Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-utskottets memorial, N:o 3i, i anledning af riks-ståndeus skiljaktiga beslut, angående beräkningen af tullmedlen och husbeliofs-bränneri-medlen. Härvid förekommo: i:sta pnnkten, angående tullmedlen. Godkändes. och 2:dra puukten, angående husbehofs-bränneri-medlens bevillning återremitterades, med anmodan till Bevillnings-utskottet, att uppgöra förslag till voterings-proposition för omröstning i förstärkt Stats-utskott, derest gjord inbjudning ej antoges. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-utskottets memorial N:o 99, i anledning af riks-ståndens beslut öfver memorialet N:o 96. Från Heder.v. Bonde-ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekokonomi-utskottens betänkande N:o 44» i anledning af väckta frågor om ändringar uti Kongl, stadgan angående försvarslösa och till allmänt arbete förfallne personer, blef detsamma af Ståndet bifallet. S. D. Föredrogs och återremitterades Stats-utskottets utlåtande N:o 311, i anledning af väckta motioner om anvisande af årlig pension åt framlidne professorn friherre Berzelii efterlemnade enka. S. D. Vid föredragning af Expeditions-utskottets memorial N:o med öfverlemnande af skrifvelse-förslaget N:o 186, i fråga om assurans afgift - Prot.-utdrag den 6 September 1868. 681 afgift föi summor, som afsändas med posten, blef berörde skrifvelse-förslag, på grund af deremot gjorde anmärkningar, åter re mitter adt, samt memorialet lagdt lill handlingarne; ocb skulle Bevillnings-utskottet anmodas att med detta ärende, som ansågs vara af bevillnings-natur, i öfverensstämmelse dermed vidare förfara. S. D.
Nu vet man hans inländske Arfvinge, men 8o Ben 12 Jun ii e. m. ej hvar han är, läte då Domaren i Allmänna Tidningarne j tre gånger j minst en månad mellan hvarje gång , och första gången sist inom tre månader ifrån den dag, då Boupptekningen till Rätten ingifven blifvit, kungöras , att arf fallit honom till; sätte ock arfvet i säkert förvar , eller under God Mans vård, till dess han kommer. Vilja fjermare thet arf lyfta; vare thet tillåtet, ther the för lyftningen ställa borgen, som af Rätten godkännes. Kommer ej then frånvarande arfvingen inom Tio år ifrån then dag, tå kungörelsen tredje gången i Tidningarne införd är; vare från arfvet skiljd, ehvad han laga förfall visar, eller ej. Jag hemställer nu, om icke meningen, i frågan om Borgen, är densamma på bägge ställen, ehuru icke orden äro precist de samma. Jag får föröfrigt repetera, hvad jag ofta förut i mina juridiska strider med den värde anmärkaren anfört, nemligen att det är häst, att genast skrida till votering. Jag ser ingen anledning att förmoda, det Utskottet skulle förmås att frångå sin yttrade mening, genom Herr Ribbings framställning af en åsigt, som redan varit under öfverläggning till följd af Pehr Ericssons Motion. Då fråga således här icke är om någon moditication, utan endast om gamla §:n skall bibehållas, hvilket blir följden af afslag, eller om den skall förändras, på sätt Utskottet tillstyrkt, hem - V Den 12 Jun ii e. m. 81 hemställer jag, om återremiss kan vara af någon nytta; ty frågan har redan inom Utskottet blifvit till fullo ventilerad och inga nya skäl äro framdragne. Resultatet blir således förmodeligen det samma, nemligen att antingen förmår Herr Ribbing göra sin mening gällande om §:s oförändrade bibehållande, eller ock antages den redaction Utskottet nu föreslagit. Herr Ribbing: Jagmedgifver visserligen genvägen deraf, att genast afgöra hvarje sak genom votering, men Ridderskapet och Adeln torde ej misstycka, om någon önskar att först framställa skälen för sin åsigt.
Förr än motionstiden är tillända, kan man ej vänta manga Betänkanden från Utskotten, emedan de flerfaldiga från Stånden ankommande motioner, i likartade ämnen, måste i ett sammanhang behandlas; och förr än det sker, kan, enligt det föregående, Expeditions* Xhtskottet ej få särdeles att göra. Jag hemställer derföre hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln att tills vidare uppskjuta afgörandet af Utskottets begäran. Undertecknad RiddarlmsSeCreterare: Med fullkomlig kännedom deraf, att det icke är min rättighet blanda mig uti Höglofl. Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, och utan att på något sätt vilja försöka öfverskrida gränsen af mina rättigheter, anhåller jag likväl, att mig må tillåtas anföra några ord för att gifva en ytterligare, oell, söm mig synes, högst nödig full - Den 12 Februarii. standJghet åt Herr von Hartmansdorffs ytt-: rande. Herr von Hartmansdorff har anfört, att Expedition sUtskottets göromål egentligen icke kunnat sägas börja förr an de öfrige Utskotten nalkas slutet af deras arbeten. Jag instämmer till en del deruti, men får dock nämna, att Ex-i peditionsUtskottet utom uppsättandet af förslagen till Riksens Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl, Maj:t, och desannnas expedierande sedan de blifvit godkände, äfven har en annan ganska maktpåliggande befattning. Denna befattning består i redigerandet af Bihanget till samtelige RiksStåndens Protocoll, indeladt uti 10 samlingar, hvaraf tryckningen under sista Riksdag fortgick på 7 särskilta Boktryckerier.
I stället brukade han altid passa på, när Klara skulle gå och hämta vatten. Då gick han efter henne och hjälpte henne med att vefva upp ämbaren. Och han tyckte, att Klara, som nog begrep, hvarför han gjorde det, gärna kunde ha hjälpt honom litet på trafven. Men när hon inte gjorde det, så var det väl för det fula ögats skull, tänkte Petter och suckade. Brunnen låg annars så bra till. Den var gräfd bakom vedboden, framför sig hade man bara stora åkern, som vanligen var tom, bakom stod den rödmålade väggen som ett skydd mot alla nyfikna blickar, och på gafveln låg vedbacken, så att om någon kom, hörde man genast, hur det knastrade i spånorna. Ensamheten hade nog frestat Petter, men han kunde inte komma sig för att göra ens det lindrigaste försök till ett närmande. Ty om Klara blefve stött, så kunde hon gå och tala om det för de andra. Och då skulle det nog bara bli samma låt som vanligt. Alla skulle tala om Petters öga, och så skulle de skratta åt honom igen. Och det var Petter lika nöjd om. Men en dag, när han gick uppför trappan, hörde han en af karlarne säga: – Det fins ingen karl så dålig, så han inte kan bli gift. – Nej, nej, svarade en kvinlig röst. Det kan nog så vara det. Man vill ju gärna ha sitt. Och därför gifter sig människan. Men det är inte sagdt, att kärleken kommer, för att man gifter sig. Resten hörde inte Petter. Men det han hade hört, hade redan gjort honom fundersam. Att Klara hade haft sina fästmän, det behöfde han inte misstänka, för det visste han. Men han trodde inte, att någon af dem skulle gifta sig med henne. Ty Klara hade haft många fästmän, och då kunna karlarne nog vara kärvänliga, men de gifta sig inte. Petter visste egentligen inte, hvarför det var på det viset. Men att det var så, det visste han. Honom gjorde det detsamma, hur många Klara hade varit fästmö åt, bara han fick ha henne för sig efteråt. Därför började han fundera på, om det ändå inte skulle kunna vara möjligt, att han fick Klara till sist.
I världsförnyelsen samlas de öfverblifne gudarne där kring Balder. 7, 197. Ide, binamn till Ivaldes (Idvaldes) son Slagfinn-Gjuke. Imbrecke, son af Harlung. 162. Imd, jättemö, en af Heimdalls nio mödrar. Indride, binamn till Tor. Inge, binamn till Svipdag, se Yngve. Ingevoner, nordgermanerna. Ingunar-Fröj, densamme som vanaguden Fröj. Ire, dvärg. Isolf, binamn till Egil. Ivalde, alffurste. Födde med en ljusdis, Hildegun, växtlighetsdiserna Idun, Auda och andra svanemör; med en jättinna sönerna Valand, Egil och Slagfinn. Var med sina söner gudarnes edsvurne väktare vid Elivågor, tills han bemäktigade sig det i månskeppet förvarade mjödet från källan Byrger och dermed vardt gudarnes fiende. Fiendtligheten mellan asarne och deras skyddslingar å ena sidan, samt Ivalde och hans ättlingar å andra fortgår genom flere slägtled: först faller Ivalde själf i denna kamp; därefter hans söner Valand och Egil; därefter Egils son Od-Svipdag och dennes son Asmund. I hjältesagan, där Ivaldes ättlingar uppträda under namnen niflungar och gjukungar, fortgår kampen mällan dem å ena sidan samt å andra amaler och budlungar, som höra till Halfdans af asarne gynnade slägt. Ivalde förekommer i gudasagan och hjältedikten under flere namn och epitet, såsom Geirvandil, Geirvadil, Vade, Allvalde, Audvalde, Ölvalde, Svigder (Svegder), Svidur, Ölmod, Sumbl Finnkonung, Vidfinn, Finnalf, Laudver.
Raah emot mina yttranden förmälte, så anvisar jag honom till mitt anförande, ej sönderplockadt, utan odeladt, D e ii io J u n i e. m. 221 som förnämligast angår Östergöthland, der locala förhållandena å en tätt bebyggd landsträcka äro ganska olika emot den glesare bebyggda orten, der den värde talaren är boende, och reservskjutsande hemman få sökas på längre håll än jjj och •J:s mil från en gästgifvaregård, och aro undantag, som tillhöra en och annan ort; men merendels äro gästgifvaregårdens i glesare bebyggda orter af Riket anlagda af ålder i större byar, eller också på de mest bebyggda trakter. Jag förnyar min vördsamma anhållan om betänkts återremitterande lill Högh Allm. besvärsoell Ekon.Ulskts ytterligare granskning. Hr af Harmens, Henr. Otto: Då jag förutsätter, att delta betänk, möjligen blir återremitteradt, ehuru jag för min del icke vill yrka det, så utber jag mig att få göra en anmärkt!., som icke förut förekommit. Jag gillar hufvudsakligen IJtskts betänk;, hvad hålloch reservskjutsen angår, men första delen af Utskts betänk, afser ännu en annan skjutsskyldighet, nemi. gästgifvarnes. Om skjutsen verkligen är tryckande för hålloch reserv-lagen, så tror jag deremot, att gästgifvarne hafva stora förmåner och privilegier för de skyldigheter, som åligga dem. Dessa förmåner äro verkligen på sina ställen så betydliga, att de utarrenderas för circa 5oo rtdr btco årligen. Jag tror derföre, att skyldigheten för gästgifvare att hålla hästar bör behandlas alldeles olika med hålloch reservskjuts-skyldigheterna; men då jag ej specielt kan uppgifva hvilka de privilegier äro, som af gästgifvare åtnjutas, har jag här blott velat antyda dem, på det att Utsk., som förmodligen känner saken närmare, må taga dem i öfvervägande.
Majds nådiga Proposition, an gående afsöndring från f. d. Öfversteboställe! vid Dalregementet Näs kungsgård af 2:ne dithörande ålfisken. N:o 48. i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition, angående Kamereraren E. M. Dahleri och Krigsrådet A. L. Hauffmans befrielse från dem ålagd ersättningsskyldighet såsom controllanter å förre Krigskassören S. H. Brattströms uppbörd. IV. B. 35. A. 109. E. 457. — N:o 49. i anledning af väckt fråga om öfverlåtelse lill staden Falkenberg af ilen Kronan tillhöriga tullbro öfver Etina ström men. IV. B. 35. A. 109. — N:o 50. i anledning af Kongl. Majds nådiga Proposition, rörande användandet af de under Kongl. Statscontorets förvaltning ställda aldre deposilionsmedcl. N:o 51. i anledning af Kongl. Majds nådiga Proposition, rörande användandet af en på Postverkets räkning i Rikets Ständers Bank innestående summa. — N:o 52. i anledning af väckt motion om eftergift af den hemmanet Rannäs Holstagården påförde ränta. IV. B. 35. A. lil. — N:o 53. i anledning af väckt motion, angående upphörande af den inom Calmar län utgående sä kallade springskatten. IV. B. 35. A. lil. ( 140 ) StatsUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 54. i anledning af Rikets Ständers åren 1841 och 1843 församlade Revisorers berättelser, angående samma år verkställd granskning af Statsverkets, samt andra af allmänna medel be slående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, åren 1838, 1839, 1840 och 1841. IV. B. 411, 453. A. 458, 493. VII. U. 354. A. 386. — N:o 55. i anledning af väck! fråga om afskrifning af Majoren C.
»Lysa skall han i stor glans och ära och varda en hjälpare för månget folk i världens nordliga näjder. Och dock skall han blott en kort tid vara herre öfver Norges rike. »Bären nu bort mig», slöt hon, »alltför mycket sant hafver jag talat om denne man.» Denna siande ryska konungamoder visar sig vara andligen i släkt med det slags kvinnor, som nordboarne benämde valor och som hade till särskildt yrke att förutsäga »människorna deras öden, årens art och andra ting». Det var ödet, som framför allt talade ur deras mun; det var dess vilja, de förkunnade. Hvad den skandinaviska Norden angår, synas valorna mycket talrikt hafva uppträdt i Norge och på Grönland, hvartill de troligtvis kommit direkt från Norge. På Island hafva de jämförelsevis varit mera sällsynta. Dessa egendomliga, höga forntidsskepnader skola vi så taga i närmare betraktande. I Torfinn Karlsämnes saga, hvars skådeplats är Grönland, finnes en af de fullständigaste skildringarna af valornas operationer. Vi få här se en vala, lifslefvande, i hennes egendomliga dräkt, med allt hennes tillbehör. Valan Torborg. På Grönland, berättar sagan, var svår tid. Blott ringa byte hade man bragt hem från jaktoch fiskefärder; och somliga hade icke ens återkommit till bygderna. Då fanns där en kvinna, som hette Torborg. Hon var spåkvinna och vardt kallad den lilla valan. Nio systrar hade hon ägt, alla spåkvinnor, men nu var hon ensam vid lif. Om vintrarne hade hon, liksom alla andra valor, för sed att draga omkring på gästabud, och »i synnerhet bjödo de henne till sig, som ville veta sitt öde eller hurudant året skulle bli». Eftersom bonden Torkel på Härjulfsnäs var den ansenligaste mannen där i trakten, ansåg man det tillkomma honom att skaffa besked om, när den onda tid, som kommit på, skulle bättras. Och Torkel bjöd därför valan Torborg till sig. En afton infann hon sig, följd af den man, som var sänd henne till mötes.
Borgare-Ständet faststäldt; men Hedermark da Bonde-Skändek förklarar en dylik förlullning af Bränwin genast böra förswinnai och 3;o Till hwad belopp Höglofl. Ridderffapet och Adeln sinner, att witet för oloflig Brämvis-försäljning bör ursäktas, hwilket med bifall af Utstottens Betänkande, Högwördige Preste-Ständet bestämt till 16. R:d. 32 st.; men Wällofl. Borgare-Srändet och Hederwärda Bynde? Ständer ärer stadgat endast till 3 R:d. is st. Dä Den 12 Zebruarii. 4Zi Dä till Högloft. Ridderstapet och Adeln nu ^edan frän wederbörande Ulstokt inkommit de Betänkande och Förslag om allmänna Magazins-Inrättningen och Landr-Tullarne, hwilka Högloft. Ridderstapet och Adeln anfell för sig nödige, innan yttrande i de här först upkagne a:ne puncier kunde äga runi; sä förmenre Utstokter, som more uturständfatt, att rigtigt upgöra och fördela Bränwins-afgifren, intill desi wisit bested och stut i osman anförde delar blifwil fattadt, sig wördsammast böra anmäla detta förhållande till Högloft. Ridderstapet och Adeln med afbidan om desi benägna sivar häröfwer; Och i hwilket afseende delta Protocotls - Utdrag genast stulle fhrfattas och expedieras. Ult 8uxrs. Lx krotocollo 6. Ingman. Dä delta Prorocolls - Utdrag punctewis till afgörande företogs, begärdes den första puncstn, huMwida Stockholm och Götheborg böra tillätas lika Bränwins-brännings-rätkighet med de öfrige Städer» ne eller ej, pä hordet af Herr ^agerlrjolm, Kokärr lfftenric.
Hvarken inbillningen, eller känslan, eller tanken, eller qvickheten uppfordras här någonstädes till en grad, som kunde gifva minsta sken till beskyllning för öfverdrift. Man föres aldrig så långt ut på Poesiens haf, att man förlorar Prosans landkänning, eller tappar ur sigte den för hvarjom och enom alldags-bekanta kust, på hvilken här Komikens lusteldar spela; och händer det understundom (liksom t. ex. i ”Mårten Holk”), att skämtet är en qvickhet, mindre af fantasi och humor, än af förstånd och satir, så förhöjer slik omständighet sakens behag för de talrika läsare, hvilkas högsta ästhetiska interesse är att upptänka och utgissa anspelningar på enskilda personer. Med få ord: i Fru Lenngrens diktkonst är en måtta, aldrig nog inskränkt att förefalla (egentligt) poetiska läsare trång och platt, men också aldrig nog rymlig att förefalla prosaiska läsare såsom en gränslös vidd, i hvilken de svindla och borttappa sig. – Ej sällan sker, att Kritiken, vid betraktandet af stora författare, med en suck tänker sig möjligheten huru de hade kunnat bli ännu större. Vi kunna ej hindra, att en dylik suck blir hörbar äfven från den vördnad, som på dessa blad velat framräcka sin krans åt den ädla Skaldinnans bild. Men dervid glömmes icke, huru den sällskapsluft, som i allmänhet närmast omgaf henne, var, med alla sina beståndsdelar af fryntlig hemtrefnad och valdt umgänge, ändock föga gynnsam för Poesiens friaste och högsta uppflygter. Hade Kellgren och Kraus fått längre lefva: troligen skulle hon då till sådana blifvit lifvad; troligen skulle hon då på den bana, som just företrädesvis var hennes anborna, hafva skänkt oss flera och större skapelser af det slags national-idyll, hvarpå hon i ”Den glada Festen” lemnat ett prof af i vårt språk ouppnådd och i andra språk sällspord förträfflighet.
Det förefaller, som måste ungdomen någon gång taga ut sin rätt och det inneboende vårlifvet, om det kräfves, en gång senare bryta fram. Bäst att det sker, medan ännu de yttre förutsättningarna därför finnas. En för sen eller för tidig blomstring, hvilken skulle kunna betecknas med rubriken: » ovanligt för årstiden », väcker väl undran och uppmärksamhet, men ej den beundran och tjusning som en blomniug i den rätta tiden. Om kärlekens sol finge lysa och värma, som sig borde, jämna ut åldersgränserna, som den naturliga solen gör, skulle ej bland människorna dessa slitningar uppstå, som förrycka förhållandena. D e äldre gnata på de yngre och beskärma sig öfver » vår tids ungdom » samt tala om, hur det var i » den goda tiden ». Då var allt så förträffligt. Må min ålderdom vittna om hvad min ungdom var, och må jag låta bli att orda om den, åtminstone i allt för berömmande ordalag, sådan jag ser den i minnets förskönande fjärrglas. De unga rycka helt öfverlägset på axlarna åt gamla » gubbar » och » gummor », onklar och tanter heter det finare, och så förstöras harmonien och glädjen. Nej, hör hur det susar i rågfältet! » Vi gå utan misstro mot mognad och höst, vinterhvila, förgängelse — uppståndelse! » Max. (Slut i nästa n:r.) Från Iduns läsekrets. Hr o Åldras. vad är det, som de mognade rågaxen förtälja, där de hviskande vaja af och an för den ljumma sommarvinden? A r det väl den gamla sagan om sommarens förgänglighet, om höst och kyla och vinter, som de sins emellan afhandla? Äfven denna sommar har åldrats. » Ja, äfven jag, » hviskar sommaren genom trädens kronor, » glider .sakta och säkert ned i höstens och vinterns dal såsom mina mångtusen föregångare. Men lären af mig, I människobarn, låren att åldras med behag! » Det är minsann ingen lätt missnöjda röster omkring mig. laga att tala därom! sak, Hur hör jag ogrannJa, dit var det jag ville komma.
Majit äskat Rikets Ständers medgifvande, att de vid sednaste riksdag antagne och fastställde grunder för afskedstagande embetsoch tjenslemäns pensionsförmåner mätte förklaras vara lör framtiden gällande och det nu stadgade förbehåll, rörande ny reglering af samma förmåner, således förfalla; E. K. Majit och Rikets Ständer dock obelaget att, vid pensionsväsendets ordnande i allmänhet, meddela förändrade sladgauden i fråga om de fonder och medel, hvarifrån pensions beloppen skulle utgå. Rikets Ständer hafva för sin del icke heller funnit anledning vidtaga någon ändring uti de vid sistförfluten riksmöte meddelade i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 27 Februari 1S58 omlörniälda stadgande]), angående beloppen al de civila embetsoch tjenstemän tillkommande pensioner pä allmänna Indragnings stalen, enligt hvilka stadganden pensionerna i allmänhet och med vissa uppgifna un dantag skulle utgå med 80 procent af lönernas belopp; men dä aflöuingen lör åtskilliga embetsverk och korpser icke blifvit af Rikets nu församlade Ständer definitivt fastställd, pä sätt E. K. Majit föreslagit, ulan endast provisoriskt beviljad för nästkom mande statsreglerings-period. hafva Rikets Ständer följaktligen icke i vidsträcktare mån kunnat bifalla högslberörda nådiga framställning, än medelst förklarande, alt de vid nästföl lidna riksdag stadgade föreskrifter i afseende å pensionsbeloppen fortfarande blifva gällande; dock att förbehållet rörande ny reglering af beviljade pensioner må upphöra för de pensionstagare, hvilkas iunehafde tjenster vid nuvarande riksmöte blifvit pä stat definitivt uppförda; E. K. Majit och Rikets Ständer likväl obelaget, ali meddela förändrade stadganden i fråga om de fonder och medel, hvarifrån pensions beloppen skola utgå. 7:o. Hos Rikets Ständer hafva angående Jcrundrade bestämmelser i afseende på pensionsrätt J'ör vissa embetsoch tjenstemän förekommit följande framställningar, nemligen i a) angående Annéens Läkare, jemte erinran om
Jag hemställer just i anledning af hvad en värd Ledamot nyss yttrat om en Embetsman i KammarCollegium, som begärt och erhållit löfte om ersättning, i och för det ifrån Kammar-Collegii befattning dragne utfärdandet af Fullmagter för KronoFogdar, om nu en sådan sportel-ersättning meddelas, så skola ju i alla fall Fullmagter in. m. gifvas ut, och lösen derföre erläggas. Det blir således blott en ökad Stats-'utgift, och en löne-förhöjning åt en annan Embetsman. Jag inser ej någon rättvisa i dylika ersättningar. Hvad beloppet af den nu ifrågavarande ersättningen angar, så får jag erinra, att den utväg en värd Ledamot föreslagit till dess utrönande, nemligen uppgiften till TaxeringsComitéen, varit fullkomligen tillgänglig för Styrelsen, och man borde veta, om Styrelsen vidtagit någon åtgärd, att erhålla underrättelse huruvida, sportlarne varit så stora, då ifrån Kammar - Collegium en sådan uppgift lätt hade stått att erhålla. Af dessa anled - Z>rn 27 Maji f. rtu ningar anhåller jag, att Betänkandet i alla dess delar måtte återremitteras. Grefve Posse, Arvid: Då jag i sista Plenum hade den åran anmäla mig, var det egenteligen i ändamål att besvara de anmärkningar, som af en vård Ledamot då gjordes emot StatsUtskottets Betänkande, i hvad det rörer de 5oo R:dr, som blifvit anslagne AdvocatFiscalen i Götha Hof-Rått, i ersättning för förlorade sportler; men jag har sedermera hört flere anmärkningar framställde emot inrättandet af HofRåtten öfver Skåne och Blekinge , och jag tar mig derföre friheten yttra mina tankar äfven i denna del af ämnet. Utskottens Betänkande innefattar 5:ne frågor. Den första: om HofRåtten öfver Skåne och Blekinge år nyttig eller skadlig, i anseende till L igskipningen, eller, med andra ord, om den bör bibehålLs, eller upphöra, år af den beskaffenhet att Kongl. M-ij;t deröfver åger ensam beslutande rått, och Rikets
Tullskamrarne, till första Qvartalets aflöning m. m för år 1814, samt åtskilliga oinflutna Poster vid 1^13 års slut, tillsammans R:dr 280,752: 12. 6, afgått — lemna till Kongl. Maj:t och Kronan en behållning af R:dr 1,577,274: 5. 7, hvilket är det högsta öfverskott som någonsin visat sig; men, om derifrån afdragas de särskilta Uppbörder som tillkommit under loppet af år 1813, dels genom Kongl Maj:ts Nådiga tillåtelse, i stöd af Kongl. Brefvet den g Januari Igi2, med 20 procent Tull för till Carlshamn, med Skepparen Brasse, inkomne varor, Tullafgift, till följe af Kongl. Kungörelsen den 5 Augusti 1812, och Kongl. Brefvet den 3 Februari 1813, för Lurendrägeri-varor, och 20 procent Tull, i grund af Kongl. Rescriptet den 30 September 1812, för Manufacture. rade utländska Bomullsväfnader och Bomullsgarn som till Götheborg inkommit, dels ock influten Auctionssumma för ett försåldt Tullhus i Rudboda, utgörande tillsamman R:dr 269 8B8-’ 23. 9, — så blifver 1813 års provenue af ordinaire Tull R:dr 1,307.387: 29. 10, och således ett öfverskott emot hvad Uppbörden utgjorde per medium de 5 sidsta Arrendeåren R:dr 105,005: \6 2. B:co. — Utom hvad nu anmäldt är om Den 2 Augusti. så kallad Tull, har under loppet af år 1813 följande Tullintrader influtit, nämligen: Tull för utländskt inkommet Bränvin 420,432: 47. 3. Samt Åbo Academie fond - — 20.