Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På det att taxeringsoch debitcrings-bestyret icke skulle alltför mycket invecklas gjorde den åsigt slutligen sig gällande, att det ifrågavarande stadgandet borde blifva så allmännelig!, som möjligt. De vanskligheter, som möta för ett närmare reglementerande i detta ämne, inser Utskottet nogsamt och tvekar derföre att, för sin del, nu föreslå någon förändring i de bestämda minimibeloppen. Likväl vill Utskottet icke bestrida behöfligheten af en förklaring för det läll motionären antydt; men då Utskottet icke kan ifrågasätta att för man och hustru, som drifva särskilda yrken, skulle bestämmas någon större lindring, än den som, enligt nuvarande stadgande, tillgodokommer andra äkta makar, hvars inkomster äro inskränkta inom de stadgade minimibeloppen, helst det är att antaga att inom hvarje sådan familj hustrun, ehuru icke idkande något särskildt yrke, likväl genom arbete bidrager till familjens gemensamma inkomster, har Utskottet, med anledning af motionärens framställning, skolat hemställa, att i § 8 måtte, pä sätt bilagda författningslörslag utvisar, intagas följande stadgande: när man och hustru drifva särskilda yrken, beräknas ofvannämnda befrielse eller lindring efter deras sammanräknade inkomster.
Lika med Kommers-kollegium, som blifvit i frågan hördt, hade Eders Kongl. Maj:t funnit öfvervägande skäl förekomma emot att stadga undervisnings meddelande såsom en föreståndaren ovilkorligen tillhörande skyldighet; dock förklarade Eders Kongl. Maj:t att, vid den omarbetning af institutets stadgar, som blefve nödvändig, derest Eders Kongl. Maj:ts nådiga framställning om Falu Bergsskolas förflyttning till hufvudstaden och förening med Teknologiska institutet bifölles, Eders Kongl. Maj:t ville tillse, att det medgåfves läroanstaltens föreståndare, att, så vidt tiden sådant tilläte, deltaga i undervisningen och i dylikt fall efter eget bepröfvande välja läroämne. Till svar å denna nådiga framställning meddelade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 11 November 1863, att då någon definitiv reglering af nämnda undervisningsanstalt ännu icke blifvit af Kongl. Maj:t fastställd och, enligt hvad i den nådiga Propositionen antyddes, åtskdliga förändringar i afseende å de för institutet nu gällande stadgar ytterligare vore att emotse, hvarvid Rikets Ständers underdåniga framställning om skyldighet för institutets föreståndare att deltaga i undervisningen derstädes ånyo torde komma att tagas i öfvervägande, Rikets Ständer ansågo mest lämpligt att institutets anslag fortfarande blefve endast provisoriskt uppfördt. Enligt hvad af Statsråds-protokollet inhemtas, hade Departements-chefen under den 13 Oktober nästlidet år i underdånighet föredragit det af institutets styrelse uppgjorda förslag till nya stadgar, deruti jemväl en del förändringar i de förut gällande blifvit upptagna; och hade Eders Kongl. Majit förklarat att, då fråga vore väckt om Bergsskolans i Falun förflyttning till hufvudstaden och förening med Teknologiska institutet, äfvensom angående sådant ordnande af undervisningen vid institutet, att civilmgeniörerne der kunde genomgå sin kurs i stället för vid det Högre artilleriläroverket å Marieberg, men ingendera af dessa frågor ännu vore slutligen pröfvad, Edets Kongl. Majit funne de nya stadgarne för institutet icke för det dåvarande böra vinna nådig fastställelse.
Häraf torde framgå, att det föreslagna tillägget, långt ifrån att åstadkomma säkerhet, ger helgd åt osäkerheten; ty domaren vet icke huru han i detta fall skall göra, och om lagstiftaren ville göra aldrig så väl, kan han dock icke stifta en lag, som blifver fullt lämplig. Jag fortfar således i mitt yrkande på afslag. Hr Cederschiöld, Rob. Theofr.: Motionären, Frih. Armfelt, har upplyst att i förev:de fall olika domslut utgått, icke allenast från underdomstolar och hofrätter, utan äfven från högsta domstolen, och med anledning häraf har han fästat uppmärksamheten på vigten deraf att lagen blefve tydlig och klar. Anmärkningsvärd! är, att Frih:n, sedan han uttalat denna åsigt, sjelf likväl lofordat Lag-ötsk:t derföre, att det försigtigt undvikit att meddela sin åsigt derom, huruvida, då ett bestämdt vilkor vore i ett inbördes testamente uttryckt, detta vilkor borde efterlefvas. Jag deremot beklagar att Utsk:t icke härutinnan uttalat sin åsigt. I den af motionären yttrade åsigt om nödvändigheten deraf, att, när motsatta utslag meddelats af högsta domstolen, lagstilningen må träda emellan, instämmer jag fullkomligt, och skulle således med min röst gerna biträda hans förslag, om detta åsyftat att få i lagen bestämdt uttryckt, att efterlefvande make, som begagnat sig af ett inbördes testamente, icke, med mindre sådant blifvit i testamentet uttryckligen medgifvet, egde ändra testamentet. Att det åter står testator fritt att i testamentet intaga ett sådant medgifvande, ligger i öppen dag. Man har åberopat att ett kontrakt icke skulle kunna ingås mellan äkta makar. Så är det enligt den juridiska doktrinen, och skälet dertill är, att de båda makarne anses utgöra tillsammans en juridisk person. Det oaktadt kan icke nekas att mellan dessa hälfter öfverenskommelser kunna på god tro ingås, och om de således öfverenskomma och genom inbördes testamente bestämt, att den efterlefvande maken under sin lifs - 394 Den 14.
S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets den 3 dennes på bordet lagde betänkande N:o 69, i anledning af väckte motioner, dels om utfärdande af instruktion för fjerdingsman, dels om skyldighet för egare och innehafvare af säterier, rå- och rörssamt insockne frälsehemman alt i detta bestyr deltaga, dels ock om upphörande af nämnde befattning, afslogs Utskottets tillstyrkande, i fråga om säteriers, rå- och rörssamt insockne frälsehemmans förpligtande att i utöfningen af fjerdingsmannabefattningen hädanefter deltaga, men blef ifråga varande utlåtande i öfriga delar af Ridderskapet och Adelil bifallet. S. D. Föredrogos och lades till handlingarna Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets den 3 dennes på bordet iagda memorial: N:o 71, i anledning af återremis utaf Utskottets betänkande N:o31; N:o 72, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 49; och Prot.-utdrag den 40 Maj 4848. 34'7 N:o '73, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 50. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets nedannijmnde den 3 dennes på bordet lagde utlåtande och betänkanden:
Denna föreskrift, enligt hvilken en Direktionen icke tillhörande Banko-fullmäktig eger att inverka på Direktionens beslut om låns bevil-» jande, torde, såsom olämplig, 9:o. böra från reglementet få utgå. Angående det genom 84 § i Banko-reglementet Diskont-direktio» lierne gifna åliggande, att, efter hvarje utlåningsdag, meddela hvarandra avis om de under samma dag hos hvartdera Verket godkände låntagare, har Banko-diskont-direktionen hemställt, att detsamma hädanefter måtte i afseende å de lån, som utgå från fonden för lån med omsättning, inskränkas till meddelande af underrättelse om de personer från annat låne-distrikt, hvilka såsom löftesmän eller hypotheks-utgifvare antagits för förbindelser till nyssnämnde fond. Då af denna fond ingen får såsom lån på en gång innehafva mera än 6,000 R:dr, synes adviserings-skyldigheten, utan äfventyr för Diskontverket, kunna och jemväl böra inskränkas till hvad Banko-diskont-direktionen föreslagit, särdeles då i betraktande tages, att, så vida en ändamålsenlig reglering af tjenster och befattningar vid Diskont-verken skall kunna Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. 15 åstadkommas, utan förökning i tjenstemännens antal, det måste tillses, att tidsödande och onödiga tjenstegöromål utbytas emot andra för Diskontverken mera gagnande. Deremot anser Utskottet Diskont-direktionerna böra meddela hvarandra underrättelse om beviljade kassa-kreditiv. Utskottet tillstyrker fördenskull, att ifiågavarande föreskrift må.sålunda förändras: 10:o. Jemf. § 84. Samtlige
Ständers Statsutskott den 12 Augusti 1823. SDDa Utskottet nu till afgörande företog den af RiksdagsFullmäktigen. Gustaf Pehrsson från Stockholms Län väckte fråga', om anstånd med betalningens erläggande för erhållen undsättnings-säd från Allmänna Magazins-Inrättnin - igo Stats-Utskothets Öetänkändeii. gens Förråder, upläste Herr Langenberg följande skrifteliga anförande: ”man synes vara ensé om anstånd till nästkommande usta November med inbetalningen af ännu återstående skulder för Spannmåls-undsättningar, ur Kronans Förråd, men icke så med betalningssättet då. - Mig vill det synas som återbetalningen bör få ske med säd, likväl ieke tuönä mot tunna $ utan efter pris-beräkning till i å ]f R:dr tunnan öfyer dö gångbara priserna. Tillåtes icke detta, blir följ. den att de gäldskyldige, för att anskaffa penningar, nödsakas, vid en motsedd göd skörd, sälja sin spannmål till nedtvingade låga pris, förorsakade genom nödvändighet af en större försäljning på en mindre tjenlig tid, hvaraf ytterligare förluster för den vanlottade jordbrukaren upp-t komma. Jag yrkar således * ätt desse skulder få med säd inbetalas på redan äf mig nämndt sätt,- hvilket jag förmodar skall i öfrigt fördelagtigt inverka på de allmänna spannmålsprisen. * Uti denna åsigt af ämnet förklarade Herr Professor Fröberg o'ch Herr J.agmanrien NoröuS sig instämma. År och dag som ofvan. É x Profoc ollo j* C: Lorich. N:o 435- Sta t s-t) t» ko 11 e t s Betänkanden, 191 N:o 432 Antom elen «3 Augusti 1823. Berättelse om den vid Lagtima Riksdagen i Stockholm år 1823, Verkstälde granskning af Allmänna Magazins-Inrättningens Förvaltning.
Gud fordrade icke af sina tjänare, att de skulle släpa sig i stoftet för honom som slafvar. Han var för stor till det. Han fordrade icke heller den dagliga och småaktiga dyrkan, hvartill den kristna kulten så småningom urartat. »Bokstafven dödar, men anden gör lefvande.» Det gällde att i sina handlingar och sitt lif inkarnera den kristna andan. Där ingen kärna fanns var skalet ingenting värdt; där icke lifvet stämde öfverens med läran var den yttre gudaktigheten blott en skrymtande fernissa, som icke bedrog den allvises öga. Denna öfvertygelse var så djupt rotad i hennes väsen, att hon icke tyckte sig behöfva någon medlare mellan sig och sin Gud, hvilken i sin gudomliga vishet själf sofrade de goda från de onda och samlade alla de goda hos sig utan hänsyn till den lära de bekände. Allt var så klart emellan dem, som emellan hederliga tjänare och deras gode husbonde, hvilka icke behöfva någon advokat för den sista slutuppgörelsen. Därför emotsåg hon också den sista slutuppgörelsen med lugn, och ändå ryste hon för döden — ty lifvet hade varit så skönt! När hon nu blickade tillbaka däröfver och såg det i hela sitt sammanhang, låg det där så solbelyst och friskt som en sommarmorgon, när daggen glindrar i gräset och fåglarne sjunga; och hon visste att hennes längtan ännu vid grafvens brädd skulle sträcka sig hän emot den lycka, som det rymt. Men ju närmare det led emot slutet, dess mer samlade sig solljuset kring en enda bild — hans, som varit medelpunkten i allt. Och medan hon låg där på sjukbädden dag ut och dag in var det som om hennes tacksamhet tilltagit i styrka för hvarje timme som gick. Den växte som en källa utan aflopp; den steg och steg.
Rådman Lunds son, en kusin till unge John Hall, hade strax detta arrangemang kom på tal bedt honom vara sig behjälplig med framletandet af några lämpliga kostymer ur det Hallska teaterförrådet, men unge John hade tvärt nekat härtill. Unge John hade jakobinska tänkesätt och ville på inga villkor spänna sig för tyrannens triumfvagn. – Du är en verklig frondör, utbrast Lund harmsen. – Jag säger med Thorild: »Jag skulle såras af detta ordet, om jag ej sett dessa kungavänner utan kärlek, små och lättsinniga idolatrer, icke af en konung utan af sin egen lyckas härlighet!» Tag på vinden hvad dig lyster, men låt mig vara fri från att bli ett redskap till tyrannens firande! – Går du med oss på spektaklet, John? frågade fru Hall på festaftonen. I så fall får du skifta dräkt. – Jag går ej på spektaklet. Söta mor var ingalunda missbelåten med detta beslut, ty hon var ej alltför angelägen om att medföra sin långe, sjuttonårige, på samma gång bråkige och tafatte son i logen, där han besvärade både henne och de uppvaktande förnäma kavaljererna, hvilka under aftonens lopp skulle gå ut och in. – Gör som du behagar, sade hon. – Gå med oss, min son, uppmanade herr Hall. – Tack, söta far, men jag vill inte – – Gör det, min son! – Nej jag vill det inte, jag gör det inte. John tillbragte spektakeltiden i sitt rum, sysselsatt med att uppstoppa en fågel. Men när klockan led framåt niotiden, sparkade han undan blånorna, slängde fågeln ifrån sig och rusade ner på contoiret Han hade fått lust att gå ut och se på folkvimlet. Pistolen stoppade han i fickan. Nere på contoiret satt en ung man och skref. Han var alldeles ensam, ty contoirstiden var länge sedan slut. Det var unge Carnegie, en son till herr Halls mångårige vän och forne associé, som tillbakaflyttat till Skottland, men som för några år sedan skickat sin son till Götheborg och till det Hallska contoiret. David Carnegie var en mycket lofvande ung man och behandlades af herr Hall nästan som en son.
Dock vill den Boktryckare, som länge haft tryckningen af Eidd. och Adelas protokoller och har betaldt för uppsättningen deraf, taga 1 500 å 2000 exemplar eftertryck af det ifrågavarande protokollet och hålla dem till salu för 50 öre exemplaret, om Eidd. och Adeln vill besluta, att om denna affär skulle slutas med förlust, han derför hölles skadeslös genom en utbetalning af högst 200 E:dr E:mt af Eiddarhuskassan. Denna ersättning till honom, i och för bokens låga pris, blifver kanske aldrig nödig, men i sämsta fall högst 200 E:dr, och frågan blir då om derförutom mer än 700 E:dr skall af Eiddarhuskassan uppoffras blott för att verkställa utdelningen socknevis, hvilket efter vårt omdöme är andamålslöst, och kan vara skadligt. Utan ersättning för möjlig Eidåarhus-XJtskottets Utlåtande M 5. 7 förlust vågar icke Boktryckaren lemna boken för ett så lindrigt pris som 50 öre, utan måste i annat fall taga 10 öre arket eller minst 1 K:dr för boken, hvarföre vi för vår del anse, att en större spridning till kompetenta bedömare af frågan vinnes genom bokens hållande till salu för lågt pris, än derigenom att den dels står till högt pris för dem som vilja köpa den, dels utdelas gratis till lån åt dem som icke fråga efter den. Det första kostar Eiddarhuskassan — möjligen intet — men möjligen högst 200 B:dr; det andra kostar bestämdt 700 E:dr. Slutligen dela vi icke derutinnan Utskottets tanka, att endast diskussionsprotokolllet skulle serskildt aftryckas, utan anse vi, att det hade bordt vara åtföljdt af såväl reservationerna och Grefve Hamiltons förslag, som af förteckningen öfver alla dem. som till den märkvärdiga omröstningen uttagit polett.
Således tror jag, för min del, att StatsUtsk. varit grundlags4 II. 15 226 De 8 Mars f. m. enligt berältigadt, alt föreslå fortfarandet af denna nedsättning till dess förra oell primitiva belopp. Men jag yrkar för min del bifall till Frih. Sljernstedts förslag att nemi. nedsättningen skall vid denna riksdag uphöra, oell begär derföre återremiss. Mina skäl äro alt jag är lifligen genomträngd af den öfvertygelse, att då behofvet klöfver att en tillfällig nedsättning af en skatt må äga rum, att denna tillfälliga nedsättning då må bifallas, emedan Statens väl fordrar en sådan eftergift för tillfället. Men om kommande Ständer skola vara benägna att meddela sådana eftergifter när ögonblickets kraf så fordrar, så måste man också gå varsamt tillväga och icke framdeles försöka att göra den tillfälliga nedsättningen fortgående, ty då blir följden den, ali man, när nedsättning föreslås i rätter tid, säger nej, emedan man fruktar alt den skall blifva bestående i st. f. tillfällig. Jag anser sålunda denna tiondeskalt böra återgå till sitt primitiva belopp och anhåller derföre om återremiss å denna punkt. Frih. Cederström, Rudolf: Enl. min tanka har Hr Lefrén fullkomligen utredt frågan om SlatsUtsk:s behörighet alt göra denna framställning. Jag behöfver således icke uprepa hvad han sagt. Min afsigt är för öfrigt helt annan än Hr Lefréns; jag ämnar begära bifall på betänk. Frih. Stjernstedt har till stöd för sin åsigt åberopat Hr Forssells reservation. Jag ber att få lägga märke till efterföljande Hr Forssells uttryck: ”Tillverkningarne af tackjern och stångjern äro af hvarandra så oskiljaktigt beroende.” — Detta är således en sak, som Hr Forssell har erkänt, men han drager deraf den, enl. min tanka, oriktiga slutsatsen: ”att den förras erkända fördelaktiga ställning måste fullt lugna all fruktan för den sednares förlägenhet.” Jag ser icke skäl härtill och föreställer mig att om stångjerns!illverkningens tillstånd fortfar att vara mindre godt, så kan delta icke undgå alt hafva en menlig inverkan på tackjernstillverkningen.
I Sverige beskattas hvarje kanna bränvin, som tillverkas, efter kontrollerad upmätning, med CO öre, och tillverkaren skulle således icke kunna få mer än 60 öre i drawback. I Preussen åter grundar sig beskattningen på mäskekarens rymd, hvilket der anses mycket rationelt. När denna beskattningsgrund infördes. hemtades den från den förutsättning (efter gjorda försök och dittills vunnen erfarenhet), att till inmäskning af vissa lispund säd och malt erfordrades en bestämd qvantitet vatten, och att en bestämd qvantitet sålunda beredd mäsk svarade emot en kanna bränvin. Skatten för hvarje tillverkad kanna bestämdes då till circa 16 sk. Svenskt (hvilket ännu lärer fortfara), och på dessa grunder beräknades skatten efter mäskekarens rymd, sedan utrymmet för mäskens jäsning blifvit afdraget. Denna lagstiftning vidtogs för mer än 20 år sedan och fortfar ännu. Genom upfinnirigen under denna långa tid af bättre methoder, dels genom beredandet af en jäst, som hastigare befordrar jäsningen, dels i afseende på redskapens beskaffenhet, har man nu i Preussen kommit till det resultat, att i st. f. att tillverkningen af bränvin borde skatta efter 16 sk. pr kanna, så upgår nu skatten, efter temligen säker beräkning, icke till mer än 4 sk., emedan man numera lärt sig att dels göra mäsken tjockare, dels påskynda jäsningen, så att man nu får 4 gånger så mycket bränvin ur samma qvantitet mäsk, som för 20 år sedan. Med denna beskattningsgrund förhåller sig således alldeles på samma sätt, som den vi antagit för våra s. k »mindre brännerier». När nu tillverkaren får drawback vid utförseln af sin tillverkning, så erhåller han 16 sk. för hvarje kanna, och således 12 sk. mera än han betalat i skatt. Det är häraf uppenbart, att den Preussiska producenten härigenom skulle fortfarande erhålla en premie framför den Svenska, äfven om drawback beviljades hos oss, emedan den Svenska tillverkaren icke återfår ett enda öre mer än han verkligen i skatt utbetalt.
S l^:o c-Z. ^vd. till Lxp. Iltsd. 6. 13 Ose, dl. 12 wiä3, KO?iOK. l^d:18 //ctt/zgzz .7^z-z/^e/^6 i?/// >8/z/z?z/6zr ä'ZaZ^-^ZF/!oZZ, «z?gz?ezz<7s 7?ore/zz«//zrzzzs 2zzc/ ^-/zrzzz/^ /?egs/zrezzZ6 ^e2zz//cr<7 As/zze^e /z-dzr zz^göz-azrz/er a/ F. ^/ädjoezrzrzzzguzezr/zgr ^zzee/cte-<7ozrtzne^er; Lz/vezr Äoe^/zo/zzzLL/ott z/szz 16 IVovemder z<?//o. Hos Kongl. Naj:t dafva, uti ingifven sdrift, Ilidsdagsfullmägtige af Londs-8tändet fran Upsala Län /o/zazr ^zzz/sz-^mzr oed ^o/zcrzr /'ez-^^ozz i underdänigliet andällit, att Loteliällarne vid Uplands Legewente, livi! !;» dittills, enligt zs:de pundten uti Kneedte-Lontractet den 4 l^ovemder 1728^ undernamn »k dlädj-enningar, erlagt Kem Daler Kopparmynt, rnot8V3i ande, efter 1 ^6 ärs m^ntevalvation, 26 a!;. 8 rst. Lanes, för 1,varje rote, edurn 1 följd al Kongl.
Betänkande, i anledning af remitterade Motioner om rättighet för Banco -Fullmägtige , med serskildt afseende på det nu inträffade Cours-förhållandet, att vidtaga alla till ändamålet ledande anstalter om Silfverköp , som med Bankens säkerhet kunna vara förenliga. Borgare-Ståndet liar, enligt Protocolls-Utdrag under d. 24 nasti. November, till Banco-Utskottet remitterat en motion af Herr J. Noreus, utaf följande innehåll: ”Rikets Ständer stadgade vid sista Riksdag, att Banco-Slyrelsen egde, att verkställa vexling af Baiicosedlar emot Silfver efter fastställd cours emellan 120 och 12S Skillingar för en Riksdaler Specie. Detta stadgande, hvarigenom Ständerne sökte Le Bih. till Riks. St. Prot. 1828,1829. 6;tc Sami, ». aldra Haft. I Banco-Ut skottets Betänkande. N:e 4. reda en framtida möjlig realisation, liar redan visat en nyttig verkan genom den tillökning Bankens reela fond under de senare åren vunnit. De Coursförhållanden, hvilka under de senare månaderne uppkommit, och under hvilka coursell på Hamburg sänkt sig till 120 å 121 Skillingar, och uti de andra orterne ännu lägre, synes föranleda till en fortsatt och utsträckt verksamhet i denna del, i synnerhet som coursens ytterligare fall och en bristande afsättning på vexlar otvifvelaktig! måste blifva af en menlig verkan på det hela af näringsomfånget. Sannolikt är ock, att så gynnande omständigheter, som de närvarande, för tillökningen af Bankens Silfverfond, icke länge fortfara, och att en förändring snart kan inträffa, hvarigenom det vigtiga ändamål, som Rikets Ständer vid förra Riksdagen åsyftade, aflägsnas.
Fråga är sedermera blott om sättet, och antingen eli särskildt statsansleg för ändamålet bör uppföras, eller örn särskildta pensionsrum böra bildas på sådant sätt, som 2:ne Stånd föreslagit. Flan denna åsigt har Utsk. ej kunnat afvika, och jag tror den vara den rätta samt hemställer derföre till Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad., att bifall måtte lemnäs till de voter:s-propos:r, som äro framställda. Hr Lefre'n, Joli. Pehr, uppläste följande: StatsUtsk. har i förevar, utlåt. N:o 345, sid. 7, lillkännagifvit, att denna punkt blifvit af Preste-, Borgareoch BondeSlin återremitterad med följande anmärkningar: uti PresleStåndet: ”att då hufvudfrågan vore, huruvida anslag skulle beviljas till de af K. M. äskade 2:ne pensionsrum för generals-personer, och delta blifvit medgifvet af R. o. Ad., hvaremot de öfriga Stånden vägrat allt anslag för ändamålet, någon votering häröfver icke borde äga rum ;” uti BorgareStåndet: ”att, ehuru Utsk. ansett, att, då BondeSt. vore ensamt om sitt beslut, detsamma borde förfalla, Utsk. deremot upptagit R. o. Ad:s mening, fastän ej heller den blifvit af något annat RiksSt. biträdd;’’ uti BondeStåndet: "att det vore oriktigt, att det ensamt af R. o. Ad. fattade beslutet, att anslaget för generalernes aflöning skall blifva oförändradt och särskildt anslag beviljas för 2tne pensionsrum för district-generaler, blifvit upptaget till votering, men deremot BondeSlls beslut om generals-lönernes uppförande på indi agn.stat uteslutet; äfvensom att, då de 2:ne nya pensionsrummen äro af 3:ne Stånd afslagna, fråga derom i förstärkt StatsUtsk. icke borde äga rum.”