Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det måste således ligga i de utländska bättre methoderne, som blifvit gjorde till inhernske och åstadkommit denna verkan uti ett planmässigt begagnande af de naturliga, visserligen stora, fördelarne. Utan att ingå i en vidlyftigare beräkning af summorne, och utan att åberopa Revisorernes yttranden, skulle jag tro, att detta resultat utgör det bästa beviset för ett ändamålsenligt utförande af arbetet. Men, säger man, stora missräkningar hafva ägt ruin. Till en del har jag redan vidrört detta. Må det tillåtas mig, då jag nu kanske talar för sista gången på detta rum, STOCKHOLMS M^SKOLAS Ma r s f. ra. ij rum, att ytterligare tillägga något i ämnet. Kanske skall jag öfvertyga åtminstone dem, sorn sjelfve veta, hvad kostnadsförslag vilja säga, och kunna döma derom, att missräkningarne icke varit en följd af vårdslöshet och okunnighet, utan snarare oundviklige till följd af sakens natur. Ty om man kan visa, att i Holland, der under 7 sekler 3ooo millioner gyldén blifvit använde till Canaler, missräkning ägt rum i kostnadsförslaget till den sist byggde Canalen; om i England, der Canaler blifvit gräfde till en sträcka af 4oo Svenska mil, den sista Canalbyggnaden börjades med ett kostnadsförslag, som först upptog 25o,000 Pund och slutade med i,3oo,ooo; om i Frankrike alla sedan år 1822 gjorde förslag till Canalbyggnader, hvilka likväl inlemnas till Lagstiftningen för att granskas’, slagit felt från £ till itdelar af hela kostnadssumman; så kan icke sådant härröra af en allmän vårdslöshet. Det måste bevisa, att yrket är af den art, att icke allt kan förutses. Detta är också lätt begripligt, då föremålen för beräkningen ej visa sig för ögonen. Visserligen har man utvägar att borra signed i jorden, att gräfva brunnar och dylikt, hvarigenom markens beskaffenhet kan utrönas, och sådant har icke heller blifvit uraktlåtet hvarken här eller i andra länder; men oförutsedde hinder skola alltid möta, som öka kostnaden.
Propos. skulle efter mitt omdöme medföra högst väsendtliga förbättringar i det närv:de förhållandet, dels derigenom att då i allmänhet de flesta, som för brott första gången dömas till frihetsstraff, vare sig med eller utan arbete, åläggas sådant straff, under en tid af högst 2 år, skulle dessa förbrytare, så vidt utrymmet medgifver, hållas i cell, hvarigenom de komma under inflytelsen af de företräden cellfängelset har framför gemensamhetsfängelset, och hvaribland jag i förbigående endast vill nämna den fullständigare undervisningen i religionens sanningar, som, understödd af den böjelse för sjelfbesinning 340 Den 17 Jani t. ni. ensamhetsfängelse medförer, bör kraftigt bidraga till ett allvarligt upsåt otn bättring, eller till det ringaste åstadkomma att förbrytaren ej utgår mera förderfvnd från fängelset, än han var da han kora dit, hvilket äter tyvärr ofta torde vara fallet inom gernensamhetsfängelset, oaktadt den ganska stränga disciplin, som der eger rum, dels derigenom att man på detta sätt sannolikt kommer att undgå den betydliga kostnaden för upförandet af högst väsendtligt utvidgade eller nya straff-fängelser, på samma gång man i administrativt och ekonomiskt hänseende drager största möjliga fördel al de nuv:de cellfängelserna, hvilkas upbvggande kostat landet stora summor, oell fortfarande medför betydliga årliga utgifter för förvaltningsoch underhållskostnader, som väsendtligt öfverstiga hvad vid de äldre kronohäktena åtgått. Uplysningsvis bör jag nämna, att sedan K. Förordmn af d. 4 Maj 185 5 utkom, och i Sept. månad s. å. började tillämpas, voro vid Maj månads utgång inuevule
St. beslutats, hafva tjenstemännen, ehuru anställde endast på förordnande, när tjensterne uphört, fått behålla sina löner. Så tillgick med f. d. Magazins-Direkl:s embelsoch tjenstemän; så med Allmänna Arendernas Beredning, der ledamöterna äfven innehade sina tjenster på förordnande, så tillgick äfven med Nnmmer-Lotteriets tjenstemän. De nu ifrågavande 2:ne tjenstemännen hafva,'såsom förut nämndt Af, den ene i 15 och den andre i 16 år innehaft dessa tjenster. Om man nu skulle beröfva dem sina löner, så vore det en öfverdrifven hårdhet; men icke nog dermed, det skulle äfven stå i uppenbar strid emot hvad R. St. på sätt jag redan visat, ang:de just desse tjenstemän beslutat vid förra Riksdagen. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag såle des hoppas, att R. o. Ad. må bevilja återremiss af denna punkt. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag är öfvertygad att, om Stats Utsk. haft en så fullständig utredning af ämnet, som den siste värde talaren framlagt för R. o. Ad., Utsk. äfven skulle hafva tillstyrkt hvad han hegart, eller att de ifrågavande personerne blifvit öfverflyttade på indragningsstat, men så lärer tyvärr icke varit förhållandet. Ehuru ledamot af Utsk., så var jag likväl tillfälligtvis frånvarande när denna fråga inom Utsk. behandlades, hvilket jag rätt mycket beklagar, emedan jag anser, att om icke just den strängaste rättvisan kräfver alt dessa personer öfverflyttas på indragningsstat, billigheten åtminstone oafvisligen sådant fordrar. Det förhåller sig nemi. så, som Hr Cederschiöld uplyst, att R. St. yttrat vid sista Riksdagen om den summa, som är i fråga, att den, endast i mån af desse tjenstemäns afgång, skulle få användas till lönefyllnad för Stals-kont:s tjenstemän.
Utom denna väsendtliga meningsolikhet hade Komitén att pröfva andra spörsmål af synnerlig vigt i fråga om beskaffenheten af sjökrigsmaterielen, såsom om trä är ett lämpligt materiel att användas vid byggnaden af större fartyg; om sjövapnets användbarhet beror icke allenast af den större rörelseförmåga, som vinnes genom ångkraftens användande, utan ock af en väsendtligen ökad kraft att motstå artilleriets inverkan, hvilken kraft blifvit beredd derigenom, att fartygen försetts med jernbeklädnad, och om fartygen borde konstrueras för att bära ett artilleri af svårare pjeser än det hittills brukliga. Hvad som i dessa delar af ämnet var närmare utredt, afsåg dock endast användbarheten af trä till byggnad af krigsfartyg, och detta bestämde Komiténs leda - 55 möter att enhälligt föreslå, det krigsfartygen i allmänhet böra byggas af jern och att trä skall användas endast till fartyg, afsedda för vissa ändamål, som för det närvarande icke annorledes kunde fyllas. I öfriga hänseenden inskränkte sig upplysningarne dertill, att kostnaden för större sjögående jernbeklädda fartyg är så stor, att användandet af detta byggnadssätt här endast kan ske å fartyg af minsta dimensioner, som medgifva begagnande af pansarbeklädnad. Då det således ingalunda var afgjordt, att sjövapnet i allmänhet skulle under den närmaste tiden komma att utgöras endast af jernbeklädda fartyg, eller att det hittills brukliga artilleriet skulle komma att sakna användbarhet i sjöstriden, förefanns icke anledning att alldeles förkasta den nu brukliga jernplåten, eller att afse annat artilleri, än som hittills blifvit användt; likasom ej eller skäl förekom att antaga, att inom någon nära förestående tid utväg skulle erbjuda sig att med pansarklädda fartyg nöjaktigt ersätta den del af materielen, som särskildt måste afses för försvaret inom skärgårdarne och å de inre sjöarne, helst antalet af fartyg, lämpliga för dessa stridsfält, icke bör vara alltför ringa.
«Detta namn var obekant både för Petter och Hedda Smitt, som eljest har reda på deras namn, men härute skall han finnas.» Detta var sagdt liksom i förbigående, utan väntan på något svar. Nordenskans var ingen tvärvigg; men sedan svärmodren lemnat dem, började han aldrig något, som kunde få namn af samtalsämne hemma. Det lönade icke mödan, tyckte han; men Leonna tog nu mod till sig: «Får jag se brefvet, söta far.» «Deraf lär ¯du¯ visst bli klok, men se der,» svarade han skrattande. Med af glädje rodnande kinder, läste hon den af majorens hand skrifna adressen. Blygt höjde hon ögat till sin far: «Jag vet bättre besked än pappa tror. Det är från major Ivanoff till löjtnant Karlowitsch, den samma, som Smitts benämna sin «tyska inqvartering.»» «Prat! Skulle icke då så väl Petter som flickorna vetat detta?» «Ja visst är detta litet besynnerligt. Han är icke alls känd af dem under sitt tyska familjenamn; utan efter ryssarnas plägsed, kallas han vid dopoch farsnamn. Harlinghausen kunna de ej riktigt uttala. Fadren såg på henne med bra förvånad uppsyn: «Hur böfveln vet du då allt det der, flicka?» Leonna berättade då, att hon träffat löjtnanten på Rönnbacka, och att han var en mycket god vän till major Ivanoff. Han hade sjelf gifvit dem denna förklaring. «Och det der har du ej talt om förut. Huru kommer det till?» «Förlåt söta far, men pappa har för mycket att tänka på, att jag skulle våga begynna ett för pappa likgiltigt ämne; utomdess är ju han och Petter ovänner.» Fadren svarade endast med ett: Hm! Allt mera dristig vorden, fortfor hon: «Emedlertid var det icke rätt af mig, ty vet pappa, att löjtnanten är slägt med oss?» «Yrar du, flicka?» «Nej visst icke. Det förundrar mig, att namnet Harlinghausen är pappa så fremmande. Jag har hört det mycket ofta. Löjtnanten är systerson till pappas egen svägerska, tant Elise.»
Men äfven om man ej delar denna åsigt, lärer det icke vara skäl att här hafva två likartade statsskatter, nemligen både skyddsafgift och mantalspenningar, isynnerhet då, oaktadt de välgörande förändringar, hvarigenom afgifterna å större delen af de nödvändiga lefnadsbeholven blifvit borttagna, den fattigare folkklassen ännu bär en dryg andel i våra skatter och besvär. Art. II. Under denna artikel äro htinförda alla de afgifter, hvilka skulle blifva föremål för taxering och hvilka utgå med enahanda procent utaf inkomst af egendom eller kapital och af arbete eller rörelse, yrke, tjenst m. m. Afgiften, beroende naturligtvis af bevillningssumman, beräknas, såsom ofvan nämndt är, om denna blifver Två millioner riksdaler, till En procent af behållna eller nettoinkomsten. För fast egendom skulle ock rätteligen lika afgift tagas af behållna inkomsten. Men i anseende dertill, att de fleste fastighetsegare icke begagna sådan bokföring, att deras behållna afkomst ens af dem sjelfve med säkerhet kan beräknas, antaga Komiterade, likasom hittills skett, behållna afkomsten i allmänhet vara Fyra procent af det uppskattade verkliga eller gångbara värdet. När således en fastighet anses vara värd t. ex 1,000 rdr, antages den beskattbara årliga inkomsten ä Fyra procent vara 40 rdr, hvarå bevillningen ä En procent utgör 10 öre. Skulle bevillningen af inkomst bestämmas till \ procent, så blefve afgiften af fastighet 30 öre för hvarje 1,000 rdr o. s. v. §• 3. Ilär, likasom i allmänhet då särskilda förhållanden icke förefinnas, äro stad och land sammanförda under samma stadganden. För boställe och annan på lön till bestämd tjensteman anslagen fast egendom har det ansetts mest lämpligt, att fastighctsbevillningen paföres omedelbart, utan att, såsom enligt nuvarande Bevillningsförordnings 6 §, sammanräknas med öfriga löneförmåner. Arrendatorer erlade bevillning till och med år 1841.
Och han kände den stora förändringen, som inträdt i hans ställning, och hvilken han tillskref styfmodern. Ifrån att vara en fri man, som rådde sin tid och sina tankar, var han blifven tjenare: du kan göra liten nytta för maten! Och när han såg huru de andra bröderna skonades för drängsysslor, var han öfvertygad om att det var elakhet. Att skära hackelse och sopa golf, bära vatten och sådant, var utmärkt godt, men afsigten förderfvade allt. Om fadern sagt honom att det var nyttigt för hans helsa, särskildt hans könslif, skulle han med nöje gjort det. Nu hatade han det. Han var mörkrädd, ty han var som alla barn uppfostrad af pigor, och han måste göra stort våld på sig för att kunna gå upp på höskullen om qvällarne. Han förbannade hvarje gång han skulle dit, men hästen var en godmodig tok, som han talade vid ibland och beklagade sig för. Dessutom var han djurvän och hade kanariefoglar, som han vårdade med omsorg. Han hatade sysslan emedan den var honom ålagd af för detta husmamsellen, som ville hämnas och visa sin öfverlägsenhet öfver hans öfverlägsenhet. Han hatade den emedan den ålades såsom betalning för hans studier. Nu hade han genomskådat uträkningen med hans lärda bana. Man skröt med honom och hans lärdom; det var sålunda icke af godhet mot honom han fick undervisningen. Så trotsade han och körde sönder vagnsfjedrarne. När de stego af vid Riddarhustorget, synade alltid fadern hela vagnen. Så fick han se att en fjeder var af. Kör till smeden, sade han. Johan teg. Hörde du? Ja, jag hörde. Nu fick han köra ner till Målargatan, der smeden bodde. Denne förklarade att han behöfde tre timmar till lagningen. Hvad återstod att göra? Spänna ifrån, leda hem hästen och komma igen. Men att leda en påselad vagnshäst på Drottninggatan och i gymnasistmössa; kanske möta pojkarne vid Observatorium, som afundades hans mössa, eller ännu värre, de vackra flickorna på Norrtullsgatan, som logo vänligt mot honom. Nej, hellre hvad som helst.
Bevillning s-Utskottets Utlåtande M 34. 53 § 35. I anledning af beslutet rörande § 27 har Borgare-Ståndet återremitterat § 35; och får Utskottet hemställa, att förra delen af denna <§ mä erhålla den förändrade lydelse, som innefattas i bilagda förslag. § 36 Uti denna af Ridderskapet och Adeln återremitterade, men af de öfriga RiksStånden godkända <§ har Utskottet, dels i anledning af den inom förstnämnda Riks-Stånd gjorda erinran, att Berednings-sammanträdena alltid borde hållas inom distriktet, dels i följd af några vid andra §§ nödiga ansedda förändringar i fråga om tiden för Taxeringsoch Pröfnings-kommittéernas sammanträden, funnit sig böra föreslå en något föräudrad ordalydelse; och hemställer Utskottet, att det förändrade förslaget måtte af Rikets Ständer varda antaget. § 37. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet hafva återremitterat, men de öfriga båda Riks-Stånden bifallit ifrågavarande §, Preste-Ståndet likväl med den ändring, att orden »skriftligen afgifven» borde tilläggas efter det på näst den sista raden förekommande ordet »rhenirig». Hos Ridderskapet och Adeln har erinran blifvit gjord dervid alt, om rösterna utfalla lika, ordförandens röst skall vara afgörande, dels dervid att ordförandens mening, då densamma icke inom Beredningen gjort sig gällande, skall i förslaget upptagas, dels dervid att icke bestämdt blifvit stadgadt, att ordförande eller ledamot bör afträda, då fråga om bestämmande af hans egen bevillnings-skyldighet inom Beredningen förekommer; hvarförutan blifvit anmärkt, att det vore onödigt stadga, att ledamot egde rätt att, om han så önskade, få sin särskilda mening för Taxerings-kommittéen anmäld, enär sådant borde ligga i sakens natur.
Då Tredje Ilufvudtiteln första gången förevar och återremitterades, var jag frånvarande, och hade således ej tillfälle att anmärka en omständighet, hvarpå jag anhåller, att nu i korthet få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, nemligen att Utskottet af för mig okände orsaker nedsatt lönen för Commendanten i Marstrand från 700 lill 600 R:dr, under det förhöjning blifvit beviljad flere andre Commendanter. Oberäknadt att Carlstens fästning är den enda. Sverige äger i någorlunda stånd, och att Commendantsbefälet der således kan anses såsom det vigtigaste af alla, framställer sig. äfven den omständighet, att fästningen är belägen på en ö, en mil från fasta landet, och oru vintern skild från alla comiuunica-. tioner, så att jag anser Commendanten derstädes, i jemförelse med sina vederlikar, verkeligen vara förtjent af något högre löneförmoner. Jag anhåller derföre om proposition derå, att Commendanten i Marstrand får bibehålla sina 700 R:dr, och öf~ verlemnar afgörandet åt Ridderskapets och Adelns rättvisa, utan att för min del begära votering. Herr Rosenqvistj Fredrik Leonhard: Då Utskottet ej anfort något skäl för de löneförhöjningar, som blifvit åt Commendanterna föreslagne, har man ej eller något att vederlägga. Utskottet säger väl, att Den 2 October e. m. fit dessa anslag förut blifvit tagne af besparingarne; men om detta skäl antages, skulle följden blifva, att alla anslag, som emellan Riksdagarne anvisades på besparingarne, skulle vid nästpåföljande Riksdag å Stat uppföras, och det skulle således blifva ett straff för de skattdragande, att besparingar någonsin funnos. Jag yrkar afslag å Utskottets Utlåtande i förevarande punkt. Herr Franc Sparre _, Bengt Erland:
Dä kommer icke någon skillnad att linnas emellan rikshufvudbokens summor och landsböckernes, då skall icke eller någon skillnad finnas för de öfrige verken, i afseende på den lid, dä de böra med sina räkenskaper inkomma, och då kan icke eller den confusion i afseende på befintliga tillgångar inträffa, som nu visat sig, då en sådan massa af reservanter icke kunnat förena sig om hvad som är utgift eller tillgång. Gr. Li Ijencrantz, Gust. Fredr.: Ogillande det beslut, hvartill StatsUlsk. i sin slutmening kommit, anser jag likväl, alt man är Disk. erkänsla skyldig, derföre att detsamma uti ett sammanhang för R. St. framlagt alla de anslagsfrågor, hvilka under loppet af riksdagen blifvit väckta. Hade Utsk. nemi., hållande sig inom de tillgångar, som Utsk. ansett förefinnas, inskränkt sig till att utplocka sådane anslag, sorn Utsk. för sin del ansett såsom varande företrädesvis af vigt samt desamma R. St. lill antagande föreslagit, så hade Utsk. naturligtvis kommit alt afstyrka alla sådane anslag, för hvilkas betäckande det ansett att nödige tillgångar icke varit tillgänglige, och resultatet hade då troligen blifvit, att R. St., instämmande i dessa Ulsk:s åsigter, icke hade kommit i tillfälle att taga i öfvervägande alla de anslag, som nu blifvit dragne under R. St:s pröfning. Enligt min tanka saknas icke tillgångar för betäckande af alla de i detta betänk, upptagne anslagsfrågor. Utsk. har nemi. visat, att Riksg.cont. äger en tillgång af 2,484,409: 47. 6., äfvensom Utsk. derjemte har antydt, alt bland desse tillgångar icke finnes upplagen hancovinsten för de kommande åren intill nästa riksdag. Om man äfven afdrager den del af hancovinsten för i år, sorn, efter hvad jag tror mig vela, BancoUtsk. i sitt snart inkommande betänk, anser sig behöfva använda för consoliderandet af Bankens reservfond, så uppkommer likväl åtminstone en summa af 250,000 r:dr.
Rikets då sammanträdande Ständers uppmärksamhet på billigheten deraf, att lämplig ersättning antingen medelst viss uppbörds-proceut, eller på annat sätt bestämdes för den åt bemälde skepps-ombudsman uppdragna befattning, hvarefter uti 1848 års bevillnings-förordning »tadgades, att skepps-ombudsmannen i Stockholm skulle för sitt besvär med uppbörden af sjömännens krono-utskylder »erhålla samma förmåner, som blifvit andra debiterings-män förunnnade och af dem åtnjutas.» Oaktadt detta stadgande och sedermera gjorda ytterligare ansökningar dels hos Kongl. Maj:t och dels hos Stockholms stads pröfnings-kommitté, hade likväl skepps-ombudsmanwa treese allt hittills icke kommit i åtnjutande af något arfvode eller någon uppbörds-procent för ofvanomfömälda bestyr. Då således det af Rikets Stan - Utafs-VtshotteU UtiflftWtie, hi:o 189 T (ier uti ifrågavarande hänseende meddelade beslut, till följd af den mindre tydliga ordalydelsen af den härom i Bevillnings-förordningen förekommande bestämmelse, icke kunnat till verkställighet befordras, och enär Freese för sin med mycket besvär och obehag förenade uppbörds-belättning icke åtnjöte någon lön på stat, har Hr Brodin, hvilken ansåge orden: »samma förmåner, som andra debiterings-män», så mycket mindre endast kunna åsyfta den i Bevillnings-förOrdningens 121 § till taxeringskostnader och arfvoden anvisade f * procent, sorn den efter denna beräkningsgrund belöpande ersättning, i förhållande till hans tjensteåligganden, blefve alltför obetydlig, hemställt, att skepps-ombudsmannen Freese för den sedan år 1848 förflutna tid måtte tillerkännas ej allenast 6 procent af det redovisade uppbörds-beloppet, utan äfven andel uti den i åberopad* £ bestämda debitorings-procent. Med anledning af denna motion hafva åtskilliga upplysningar, angående de af motionären uppgifna förhållanden, samt andra härvid förekommande omftändigheter blifvit genom Stats-Utskottet infordrade, från Fullmäktige i Riksgälds-kontorct, till hvilket
S. D. Remitterades lill Statsoell Ekonomi-Utskotten: l Län från utgörande af Socknegångs-spanmål eller sä kallad skolmiistareskäppa tili Rector och Collega Scholae i Westervik; 2:o Kongl. Majrts Nådiga Proposition om Rolehållarnes vid Forssa, Delsbo och Jerfsö compagnier af Helsinge Regemente befriande Irån åtagandet att förse under-ollicerarne vid nämnde compagnier med lius och ved samt mulbete för deras kreatur. S. D. Remitterades Lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet Nils Siri tullands från Westcr-Norrlands Län motion, angående kröniugspenningars aIskallande. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet: Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående intecknande af ej mindre lifstidsslädja och undantagsaftal, än ock all annan afhandling om nyttjande-rätt till fast egendom å landet. S. D. Lades till handiingarne Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse, angående den nya ordinarie soldatroteringen i Riket. S. D. Bifölls Constilulions-Utskotlets memorial, N:o 1, angående förökad Canzlibetjening i Utskottet. S. D. Efter föredragning af Expedilions-Utskollels memorial, N:o 4, angående förökning af Canzlibetjening och Vaktmästare i Ulskollet, har Bonde-Ståndet, enär dess förut meddeldle beslut rätteligen uppfattadt, innehåller bifall till den begäran, Utskottet uti nyssnämnde memorial framställt, funnit annan åtgärd icke vara erforderlig än alt lägga memorialet lill handiingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottels memorial, N:ris 5 och 6, det förra angående Riksdagskostnadernes bestridande och det sednare angående ersättning för Herr Landlmarskalkens och Herrar Talmännens Riksdagskostnader. S. D.
Nej, nu är den lid kommen, menar man, då den åberopade häfden sedan barbariets tidehvarf skall tvinga samhällsutvecklingen till allmänna lagar och till allmän laglydnad att stanna! I sanning, mine Hrr, detta är ett utkast till ett politiskt drama, öfver hvilket hela Europa skall häpna och dertill de, sorn värderade det Svenska folket för dess åldriga lagcodificatiou och än mer för dess längesedan påbörjade och aldrig afstannade riktning att ständigt förbättra dem, visst icke väntade att ridåen först här skulle lyftas. Men hvilka medel tänker man då begagna för en så retrograd rörelse eller rättare katastrof? Jo, nMur\i"l\ispersonlighet, grundsatser och dialektik. Ty lyckligtvis hör man ej ännu af något vapenbrak af de gamla Göthernes flintyxor och kastspjut, sedan den tid den olika arfsrätten kläcktes i deras på hjerna något tomma, men desto hårdare skallar; de ligga ännu till det mesta qvar under jorden uti sin seklerlånga hvila jemte förfädrens ben. Personligheter, nämnde jag i första rummet! Ja, men hvilka? Om sjelfva personernes eller ätternas namn kommer ingen specificalion i fråga; också äro de för det mesta gömda i den slutna voteringen. Men att ibland anförarne funnos personer, som beklädl och bekläda Rikets högsta värdigheter, det kan omöjligen förbises, emedan tily förutan skulle näppeligen yngre lagfarne män och hela denna skara af män, som ögonblickets kraf synes hafva framkallat på våra bänkar, och dem man eljest icke på länge sett, hafva stegrat majoritetens nummerstyrka ända upp till 162. Häpnar någon, som icke är van att vanligen se öfver 70 å 80 röster på den sidan, för det stora antalet, så måste väl ändock Svenska folket mera häpna, när det får veta med hvilken manstyrka lagstiftningens regelbundna lopp skall hejdas, efter det man kastat sig utom alla former. Dock detta omdöme torde icke anses korrekt; det är kanske med grundsatsers styrka och oemotståndliga kraft hos den Svenska nationens Konung, som man skall motväga och besegra de tre öfriga Ståndens begrepp om allmän lag och framför allt om grundlagsformer?