Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mellan boktryckerikonstens uppfinning och de nytestamentliga böckernas författande ligger således en tidrymd af tretton till fjorton århundraden, under hvilka bibelordet fortplantades genom afskrifter. De äldsta handskrifter af nya testamentets böcker, som blifvit bevarade intill våra dagar, äro tillverkade i fjerde århundradet. Först vid den tiden började man ock i de kristna församlingarne blifva någorlunda enig om valet af de böcker, som borde utgöra det nya förbundets urkunder. Dessförinnan lära samlingarne af sådane skrifter varit både sällsynta och sins emellan mycket olika. Att vi icke besitta handskrifter från de tre första århundradena låter förklara sig dels af det lättförstörliga ämne, egyptiskt papper, som då allmänt begagnades att skrifva på; dels af exemplarens fåtalighet: å ena sidan voro handskrifterna både dyra och under förföljelserna farliga att ega, å andra sidan var bruket af desamma långt in i andra århundradet temligen inskränkt, emedan undervisningen hufvudsakligen skedde genom samtal och föredrag, samt emedan den mundtliga traditionen från apostlarnes tid då ännu bibehöll en friskhet och tillförlitlighet, som gjorde det skrifna ordet mer umbärligt. En stor del af de länder, till hvilka kristendomen först utbredde sig, beboddes af folk, som talade det språk, grekiskan, på hvilket nya testamentets författare skrefvo. Dessa folk behöfde således icke låta öfversätta den nya lärans urkunder åt sig. De handskrifter, som deras kyrkor, kloster och privatmän egde, härstammade i rakt nedstigande linie, genom flera eller färre led, från de tidigt försvunna urskrifter (autografer), som tillkommit under evangelisternas och apostlarnas egna händer eller under deras uppsigt. För att afgöra frågan, om ett bibelspråk är äkta eller riktigt återgifvet har man derför i främsta rummet att vända sig till och jemföra de grekiska handskrifterna, helst de äldsta och sådane yngre, om hvilka man har skäl att antaga, att de äro omedelbara afskrifter af mycket gamla. De nästa källor, som man har att rådfråga, äro de äldsta öfversättningarne, hvilka sönderfalla i tvenne grupper: de orientaliska och de vesterländska.
Intendents-afdelningen behöfliga äfven för nästkommande slatsregleringsperiod; men då, enligt Rikets Ständers tanke, inträffade förändringar i varuprisen böra vid detta anslags bestämmande hvarje gång komma under betraktande, pä del att, om nedsättning i prisen egt rum, en deremot svarande lättnad må Statsverket beredas, samt det jeinväi kan blifva nödvändigt, derest passevolantörernes anspråk alltjemt ökas, att tillse, om icke de fördelar, passevolansen lör Kronan onekligen medför, kunna vinnas på annat sätt, med mindre uppoffringar för Statsverket, hafva Rikets Ständer ansett sig förhindrade att bifalla E. K. Majlis nådiga Proposition i hvad densamma afser beloppens uppförande å ordinarie stat. Deremot hafva Rikets Ständer, i likhet med hvad förut egt rum, anvisat den äskade summan 248,000 Ridr 84 öre, alt under hvartdera af åren 1804, 1805 och 1800 fortfarande från Riksgälds-kontoret utbetalas. c) Derjemte, och enär, dels lill följd af förnyade prisregleringar, dels af andra orsaker, som i Satsråds-protokollet omförmälas, E. K. Majit genom särskilda nådiga Bref af den 12 Februari och den 3 December 1801 samt den 14 Januari 1802, funnit sig föranlåten att, för passevolansens fortfarande, bevilja passevolantörerne vid nedannämnda regementen följande ytterligare tillökningar i deras beklädnadsanslag, nemligen: vid Svea och Andra Lifgardes-regementena samt Sappör-kornpaniet årligen under nuvarande slatsregleringsperiod 10,212 Ridr 12 öre, vid Lifgardet till häst för åren 1802 och 1863 årligen 1,594 Ridr samt slutligen vid Hussar-regementet Konung Carl XV jemväl under sislberörda 2me år årligen ett belopp af 14,541 Ridr 58 öre, har E. K.
Under dystra höstdagar fann Goethe, att denna sten var »den enda ljuspunkten» i hans trädgård; under varma dagar sökte han där svalkan; i sommarmiddagens stillhet älskade han ännu åttioårig att här i tystnaden höra huru »den store Pan sof». Och ingen annan fläck af trädgården känner den besökande så omstrålad af glöden från de dagar, då Goethe skref, att träden ledo af att trädgårdsmästaren var både poet och älskare, en poet hvilken besjöng sina träd i strofer som dessa: Sag ich’s euch, geliebte Bäume, Die ich ahndevoll gepflanzt. Als die wunderbarsten Träume Morgenröthlich mich umtanzt? Ach, ihr wisst es, wie ich liebe Die so schön mich wieder liebt, Die den reinsten meiner Triebe Mir noch reiner wiedergiebt. Wachset, wie aus meinem Herzen, Treibet in die Luft hinein! Denn ich grub viel Freud’ und Schmerzen Unter eure Wurzeln ein När man genom den åt trädgården vettande ingången träder in i förstugan, har man salen midt för. Går man upp för en kort, smal trappa, kommer man till fyra små rum, af hvilka endast två hafva eldstad; i alla äro fönstren helt små, med fyra rutor, och det är så lågt till taket, att man räcker det med handen; trösklarna äro sneda och golfven sluttande. Det rum, man först träder in i, kallades »det gröna» efter färgen på väggarna; i detta som alla rummen äro de enfärgade, med enkla, smala bårder. Stolar och bord, i tidens hvardagsstil, äro i alla rummen af betsadt eller måladt trä med sitsöfverdrag. Här i det gröna rummet var det Goethe lät några medlemmar af hofkapellet göra musik, när han kände sig ur stånd att på annat sätt stämma sin själ att fullborda Iphigenia. Misstämningen hade många orsaker, bland dem nöden hos arbetarna i en närbelägen ort, och Goethe fann det svårt att »låta kungen af Tauris tala som om inga strumpstickare i Apolda svälte».
Maj 1853, till Kongl. Svea Hof-Rätt, för att derstädes ånyo behandlas, återförvista rättegång angående den fordran, som åtskiilige personer, i uppgifven egenskap af framlidne Rådsförvandten i Stralsund Niklas Baumans arfvingar, påstått sig äga hos Kongl. Maj:t och Kronan, är, sedan Kronans ombud anmält denna sak till bemälte Kongl. Hofrätts förnyade handläggning, likaledes beroende på samma domstols pröfning. I fråga om den Riksgälds-kontoret tillkommande betalningsrätt för lån, som till sjösänkningar eller andra för odlingsföretag verkställda vattenaftappnings-arbeten från detta verk utbekommits och derå de i Kongl. Kungörelserna den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848 meddelade föreskrifter, angående det årliga återbetalningsbeloppets fördelning mellan alla betalningsskyldiga hemman samt anteckning i jordböckerna blifvit i stadgad ordning tillämpade, hafva, på sätt för Rikets sednast församlade Ständer anmäldes, skiljaktiga meningar inom lagskipningen gjort sig gällande; hvarföre Rikets Ständer, — för att undanrödja den osäkerhet, som denna skiljaktighet i domstolarnes åsigter kunde medföra och för att förekomma de mångfaldiga kapitaloch ränteförluster för det allmänna, hvilka skulle förorsakas genom fortsatt tillämpning af den mening, som af högsta domaremakten uti en härom anställd och afdömd tvist blifvit godkänd, — hos Kongl. Majit i underdånighet anhöllo om utfärdande af en ytterligare författning angående Kronans rätt vid ifrågavarande låns återbetalning. I anledning häraf, har Kongl. Majit, med gillande af hvad Rikets Ständer i sådant hänseende för sin del beslutat, genom en under den 20 Juli innevarande år utfärdad nådig förordning stadgat i att »då lån utaf allmänna medel för beredande af odlingsföretag medelst utdikningar »eller vattenaftappningar, likmätigt Kongl.
När man, på detta sätt, ifrån den offentliga upfostrans underlag, Folkskolan, till dess högsta spets, Universitetet, bildar ynglingar till medlemmar i national-torsvaret, utan att åsidosätta något af den medborgerliga och vetenskapliga bildningen, så har man på fast grund byggt ett system, som inom sig utvecklar ett sjelfständighetsbegrepp, hvarifrån åter sjelfmant utspirar mod, vilja och kraft till ett orubbligt försvar af Konung och Fosterland Detta heliga försvar, hvartill hvarje god medborgare i ett fritt samhälle bör anse sig oeftergifligen kallad, beror dock mindre, i våra dagar, på de iörsvarandes i allmänhet konstoch regelmessiga utbildning, eller deras stora, alla motståndare öfverstigande antal, än på medborgares fosterländska anda och öfvertygelse att pligten och nationaläran fordra ett tappert, kraftigt och uthålligt sjelfförsvar *), hvarförutan ingen sjelfständighet, intet nationelt oberoende kan ega rum. Till detta begrepp, till denna öfvertygelse bildar den upfostran, hvarom jag här förut framställt en lika enkel, som allmänt användbar och föga kostsam plan. Den alser den hufvudsakliga och vigtiga fördelen att ifrån all upfostrans första stadium, folkskolan, genom pedagogien och gymnasium t. o. m. universiteten, lemna ungdomen tillfälle och göra dem till pligt att öfva sig i och få, redan från spädare åldern, känsla och kärlek för sjelfförsvarets idé och dess praktiska färdigheter, utan att ovilkorligen bestämma och utbilda dem till krigsyrket, men dock göra dem användbara, äfven i mannaåren, att vara underbefäl och officerare, väl vetande att allt försvar med massor beror hufvudsakligast på befälets mod och duglighet. De ynglingar, som visa bestämda anlag för krigsyrket, kunde då, efter inhämtade allmänna, humanistiska kunskaper, ifrån Gymnasium och Universiteter, kunna förflyttas till Carlberg-Marieberg, att der vidare praktiskt och theoretiskt utbildas i de högre Militära Vetenskaperna till tands eller vatten, efter hvars och ens olika lust och fallenhet.
» Äro flera personer än han och X. i samma rum? » — » Ja, en herre till. » (Hon ser ingen mer där. ) — 5. » Hvad hafva de för sig? » — » En sitter vid ett skrifbord. » — 6. » Hvem är det? v. Bergen eller den andre? » — » Den andre! Doktorn! » — 7. NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ". göra de? » — » Han gör ingenting; de prata. » — 8. » Äro de ovanligt klädda? » — » Nej. » 9. » Är det någon ljuskrona i taket? » — » Nej, ingen ljuskrona, mera som en lampa. » — 10. » Ser Alma något besynnerligt i den? » — » Något långt och smalt hängeri kronan! » — 11. » Hvad är det af? Tyg eller metall? » — » Säkerligen metall; jag tror det är tyg med. » — 12. » Har Alma sett något sådant? » — » Nej, aldrig sett något sådant! » — 13. » Försök se hvad det är eller hvad det kallas! » (Intet svar. ) — 14. » Hvad begagnas det till? — » Jag vet ej hvad det begagnas till. » — 15. » Är det något som läkare begagna eller en prydnad? » — » Mera som en prydnad; bredare än ett band. » — 16. » Hvad kan det likna? Hvad har det för färg? » » Det är hvitt! » — 17. » Är det flera färger? » — » Dèt är också rödt! » — 18. » Hurudan är metallen? » — » Den är hvit; troligen silfver! » — 19. » Är det beslag, fästade på tyget eller tyg på en metallpjes? » — » Tror, att tyget är viradt på en metallpjes! » — 20. » Huru långt och bredt kan det vara? » — » Ett kvarter bredt och 3 kvarter à i aln långt! » — 21. » Hvad är det för tyg? » — » Troligen siden! » — 22. » Hör tyget alltid till metallpjesen? » — » Nej!
Till hvad Herr Bråkenhjelm och Grefve Brahe yttrat får jag tillägga, att då fråga är om att öfverlemna hus, i stället för penningar, lill Veterinairlnrättningen, för att skaffa medel t fil de nödige åbyggnaderne, lärer Ridderskapet och Adelil finna, att fond för detta capital måtte erhållas, dels genom uthyrande af magazinerna, dels genom försäljning af nu öfverflödiga materialier. Om nu denna hyra icke försäkras Inrättningen, att kunna disponeras till ränta och capital, skulle deraf följa, att inga byggnader kunde uppföras, och Rikets Ständer bade då anvisat medel utan ändamål. Jag anhåller om proposition till bifall å Utskottets Utlåtande., på sätt Herr Bråkenhjelm föreslagit. Den 21 December e. m. Herr Bråkenhjelm: Hvad först beträffar trovärdigheten af min uppgift, så hänvisar jag hvar och en, att med egna ögon öfvertyga sig, huruvida icke inom de hus, som här äro i fråga, finnas ömsom bonings, och ömsom magazinsrum, fastän de senare icke begagnas. Hvad uppsägningen beträffar, torde man finna, att med stora magaziner är ett helt annat förhållande, än med privata hus, emedan de förra icke äro så lätta att uthyra. En längre uppsägningstid är således ännu mera nödvändig för de senare, än för de förre. Friherre af Nordin, Carl Johan: I egenskap af Chef för MagazinsStyrelsen, har jag ofta besett de ifrågavarande magaziner11a, och, efter min öfvertygelse, är det omöjligt, att magazinerne och torkinrättningen kunna särskilt försäljas. Det slöra magazinet och boningsrummen omgifva torkhuset, som ligger på gården, och man kau icke komma dit annorlunda än genom en portgång på stora huset. Mig synes således, att det af Utskottet utsatta vilkor är overkslällbart, och något annat kan icke komma i fråga. — Så länge Kronan begagnade denna torkinrättning var den af ringa nytta. Man har dermed gjort åtskilliga försök, men de voro alla så ändamålslösa, att de upphörde långt före den senare MagazinsStyrelsens organisation.
Hvar och en af besättningen vare berättigad att tjensten uppsäga: 1. när ett krig uppstår, hvarigenom, till följd af fartygets eller laddningens beskaffenhet eller resans rigtning, uppbringning kan befaras; 2. när befälhafvare ombytes; 3. när resan förändras; 4. när sjöman får sjelf fartyg att föra, eller kan få plats som styrman, eller träder i gifte; 5. när befälhafvaren misshandlar honom genom våldsamt bemötande eller genom undanhållande af den kost, hvartill han är berättigad; 6. när han. efter sista påmönstringen, varit till sjöss två år, eller, på resa bortom Cap Horn eller Goda Hoppsudden, tre år, såvida annan öfverenskommelse ej blifvit vid förhyringen uttryckligen träffad; 7- när fartyget säljes till utländsk man. Sjöman kan ej göra denria rättighet gällande i fallen 2 och 3 sedan fårtygel gått från den hamn, der han blifvit förhyrd, och med mindre han återbär det å hyran uppburna förskott; i fallet 4 utan att sätta annan duglig karl i sitt ställe; i det fall 5 omförmäler, utan att inför Svensk domstol eller Svensk konsul med bevis styrka befälhafvarens misshandling; i det fall 6 omförmäler, förr än fartyget till bestämmeisehamnen anländt. I de fall, denna § upptager, har sjöman ratt att uppbära hyra till den dag han lemnar fartyget, med undantag af fallen 5 och 7, i hvilka hans anspråk på hyra bedömas efter reglorna i §§ 57, 58, 59 och 70; ersättning för hemresa utgår endast i fallen 5 och 7 efter reglorna i §§ 64 och 70. § 72. Vid fartygets ankomst till Svensk hamn, som i § 56 sågs, vare besättningen berättigad att, sednast fjorton dagar derefter, blifva afmönstrad. Innestående hyra skall innan afmönstringen utbetalas. § 73. Uppassare och andra å fartyget anställde personer, hvilka ej höra till den egentliga besättningen, hafva samma rättigheter och skyldigheter som denna, ehvad de af befälhafvaren eller rederiet äro antagne. ro Om Befraktning. § 74.
Nu hafva de blifvit begagttäde och; utgått i allmänheten till ett belopp af Två Millioner R:dr, hvarmed således den förra Sedelstocken blifvit ökad. Då, ett Creditiv ej är annat än ett Handbiträde, att i behofvets Stund af Låntagaren tillitas, så följer Ock tydligen deraf, att, sedart Låntagaren be* gagnat detsamma, bör han ock till fullo återgälda dét. Det är således Bankens obestridliga rätt, att, vid Filial-Discönternas utredning, framträda såsöin Fordringsägare för fulla beloppet af ofvannämnda 2 Millioner R:dr. Enligt 72 i Regerings - Formen åligger det Rikets Ständer att äärda Banken; så att den ostörd må förvaltas af deras Fullnlägrige efter de Ordningar, Stadgar och Regementen, hvilka redan äro gjotde eller vidare kunna göras. Jag har derföre inom Utsköttén Varit af den tanka, att Bankens rätt till Utbekommande af sin fordran borde läggas till grund för alla öfverläggningar om DisconterUas Utrédnings-sätt. Det enda, som jag ansett billigt, har Varit att eftergifva Bankens prioritets rätt, och låta den dela mark om mark med de öfriga Fordringsägarens, likväl med förutsättande, ätt tofven denna förlust borde Banken gödrgöräs genom Bevillning af Rikets Ständer} hvilka, ej mindre än enskilte, på sådant sätt borde plikta för sitt förtroende till Disconterna. Den stora öfverklagade för" 0 [1175 Stalsoch Biinko-Utskottens Betdnkandenl lägenheten i Penninge-rörelsen är, efter min tanka, en verkan, icke af fruktan för någon Rabatt på Assignationerna och Tre-Procents For* dringarne, den alla förmodligen väntat sig, utan af osäkerheten, om och när och till hvad värde desse Fordringar kunna bli godtgjorde. Jag bar således icke heller genom bevakandet af Bankens rätt trott mig åstadkomma någon synnerlig skada för Allmänheten, annan än den, sorn uppkommit genom dröjsmålet, hvarföre jag ock inom Beredningen snart tystnat, sedan jag funnit, att min tanka icke instämde med pluralitetens.
Den, som anser, alt till contra-proposition i hufvud voteringen om Strumpor: andra slag bör antagas Ridderskapels och Adelns beslut, att derå skall bestämmas 5 R:dr värde och 1 R:dr lull per % vid införsel, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer contra-propositionen att utgöras af Borgare-Ståndels beslut, att värdet utsattes till 6 R:dr 32 sk. och införselslullen, enligt Utskottets förslag, till 1 R:dr 16 sk. W å ifrågavarande artikel. Denna votering har utfallit med 59 Ja och 60 Nej, i följd hvaraf Borgare-Ståndets beslut blifvit Lill contra-proposition antaget. Sedermera har i hufvudsaken anställts följande votering, enligt 264 punkten: Den, Förstärkta Stats-TJtskottets Memorial, N',o 499. 17 Den, som godkänner Utskottets förslag, alt Strumpor &c. andra s7ag böra åsätlas 2 R:dr i\ sk. värde oell i R:dr iG sk. lull per % vid införsel, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bifalles Borgare-Ståndets beslut. Voteringen har utfallit med 54 Ja och 65 Nej, hvadan BorgareStåndets beslut i denna del blifvit gilladt. Fe mtiondes jette voteringen, enligt 273 punkten. Den, som godkänner Utskottets förslag, att införselstullen å Talg bör bestämmas lill 1 R:dr per L®, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, åsältes Talg 24 sk. tull per vid införsel. Genom 65 Ja emot 54 Nej har Utskottets förslag blifvit godkändt. Femliondesjunde voteringen, enligt 284 punkten.
Till dessa i förenämnde Betänkande anförda skäl, anser sig Utskottet, i anledning af motionärens yttrade farhåga, att, om den Landshöfdingarne tillagda suspensionsrätt, öfver Landssekreterare linge qvarstå, skickligare jurister icke skulle äfventyra att utsätta sig för tillämpning deraf, utan Läns-styrelserne komma att sakna juridisk erfarenhet, böra tillägga den anmärkning att omförmälde farhåga icke synes besannas af erfarenhet, dä det i sednaste tider visat, sig att Landssekreteraretjenster allt oftare eftersträfvats af Assessorer i Hofrätterne, ett förhållande, som äfven torde ådagalägga att den ifrågavarande suspensions-rätten icke i tillämpningen visat sig innebära någon våda för duglige och sina åligganden vuxne innehafvare af Landssekreterareoch Landskainrerare-tjenster. Pä dessa grunder och dä, i fråga om öfrige af motionären omnämnda an•märkningspunkter, han icke uppgifvit i hvilken syftning revision af desamma borde verkställas samt Utskottet för sin del icke anser dem påkalla den af motionären föreslagna åtgärd, hemställer Utskottet, att Riksdags-fullmägtigen Hedströms motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Beträffande Sven Gustaf Johanssons förslag att för kompetens till Kronolänsmans-tjenst skulle erfordras att hafva undergått kameral-examen, sä enär dessa tjenstebefattningar förnämligast fordra praktisk duglighet hos sina innehafvare och deras stora antal dessutom gör att en förändring, sådan motionären föreslagit, skulle medföra stora svårigheter att med kompetente personer besätta platserne, tillstyrker Utskottet, att någon åtgärd i anledning af denna del utaf motionen icke må vidtagas. I fråga åter om samma motionärs förslag att ledig Kronolänsmans-tjenst skulle före tillsättningen tre gånger i Postoch Inrikes Tidningar kungöras, så torde härvid böra ihågkommas, att Länsmans-tjensterne för uppfyllande af dermed för - Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 5$.
Jag tror fortfarande att det varit lämpli gare att för denna förseelse utsätta ett bestämdt straff, än att hänvisa till lagen om mord, dräp och annan misshandel och derigenom ställa fartygsbefälhavare i paritet med den, sorn åstadkommit misshandel, helst alt förhålla manskap deras kost, ehuru både orätt och skadligt, väl icke kan sägas egentligen vara misshandel, minst efter det begrepp, ofvanomlörmälda förordning fäster vid detta uttryck. Frih. Leijonhufvud: Jag tager mig friheten fästa upp märksamheten derpå, att Utsk:t föreställt sig, att sjömän, då de äro på fartyg, ej kunna hafva tillgång till annan mat, än den som der bestås dem; och när de då förhållas sin kost, måste de svälta. Jag skulle för öfrigt tro, alt, i anledning med de grundsatser, som på sednare tider blifvit följda, det ej är lämpligt att här införa några speciela straffbestämmelser, hvadan R. och Ad. torde finna, att hänvisningen till allmänna lagen här är på sin plats. Jag anhåller om bifall till §:n. Frih. Armfelt: Det är otvifvelaktigt, att, om man förhåller sjöman dess lagliga kost, det är för honom ett stort obehag. Men jag får fästa uppmärksamheten derpå att det är detsamma, om en befälhafvare förhåller sin besättning hela dess kost eller blott en del deraf. Han skadar derigenom besättningen, men, jag upprepar det, misshandlar den ej. Frih. Leijonhufvud: Den misshandel, som förekom mer i 13:de §:n af allmänna lagen, afser allt slags våld. Jag skulle tro att t. ex, en person, som skuffar en annan, skall vid strafftillämpning hemfalla under nämnda §. Straffet är derföre så lågt som böter. Jag kan icke heller se annat än att, om en befälhafvare förhåller sin besättning iJ^del eller J:del af dess kost, han straffas efter denna §. H. Exc. Hr Frih. De Geer: Om det stöde i denna § att befälhafvare skall straffas för uppsåtlig misshandel, hade Frih.
Den hvilken j ag min ömhet sk änker, Hvars bild jag i mitt h jerta bär På honom jag beständigt tänker, Min enda vän, mitt hopp han är. D O C T . till N iclas. Nå, ser du nu att hon vill ha dej ? till Ju lie. B ra, bra, min älskvärda pu pill. till N iclas. Nu kan hon inte mer bedra dej ; Du ser hon bara gjort sej till. N I C L . Hon en surprise mej ville ämna, Ja, hon har bara gjort sej till. J U L . apart. J ag bör dem i den tankan lemna, Ni ska få tro det om ni vill. D O C T . till N iclas Jag går, jag hoppas du ej glömmer Att gö ra det som j ag befallt. N I C L . Tro r gufar jag beständigt drömmer? Nej, jag sk a riktigt mi nnas allt. Tillsamman. Tillsamman. 15 J U L . apart. Go h errar, bägge två ni drömmer, Och ni missräknar er i allt. Farv äl, nu är ni s åta vänner, Julie ej mera gör sej ti ll. N I C L . Ja, nu jag hennes konster känner, Cousine har bara gjort sej till. J U L . apart. Han tror att vi ä såta vänner, Han ska få tro det om han vill. D O C T O R N . går. Farväl, nu ä ni såta vänner, Julie ej mera gör sej ti ll. Farväl, Farväl. N I C L A S . går. Ja, nu jag hennes konster känner, Cousine har bara gjort sej till. Farväl, Farväl. J U L I E går. Han tror att vi ä såta vänner, Han ska få tro det om han vill. Farväl, Farväl. Tillsamman. Slut på I. Ac ten. SCEN. NICLAS allena. Så, nu har j ag gjort som gufar sa; nu har j ag räknat igenom alla opi als-burk arna, men räk na hur jag räkna vill, så f år jag begge duzina inte till mer än tjugufyra. B ara inte nu gufar säger att d'ä mitt f el.