Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab sjelf finna huru olämpligt ett sådant sätt att gå tillväga är, och att det dessutom endast är beroende af 12 Den 4 Oktober f. m. Frih:ns egen subjektiva upfattning, som måhända icke blir öfverensstämmande med majoritetens. Jag förnyar min anhållan om bifall till Ulsk:s Utlåt. Frih. Raab: Det är sannt, att när raan kan trotsa på majoriteten, behöfver man icke många skäl; ej heller behöfver man ådagalägga någon djupare kunskap i det ämne man diskuterar. Mot de_ talare, hvilka i denna fråga upträdt emot min mening, är det förgäfves som jag söker fullfölja den. Jag her emellertid att få fästa upmärksamheten derpå, alt ingen bestridt att den ifrågavarrde uprensningen framdeles bör ske; kostnaden derför upgår till icke mer än 150,000 R:dr och möjligen till lika mycket för anläggandet af ett kastell, och ändock drager man så mycket i betänkande, alt befrämja företaget. Det ligger, efter min öfvertygelse, en inkonseqvens deruti, att man med många millioner vill befordra kommunikationerna till lands, under det man deremot förbiser de lika vigtiga till sjös. Frill. Cederström: Det kan ingalunda vara någons me ning att trotsa på att hafva majoriteten på sin sida, ty detta är ju något, hvarom man alltid är i okunnighet intill dess det visar sig om den ene eller andra meningen blifver den segrande; men jag kan, lika litet som Frih. Åkerhjelm, godkänna Frih. Raabs sätt att bedöma ledamöternas befogenhet att sig yttra, alltefter deras personliga, ej blott allmänna, kännedom oell kunskap i det ämne, hvaruti de uppträda, men äfven efter deras yrkesmässiga handläggning derutinnan; och jag ber att i detta afseende få erinra om Konung Gustaf l:stes uttryck till Konungens i Danmark Rådsherrar, hvilka, vid öfverläggningen i Malmö oin de båda rikenas angelägenheter, åberopade sin längre erfarenhet: ”— Veter J icke”, sade han, ”att en ung män kan spörja längre tillbaka, än en gammal minnes.”
Ökver denna kiket8 8tsnder8 underdäniAS kram8!äIIninA kiar Xri'^8- 6olleAi»m, i följd sk derä erlrällen IVäcliA Kemi88, till Ron^I. 7 Lam/. 7 d7/7ta //-r/t. 1 2 >5^/v/r>e/Le, IV.o A/. eanee-akgikten sk omkormälöe il5 numer, lrvilka lrvaröera ärligen erlägga lunuoi' riaöt akiaösgilöt korn, eller väröet öerak i penningar ekter Lrets markegäng, öen 3i Augusti öetta Sr utgjoröe en lreliällen summa ak /sg,lj52 R:ör sk. Råneo. Rong!. Napt, som i lVäöer är lretänkt att till öet Utskott, 5t I>vilket Mikels 8tänöer kunna uppöraga att öetta ärende Iranölägga, lats öfverlemna Rrigs-Lollegii kori Ireröröe unöeröäniga utlätanöe, liar l okrigt velat gikva Rikets 8ttncler i Räöer tillkänna, alt, seöan Åtskilliga lrinöer mött kör verkställiglreten ak clet korst uppstäööa korslaget att, inom Noi iRottens
Likasom vid Landskont. finnes en tjensteman, som kan under Landskamererarens frånvaro eller förhinder intaga hans plats, borde det äfven vid Landskansliet finnas någon juridiskt bildad person, som i dylika fall kunde företräda Landssekret:s ställe. Visserligen äro f. n. i åtskilliga län Länsnotarier anställda; men de kunna icke anses annorlunda än såsom Landssekret:s enskilda biträden, då det beror på honom att aflöna denna tjensteman. Jag hemställer dessutom, huruvida det kan vara lämpligt att en sådan tjensteman som Landssekret., hvilken det åligger att i Landsh:s ställe jemte Landskammereraren utöfva Landshms embete, skall, då han är hindrad, företrädas af en person, som icke är af Staten aflönad. Det lärer väl ingen kunna neka olämpligheten deraf att Länsstyrelsen skall vara på ett sådant sätt organiserad. Det torde också vara lätt funnet, ali tillsättandet af Länsnotarieplatserne under dylika förhållanden måste blifva helt och hållet beroende af Landssekret. och att Landsh. icke gerna kan frångå hans önskningar i detta hänseende. Om således Utsk. finner angelägenheten derutaf att något åtgöres, för att bereda anställandet vid Läns styrelserne af sådane tjenstemän som nu äro i fråga, tror jag der före det lämpligaste vara alt till detta ändamåls vinnande en viss summa ställdes till K. M:s disposition på lika sätt, som vid en föregide riksdag anslag anvisades till förbättring af lönerne för Kronofogdar och Häradsskrifvare. På det att Utsk. måtte komma i tillfälle att öfverväga, huruvida icke en sådan utväg att afhjelpa behofvet må kunna föreslås, anhåller jag om återremiss af denna punkt. Hr R osenblad, Bernh.:
Torpare och inhyses-hjon, eller deras enkor, sora vid mantalsoch skaltskrilningen med af Pastor utgifvit eller godkänclt bevis styrka, att de huit vaccinera fyra barn, skola dessutom, för mera redighets skull, hädanefter och då de derför förut icke erhållit afkortning, på en gång åtnjuta 40 skillingars afdrag å bevillninger.. Q O §. 148. Allmogen i Herjeådalen, samt Österoch Vesler-Dalarne, nemligen Ofvanoel) Nedan-Siljans, samt Westerdahls fögderi, och Gagnefs socken af Säthers fögderi uti Stora Kopparbergs Län, äfvensom inbyggarne i Elfvedahls och Fr) ksdals Finnskog uti Gäl lstads Län varda ifrån bevillning efter 1 och 2 Art. till hälften befriade; de åter af allmogen i Kopparbergs Län, som afbörda sig mantals-penningarne med kol till Stora Kopparbergs Bergslag, njuta befrielse tili hälften af beviliningen endast efter 1 Art.; hvarjemte de, som icke deltagit i extra grufvu-hjeipen, men äro ålagde att utgöra grufvu-hjelp till Löfås silfververk samt den så kallade kungsgärds-hjelpen, förskonas, så länge dessa onera fortfara, från en fjerdedel af beviliningen efter 1 och 2 Art.*, med mindre än att de på ofvanförde grund njutit lindring till hälften från personella afgiften, då den icke vidare dem efter 1 Art. kan tillgodokom1, 11a. Befrielse till hälften af beviliningen pfter 1 Art. njuta, intill nästa Riksdag, de af allmogen i Westerbottens, Norrbottens och Jemtlands Län, äfvensom fjelltrakterne i Westernorrlands Län, samt fiskare i Bohus Län, som icke ega jord, idka näring eller hafva annat yrke, och, enligt taxeringsmännens pröfning, anses deraf vara i behof.
Stats-llskottets Utlåtande, ,N:o Zöl. m Utskottet, som i ett sammanhang tagit dessa motioner i öfvervägande, har inhämtat, att Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers nyssnämnda skrifvelse, anbefallt anställande af noggrann och fullständig undersökning angående sådana uti åtskilliga hemmans ränta och skattläggning icke inbegripna dagsverksoch arbetsskyldigheter, som in natura utgöras till kronans hemman och lägenheter, hvilka, såsom boställen m. m., äro vissa embetsoch tjenstemän eller till inrättningar upplåtna, hvarvid borde dels utredas, huru dessa skyldigheter tillkommit och hvarpå desamma sig grunda, dels ock i de fall, då nämnde skyldigheter icke voro närmare bestämda, tillvägabringas öfverenskommelse!-, hvarigenom, åtminstone för tiden efter nu varande boställshafvares afgång, visst antal dagsverken blefve bestämdt; att sådan undersökning ock försiggått, samt att vederbörande embetsmyndigheter med yttrande deröfver ej längesedan till Kongl. Majit inkommit. Rå således detta ärende beror på Kongl. Majits nådiga pröfning, lärer någon åtgärd dermed från Rikets Ständers sida icke vara för närvarande åf behofvet påkallad. Stockholm den 10 Juli 1848. Alik. lill Exp.-Utsk. d. tl Juli, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående försäljning till skatte af utarrenderade Militieboställen i Jemtland. (I. A.) Uti ett hos Hederv. Bonde-ståndet afgifvet och till Stats-utskottet remitteradt memorial, har Riksdagsfullmäktige!] Anders Olsson från Jemtlands län föreslagit, att de för närvarande utarrenderade militärboställen i berörde län måtte försäljas till skatte.
Hillström, förande Hesperus från Gamla karleby, Nylund förande John Bull, sjelf liknande något en John Bull, och Blanksvärd, förande briggen Victoria. Vi åto alla 5 Finnar tillsammans hos Dattelbaum, den sjette, Hyrén, orkade ej ut för sjukdom. Derefter begåfvo vi oss alla, så när som på Blanksvärd, om bord, först på en liten stund till John Bull, sedan till Hesperus, der vi blefvo sittande, spelte trädkarl och drucko toddy, blandadt med vin och champagne. Detta var säkert sista gången på lång tid jag kommer att vara i så stort sällskap Finnar. Härvid hade jag vid färden det nöjet att se det nya palatset Dulma Baghtje, som tycktes mig vara det vackraste af alla härvarande Turkiska. Mådde ej just väl efter gårdagens kalas, hvarföre jag sof mest hela förmiddagen. Straxt på eftermiddagen kom till oss den Preussiska kaptenen, som låg med sin brigg straxt under oss. Han var något fnuskig och pjunkig, som vanligen hans landsmän, och det var mera tråkigt hela aftonen. Äfven smakade mig hvarken toddyt eller theet eller någonting. Han for dock temmeligen bittida bort och vi lagade oss i god tid till sängs. Foro opp i fult väder på Skutarisidan; gingo genom denna stad, som var nästan litet proprare och snyggare än Stambol, men för öfrigt bestående af dylika trädkojor. Härifrån läto vi sätta oss öfver till Galata, förda af en högst rolig kaikschi, en medelåldrig man med fint grått skägg, hvilken liksom alla Turkar var högst frikostig på sitt Eh, hvarmed Turkarne ofta tyckas föra hela samtal. Sedan vi kommit öfver gingo vi upp till kansliet, för att höra efter posten, som skulle komma med Ryska ångbåten; men den var ännu ej kommen. Grälade sedan en stund med Hyrén i religionssaker, hvari han tyckes vara något vriden; åto sedan middag på vårt vanliga hotel och foro derefter tillbaka om bord efter en högst tråkigt tillbragt dag. Då fingo vi åter en högst rolig roddare, med hvilken vi skrattade mycket.
Bevillnings-Utskottet vid sistlidne riksdag länn väl frågan icke varå i så utredt skick, att Utskottet kunde till antagande föreslå viglförtullning, men ansåg likväl densamma förtjena särdeles uppmärksamhet, och tillstyrkte derföre Rik. St., tilt i underdånig skrifvelse anhålla, det Ii. M. läcktes närmare lula utreda förhål landel och, derest, vigtförlullning af ifrågavarande artiklar skulle finnas medföra öfvervägande fördelar, infora hestumme/serne derom i den blifvande tulltaxan, med möjligen ramsta rubbning i, de tulla/gifter, Rikets Ständer efter gällande för lull ning s-grund un loge. t Delta förslag biel' väl af Rikets Ständer godkänd t, men förbisågs vid expeditio nen af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse angående tulltaxan, och korn således icke under Kongl. Majlis nådiga pröfning. Vid detta förhållande och då frågan om förändradt förtullningssätt för vin och spirituosa eger synnerlig vigt, tillstyrker Utskottet ånyo, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit aflåta underdånig skrif velse af det här ofvan anförda innehåll. Med afseende å näringarnes behof och i öfverensstämmelse med Kongl. Majits Finsten. förslag, hemställer Utskottet, att införsels-tullen å / lusten, rå eller renad, må nedsättas från 1 sk. 6 rst. till 8 rst. pr skålp. Då V ismut utgjorde ett material för vidare tillverkning, och införsels-tullen derå Vismut. icke gåfve Staten någon egentlig inkomst, har Herr Hjerta föreslagit tullfrihet för nämnde artikel. Den obetydliga införseln år 1852 — endast 49 skålp. — synes emellertid bevisa, hvad ock Utskottet i öfrigt erfarit, att något skäl i varans behöflighet för inhemska nä ringarne ej påkallar den ifrågasatta förändringen, hvarföre Utskottet hemställer, att Herr Hjertås förslag uti nämnde hänseende mätte lemnäs utan afseende.
Blefve annonseringen äfven fiågot mindre i början, då publiken finge betala sina annonser dyrare, så blefve dock behållningen alltid lika stor som förut, om ej större, och publiken kan ej upphöra ått annonsera. Låge en dylik reform, som jag här endast i dess svagaste konturer antydt, inom möjlighetens gräns — och jag tror. det — så " skulle en sådan inom kort förändra vår nuvarande landsortspress till den grad att man knappast skulle kunna känna igen den. Den skuller gifva henne stadga och värdighet, en fast grund att bygga på och hopp om en ljusare och lyckligare framtid. Hvad jag här ofvan yttrat skulle mycket kunna fullständigas och åtskilliga svåra poster läggas på tidningarnes skuldsida; men det sagda kan vara nog. Alla dess fel härröra som jag tror ytterst i deras dåliga ekonomi och icke i bristande vilja.Landsortspressen har dessutom stora förtjenster, förtjen-ster som väga upp felen och göra denna press värd all den uppmuntran som kan komma den till del. ^Det är först att den står så nära folket, att den i de flesta fall ' bättre än hufvudstaden känner dess lynne, dess tarf och dess vilja. Landsortspressen har dessutom den förtjensten att vara råera än hufvudstadens omedelbar, ty om äfven biintressen o. d. kunna inom densamma göra sig gältande återstår dock mycket som är ett rent och fullödigt uttryck af hvad som är verkligt inom. den krets der tidningen utgifves. Landsortstidningen påverkas icke så lätt af den intrigoch partistridfylda luft som hufvudstadspressen inandas. Om jag undantar ett eller ett par enstaka fall — icke värda att räknas dit (samt när det gäller konkurrens) — så ¿ir landsortspressen human i sitt språk, mild i sina omdömen och aldrig fal. Landsortspressen är arbetsam och flitig, vaken och pigg, och skulle — om den förstår sitt eget bästa — kunna inom kort vinna den ställning den borde ha. - Innan jag slutar dessa korta anmärkningar skulle jag vilja ytterligare en gång framhålla att de framkommit endast af ett motiv, nämligen att belysa ett par fel, för att vinna möjlighet att få dem undanröjda.
Taktisk utbildning eller manöverskicklighet kommer dervid mindre i fråga än under öfriga krigsförhållanden.” Mot hvad Utsk:ns betänkande innehåller om landtstormen är intet annat att anmärka än misstaget att idéen skulle vara Preussisk, ty den är en sammansättning af Gottlands beväring och Franska Garde National Sédentaire. Som dock någon landtstorms organisation icke för närvarande hos oss finnes och icke i ringaste mån är för landets innevånare betungande, utom i händelse af försvar af hus och hem mot fiendtligt anfall, så tyckes mig att hvad förslaget Den 28 Juni f. ni. 247 äfven i denna väg upptar bör behjertas, synnerligast, då, enligt mitt förmenande, denna organisation bör bidraga att framkalla den nationalanda, hvilken hos oss ej tycks vara synnerligen utvecklad. För att likväl landtstormen skall kunna åstadkomma det resultat som dermed afses, fordras dock den mera allmänna militäruppfostran som förslaget föreskrifver. ”Efter att sålunda hafva utredt frågan om det nya systemet, i afseende å dess uppgifna numerära öfverlägsenhet, öfvergå Utsk:n till undersökning, huruvida, genom den af Hr Stjernsvärd föreslagna organisationen, en besparing af icke mindre än 731,947 r:dr kan vara att för statsverket påräkna.” Hvarifrån Utsk:n hemtat det yttrande, att förslaget innehåller en besparing för statsverket af 731,947 r:dr är svårt att utleta, då Tabellen N:o 31 Litt. A och B tydligen upptager landtförsvarets påräknade tillgångar till 5,715,811 r:dr och totalkostnaden i och för landtförsvaret till samma summa. Rustoch rotehållare hafva visserligen i förslaget blifvit tillskyndade en lindring i sina utgifter af tillsammans 698,555 r:dr 27 sk.; men denna summa kan dock ingalunda anses såsom någon besparing för statsverket, dä rustoch rothälls-afgiften icke ingår bland statsverkets inkomster. ”Att härvid ingå i någon närmare granskning af de uppgjorda kostnadsförslagen, dertill sakna Ulsk:n både nödig tid och tillräckliga upplysningar.
StatsUtsk. vill således lemna dessa understöd såsom lån, men nu skulle de äfven kunna anvisassåsom anslag, i öfverensstämmelse med de beslut, som blifvit fattade i de föregrde punkterna, nemi. att de möjligen uppkommande öfverskotten skulle få för andra odlingsföretag inom D c n ag Mars f. m. 5og samma län äfven blifva till en del såsom directa anslag använda, i händelse K. M. finner sådant lämpligt, och det är denna åsigt, som jag för min del icke vill biträda. Frill. Sprengtporten: Huruvida förhållandet må vara så förändradt genom de beslut, som blifvit fattade, alt R. o. Ad. numera icke skulle kunna bifalla detta tillstyrkande af StatsUtsk., det må bero på R. o. Ad:s pröfning. Föröfrigt är det alldeles likgiltigt, antingen det blir StatsUtskts redaction, som bär föreslås, eller PresteStts förslag, sedan det är upplyst, att de äro alldeles lika lydande; men jag har velat fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att detta tillägg alldeles icke tillkommit i StatsUtsk, utan har blifvit insatt på grund af en anmärkning från PresteSt., gjord vid återremissen af betänk. Frih. Sprengtporten har rätt deruti, att det är likgiltigt om StatsUlskts förslag eller PresteSt:s beslut antages; men såsom jag fattat Gr. Mörners mening, så innebar den, att detta anslag endast såsom lån skulle tunna användas, och jag anhåller att derutinnan få förena mig med Gr. Mörner. Ilr von Hartmansdorff: I händelse R. o. Ad. hade godkänt StatsUtskts förslag, att endast i egenskap af lån medgifva ifrågavar. anslag, så hade det varit conseqvent att på samma sätt förordna om hvad som möjligen blifver Öfver. Men då nu Ståndet förklarat, att ifrågavar. medel må utgå, antingen såsom lån eller såsom anslag, så synes det också vara conseqvent, att om de summor, som möjligen öfverblifva på det ena eller andra anslaget, förordna på samma sätt, som angtde sjelfva htifvudsumman.
Fullmäktige ansågo sig dock i egenskap af Styrelse för ett allmänt embetsverk, ej kunna vända sig till enskilda tjenstemän med begäran, att detta embetsverk måtte af dem erhålla kredit med erläggandet af de för dess brefvexling stadgade afgifter; och då Fullmäktige ej heller ansågo sig utan särskild säkerhet eller garanti för det förskjutna beloppets behöriga användande eller återbetalning, kunna låta förskottsvis utanordna och hos bemälde, inför Fullmäktige ingalunda redovisningsskyldige, tjenstemän nedsätta någon del af de under Fullmäktiges förvaltning ställda allmänna medel, så och enär porto-afgifternas erläggande vid inlemnandet af de från Riksgäldskontoret expedierade samt afhemtningen af de till samma verk adresserade bref skulle blifva alltför besvärligt och tidsödande för ej mindre Riksgäldskontorets än Postverkets tjenstemän, hemställde Fullmäktige hos Kongl. General-Post-Styrelsen, huruvida icke vid liqviderandet af det för Riksgälds-kontorets brefvexling belöpande porto, kunde få förfaras på enahanda sätt, som egde rum med hänsigt lill Tullverkets postporto, och om icke, hvad rörande beräkningen af poslförvaltarnes arfvoden för sistnämnde verks posträkningar, enligt Kongl. Brefvet den 1 Juni 1838, vore stadgadt, jemväl skulle kunna få tillämpas i fråga om arfvodena för Riksgäldskontorets enahanda räkningar; (varande genom åberopade nådiga skrifvelse arfvodet för Tullverkets posträkningar bestämdt till hälften af den genom Kongl. Brefvet den 25 Februari 1832 fastställda tarif för arfvoden af enskilda korrespondenter, som på poslförvaltarnes ansvar erhölle kredit med porto-afgifterna). Men för den händelse åter, ätt en sådan tillämpning af det i sagde hänseende meddelade stadgande ansåges icke kunna inedgifvas, och Kongl.
Att skattefrihet och lån emot säkerhet med låg ränta lemnäs den eller dem, som inrätta mindre råsocker-sjudelier för hvitbetssocker, i de landsorter, der hvilbetsodlingen företrädesvis kan ega rum: att lånen lemnäs på 10 år och bestämmas till f :delar af anläggningskostnaden, och att såväl härför, som för upmunlran af hvilbetsodling och sockertillverkning i öfrigt på sätt Regeringen efter Landtbruks-Akademiens hörande finner för godt, afsättes och anslås vissa summor: lill lån i ett för allt 300,000 R:dr och till upmuntran i öfrigt 10,000 R:dr årligen, intill nästa Riksdag alt i mohn af behofvet användas. Måhända tycker man, alt de föreslagne summorna äro stora, roen de äro små i jemförelse med fordringarne, exempelvis till 3:dje och 4:de hufvudlitlarne och i jemförelse till den näringsvigt, åkerbrukets, som vore i fråga att främja och som hehöfde något i st. f. den snart, det Gud gifve, fallande omåttliga bränvinsbränningen. Dessutom är den största summan ett blott lån och alltsammans, om jag rätt förstår saken, en utgift, som snart betalar sig och återgäldar Fäderneslandet förlagsoch upmuntringskostnaden. En utländning anlägger nu i Skåne tillika med några dervarande större possessionater en fabrik för hvitbetssocker i stort, eller för flere hundrade Den 28 December e. m. 179 tusen Riksdaler, sedan de dertill begärt, och såsom mig är berättadt, erhållit ett androm icke hinderlig! privilegium exclusivum, och jag Önskar deråt all framgång, blott att landets egne och mindre bemedlade barn också må komma i erfarenhet och åtnjutande af de välgerningar, som en stigande luplysning och kultur i ekonomiskt hänseende, erbjuda. Begärdes på bordet. Hr Bergenstråle, Claes:
Det later väl, men en gang inne på den banan, är sjelfsvåldet nära, och man vet ej hvar det stannar. Detta är likväl ej så att förstå, som skulle äfven jag icke önska, att krigslydnaden bevarades med så milda medel som möjligen sig göra later, i hvilket hänseende befälets omdöme torde utgöra den bästa vägledaren, för att lämpa efter omständigheterna. Hr Cederschjöld, Robert Theophron: Då jag afgaf denna motion, fruktade jag, att den skulle röna enhälligt motstånd af dc R. o. Ad:s ledamöter, som tillhöra militär-ständet. Det var derföre en tillfredsställelse för mig att erfara, det inånga gillade syftningen deraf, samt att till och med flere af garnisons-ollicerarne förklarat, det prygelstraffet ganska väl kunde undvaras, utan att någon menlig följd för disciplinen derigenom skulle förorsakas. 1812, då fråga uppstod om afskaffande af det nmenskliga gatulopps-straffet, lära många svårigheter deremot blifvit gjorda af äldre officerare. Vår nuvar. Konungs vishet och ömmande känslor för mensklighet hafva dock besegrat alla betänkligheter i detta afseende. Då gick det likväl ej an att helt och hållet borttaga allt kroppsstraff för soldaten. Armeen rekryterades den tiden med nationens afskum. Nu deremot är förhållandet annorlunda. Jag skall nu korteligen besvara några af de anmärkningar, som mot motionen blifvit framställda. TJti det anförande, som först upplästes, men hvars sammanhang jag vid uppläsningen ej fullständigt fattade, har blifvit sagdt, att den värfvade soldaten borde njuta deltagande. Delta är just ett af de motiver, som ligga till grund för mitt förslag till prygelstraffets afskaffande; men huru detta straffs bibehållande skall kunna utvisa något deltagande för soldaten, synes ej vara lätt att inse. Frih. von Schwerin vill, att prygelstraffel skall bibehållas såsom ett skrämspöke för den värfvade armeen. Såsom sådant må det för mig gerna qvarstå; men jag har allt hittills gjort mig den föreställning om Svenska soldaten, att han icke är spökrädd. Beträffande
Adelns fiälse-hemman betalas med 7 daler 16 öre silfvermynt af hvarje hemman, tillika bestämmer, att dylik afgift borde af husmän och strandsittare efter deras förmåge, såsom de vid Tingen blefvo taxerade, erläggas, dock med befrielse för de under Adelns sätesgårdar och veckodagseller insockne-frälse-hemman hörande torp; att, sedan Bohus Län blifvit tili Sverige afträdt, liusmans-skalten i allmänhet utgått af husmän och strandsittare i Inlands, Orousts och Tjörns, Sunnervikens samt Norrvikens Fögderier, hvaremot nämnde skatt uti Hisingens fögderi redan år 1725 upphört att dibiteras och utgå; att skattens belopp under serskilda tider och i olika orter betydligt orn■vexlat, så att t. ex. år 1836 densamma uti Sunnervikens Fögderi erlagts med 1 å 2 sk. för hvarje lägenhet, men uti de öfrige fögderien uppgått till 4 sk„ 36 sk., 40 sk., å 1 R:dr; samt att uti Norrvikens fögderi endast de torpare och strandsittare, som bebo egna lägenheter, blifvit för meranämnde skatt debiterade, hvaremot uti ändra fögderier äfven sådana lägenheter, hvilka Blott under besittningsrätt innehafvas, vid skattens erläggande tagits i beräkning. Då nu oftaberörde i och för torplägenheter inom Bohus