Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regemente vid 1833 års löne-reglering afsedda indelta lönings-anslag, målle af Rikets Ständer å Riks-statens 4:de Hulvud-tilel uppföras oell der tilläggas förut varande anslaget i penningar; dels äfven att, till ersättning för ännu i tjenst varande Fjerdingsman, måtte på Allmänna Indragnings-staten anvisas ett emot Ilvars och ens förlust svarande belopp, hvilket vid innehafvarnes afgång borde indragas och upphöra; hvaremot, enär innehafvare!) af Akers Styckebruk, äfvensom Borgmästaren i Mariefred, åt hvilken räntan af hemmanet Svansta N:o 1 i Hernebo socken är på lön anslagen, icke vore berättigade att uttaga de dem tillkommande hemmans-räntor efter andra grunder än som för utgörandet af Kronans behållna räntor liro i allmänhet stadgade, E. K. M:t ansåge någon ersättning (ill dessa indelnings-hafvare för minskad inkomst genom förändrad ordning för Salpeter-hjelpens erläggande icke böra ifrågakomma, lika litel som för innehafvare!) af häradshöfdingebostället Norrby i Åkers socken, till hvilken räntan af detta boställe vore anslagen. Rikets Ständer hafva tagit under pröfning detta ärende; och dä Rikets Ständers vid sisi Förflutna riksmöte meddelta beslut i afseende å Salpeter-hjelpens utgörande inom de
På enskild väg har del lyckats mig att erhålla den underrättelse, det aendemien skulle vara sinnad att afbryta samt afduka det nu utgifna, redan 1802 af Palmstruch och Qvensel började, planche-verket, Svensk Botanik, med 12:tc bandet, och att för lättnad vid vexternas uppsökande bifoga ett allmänt register öfver de deri afbildade och beskrifna vexter. Derefter vore planen att utgifva Svensk Botanik i qvartformat, hvari äfven skulle upptagas de vexter, som uti octav-upplagan förut finnas beskrifna och aftecknade, men med iakttagande af den naturliga ordningen, så att hvarje vextart sammanfördes och således komrae att liksom bilda ett särskildt helt. Svensk Botanik i octav är hittills utgifven efter samma plan och i samma format, som English Bolany, hvilket sednare verk börjades 1790, och som lärer vara fulländadt med 36 oelavband, deraf 11 finnas i K. Yeltenskaps-academiens bibliotliek här i Stock - 54 Den ao Maj f. m. holm. Någon ordning bland vexterna finnes der cj iakttagen , ulan alltsom vackrare exemplar kunnat erhållas, så infördes de, utan afseende på till hvilken dass de hörde. Utaf Svensk Botanik äro utkomna i?.g häften, hvaraf de sista 1838, utgörande snart n band, och innefatta 774 planche!-; således fattas ännu i5 häften i det bestämda antalet af 12 band, och komme det afslutade arbetet då att omfatta 864 plancher. Alt afsluta ett verk, som sålunda omfattar iner än hälften af Sveriges phanerogamer, synes vaia mindre välbetänkt och lill skada för dem, sorn köpt de utkomna häftena, under förhoppning om en oafbruten fortsättning af verket efter samma plan.
Rör; bambuoch spanska 1 skålp. 6 rottingar, vass och andra slag 1 skålp. — 1 arbeten deraf, ej specificerade, som ej utgöra korgmakare-arbeten 1 skålp. 15 inkommande såsom underbäddning för skeppsladdningar Fri a. af jern eller annan metall, äfvensom tegelrör, tullbehandlas såsom Redskap och Machinerier. RÖthe; se Färger, ej specificerade. Rötter, ätbara, alla slag förjApothekares behof, ej specificerade; hänföras till Apotheksvaror. Sablar; hänföras till Stålarbeten. Saecarum Saturni; se Blysocker. Sadelniakare-arbeten, ej specificerade: med förgylda, försilfrade eller pläterade beslag ’) . Fr a. 1 skålp. 40 andra slag 2) 1 skålp. — 30 ') Enligt Traktaten nedsåttes tullafgiften från och med år 1868 till 25 öre. 2) '« » » » n » r » 1868 till 20 öre. Fepeditious-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 85. 75 Qvantitet för Införselstullberäktull. ningen. Riksmynt. R:dr öre. Saffian; hänföres under Hudar och Skinn, ej pelsverk, beredda, andra slag. Saffran 1 skålp. 2 — Sagogryn; se Gryn. Salmiak — Fri Salpeter, oraffinerad eller raffinerad, äfvensom chilisk eller salpetersyradt natron — Fri. Salpetersyra och Skedvatten — Fria. Salt: oraffineradt: glauber— Fritt. kokoch berg— Fritt. raffineradt bordsalt, hvarmed förstås hvitt, mjölaktigt salt, ehvad det inkommer i särskilda emballager eller i sammanpressade fösa stycken eller kakor 1 skålp. 3 medicinskt 1 skålp. 3 Saltsyra — Fri. Sand — Fri. Sandarak; hänlores till Gummi, alla slag, ej specificerade. Sandel; hånföres till Färger, ej specificerade. Sassafras; hänföres till Apotheksvaror.
Revisorerne gjort hemställan om sådan åtgärd, innan de upplyst, att full redovisning ägt rum, då det hittills ansetts i sin ordning att meddela alla på saken inverkande kända förhållanden, innan hemställan om åtgärd derutinnan afgifvits; äf - — 416 vensom huru förfarandet med besparingar inom Westerbottens FäJtjägare-Corps kan föranleda anmärkning mot Fångvårds-Styrelsens räkenskaper och förvaltning. Framhärdande med djupaste vörnad, trohet och nit, Stormäktigste, Aller nådigs te Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, Ev. Troil Stockholm den 28 Januari 1848. — 417 Stuteri-Öfverstyrelsens underduniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Stuteriernas räkenskaper för åren 1844 och 1845. Stormäktigste Alle madi g ste Konung! Genom nådig Remiss af den 28 nästlidne December, anbefalld att inkomma med underdånigt Utlåtande, i anledning af de uti Rikets Ständers Revisorers till Eders Kongl. Maj:t afgifna underdåniga Berättelse framställda anmärkningar vid Stuteri-Öfverstyrelsens samt Flyinge Hingst-depots räkenskaper för åren 1844 och 1845, får Öfverstyrelsen, beträffande det anmärkta förhållandet, att hela beloppet af Öfverstyreisens kontanta behållning vid 1845 års slut, 4,272 R:dr 5 sk. 7 rst., befunnits i kassan qvarliggande, ehuru Stuteri-Öfverstyrelsen med Banken öppnat räkning, i underdånighet anföra, att Stuteri-Öfverstyrelsen, hvars instruktion icke föreskrifver, att under händer hafvande medel skola i Banken insättas, vidtagit denna åtgärd för egen säkerhet, då Öfverstyrelsen på längre tid innehaft betydligare summor, men att någon slik insättning uti Banken vid det anmärkta tillfället icke kunde komma i fråga, enär större delen af behållningen vid 1845 års slut skulle redan de första dagarne af år 1846 utbetalas.
T ** roste Ja. ”Den det ej vill, röste Nej.” ”Vinner Nej, bifalles följande redaction:” fdenna Grundla» ”Riksens Ständer skola i kraft af { Rikets antagna Regerings-Form livart Tredje år”” — Under hänsigt till Preste-Ständets serskilda förbehåll, att frågan om Riksdags återkomst hvart tredje år måtte ställas i sammanhang med den om längsta tiden för Riksdags fortfarande, hyser Constitutions-Utskottet den förmodan att, då detta nya ämne, i sin ytterligare utveckling, förutsätter ändringar af ej mindre 109 §. Regeringformen, än go §. Riksdagsordningen, och såmedelst äfven en utsträckning af närvarande förslag, begränsadt inom Regerings-Farmens 49 och Iliksdalgs-Gidni irgens 2 §§. Pre - 4' CönstttutionsUtskottets Memorial N'.o £>. ste-Ståndet desto hellre täcktes låta det anmärk n i ngs vis ~ gjorda yrkandet nu förfalla, sorn Utskottet redan lill handläggning upptagit en inom detsamma väckt motion, om Riksdags bestämda afs lutande inom viss tid. Vidare och med anledning af Ridderskapets och Adelns ard ra anmärkliiugspunkl, har Constilulions-Ulskoltet varit omtänkr. att, enligt hvad ofvan löreslägne voteringsproposition, jemförd med den här längre ned uppgifne, tydligen utvisar,-så uppställa de bägge i sin natur af hvarandra oberoeride frågorna, dels om Riksdagarnes mellanrymd, dels örn viss dag för Riksdags början, att hvar och en må kunna, utan'1 sammanblandning, behandlas, och dymedelst det af Ridderskapet och Adelil härvid förnämligast afsedda ändamål ernås.
I despotiska Stater lärer den vara sällsynt, och det är naturligt, att der den magtägande säger: der skall du stå, och lian står der; der kan ingen trängsel uppkomma. Och om någonsin, såsom förhållandet lärer vara i China, massan någon gång ökar sig till den grad, att utrymmet brister, så har Naturen föresett, botemedlen. Hon sänder en missväxt eller ett vattuflöde, som bortsopar några millioner menniskor; och dermed är den saken hjelpt. I fria Stater är trängseln en följd af rörelse, och rörelsen ett tecken till menskligt lif och frihet. Det måste vara hvars och ens ensak, att beträda hvilken bana han finnér för sig säkrast till vinnande af sin bergning; och det skulle vara i högsta grad grymt och omenskligt, att utestänga någon medborgare, eho det vara må, från att ingå i hvad yrke lian någonsin önskar, derigenom, att man genom i förväg lagda hinder eller lockelser sökte afleda honom från den dertill erforderliga bildning. Man bör för hvar och en hålla alla möjliga utvägar öppna. Derigenom lemnäs rum för en fri och öppen täflan, och derigenom, endast derigenom, kommer sluteligen hvar och en på den plats, dit naturen honom ämnat, och der han således för sig och menskligheten kan uträtta det högsta möjliga goda. Ju Den a3 Mars e. lil* 289 Ju vigtigare Statens tjenster äro, än alla andra yrken, ju angelägnare böra vi vara, att fritt låta dit inströmma all den kraft och helsa, hvaraf Nationen är mägtig. Men detta sker ej derigenom att man säger * Der ser du Statens tjenst för dig öppen* Du kan möjligen i en framtid der vinna din ära och din bergning, men här får du i6oR:dr, för det du ej beträder tjenstemannabanan. Det sker endast genom att hvarjom och enom lemnäs sin frihet.
Sparre yttrat, att det ej skulle blifva förmånligt att hafva creditiver på privatbankerne, när desse ej mera fingo utgifva sedlar ä 2 och 3 r.dr, ber jag fä påminna, att jag redan en gång vid denna riksdag haft äran yttra, det denna svårighet läll vore afhjelpa om Riksbanken holle cassacontor lill vexling af småsedlar i alla städer, der privatbanker finnas. Då nu öfverläggningen om 56 § förklarades vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla mom. a) af denna §. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. tillkännagaf, det han funnit ja hafva öfverrösta! nej. Hr Hjerta: Då jag tycker mig förnimma så stor öfver vigt i röstantalet emot min mening i det svar, som Ståndet afgifvit pä Hr Gr. o. Landtmis framställning, vill jag ej besvära med begäran om votering, ulan inskränker mig till anhållan alt i prot. få min reservation emot beslutet antecknad. Hr von Hohenhausen tillkännagaf, att han i anseende till frågans vigt ej kunde underlåta att begära votering. Upplästes lill justering samt godkändes följande voter.propos.: ■178 Den 10 April e. m. Den sorn bifaller mom. litt. a) af den i BancoUtsk:s utlåt. N:o 44 tillstyrkta 56 §, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. mom. litt. a) af förenämnde §. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 54. Nej — 2S. Sedan härefter H. Ex. 11 r Gr. o. Landtm, erinrat derom, att, i fråga om mom. litt. b) af 56 §, Hr Skogman tillstyrkt bifall der till, utan någon förändring, samt Frih.
Med fartyg af så ringa lästetal, sorn det, hvarföre nyssberörde undantag gäller, kunna i allmänhet icke transporter på längre stationer åstadkommas ; och då Utskottet icke kan inse, att några väsendtliga hinder vållas , genom att uttaga tull-förpassning för de fall, då ett så beskaffadt mindre fartyg är ämnadt för färd utom Tullkammare-districtet, hvaremot många tillfällen till underslef och intrång i handeln måste uppstå , om rättighet medgifves för sådan farkost att, utan all slags controll, färdas utom nämnde district, utmed en kuststräcka, der lossningar allt för ofta med skäl måste befaras. Med afseende härå, och då dertill kommer, att, i samma mon, som fartyg icke voro underkastade skyldigheten att uttaga förpassning, de äfven skulle kunna anses vara fritagne från visitation , hvarigenom all säkerhet emot införsel af oförtullade utländska varor skulle upphöra, tillstyrker Utskottet afslag å hvad Herr Hegardt i sin motion yrkat. Efter denna allmänna åsigt och då Utskottet icke funnit några serskilda omständigheter, hvad beträffar Herr Brunnii hemställan, som uteslutande omfattar de farkoster, hvilka begagnas emellan Calmar och Öland, Bih. till R. St. Prot. 1840. 8 Sami. 26:le Haft. 4 26 Ålim. Besv.- och Ekon.-Utskottets BetänkandeJV.-o 108. eller Calmar stad och deromkring varande skärgårdshamnar, och för hvilka sålunda åsyftas större fördel, än den, sorn annars är beviljad, får Utskottet tillstyrka, att icke eller denna motionärs yrkande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 18 September 1840- Reservation emot detta Betänkande är anmäld af Mats Persson fräne Stockholms. Län.. TJI Y C K T HOS J. A. WALLDÉN, 1840. Allm. Bese.- och Ekon.-Ut skottets Be. t link enide, E1'o 109. 1 N:o 109. Ant. till Exp. Utsk. ilen 3 October, kl. 12 midd.
Hwarje samhällslag, den mä bestä i en tryckfrihetsförordning, eller hwilken annan som hälst, mäste nödwändigt wara sä författad, atthen leder lill all lags högsta ändamål, som är samhällets ival och beständ. När den ej sä gör, eller gör motsatsen, sä är den, säsom lag, oduglig. De fördelar man af en god tryckfriheköförfattning egenteligaft bör hafwa ratt att manta, bestä, som jag tror, i ökandet af ett folks uplysning, stadgande af dest säkerhet och frihet, förbättrande af dest nalional-synne och den allmänna upfostran, förhöjande af dest makt och ära, 0. s. w. Nä wäk! Har nu den nya tryckfrihets lagen befordrat nationens uplvsniirg? — Nej! —Lätom ost wara uprikliga mot ost >,elfwa, M. Herrar; lätom ost ej, förälskade i wista theoricr, wara blinda för erfarenhetens bewis, och för desta iärors »tillämplighet i utöfningen. Medgifwom haldre oförstäldt, att den nya tryckfriheten ej bibringat ost en gnista mer nyttig uplysning, än wi, med en mätllig utwidgad, kunnat winna. Det är sannt, att under ett för wida sträckt twang, hade wara bästa författare lagt ned sina pennor, emedan sä tränga . urwä - 774 Den 26 Innii* mwagar wörö dem kemnade, att meddela nationen det nyttiga och uplysande ds tänkte; och fördenskull när tryckfrihet sedan medgafs i all möjlig widd, hoppades Allmänheten, att defia förfaltare skulle Uyträda i dubbel glans, och sprida än större ljus. Men hwad hände? Framför dem trängde stg ei, tillrnsanve skara af skrifwande vandaler, som ilskne eller srvär.mande öfwerhöigde litteraturens falt.
Dess föremål stå, i detta ögonblick liksom i otaliga andra, alla sammanfattade för min syn: alla mina glada sommarvistelser i en oförgätlig födelsebygd, på det vackra Strålsnäs, hos den ädle tonsättare, genom hvilken ”Stjernsången” blifvit folksång; alla de fröjder mig beskärts af det själfulla snille, hvars skapelser, ledande sina ursprungsådror lika ur fantasiens och ur hjertats innersta djup, i Sverige grundat en ny skola af Musikens och Poesiens förening; all den uppmuntran denne mästare gifvit min egen sångmö, genom att lyfta en mängd af hennes svaga försök på sina rena och mäktiga välljuds vingar; det vänskapens mod, som dymedelst ock beredde mig en offentlig upprättelse i den tidpunkt, då både hon och jag voro handlöst lemnade till spillo åt allmän smälek; och slutligen, – hvad mera är än allt detta, – det ömsesidiga, aldrig störda förtroendets sällhet under vexlande samtal om alla de för menniskan och medborgaren heligaste ämnen. Men hurudana budbärare än de personer må vara, som här sändas med min helsning: säkerligen skall hvarken deras välmening, eller min, löpa fara att försmås. Icke heller skall det inför Edert omdöme lända dem till skada, att Poesien här mestadels uppträder med komisk drägt och uppsyn. Denna uppsyn röjer ofta, för skarpare betraktare, en blick, som är tragisk nog. Sjelfva den Gustaviska tidsålderns öfverklagade lättsinnighet har ej kunnat hindra, att äfven här, för enhvar som nogare lyssnar, månget ljud frambryter ifrån det skaplynne, om hvars innehafvares öde det heter i en odödlig sångdikt: ”Och vill du förstå, på hvad djup du skall leta, Hvar du skall söka hans hamn å villande haf? – Fråga de hjertan, som älskat: de veta, De känna den våg, i hvars famn han funnit sin graf.” Nog. Men hvem kan i dessa dagar tänka på Poesi och Musik, utan att stundligen ihågkomma, hvad båda nyss hafva förlorat genom bortgången af den unge Furste, som sjelf var den älskligaste uppenbarelse af bådas upprinneliga enhet?
Utskotten hade föreslagit, dels att från Usta momentets första punkt, lydande i förordningen sålunda: ”Försäljning af bränvin under en kanna vare, så i stad som på landet, icke ”lofgifven på andra ställen, än sådana gästgifvaregårdar, samt värdshus, källare ”och andra tillåtna näringsställen, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte ”mäste vara att tillgå,” ordet ”sådana” blefve uteslutet, dels ock att i §:n infördes ett nytt moment al följande lydelse: ”Burskap å bränvinsförsäljning i minut må hädanefter icke beviljas. Dock ”må nuvarande innehafvare deraf samt enkor efter sådana borgare, under iakttagande af i denna författning gifna föreskrifter, tillgodonjuta de rättigheter, som ”med burskapet blifvit dem tillförsäkrade.”
M:s nåd. propos., pä det att vi omsider mätte fä ordning i uppbörden i Sverige och slippa de der särskilda uppbördsverket) öfver enskilda communers särskilda cassör. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag skall icke följa någon af de talare, hvilka yttrat sig i undersökningen för eller mot fördelen af nu gällande tolagssystem framför det, som är uppstäldt i den R. propos. In dubio, synes mig prmsumlionen uti eli administrativt ärende alltid vara för det, som af Regeringen föreslås; och då jag dessutom till icke ringa del instämmer uti de åsigler, som ligga till grund för den R. propos., tror jag verkligen, att, om jag ausäge R. o. Ad. äga fria händer att i denna fråga besluta, skulle jag rösta för afslag ä betänk, och bifall för R. M:s nåd. propos., ehuru skälen för och emot visserligen kunna 54 Den 2 A p r i 1 e. m. vara manga. För min del, auser jag likväl, att R. o. Ad. i detta afseende icke liar fullt fria händer. Först bör tagas i betraktande den omständighet, alt denna K. propos. tvifvelsutan bar sitt förnämsta ursprung i R. Sits egna för 10 år sedan gjorda anhållan, och icke uppkommit åfelt sjelfmant Regeringens beslut; för del andra, alt Regeringen då, när propos. a fia is, icke kunde känna BorgareSbs motvilja mot dess antagande. Hvem vet huruvida Regeringen nu, efter iuhemtad kännedom om BorgareSbs tanka i delta afseende, skulle vilja vidblifva sin propus.? Men för R. o. Ad. är den hufvudsakligaste betraktelsen den: har BorgareSt. antagit eller icke anlagit Ulsk:s betänk., följaktligen antagit eller icke antagit den K., propus.? Enligt hvad upplyst är, har BorgareSl. redan afslagit belänk. N:o 117, och någon ändring i delta beslut är icke känd.
Derföre är återremissen nödvändig, om ock pluraliteten i Utsk. icke vill göra afseende på de gjorda anmärkningarna, emedan, fia betänkandet återkommer, Ståndet efter majoritetens öfvertygelse lärer bestämma beslutet, Den 20 Februarii e. m. gä utan afseende på StatsUtsk:s förslag. Jag yrkar derföre återreiniss. Hr Mon t gomer i e: Som jag af den siste värde talaren blifvit förekommen, vill jag icke göra någon anmärkning vid Iir Gyllenhaals yttrande; roen i afseende på ett annat anförande vill jag nämna, att, i fall Talmannen borde aflönas såsom Ståndens förste Embetsman , det de likväl icke äro, så vore det nu ifrågavarande anslaget hvarken Stånden eller dem värdigt. Ii. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om It. o. Ad. ansåg de vid StatsUtskts ifrågavarande betänkande gjorda anmärkningar hindra dess antagande och således föranleda till återremiss. Ropades starka Ja, blandade med Nej. Hr Gyllenhaal: Om Frih. Cederström hade rätt uppfattat mitt yttrande, hade han visserligen icke deråt gifvit den tydning, som han nu framställt. Jag förklarade min enskilda öfvertygelse om resultatet af en återremiss; men jag började med att yttra, det jag hvarken kunde eller ville bestrida den. Nu får jag förnya min redan gjorda begäran, att första propositionen bör blifva till bifall. Gr. Cronhjelm: Under sednaste Riksdagen iakttogs alltid den praxis, att, då anmärkningar blifvit gjorda emot ett betänkande, Landtm, först framställde proposition till återremiss och den till bifall i andra rummet. Jag tror således, att Hr Gr. o. Landtm, gjort fullkomligen rätt uti att börja med proposition till återremiss, och anhåller om förnyad sådan proposition, i fall Hr Landtm, icke kunnat fullkomligen inhemta Ståndets tanke. Ex. Iir Gr. o. Landtm, erinrade, att 56 §.
Det ar d-r lagdt att öwar och en fär läta "trycka l,marje strift «f Ywad forin och beskaffenhet och sä"ledes äfwen widd, hwaraf han är laglig ägare. Ägan» "de io3s Den So Aprkk. "de ratten är skyddad i r Z. 8 mom Hwartill behöfs dä "att upprepa hwad redan förut ar mera bestämdt sagt? "Skal! detta mom. bibehällas sa mäste man ock ihägkom"ma öfwersättningar och öfwersättare, och citera detföre»'gäende som handlar om dem." Dä Utskottet i anseende till sammanhanget med detta mom. med der föregående och efterföljande icke kan lika med a nu: ar karen anse det säsom öfwerflödigt, erkänner likwäl Utstottet att wid citationen af z:dje mom. i i §- bör det 8 äfwen äberopas, hwarigenom mera tydlighet winries och hwilket fördenstull till Riksens Högloft. Ständers godkännande förefläs. 2 §. 4 mom. Hwad Constitutions-Utstottet ibland anmärkarens crindrandcn wid detta mom. ansett sig kunna bifalla lyder sälunda: ''Wid undantagen under detta mom. "och i synnerhet ivid handlingars utgifwande, som böra "hemliga hallas synes clt sädant brott, n. b. dä dcsta "handlingar anga Rikets säkerhet, wara föraderj och "böra straffas som sädant efter 4 Cap. H §. M. Beller "'om förädaren trycker dem skulle han, emedan en yngre "Lag upphäfmer en aldre, kunna pästä att han borde "i grund ar ifrägawrrande stadgande undflippa med "100 R:d böter. Således mäste man för att blifwa "enig med allmänna lagen säga:
Fäder o c h mödrar kommo och hemtade sina små — en efter en gingo de förbi bänken, der den bleka fröken satt, och hon följde med en egendomlig blick af ömhet hvarje litet blondt eller mörkt hufvud, som passerade förbi. Men vändes barnets ansigte emot henne och sågo barnets ögon upp emot hennes egna, slog hon sina ner liksom förlägen eller skamsen, öfver att hennes smekande blick ertappats. Först när det blifvit alldeles tomt omkring henne, reste hon sig upp och gick till baka samma väg hon kommit, med samma nervösa steg och samma trötta uttryck i de mörka ögonen. * Hon var 28 år gammal och anstäld i en bank. Föräldrarne vore döda, syskon hade hon inga, slägtingar endast få o c h aflägsna. Hon hade efter föräldrarnes död gått igenom en handelsskola och fått vackra vitsord o m uppfö- rande och duglighet. Så hade hon sökt en bankplats i Stockholm. Att hon fick den, förvånade just ingen, hur förvånansvärdt det än var, ty det fans ingen, som intresserade sig för henne så pass mycket, att man kom att tänka på, o m det var märkvärdigt eller icke. Hon bodde hos en gammal enkefru, lefde ett stilla och enformigt lif, kände just inga menniskor och umgicks med ingen. Af naturen var hon skygg, och denna skygghet hade med åren snarare tillän aftagit. I hemmet hade hon, som enda barnet, under uppväxtåren fördt ett afskildt o c h instängdt lif. Gentemot andra barn, som hon kom i beröring med, hade bon en känsla som inför något obekant och märkvärdigt. Det föll henne aldrig in, att de lekande, skrattande ostyriga ungarne voro väsen af samma slag som hon. Hon kunde aldrig förmås att deltaga i deras lekar, men hon tyckte o m att se på dem, helst från en vrå, der hon icke observerades. I timtal kunde hon stå der med vidgade ögon, som uttryckte på en gång undran, förtjusning och en viss respekt. Strax då hon blifvit vuxen, kom denna känsla för barnen i bakgrunden — medan det unga hjertats första allvarliga kärleksdikt långsamt dog hän. Men under de sista arbetsamma o c h ensamma åren hade den trängt sig fram på nytt.