Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att ConstitutionsUtskottet således saknat allt fog, att den uppgifna anmärkningsanledningen godkänna, på den grund, att den ifrågavarande Roteringsjemkningen varit endast provisionel, ocb icke inneburit någon definitif reglering, företer blott ett ökadt bidrag för bedömmandet af caracteren uti Utskottets grundsatser, hvilken äfven blifver åskådlig uti den sublima slutsatsen, att Herr StatsSecreteraren Friherre af Nordins tillstyrkanden egenteligen icke innefatta annat, än ett åberopande, en fullföljd tillämpning af de för Roteringsjemkningen i Jämtland redan år 1820 bestämda grunder, och år 1825 beredda verkställighets-mått, hvilka af andra föredragande handlagda ämnen icke ingå i den remitterade, mot Herr StatsSekreteraren uttryckligen ställda, anmärkningsanledningens föremål. »84 Den 17 J 11 Ii i e. in. Antagandet af en sådan ConstitutionsUtskottets slutsats skulle medföra en altför stor våda för det Constitutionella samhällsskickets hufvudgrunder. ConstitutionsUtskottet vill härigenom fritaga en föredragande från ansvarighet, i afseende å en verkställighetsåtgärd, derföre att den grundar sig på åberopande, på en fullföljd tillämpning af genom andra föredragande handlagda, och beredde, verkställighetsmått. Det grundlagsstridiga i sjelfva verkställigheten skulle sålunda finna sin ursägt uti den förberedande åtgärdens lagslridighet, och den verkställighet befordrande rådgifvaren skulle frikallas ifrån ansvaret, på den grund, att någon annan rådgifvare, emot hvilken åtal icke kunnat göras, förbcredt åtgärden, som alltid måste blifva händelsen, i synnerhet när ConstitutionsUtskottet stadgat öfverseendet såsom liufvud-grundsats, och då det först är verkställigheten, som kan komma till den enskild te Representantens kännedom, och sålunda utgöra ett föremål för anmärkning.
För den, som tagit kännedom af min skrift, eller blott åhört hvad jag om dess allmänna syftning nyligen yttrat, torde Herr Cederschjölds sammandrag förefalla något korrtvilligt och ofullständigt; men som det dock verkligen vidrör en hufvuddel af mina åsigter, vill jag antaga citationen för god. Detta är deremot hvad jag, i hänseende till de derifrån härledda slutföljder, ingalunda kan göra. Reservanten fortfar sålunda: ”Det ”skulle således vara blott för Folkets hästa, ”sorn förändringen föreslås, och intet enda ”ord nämnes om någon fördel, som Fege”ringen deraf skulle kunna draga. Detta ”förhållande tyckes förråda någon ensidig”hetj och torde särskildt höra väcka vår ”uppmärksamhet på nödvändigheten att befrakta saken äfven från en annan sida, nemligen i afseende på Regeringen, så att vi ”icke alltför lätt låta hänföra oss af de för”delar, som blifvit oss förespeglade.” Andemeningen af allt detta, uttryckt i enkla ordalag, tyckes vara den, att jag hycklat 9.o8 Den 25 J a n u a r i i f. m. tillgifvenhet för den ena partens intressen, Qy såsom motsatta Parter framstå här åter» igen Regering och Folk) samt låtsat liknöjd» het för den andras fördelar, men i hemlig afsigt att befrämja dessa senare. Behöfde jag här ett forsvar, så läge detta redan så till räckligt i Herr Cederschjölds egen nyss anförda citation, att all hänvisning till de mångfaldiga delar af motionen, som än full» ständigare skulle rättfärdiga mig, vore öfverflödig. Eller månne ”medborgarens värn ”emot personliga anfall” icke är fullt ut så mycket i Regeringens intresse, som i Folkets? Månne den mängd af individer, som dels hilda en Styrelse, dels närmare eller fjermare tillhöra henne, icke äro medborgare? Månne icke dessas förment gynsamma re samhällsbelägenhet oftare utsätter dem för afundens tydningar och missnöjets förolämpningar, än andre medborgare? — Nej, jag har hvarken varit verkligt eller förstälclt ensidig; jag har sökt intressenas naturliga föreningspunkter, i hopp att möjligtvis kunna sammanlänka dem.
Fångvårds-Slyrelsens underdåniga skrifvelse den 23 nästlidne Juni, hvari Styrelsen anmält, att, uti en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Orebro län dit insänd och förordad ansökning, Vaktknekten vid länscellfängelset i Orebro Per Pettersson anhållit dels om afsked vid nu uppnådd sextio års ålder från Vaktknektsbefattningen, dels ock att Styrelsen måtte bereda honom någon årlig pension. I anledning häraf har Styrelsen, med öfverlemnande af prest-, läkareoch tjenstgöringsbetyg angående Pettersson, anfört, att Pettersson, som är född den 19 November 1804, tjenstgjort i egenskap af Vaktknekt först vid gamla länsfängelset i Örebro från den 4 Mars 1829 till Oktober 1859 och derefter vid nya länsfängelset derstädes till Juni månads slut 1861, från hvilken tid han i anledning af sin försvagade helsa åtnjutit tjenstledighet, samt att Pettersson under denna sin tjenstetid af trettiotvå år skött sin befattning väl och utan anmärkning, dels ock att Petterssons nuvarande lön å fångvårdens stat utgör Fyrahundra Riksdaler jemte beklädnadsbidrag; Och har Styrelsen, under åberopande af de i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets sednast församlade Ständer upptagna grunder för pensionering af tjenstemän vid fångvården, hemställt om föreslående af årlig pension för Pettersson, motsvarande hans nämnda aflöning, att å allmänna Indragningsstaten utgå irån och med månaden näst efter den, då han undfår afsked. Hans Excellens Herr Justitie Stats-Ministern hemställde i underdånighet, att, med afseende å hvad sålunda förekommit, Kongl. Maj:t behagade besluta att till Rikets näst 12 Bil.
Sept. P. 372. B. 87. Sept. 2 A. P. 3o6, 35o. — angående en af Ridderskapet och Adeln sig åtagen förhöjd Capitationsafgift att utgå från och med år 1824, intill slutet af det år, då nästa Riksdag upphör. Nov. 2 A. P. 73. B. 57. — angående uppliäfvande af Kongl. Brefvet den 3i Augusti 1762, hvarigenom Konungens Befallningshafvande och RegementsCheferne fått sig ålagdt att till RiddarhusDirectionen insända förteckningar på de af Adeln å Svärdssidan, hvilka blifvit födde och döde. Nov. 2 A. P. 73. B. 5q. — med öfverlemnande af förslag till Riddarhusordning. Dec. P. 352. B. 5. — rörande RiddarhusOrdningen. Dec. 2 A. P. 4o5. B. 128. — angående betalning af 2:ne Boktryckares räkningar för tryckning af en del utaf Ridderskapets och Adelns Protocoll för 1817 och 1818 årens Riksdag. Expeditioner, angående deras uppsättande inom de Utskott, af hvilka målen blifvit behandlade. Nov. 2 A. P. 66, 135. — om controll, alt alla erforderlige blifva 152 expedierade. Maji P. i B. io3. P. 228, 205. Expeditionslösen, om förändring i taxanför. Mars P. 83. Maji P. 789. Junii P. 3a. Expeditionssättet, angående, af Kongl. Maj:ts Éesolulioner i Besvärsmål. Aug. ExpeditionsUlskottets Memorialer, om antagande af en Cantzlist utöfver RiksdagsOrdningens föreskrift. Febr. P. 281, 471 * 4/7* —- om Lyckönskningsadresserne i afseende på Hans Kongl. Höghet Kronprinsens giftermål.
De trodde kanske, att hon redan var död — och hvad skulle det göra dem? Det började redan bli mörkt, då hon åter hörde steg utanför. » Tony, min lilla dufva! » hviskade någon i nyckelhålet. S. » Det är j a g! Det är onkel Jonas! Nu kommer j a g! » Nyckeln vreds försiktigt omkring i nyckelhålet, och strax efter kom onkel Jonas in. » Mitt stackars lilla barn! — Herre Gud, mitt stackars barn I Hvad ha de gjort med dig? » Han lyfte henne upp ur sängen, lade hennes hufvud mot sitt bröst och grät öfver henne en hel ström af de varmaste och mest uppriktiga tårar. Han hade dessa dagar icke varit på Arvidsnäs. Då han nu hade kommit till middagen, hade han frågat efter Tony, o c h fru Elisabeth hade svarat, att hon var sjuk, men efter middagen hade AnneSophie kommit till h o n o m o c h bedt och besvurit honom att försöka komma in till T o n y. Hon hade blifvit inspärrad af modern, och ingen visste, om hon var lefvande eller död. Onkel Jonas var icke så enfaldig, som han i mångas ögon såg ut att vara. Han visste nog, att han icke skulle kunna uträtta något hos fru Elisabeth. Hon skulle icke för några böner vika från den plan, hon en gång hade lagt — hvilken denna än månde vara. Onkel Jonas gick till hushållerskan. Det var hon, som hade o m hand att skaffa in mat åt Tony på hennes arrest, och med böner o c h löften o m en fullkomlig tystnad förmådde han henne ändtligen att lämna ifrån sig nyckeln. » Och hvad har du gjort, du lilla stackare, som de kunna misshandla så här? » frågade han, medan han oupphörligt klappade Tonys utslagna hår .. » Åh, ingenting! » svarade hon snyftande. » Det vill säga, det är bara det, att jag inte vill gifta mig med dig, söta onkel Jonas! » Det blef en paus, o c h hans hand strök icke mer öfver hennes hår; — men så började den klappa henne igen, och hon hörde hans stämma darra i mörkret, då han sade: » Jaså, du vill inte det.
Herr Komminister Svartengren har tillagt: att antydda förhållande kunde blifva en orättvisa äfven mot samhället, enär, om de oförsörjdas arfsandel icke vore tillräcklig till deras underhåll, de föllo fattigvården till last; — att bortgångne föräldrar hade en helig skuld till oförsörjda barn att äfven bereda dem underhåll tills de nått sjelfförsörjningens ålder; — och att, enligt gällande lag, äkta barn icke egde samma rätt till underhåll af föräldrars qvarlåtenskap, som vore oäkta barn tillerkänd. Det har derföre föreslagits: af Herr Komminister Svartengren ett lagstadgande af följande innehåll: »Dör man eller qvinna och efterlemnar barn under 15 år, så skall, innan arf skiftas, afsättas uppfostringshjelp åt alla barn under denna ålder, och skall uppfostringshjelp Bih. till B. St. 7 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 2 Lag-Utskottets Betänkande M J7. bestämmas af sockennämnden i den kommun, dit barnet hörer, till samma penningebelopp, som till fostran af fattige barn i samma ålder vanligen bestås. Den sålunda afsatta uppfostringshjelpen skall af förmyndare utgå med lika förmånsrätt, som lag stadgar om öfrige förmyndaremedel.» — samt af Anders Jonsson: Datt innan arf delas efter 2 Kap. 1 § och 12 Kap. 3 § Arfda-balken syskon emellan, ett billigt uppfostringsbidrag varder först yngre syskon, som äro under 15 år, tilldeladt, motsvarande den uppfostran, de äldre erhållit.» Lag-Utskottet, hvars yttrande i ämnet blifvit infordradt, kan dock icke understödja de väckta förslagen, hvilka åsyfta en fullständig rubbning af sjelfva de grunder, hvarpå våra arfslagar hvila. Då föräldrar dö. öfvergår nemligen, genast vid dödsfallet, på hvart af barnen en lika andel i den efterlemnade egendomen. Af denna egendom skola väl de aflidnas skulder först gäldas; men barnens naturliga anspråk på uppfostran af sina föräldrar har dock ej ansetts vara af beskaffenhet, att de ojemnheter, som derutinnan uppstått, må kunna grundlägga ett fordringsanspråk i boet.
Sedan helsningarne blifvit undangjorda, yttrade den först inkomne, Blendas fästman, baron Edelhielm: » Friherrinnan får förlåta att vi komma så här objudna, men vi hafva j u en gång för alla fått lof att titta in och se, hur kaffet bekommit damerna. Och i dag har jag dessutom ett ärende. » » Oändligt välkomna, » smålog värdinnan. » Herrarne se, att ni varit väntade, » tillade hon, visande på punschkaraffinen och iskylaren. » Friherrinnans vänlighet förnekar sig aldrig, » komplimenterade baronen. » Mitt ärende är, » fortsatte han, » att ytterligare framföra min fästmös och de öfriga damernas ledsnad, att ej kunna begagna sig af friherrinnans artiga inbjudning. Men grefvinnan vågade sig ej ut i värmen, o c h flickorna hafva i hast fått så mycket att bestyra. » » Ja, förlusten var på vår sida, » inföll värdinnan och tillade: » men våren så goda, mitt herrskap och smaken på förfriskningarne. Det är så grufligt enkelt, men ännu kan man j u inte få nå- gon .frukt. » » Ab, det är tvärtom alldeles för mycket. Men det är så likt friherinnan. ett sådant öfverflöd. vattenlingon, som är min förtjusning 1 » Och så åts o c h dracks, och herrarne tände, med damernas tillåtelse, sina cigarrer och placerade sig här och där mellan det täcka könets representanter, hvilka nu sågo leende, söta o c h oskyldiga ut, som hade de aldrig i lifvet sysselsatt sig med att, figurligt taladt, slita sönder sina vänner. Men baronen var människokännare. Hans misstankar hade väckts genom majorskans utrop, hvilket olyckligtvis nådde hans öron och då han nu med gäckande småleende fixerade den goda damen och såg hennes tydliga förlägenhet samt den rodnad som steg upp i det annars något gula ansiktet, anade han nästan med visshet hvad som utgjort ämnet för samtalet före herrarnes ankomst. Det vore orätt att säga, att ej kabinettskammarherren och friherren Edelhielm i första ögonblicket fann sig obehagligt berörd af den förbindelse hans blifvande svåger ingått.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. hvilka lönerna voro afsedda, icke komme att upptaga mer än högst två k tre veckor under året; vid hvilket förhållande och då Länsmän, som hafva ständig tjenstgöring under hela året och jemväl voro skyldige att uppvakta vid tingen, icke åtnjöto större lön än 700 R:dr, Kollegierne ansågo grundade skäl förefinnas till nedsättning i de för tingstolkarne af Kongl. Majtts Befallningshafvande föreslagna löner och hemställde derföre underdånigst, att desamma måtte bestämmas till följande belopp: för en Tingstolk inom Neder-Torneå och Carl Gustafs härad 200 R:dr d:o d:o d:o Öfver-Torneå och Pajala härader 300 » d:o d:o d:o Öfver-Calix härad 100 » af hvilken sistnämnde lön hälften eller 50 R:dr torde öfverflyttas på tingstolken i Ofver -Torneå och Pajala härader, med skyldighet för denne att i sådan egenskap tjenstgöra imom Korpilombolo härad, i händelse ett sådant framdeles komme att bildas af Korpilombolo kapellförsamling, hvartill hörde största delen af den inom Öfver-Calix nuvarande härad Finska talande allmogen, som derigenom komme att från detta till förstnämnde härad förflyttas. I afseende åter å ifrågavarande tolkars rätt till skjutsoch traktamentsersättning för det biträde de, på Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes eller Domhafvandens anmodan, skulle lemna med tolkning vid extra förrättningar, som ej ägde rum vid eller i närheten af häradernas tingsstäder, hvilken ersättning Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagit att utgå efter nionde klassen uti gällande Resereglemente eller med skjuts för två hästar och 2 R:dr i dagtraktamente, ansågo Kollegierna i underdånighet berörde ersättning icke böra beräknas till högre belopp, än hvad genom Kongl. Majrts ofvanomförmälda Nådiga Bref af den 5 October 1860 för tingstolkarne inom
Theatern måtte försättas i tillfälle att mer än hittills fylla sin bestämmelse af Natioual-Theater och för framtiden undgå att, i brist på medel, böja sig'för dagens eventuela tycken, föreslagit, att det nuvarande statsanslaget af 6,000 R:dr banko måtte höjas till 25,000 R:df samma mynt, räknadt ifrån den 1 Januari innevarande år. Det gagneliga inflytande en Theater, ordnad på ett ändamålsenligt sätt, under ledning af en skicklig styresman, kan utöfva på sederna och bildningen i allmänhet, på folkkarakteren i sin helhet och måhända äfven på tänkeoch handlingssättet för dagen, torde icke af någon bestridas, och ett sådant inflytande visar sig ännu verksammare, då denna anstalt finnes förlagd i landets hufvudstad. Oberoende och sjelfständighet äro likväl nödvändiga för en National-Theater, om den skall uppfylla sin bestämmelse, och dem förutan förmår den aldrig lyfta sig till den höjd, att den kan betraktas såsom en konstoch bildningsanstalt i detta ords egentliga mening. Erkänner man detta och kastar dervid en blick på nuvarande Kongl. Theater, dess resursser och financiela ställning, finner man lätt, att denna Inrättning, i sitt nuvarande skick, äfven med den bästa vilja å Styrelsens sida, omöjligt är i stånd att motsvara de mest billiga fordringar på en Nationol-Theater. Och då hvarken de betydliga uppoffringar Hans Maj:t Konungen årligen får vidkännas för Kongl. Theaterns upprätthållande, eller de nitiska bemödanden, som uppenbarat sig hos nuvarande ledaren af dess angelägenheter, varit tillräckliga att freda Kongl. Theatern från ekonomiskt betryck, anser Utskottet Statens värdighet likasom billigheten fordra, att medel af Rikets Ständer anvisas till afhjelpande af dessa missförhållanden, hvilka, om de fortfarande få ega rum, torde tvinga Styrelsen att åter beträda en bana, som ofelbart, förr eller sednare, skall föranleda till Kongl. Theaterns upplösning och undergång.
Ett fullkomligt begrepp om detta anfö. randes verkliga mening och syftemål synes mig icke kunna innefattas i en recension af få ord, utan man bor helt och hållet genomläsa det samma, samt dervid med fördoms, fri uppmärksamhet jemföra den anda, som deruti rader, de ord, som deruti yttras, och det förslag till anstalter emot Lurendrägeri, som deruti uppgifves — anstalter, hvilkas välgörande följder framställas omständligen i en enda icke ovanligt vidlyftig period, som likväl innefattar hela åsigten af icke färre eller mindre samfälte fördelar för det allmänna, hvilka skulle vinnas genom Corn. merceKådet Santessons förslag, än undvikandet eif husvisitatinner genom tillätet förtullande af varor som blifvit inpractiserade i Riket utan tillstånd, en Stats-Inkomst af flera hundrade tusende Riks• daler, och genast måhända en flerdubbel summa af förstärkt Sjötulls-bev åkning, förbättrade villkor åt Tullbetjeningen, helt annan controll än den som vore möjlig genom Landt Tullarnas återinförande, bibehållning af Åttahundrade personer vid Landtbruket och Näringarna, Fabriksoch Manufactur. varors uppmuntrande, premier och lån emot låg renta för dertill genom industrie och hushållning förtjente Personer, samt nödig uppmuntran af tårafveln och producerande af flera råa ämnen, Den 8 Maj. a39 Detta märkvärdiga förslag, som skulle åstadkomma så mångfalldiga och förunderligt stora verkningar till Rikets allmänna och Svenska idoghetens samt invånares enskild, ta båtnad, bestod uti förtullningsfrihet af alle till nyttjande tillåtna utländska fabrikater och manufacturvaror. Om Herr CommerceRådet Santesson, enligt sina ord uti anförandet den 13 sistlidne April, verkligen är och förblifver beständigt af samma tänkesätt, som han hade tillfälle ådagalägga den a8 Maj i8i3> SU yrkar han ett botemedel emot Lurendrägeri, som skulle blifva lika, om icke mera, skadligt, än det onda han ville afhjelpa.
Mönstren dertill äro oändeligen vackra, och föreställa: det ena, Jesu födelse i krubban, och det andra: hans tåg, jemte Joseph och Maria till Egypten. Jag njuter verkeligen på förhand, af den fägnad denna gåfva skall bereda Friherrinnan, emedan jag vet henne högst svag för smakfulla tapisseri-arbeten. Rosa! det jolrande muntra barnet, virkar under sång och qväden in både silfver och guld, i långa sköna kedjor till sin älskade! hvars namn likaså troget leker på hennes läppar, som hans bild djupt tyckes inpräglad i hennes själ; och för all med så mycket större täflan kunna fortskrida på dessa arbeten, hafva vi härunder beslutat, att turvis hos hvarann tillbringa våra arbetsstunder, hvilka också äro de enda jag med sann njutning vet värdera, och som dertill Gudskelof, under dessa återstående julveckar så bestämt komma att upptaga min tid, så alla lustbarheter och nöjen, nödvändigt derunder måste åsidosättas. Huru ofta sväfva ej mina tankar under denna eviga enformighet bort till dig! och huru tusende gånger suckar icke mitt hjerta efter att helst med en enda rad af din hand, blifva lisadt! Verkeligen vet jag ej, hvarifrån jag nu tagit det så säkra hopp, att rätt snart se denna min varma önskan uppfylld. O! måtte jag dock deraf icke svikas. Den 10 Januari. Silfver och gull! Kistorne full; Men uti hjertat det arma. saknaden varma! Den tjugundefjerde December hade knapt ruskat sig till intåg, då den uppmärksamme brudgummen till sin brud, uti guld, dyrbarheter och genteliesser, ordentligt lät sina känslor öfverflöda. Verkeligen stodo redan vid mitt uppvaknande, uppradade på mitt nattbord, och inlagdt i sina prydliga lådor och paquetter, gyllene armband, halskedjor, smycken, örprydnader m.m., hvilka med sina skimrande ädelstenar, infattade i det renaste guld, visserligen voro ganska vackra att åse.
Maj 1801 fått Konungens Befallningshafvandes afslag å deras ansökning om förmånsrätt till en laxfiskeinrättning å ett under hemmanet lydande ställe, förklarat, att som den i Fiskestadgan Kongl. Majit och Kronan förbehållna rätt till fiske uti stora elfvar, åar, strömar och insjöar vore inskränkt till de ställen, der Kronan en slik förmån af ålder åtnjutit, men ett sådant förhållande destomindre syntes här hafva inträffat, som företedde utdrag af jordeböckerna för åren 1769—1775 utvisade, att Kronan då icke varit antecknad för något annat kronofiske i socknen, än ett här icke i fråga stäldt så kalladt ålhus i Hällgums ån pröfvade Hofrätten, med ändring af Lagmansrättens dom, rättvist gilla det slut, hvaruti Häradsrätten slädnät; och är denna Hofrättens dom af Kongl. Majit den 6 April 1841 i Nåder fastställd. I alla dessa nu anförda nådiga beslut synes mig den grundsats vara bibehållen, som först utvicklades i Domen af den 21 September 1824. Men ehuru genom dessa nådiga beslut tillämpning af samma grundsats ännu år 1841 ägt rum; måste likväl de af Herr Justitiae Statsministern omförmälte, derifrån skiljaktiga domslut vara att söka före November 1832, då nämnde underdåniga anmälan gjordes. Så vidt jag kunnat utröna, har icke i något fall en mera synbar afvikelse från närande grundsats hos Högsta Domstolen visat sig, än den, som träffas uti en hos Kongl. Maj:t den 30 April 1832 afgjord tvist imellan Kronan och större delen af en sockens jordägare i Norrbotten, de der yrkat att varda bibehållne vid de inom deras skattehemmans områden belägna så kallade laxerade fisken, utan annan taxa eller afgift till Kronan, än den skatt, sorn hemmanen ovilkorligen åtföljde, samt att i sammanhang dermed mätte urskiljas och bestämmas, hvilka af förenämnde fisken kunde anses vara Kronans eller skattemans tillhörighet.
Det ä r blott ledsamt, att deras sinlighet ar mer s i att saga skolpojksaktigt frisk Bn hmad som mitte vara ratt elegant p&amp; den blaserade genialitetens stadium. Dot ar alltid ledsamt, nar en sk&amp;despdare faller ttr sin roll. Som form har hr Bang valt den, som nog biist passas bans individualitet, b %de i dess sanning och dess affektation: den jiimförelsevis klanglösa, dampade, oftast rimoch meterfria versen utan segelbundna strofer. Der han lyckas Aterge en stamning, sker det dock ofta hktpoetiskt genom vissa rytmisks tonfall, tungsint innerliga, och genom att " parallelisera ", d. v. s. Itertaga och stundom nyansera, en sats (se " Chogins Ballade ", " Aldrig mer; ") nigonting egendomligt tbr hans satt att afsluta en strof med tvii daktyliska rader af ungebr samma metriska klang (slutstrofen af" Eros ", %erc strofer af " Sommerdag " etc.), Det verkligt ömma och fina i Bangs vasen kommer fram i dikter s&amp;- dana som de Blskliga " To Vantros Hjestern och " N&amp; ", i den sorgsnz: gripande " Aldrig mern, (der sluttanken vii1 ar ett minne frin Beines " Sie liebten sich beiden,) i den med ringa medel storslagna, koncentrerade " Fedreland ", som tyder p i vida mer haltfulla intressen ac " det store Intet " och i nagra andra. %tskilligt a r intryck frha teatern. - Det starkt subjektivistiska visar sig öfverallt redan deri, att rubrikerna aldrig. ställas sjiilfstandiga frAn poemen utan omedelbart gripa in uti dem s h o m ingress. Hufvudintrycket af boken ar emellertid det gamla vanliga: koketteri med andlig bankrutt. Detta koketteri, det ar " liket. " Förtjänade hr Bang att tagas p&amp; allvar, vore det lämpligt att erinra om en sak.