Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De gamla gråhåriga konstaplarna var ju skyldiga att skydda samhällets medborgare. Och han fnös inte en gång åt herrskapet, han tittade inte åt dem en gång, han kände väl att nu var han värderad. Kvinnan orkade ej resa sig, hon bara kräktes och fräste. Och jag stod kvar och såg att det kom till en ordväxling mellan baronen och hans unga dam. Hon vägrade att följa med honom vidare. Hon begärde ingen förklaring, hon hade fått en inblick i frigjorda människors liv, folk som befriat sig från det trånga borgerliga. Hon bara gick sin väg, hem till sin mamma. Och jag stod alldeles stilla. Under detta äventyr delades jag på något sätt sönder invärtes och är ännu inte riktigt hel. Jag hade sett två kvinnoansikten, det ena hade ögon som en slipad glittrande kniv, det andra var håligt sargat, sårigt, med smink kring såren, och ögonen sprutade ut orent hat. Och jag tyckte att jag själv kände igen det ansiktet jag letade i mitt minne ja, det kanske var min första kärlek, vad minns jag av detta utslocknade fordom? Kära ni, det är inte min avsikt att vara svinaktig, allt detta är det nödvändiga förspelet till min historia. Jag vände om och gick uppåt Jakobsgatan, jag kunde inte gå hem. Jag sökte något föremål att likna denna kvinna vid, just i det ögonblicket hon knuffades kull, och jag mindes att jag en gång utanför mitt tält i Kanada skjutit en skunk med revolver. Jag sårade det var en hona, och hon passade på och gav mig en dusch. Och jag såg en glimt ur hennes ögon när jag sprang som en rasande för pestluktens skull. Även nu, på Jakobsgatan skyndade jag på mina steg. Men då, i Kanada, måste jag bränna mina kläder, jag kände mig oren av det som jag aldrig rört vid, åtminstone i dess orena tillstånd. Men jag ville inte bara bränna kläderna, jag kom på den besynnerliga idén att allt jag kunde uppfatta av mig själv bara var en oren kostym, ett illaluktande omhölje. Det var min kropps alla organ som förorenade mig. De var som en gammal skökas klänning, de borde läggas i lut eller brännas. Men det där begäret efter renhet, det var mitt verkliga jag. Det måste finnas där bakom allting, det måste finnas något som satt innanför alla skal och som aldrig kunde bli orent.
Ständers Statssamt AllmännaBcswärsoch Dcoonomie-Utstottens gemensamma Betänkande angäende Allmänna Skogs-hushällningen i Riket, sä blef hwad Utskottet därutinnan föreflagit af Ständet gilladt med den förändring, att i likhet med Oeconomic-och Besvärs-Utskottets förut afgifna utlätande i detta amne, Jägeri-betjeningen i Riket genast bör indragas, och i de orter, bär Alniänningar eller Kronyffogar finnas, wärdén derom öfwcrlämnas ät Kronobetjeningcn, hwarigenom Staten uudgär att med Jägeri-betfeningens aflöning belastas, vt -ux-rs. S. D. Lemnade Bonde-Ständet sitt bifall till Lagutskottets den 7 dennes afgifne Betänkande, i anledning af Kongl. Majus Nädiga Proposition angäende en ny och Den 17 April. 859 och förbättrad Kyrko-Handbok med den enda rättelse, att denna ödandbok, ju förr dest haldre mä till allmän eftxr» följo utgiswas, för att derefter allena tjena ttll rättesnöre wid alla Kyrko-Ceremonier. Vt supra. S. D. Till granskning företog? ej mindre Högloft. Stats-Utskottets den 14 December Mlidit är mcdeclta Betänkande angäende Taffelprnningars anfläende titt Hos» Camellcren och Stats-Secreterarne, an afwen i sammanhang darmed bcmälte Utskotts den 19 sistlidne Februarii och den 5 i denne mänad afgifne Memorial, det förra anL-äcnde förhöjning i Lönerne för Staken? penninge-löntagandc Embctsoch Tjenstemän, samt det snäre rörande Lone-tillvkning för Post-bctjemngen i Riket och särskilt för Pvst-Wcrket i Stockholm; Och beflöt Bonde-Ständct att i anseende till särstilte emot berörde Betänkande» förekomne anmärkningar saken till Utskottets widare handläggning Ater remittera.
Med afseende å de olikheter, som förekomma vid jemförelse mellan sifferuppgifterna uti de öfver Kongl. Krigs-kollegii förvaltning uppgjorda tabeller och de enahanda uppgifter, som uti berättelsen om Kongl. Stats-kontoret här ofvan blifvit angående 4:de hufvudtiteln meddelade, få Revisorerne erinra, att berörde skiljaktigheter icke härleda sig af annat, än de olika bokföringsmethoder, som vid de nämnda verken följas Rikshufvudboken är nemligen upprättad i enlighet med ett år 1855 gilladt formulär, men Krigskollegii räkenskaper föras fortfarande efter ett annat, i vissa hänseenden derifrån afvikande formulär, som år 1850 blifvit för desamma faststäldt. Följande samma indelning, som uti Krigs-kollegii hufvudbok är iakttagen, öfvergå Revisorerne nu till en närmare redogörelse för de särskilda anslagen. A.) fjerde hufvurftiteln. Förhållandet med inkomster och utgifter inhemtas af bifogade tabell: (Bil. litt. N.) Det bland anslagen till njaterielen å fjerde hufvudtiteln uppförda reservationsanslaget för försvarsverket til] lands i allmänhet, eller Krigs-kollegii Departementer, 1,140,172 R:dr 65 öre, är ar Kongl. Majit, efter upprättade specialstater, fördeladt emellan Kollegii särskilde afdelningar. Redogörelserna för detta anslag utvisa för revisionsåret följande förhållanden: a) Artilleri-afdelningen. Debet. Balans från år 1862: Förskotter, upptagna inom linien, 153,956: 68. Uppbörd: Kontant anslag, enligt Kongl. Balans till år 1864: Skulder, upptagna inom linien, 57,783: 32. Bilaga Litt. M. till 1865 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 60. 1tehet. Balans från år 1862: Uppbörd: Riksstatens 4:de hufvudtitel
Enär dessutom härvid förekommer, att, äfven om staten från början åtagit sig att ersätta regements-kassan det belopp af 12,000 R:dr, hvartill kostnaden för rustkammare-byggnaden blifvit af Sekund-chefs-embetet beräknad, detta åtagande desto mindre kunnat innefatta någon förbindelse att jemväl godtgöra kassan för det iifverskjutande kostnadsbeloppet, som förstnämnde Kongl, bref stadgade, att berörde summa icke finge öfverskridas, och, enligt hvad Krigs-kollegium anfört, den beräknade kostnaden, om bvggnads-företaget blifvit efter verkliga behofvet afpassadt, bordt vara för ändamålet fullt tillräcklig, har det förefallit anmärkningsvärdt, att, vid meddelandet af Kongl. Maj.ts nådiga beslut, icke något afseende fästats å Krigs-kollegii underdånigst gjorda erinran, att, derest det väckta ersättnings-anspråket skulle i nåder godkännas, de redan förut till detta byggnadsföretag af allmänna medel gjorda utbetalningar borde vid liqvidons uppgörande stats-verket tillgodoberäknas. § 19- Reträffande nedannämnde, uti räkenskaperna för år 1853 utbalanserade, äldre fordringar, hvaraf en del jemväl uti sednaste revisions-berättelse omförmälas, hafva Revisorerne inhemtat följande upplysningar: Af anslaget till beväringsmanskapets vapenöfningar: Utaf de i 1849 års revisions-berättelse omförmälda, aflidne Regements-qvartermästaren vid Westerbottens regemente, Kaptenen C. A. v. Essens konkursmassa, redan den 7 Maj 1834, ådömda anmärkningsmedel, utgörande vid 1851 års utgång 279: 46. 1. så att vid 1853 års utgång återstodo, såsom beroende på konkurs-utredning, 146: 34. 5, och innestod uti konkursmassan efter aflidne Landträntmästaren i Wester-norrlands län E. G. Harlin ett, likaledes på utredning beroende, belopp af 397 R:dr 43 sk. 6 rst. Af anslaget till försvars-verket i allmänhet. Sedan Krigs-kollegii hos Kongl.
Utaf det till inlösen af enkel briinvinsbrännings-redskop från Riksgälds-kontoret utbetalda belopp återstod, enligt hvad i sednaste revisions-berättelse (sid. 61) uppgifves, en summa af B:ko 86,434 R:dr, motsvarande i R:mt R:dr 129,651: — I afräkning härå har Kongl. Stats-kontoret under den 19 sistlidne Februari ytterligare inbetalt återstoden af hvad som för försåld dylik redskap influtit, utgörande » 39,654: 96. Bristen, R:dr R:mt 89,996: 4, hemställa Revisorerne måtte få afskrifvas, då de för dessa medel uppgjorde räkenskaper utan anmärkning Undergått behörig granskning. I afseende på den s. k. brudgafvofondcns afskrifning, anse sig Revisorerne desto heldre böra instämma i föregående Revisorers derom gjorda framställning, som utbetalningarne af denna fond äfven under innevarande år inskränkt sig till 2:ne brudgåfvovinster, hvardera å 50 R:dr R:mt. Kreditivet å Rikets Ständers Bank har under tiden sedan den 1 sistlidne September varit sålunda anlitadt, att den 1 September 1857 derå lyftades R:ko R:dr 200,000 » 18 dito dito » 100,000 » 28 dito » dito » 200,000 22 Oktober » dito . « 100,000 » 11 December dito B 300,000 » 2 Januari 1858 dito R:mt 150,000, eller . » 100,000 tillhopa B:ko R:dr 1,000,000 Kreditivet för 1855 års allmänna exposition i Paris. Oersatta beloppet af utbetald lösen för bränvinsbränningsredskap. Afskrifning af brudgåfvofonden. Riksgälds-kontorets kreditiv å Rikets Ständers Bank. — 56 — Utbetalningarne för Statens jernvägsbyggnader.
Danielssons 594 Dtn i4 Junii f. ni. från Elfsborgs ocb Nils Strindlunds från Wester Norrlands Län, om ändring i sättet att lefverera KronoTionde; af Fullmägtiges från Jönköpings och Calmare Län, om jemkning i Extra Roteringen ; af Olof Månssons från Blekinge, om Lumpsamlare; af Olof Nilssons med fleres från Carlstads Län, om lösa personers förpassande; af Anders Pålssons med fleres från Jönköpings Län, angående en Frimarknad i Vestra Hårad af nämnde Län; af Anders Mårtenssons från Jemtlands Län, om lindring för Norra orterne i RänteSpannemålens utgörande; af samma RiksdagsFullmägtigs Memorial, om skyldigheten för Pastorer, som innehafva flere Boställshemman att deraf lemna Boställe till Cappelanerne; af Eric Svenssons från Bohus Län, om innevånarnes å Ön Tjörn befrielse från deltagande i Kronoskjutsningsskyldigheten, och rörande en marknad å Strandplatsen Stenungssund i Bohus Län ; af Pehr Ericssons från Kronobergs Län, angående CavalieriRegememernes beklädnad ; af Eric Ahlgrens från Elfsborgs Län, om Gästgifvares tillsättning ; af Carl Fredric Bergs från Bohus Län, angående inlösande uf CanzliRådet Schoerbings utgifne afhandling om Skogshushållningen m. m.; af Jöns Pehrssons från Malmöhus Län, om en förändrad reglering af allmänna skjutsanstalterne; af Petter Jonssons från Skaraborgs Län, om rättighet för Extra Roter,ngsskyldige att af Beväringsmanskapet sig begagna ; af David Rasmuns^ons från Skåne, angående inskränkning i Städernes rättighet att tillverka Bränvin och upphörande af Krono - Den i4 Juni i J* m. bränneriertie; af Lars Lidmans från Östergöthl lands Län om Båtsmäns beklädnad; af Anders Milsson* från samma Län, angående förbud för judar att i deras tjenst nyttja andre personer än dem af Judiska Nationen; af Pehr Andersson? från Södermanlands
Han hade skrifvet ett uppdiktadt bref till fabrikör Eliasson, i tydlig afsigt att få denne att förtiga hans närvaro vid branden, och om detta misslyckats, leda alla på ett orätt spår. Behöfde han åberopas som vittne, skulle, trodde han, alla möjliga handelsresande med namnet Lindqvist kallas och ingen enda skulle falla på den tanken, att konsul Brauner vore den, som gömde sig bakom detta namn. Hur väl en brottslig plan än uttänkes, hur väl än alla spår efter ett brott antages igensopade, så förefinnas alltid brister i planen, och egendomligt nog vittna dessa brister oftast om en så kolossal dumhet, att man har svårt att tro det de leda sitt ursprung från samma hufvud, som så utomordentligt slugt och minutiöst förberedt brottet. Detta anföres icke här af begär att moralisera, utan endast som ett oomkullrunkeligt faktum, ett faktum, som hvarje detektiv, som haft mera invecklade brottmål att utreda, när som helst kan konstatera. Ville man moralisera, skulle man säga, att det är försynen som på detta sätt ingriper i den brottsliges företag för att omintetgöra hans planer eller också, när dådet fullbordats, visa rättvisan vägen till den brottslige. Att Hammar händelsevis befann sig i E–tuna när fabriken brann, kunde Brauner naturligtvis ej veta eller ens taga med i räkningen, då detektiven var för honom en fullkomligt okänd person och det ju i och för sig var alldeles betydelselöst om en person kände igen honom vid detta tillfälle. Men brefvet till fabrikör Eliasson! Det var skrifvet i största hast på ett blad ur anteckningsboken och i afsigt att leda den ende person, som på nära håll iakttagit Brauner, på orätt spår. Den, som skref det, hade ej tid att tänka, lika litet som han hade tid att utfråga någon om namnet på den person som varit jemte honom först vid branden. Alltså förrådde Brauner genom sjelfva brefvet, att han visste hvem Eliasson var. Sannolikt hade han blifvit uppmärksamgjord på denne vid ett föregående besök i E–tuna. Vidare var underskriften en stor dumhet. »Arnold Lindqvist»!
Skulle likväl vid nämnda tids förlopp, Riksens Ständer ännu icke hafva Riksdags-ärendena afgjort, anmäle de det hos Konungen och äske, alt Riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst En månad derefter, hvilket Konungen ej äge makt att vägra eller förhindra. Der så oförmodadt hända skulle, att, vid den sålunda förlängda tidens utgång, Riksens Ständer icke hade Slaten reglerat eller någon ny Bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, da skall Konungen kunna Riksens Ständer åtskilja, och forlfare den förra BeviIlningen intill nästa Riksdag. Ar åter Bevillningens hela belopp bestämdt, men Riksens Ständer icke om fördelningen deraf ense, då skola, efter den fastställda Bevillnings-summans förhållande till den, som vid föregående Riksdag blifvit fördelad, de i den sisla Bevillnings-Förordningen stadgade Artiklar jemnlikt ökas eller minskas; och uppdrage Riksens Ständer deras Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Conloret, att en ny Bevillnings-Förordning på sådan grund uppgöra och utfärda. §. 110. Ingen Riksdagsman må kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfvas för dess gerningar och yttranden uti RiksStånden eller något Riksens Ständers Utskott, utan att det Stånd, till hvilket han hörer, sådarit tillåtit genom ett utlryck - §. 101. Ej må Riksdag längre räcka, äu trenne månader från den dag, då Konungen låtit om Stats-Verkets tillstånd och behof Riksens Ständer underrätta. Skulle likväl, vid nämnda tids förlopp, Riksens Ständer ännu icke hafva Riksdagsärendena afgjort, anmäle de det hos Konungen och äske, att Riksdagen mätte fortfara någon viss lid af högst en månad derefter, hvilket Konungen ej ege makt att vägra eller förhindra. Der så oförmodadt hända skulle, att, vid den sålunda förlängda lidens utgång, Riksens Ständer icke hade Staten reglerat eller någon ny Be
Exc. Hr Just.-Statsministern, uti sitt yttrande till Statsrådets prot., anfört emot en dylik redaktion, samt i stället i den nya strafflagen föreslagit ett stadgande, hvarigenom orden »ej må i allmänt värf brukas» utbytas mot förlust af medborgerligt förtroende, hvarmed följer att den dömde tillika förklaras vanfrejdad, innefattas i den åsigt »alt villrådighet skulle uppstå, huruvida den ifrågav:de påföljden vore att anse för vanlrejdande eller ej, hvarom likväl visshet borde ega rum, bland annat vid tillämpning t. ex. af 17:de kap. 7:de och 29:de §§:na Rättegångsbalken, samt de särskilda författningarna, som bestämma god frejd såsom vilkor för utöfvande eller erhållande af vissa rättigheter.» H. V. 26 403 Den 11 Juli e. m. Dessa skäl, hvilka tvifvelsutan blifvit tagna i betraktande jemväl af Högsta Domstolen, K. M., Lag-Utsk:t och R. Ilöglofl. St:r, då vid föreg:de tillfällen det af lagberedningen uppfattade förslag ej tillstyrktes och antogs med den ordalydelse ofvan är citerad, hafva följaktligen då icke ansetts tillfyllestgörande för bibehållande i strafflagen af en med ärans förlust liktydig straffpåföljd. Ej heller har jag för min del kunnat af dessa skäl öfvertygas om lämpligheten af en sådan straffpåföljd. Att en person, som begått stöld eller annat vanhedrande brott, icke kan kallas välfrejdad, faller temligen klart af sig sjelf, och någon villrådighet i detta hänseende vid tillämpning af de författningar, som bestämma god frejd för utöfvande af vissa rättigheter, synes mig va/a lika litet att befara, som, ehuru 1734 års lag icke uttryckligen stadgar ärans förlust för t. ex. stöld, det ändå hitintills icke blifvit ifrågasatt att ju icke en tjuf saknar god frejd.
Lika lätt, som det för några år sedan var för Riksarkivet att få, som man säger, tak öfver hufvudet, lika svårt synes det nu vara för samma embetsverk att komma undan den botande katastrofen, att samma tak skall ramla ner öfver detsamma. Vår pligt torde dock vara att tillse det icke en slik händelse må ifrågakomma. Fiir min del anser jag såväl förslaget om en byggnad för ändamålet å Carl Xllhs torg, som om användande af det s. k. Geijerska huset, hafva varit lämpligare, men nämnde förslag äro förkastade; och då jag anser ett uppskof kunna under nuv:de förhållanden medföra ganska betänkliga följder, måste jag fästa mig vid hvad som nu kan fås. Att nuv:de förslag icke strandat hos Stats-Utsk:t, är redan lyckligt nog, och jag hoppas att det äfven skall kunna oskadadt undgå de stötestenar, som Frih. Cederström synes vilja mot detsamma uppställa. Bemälde Frih. har haft en verksam del deruti, att de vid 1853 och 1856 årens riksdagar framställda förslag omintetgjordes. En sanning är, att den utaf honom påpekade eldsfara påtagligen varit mindre, om denna byggnad blifvit förlagd, vare sig på norra delen af Carl Xllhs torg eller uti Geijerska huset; men då dessa förslag nu icke vidare kunna ifrågakomma, anser jag förev-.de förslag för närv:de vara det, som bör antagas; och får fästa uppmärksamheten derå, att Olver-intendents-embetet, som granskat planen, funnit densamma till alla delar tjenlig, och förklarat huset säkert. Det är visserligen sannt, att den, som förr i verlden, då huset N:o 4 å Riddarholmen icke h. o. h. upptogs af embetslokaler, kom i tillfälle att deltaga i de glada fester, som der då understundom firades, kan erinra sig huruledes der en eller annan kackelngn syntes darra på sina fötter; men den granskning, hvilken, efter hvad jag redan förut omnämnt, blifvit af Olver-intendents-embetet i afseende å denna lokal verkställd, torde dock kunna lugna äfven sådana betänksamma personers farhågor.
Professorerne, som äro skyldige att föreläsa 2 gånger i veckan —ehuru många aldrig läsa, antingen derföre att de icke finna det beqvämt eller emedan de välja ämnen, som ingen har lust att afhöra, — innehafva sina platser, mera såsom belöningar för litterära förtjenster och vetenskapliga uptäckter, än för ändamål att genom det muntliga föredraget verka på allmänheten. De välja fritt sina föreläsuingsämnen och hafva ingen examensskyldighet, just derföre att deras föredrag ej afse ungdomens undervisande. Kunde Sverige hafva tillgångar att i Stockholm etablera en dylik inrättning för att med anständigt underhåll förse åtskilliga af våra vetenskapsidkare och litteratörer, vore sådant visserligen mycket godt. Men Svenska folket torde först behöfva använda alla disponibla medel för uphjelpandet af sina så väl högre som lägre undervisningsanstalter för ungdomen, innan en kostsam ny institution i stor skala anordnas, hvilken kan tills vidare undvaras, helst då ändamålet med populära föreläsningar kan, såsom jag nyss nämnde, på annat sätt vinnas. Frih. Creutz, Steffan: Det förslag, motionären framställt, tror jag i nuv:de tid, vara af högsta vigt, alldrahelst i vårt land, der upfostran och universitetsbildningen äro förlagde till 2:ne småstäder. Det händer nemi. lätt, då lärare och elever äro samlade i en småstad, att de å begge sidor insupa en viss ensidighet i sin bildning. Jag tror att, då man har Universiteten skiljda från hvarandra, det kan gå med bildningen som med ett stilla stående vatten, att den koinmer att undergå en viss förskämning, då deremot om den allmänna bildningen och upfostran drages till hufvudstaden, en högre lyftning åstadkommes hos både lärare och åhörare. Jag kan således, på grund af hvad jag anfört, icke annat än på det högsta förorda antagandet af Gr. Anckarsvärds motion. Hr Wrangel, Erik Fredrik: Till största delen före - 342 U e ii 25 J nIi e. m. kommen af Hr Olivecrona anhåller jag att blott få tillägga några få ord.
Ehuruväl jag icke har något att erinra deremot, alt R. o. Ad. fattar ett formligt beslut all öfverlemna frågans handlägging till Landtm, och Talmännen; så var likväl icke min afsigt att derå begära propus., emedan jag trodde, att detta följde af sakens beskaffenhet, och att något beslut derom icke behöldes. Med förklarande, att, sedan Frih. Palmstjerna tillkännagif vit, det han ej yrkade propos. pä sin framställning i ämnet, det endast var om llr Hjärnes förslag, som nu återstod alt inhemta 26$ Den 17 Augusti f. m. R. o. Ad:s tanka, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om Ståndet för dess del behagade nu besluta, att det ifrågavar. valet må förrättas d. 31 dennes. Ropades nej jemte ett och annat ja, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt han funnit jemväl denna propos. besvarad med nej. Ånyo föredrogs Hr Danckvardts, Magnus Georg, d. 10 dennes på hordet lagda motion om nedsättning af en comité', till granskning och förbättring af de ekonomiska författningarne m. in. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, föreslog remiss af denna motion till Stats-, samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm, men innan svar derå hann blifva ademnadt, anmälde och yttrade sig: Frih. Palmstjerna, Carl Otto: De många olägenheter, som följa deraf, att hos Stånden väckta frågor remitteras till mera än ett Ulsk., torde vara för dem af R. o. Ad:s ledamöter, som suttit i Utsk., nogsamt kände. Först fordras nemi. mera tid till frågornas behandling, derigenom att personalen blifver större pä den afdelning, sorn skall bereda dem. Sedermera måste derjemte tiden afpassas, så att de ordinarie Utsk:sgöromålen af ett sammansatt Utsk. icke hindras, hvilket jemväl föranleder tidsutdrägt i afseende på tiden för frågornas företagande till pröfning.
l5:o med någon förändring i redactionen bibehållet. Ifrån 169 § bar, enligt hvad punkt 17;o visar, i följd af Rikets Ständers bifall till 21 § af Utlåtandet N:o 27, uteslutits föreskriften i afseende på det låne-understöd, sorn blifvit till denna Riksdag åt Lunds Domkyrka a n visad t k I enlighet med Rikets Ständers beslut, i anledning af Utskottets framställningar uti 19 och 20 af Utlåtandet, N:o 44, hafva förskrifterna i morn. 1 och morn. 2 litt. b af punkt 18:o blifvit uppgjorda; och litt. c af mont. 2 i samma punkt motsvarar 170 § i denna del med den förändiing, att Utskottet föreslagit, att lör alla elter den 1 Juli detta år inkommande låne-ausokningar lånesummau skall bestämmas elter 1843, i stället lör 1839, åis taxeringsvärde.
Brot. 1859 & 1860. 5 Sami. 1 Afd. 24 Höft. 4 20 Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 34. utöfvade icke ringa inflytande i embetsmannalifvet, der de ock mest förekomme1 att deri embetsman, som erhölle en titel, med thy åtföljande rang utöfver det embete han innehade, derigenom komme i en falsk ställning både till förmän och kamrater; att detta medförde svårigheter isynnerhet inom militärståndet, der subordinations—förhållandet måste strängt iakttagas; att inom den närings-idkande samhällsklassen, der man tillförene visade sig angelägen att erhålla embetsmanna-titlar, begäret derefter i allmänhet försvunnit; alt, såsom belöningsmedel, titelväsendet vore skadligt för tjenstemännen och öfverflödigt för andra; samt att, sedan man öfverstått den strid, som utkämpats, innan ett stadgande om bevillning för karakters-fullmagter kunde komma till stånd, man icke, utan synnerligen talande skäl, borde borttaga en bestämmelse, som visat sig särdeles tjenlig för det dermed åsyftade ändamål, att verka hämmande på fåfängan. Å andra sidan hafva ungefär enahanda skäl, som finnas anförda uti Kommitterades Betänkande, pag. 93, blifvit åberopade för afskaffande af ifrågavarande beskattning. Kommitterade hafva derom yttrat: att, om det vore oriktigt, att dylika full - magter utdelades, så borde utdelandet förbjudas. Vore det åter nyttigt, alt eli sådant belöningsmedel funnes, så syntes särskild skall icke böra derå läggas. Men kunde man icke besluta sig för någondera af dessa utvägar, utan ville fortfarande genom skatt antingen förebygga förmenta magtmissbruk eller åtkomma fåfängan, så kunde detta ske på bättre sätt, än genom att låta dem, som erhållit en förtjent eller oförtjent utmärkelse, underkastas en godtycklig, oviss och hvarje riksdag föränderlig skatt.