Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och nu för mitt försvar inunder påkar svettas, Se’n jag den stackarns hopp förödt, – Hvad gör, att han så nöjd går bort uti bataljer, Mot Korpral Knosters folk och Telje Stads-Gevald’ger? Blott en ursinnighet, som jag hos honom födt. (Lutar sig mot en spinnråck, och efter en stunds tystnad fortfar.) Så ryk och ränn, du vilda högmods-anda, Till Hecklefjäll, att få ditt slut! Se nu med väpplings-gräs det tappra blod sig blanda, Som för din sturskhet gjutes ut! Törhända, bäst jag står i stugan här och stökar, Med gråten i min hals, en blåntott i min famn, Min sjöman stiger in på vanligt sätt, och spökar Uti sin andelösa hamn; Då kan jag vara exponerad, Ty när man spöke är, så gör man hvad man vill; Ack, Öde! hjelp en fru ifrån att bli forcerad! Det grufligt är – (Susanna kommer in). Susanna! hur står till? Susanna. Han lefver – fast jag tror man honom mör har basat. Men stillhet blef der öfver allt; Jag tror, han piskat har hvarenda syndapalt. I det följande beskrifver Susanna striden och den unge sjömannens bedrifter med ett svall af pathos, i samma art. Gunilds högmod är nu kufvadt af detta kärleksprof, som lärt henne fullt inse huru dyr han är för hennes hjerta. Hon skänker sig åt sjömans-svennen; som, till hennes glada förvåning, nu afkastar sitt incognito och framstår såsom den vidtfrejdade Skutskepparen sjelf. Ett ställe i ”Petis och Telée”, en krigisk dialog i kammarjungfrun Petis’ kammare mellan den Grefve, i hvars tjenst hon är, och en fattig poet Telée, har, jemte det roliga att bägge medtäflarne äro lika rädda och i sin ångest storskrytande, äfven det märkvärdiga, att Hallman der har på skämt (liksom Ostindie-fararen Wallenberg, i en Hymn, på allvar) återupptagit den då eljest i långvarig glömska begrafna svenska Hexametern.
Frih. Roye har vädjat till det allmänna vettets domstol. Jag antager denna appell oell jag är öfvertygad om, att Frih. Boye redan är vederbörligen deraf bedömd. Jag begagnar detta tillfälle, då jag har ordet, att få i sjelfva saken yttra min stora tillfredsställelse Öfver alt denna discussion verkligen med så mycken värma upptagit R. o. Ad:s tid. Det är otvifvelaktig! för reformvännen ett af de mest tillfredsställande tecken, att R. o. Adis majoritet nu yrkan den ifrågavar. utvägen, för att från K. M. få ett motförslag till representations-förändring; men jag ber att få fästa herrarnes uppmärksamhet på eli, såsom jag tror, betydande misstag uti den åsigten, alt de, hvilka ifra för det nu hvilande grundlagsändringsförslaget, icke skulle vilja vid sidan af detta förslag se ett annat, som kunde komma under öfverläggning. Jag tror alt ett betydande misstag häru-ti äger rum. Det lärer icke vara möjligt att begge dessa förslag kunna på en gång förekomma till pröfning, och således hafva vi som tänka lika, trott, att det icke kunde blifva fråga om något förslag från K. M. förr än vid nästa riksdag, antingen R. St. eller något af RiksSl:n afslagit det hvilande förslaget, eller i händelse alla 4 RiksSlJn antagit förslaget, men Konungen icke ville deråt gifva sin sanction. Ehuru jag således anser, att en sådan framställning, som Hr Rydins motion innehåller, ar olämplig, så vill jag likväl icke lill ytterlighet yrka afslag derå och ämnar icke begära votering för att göra min åsigt gällande, ehuru jag visserligen, vidblifver min tanke, all bifall ganska väl skulle kunna lemnäs till betänkandet. 34° Den M a j. Hr Printzensköld: Bland de skäl, som Gr. Frölich anfört mot återremiss af betänk., har äfven varit det, att Hr Grefven ansås att comiteVr i allmänhet icke hade annat ändamål än att till en så långt aflägsen framtid som möjligt uppskjuta de ärenden, hvilka af dem handlades.
Härtill kom äfven en annan anledning eller den, att under landtvärnstiden allmogen klyfde hemmanen emellan sina barn, för att freda dem från krigstjenst. En ganska stark opinion i landet uppstod emot en allt för långt utsträckt jordstyckning. Hushålls-sällskaperna, s.ynnerligast de i Wermland och Malmöhus län, sökte i utförliga afhandlingar visa skadligheten af de små jordbesittningarne. Embetsmyndigheterne hördes häröfver och de fleste af dem, synnerligast Kongl. Kammar-kollegium, föreslogo inskränkande åtgärders vidtagande. De utlåtanden och förslag, som, i följd af ofvanåberopade underdåniga skrifvelse, afgåfvos af Konungens Befallningshafvande och öfrige vederbörande, äro i ämnet ganska upplysande, och anser Utskottet sig derför böra af dem meddela följande Sammandrag: Konungens Befallningshafvande föreslår, i likstämmighet med deputerade, att Gefleborg» ingen klyfning eller utbrytning af ett hemman måtte tillåtas, med mindre den afskiljda lln delen icke hade utsäde å 3 tunnland; kunde föda en häst, 4 kor och 6 ungboskap 16 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.~ och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 27. samt egde skog till husbehof; äfvensom detta alltid borde ske genom utflyttning från gamla gården. 1 Tborsåkers socken deremot, i anseende till behofvet vid bergsbruket, borde utbrytningen ej annoledes ske, än att den afskiljda delen kunde föda 2 hästar, 8 kor samt 6 å 7 ungboskap, jemte lika utsäde och skog, som på öfriga ställen.
Til desia sannolikheter kommer man i detta ämne i förwag, och aldrig längre: en icke läng tid fordras at fä dem realiserade til full sanning, och hade lyckan sä fogat, at wärt Finance-systeme för tre mänader sedan kommit under behandling, sä hade man, efter all anledning, redan haft resultatet, och dertil sparat sig den synnerliga olyckan at hafwa ännu nägra millioner af tilstapadt pappersmynt, hwar«f tilwerkningen är lätt, men werkan bedröflig för den Den 21 Augustt. 1109 den Stat som t stäter sig en otilbörlig frihet r begagnande af sicka resoureer. Man ffulle, kanske, kunna wäga sig förutse en sannolikhet til i delta ämne: Summan är bestämd, och de til utgifwande Doeumenlerne således af et gifwet antal, hwilket icke kan förökas. Projectet til desia Document torde upplysa närmare hwad man häruti kan wänta och det förestås derföre sälunda: N:o i.> Pä den ertraordinaira Vewitlning af Rikets Jord, (wilken, enligt Riksens Högloft. Ständers Beslut af den 1809 kommer at iltgä i Tio pä hwarandra följande är, och (wilken oafkortad ärligen ingar til Riksens Ständers Banaue, har innehafware» häraf, genom insättning af den fastställda Summan Etthundrade Atta Riksd, 56 skill, tillöst sig Tio ärs afgiften för et Mantal Femton Riksd, hwilka 16 Riksd. Specie Banquens Commisiarier äga at, ifrän början af hwart af följande Tio är, til innehaftvaren ivid upwisandet utbetala. Stockholm den Efter Riksens Högloft. Ständers särskilda förordnande. N. N. N. N. Riksens Ständers Banque d. N. N. N. N. Femton Riksd. Eller LL10 Den 21 Augusti. Eller kunde transaetianen göras lättare genom deposition i Banque» emöt en sä lydande Attest och förbindelse. N:o i.
Majit låta efter nämnde Tariff och med tillämpning af nu gällande varu-värden utarbeta en Taxa, som bestämmer Tull afgifterne i Hamburger Råneo å inkommande och utgående varor, dels elter mått, mål och vigt, dels ock efter varu-värden på sätt en gällande Taxa föreskrifver. Utskottet sorn redan uppgifvit de skäl, hvarföre, detsamma anser sig icke kunna hvarken föreslå att, TullBevillningsTariffen, såsom ett rätte», snöre för Bpvillningens fördelning, må till Kungl, Maj:ts nådiga, pröfning Och godtfinnande eller till uppgörande af någon annan än Riksens Höglofl, Ständer sjelfve öfverlämnäs, ej eller tillstyrka de(; il’ u 11B evil 1 n inge n må i fremmande myntsorter be - 4&S Revillnings Utskottets BetSnkanden. stämmas, och i stället för den allmänna gran* den för afgifternas beräkning efter värdet flere skiljaktige medel bredvid och om hvarandra upp* ställas, då en enda och säker utväg redan ärfun* lien, i förmodan att icke är begått något misstag, •dfå Utskottet af Högvördige PresteStåndets bifall till grunderne för BevillningsTariffen och der> sammas lemnande ytan all anmärkning förutsätter den slutföljdatt sistnämnde Stånd äfven, deråt Jemnat sin uppmärksamhet och sitt bifall ; och får Utskottet nu sålunda, i afseende på cle yppa* de skiljaktigheterne vid Bevillnings-procentens utsättande å en mängd varor, vördsamt åberopa det härvid fogade sammandraget a£" de inom Respe» ctive RiksStånden beslutne ändringar uti den för Tull lie v i 11 n i nge n s utgörande för inkommande och utgående varor upprättade Tariff, jemte de, med anledning deraf nu föreslagne j-emnkningari hvilket »ammandrag Riksens Höglof!. Ständers upplyst» profning med all vördnad underställes.
Allmänna Styrelsen af denna, endast för fastighet i Stockholm afsedda, försäkrings-inrättning utgöres af 100 Män, nemligen af Ridderskapet och Adeln 25, Ståndspersoner 25, handlande Borgerskapet 25 och af handtverksidkande Borgerskapet 25 personer, alla sådane, som äga försäkrade hus. Dessa 100 män utvälja klassvis, genom votering med slutna sedlar, antingen af sina egne ledamöter eller andre husägare, den Direktion, som förvaltar kontoret, nemligen af Ridderskapet och Adeln 2, af Ståndspersoner 2, af handlande Borgerskapet 2 och af handtverksidkande Borgerskapet 2, så att direktörernes antal alltid utgöres af 8 personer. Förutnämnde 100 män sammanträda när direktionen anser sådant, för målens handläggning, nödigt, men alltid en gång om året i Januari månad, för att bland sig klassvis utvälja 8 män för granskning af kontorets förvaltning och räkenskaper. Revisorerna sammanträda i November månad och afgifva, efter slutadt arbete, berättelse till de etthundra. Hvarje år afgå 4 af Direktörerne, nemligen i hvarje klass den, som längst i egenskap af Direktör tjenstgjort, och nya väljas af den klass, till hvilken han hört. Den afgångne kan åter inväljas. Vid utgången af år 1860 utgjorde kontorets kapitalbehållning 7,674,297 R:dr 79 öre, inberäknadt värdet af kontorets fastighet 90,000 R:dr. Inkomsterna uppgingo till 438,913 R:dr 80 öre och utgifterna till 285,251 R:dr 88 öre. Antalet försäkrade egendomar utgjorde omkring 4,400 och det belopp, för hvilket samma egendomar blifvit försäkrade, 100,849,249 R:dr 15 öre. För säkrings-Aktiebolag et Skandia. Detta bolag, för hvilket Stadgar den 12 Januari 1855 blifvit af Eders Kongl. Majit fastställde, började väl redan samma år sin verksamhet för så väl lifsom brandförsäkring, men egentliga utvecklingen af Bolagets rörelse, infaller dock under den tidsperiod, denna berättelse omfattar.
Om tre Stånd, på sätt här blifvit nämdt, skulle hafva godkänt delta förslag, så är frågan afgjord och R. o. Ad:s beslut vållar intet uppskof. Skulle deremot något annat Stånd äfven göra förändring så kan rättelse vinnas. Man torde måhända helst vilja bibehålla samma ordalag, som i det gamla Banko-reglementet och jag vill derföre förändra mitt förslag derhän, så att nemi. ordalagen blifva följande: ”Det i § 124 stadgade maximum af sedelstock må härigenom icke ökas med mera än högst 2,500,000 r:dr b:ko; och såsom fond för de sedlar banken, genom infriande af ofvanberörde assignationer, kan komma att utgifva, anskaffas metallisk valuta, motsvarande halfva beloppet”. Derigenom blefve ordalagen alldeles desamma som i nu gällande reglemente. Skillnaden är endast att summan blifvit lill hälften förminskad och på delta förändrade förslag anhåller jag vördsamt om Hr Gr. o. Landtnäs propos. Gr. Gyldenstolpe: Hr von Hartmansdorffs sednasle förslag är alldeles lika med nu gällande Banko-reglemente, utom i afseende på summan, men det är icke derföre bättre än det förra förslaget. Det är lika overkställbar! antingen summan sättes till halfva eller liela beloppet. Detta är min åsigt af frågan och jag 200 Den 25 Juli. vill icke alt man skall insätta ett stadgande, som icke later verkställa sig, för alt hålla dea metalliska kassan vid sitt minimum. Om någonsin den metalliska kassan sjunker derhän, så tror jag icke att det kan hjelpus hvarken genom ett lån eller på något annat sätt, och derföre är det också Banko-fullmäktiges skyldighet alt tillse alt denna metalliska kassa aldrig får sjunka lill detta minimum. Derföre är det i reglementet sagdt att Bankofullmäktige skola, när det märkes alt den metalliska kassan börjar sjunka lill det föreslagna minimum, dessförinnan redan hafva företagit sådana åtgärder, hvarigenom det kan förekommas; och dessa åtgärder äro dessutom i reglementet föreskrifna, så att något sådant icke bör kunna äga rum.
Men han hejdade henne, innan hon hann att säga något mer, och med en stämma, som icke hade hans vanliga undfallande tonfall, sade han skarpt: – Gå hem I mor, och leta i strumpsockorna, som ligger bakom spiseln och i springorna. Där har I alt, hvad I behöfver till döddagar och mer till. Mor Lena började darra i hela kroppen. – Det är lögn, pojke, var det enda hon fick fram. Hennes magra ansigte fick ett uttryck, som nästan skrämde Karl Johan, ett uttryck af ångest, förvåning, ondska och girighet, hvilket lyste ur de hvassa ögonen, gräfde fårorna djupa på hennes kinder och kom munnen att skälfva i vanmäktig förskräckelse. – Det går inte, sade Karl Johan lugnt. Jag låg vaken en gång, när I trodde, att jag sof, och då såg jag, hur I stoppade något in i väggen. Och jag hörde, hur det skramlade. Det vore bättre, att I toge fram de smulorna, så kunde vi sätta upp en bod tillsammans och konkurrera med Jönsson. Då hade I gjort en god gärning på gamla da’r, och Gud skulle vara er nådig på det sista. Mor Lena såg bara på Karl Johan i mållös förbittring. Hela hennes lifs hemlighet var i en annans händer, och hon visste, att denne andre, som var hennes son, icke skulle ha någon barmhertighet. – Tjuf, mumlade hon, darrande af vrede och skräck, i det hon gick mot dörren. Och öppnande den, gick hon baklänges ut och fick icke fram mer än detta enda ord, som hon upprepade, medan tänderna skallrade i hennes mun. – Tjuf! Karl Johan höll på att gå efter henne. En svag rodnad färgade hans kinder. Men han beherskade sig, och utan att darra på handen, började han skrifva in gårdagens siffror i patronens bok. Men mor Lena rodde direkt hem. Utan att se hvarken till höger eller venster, rodde hon den kända vägen förbi kobbar och grund med samma säkerhet, som en annan utan att känna sig för skulle ha gått i mörkret genom sina egna rum. Och när ekan skrapade emot sanden vid bryggan, drog hon in årorna, gjorde med skälfvande händer fast fånglinan vid albuskarna och gick in i stugan.
Att denna afgift skall utgå, användas och redovisas inom hvarje Län särskildt, samt alldeles skiljas från Hospitalernes och Lazaretternes andra äldre fonder, med det förbehåll likväl, att de härigenom inflytande metkel icke begagnas till andra ändamål, än Curhus-anstalterne, efter behof eller öfverenskommelse inrättade på ett eller flera ställen inom Länen, med mindre, än att nämnde medel å något ställe icke skulle i och för Veneriska smittans hämmande, till fulla beloppet åtgå, då öfverskottet får under de här nedan omförmälde Läns-Directionernes inseende användas för öfriga helsovården inora Länen, särdeles vid påkommande farsoter; samt med undantag af hvad för Norrbottens län särskildt stadgadt finnes. 3:0 Att afgiften bestämmes med ett Minimum, hvarunder den ej får gå, samt ett Maximum, hvaröfver den ej får utsträckas; komminde densamma att deremellan inom hvarje Län årligen fastställas efter förut erhållen underrättelse, på sätt här nedan omförmäles, om beloppet af det anslag, som från Kongl. SeraphimerOrdens-Gillei är att påräkna. Bibänk till Rikt-St, Prot. Att minsta afgiften blifver en Skilling Banco årligen för hyarje rpantalsskrifven person. 5:0 Att vid högst trängande omständigheter må Maximi-afgiften för hvarje mantalskrifven person årligen utgöras med fem Sk i II i riga r Banco. 6:0
Med allvarligt bemödande hade det ingalunda varit omöjligt, att få säker kännedom om fiendens antal, helst uti ett land hvars invånare voro oss af själ och hjerta tillgifne. Men man hade en gång fattat den föresatsen att retirera, och det retirerades med eller utan skäl, och de många utvägar landet erbjöd till försvar, samt till härens underhåll och förökande, blefvo alldeles icke begagnade. Genom träffningarne vid Siikajoki och Revolaks den 18 och 27 April, blef det utrönt, att Ryska hären i Finland ingalunda var så stor, som Ryssarne sjelfva föregåfvo. Hvarföre utforskades icke detta långt förut? Och hvarföre företogs icke nu genast försöket att återtaga landet? Härvid kan jag ej undgå att göra den anmärkningen, grundad på alla officerares af stora arméen enstämmiga yttrande, att drabbningen vid Siikajoki ingalunda företogs med vårt general-befäls vilja och afsigt, utan att vi blefvo dertill tvungne, på det sätt, att då Ryssarne hastigt förföljde oss, och vi, efter vanligheten, erhöllo befallning att draga oss tillbaka, hindrades sådant af vår stora tross som var frånspänd, och omöjligt nu i hast kunde fås undan. Vi blefvo derföre nödsakade att försvara oss; hvilket, genom så väl befälets som truppens brinnande längtan att få mäta sig med fienden, utföll till vår stora fördel, samt lemnade bevis på, att Ryska hären i Finland icke var så oöfvervinnerlig, som vårt general-befäl synes hafva förmodat. Också var det en orsak till segern, att Adlercreutz, som ostridigt hade mycken personlig tapperhet, fick tillåtelse att efter sitt godtfinnande leda striden. Maj utfärdade grefve Klingspor en proklamation och uppmaning till Österbottens allmoge, att lemna hären allt nödigt biträde, och att, som orden lyda: en hvar i sin mån tillfoga fienden all den skada och afbräck, "som ni, från urminnes tider kände tappre Österbottningar, honom tillfoga kunnen." Hvar och en som kände
Utdrag af Protocollet, hällit i Kongl. Masts Hogsta Domstol eller Justitiä Revision, den 21 Julli 1309. Närwarande Hans Excellence Herr Niksdrotzet och Justitiä-Ministern Grefwe irolls VVÄcktmslstsr. Justitiä Ruderne Iserlffelm. ak Llintebsr^. Inljevvalcb. 2isrvOAe1. ko^pius och Liom. Hans Excellence Herr Riks-Drotzet och Justitiä Stats-Ministern anmälte, at hos Kongl. Majit upstätt fräga, huruwida den Författning, som den 26 Jm.narri i.802blifwit utfärdad, om straff för den sorn afsägersig Adelffap, eller nägon dermed ätfoljande rättighet, nu mera wore lämpelig, eller bords til dek kraft och rverkan up - 70? Den 8 Augusti. uphäfwas, samt at Kongl. Majtts Nädiga be. fällning wore, at Högsta Domstolen til följd af 87 §. i Regerings - Formen den 6 sistl. Junii, med sit yttrande häröfwer til Kongl. Maj:t i underdånighet inkomma, pä det frägan mätte i den ordning berörde § föreffrifwer, kunna til Rikets nu församlade Ständers pröfning öfwerlemnas; hwarefter sedan Hans EMllence i StatsRädet upgätt, detta ämne til öfwerwägande företogs. Och ansäg Högsta Domstolen ofwannämnde Förordning, hwarigenom förlust af alla Medborgerliga förmoner samt förwisning utur Riket blifwit stadgadt för den, som afsäger stg antingen ärfdt eller förwärfdt Adelffap, eller nägon Ridderffapet och Adeln tilhörande Laglig rättighet, icke kunna förenas med de grunder som uti den af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer den 6 sistl. Junii faststälde Regerings - Form blifwit lagde, hwarföre Högsta
Skrifvelse N:o 487. lända till efterrättelse, eller om med tillämpningen af densamma till större eller mindre del borde uppskjutas, hafva dervid icke kunnat förbise, att fullständig kännedom om innehållet af denna författning, hvilken skall tillämpas af en stor mängd personer, svårligen toide kunna vinnas under den korta tiden intill nästa års böljan. Då härtill kommer alt äfven Förordningen angående mantalsoch skattskriliiingarne borde redan före den nja Bevillningsstadgan vara satt i tillämpning samt att de officiella uppgifter, som för laxeringarne erfordras, svårligen torde hinna införskaffas i tillräckligt god tid för alt redan nästa Ar kunna begagnas; hafva Rikets Ständer beslutat, att nu gällande Bevillningsstadga fortfarande skall äfven under år 1861 vara gällande och tillämpas, sami att den nya Bevillningsstadgan, jemte dertill hörande Instruktion för Taxeringslörrältningarne, försl med år 1862 skall träda i gällande krall: anhållande Rikets Ständer, att E. K. Maj:t, eller öfvervägande af hvad i den nya Bevillningsstadgan förekommer, i fråga om så väl bölesbeslämmelser, som öfriga föreskrifter i afseende å verkställigheten hvilka äro af den beskaffenhet, alt de grundlagsenlig! erfordra E. K. Maj:ts nådiga godkännande, täcktes låta hvad Rikets Ständer sålunda i afseende å allmänna bevillningen beslutat lill allmän efterrättelse kungöra. Då Riks-Slånden i afseende på uppställningen af de vid Bevillningsstadgan fogade formulären Niis 7, 8, 9, 13, 14 och 15 lättat skiljaktiga beslut i så målto, att Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet godkänt dessa formulär, sådana de finnas häthos hilagda, hvaremot Presteoch Bonde-Stånden i afseende å samma formulär fattat de beslut, som inhemtas af i underdånighet bifogade utdrag af dessa Stånds protokoll, få Rikets Ständer hos E. K. Majit i underdånighet anhålla, det E. K.
Justerades ej mindre pleni-proCn för den i3 dennes f. och e. m., än ock det särskildta prot. för samma dag f. m., som, i anseende till jäf emot undertecknad, blifvit földt af Notarien Munck. Öppnades Hrr Eteclorers lista lill val af en ledamot i StatsUtsk. och en ledamot i BancoUtsk. efter N:o 1713. Hr von Boisman, fullm. Hr Lode, Torsten, samt N:o 1412. Hr Danckwardt, Carl, hvilka afsagt sig att under permitterade ledamöters frånvaro uti nämnda Utsk. inträda; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: i StatsUtskoltet: N:o 5o6. Hr von Qvanten, Carl; 384 D e n 37 Juni f. m. i BancoUtskottet: N:o 897. Hr Löwenström, Johan. Frih. Hamilton, Hugo: Uti min egenskap af äldste ledamoten utaf detta Stånd inom Ekon.Utsk. får jag, jemlikt föreskriften tili 9.4 §:n Ridd.Qrdn., anmäla, att de 9.:ne sist invalde ledamöterne, nemi. Hr von Olthoff och Hr Olivecrona ännu icke infunnit sig vid något sammanträde i Utsk., oaktadt Utsk. haft 5 plena sedan de invaldes. Jag anhåller derföre, alt andre ledamöter måtte blifva i deras ställe i Utsk. invalde. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att, i följd af 24 §:n Ridd.Ordn., de båda rummen i Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk. efter i fråga var. tvänne ledamöter vore lediga, hvai före Hr Landtm, anmodade Hrr Electorer att vid deras nästa sammanträde välja Ivänne andra ledamöter i Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. i de sålunda afgångnes ställe. Ånyo föredrogs
I IU1 il. au tH g p: 3 3 - lid «k 3:dje \:de afdel. afdel. 3 ■ S» Hd sk. CT1 C: g »-ej 1-^ PW ►V *1 a “ aq ers 5:te afdel. c» Rell sk. Rd sk. I I 6:te | y:de afdel. afdel. K »S, O: 3 w - Rd sk. Rd 4- 2.' O Följande Skrifter och Handlingar charteras utan förändring, ehvarest de företes eller utgifvas, efter nedannämnde grunder, nemligen: A rfskiften enär de vid Embetsverk fo - Exp. Utsk. Förslag till und. Skrifv. N:o 275. 109 Arfskiften: retes, der Boets hela behållning icke öfverstiger 5o R:dr, Frie Ifrån 5o till fulla ioo R:dr ioo till fulla i,ooo i ,ooo till fulla 5,ooo 5,ooo till fulla 10,000 — i — och derutöfver — i Bouppteckningar, då behållna Summan utgör ifrån och med 25 till i oo R:dr —. — ioo och vidare för hvarje fulla ioo R:dr — Chartor, Geometriska, somutgifvas från LandtMäteri-Contoiret i Stockholm, samt LandtMätare i Landsorterne: — För hvarje helt Hemman derunder, till och med | Hemman derunder — Och biläggas ej mindre Geometriska Chartor, än Pergamentsbref på det sätt, med Charta Sigillata , att densamma påklistras Handlingen, hvarvid åtminstone så mycket af papperet jemte stämpeln bör fasthäftas, att derå kan tecknas till hvad document Chartan hörer. Donationer j Resolutioner derå, som antingen efter Vårt speciela förordnande eller allmänna Författningar förlänas i gods eller penningar af publika medel, så vid Stats - WUTCS 03 -7^ 03 p CO 110 Exp. Etsk. Förslag till und.