Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då tog hans moder tuhundrade silfpenningar, och fick dem till guldsmeden; han gjorde henne ett gjutet beläte; det var sedan i Micha huse. Och den mannen Micha hade så ett guds hus; och han gjorde en lifkjortel, och afgudar, och fyllde enom sinom son handena, att han vardt hans Prester. På den tiden var ingen Konung i Israel, och hvar och en gjorde såsom honom tyckte godt vara. Men en ung man var på den tiden af BethLehem Juda, ibland Juda slägte, och han var en Levit, och var dersammastäds främmande. Men han drog utu BethLehem, Juda stad, till att vandra hvart han kunde; och då han kom på Ephraims berg till Micha hus, på det han skulle hålla sin väg fram, Frågade honom Micha: Hvadan kommer du? Han svarade honom: Jag är en Levit af BethLehem Juda, och vandrar hvart jag kan. Micha sade till honom: Blif när mig, du skall vara min fader, och min Prest; jag vill gifva dig årliga tio silfpenningar, och någor förenämnd kläder, och din födo. Och Leviten gick med honom. Och Leviten tog till att blifva när mannenom; och han höll den unga mannen såsom en son. Och Micha fyllde Levitenom handena, så att han vardt hans Prester, och blef så i Micha huse. Och Micha sade: Nu vet jag, att Herren varder mig godt görandes, efter jag hafver en Levit till Prest. På den tiden var ingen Konung i Israel; och Dans slägte sökte sig en arfvedel, der de måtte bo; ty intill den dagen var ännu ingen arflott fallen för dem ibland Israels slägter. Och Dans barn sände utaf sitt slägte och sina landsändar fem höfvitsmän, stridsamma män, ifrå Zorga och Esthaol, till att bespeja landet, och ransaka om det, och sade till dem: Går åstad, och bespejer landet; och de kommo uppå Ephraims berg till Micha hus, och blefvo der öfver nattene.
Jag är öfvertygad om, att de offentliga och kommunala myndigheter, nemi. konsistorier och skolstyrelser m m., hvilka hafva upsigt öfver det allmänna undervisningsverket, icke lärer underlåta att tillse, det sundhet och renlighet iakttagas i skolorna samt att för öfrigt ordning och skick derstädes vidmaklhålles På grund af hvad jag nu i största korthet haft äran anföra, anhåller jag för min del, alt R. o. Ad. behagade afslå ifrågavande förslag till underd. skrifvelse, såsom olämpligt och obehöflig!. Hr Ekströmer, Carl Johan: Lika med den talare, som först i denna fråga sig yttrade, anhåller jag om bifall till ifrågavar:de Betänk., med uteslutande af de sista raderne uti 2:dra punkten. Jag torde ej behöfva alt inför R. o. Ad. ingå i en vidlyftig utveckling af de många skäl, hvilka tala för vigten af skol-lokalernas hehöriga anordning, och det stora inflytande denna utöfvar på skolbarnens, så väl fysiska som moraliska utbildning; ty jag är öfvertygad, att numera ingen, åtminstone inom detta rum, nekar denna ovedersägliga sanning. En af de första och enklaste satser i läran om lifvet, är den att tillräcklig tillgång på ren luft, duglig för andedrägten, och den deraf beroende blodberedningen, utgör ett nödvändigt vilkor för helsa och kraft; men det är derjemte ett lika säkert erfarenhetsrön, att behofvet af sådan luft är proportionaliter större, för yngre än för äldre menniskor, eller med andra ord, att ett fortsatt vistande i en oren, för respirationen, mindre tjenlig luft, verkar skadligare på barn än på fullväxta och gamla. Hvarifrån härleder sig väl den stora morlalileten inom barnhus, hvilken är så betydlig, att man anser såsom ett lyckligt resultat, om endast 25 å 30 proc. af de derstädes intagna barn dö under första lefnadsårel?
Sonen den förstfödde, den älsklige, ridderlige ynglingen, som ännu stod trogen och fri vid sin konungs sida, äfven han drogs in i den härjande hvirfveln, och ett våldsamt, blodigt slag krossade modershjertat på samma gång, som det drabbade sonens hufvud; och nu sjönk modren tillsammans för slaget. Och dock skulle hon nås af nya sorger. Äfven till fångarna hade burits sägner om gräsliga mord, som åter förestodo. Ännu mera blod skulle gjutas, ännu flere ädla hufvuden falla. Just i dag skulle ett nytt blodbad anställas på Linköpings torg. De flesta af de dömda voro anförvandter och vänner till de fångna fruntimren. Af deras hustrur voro flera fru Ebbas nära vänner och bekanta. Fru Ebba satt i ett hörn af rummet. Stundom for som en skälfning öfver hela hennes kropp. Vid hennes fötter satt på en pall hennes dotter Karin. Äfven hon var stilla, försjunken i tankar; men nu utbrast hon utan någon yttre anledning i klagan, så djup och skärande, att Hebla flydde ut i det yttre rummet, för att, äfven hon, der i tysthet få gråta. Äfven hennes unga hjerta hade lärt sig känna sorgens bitterhet denna tid, men i dag framkallades hennes tårar oftast af tanken på hennes vän och lekkamrat, Peder Banér, hvars far var dömd, att denna dag gå till döden. Och så grep henne den tanken, att kanske just i detta ögonblick hans hufvud föll för bilan. Då betäckte hon bäfvande ögonen med sina händer och hastade åter in, för att i sin mors och systers närhet känna sig mindre hemsk till mods. Mildt lade fru Ebba sin hand på Karins lockar. Det unga hufvudet sjönk ned på modrens knä, der hon dolde sitt ansigte, under det hon ännu skakades af konvulsiviska snyftningar. Just nu hade äfven Sigrid anländt, med sin följeslagare.
Betänkandet i denna del, återremitterades; Bleckslagar-arbeten, ej specificerade, olackerade, lackerade: Ståndet ansåg det böra förblifva vid nuvarande Tull-taxa; Blodiglar, J Blommor, \ Betänkandet bifölls; Borstar, ) Broderade arbeten, andra slag: Nuvarande Tull-taxa bibehölls; Broderduk, Marle och Stramaille: Betänkandet bifölls; Alabaster, arbetad, ej specificerad: Bark-, Ek-, Bilder andra s 13(r | Betänkandet bifölls; 512 Prot.-Utdrag, den 11 Januari 1840 - Böcker: Betänkandet biföll:, med den förändring, att näst efter orden: £ Finland tilläggas dessa: "Finska Original-arbeten”. Den 11 Januari. S. D. Fortsattes föredragning af Bevillnings-Utsko. tets betänkande, N:o 12, angående Tull-bevillningen. Härvid förekommo tillstyrkta bestämmelser å nedannämnde vardal lik lar: Caffe: Nuvarande Tull-taxa bibebölls; \ betänkandet bifölls; Coeffurer j J Conserver, hermetiskt slutna, ellar lufttäta kärl, med deri förvarade inkokta ätbara varor: Betänkandet gillades, med tillägg i rubriken för denna artikel al orden: ”omslaget inberäknadl”; Filar: En införseltull af 12 sk. per skålpund bestämdes; Filklofva: Pröfningen uppsköts; Fisk: Strömming: Nuvarande Tull-taxa bibehölls; Fransar, Galoner och Snören: Förslaget, att i rubriken bör tilläggas Artikeln: Gramaner, gillades; den förändring i rubriken, enligt nuvarande Tull-taxa, beslöts, att uttrycket: heloch halfsiden skall införas, i stället för ordet: silkes; och i öfrigt bibehölls, för denna artikel, nuvarande Tull-taxa; G-: xåmullV } Betänkandet hifölh’ — Kardulls: Pröfningen uppskjöts; — Linne.
Emot l:sta punkten, angående Östra stambanan: af Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Ostergötlands län: “Vid sistlidna riksdag beslöto Rikets Ständer att, “till påbörjande af Östra stambanan från Katrineholm öfver Norrköping och Linköping vester om sjön Sommen till trakten af Nässjö“, anslå det för anläggningen af sträckan emellan Katrineholm och Norrköping erforderliga belopp af 4,030,000 R:dr Ront. Arbetet å denna del af stambanan har nu så framskridit att detsamma blifver afslutadt till Norrköping under loppet af innevarande års sommar. För att icke genom ett afbrott af det sålunda påbörjade arbetet å denna stambana förorsaka en större statsekonomisk förlust hafva enskilde motionärer vid innevarande riksdag begärt ett ytterligare anslag af 500,000 R:dr till fortsättning af bananläggningen från Norrköping till Linköping, hvartill Stats-Utskottet likväl afgifvit ett afstyrkande utlåtande, stödjande sig ensamt vid den grundsatsen, “att den summa, som vid innevarande riksdag må till jernvägsarbetcn och dermed sammanhängande behof anslås, bör i möjligaste måtto inskränkas41. Utan att vilja bestrida det en inskränkning i anslagsväg, äfven i fråga om våra kommunikationer, nu är af nödig omtanka föreskrifven, torde likväl vara lika beböfligt tillse det icke inskränkningarne sträcka sig ända derhän, att en påtaglig misshushållning i det stora hela derigenom föranledes. Men framför allt, och i samma mån som Statens anslag och bidrag till kommunikationernas fortgående utveckling måste inskränkas, fordras en systematisk och opartisk iakttagelse vid anordningen af för ändamålet tillgängliga medel, för att minsta möjliga rubbning i redan uppgjorda och bestämda planer må kunna ske samt förlustbringande afbrott i påbörjade arbeten undvikas. Huruvida nu Stats-Utskottets förevarande förslag till användning af de medel, som Utskottet ansett sig böra af nödig omtanka begränsa till ett ringare belopp, utmärker ett fullt rättvist och statsekonomiskt välberäknadt afvägande af hvad, som i sådant afseende bör gifva företräde åt det ena eller andra föremålet för delaktighet af statsmedel, — är en sak, som åtminstone torde behöfva något närmare granskas; och jag tillåter mig att i sådant afseende fästa uppmärksamhet på följande.
Vi ha citerat en utländsk krigshistoriker, af hvilkens framställning * det framgår, att allt tal om » eröfring » är gripet ur luften. Att tala derom är att tala om » hvad som möjligen kunnat hända », som det heter i komedien. Det är ju äfven sjelfklart, att om något slags tillstymmelse till » eröfring » hade varit, skulle Karl Johan och svenskame omöjligen ha funnit sig föranlåtna att den 7 Augusti erbjuda hvad de så bestämdt af böjde den 21 Juli. Vi tro att en dansk tidning, som med anledning af sistlidne unionsdag innehöll en ledande artikel om förhållandena, har slagit hufvudet på spiken, då den inleder artikeln med följande ord: » Omständigheternas makt påtvingade 1814 Sverige och Norge enunion. Sverige ansåg sig ha statsrättsligt anspråk på att taga det af Fredrik VI afträdda landet såsom provins, medan Norge ansåg sig ha rätt att betrakta Kielerfreden såsom utgångspunkten för en ny aera, under hvilken norrmännen skapade sig ett sjelfständigt rike med egen konung. Ingen af parterna mäktade sätta sin vilja igenom, men man nöjde sig med en kompromiss ». Att situationen å båda sidorna verkligen var såsom här framstäld framgår äfven tydligt nog af de förhandlingar som försiggingo meilan urtima stortinget och Karl XIII: s kommissarier angående de till följd af unionen nödvändiga ändringarne i Eidsvoldsgrundlagen. Det visade sig att norrmännen mycket hårdnackadt höllo på sin uppfattning, på samma gång som Karl Johan hade en ängslig hast med att få saken afgjord och oupphörligt ålade kommissarierna att gifva efter i allt som ej var alldeles oundgängligt nödvändigt for unionen. Om nu sålunda norrmännen enligt historiens vitnes-börd måste afvisa talet om eröfring och om en tacksamhetsskuld, som på grund häraf hos dem borde härleda sig från svenskarnes högsinthet vid unionens upprättelse, så finna de sig likväl stå i stor tacksamhetsskuld till svenskarne för godt broderskap under 71 år. Men vi för vår del tro dock, att man i politiken ej för mycket bör inblanda känslor, dessa vare nu vänliga eller ovänliga.
Kyrka, annat än uti menniskans fåkunniga imagination, så kunde det likväl sättas i fråga, huruvida man bade rätt till ett dylikt förfarande; än mera huru det i längden skulle kunna verkställas; men, då det nu är oemotsägligen gifvet, att Statens flesta medlemmar endast till namnet tillhöra Kyrkan, hvilken yttre bekännelse de för öfrigt antagit, så blir Staten alltid absolut obefogad att göra sig till förmyndare öfver dess medlemmars bekännelse och förhållanden i andligt afs:de. Den Kongl. Proposm, som till sin idée är fullkomligen sann, har likväl stött på tvenne klippor, hvardera tillhörande tidens begge motsatta partier. Den ena är det, i afs:de på saken, begreppsvidriga och säkerligen för en större del af Svenska Folket med skäl förhatliga ordet religions-frihet. Den andra är stadgandet af böter och fängelse lör lärosatsers utspridande, genom tal eller skrift. — Den första af dessa: namnet religions-frihet, vet jag anses af föga betydenhet, mea jag tror mig här hafva visat, att detta namn såsom innebärande en lögn, är af ganska stor betydelse. — Och när en sanning skall framställas bör icke en lögn stå som skylt derför. En" titel, eller öfverskrift är icke något likgiltigt, den bör naturligtvis stå i öfverensstämmelse med det, hvaröfver den sättes. Detta är likväl ingalunda förhållandet med ordet religions-frihet och den Kongl. Proposrn. Att ett annat ord, eller uttryck måtte blifva begagnadt, som titel för densamma, är således åtminstone önskvärd t. Den andra stötestenen var, som sagt är, stadgandet om höler och fängelse. Äfven härom har jag redan visat hvad Guds Ord gifver vid handen. Och jag vågar upmana hvem som helst att försöka visa ett enda ställe i Detta Heliga Ord, som kan läggas till grund för ett sådant förfarande: att tvinga menniskor att, antingen absolut tiga; eller om de tala och skrifva i andliga ämnen, enl. sin öfvertygelse, att de då skola vara förfallna till egendoms, eller kroppsligt straff.
Skola deremot penningar uplänas til Ilgviciei-inäcaf fordringar, hwffka omedelbarligen emot Riksgälds-Lontniret8 obliZLnouer stulle kunna omfattas, sa komnrer Staten ar befwäras med ranta sä wal för det Uplänte cÄpäulot, som ä faMtelige ^sversnteurerNL8 fordringar, intil deft ligviäsn kan företagas, helst det icke ar werkställbart, at i samma män pen - Den 29 Mars. e. m. 129; penningar genom Län inflyta, dermed döda l-evs rLnteurern68 fordringar til motfwarande belopp. Dä innehafware af lika beskaffade inwisnin gar böra njura lika ratt, fä ar den ena icke gyn nas med betalning framför den andra, blifwer häraf en nödwändig följd, at den Summa stall wara i beredskap, som erfordras til l-gvicleranclo af de pä en och samma gang förfallne inwisningar, förr an nägon utbetalning kan kungöras. Men under det en sädan bond genom upiänte medel hopsamlas, löper räntan sa wäl ä de uptagne medlen, som ä hela Summan a beveranteurerneg fordringar; hwaremor räntan genast kommer at uphöra a sa» dane I.everanteurer8 fordringar, hwilka omedelbarligen förwandlas uti Stats-Län. Uti io Art. 10 §. stadgas, at nägra befluc ej fä fattas, dä Fullmägtig för elvera af de fyra Riks-Stälchen icke är tilftädes. Dä Ofwerstyrelfen af Riksgälds-Werket ar en omedelbarlig emanation ifrån Riksens Högloft. Ständer, hwilka icke wid nägot tilfälle kunna representerL!-, Utan genom Medlemmar af alla fyra Riks-Ständen, sä stulle ofwanberörde stadgande synas öfwerflödigt.
» Ty visst är, » sä- ger en högsinnad fosterlandsvän, » att om ej fosterlandskärlekens heliga eld vaknar hos den, som är i tillfälle att se sig omkring i vårt härliga land, då kan intet väcka den till lifs. » Bär vandringslusten sedan öfver land och haf, så kommer dock mannen åter, när hemlandet behöfver honom, ty det är som en mild röst då sporde: » Hvar är din plats? » Ja — äfven om hans arm ej alls behöfs — han längtar dock hem, den trötte vandringsmannen, ty han vill hvila i den svenska mullen. Detta skola vi kvinnor verka i hemmen för svenskhet. Cristel. Misstämning. Skiss för Idun. •yWace häradshöfdingen tog trapporna i några la) få skutt och stod så utanför sin tamburdörr, där den blanka messingsplåten med hans eget välkända namn glänste honom till mötes. Den hade suttit där blott några veckor och hade ännu nyhetens behag. För öfrigt var den, så att säga, ett sigill på det konvolut som förvarade det käraste han ägde här i världen — hans egen lilla hustru, som nu väntade honom i det förtjusande hemmet, där allting, liksom messingsplåten, ännu var nytt och glänsande. Men ingenting öfverträffade dock i glans hans Annies ögon, när hon välkomnade honom i tamburen, sedan de tillbragt den långa formiddagen hvar for sig; han på sitt ämbetsrum, hon sysslande i hemmet. Och hvad middagen sedan smakade bra på tu man hand med henne! I dag skulle han riktigt öfverraska henne, ty han kom en hel kvart tidigare än vanligt. Med sin egen nyckel skulle han hjälpa sig in, tyst som en råtta, och sedan njuta af att se, hur glad hon skulle bli öfver att få honom hem så oväntadt tidigt. Men hvar finnes då nyckeln? Alla fickor undersöktes. Så harmligt, just i dag hade han glömt att taga den med sig. Nå, så får man då finna sig i att ringa på. Ett häftigt tryck på ringklockan, som svarar med ett ljudeligt klingande. Endast husets herre eller tidningspojken vågar ringa på detta imperatoriska sätt, och det är svårt att afgöra, hvem af dem som plägar vara otåligast. Han lyssnade.
267, A. 272. — att biträda Bonde-Ståndets beslut i afseende å 5:tei punkten af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel: VI. 419, A. 420. — att förena sig i Bonde-Ståndets beslut i afseende å Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 29, i anledning af motion om upphälvande eller förändrad reglering af klockares brefbärings-skvldighet: VII. 95, A. 95. att förena sig i det af Bonde-Ståndet beslutade tillägg till Usta momentet 5:te §:n af den i Banko-Utskottets Memorial N:o 72 föreslagna instruktion för Rikets Ständers Banko-Utskott vid nästa Riksdag: VII. 95, 98, 136, A. 136. — att biträda Bonde-Ståndets beslut i afseende å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 185, i anledning af väckt motion om fortfarande anslag för Kamereraren Garl Sandberg: VII. 119, 137, A. 137. — att förena sig i Bonde-Ståndets beslut öfver Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 39, i anledning af motioner om förändrade stadganden i afseende å frejde-betvg: VII. 239, 247, A. 248. Inblandning, befälets, vid afslutande af kontrakt mellan rotehållare och soldat, i anledning af väckt motion om förbud deremot: B. I. 574; II. 5, A, 5. Inbördes testamente: se Testamente. Indalds tingslag i Medelpad, i anledning af väckt motion om ersättning af statsmedel för upprätthållandet af nya gästgifverioch skjutsrättare-befattningar inom nämnde tingslag: B. III. 629, 634, A. 634.
skulle, jemlikt 5 kap. 4 § Straffbalken och Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, tjugusju dagar i fängelse vid valten och bröd hållas. Utvisande fånglistorna ifrån länshäktet i Mariestad , att de sakfällde undergått, jemte uppenbara kyrkopliklen, de sålunda dem ådömda fängelsestraff, Peter Svensson i November och December månader 1841 och Johannes Samuelsson ifrån den 19 Februari till den 18 Mars 1842, och att den sistnämnde sedermera blifvit tili fästningen afförd. Yid skärskådan af Rådstufvurältens domslut i denna sak visade sig tydligt, att Rådstufvurätten för en hvar af de sakfällde, förfallne till straff för verkstäldt inbrott, derjemte stadgat och tillämpat den genom Kongl. Förordningen den 9 December 1756, för olofligt innehafvande af dyrkar, lika med första gången inbrott utsatta bestraffning, hvilket, efter min tanka, var uppenbarligen stridande emot lag. Grunderna lör denna tanka finnas fullständigt utvecklade uti min under den 18 November 1840 till advokatfiskals-embetet i Kongl. Götha Hofrätt aflåtna skrifvelse, hvarigenom, med anmärkning vid Wadsbo Häradsrätts den 14 Juni 1839 meddelade, i lika måtto olagliga beslut, det åtal emot vederbörande domhafvande blifvit förordnadt, och af bemälda embete sedermera utfördt, som Kongl. Hofrätten genom dess utslag den 22 Juli 1841 pröfva t och afgjort. *)
Stadens inkomst af spritdryckers försäljning användes till fattigvården. Antalet af dem, som i Strömstad idkat handel och rörelse, utgjorde: Handlaude. H“d.ds' HandtverksGesäller. Göteborgs och Bolins län. Strömstad. 53 Bevillning en till Staten utgjorde: För handel. För handtverk. åren 1831—1850 i medeltal 281 R:dr 30 öre. 97 R:dr 40 öre. år 1855 269 » 25 » 121 » 87 » » 1860 250 » 50 » 168 » 25 » Staden har ett lägre Elementarläroverk med 2 lärare, jemte särskilde lärare i gymnastik, ritning och sång, en folkskola med en lärare, samt 4 enskilda barnskolor. Läkarevården besörjes af en Stadsläkare jemte den i orten stationerade Provinsialläkaren. Den först nämnde är tillika anställd såsom läkare vid stadens brunnsoch badinrättningar, hvilka fortfarande åtnjutit allmänhetens förtroende och beredt en icke oväsendtlig tillökning i stadens näringsutvägar. Fattigvården bekostas hufvudsakligen genom stadens inkomst af bränvinsförsäljningsskatten, räntorna af fattigkassans kapitalfond m. m. Om denna kommunalförvaltning äfvensom om den i staden befintliga sparbanksinrättnings verksamhet lemna bifogade tabeller (N:is 12 och 13) närmare kännedom. Stadens hamn har genom fortskyndade byggnadsarbeten blifvit försatt i fullt ändamålsenligt skick. Kostnaden härför är med stadens egna medel bestridd, utan annat understöd än ett vid 1857 års riksdag bevil]adt statslån å 15,000 R:dr. Stadens alla byggnader äro med endast ett undantag uppförde af träd. De äro brandförsäkrade i städernas allmänna brandstodsbolag i Stockholm. Staden tillhöriga fartyg försäkras deremot vanligen i utländska försäkringsbolag. Göteborg å Landskansliet den 30 April 1862. OL. IM. FÅHRAEUS. C. M. Tilly. Henr. Westin. 54 Tab. N:o 1. Göteborgs och Bohus län. Den 31 December enligt Enligt de mantalslängden som upprättats vid slutet af motstående år.
Maj t i nåder besvarad, återvände Herr Grefven och Landt Marskalken jemte de af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, som i Deputationen deltagit klockan tre qvart till 2 eftermiddagen till Riddarhuset. Herr Grefven oeh Landt-Marskalken till-' kännagaf, att ett exemplar af Kongl. Maj:ts Nådiga svar till Deputationen blifvit till Herr Den i5 Mart ii. Landt-Marskalken i nåder öfverlemnadt, samt hemställde om icke detsamma huge dagens Protocoll intagas. Bifölls. r* Högstberörde Nådiga Tal upplåstesjgderefter så lydande: Den afsky som Rikets Ständer och hvarje dass af medborgare enhälligt yttrat vid första underrättelsen om de anslag, som illviljan och skadebegåret sökt att bereda emot Mig och Mitt Hus, lernnar Mig en rik vedergällning för det intryck, Jag deraf erfarit. Med rörelse ser Jag ömbuden för ett ädelt och troget Folk täfla att sluta sig till Mig,*'ej derföre att Jag tror mig kunna vara blottställd för någon fara, på hvars verklighet Jag ej vill fästa någon tro, men emedan denna allmänna känsla hos Eder, ett sannt kännetecken på allt hvad kärleken för Fäderneslandet innebår mäst högtidligt och vördnadsbjudande, skall i de främmande folkslagens ögon, anses som ett insegel på heigden af Edra rättigheter’, på orubbllghe-' ten af Eder StatsFÖrfatlning och på det fi;i» och enstämmiga val, som följde på den. Frihetens bestånd Rråfver en förening af Vår vilja och en fortsättning af Vår kraft. De Nationer vinna sällan någon förkofran, der icke Regenten och Folket åro genom inbördes öfvertygelse och interesse förenade. Regentens 43S Den 15 Martti. åra återstrålar på Nationen, lika som Nationens sällhet blir en delaktighet af Hans. Jag har redan bevisat Eder, att Jag endast andas och lefver för Folket, och Jag åger visshet att göra det sjelfständigt och aktadt utom oss, då hvarje Medborgare vill det med Mig.
Uti en hos Preste-ståndet väckt och till Stats-utskottet remitterad motion har herr biskop Bruhn föreslagit, att den i Götheborg inrättade s. k. Chalmerska slöjd-skolan, hvars årliga disponibla tillgångar utgjordes dels af årsinkomsten, 3,166 r:dr 32 sk., utaf stiftarens donerade fond, dels ett stats-anslag af 4,000 r:dr, eller tillsammans 7,166 r.dr 32 sk., måtte få sig af allmänna medel tillagdt ett ytterligare bidrag af 2,000 r.dr för året, på det att såmedelst utväg kunde beredas för en af behofvet påkallad förhöjning i föreståndarens och lärarnes aflöning, äfvensom för laboratorii utvidgning, modellarbetens verkställande, kemiska och fysiska apparaters och instrumenters anskaffning, m. m.