Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådiga framställning om hammarskattens upphörande lemna bifall i vidsträcktare mån än att Rikets Ständer för sin del medgifva, att hammarskatten må från och med nästkommande år tillsvidare nedsättas till hälften af det belopp, hvarmed densamma hittills utgått, dock med förbehåll att ofvan anförda stadgande uti 2 § af högstberörde 1846 års Nådiga Förordning varder från samma tid till all kraft och verkan upphäfd. Vidkommande åter den af Kongl. Majit i sammanhang med frågan om hammarskattens upphörande Nådigst gjorda framställning, att vid hädanefter skeende bevillningstaxering för stångjernstillverkningen något minimibelopp för uppskattBih. lill R. St. Prol. 18S6 $ 1837. 4 Somt. 4 Afd. 41 Häft. 3 18 Slals-Vtskottels Utlåtande K:o 33. ning af behållna vinsten icke vidare borde mera än för annan industri fastställas, har Utskottet icke ansett lämpligt att vid detta tillfälle härom meddela yttrande; utan torde denna fråga, efter föregången behandling af Sammansatt Statsoch Bevillnings-Utskott, få af dessa Utskott gemensamt underställas Rikets Ständers pröfning. I sammanhang härmed har Utskottet jemväl förehaft 2:ne särskilda af Hedervärda Bonde-Ståndet remitterade motioner, nemligen: a) af Riksdagsfullmäktigen J. Bergström från Kopparbergs
Äfven jag tror, lika med Herr Cederschjöld, att stadgandet angående gesäller står i nära sammanhang med stadgandet om mästare, der äfven alternativer förekom ina; ty oin den prioritet undanröjes, sorn der elternalift är föreslagen, synes ock stadgandet om gesäller vara uudauröjdt, och endast stå qvar som en död form Jag kan likväl ej förena mig med Herr Cederschjöld, att förslaget i 4 Art. skulle vara stridande mot eonstilutionen; ty alla de som hittills varit gesäller, kunna naturligtvis blifva Riksdagsmän vid den utsatte aldren, och således gäller detta blott för blifvande gesäller och mästare. Herr Grefven oell EandlMarJkcilken f<5r~ klarade, att han icke ansåg det vara lämpeligt, att nu framställa proposition på något af de utaf Utskotten framställde alternativer, innan sig visat, huruvida Ridderskapet och Adeln på grund af de mot Betänkandet gjorde anmärkningar, fann nödigt återremittera detsamma eller icke. Om Ridderskapet och Adeln icke skulle anse anmärknmgarne böra till ålerremiss föranleda, da först uppstod tillfälle att pröfva och afgöra de sär.skilte alternativerne; men om åferremiss af Betänkandet skulle komma att äga rum, kunde någon pröfning af alternativerne icke företagas, utan borde Betänkandet, vid sådant förhållande, jemlikt 56 § RegeringsFormen, helt och hållet till Utskotten återgå. Vid 2 var icke något att erinra. J)*n 30 Augusti /. m, 311 §. 3. Herr von Hartmansdorff: Uti denna §. föreslås, att gesäller malte ställas under Tjenstehjons-stadgas, likväl med undantag af husagan. Jac inser således fö<>a. hvaruti deras ställande O c - ’ under Tjenstehjons-sladgan skulle besia, annat än deruti, att de borde taga half årst jensi och förlora rättigheten att vandra. Jag finnér detta stadgande äfven vara i stiid med de för lärlingar förut omtalade, från Tjenslehjons-stadgan särskilta contract.
— En sådan anmärkning är, som orden lyda, blott en anledning till anmärkning. Af densamma hämtar Utskottet anledning till undersökning; af de autentiqua Handlingarne, Lagarne och eget på dessa grundat omdöme, skall Utskottet hämta skälen och grunderna för beslutet. Jag tror derföre att orden i 107 §:s andra moment, ”men icke af Riksens Ständer af göras förr, ån sistnämnde Utskott deröfver blifvit hort f* innefatta deh mening att Riksens Ständers åtgärd dervid bestämmes i enlighet med Constitutions-Utskottets öfver den remitterade frågan kommande Utlåtande; nemligen, i händelse af dess derå gjorde tillämpning af 106 §. Regerings-Formen eller befrielse ifrån ansvar, blott genom Riksens Ständers Sanction medelst beslutets förvårande vid Ståndens Protocoiler, emedan Riksens Ständer redan genom deras Constirutions-Utskott då afgjordt saken; och i händelse af 107 §:s tillämpning, genonrt Riksens Ständers derefter skeende pröfning af målets vidale behandling'. April. 407 Skulle detta ieke vara meningen, utan afsigten vara den, att Constifutions-Utskottet, som ensamt äger källorna till alla upplysningar öfver dessa ämnen, endast skulle undersöka saken, och öfver densamma, utan något beslut eller bedömmande till Riks-Stånden inkomma med blotta Berättelsen, så vore det efter min tanka en Contradiction, emot de rättigheter, som äro detta Utskott i RegeringsFormens 106 och 107 §:r gifna.
Lönerna måste i alla fall väl komma att utgå lill universitetet, och på annat sätt har icke StatsUtsk. föreställt sig saken. Hr Lagerhjelm: Jag måste bekänna, att jag skulle önska för min del, att delta vore fullkomligen uttryckt, och det uti en skrifvelse, som, på grund af bifall till detta meni., kommer att afgå till K, M.; på det att det ej må anses slå i strid med den und. skrifvelse, som blir en följd af voteringen i förstärkta StatsUtsk., utan vara bestämdt, alt löneanslagen utgå till de andra professorerna, och icke någon annan skilnad blir, än att deli, som har prebende, icke får komma i åtnjutande af löneförhöjningen. Jag önskade alt detta vore uttryckligen bestämdt. Frih. Sprengtporten: För min del skulle jag anse att icke någon återremiss till StatsUtsk. i detta afseende behöfves. Ii. St:s mening synes mig vara ganska tydlig, att ifrågavar. 6 löner äro bestämda för de 6 äldsta professorerna vid hvartdera universitetet, som icke innehafva prebenden. Jag får likväl tillägga ali jag önskar, det Exped.- Utsk. måtte fästa sin uppmärksamhet härvid, för att uppställa skrifvelsen i en'sådan form, att icke något misstag i detta afseende må kunna äga rum. Hr von Hartmansdorff: Jag tror icke att någon tvekan i denna del af frågan bör kunna uppkomma ; och får dessutom tillägga, att efter hvad jag tror mig hafva mig med säkerhet bekant, är della betänk, redan bifallet af de 3 öfriga Stånden. StalsUtsk:s utlåt. N:o 4>2 blef af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogos och bi föl los Statsoch Lag-U!sk:ns d. g dennes på bordet lagda belänktn: N:o ii3, i anledn. af väckta motioner om ändring och tillägg uti ansvarighetslagarna för R.
Jag önlkar lika listigt som sjelfwa Fabnkörerne, Swensta Fabrikernes tillwäxt och sörkosran; och tror detta ändamål rvlnneö, om ä ena sir dan sträng bewakning och tillsyn häiles wid Siöoch Gcänst'Tullar, samt de Embctsoch Tjenste, ruan, hwilka antingen af egennytta eller sv lumlighet i dewakying befordra Lurendrägarcs för-tag, nmrda allwarsamt och »ian skonsmål bestraffade; och ä ben andre Fubrlkontenke kjelfwe derom beflita sig, att deras waror i godhet öfwmräffa Uciändmngens och säljes för bättre pris, emedan ejsnägon lärer handla en sämre och dyrare wara för det dm är utländst, enär tillgäng inom Riket finnes pä bättre fö- lindrigare pris Hus-prsitakioner lända dessutom sörnämligast kill winst, icke för F.ibrikörer, ritan merendels för Beflagare 06) Uppsyningsmän enskildt, hwbke ej sällan tilläta dem som offra pä veras Altare, akt vpäkalt handla med till införsel förbudit gods, och attackera endast dem som wäara en sKdan sportel godwiiligt medgifwa; alwen fom vet Pä sädank sätt under beslag tagne gods, om det af tvedcrbörlig Domstol warit sörbrurit förklarodk, sedermera pä Auction blifwit försäldt dels till qwarb!,fwande i Riker och stundom lill exportation, m d hwilken utförsel dock ej sällan sä triigätt, att genom missa widtogne mtrjguer Ven svrdömde waran likwäl blifwit inom Riket qwar, stade Den 15 Ianuarik. 849 stadtiad.
Min obestämda motvilja och plågsamma kallsinnighet för den grymma qvinna, hvilken jag ansåg som min mor, var ju riktig och behöfver icke längre betunga mitt samvete; kanhända har hennes bedrägeri hos mig släckt eller missledt min fosterlandskärlek, åtminstone synes mig ännu Sveriges himmel som den skönaste, ty den var min barndoms, och stränderna omkring den lilla Svaneholmssjön, der jag i barndomens yra fröjd plockat näckrosor, lekt bland dess stenar och gungat i vassen, långt mera behagliga än de kala och ödsliga stränderna af detta vilda och brusande haf. Likväl intog ett besynnerligt vemod mitt sinne, då jag ändtligen nalkades Aukwoodhouse, mina fäders slott. Det finnes en by, som tillhör godset, en engelsk mil derifrån; det var der vi slogo oss ned, och derifrån vi ämnade företaga våra forskningar i trakten. Ifrån dess lilla värdshus är det nu jag skrifver till dig. Hvad min reskamrat, mr Wehler, juristen, angick, så interesserade han sig mest för Merton Hall, som ligger åtta eller tio mil härifrån, och ville der börja sina spaningar efter den försvunna fordna egaren, för att möjligen finna en grund för vidare undersökningar. Medan Wehler andra morgonen var sysselsatt att skrifva till sin principal, gick jag ensam ut. Jag ville icke hafva honom med mig vid den första åsynen af dessa ställen, som sedan flera månader spelat en så stor och underbar rol i min inbillning. Jag vandrade vägen framåt, fördjupad i tankar, då hofslagen af en häst bakom mig väckte mig derur. Det var en liten gladlynt och rödkindad pojke, som med vidt utbredda armar hoppade än hit, än dit på ryggen af en gammal knotig häst utan sadel eller betsel. Han saktade sitt stötande traf, då han upphann mig, aftog sin stickade yllemössa, som fallit ned öfver ögonen, och helsade artigt, under det han betraktade mig med nyfikna blickar. — Du kommer ifrån byn? — sade jag, för att inleda ett samtal. Den lille ryttaren strök undan sitt halmgula hår, påsatte mössan igen och svarade: — Ja herre, jag är Polly Trapps Jem!
Under någon annan form tror jag ej det låter sig göra att få dem af Constit.Utsk. pröfvade. Hr Cederschjöld: I anledn. af de vid mitt förra anförande gjorda anmärkntr utber jag mig blott alt få erinra, att adelskap icke utesluter från valbarheten inom annat Stånd, nemi. åtminstone inom PresteSt. För Öfrigt vill jag blott ånyo erinra om den orimlighet, att ägandet af ett enda bergsmanshemman skulle betaga ägaren af de största bruk rättighet till representation i BorgareSt. Är han valbar i 2 Stånd, så bör han tillhöra det högre; i annat fall behöfves icke undantaget. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Om det ginge an att, på sätt man här föreslagit, lill Constit.Utsk. återremittera betänk, med de anmärkn:r, som dervid blifvit gjorda, utan att förklara dem utgöra Ståndets gemensamma tanke, så vore det visserligen väl vid detta tillfälle; ty jag kan Den 22 December f. m. 4i5 icke neka, att de anmärkmr, Hr Cederschjöld gjort både inot Utsk:s förslag och mot en annan värd ledamots framställn. synas vara af den vigt, att man verkligen behöfde vid redactionen taga dem i öfvervägande. Går det an att återremittera betänk., utan att förklara hvarken Hr Cederschjölds eller Frih. af Nordins anmärknlr för Ståndets gemensamma tanke, så har jag intet deremot; men måste man förklara sig för den ena eller andra meningen, så befarar jag, att det blefve svårt för Ståndet att i närvar, ögonblick förklara sig för endera. Jag hemställer derföre, huruvida det ej vore med grundlagen förenligt och för sakens bästa mest önskligt, att It. o. Ad. uppsköte detta måls afgörande till ett annat plenum, pä det man emedlertid må få tillfälle att till ett gemensamt förslag sammanjemnka de meningar, hvilka här blifvit framställda.
Detta sednare stadgandet kunde likväl, förmena Kommitterade, medföra mycken olägenhet för Banken, enär Banko-stvrelsen derigenom vöre betagen rättigheten att kunna från vidare befordran utesluta en tjensteman, som, utom Banken, förut innehade en eller flere 46 Banko-Utskottets Betänkande, Jtä 61. tjenste-befattningar, äfven om pä förhand med full visshet kunde inses, att Bankens tjenst komme att lida genom föreningen i en persons hand af dessa befattningar; ty ehuru korrektivet häremot skulle ligga i Banko-styrelsens rättighet att fordra det tjenstemannen afginge från någondera befallningen, då den ena funnes för den andra hinderlig, komme likväl verksamheten af detta korrektiv alt befinnas ringa, när det besinnades att förmannen, uppå hvars anmälan detta i första hand vore beroende, skulle af lätt förklarliga skäl i det längsta tveka att vidtaga en åtgärd, som nödgade den underordnade alt, efter vunnen befordran från måhända en befattning, hvarmed annan väl kunde förenas, helt och hållet lemna antingen Bankens eller annat verks tjenst och derigenom underkasta sig missödet att blifva försatt uti en, i ekonomiskt afseende, möjligen vida sämre ställning, än han före befordran innehade. Förbudet alt innehafva tjenst utom verket vore ock redan föreskrifvet för Statens reorganiserade verk, hvadan Kommitterade ansett det så mycket hellre böra jemväl för Bankens tjenstemän i de högre graderna stadgas, som ledighet från främmande tjenstebestyr otvifvelaktigt skulle väsendtligen befrämja ordning vid göromålens förrättande inom Banken, odeladt nit för verket och håg att örn detsamma taga närmare och vidsträcktare kännedom, än som erhölles endast genom handläggning af de enhvar 'egentligen tillhörande dagliga tjenstebestyr.
Län bar uti en hos Hederv. Bonde-Ståndet väckt, till Utskotten remitterad motion, föreslagit, att Kongl. Förordningen af den 19 September 1723 måtte förändras på det sätt, alt innehafvare af mensal-hemman blefve tillåtet att lä dessa, lika med krono-hemman, till skatte förvandlade, med rättighet likväl för pastorerne, att åtnjuta den af roensal-hemmanen vanliga inkomsten, hvilken tillåtelse, enligt motionärens tanka, skulle, utom andra fördela!', medföra den, alt då sådane hemmans innehafvare finge rält att öfverlåta hemmanen på skyld eller oskyld, eller egde säkerhet, att besiltnings-rätten efter deras död öfverginge till arfvingarne, de skulle bättre bruka dessa hemman än för närvarande eger rum. Till stöd för motionen, hav uti ett serskildt, den 5 sistlidne Ocloher af motionären till Hederv. Bonde-Ståndet ingifvet, lill Utskotten jemväl remitteradt, anförande blifvit yltradt, alt det vore egentligen ordalagen i Kongl. Förordningen, den 19 September 1723, sorn i allmänhet ledde lill den tolkning, att mensal-hemman icke skulle få till skatte köpas. Det vore väl bekant, att i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län hela regleringen med presterskapets aflöning redan skedt på I500:talet och att vid den tid provinserna afträddes till Sverige, denna reglering redan varit så stadgad, att förhållandena, i afseende derå, icke ansågos obestämda. Då dessa landskaper införlifvades med Sverige, blef den försäkran gifven, att jordens natur, onera och skyldigheter, äfvensom presterskapets aflönings-sätt och rättigheter skulle förblifva oförändrade. Det vore jemväl kändt, och genom Lunds Landabok tydligen bestyrkt, alt af mensal-hemman endast räntan varit anslagen till presterskapet, och att någon slädjo-rätt icke varit presterskapet medgifven, utan hade en sådan rätt, der den utgått, ansetts Bih. till R. St.
Arméens brist pä tillräckligt antal läkare och hurusom anledningen härtill i väsentlig mån vore alt söka uti de mindre förmånliga löneoch pensiousvilkor, som vore med dessa tjenster förenade, har förslag blifvit väckt, alt pensionsförhätlandena för Arméens Läkare målte, med hänseende till pensionsålder och pensionsbelopp, fastställas, särskildt för värlvade och särskildt för Indelta Arméen, lill fullkomlig likhet med hvad för Officerare af lika grad vid sistförfluten riksdag bestämdes. Hufvudsakligen af samma skäl bar ett annat förslag i enahanda syftning, som det nyss omlörinälda, skett, dock roed det tillägg, att de Militärläkare, som egde håg och krafter att med gagn och nytta för det allmänna fortsätta tjenstgöriugen intill samma lefaadsålder, sorn för civila tjenslemäns pensionering vore bestämd, mätte förklaras berättigade att, såsom för närvarande egde rum, bibehålla sin lön på Jndragningsstat; hvarjemte, under åberopande af de skäl för äskad förändring uti vilkoren för Regementsläkares pensionerande frän Allmänna Indragningsstalen, som blifvit anförda uii ett vid nästlidna riksmöte i sådant afseende väckt förslag, den deruti gjorda hemställan förnyats, att det i afseende ä nyssnämnda klass af Läkare stadgade vilkor, att de, eller afskedstagande! vid 60 års ålder, borde tjenstgöra ytterligare 10 år, eller Expeditions~Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse'
Sedan Eders Kongl. Maj:t genom nådig remiss den 24 sistlidne November befallt Hofrätten att med underdånigt utlåtande öfver berörde anmärkning till Eders Kongl. Maj:t inkomma, samt Hofrätten i anledning deraf infordrat yttrande af dess Arkivarie, som inom Hofrätten förvaltar expensmedlen, så får Hofrätten nu, med öfverlemnande af berörde yttrande jemte den remitterade handlingen, i underdånighet förklara, det Hofrätten för egen del icke har något att tillägga till hvad Arkivarien i ämnet anfört och upplyst. Med djupaste undergifvenhet framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare, i*. Å. SPAK BE. H. CARL HENR. PFEFFER. LARS STJERNSTEDT. J. R. GEIJER. N. P. UDDENBERG. CLAS LIVIJN. CARL H. RETZELIUS. VICTOR ADLERS. HUGO FÅHRAEUS. Stockholm den 14 December 1863. G. Schöne. Ödmjukt Memorial. I anledning af Rikets Ständers Revisorers i underdånig berättelse den 14 sistlidne Oktober framställda och genom nådig remiss af den 24 påföljda November Kongl.
"Låt oss nu", sade Arnold, när skämtet öfver råttorna ändteligen afstannat, "göra hålet så bredt som det behöfs. En småsak är det nu att få luft, men jag anser, att vi böra vänta dermed tills det blir dager, så att vi kunna se hur vi arbeta." Förslaget antogs, och den väg, som aflatskrämaren Arcimbaldus en gång röjt, var snart upptagen till sin forna bredd. Hade de, som i hastigheten en gång murade igen denna vägg, kunnat ana, att den i en icke så aflägsen framtid skulle komma att göra protestantiske fångar samma nytta som den gjort den katolske munken, månne den icke då skulle blifvit ordentligt tillmurad! Emellertid, så tänkte våra vänner, hade det icke varit en småsak för pater Arcimbaldus, att genombryta den tjocka stenväggen. Men när lifvet står på spel, blir äfven den dummaste en snillrik man i att uppfinna medel till sin räddning. Så förgick natten. Icke ett ljud utifrån tillkännagaf att något märkvärdigt hände. Ingen soldat eller fångväktare störde heller de tre skräddarne i deras tankar. "Sof en stund, far", hviskade Arnold; "ännu dröjer det innan dagen inträder, och förr kunna vi ej företaga något. Jag ska' vaka." De gamles ögonlock slöto sig nästan oemotståndligt och snart slumrade de på den fuktiga marken lika godt som i sina egna sängar. Härunder företog sig Arnold att närmare undersöka det utvidgade hålet, och fann då till sin stora glädje, att det våta, som han känt på handen, endast var den fuktighet, som nödvändigt måste uppstå genom flodens närhet, och hur länge han än lyssnade fann han slutligen, att flodens vattenyta måste ligga åtminstone en half aln lägre än öppningen. Det måste alltså bli deras lott att simmande uppnå flodens motsatta strand. Slutligen började väggen midtemot gluggen att ljusna något litet. Dagen höll alltså på att göra sitt inträde. De gamle väcktes och gjordes uppmärksamma på, att nu vore det hög tid att lägga sista hand vid arbetet. Detta gick ofantligt lätt för sig.
4. som härmed inalles står till Boks, (oberäknadt andel i samfälda kostnads, och 'bånvände effecter) R:dr 63,a 16: 5. 2. Dito af Qvicksund 2,868: 12. —- hvars hela kostnad der, oell vid Asphällen på enahanda sätt nu uppgår till R:dr 31,404: 21.10. Till Götha Elfs upprensning 20,000. hvarmed Götha E!f inalles af Strömreusnings-Fonden erhållit 5o,ooo emot det enskilda bidraget med 61,325: 33. 7 57,871: 4°- 6. Afgår: uppburen Hyra för Svartviks Lastageplats 100. 07,77! I. äfvensom i år blifvit ytterligare utbetaldt till: Bolaget för Slussanläggningar vid Säffle 5ooo. och till Directionen för dragvägen vid Skoghall. Generelle Omkostnader Jör desse delden, och StorAmirals-Embetets 3:e Afdelnings öfverinseende å alla hydrolechniska företag, hafva varit: Arfvoden, Hyreoch Ljuspenningar . 5,226: 32. 7. Resekostnader 77g: g. 7. Undersökningskostnader för åtskillige anmälde företag i,g43: 5. 4- Hyra för Contoir och Ritmaterialier 216: i5. 2. Contoirsln ventarier 86:38.— Inslrumenter och Böcker 270:47* 10. Yed ,55. 8,699: 33.10. Styrelsen för Strömrensningsärendernes utredning har kostat 78,578: 25. n. Transport 78,578: 25. 11. j86 S t a t s - U t s ko t tets Transport 78,578:25.11. Behållningar till ar 1829 bestå af följande: Oliquiderqde äldre Forskotterj Län etc.
Domstolar än de nu vanliga, komma att behandla mål af nämnda beskaffenhet. Då emedlertid en längre tid fortskridit, under hvilken endast Häradsoch LagmansRätter behandlat dylika mål, och då, genom antagandet af LagUtskottets Förslag, dessa mål troligen komrne att gå genom alla instantierne, skulle sluteligen, sedan den på Kongl. Maj:ts decision beroende Författningen blifvit utfärdad, ett tredje förbiilande äga rum, hvarigenom trenne serskilda lagar i samma ämne skulle på kort tid existera. Jag vågar dock tro, at när man under en så lång följd af år, varit belåten med den gamla Lagens stadgande, man ännu en kort tid kunde åtnöja6 dermed, till dess den allmänna Författningen hunne utfärdas. Herr Peresevetoff Morath, Anders Wilhelm • Jag förenar mig i allo med Friherre Cederström och de öfrige värd: Ledamöter, sorn talat för 56 J^cn 6 Junii J. m. bifall å LagUtskottets Betänkande. Det mi tillåtas mig att endast göra ett tillägg. Gretve Spens fear såsom stöd för sin opinion anfört, att det fordrades local kännedom för afgörandet af frågor om Hemmansklyfningar hvarföre oek Öfver-Domstol ej borde behandla dessa frågor. Jag kan icke finna att dylika mål äro svårare att pröfva, än de, rörande Enskiftena* Det förefaller mig då besynnerligt, att man icke vill medgifva de rättsökande i det förra afseendet enahanda rätt som i det sednare. Herr Dankvardt. Det är i anledning af Hr Ribbings utlåtelse, 60m jag ber att få upplysa, att, om ock Kongl. Maj:t skulle i Nåder utfärda en ny Författning angående Hemmansklyfningar, hvilken dock kunde hafva afseende blott på grundeme för sjelfva delningen, men ingalunda på rättegångs sätten, i händelse af tvist, det dock icke är möjeligt, att Kongl. Majit kunde i förening med nämnda nya Författning fastställa ett annat Rättegångssätt, än det Riksens Ständer gillat, eller något som vore stridande emot det af dem antagna, eftersom Kgl. Majit alldeles icke har en sådan makt.
-201 domstol, utan har rätt att på god tro lemna representationsrätt åt den adelsman, som dertill sig anmäler. Det är vissserligen sannt att Baron Blixen eger egendom i Danmark; men jag har mig bekant att han ämnar öfverflytta den del deraf, som icke är af fideikomiss-nalur, till Sverige, äfvensom att han icke aflagt någon ed eller står i något slags underdånighets-förhållande till Danska Kronan. Derföre att han är nog lycklig, att ega egendom i Danmark, bör han väl icke uteslutas från åtnjutandet af sina ärfda rättigheter; ty då skulle många bland oss kunna vederfaras detsamma; och då han, jemte några vänner, under Danska kriget år 1848 satte upp en frivillig korps samt fördenskull svor fanan, så inträffade ingenting annat, än hvad alla, som deltogo i kriget, måste göra, utan att någon derföre påstått, att de derigenom blifvit Danska undersåter. Den Danska grundlagen har häri deremot a 11- drig besvurit, hvarföre jag på grund af hvad jag nu baft äran uplysa, tror att något hinder icke skall förefinnas för Baron BlixenFineckes inträde på Riddarhuset; och anhåller jag således att pollett må till honom utlemnas. Hr Cederschiöld, Gustaf: