Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom skulle begreppet af de stadganden, som förekomma i detta kap., derigenom väsendtligen förändras, och då R. o. Ad. redan godkänt lista §:n, utan att der blifvit något nämndt om »allmän förargelse», kan jag icke anse att R. o. Ad. nu bör biträda den af Hr Dalman och Gr. Hamilton förfäktade åsigt; utan anhåller jag om Hr Grins o. Landtm:ns propos. på bifall till den af Utsk:t föreslagna uppställning. Hr Dalman: Jag har hvarken föreslagit eller åsyftat någon förändring i lydelsen af de §§, som redan blifvit bifallna. Jag har blott yttrat, att genom en omflyttning af rubriken brottets karakter skulle blifva närmare angifven och domaren sättas bättre i tillfälle att bedöma, huruvida den begångna synden varit af beskaffenhet att väcka allmän förargelse och derigenom underkastad straff. För öfrigt kan jag icke inse att riksdagen skulle fördröjas, om Gr. Hamiltons förslag antoges. I så fall blefve nemi. processen helt enkelt den, att ifrågav:de kap. uteslötes och §§:nas ordningsnummer i kap. »om fridsbrott» förändrades. Gr. Sparre: Jag har redan yttrat, att det icke är såsom siste värde talaren sagt, ty om rubriken ändras, böra äfven §§:na erhålla en annan redaktion. Gr. Hamilton, Gustaf: Det må tyckas, att det ligger föga vigt på den ordning, hvari ett kap. förekommer. Så är dock icke fallet här, emedan brottet väsendtligen karakteriseras genom den uppställning, man deråt gifver, och derigenom uttryckes den åsigt, att samhället icke skall bestraffa hvarje syndig handling, utan först då skall utöfva sin straffrätt, när handlingen kommer allmän förargelse åstad. Om de nu afhandlade brotten flyttas till U:te kap , angifves deras egentliga natur, och derigenom vinnes en säkrare lagtillämpning. Skulle någon vara nog olycklig att i enrum häda Gud, kunde han, om lista §:n i förev:de kap. ordagrannt tillämpades, derför straffas. Detta skulle åter icke kunna inträffa, om stadgandet subsumeras under kap. »om fridsbrott.»
Men så bar det af till stationen, där det i dag var oerhördt brådtom. » Jag skall försöka att k o m m a hem vid half åtta tiden, om det är möjligt, » sade han. » Hur skall j a g kunna hålla de små vakna så länge? » » Pappa får lof att läsa opp julklapparne, » sade Fredrik. » Det är inte något julbord utan pappa. » » Ja, ja. Jag kommer så fort jag kan, » ropade han i dörren. När klockan blef fyra, skulle granen klädas. Barnen stängdes in i köket, där Lisa diskade, och stora syster Elsa, fjortonåringen, fick hjälpa mamma. Och nu kunde mamma skämta litet smått. Saffransbrödet hade lyckats utmärkt. Ett större paket hade kommit till henne själf med påskrift: » Från goda vänner och trogna grannar, » och hon hade ännu så m y c k e t af barnasinnet kvar, att hon var nyfiken. » Mamma, j a g räcker inte att fästa den här flaggan, » sade Elsa. Och mamma, som glömt sitt bekymmer under granklädan dets alla julminnen, tog flaggan för att hjälpa henne, men grenen satt högt — kanske att hon sträckte sig litet för långt, hon blef plötsligt mörkröd i ansiktet, därpå dödsblek. Ett svagt rop undföll henne. » Elsa, » sade hon brådskande, » bed Lisa komma in genast. » » Jag han icke skicka bort dem nu som alltid förr, » tänkte hon, medan hon sjönk ned på en stol. » Inte så många på själfva julafton, då alla vilja vara för sig själfva. O, G u d! » Lisa kom, och Elsa stod i dörren, förvånad och förskräckt. Hon talade fort och med flämtande röst:j » Gossarne få ligga på golfvet i pappas rum och pappa i deras soffa, » sade hon. » Hjälp fort till, Elsa, att flytta de små sängarne hit ut i salen. Du, Lisa, får ligga här på soffan i natt. Kasta sedan schalen öfver dig och spring efter frun. K o m bara riktigt ihåg, hvad j a g sagt! » » Ja, frun, » sade den häpna flickan. När sängarna voro utflyttade och Lisa borta, samlade hon barnen i pappas rum.
Enligt de föreskrifna belalningsvilkoren för det lån å Tretio tusen R:dr, hvilket, i anledning af den år 1854 en del af staden Jönköping öfvergångna eldsvåda, vid sednasle riksdag beviljades och sagde år från Riksgälds-kontoret utbetaldes för att utdelas till förlag åt de handlande, fabrikanter, handtverkare och öfriga näringsidkare derstädes, som till följd af eldsvådan saknade utvägar att sin rörelse fortsätta, skall detta lån, sedan detsamma under 2:ne års lid, räknad från lånesummans lyftning, fått räntefrilt innehafvas, vid slutet af hvart och ett af de irenne derpåföljande åren, genom Drätselförvaltningens försorg, återbetalas med en tredjedel af länets ursprungliga belopp, hvarjemte Fyra procent årlig ränta å den återstående lånesumman bör erläggas. Siats-Utskottets Memorial JW 263. 23 §. 47. Återstoden af den staden Malmö, till kasernoch stallbyggnader för derva rande garnison, vid 1812 års riksdag beviljade lånesumma, skall, jemlikt Rikets åren 1847 och 1848 församlade Ständers beslut och nyssnämnde stads skuldförbindelse af den 16 Maj 1835, till Riksgälds-kontoret inbetalas med Två procent årligen å det i samma förbindelse förskrifna kapitals belopp, Tretiotvå tusen R:dr; hvarjemte Fyra procent årlig ränta för det återstående låne—kapitalet bör till samma verk erläggas. §• 48. Å ursprungliga beloppet, Fyratiofem tusen R:dr, utaf det lån, Rikets Ständer under riksdagen åren 1844 och 1843 beviljade Rruksegaren Conrad Bleckert Fitinghoff, för ål er uppför ande af de, under förstnämnde års sommar, genom vattenflöde förstörda verkstäderna, med tillhörande byggnader, vid Conradsfors bru/c i Östmarks socken af Wermlands län, skola till Riksgälds-kontoret, inom hvarje års utgång, inbetalas Sex procent, hvaraf
Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 33 Enligt livad infordradt utdrag af Skytts HäradsRätts dombok för den 29 Maj 1837 visade, hade bemälde Rätt, uppå vederbörandes anmälan, att tillgång saknats bos Smedslärlingen Ola Hansson i Hammar, till gäldande af honom, vid samma års Vinterting, för stöld ådömda a5 R:dr 24 sk. Banco böter, och ätt dessa böter således måtte till motsvarande kroppsplikt förvandlas, fattat det beslut, alt Ola Hansson, vid bristande böteslillgång, skulle straffas med tjugo dagars fängelse vid vatten ocb bröd, hvilken bestraffning lian äfven undergått. Och som, likmätigt Lagens tydliga bud i 4o Kap. i §. Missgerningsbalken, kroppsplikt för stöld ej får beräknas högre än efter stöldens värde, hvilket, vid ifrågavarande tillfälle, utgjort endast 8 R:dr 24 sk. eller daler Silfvermynt och således, enligt de i 5 Kap. 4 §• Straffbalken stadgade grunder, bordt förvandlas till tolf dagars fängelse vid vatten och bröd; men HäradsRätten ådömt Ola Hansson den svårare bestraffning af tjugo dagars dylikt fängelse, som motsvarade bötesbeloppet, samt derigenom beredt honom ett otillbörligt lidande, anmodade jag, medelst skrifvelse den 4 Maj i83S, AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. HofRätten öfver Skåne och Blekinge, att emot Häradshöfdingen, som med HäradsRätten fattat denna olaga dom, föra det åtal, Lag och sakens beskaffenhet fordrade.
Jag vet att skiljsmessa tidtals är nyttig för själen och att den, om kärleken är sann, ökar denna än mera; är kärleken åter inbillad, så är skiljsmessan äfven nyttig; hon visar oss då att en kärlek, som hastigt försvinner, icke kan vara sann. Dessutom, huru skönt är icke afskedet, smärtsamt och ljuft; och återseendet sedan, o det är ändå mera det är en himmel. Min tanke hvilar i hoppet; jag sörjer icke öfver att vara skiljd från Edvard, ty jag tänker mig i den stund, då vi åter råkas. Men det är någonting annat, hvad månne det vara, säg Anna! Vid det hon sade så, lade hon sitt älskeligt täcka hufvud mot Annas axel, sina späda armar lindade hon kring Annas lif. Sedan hon gjort detta, repade hon litet mod, torkade småleende bort ett par tårar, som vågat sig fram, och nu var Celia åter glad. Men Anna hade deremot blifvit nedstämd, och hon sade: o min Celia, jag kan gråta öfver att jag icke är för dig. Vet du, nu, mer än annars skulle jag vilja ega kunskaper; i den föreskrift, jag såsom barn begagnade, står att kunskaper pryda förståndet. Men jag går ännu längre. Kunskaper ge äfven helt säkert åt känslan lif; den som har bildning och kunskaper, kan så mycket gagna, kan äfven skarpsinnigt gissa till sin väns sorger, om ock vännen sjelf icke visste förklara dem; hade jag kunskaper, så skulle jag nu kunna trösta Celia, som är min vän. Nej, Anna, du misstar dig, då du åt kunskaper skänker ett sådant inflytande. Jag skall kurera dig genom ett exempel. Minns guvernanten här på andra sidan viken; hon har kunskaper, skulle hon kunna trösta dig, om du det behöfde? Du skrattar. Guvernanter i allmänhet äro ett slägte, som bevisar, att kunskaper icke precis, åtminstone icke alltid, lända medmenniskor till någon trefnad. Tvertom, guvernanterna äro oftast högst tråkiga, pjåkiga, pedantiska, med löjligt öfverdrifna begrepp om det passande. Jag försäkrar, att hela deras själ och tanke går ut på det i yttre måtto passande, och efter sådana principer bilda de äfven de barn, någon åt dem anförtrott.
Dessutom borde å General-stabens stat öfverflyttas den vid Topografiska korpsen anställde Professor, den å Kommando-expeditionens stal uppförda Registrator och det å samma stat upptagna arfvode för en stentryckare, hvarförutan särskilda arfvoden erfordrades för undervisning i taktik, strategi och krigshistoria, i topografi, rekognosering, militär-geografi och mililär-slalistik, i Svenska och Norrska arméens organisation och indelnings-verket, i de särskilda vapnens exercisreglementen, äfvensom vissa belopp ansåges behöllige för att användas till resestipendier och lalt-öfningar, Lill expenser, till inköp af instrumenter m. m., till löner för vaktmästare samt till ersättning för stallhyra o. s. v. — De föreslagna vilkoren för inträde i General-staben äro följande: alt vid det vapen, der sökanden är anställd, hafva såsom officer tjenslgjort inom regementet elier korpsen minst 3 år och bevistat minst 6 års vapenöfningar: alt hafva genomgått Generalstabens läroverk samt sedermera i egenskap af inträdes-sökande i General-staben under 3 år tjenstgjort derstädes och under dessa år sommartiden bevistat vapenöfningarne vid hvarje af de för honom fremmande hufvudvapen och deltagit i stabens fältöfningar samt alt vid General-staben hafva undergått nöjaktig examen och pröfning i lefvande språk, Svenska krigs-styrelsens och krigs-förvallningens organisation samt i General-stabstjensten; —och skulle en officer således först efter 10 års tjenstetid kunna komma i fråga att vid inträffad ledighet blifva föreslagen till General-stabs-officer och kapiten, såvida han icke förut innehade denna grad; dock ansåges förvärfvandet af denna kompetens i d& flesta fall erfordra 11 å 12 år. I sammanhang härmed bör Utskottet upplysa alt, enligt en Utskottet lillhandakoinmen promemoria af Departemenls-chefen, den å sid.
Då först, sedan barnet blifvit vanvårdat, fick det komma in. Jag är öfverlygad om, att denna inrättning är förträfflig för orten, men det år just derföre, att den icke är eli Stats-iuslilut. Låt den blifva 76 Den 19 Augusti e. m. ett sådant, och låt den slyras efter reglemm, i st. f. att skötas af den enskilda faderliga omtankan, så få vi se, om det blir lika bra. Afven vid förra Riksdagen var denna fråga å bane. I in oliverna för dåvar:de SiatsUisk:s beslut att afstyrka anslaget, yttras först huruledes Fångvärds-Styrelsen varit hörd i frågan. Institutet hade ingått till K. Al. med begäran om understöd. Utsk. afslyrkte del begärda anslaget. I mem:t slår (sid. 158): ”med hänsigt till hvad härvid blifvit uplysl, har K. AI. uti svar till Fångvårdsstyrelsen af d. 4 sistl.
Hvad den ifrågav:de Prinsessan beträffar, så borde hennes behof ej vara stora, alldenstund hon lefver mera isoleradt och skiljd från verlden, än någon annan i hennes ställning förut har gjort, samt tillsammans med sin Fru moder, EnkeDrottningeu. På grund af dessa, synnerligast på det först åberopade skälet, yrkar jag afslag å ifrågav:de punkt. Efter härmed slutad öfverläggning oell sedan H. Exo. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels af slag å Utsk:ts förslag, blef propos. å bifall dertill framstäld och med ja besvarad. 5:te punkten, ang:de ett särskildt anslag til! utfodring af H. K. H. Hertigens af Östergöthland stall. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: Då det är allmänt bekant, att Hertigen af Östergöthland hade sina hästar fritt födda i Konung Oscars stall, och då man äfven vet, att II. K. H. förlorade denna förmån genom sin höge faders bortgång, så anser jag, att det var misquint att framkomma med ett förslag sådant som det för handen varande, eller att endast begära en, relativt till de för ett bolstads underhållande erforderliga utgifterna så oansenlig summa, som 6,000 rdr. Men, då K. M. varit så modest i sin anhållan, så var det, enl. mitt förmenande, alldeles opåkalladt, att 8tatsUtsk:t afslog en så lumpen summa. Jag tager mig derföre friheten yrka bifall till, hvad K. M. i siu propos. tillstyrkt, samt afslag å StatsUtskrts gjorda förslag. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Hr Stjernsvärd:
Men naturligtvis bör den som försträckt penningar, under förlitande på den rätt, som hittills bestående lagar honom tillägga, icke se sig i den inskränkt, genom dén retroactiva verkan af en lag, som föfst nu skulle stiftas, jag föreslår alltså, att en viss termin måtte fixeras, och sedan bestämmas, att alla efter denna tid daterade .Sedlar icke måtte medföra Bysättningsrätt, hvilken derefter för alla tider i Sverige må varda upphäfven. De reversser åter, som före denna termin blifvit utgifna, måste åter gälla med den kraft, i förtroende på hvilken de blifvit emottagna - 206 Den 10 Februarii, N:0 5. Herr Wulffrath, Cari Gustafi Den allmänna Läkarevården har i alla tider varit ett ämne, som blifvit djupt fattadt af hvarje sinne för mensklighetens högre angelägenheter och hvarje lidande, som ohörd ropar om hjelp, blir en anklagelse, sorn klagande förföljer deras minne, hvilka varit i tillfälle att bereda lindring åt de olycklige. Jag gör det således till min pligt, att nämna, det i min hemort Halland, flere tusende personer af landets befolkning sakna nästan all af det allmänna besörjd Läkarevård. Endast en Provincial-Läkare finnes der, hvilken skall dela sin omsorg emellan alla sjuka ibland 77,266 personer. — Denne Läkare, stationerad icke långt ifrån Länets ytterst södra gräns åt Skåne, medhinner knappast att sköta Södra Hallands sjukvård, under det Norra Hallands sjuke måste öfverlemnas åt sitt öde, eller kasta sig i armarne på Qvacksalfvare och Charlataner. Jag vet att närvarande tid, mer än någon annan yrkar besparing af allmänna medel. Men denna besparing skall ske ifrån andra håll, än ifrån den nödiga hälsovården. Jag yrkar i följd häraf Statsanslag för en Provincial-Läkare inom Norra delen af Halland och att denna Läkare må stationeras i Norra Hallands medelpunct Warberg. Om för min motion fordras en jämförelse emellan Hallands Läkarevård och de öfrige Provinccrnas. Välan! Jag kan äfven upp - Den 10 Felmar ii. 207. gifva en dylik.
Ridderskapets och Adelns plenum d. 22 September 1809. S. O. Anmälteifrän Constitutions-Utskottet en anhässan, att dä Utskottet worc sinnadt att till Riksens Ständer bfwerlcmna bet Förslag tiss en Tryckfrihets Förordning, som af en serskild redan före Riksdagen tiss sädant ändamäl nedsatt Committé blifwik ineddeladt, pä det Utskottek mä i förwäg fä inhämta de Respective Riks-Ständens tankar öfwer detta wigtiga ämne, detta förslag mätte genom Utskottetförsorg genast fä tryckas, för att sämedrlst kunna fullkomligare underställaRiksens Ständerpröfning, och fann Ridderskapet ochAdeln skäligt, att till denna anhällanlemna sitt bifall; hwarom de Respective Med-Ständen genom Den 25 September. 797 genom Utdrag af Protokollet wänligcn skulle underrättas. blt supra. Utdrag af Protokollet, hältet i Högloft.
Jag kan således icke inse rättvisan af att beskatta sedelutgifningsuätten mera än nyssnämnda privilegium, serdeles som denna rätt alldeles icke lemnat inkomst i proportion efter den utsträckning, hvaruti den blifvit begagnad. Om man således vill fasthålla den princip, som ligger till grund för förslaget, anser jag att man bör bifalla Gr. Mörners hemställan, förutsatt att E. St:r i allmänhet vilja bibehålla särskild beskattning på banker. Hr Stuart: Då Gr. Mörners förslag åsyftar samma mål, som det af mig framställda, och har det företräde att vara mera öfverensstämmande med Utsk:ts, vill jag afstå från mitt och före na mig med Gr. Mörner. Gr. Lagerbjelke: Det är ganska riktigt som Gr. Sparre ytt rat, att detta förslag i allmänhet afser inkomst-beskattning; men Grin har förglömt, att det hvilar icke blott på en sådan beskattning, utan äfven på en lika sådan; och hvilken likhet det skulle blifva, om man stadgade, att den ena skall betala 1 proc. och den andra 9 proc., det kan åtminstone icke jag inse. Hr Grin har vidare sagt, att den ena banken är belägen i en landsortsstad och den andra i centrum för allmänna rörelsen, hvarföre också den ena har ringa inkomst, under det den andra kanske har 10 gånger högre. Om så är förhållandet, så kommer också den i den stora staden belägna banken att, enligt Utsk:ts förslag, betala 10 gånger mera, än den lilla, och detta är både billigt och rättvist. Men icke vöre det likhet ocb rättvisa, om den större banken skulle betala en mycket högre proc. derföre, att den haft större vinst. En annan talare har sagt, att det väl är ganska billigt, att, så snart staten gifver någon fördel, så blir ocksp beskattningen till följd deraf högre, och derföre böra äfven filialbankerna betala en högre inkomst-skatt. Vore detta riktigt, så skulle man med precist samma skäl kunna påstå, att då staten gifver fastighetslån, så böra äfven de, som deraf komma i åtnjutande, betala drygare bevillning.
Saken kan synas likgiltig, men då det rubbar en princip, sorn hela Lagstiftningen allt sedan det nya Statsskickets införande med år 1809 vidhållit, eller att alla Båkoch Lotsmedel böra för Båkoch Lots-Verket få användas, hvilken Inrättning ock i högsta grad påkallar sådant, anser jag det af verklig vigt, att i Stats-regleringen äfven en sådan uppställning, som den af mig yrkade, antages. Häruti instämde Herr Hägelstanij O. J.j och Herr Petreé Th. Antom till Exp.-Utsk. den 12 Julii. Utlåtandei anledning af erhållen återremiss å Bilagan Litt. A. till Betänkandet N:o 54, i hvad sorn angår Sökt lindring uti Tionde-af giften för Tackjerns-tillverkningen inom Carlskoga och Lerbecks Bergslager. C1- A0 Riksdagsfullmägtigen Anders Ericsson från Örebro Län, som i berörde ämne väckt motion, har vid Utskottets Utlåtande, ”det Utskottet anser ”Irågan i dess nuvarande outredda skick icke kunna af Rikets Ständer '‘behandlas”, gjort den anmärkning, att, då Motionairen alternativt hemställt Carlskoga Bergslags befrielse från tionde-jerns utgörande eller ock att Siats-Utskottets Utlåtande N.o 10j. *7 alt undersökning måtte hällas till utrönande af den nedsättning i tionden, som borde ega rum, Utskottet äfven bort, då det icke kunnat göra afseende å det förra alternativet, åtminstone uppgifva på hvilken väg man borde vända sig, för att erhålla en sådan undersökning af vederbörande Embetsverk eller Autoriteter, helst Utskottet uti Bilagan Litt. D., angående nedsättning å Alun verkens tionde, skall föreslagit huru dermed borde undersökas. I anledning häraf får Utskottet upplysningsvis meddela, att i Litt.
Kammar-rätten; 7:o Herr Carlesons, Fredrik, den 29 sistlidne November e. m. på bordet lagda motion, om låneunderstöd af allmänna medel för anläggande af en jernväg emellan Hvetlanda och Oscarshamn; 8:o Grefve Anckar svår ds, Carl Henrik, denna dag väckta motion, att Statsutskottet måtte anmodas med görligaste första inkomma med en summariskt detaljerad uppgift öfver användandet af de vid sednaste riksdag" till neutralitetens upprätthållande beviljade medel; hvarjemte denna motion skulle de öfriga Riks-stånden kommuniceras. Banko-Utskottet: l:o Herr Montgommerys, Gustaf, den 29 sistlidne November e. m. på bordet lagda motion, angående Riks-Bankens fastighetssamt skiftesoch odlings—lån; 2:o Densammes den 29 sistlidne November e. m. på bordet lagda motion i fråga om Riks-Bankens vexelköp. Lag-Utskottet: Herr Carlesons, Fredrik, den 29 sistlidne November e. m. på bordet lagda motion, om rättighet för jordegare att få uppsagd och afhyst, men likväl olofligen qvarboende landbo förpassad till något kronans allmännare arbete. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: Herr von Seths, Johan August, den 29 sistlidne November f. m. på bordet lagda motion, med förslag till nytt system för vägars byggande och underhåll. Från Högv. Preste-Ståndel. S. D. Vid förnyad föredragning af Siats-Utskottets Memorial, N:o 11, med återlemnande af Doktor Nordlanders motion, angående förändring af 12 § i skattläggnings-methoden för Westerbottens län, fann Ståndet för godt att, med frånträdande af förut fattadt beslut, remittera ofvanberörde motion till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Bih. till R. St. S. D. Föredrogos ånyo Stals-Utskottets nedannämnde Memorial: N:o 6, med återlemnande af en inom Hederv.
Disconten af omförmälde obligationer skulle kunna verkställas, utan att hvarken åstadkomma någon inskränkning i Lånefondernes belopp eller erfordra den föreslägne öfverffyttningen från Låne-Banken, blefve nödvändigt, att dels Bänco-Disconl-Directionen, efter hvarje utlåningsdag, skulle aflemna till Låne-Banken reqvisition å del belopp, sorn för disconteringen af desse obligationer erfordras, samt derefter och sedan Låne Contors-Direclionerne afgifvit avi*- 3 Banco-Utskollets Memorial N.o 1o5. listor in duplo å de för sagde belåning utfärdade assignationer, LåneBanken å Directionernes Vexel-Banco räkning insätta de summor, sora voro behöflige, så fort att Banco-Disconl-Directionens assignationer nästföljande dag kunde infrias och Låne-Contorens assignationer kunde af Vexel-Banken inlösas, sist inom ett dygn efter avislislornas ankomst, utom då helgedag infaller; att emedlertid, och i den händelse någon assignation dessförinnan skulle företes, föreskrifterne i 29 §. af 1668 års Banco-Ordning, 4 §• > Kongl. Förordningen den 27 Maji 1780, samt8§. i Kongl. Förordningen den 10 December 1741 mäste sakna tillämpning i afvaktan på tillförlitlige uplysningar af de med Posten ankommande avis-listor; och att, när de emot hypothek af Bankens obligationer utgifne lån varda liqviderade, men medel icke genast kunna i enahanda discontering användas, det belopp, som således icke blifver begagnadt, måste till Låne-Banken återbetalas, hvilket allt skulle medföra så mvcket besvär och vidlyftig omgång, attén ökad tjenstemanna-personai deraf blefve den gifna följden.
Att göra obligationerna lätt realisabla skulle mägtigt befordras derigenom, att rättighet lemnades obligations-innehafvaren att belåna dem i Riksbanken till deras fulla utgifningsvärde, eller 86| proc., samt de dessutom finge efter detta värde användas såsom liqvidationsmedel vid inbetalning af tull eller andra skatter till Staten, med lemnad rättighet för den Statens kassa, som emottoge obligationen, att då beloppet behöfde användas, få detsamma godtgjordt af Riksbanken, som då äfven borde utgifva å obligationen upplupen ränta till inlösningsdagen.» »På Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 169 »På det att denna obligationsutgifning ej må blifva början till beträdande af en bana, som inom vår finansförvaltning efterlemnat lika sorgliga som afskräckande minnen, eller utgifning af riksgäldssedlar till betäckande af Statsbehof, hvartill andra tillgångar för tillfället saknas, så föreslås vidare: att» »minsta valören å nu ifrågavarande obligationer bestämmes till 800 R:dr, hvarförutan tvänne andra valörer fastställas, den ena på 1,000 samt den andra på 2,000 R:dr, äfvensom att dessa valörer utsättas ej blott i Riksdaler utan äfven i motsvarande