önska det ingen bana hade funnits anlagd igenom Nerike, då del onekligen är stötande för det sunda begreppet att lemna en sådan, lill stor del färdig, bana obegagnad. — Men just denna tydliga omständighet borde leda uppmärksamheten på det olämpliga i en mening, som icke kan vinna framgång, utan att afsäga sig uppenbara fördelar. Vore det väl klokt alt, med vår knappa tillgång på kapitaler, förkasta fördelen af minst fern mils färdig jernvägs—förbindelse, och i dess ställe bekosta nyanläggning af en motsvarande våglängd, — ett förfarande, som knappast lärer finna sitt motstycke i hela Europas jernvägs-historia. Af hvad jag här ofvan andragit följer att jag önskar att, så fort sig göra låter, dessa båda banor måtte blifva färdigbygda, och skulle jag ej underlåta att yika derpå, om ej andra förhållanden lade hinder i vägen. — Dessa hinder bestå för det första deruti, alt, som jag redan antydt, fullständiga undersökningar, synnerligen i militäriskt och nalional-ekonoiniskt afseende, saknas; för det andra deruti alt kapitalerne både inom och utom landet för det närvarande äro så starkt tagne i anspråk, att de blifva alldeles för dyra att i någon särdeles stor skala anlitas, och för det tredje att tillgång på arbetsfolk inom landet är redan alltför knapp emot behofvet. Man skall således på ett ganska betänkligt sätt skada näringarnc, om man alltför starkt vill drifva jernvägs-arbetel.
&lt; * Det kan läta otroligt, men är icke desto mindre sant att tidningen Vårt land for lördagen den 24 Juli 1886 innehöll en ledande artikel under den smakfulla öfverskriften Våra ynhyggar. Huruvida tidningen dermed åsyftade någon syndabekännelse för sitt eget lifgarde, bland hvilket, såsom ofvan antydts, redan en och annan lemnat ledet, kunna vi icke afgöra. Tiden medgaf oss nämligen icke att genomläsa den grufligt långa uppsatsen; vi faste oss blott vid den säkerligen i hela verldens press ensamt stående rubriken för en ledande artike) i en daglig hufvudstadstidning.Deremot liatf uuder en längre tid inom publicistklubben ett för den fria tanken ocb för det fria ordet vida farligare attentat varit under förberedelse, ett attentat som emellertid slutade på publicistinötet med ett fullständigt fiasko. Aldrig har en klo varit dold i silkeslenare tassar, än hvad fallet var, då man här föregaf sig häfdä bildningens oeli humanitetens fordringar. Saken var, såsom våra läsare torde erinra sig, i korthet den, att man för blifvande förändringar inom vår tryckfrihetslag sökte af publicistmötet framkalla ett uttalande i reaktionärt syfte, gömdt under den vackra benämningen för medlingsförslag. Det var förbehållet en Andra kammarens nyvalde ledamot, hr Ernst Beckman, sjelf tidningsman eller f. d. tidningsman, att frambära en proposition som, om den antagits, skulle bragt löje och skam öfver svenska pressen. Att skära ris åt sig sjelf, brukar nämligen ej vara nyttigt, åtminstone ej för fullvuxna personer. Något för förslaget utmärkande var ock dess barnslighet. Hr Beckman sade sig önska frihet för uttalanden i religionsfr&amp;gor, men icke hel frihet, utan half eller treqvarts frihet. Med andra ord, han ville lägga en munkafle på dem som icke förstode att begagna sig af det » vackra språk », hvaraf han ansåg sig sjelf och sina gelikar mäktiga. Under sådana förhållanden skulle tidningen Vårt land / såsom vårt förut derur anförda språkprof tillräckligt ådagalägger, snart nog bli lifdömd, men vi tro icke att en sådan katastrof bör framkallas genom åtgärder utifrån.
Den 12 December e. m. 231 genast gällande lag, och i det sednare kommer saken möjligen att hänskjutas till ett förstärkt LagUisk., så vida man icke lyckas att helt oell hållet undanskjuta hela frågan. Det är föga sannolikt, att Iv. M. skulle gifva Sin sanktion åt ett förslag, som i så betydlig mån förändra det K. Ar åter meningen, att förqväfva hela reformen så att den icke må komma tiil förstärkt Utsk., och att man vill antaga Hr Adlercreutz^ reservation endast för att kunna åberopa att 2 Slånd stannat emot 2, så kan jag deri icke finna annat än ett nytt steg på reaktionens bana. Jag måste då ytterligare beklaga detta envisa motstånd emot allt framåtskridande, sorn vid denna Riksdag försports midt under ett hejdlöst framrusande i anslagsväg, detta enständiga nekande till allt som ej ropar: penningar! penningar! Jag måste beklaga, att R. St:r, i sin ifver alt draga vexel in blanco på framtiden, förgätit, att det gifvas vinster, som utdelas icke i couponer utan i bildningens och menniskovärdets ovanskliga fördelar. Det synes understundom lättare att göra godt an att göra rätt. Lålom oss göra hvar och en rätt, och låtom oss omsider utsträcka delta äfven till qvinnan. På grund af alla dessa skäl anhåller jag om bifall till LagUtsk:s första Betänk. Frih. af Ugglas, Curt Gust.: På förmiddagen yttrades, att tvisten numera icke angår qvinnans rätt att blifva myndig utan endast sättet, hvarpå det skall ske, och jag erkänner, att till en viss grad frågan blifvit dertill inskränkt. Jag har mig äfven bekant, att många af dem, hvilka nu icke hafva annat val än att ansluta sig till IIr Adlercreutz’s reservation, hafva gjort det temligen motvilligt. Må det då ursäktas mig, om jag söker redogöra för mina åsigter i frågan. I hvarje fall, der man icke äger serdeles stor erfarenhet, är det både rätt och naturligt, att man inom andra länder söker förebilder. Jag har äfven så gjort.
Sparres förslag, då svaren utföllo med starka ja tillika med ganska många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Sedan Hr Carleson begärt votering samt R. o. Ad., uppå H. Exc. Hr Gr. o. Landtmilis framställning, beslutat, att kontraproposm vid den blifvaude voteringen skulle innefatta bifall till 37:de §:n i K. M:s förslag, justerades följande voter.-propos : »Den som bifaller Gr. Sparres förslag, att 37:de §:n i förordningsförslaget ang:de mord, dråp och annan misshandel skall erhålla följande lydelse: »Begår någon dråp, som i 3:dje eller 4:de §:u sägs, å skyldeman i rätt upstigande led, miste lifvet: är dråpet sådant, som i 5:te §:n sägs etc. (lika lydande med 37:de §:n uti Utsk:ts förslag i Betänkit N:o 20), röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. 37:de §:n i det af K. M. afgifna förordningsförslaget.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 18. Nej — 17. § 38. Utsk:ts rör:de denna § till Presteoch BorgareSt:n gjorda hemställan lades till handlingarne. § 41. Den i afs:de å denna g till Presteoch BondeSt:n gjorda hemställan lades till handlingarne. §§ 51 — 54. Gr. Sparre: Vid föredragandet af LagUtsk:ts Betänk. N:o 20 har R. o. Ad., med afslag å K. M:s Propos., antagit 51:sta, 202 Den 18 Juli e. m. 52:dra och 53:tlje §§:ne af Utsk:ts förslag, men deremot förkastat 54:de §:n, som innehåller, att straff för utmaning skall förfalla, såvida utmaningen återtages. Då jag förmodar, att K. o.
Det är dessa förvånande tillmålen jag dristar bestrida, Så yål jag, sorn en mångd an dra hafva hår framställt tillståndet i landet; men de fleste hatva ock dervid fogat helt andra förslag till det ondas af hjelp,ande, ån skatternas minskning, och indragningen vid Flottan och Arméen. Och ingen af dem, sorn yttrat sig om Landtmannens, genom penningebrist och vanvård et å dess produkt, iråkade förlägenhet och nöd, ingen af dem, hvilka lika med mig, hafva, uppgifvit Discopternas fall, och rörelsecapitalets hastiga förminskning såsom orsaker dertill hafva yarit nog okunnige, att klandra styrelsen för slika Rikets Ständers egna åtgärder, ej heller för följderna deraf, Än, rnindre hafva vi gifvit anledning till det sårande tillmålet, att i, något fall synas vilja inskränka Konungarnagten, en tanke så himmels - 138 Den i Martil^ ■vidt skild från hvarje redlig Svensk mans känsla och afsigt, att jag anser den i blotta föreställningen för en vidunderlig produkt. — Sådant vittnar jag om inig sjelf, och sådan har jag funnit sinnesstämningen inom detta Riddarhus, inom min aflägsna hembygd, inom hela Fäderneslandet. Må det alltså vara mig tillåtet att afskudda oss en så oförtjent misstanka. Hvart hafva vi burit våra framställningar om det onda? icke till Thronen — det har icke derifrån utgått. Vi hafva yppat det för hvarann, såsom följd af våra förra misstag och beslut, för att gemensamt söka utvägar til! dess afhjelpande. Ingen må förtycka oss denna rått jag må tillägga, denna pligt. Slutligen får jag yttra den förmodan, att den ädle Grefven med glädje emottar en vederläggning af denna art, och att han med nöje begagnar sin höga plats vid sidan af Thronen, för att inför en högt älskad och vördad Monark framställa de loyala tänkesätt, hvaruti vi kunna mäta oss med en hvars, och hvilka alltid skola gå i bredd med utöfningen af vårt Riksdagsmannakall. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric’.