Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid hvarje ledighet på en professorsstol inom den juridiska fakulteten har det, så långt jag minnes tillbaka, icke funnits mer än en eller två sökande. Hvad kan väl vara orsaken härtill? Ar det brist på förmågor härtill inom vårt fädernesland? Det är aldrig brist på sökande till andra juridiska platser. Skulle orsaken vara att man i Sverige icke har smak och fallenhet för den grundlighet i juridiska studier, som erfordras. I fordna tider var Sverige bekant äfven för vetenskapsmän i juridiskt afseende. Men saken är att de, som känna det Den 20 April. 589 lifligaste intresset derför, icke vilja aflägsna sig från den punkt der de veta att de kunna finna näringsmedel för detta intresse, och det är i hufvudstaden, der man genom umgänge med jurister och andra vetanskapsmän kan utbilda sina kunskaper oell inhemta tillräcklig kännedom om de kasus, som inträffa. Inom det större, friare, friskare lifvet utvidgas också vyerna, spännes och lilvas intresset, öppnas blicken; med ett ord, det vetenskapliga lifvet väckes och underhålles. Man har sagt att, äfven om man erkänner att en bildningsanstalt af detta slag vore lämplig i hufvudstaden, det icke borde blifva på bekostnad af Upsala, utan att man här skulle inrätta en annan institution. Det finnas sådana institutioner i Paris och London; men London är en stad på 3 millioner och Paris på nära H million innevånare. 1 sådana städer kunna dertill erforderliga ressurser sammanbringas och många andra omständigheter förena sig der för att göra det lättare. Man har talat om, att i Gustavianska tiderna inrättades många universiteter i småstäder; men förhållandena voro, såsom jag nämnt, då annorlunda och behofvet af penningar kändes icke då som nu. Om vi nu ville göra en sådan institution, hvad effekt skulle deri göra? Huru skulle man kunna åstadkomma medel att aflöna de förmågor, som erfordras, de institutioner och samlingar, som äro behöfliga? Då dessutom man nu så mycket förordat dessa institutioner, så påminner jag mig diskussionen om det Carolinska Institutet för några dagar sedan. Då uppträdde dessa Hrr och talade mot att medgifa detsamma de rättigheter, som då yrkades. Om sådana institutioner skulle inrättas, är det alltför mycket att frukta att man skulle söka på allt sätt nedtrycka dem.
Utsk. har väl icke bestämdt sagt, att de skola upptagas till fulla paribeloppet; men då icke någon ändring i detta afseende blifvit föreslagen, synes Utsk:s mening vara, att dermed skall tillgå som hittills. Denna förmodan bestyrkes ännu mer af Utsk:s förslag i 3:dje punkten, att Fullmägtige i Riksg.cont., vid skeende låneomsättningar, böra tillse, det räntefoten nedsättes. Jag tror, att vi äga tillräcklig erfarenhet om olämpligheten af detta sätt att upptaga lån; ty ehuru räntan är hög, kunna lån svårligen på sådana vilkor erhållas, och blifva de i längden alltid dyrare, än om de upptoges på samma sätt, sorn i andra länder är vanligt. För att finna fördelarna deraf, behöfva vi icke gå längre än till brödrafolket, med hvilket vi borde bafva lika god credit. Vi finna då, att dess 4 proc:s obligationer noteras till 100 proc. på Köpenhamns börs, hvaremot vi hafva svårt att kunna till 100 proc. försälja Riksg.cont:s 5 proc:s obligationer. Jag föreslår derföre, att någon nedsättning i räntan emellan riksdagarna aldrig måtte komma i fråga, men att en viss räntefot vid hvarje riksdag må bestämmas för de lån, som emellan riksdagarna skola upptagas, hvarefter det må bero af tillgången på långifvare, huru stort capital i förhållande till nominella lånesumman kan erhållas. Kan det fås till sitt fulla belopp , så är det så mycket bättre; men i annat fall må det blifva mindre. I afseende på räntefoten tror jag, att den cj bör vara mycket låg, emedan det verkar till förlust vid slutliga återbetalningen, utan tror jag, att räntefoten bör så väljas, att obligationerna icke komma att stå för mycket under pari; och under sådan förutsättning föreslår jag, att räntan må bestämmas till 4 proc. å de lån, som intill nästa riksdag upptagas. Jag är öfvertygad, att obligationerna i sådant fall vid nästa riksdag skola stå vid eller åtminstone nära pari. I afseende på sättet för deras utfärdande anser jag, lika med reservanterna i Utsk., att de endast böra vara uppsägbara på Riksgcont:s sida.
Vid sådant förhållande ligger det i sakens natur att dessa medel icke böra i allmänna besparingarne ingå, hvilket icke eller skett, fastän anslagen äro såsom allmänna å riksstat uppförda; men dessa fonders tillgångar ingå likväl uti de å hufvudtitlarne reserverade behållningar, för hvilka i en föregående § af denna berättelse redogöres, och ingå äfvenledes uti statsregleringsfonden, ehuru de för statens allmänna utgifter ej äro disponibla; och då flere andra, af allmänna medel bildade kassors tillgångar icke behandlas på samma sätt uti rikshufvudboken, utan der särskildt upptagas, oaktadt äfven de njuta statsbidrag, hemställa Revisorerne, om icke, till vinnande af likformighet i bokföringen och undvikande af möjliga misstag i afseende å beloppet af de model, hvilka för allmänna utgifter äro att disponera, samtliga fondernas tillgångar kunde från hufvudtitlarnes reserverade behållningar uteslutas, så att dessa endast innefattade besparingarne, dels å reservationsanslagen, dels ock å allmänna anslagen under riksstatens särskilda hufvudtitlar; hvarjemte, enär hvarje hufvudtitels allmänna besparingsfond bör upptaga samtliga de besparingar, som å hufvudtitelns allmänna anslag uppkommit, det synes vara nödigt att alla de anslag, som äro af beskaffenhet att derå uppkommande besparingar böra särskildt reserveras, i riksstaten uppföras såsom reservationsanslag, hvartill anslagen till Post-verket samt Myntets drift och underhåll alltså torde böra förändras. Enligt nådigt bref den 14 April 1863, har Kongl. Maj:t tillagt tjenstemän och vaktbetjening i Kansli-rätten arvode tor år 1862 med 225 R:dr till Sekreteraren, 150 R;dr till Aktor och 25 R:dr till vaktbetjeningen, att utgå af besparingarne å riksstatens i — 13 — andra hufvudtitel. Dylika arvoden hafva ock, på sätt räkenskaperna utvisa, för flera föregående år utgått, ehuru, enligt inhemtad upplysning, Kansli-rätten under en längre följd af år ej haft något sammanträde.
Jag vill icke bestrida detta; men jag vet, att vid stora flottan äro byggda, utom recognoscerfartyg, icke mindre än 4 större mörsare och 4° kanonjollar, för hvilka medlen blifvit uppförda på Carlskrona stations stat. Vidare har Hr Gr. sagt, att vårt båtsmanshåll icke är lämpligt. Det är visst en sanning, att bristande öfning gör, att våra båtsmän för närvarande icke äro så goda sjömän, som de kunde blifva; men båtsmansrotarnä ligga likväl utåt kusterna både i Blekinge, Småland, Öland, Östergöthland och Södermanland, så att största delen af vår flottas bemanning ingalunda är obekant med sjön, fastän jag medger, att öfning erfordras för' dess ändamålsenliga användande. Man har nedsatt vår flotta ända derhän, att vi dermed icke skulle kunna sammandrabba ens med vår södra granne. Häri måste nödvändigt ligga endast en hypothes, och jag vill derpå icke svara annat, än att det tål att försöka. Hvad den af Gr. Cronhjelm åberopade skrift utaf Cap. Hastings beträffar, vill jag visserligen icke bestrida innehållet deraf, ehuru jag icke läst densamma; men jag har åtminstone af allmänna tidningar sett berättas, att hans ångfartyg blifvit förstördt af en Turkisk corvett. Måhända har han icke nämnt något derom i den omtalade rapporten. Frih. Boye har sagt och uppmanat mig att yttra mig öfver, huruvida icke stora flottans officerare skulle komma att befinnas okunniga till användande för skärgårdsflottan. Jag kan försäkra, att det icke så förhåller sig. En skicklig sjöofficer förstår sig likaväl på stora som lilla flottans exercis. Beträffande hemställningen, huruvida det var nödigt, att de omtalade haltplåtarna skulle försvinna, kan jag härpå icke lemna annan förklaring än den, att då hattarna ströko, fingo väl plåtarna lof att följa med. Att några( trophder blifvit försålda är mig fullkomligt obekant. Nog vet jag, att några gamla kanoner såldes; roen att dessa voro tropheer, har jag icke hört. Frih. Boye, Ludv.: Jag emottager med tacksamhet den siste talarens nu framställda rättelser och tror, att han dermed rättat mer än en scrupel.
StatsUtskottets Memorial angående förhållandet med Löfås Silfver Werk, U"ti skrifvelse den i^xle Junii 1815, anmälte hos Kongl. Maj:t Riksens då församlade Ständer i underdånighet, hurusom Räkenskaperne funnits utvisa, att Löfås SilfverWerks Tionde, hvilken, såsom en StatsWerkets ordinarie Inkomst, vore beräknad till 20 R:d, icke till detta belopp utgått, och att Grufvedriften, efter derom anstälde noggranna undersökningar, vid detta verk sig icke lönade, utan medförde en betydlig årlig förlust för Kengl. Maj:t och Kronan, i anseende till de stora friheter acil föl" maner detsamma på Kronans bekostnad, åtnjuter; hvadan Riksens Ständer, enär af inga Handlingar kunnat utrönas, att Disponenten af Werket blifvit tillagd någon ägande rätt dertill, utan endast fått Dispositionsrätten sig uplåten, i underdånighet anhöllo, det nådig befallning måtte till Kongl. Kammaroch BergsCallegierne afgå, att ofördröjligen vidtaga anstalter till Werkets nedläggning samt de detsamma förundte förläningars, friheters och förmåners indragning till Kongl. Maj:t och Kronan, derunder dock icke inbegripne de extra tjenstbarheter, hvilka Allmogen till Bruket utgjort, och hvarifrån den vid Werkets nedläggning ansetts böra njuta befrielse; och tillkännagåfvo Riksens Ständer derjemte sig icke hafva något att påminna deremot, ^in Disponenten af Löfås ville, på egen bekest 108 Statslltsh Betänfianden. nåd och utan något understöd af Kronan eller det Allmänna, GrufveArbetet fortsätta pä sådane vilkor, som med Forfattningarne om Bruksoch Bergs-handteringem instämma.
Jag minnes som en vacker tafla, ifrån min egen barndom, huru min fader, när lördagsaftonen ingått, sammankallade alla sina underhafvande efter slutadt dagsverke till gemensam bön, och invigde derigenom sabbaten. För min del tror jag, alt en sådan bön måste skönt inverka på en sådan större menighet, och jag tror, att mången af husbonden yttrad vacker tanke på detta sätt hem föres i de spridda hemmen. Vid de af Hr Carlheim Gyllensköld i öfrigt föreslagna förändringar, har jag ingen anmärkn. att göra, utan anhåller derföre om bifall till Prof. Brings förslag, med de af Hr Carlheim Gyllensköld föreslagna förändringar. Hr Tersmeden, Nils: Innan jag går att närmare granska LagUtsk:s förslag, ber jag att få taga det Höglofl. Ståndets upmärksamhet i anspråk för att yttra några ord om frågan i allmänhet. Man säger att det andliga behofvet, en andlig oro legat lill grund för de motioner öfver hvilka IjagUtsk. nu yttrat sig. Det är visserligen sannt alt så är förhållandet, men detta andliga, behof har funnits lika länge som Kristendomen, det finnes i våra dagar och det skall alltid komma att finnas. Menniskan har nemi. alltid ett behof, att söka så ställa sin vande! och så odla sitt förstånd och sitt hjerta, att de blifva tillgängliga för den himmelska nåden. Men, säger man, detta behof tyckes nu hafva blifvit större; det är möjligt, men det tillkommer icke någon menniska att yttra sig öfver andras behof, vare sig andliga eller verldsliga, ty alla behof äro subjektiva och relativa. Man säger, att samhället likasom velat inskränka det andliga lifvets friare verksamhet; detta-är ett serdeles tvetydigt och sväfvande yttrande, emedan hvar och en gör sig ett serskildt begrepp om det andliga lifvets verksamheti
Båda skatterna utgöras nu efter Rikets Ständers beslut vid 1853 — 1851 samt 1856—1857 års riksdagar med hälften af det förut åsätta belopp, men denna tills vidare medgifna lindring upphäfde icke det hämmande inflytande, som läge uti sjelfva skatte-principen, och kunde ej heller tagas i betraktande vid fråga om kapitalers nedläggande på utvidgning af gamla eller anläggning af nya verk. Det låge i den naturliga utvecklingen af hvarje industri, att dess idkare borde förstora sin tillverkning i beräkning på en högre årlig nettobehållning deraf, men att vinsten icke kunde stå i förhållande till den företagna ökningen af tillverkningsbeloppet, utan per skeppund eller styck blifva mindre än förut. Icke kunde det t. ex. förutsättas att de svenska bomulls-spinnerierna, hvilkas tillverkning, såsom ofvan förmäles, sedan 1837 elfvadubblats, nu lemnade sina egare elfva gånger så stor ncttobehållniug, som år 1837, utan den större ncttobehållning, do nu hade, voro vunnen med en mindre vinst per skålpund förfärdigadt bomullsgarn. Den naturliga orsaken härtill vore nemligen att söka deruti, att ett billigare pris på den tillverkade varan funnes nödvändigt för att bereda afsättning åt den ökade tillverkningen, och utvidgningen komme således äfven konsumenten och det allmänna till godo; men utom denna orsak till vinstens minskning per styck eller för skeppund inträffade äfven understundom ett annat förhållande, som dertill bidroge, nemligen produktions-kostnadernas ökande, åtminstone i början. En bruksegare kunde t. ex. erhålla en bestämd qvantitet kol till ett visst pris och likaledes en viss qvantitet produkter utkörde till närmaste hamn mot en gifven forsel-lön, men ville han erhålla en större qvantitet kol eller låta köra ut ett större belopp produkter, så kunde han icke ernå dessa ändamål utan att höja kolpriset, och forsellönen, således äfven härigenom minska vinsten per skeppund.
Utskottet har väl ingått i pröfning af åtskillige förslag till varubelåning, men i det hela afstyrkt dem allesammans. Ståndet behöfver väl således icke att särskildt genomgå dem hvar för sig. Skulle Herr Grefven och LandtMarskalken icke finna milt förslag böra intagas i Ja-propositionen, så må det inkomma i Nej-propositionen, blott votering der» öfver äger rum. Herr Rosenblad: Till hvad Herr von Hartmansdorff anfört ber jag endast få tilllägga, alt Utskottet angående frågan om varubelåning i allmänhet yttrat: ”Det återstår för Utskottet att yttra sig öfver nå”gra hos RiksSlånden framställda sattser ”och anmärkningar af allmännare art och ”sorn icke lämpligen låtit sig under någon ”af föregående speciela punkter hänföras,” Hvarefter Utskottet säger: ”BankoUtskottet, ”sorn uti Betänkandet N:o 5a pag, 102, med ”anledning af motioner utaf G. J. Lamberg ”och utaf Anders Danielsson från Elfsborgs ”Län, yttrat sina tankar om Iåns utgifvande Den 7 December f. ra. 249 ”fran Banken på Magazinerade Import-va"ror, liar afstyrkt så beskaffad utlåning, ”icke blott med afseende derå, att Utskottet ej kände några fonder, att dertill an"visa, samt ej insåge att ens någorlunda "antagliga garantier och controller för ett "allmänt Verk kunde härutinnan upptän"kas, utan äfven derföre alt sjelfva anstalten måste af Utskottet betraktas såsom dels "mindre behöflig, dels rent af skadlig; och "tror Utskottet sig ej hafva fått skäl att frånträda något af dessa yttranden.” Således har Utskottet, utan afseende på hvad fond som hälst kunde användas, afstyrkt belåning af magazinerade varor.
Att till en, särskild Nämnd öfverlemna afgörandet i sista instansen af skiftes-ärenden, skulle således häruti göra en väsentlig rubbning, som, enär den, efter Utskottets omdöme, icke är behöflig, icke heller kan af Utskottet tillstyrkas; hvadan och då 18 kap. 19 § innehåller, att om målet blifvit af Egodelnings-rätt afgjordt vid å stället hållen besigtning, hvars riktighet eller fullständighet af besväranden ifrågasättes, så vill Kongl. Majit i Nåder tillse, huruvida, före målets hufvudsakliga pröfning hos Kongl. Majit, förnyad besigtning må vara nödig, samt i sådant fall derom i Nåder förordna, Utskottet vördsamt hemställer, att Herr Grefve Taubes förslag om inrättandet af en särskild Skiftes-nämnd icke mätte bifallas. 6 §. Då Utskottet afstyrkt Olof Olssons här ofvan anmärkta framställning om förändrad organisation af Egodelnings-rätt, torde, i anledning af denne motionärs i sammanhang dermed framställda yrkande, att staten måtte bekosta aflöning samt skjutsoch resekostnads-ersättning till Egodelnings-rättens Ordförande, något särskildt yttrande icke erfordras; Och derest Rikets Ständer antaga den af Utskottet vid 2 kap. 6 § för Gode Män vid skiftes-förrättningar föreslagna förhöjning i dagtraktamente, lära Rikets Ständer jemväl, i anledning af Johannes Anderssons och J. Rudbergs särskilda motioner om förhöjdt lika dagtraktamente för ledamöter i Egodelningsrätt, som för Gode Män, finna dessa motionärers berörda yrkande icke föranleda till någon förändrad redaktion af i8 kap. 6 §. 9 §.
Efter åberopande af nämnde brefs innehåll,' här ofvan upptagét, förklarade Häradsrätten, i afseende på dervid i fråga kommande tillämpning af 24 § i 1723 års Adeliga Privilegier, det samma § visade, huru de från Kronan genom köp afhände gods blifvit medelst 1655 års Reduktionsstadga för Adelns fasta arf och frälse ansedda, men sedermera genom andra vidriga uttydningar i gemen lösen underställde; huru likväl sådan i senare tid Kronan förbehållen inlösning stridde mot köpets egenskap och innehåll samt rätta meningen af det första riksdagsbeslutet deröfver; hvarföre stadgades, att alla köpegods, dem Adeln köpt af Kronan och då besutte eller för bortmist köpegodsränta komme till vederlag att njuta, skulle som Adelns odallrälse anses, i Kronans räkenskaper således uppföras samt aldrig vidare stå K. St. Just. Ombudsm.
Vid detta förhållande och som den af Kongl. Majit i Nåder vidlagne anstalt med Gevärs-Factoriets flyttning från Söderhamn, hvarutaf den nu erforderlige utgiften eller ersättningen sig härleder, synes vara af den beskaffenhet, att kostnaden må böra hänföras till de behof, hvartill den för Försvars-verket anordnade årliga Summa af En Mjllion är ämnad och bestämd, samt alltså desto häldre torde kunna utgå af det belopp hvilket derutaf för oförutsedde behof årligen afsättes, som utgiften, i anseende till ofvanberörde undersökning och närmare utrönande hvartill den bestiger, nu icke är till hela beloppet bestämd och dessutom är beroende på vilkoret af Gevärs - Faetoriets möjliga återflyttande till Söderhamns Stad i framtiden; så tillstyrker Stats - Utskottet, det iiksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Majit i ■underdånighet anhålla att ifrågaställde ersättning måtte varda bestridd af omförmäldte till - Stats-Utskottets Betttnkanden, *°37 gang för nödige utgifter vid Försvars-verket på det hela. 8:0 Under Riks-Statens Åttonde Hufvud» Titul har Kongl. Maj t i Kader äskat förhcj» ning å anslaget till Reseoch Tractaments-penningarne, hvilka för de senare åreu funnits c» tillräckelige, hufvudsakligen i anseende till de ökade omkostnaderne i och för .Bevärings - Inrättningen och Inspectionsresorne; Och StatsUtskottet har uti dess redan afgifne Utlåtande öfver nämnde Titul förmält sig vilja I förslaget till regleringen af Tredje Hufvud-Tituln hvartill denne utgift i afseende på nämnde behof synes böra hänföras, afgifva yttrande om anslaget härtill.
Jag hade önskat att ej vidare behöfva yttra mig, men förgäfves. Jag följer samma pligtkänsla som förut ledt mig, att yttra mig i detta ämne. Om mitt omdöme missleder mig, är jag dock lugn; jag rår ej före, om jag ej bättre förstår. Men jag skulle anse mig fela mot fo - Ven \ Marlit, 69 ^erlandet, emot det Stånd hvaraf jag har den aran att vara en medlem, om jag ej ginge rakt till det mål som jag för mig föreskrifvit. Först får jag förklara, att om Friherre Anckarsvärd framställt sin förundran öfver lånesamheten af Lag-Comitéens arbeten, kan jag ej annat än yttra min tillfredsställelse öfver densamma. Ty sedan 2:ne Riken blifvit förenade, vore Lagen högst ofullkomlig, om den ej vore lika för tvenne folkslag, i allt så öfverensstämmande, sorn styras af samma Konung. Helldre önskar jag derföre, att vi må bibehålla 1754 års lag och dess brister, än få en ny, om aek aldrig så fullkomlig, om den ej är bygd på en för båda Rikena gemensam bas. Vidare tror jag lika med Friherre Anckarsvärd, att Sverige ej bör fika efter krigs-operationer, sedan vi ej mera hafva' något att frugta; ty det är äfven min öfvertygelse , att S verige kan se lungt omkring sig. Men hvad är det vi hafva att tacka för detta lugn l Jo, Norriges förening; och den hade ej ägt rum; om ej Beväringen existeradt, genom hvilken den kunnat med framgång och utan förlust verkställas. Jag har ej jeinfördt Svenska Allmogen med andra Nationers i afseende på dess skatter och tungor men väl i afseende på dess njutningar och bildning. Detta kan jag med många skäl understödja, hvilka hos mig äro tillräckliga, att bilda den fasta öfvertygelsen örn vår Allmoges företräden. Efter dessa anmärkningar får jag ytterligare förklara, att lika så litet som jag haft den tanken, att hvarken jag eller någon annan kan tvinga 70 Den i Martii. någon, inom ett Riks-Stånd att yttra sig annorlunda än huru och när han vill, likaså litet har jag velat tvinga någon att återtaga hvad han yttrat.
Emot detta tillägg har, mig veterligen, ingen anmärkning blifvit framställd, och Ståndet synes mig derföre berättigadt att genom särskildt beslut godkänna detsamma. I afseende åter på föreliggande 2:dra §:n i dess helhet, kan jag icke tycka, att det skulle vara lämpligt att återremittera densamma, ehuruväl den siste af de talare, som framställt detta yrkande, har gjort det af det skäl, att om man bifaller § 2, binder man sig derigenom vid de siffror 3 och 5, som der finnas utsatte. Men, såsom den värde talaren sjelf anmärkte, stå dessa siffror der blott såsom proportionela tal, och dessutom har Utskd, uti den af samma ärade ledamot citerade sista punkten uti Betänk:t, anmält, att för den händelse, att bevillningen skulle behöfva ökas, skulle Utsk:t närmare riksdagens slut inkomma till R. St:r med framställning ang:de definitift bestämmande af bevillnings-procenten. Det är således gifvet, att om bevillningen kommer att ökas, kommer äfven Utsk:t att, i stället för siffrorna 3 och 5 i denna §, föreslå andra, men Utsk:t måste likväl alltid föreslå dem i samma proportion till hvarandra. Genom Gr. af Ugglas’ förslag skulle äfven proportionen dem emellan lemnäs obestämd, och man skulle då kunna tänka sig att Utslut komme att föreslå helt andra siffror och en helt annan proportion emellan bevillnings-proc. å jordbruksoch annan fastighet. Härom har likväl icke någon motion blifvit väckt, och Bevilin.-Utsk:t har icke heller begagnat den Utsk:t medgifna motionsrätt; men inom detsamma väcktes deremot af Hr Lindeström ett förslag, hvilket finnes upptaget ibland reservationerna emot detta Betänk., att bevillnings-procm å jordbruksfastighet skulle bestämmas till 4 i stället för till 3. Att man nu. på sätt Hr Lindeström föreslagit och hvilket Gr. af Ugglas äfven tyckes afse, skulle redan vid denna riksdag förändra dessa siffror, tror jag icke skulle göra något godt intryck i landet.