Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ve af de skäl, som grundlagt förra Utlakandet, förblis wik i den tankan, akt Carackerer mä med sadan afgift beläggas, som dek nytzbcrörde förstaget ukwisar; men Utsi ottetS öfrige Ledamöter lwärtom, med bestridande häraf onsedk att Caraccerer, såsom wedermann af Kongl Majstö Nåd och ukdelte kill uppmuntran eller belöning för trogne kjsnsi.r emot Konung och Fosterland, icke borde med någon ärlig afgift betungas, och hwilken, sädan den bliswit förcsiagen, more dcstomer obillig och härd,som den icke skulle drabbade förmögnare, som ukgöra MarimiBewillning Utan endast dem sam änäaga Miäimi-afgist, och hwilko fuargre borLs lindrig w?tzrpfaraS. I 2Zs Den 5 Januari!. stende harM och da desiukom dels någon serdeles tillökning i statens inkomst genom i frägasakks afgift icke kan päräknas, da de derifrån undantagas, sem fält en grådö högre Carackere an deras tjenst medförer, och dess för Taxeringsman»»; blifwer swart, att pröfwa kill hwilken grad en sadan Persons undsängne Tirtci kunde räknas, hafwa sistnämde Ledamöter asstvrkdt, all Bewillning a Carackerer, och endast trott i Bewillmngsförordningen böra inflyta, att Caracreri. cerade Personer, som ef haswa någon inkomst, Tjenst eller Näring, böra taxeras lika med obemediade StåndsPersoner. ÄZid härvfwer innom Urstottec för sig gängen wettring, har Hederwärda Bonde,Skandet fast, stäldt den utsatte Bewillningen a Carackerer, och Wälloft. Borgare.Skandet sä wäl som Högrvördige Prcste.Ständck, stadnadt härom hwar för sig i paria woka, men Högloft.
Rikets Ständers hus, förhöjd brandförsäkring å — 4 1 61 7 b. 12 ålars b. 12 Mars b, 10 Mars b. 8 Mars Rihs-arkivets hus, inteckningar uti — 4 1 61 9 b. 12 .Mars b. 12 Mars b. 10 Mars b. 8 Mars Riksdag, om dagen för bojan af nasta lagtima — 10 2 7 — b. 21 Maj b. 21 Maj b. 21 Maj b. 21 Maj 62 Riksdags-arkiv, stadgar derför — 4 1 6 — b. 25 Dec. b. 28 Dec. b. 28 Dec. b. 28 Dec. » anslag derför — 4 1 107 — b. 16 April b. 17 April b. 16 April b. 12 April Riksdags-Beslutet 10 1 » örn införande deri af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer om åtskilliga vid sista Riksdag föreslagne lagförändringar (införd under M 3 i 1 Sami. 1 Afdelning.) 10 2 5 5 a. a. 50 Dec. a. a. 28 Dec. a. a. 4 Jan. a.a. 30 Dec. » om tillägg i ätskillige §§ . 10 2 16 — b. 29 Aug. b. 27 Aug. b. 28 Aug. b. 28 Aug. Riksdags-koslnader, om bestridande af 4 1 4 b. 25 Dec. b. 21 Dec. b. 25 Dec. b. 25 Dec. 1 » Landfmarskalkens och Talmännens . 4 1 5 b. 25 Dec. b. 21 Dec. b. 25 Dec. b. 23 Dec. » arfvoden för utbetalning deraf, samt granskning af räkningar och reqvisitioner derå 4 1 59 — b. 5 Mars b. 5 Mars b. 5 Mars b. 8 Mars » om förminskande deraf . 4 1 41 — b. 19 Febr. b. 15 Febr. b. 15 Febr. b. 15 Febr. Riksdags-Ordning, förslag till ny, se Representationsförslag.
Det torde ock icke böra förbises, att det nuvarande redövisningssättet, som iakttagits alltifrån Kongl. Mynt-reglementets utfärdande år 1836 utan ringaste anmärkning, allt hittills blifvit så väl af Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt, som af Rikets Ständers Herrar Revisorer godkändt. Stockholm den 20 Januari 1848. J. A. Grandinson. A. G. Berndes. 294 — Myntoch Kontroll Kamrerarens utlåtandes i anledning af Rikets Ständers Revisorers vid granskningen af Stats-verkets räkenskaper för åren 1844 0C^L 1845, gjorda anmärkningar vid räkenskaperna för Kontrollverket. Ehuru Herrar Revisorer i sin Berättelse icke tillkännagifvit uti hvilkendera af Kongl. Kontroll-verkets hufvudböcker, antingen den for Stockholms stad, eller den för landsorterna, de anmärkta, men ej specificerade ”åtskilliga summeringsfel” skulle förefinnas, har jag all anledning förmoda, att deli sednare afses. Då jag, efter granskning, icke kunnat taga reda på dessa fcl, må det tillåtas mig att utur denna hufvudbok uppgifva följande förhållande, som torde kunna lemna ledning för bedömmandet: Debet upptager: 5 Enkel afgift för 12,015 ^ qvintin guld ä 5 sk dito 114,347i lod silfver ä 1 sk. 4 rst. } 4,684. 43.7. afgift för 12,325 U. tenn å 1 sk Dubbel afgift för guld och silfver 27: » 9- Vederbörandes i Laholm fordran till näst afgifvande räkning, antecknad vid samma stad, 1: 10. —. I Credit åter finnes affördt: Magistrat-arfvode . 1562: 34. 8. Postporto 83: 40. —. Lefvereringar till Ränterierna 3,065: 36. 4. Laholm fordran från 1843, anteknad vid samma stad, , 39. 4.
Det måste göras till UnderDomarens egen fördel, liksom det är de rättsökandes, att bringa en tvist till slut. För slutliga Utslaget bör bestämmas en högre lösen, men för öfriga prot:n en så ringa, att Domaren må deri finna sig upmanad att undvika upskof och genom bemödande att genast vid början af rättegången sätta sig in uti saken, tillvägabringa utredning och slut deri. Detta skulle kunna vinnas genom den ringa förändring att lösen för prot. bestämdes till allenast hälften mot don nu stadgade eller rättade till 1 R:dr r:mt för första och 50 Öre för öfrige arken; men deremot för slutliga Utslaget eller Domen stadgades serskildt lösen af t. ex. 2 R:dr r:mt, utöfver och jemte den för prot:t, efter arktalet, utgående. Enär de fleste skuldfordringsärenden kunna afslutas redan vid första rättegångs-tillfället eller åtminstone vid det andra, blott Domaren hinner invänja parterne att iakttaga lagens föreskrift att komma beredda till Domstolen, så skulle Domrarne eller Expeditions-hafvanderne genom tillägget af lösen för Utslaget erhålla full ersättning för förlusten af den för de öfverflödiga upskofsprot. — För Allmänheten vore vinsten att i st. f. att 5 å 10 gånger behöfva iakttaga inställelse, få sitt ärende afslutadt på en eller två gånger, vara omätlig. I stöd af'hvad jag sålunda haft äran anföra, vågar jag vördsammast föreslå, att R. Höglofl. St:r för deras del besluta och hos K. M. göra underd. framställning om de förändringar i Förordnm ang:de Expeditions-lösen d. 30 Nov. 1855, att lösen vid UnderRättine måtte sålunda bestämmas, dock att Svarande Part, som utbegär Utslag, bör erlägga samma lösen som Kärande: För prot. i rättegångsmål och ang:de förordnande för förmyndare, första arken ... 1 R:dr r.-mt. För hvarje af de öfriga arken 50 Öre »
Rätts pröfning, bör försäkra sin vederpart, att denne ej skall blifva lidande genom sakens fullföljd, när dertill ej är skäl; och om detta ändamål uppnåddes, så kunde föreskrifterna hafva skäl för sig. Men utom det att ifrågavarande borgen i allmänhet ej torde kunna göras gällande i fråga om annat än blifvande rättegångskostnad och således icke innebär någon säkerhet för den tappandes fortfarande förmåga att kunna fullgöra Underrätts eller Hofrätts dom, i hvad den gått honom emot, lärer det älven kunna anses vara genom erfarenheten ådagalagdt, att sällan, om ens någonsin, talan blifvit på grund af borgen för kostnad och skada förd emot löftesmännen, och att följaktligen iakttagandet af de i detta hänseende meddelade föreskrifter nedsjunkit till en tom formalitet. I afseende på den borgen, sorn i vademål ställes, bör särskildt anmärkas, att, under det rättegångsordningen i öfrigt tillgodosett den fattiges rätt och befriat honom från de prestanda, som han i anseende till sin fattigdom ej kan fullgöra, detta icke iakttagits i omförmälda fall, der skyldigheten att ställa borgen gäller lika för den rike och den fattige, men för den sednare kan utgöra ett verkligt hinder att fullfölja sin sak. Då lagen fordrar, att andra personer skola åtaga sig ansvaret för förbindelser, som klaganden sjelf icke kan fullgöra, tvingas han i sjelfva verket att antingen tigga om deras understöd eller att gifva sin sak förlorad. I revisionssaker kan väl, enligt 30 Kap. 6 § Rättegångs-Balken, den som ej har egendom till Tvåhundrafemtio Riksdalers värde blifva fri från skyldigheten att ställa borgen för kostnad och skada; men i detta fall skall han antingen ställa borgen för sin person eller ock behandlas såsom en brottsling och sitta i häkte till sakens slut. Såvida icke den mindre förmögne alltid skall vara i fara att utestängas från begagnandet af den vigtiga rättegångsförmånen att få sin sak pröfvad af de högre instanserna, borde föreskriften göras vilkorlig, så att borgen^ ej fordrades af den, hvars förmögenhetstillstånd försvårade anskaffandet deraf; men då förfelades också hela ändamålet med borgen, emedan den funnes, der en sådan säkerhet ej vore af nöden, och saknades just der den behöfdes.
Det är gifvet alt, såvida man vill hafva någon sådan ändring af grundlagen, att den för fram - 130 Den ii Maj. tiden skulle tillåta votering der icke fulla antalet af ledamöter uti ett förstärkt Ulsk. varit tillstädes, såvida man vill hafva en sådan förändring eller förklaring, säger jag, så är det onekligen Coust.Utsk., som derom bör inkomma med förslag; men livad den nu förevarande frågan beträffar, så kan den icke under någon form komma under Coust.Utsk:s handläggning annorlunda, un till följd af vägrad propos. från Talmännens sida, och af Ståndet fortsatt yrkande derpå. Således måste i alla fall denna fråga ytterst komma att afgöras af Stånden, och jag fortsätter mitt yrkande att R. o. Ad. måtte lagga förstärkta StatsUtsk:s mern. lill handlingarna, med undantag af hvad som rörer voteringen öfver den i5g punkten. Hr Rosenblad: Visserligen har Frih. Cederström rätt deruti, att det var en irring af Hr von Hartmansdorff, då lian ansåg att den förra tullen på de förtenta plåtarna skulle komma alt qvarstå, så framt derigenom alt två Stånd stannade emot två, i fråga om voteringens gilltighet, förstärkta StatsUlsk:s beslut i sjelfva saken blefve en nullitet. Jag tror icke att så kan få tillgå, utan att R. St. ovillkorligen mäste fatta ett beslut i sjelfva saken på ett eller annat sätt. Vid delta tillfälle är det i alla fall af mindre vigt, hvilken tullbestämmelse som kan komma ali fastställas, emedan i värsta fallet den utvägen återstår för K. M. alt bevilja tullfrihet vid utförsel af de förtenta plåtarna; men jag liar egentligen begärt ordet för att till prof. anmäla min protest emot det i min tanke både obehöriga och olämpliga uti den apostrofering, som man bär tillåtit sig mot en namngifven person och ledamot af det förstärkta StatsUlskottet. Sådana personliga anfall äro alltid oriktiga; men helt annat är att afgifva sina omdömen uti sak.
So Justering. ■— Stats-Rådets, om fulländad granskning af. Se Stats-Rådets protocoller. Protocollerne, de vid Riksdagens slut icke uppsatte, om justering af. VI. Protocolls-Utdrag, angående befrielse från utlösande af vissa, vid Härads-Rätterne. III. B. 8o4- IV. A. 70. P. U. 117. E. 293. Publicite'. Se Offentlighet. Påhlman, Otto Fredrik, rörande inom Borgare-Ståndet uppkommit missnöje i anledning af ett dess yttrande. II. 671. III. 28. 44. P. U. 63. utsedd till ledamot af Talmans-Beredningen. I. Q. Q vantens, von, Carl, yttranden. II. 279. III. 146. 147. 4'9- Qvarnar, om skyldighet för, att deltaga i väghållning. P. U. 797• — Sågoch Mjöl-, angående räntan af, samt rättighet att anlägga husbehof?-. II. B. 34i. A. 6i3. Qvarntullen af Stockholms Stad, angående. V. B. 1153. B. 1154- A. 1249. A. i25i. P. U. 1263. P. U. ra64‘. VI. E. 53. R. Rayalins, von, Johan Wilhelm, Friherre, yttrande. I. 126. — —• Salomon, Friherre, yttrande. Realisation. Se Speciemynt. Recognitions-skogarne, angående försäljning af. III. 590. 681. 736. V. B. 53o. A. 610. Redovisning, angående, för 1808 och 1809 års räkenskaper och uppbörd. III. 691. VI. B. 55. A. 108. P. U. 43. /•jj/ 84 Redovisning, angående för öfverskotten å inkomst-titlarne* saint subsidierne. V. 851. VI.
Folkvisan började tystna; de nya lärosätena hade ej ännu hunnit uppblomstra; de få lärda hade fått sina studier och sympatier från utlandet. Då föddes »på den första morgonstund, när solen uppgått i östern samt konstellationerna Herkules och Lyran dominerade horisonten», Stjernhjelm. Han är en typ af nordens ande, som känner sig hugstor till allt, men saknar mognad att genomföra allt. Han är tillika »en stor och glad svensk själ» midt i en för Sverige lysande period, hvars historia då just liknade denna nordens ande. Stjernhjelm är representanten för det då varande svenska folklynnet och har i sin själ egt begynnelsen till allt, hvad som de olika kulturriktningarne hos oss strax efter honom utbildade. Man har sagt, att han ensam utgör en hel akademi. Vi kunna ej här tala om hans hundra skrifter i alla möjliga ämnen, ej om hans nyplatoniserande, med någon kabbalistik bemängda filosofi, ej heller om hans geometriska, juridiska och språkkomparativa arbeten. Dock i hans »Svea och Göta Måles Fatebur» framlyser öfvertygelsen om, att vårt språk var gotiskans stammoder och det äldsta på jorden, hvilken tanke en gång skulle frambringa Rudbecks »Atlantica». Han var i aktningen för våra minnesmärken en vägledare för Verelius och Peringsköld. Detta herrliga språk skulle nu af honom föras tillbaka till sin ursprungliga renhet och rikedom. Det skulle i böjlighet och gratie uppfostras till de antika och italienska språkens vederlike. Muserna skulle ändtligen lära sig dikta och spela på svenska. Denna ifver gjorde honom omsider till skald och till fader för hela vår efterföljande poesi. Det låg i sakens natur, att det nya företaget förnämligast skulle afse formen, ty just detta behöfdes i första rummet. Han använde sålunda med stor förtjenst och framgång de antika rytmernas konstfulla qvantitetslagar. Han införde de moderna tonvigtsformerna, alexandrinen och sonetten (»klingdikten»). Men hos honom fanns ej blott formarbetets energi utan äfven innehållets skapareförmåga.
Dea i Martu, 75 och törnenj att få derpå skola vilja försöka att smyga sig fram, vid åtankan och saknaden af den förra så blomsterbeströ dd a beqväma banan. För ett lån på 5oo R:dr i tre månader med säker borgen nöjer sig procentaren sällan utan afdrag af ."io R:dr af summan, och ändå löper sedeln med 6 procent, hvilket, när man 4 gånger om året kan röra sig med samma capital, renderar i58 Rulr eller nära 4o procent ett ocker, som, ehuru groft det tyckes vara, likväl ändå ej är det värsta, och hvarpå man, att förtiga allt annat, äfven finner en talande talla framställd uti Anmärkaren för den 7 sistlidne December; der en utpekad ErkeprocentaT re på Norr — af en gammal i förlägenhet stadd bekant, varit i stånd, att för ett lån på 5o R:dr i åtta dagar taga 25 R:dr utom Lagsökningskostnaden, hvarigenom om manövren, med lika framgång kan fortsättas blott 2 gånger i månaden, han på året kunde vinna 290 R:dr som gör nära 1000 procent. I sitt så grofva och samvetslösa procenteri hade likväl den föraktliga mannen aldrig kommit fort, om en sådan Lag existerat, som den ofvanberörde projecterade, ehuru ofullständig den ock må vara. En klokare må förbättra densamma. Jag är nöjd och min afsigt är vunnen, om jag derigenom kunnat väcka andras ljusare omtanka och verkningsförmåga. Emellertid ansvarar jag, att en sådan Lag, innan nya oförutsedda missbruk hinna upptäukas (jty 76 Den i Martiin inventa lege investitur etjctm fraus~) skulle göra tillfyllest för att jaga bloden åt hufvudet på bela Procentareskrået. Måtte derföre Höglofl. Riddei’skapet och Adeln samt öfrige Rikets Ständer vid detta ämne fästa ett uppmärksamt öga, så att vid den nu påstående Riksdagen någon ny god Lag i denna väg blifver utarbetad och utfärdad en Lag, som hvarken hemligen eller uppenbarligen kan motverkas af någon, som vill anses för rättsinnig och god patriot.
Det öfriga i Ira mom. af den §, jag föreslagit, afser, såsom enhvar lätt finner, föreskriften i 2:dra mom. 3 § Tryckfrihets-förordningen Detta är så mycket mera nödigt, som det icke gerna kan fullt försvaras, att, då förnekelse af en Gud eller ett lif efter detta, är i åberopade mom. af Tryckfrihets-förordningen belagd med straff, om den sker i tryck, den skulle vara straffri, om den i skrift eller tal sker på sådant sätt, att den »störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer.» 2-dra mom. i mitt förslag till Usta § motiveras dels af kyrkorådets, presterskapets och domkapitlets rätt att för ifrågavarande förbrytelse varna dem, som lyda under deras andliga jurisdiktion, dels ock af den med Sveriges äldre och nyare lagstiftning för analoga fall öfverensstämmande och väl grundade åsigt, att brottet, begånget efter dylik varning, bör straffas högre, än om ett brott af ifrågavarande art gjorts utan att den brottslige förut blifvit varnad, ty brottet kan lätt begås af okunnighet, hvilken just genom varningen blir undanröjd, eller af lättsinnighet, hvilken just genom varningen borde försvinna, hvarföre ock brottsligheten, begången efter varningen, måste antagas vara i subjektivt afseende större, hvaraf följer, att brottet bör hårdare straffas. Lag-Utskottets Utlåtande M 42. 21 3:dje mom i milt förslag till ifrågavarande § motiveras af svenska lagstiftarnes länge bysta, om än icke af doktrinen gillade, åsigt, att iteration af brott är en försvårande omständighet, för hvilken straff bör särskildt utsättas.
Banko-Diskont-Verkets räkenskaper för nästlidet år samt Låne-Kontorens i Götheborg och Malmö för åren 1847 och 1848, utan äfven så väl Banko-Fullmäktiges allmänna och serskildta Protokoll, som Under-Styrelsens och Kommissariernes i Låne-Cancelliet Protokoll till den 15 September detta år, samt tillika granskat Bankens och Tumba Bruks räkenskaper för sistförflulna två år; få, angående hvad vid den sålunda verkställda granskningen förekommit, till Rikets Högl. Ständer afgifva följande berättelse, uti hvilken frågorna, för att lätta öfversigten på det hela, upptagasiden ordning, hvartill BankoRegleinentets uppställning föranleder. §. 1. Personalen inom Ofver-Styrelsen har oförändrad varit sådan, densamma bestämdes genom de af Rikets Högh Ständer vid sednaste Riksdag anställda val; men, i anseende till förfall för Ledamöter af Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet, äro, under ifrågavarande tid, vid serskildta tillfällen såsom Suppleanter i ÖfverStyrelsen inkallade: Hr Rådmannen J.F. Gråå samt f. d. Riksdagsfullmäktige Erik Mallmin från Westerås Län och Josef tiolin från Stockholms Län. §• 2- Till åtlydnad af föreskriften i 6 §. af Banko-Reglementet, hafva Fullmäktige under så väl nästlidet, som innevarande år inventerat Bankens Kassor och öfriga förvaringsrum. Enahanda inventering är under den 8 sistföiflutne October af Revisorerne anställd; hvarvid behållningarne i Silfver, Guld och Kopparmynt befunnits utgöra följande belopp, nemligen: Silfver. Myntadt efter 1664 års myntfot: hela Riksdaler 9,341: två tredjedels d:o 2,100: en tredjedels d:o 9,900: en sjättedels d:o 5,800: en tolftedels d:o 1.067: 12. — en tjugufjerdedels d:o 993: 42. — 29^02 Transport 29,202 6.
Vidare har jag fått upplysning om att de influtne tullmedlen redan öfverskjuta det beräknade beloppet med 200,000 rdr, hvarförutan man redan nu med säkerhet ytterligare kan påräkna ett betydligt öfverskott. Alla dessa medel tillsammans blifva sannolikt tillräckliga att betacka det ifrågav:de kreditivet. Om jag nu öfvergår till probabilitetskalkylen, så hafva vi vid innev:de riksdag beviljat så många och stora anslag till åtskilliga ändamål, att de sannolikt icke komma att lyftas till sina hela belopp, hvarigenom ytterligare besparingar böra uppkomma. Att under dylika förhållanden öka bevillningen, som på 2:dra artikeln kommer att höjas med icke mindre än 50 proc., finnér jag, lindrigast sagdt, föga välbetänkt. Hvilken verkan tron J väl, Mina Hrrl att ett sådant beslut skulle utöfva på landet? Ty vi veta att alldeles nya grundsatser för bevillningens utgående på sednaste tid blifvit införde, hvarigenom taxeringsvärdena blifvit ovanligt högt uppdrifna; men det heter på samma gång att detta ingenting betyder, emedan skatterne derföre icke blifva högre. Om vi nu, då detta system första gången skall tillämpas, i så betydlig mån höja bevillningen, blir missbelåtenheten stor, och folket skall med misstro anse hela detta nya skatteväsende. Vidare veta vi att man i landsorten på vissa tider har att kämpa mot en stark penningebrist, nemi. på hösten, när bränvinsskatten, och på våren, då bevillningen skall erläggas. Landtmannen måste då ofta till underpris sälja sin spanmål, och, ökas bevillningen, blifva naturligtvis dessa olägenheter ännu större. Kommunalutskylderne rätta sig äfven efter bevillningen, och ehuru man visserligen kan minska dem genom att nedsätta fyrktalet, vet man alltför väl att tendensen icke går i denna riktning. Och slutligen: hvilken verkan skulle väl ett sådant beslut medföra på vår kredit i utlandet, då man der får veta att vi, för att kunna åstadkomma en så obetydlig summa som 4 millioner francs eller 180,000 pund st., nödgas höja vår »income taxe» med icke mindre än 50 proc.?
Och sorn angeläget är att texten å de nya Sedi arne varder bestämd; har Utskottet till en början skolat inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att instämma med Borgareoeh Ronde-Stånden, samt får om denna inbjudning icke af någotdera Ståndet antages, och Ridderskapet och Adeln ej eller finnér för godt att förena sig i Preste-Ståndets med Utskottets tillstyrkande närmare öfverensstämmande beslut, föreslå, att frågan må afgöras genom omröstning i Förstärkt Banko-Utskott, enligt följande Voterings-propositioner: l:o angående Contra-propositionen: Den som till Contra-proposition i den blifvande voteringen antager Ridderskapet och Adelns beslut att texten å de nya sedlarne skall lyda sålunda: -Sveriges Rikes Ständers Rank inlöser vid anfordran denna sedel å Riksdaler 00 Riksmynt med 00 Riksdaler Silfver-specie enligt 1850 års mynt-fot.» Röstar Ja; Den, det ej gör, Nej. Vinner Nej antages till Contra-proposition Preste-Ståndets beslut, enligt hvilket nämnde text skall erhålla följande lydelse: Sveriges Rikes Ständers Bank inlöser vid anfordran denna sedel å Riksdaler 00 Riksmynt med 60 Riksdaler i Silfver eller 00 ort 12-lödigt myn tadt Silfver. t> 4 1Banko-Utskottets Memorial, N:o 92. 2:o i hufvudsahen. Den som anser att, i enlighet med Borgareoch Bonde-Ståndens beslut, texten å de nya sedlarne skall lyda, som följer: »Sveriges Rikes Sländers Rank inlöser vid anfordran denna sedel a Riksdaler 00 Riksmynt med 00 ort 12-lödigt myntadt Silfver, v Röstar Ja; Den, det ej gör, Nej. Vinner Nej; 1:sta alternativet: Ridderskapet och Adelns beslut; 2:dra alternativet: Preste-ståndets beslut.
Vi anhålla, att något af Grundlagarne, som förut icke varit vederbörligen iakttagit, hädanefter måtte blifva det. Detta innefattar ju en bestämd anmärkning. Med en sådan kunna Stånden icke framkomma förr än saken blifvit af ConstitutionsUtskottet, enligt dess rättighet och pligt, behandlad. Om någon tviflar, att ConslitulionsUtskottet icke skall uppfylla sin pligt, sä hör detta till menskliga inrättningars och menni skörs personliga ofullkomligheter, hvilka först med tiden kunna förbättras. För min elei tror jag således, att så nödigt det än kunde vara, att Nationen någon gång finge omedelbart uttrycka något sådant inför Konungen, är det dock icke förenligt med våra Grundlagar, sådana de nu befinnas; och jag anser således Herr Grefven och LandtMarskalken hafva handlat rätt, då han vägrat upptaga Motionen, samt önskar, att Ridderskapet och Adeln måtte låta dervid förblifva. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt j Gustaf: Jag instämmer fullkomligen med den sista värda Talaren, och skall blott tillägga en liten upplysning. Alla de i Grundlags-frågor af HofCancelleren föredragna mål, äro innefattade isär - Dea 28 November f. rn. skilda Protocoll, och dessa Protocoll öfverlämnäs hvarje Riksdag till ConstitutionsUtskottets granskning, sorn icke utsträcker sig allenast till StatsSecreterarne, utan äfven till Föredragande i allmänhet, och jag hemställer hvad verklig nytta, sorn då skulle hämtas af en förändring härutinnan.