Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom de anmärkningar, som, efter hvad här ofvan är vordet antydt, blifvit, i fråga om Creditiv för nuvarande Privat-Banker, framställde, har emot Utskottets tillstyrkan, uti 36 puncten, att till creditiv för berörde Banker mätte anvisas tillsammans 600,000 Rulr Banco, erinrats: af en Ledamot, att frågan om nämnde Creditiv utgjorde en del af dea om Privat-Bankernes öde i allmänhet, hvilket icke kunde så lösligen afgöras, som »let af Utskottet blifvit förskottsvis upptaget, utan borde serskildt tagas i skärskådande; samt af en annan Ledamot, att dylika Creditiver skulle komma att bereda Priyat-Bankerne tillfälle till en allt för stor utsträckning af deras sedelrörelse, emedan de, genom samma Creditiv befriades f;ån skyldigheten, att hålla någon större Contant Cassa af Riks-Bankens sedlar, utan kunde med assignalioner på nämnde Bank infria sine egne till invexling företedda sedlar. Banco-Utskottets Utlåtande> N:o 44- 45 Enär, med afseende å beskaffenheten af de anmärkningar, hvilka blifvit inom Riks-Stånden gjorda vid förslaget, att anvisa 600,000 R:dr Banco till Creditiv åt nuvarande Privat-Banker eller de som på likarlade grunder med dessa kunna uppstå, det synes sannolikt, att Rikets Ständer icke medgifva en dylik Creditiv-rätt, har Utskottet, som i samband härmed till behandling förehaft en af Herr Nordenankar, F. fF.j inom Ridderskapet och Adeln väckt samt till Utskottet remitterad motion, att å Riks-Banken må lemnäs Creditiv åt Privat-Bankerna, motsvarande 10 eller högst j5 procent af deras tecknings-summa, såvida medel dertill kunna vara att tillgå utan sedelstockens förökande; bordt tillkännagifva; att då en anvisning af Creditiv för Privat-Bankerne måste föranleda Sedelemission och en sådan icke är med Bankens säkerhet förenlig, Utskottet, med tillstyrkande, §•
December på bordet lagda utlåtande, N;o lil, angående ifrågaställde förändringar uti gällande stadganden, dels rörande sättet lör markegångs-pri - 492 Prot.-Uulrag, den 4 Januari 1848. sens bestämmande, dels i fråga om beskaffenheten af afradsgild spantnål, biföll Ridderskapet och Adeln Utskottets yttrande, att anledning saknades, att, i hänseende till de, rörande val af ledamöter uti Markegångs-comiléer, gällande föreskifter, tillstyrka någon förändring; äfvensom Utskottets hemställan, att, vid pröfning af besvär, markegångs-prisens förhöjning, der densamma kan ifrågakomma, bör grundas på verkställd jemförelse mellan prisen, såväl inom Länet, som uti nästgränsande Län, samt att de förändringar uti den af deputerade uppgjorda markegångstaxa, hvilka slutligen varda fastställda, skola gälla för såväl Kronan, som samtlige räntetagare och räntegifvare inom samma markegångs-district; tillika med Utskottets framställning att, angående det beslut, som, i enlighet med Utskottets förslag, i afseende på sättet för sökande och erhållande af ändring uti de af Riks-Slåndens deputerade, angående markegångs-prisels bestämmande, fattade beslut, kan af Rikets Ständer fattas, underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t böra aflåtas, på det att, i händelse Kongl. Maj:t dertill lemnar Nådigt bifall, nu gällande Författningar måtte undergå de, i följd häraf, nödige förändringar; men blef Utskottets betänkande i öfrigt afslaget, med undantag af de, under litt:s b), c), d), e) och f) gjorda tillstyrkanden i fråga om bestämmande af afradsgild spanmåls miniini-vigt, hvarvid gjordes anmärkningar, som ansågos föranleda till återremiss. S. I).
N:o 87 blef af R. o. Ad. afslaget. Vid förnyad föredragning af BancoUtsk:s den al dennes på bordet lagda utlåt, N:o 88, i anledn. af väckta motioner, dels om inrättande af lånecontor i hvarje provins, dels om tillökning i disconlfonden och nedsättning af räntan för discontina ni. m., blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Ilr Frih. o. Landtm, yttrade, att alla mål, hvilka på föredraga.listan varit uppförda, nu blifvit för R. o. Ad. föredragna, hvarföre R. o. Ad. torde finna att något plenum på eftermiddagen icke blefve behöflig!; hemställande Hr Landtm, alltså, om Ståndet tillät att det gjorda anslaget finge nedtagas. Bifölls. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, alt Gr. Posse, Knut Axel, hvilken enligt Electorernes i dag öppnade vallista blifvit utsedd till ledamot i Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk., afsagt sig detta förtroende. Likaledes tillkännagaf Hr Landin!., att Frih. Stjernstedt, Lars, ledamot uti LagUlsk., till följe af trägen tjenstgöring i Hofrätten, afsagt sig sin plats i nämnda Utsk.5 hemställande Hr Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla hans tillika gjorda anhållan att vid sin riksdagsmannarätt varda bibehållen. Ropades ja. Hr Landtm, anmodade Hrr Electorer att i de sålunda afgångne ledamöters ställe invälja en ledamot i Lagoch en i Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. Upplästes nedannämnda från BancoUtsk. inkomna betanien, 1111 åt:n och memorialer, nemi.: N:o 77, i anledn. af gjordt accordsanbud till liqvid af ett utaf numera aflidne Majoren Crispin Ekman hos bancodisconten upptaget lån; N:o 78, öfver gjorda anmärkntr vid Utsk:s betänk.
Om nu en Privatbank inrättas i någon annan stad inom länet, t. ex. Norrköping, så vore det, enl. min tanke, föga lämpligt, att en i denna stad ej bosatt, dessutom med maktpåliggande ärenden öfverhopad embetsman utöfvade en så vigtig kontroll. Det torde vara vida lämpligare att updraga densamma åt i Norrköping bosatta, dertill skicklige personer. Jag anser således att i denna lag icke bör bestämmas, af hvilken myndighet kontrollen skall utöfvas, och hemställer derföre, huruvida 24 Den 16 September f. m. icke orden: ”sorn i denna lag stadgas” kunde utbytas emot orden: ”sorn af K. Hr Carleson: Till uplysning för dem, hvilka fästat sig vid ordet lag såsom olämpligt, får jag erinra om innehållet af89:de§:n Reg.F:n, der ordet lagar, jemte ordet författtur, begagnas för alt utmärka stadganden, som Rikets allmänna hushållning röra. Jag tror således, att ordet lag ganska väl här kan bibehållas, äfven om förslaget anses vara af ekonomisk lagstiftnings natur. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag tror, alt man skulle,., kunna undvika begagnandet af ordet lag, om uttrycket: ”sorn här nedan stadgas” införes i st. f. orden: ”sorn i denna lag stadgas.” Frih. Palmstjerna: Jag har ingenting att erinra emot Gr. Gyldenstolpes förslag, såvida det, som här nedan stadgas, icke bl ifver detsamma, som längre fram i delta förslag uti ifrågavar:de hänseende finnes stadgadt. Frih. Tersmeden: Om jag rätt uppfattat Frih. Palrastjernas anmärkn. emot denna §, afsåg den, alt kontrollen öfver Privatbankerna icke ovilkorligen borde vara updragen ål K:s Befh:de. Jag tror att goda skäl tala för denna åsigt, men jag hemställer, huruvida det icke vore lämpligare att väcka förslag om förändring härutinnan, då de §§:r, som afhandla kontrollen, till afgörande företagas.
Förslag till reglemente för kassans förvaltning uppsattes äfven i öfverensstämmelse med dessa beslut och erhöll Kongl. Maj:ts stadfästelse ilen 30 April 1831. Nämnde beslut skall hafva haft till följd, alt dä under åren 1831 —1855 Rotehållare, hvilka rekryterade, uppburo eli sammanlagd! belopp af 24,000 R:dr banko, ulgingo 17,000 R:dr s. m. till det främmande ändamålet, eller gratifikalionslönden. Med kännedom deraf och då de oundvikliga utgifterna vid hvarje rekrytering stigit till eli belopp af 85 R.dr banko, blefvo, enligt Anmärkarens uppgift, Rötehållarne betänkte på, huru kassan skulle kunna återföras till sin rätta bestämmelse, helst då erfarenheten jemväl skulle hafva visat, alt de, hvilka erhöllo understöd af gralifikationsfonden, ej derigenom blefvo lyckligare lottade, enär det understöd, som från deras kommuns fattigkassa dem tilldelades, förminskades med lika belopp, som det de frän gralifikationsfonden erhöllo, hvadan det i verkligheten skulle hafva varit kommunernes fattigkassor, som håde nytta af berörde fond. Rotehållarne beslöto derföre genom lagligen utsedde ombud från 59 socknar inom länet vid sammanträde inför Länsstyrelsen den 24 April 1855, alt Legooch Rosältningshjelpen skulle höjas och att alla vidare bidrag från Kassan till Gralifikationsfonden skulle upphöra, hvarjemte Kommilterade ulsågos för uppsättande af förslag till nytt, med dessa beslut öfverensstämmande reglemente, hvilket af Kassans Di - Kansliliitions-U(slottets Memorial N:o -//. 43 roktion för vinn;«11 do af Nådig stadfästelse skulle till Kongl. Maj:t ingifvas. Vid fullgörande af sill uppdrag lillälo Kommitlerade sig ali i förslaget införa några visserligen bättre ordning befordrande reglémenlariska föreskrifter, men om hvilka Rotehållareombuden icke definitivt (ältat beslut.
Vid alla omdö nen rötande det ämne, hvarom Kongl. Majit1- nu uppläste Nådiga Proposition och StatsUtskottets deröfver afgifna Utlåtande handla , tior jag att framlör allt ej bör lemnäs ur sigte den märkehga skillnad, sorn är emellan Fångars forsling och Fångars bevakande under forslingen. Sä länge forslandet från ett ställe till ett annat, af det, som för allmän räkning behöfver transporteras, åligger Innehafvare af Jord, såsom ett direct Onus ; så länge detta till älvcntyrs i vårt land ej kan vara an-: norlund i så länge finnes ock intet skäl, hvarföre Jordägaren skulle kunna undslippa att fiån ett till annat ställe transportera Fångar, hvilka verkeligen i detta afseende, huru besynnerligt det än i alla andra hänseenden må lata, lämpeligen kunna anses jemförliga med andra Kronans Effecter. Af sådan anledning skulle, efj ter min tanka, den enda förändring, som, uti livad Utskottet tillstyrkt kunna föreslås, vara, att Fångforslingen borde bestridas med Kronoskjuts, i städet för Gästgifvarskjuts, hvilken Inrättning, så länge intet lämpeligare sätt för Inrikes communicationen kan uppfinnas och sättas i verket, åiminstone bör oförryckt till sitt ändamål b behållas. Fångars bevakning kan deremot aldrig med skäl åläggas någon, som ieke åtager sig detsamma såsom egenttlig sysla. Hittills har likväl denna angelägna befattning varit lemuad i händer, sorn endast slumpen Den 24 Martil, /. m. 325 utsett.
Med högsint mod, och Julus vid sin hand. Så föddes Rom. Det steg i glans, och tömde Sitt koger ej, fast hotadt af en verld. Det föll ej förr, än det sitt ursprung glömde Och Fascen löstes upp af agg och flärd. O Kämpatro! de Tappras höga dygd! Du skall ej dig, ej din Carl Johan svika; Vi kunna dö, men kunna icke vika: Känn dina barn, och gläds, o Fosterbygd! Evärdligt skall Hans Ätt din krona bära Och borgen bli för våra söners väl, Och Sverges lycka stor, som Hjeltens ära, Och Sverges jord så fri, som Hjeltens själ! Till SVERIGES OCH NORRIGES ARF-FURSTE, Magnus ab integro seclorum nascitur ordo. Virg. O morgonrodnad, skön, som Skandiens hopp, Du öppnar Österns port och, hvart du skickar De lifliga, de vänligt klara blickar, Fly töcknen bort och dagen rinner opp. Han ljungar fram, och Svea festligt kröner Hans tinning med sin evigt gröna krans, Och ser förtjust på sina söners söner, Som skola fröjdas i dess middags-glans. Högtidliga och glada åskors dån, Kring berg och dal, till hvarje Nordiskt sinne Det budskap bär, att morgonen är inne Utaf ditt tidehvarf, o Hjelte-Son! Ett tidehvarf, som gömmer i sitt sköte Mång dunkla ödens obefarna stig; Men tröstefullt vi blicka till dess möte, Ty inga öden skilja oss från Dig. Du har vår kärlek, och Du är den värd. Dig våra ögon hafva följt så trogna. Vi sett Dig växa, vecklas ut och mogna, Af visheten och efterdömet lärd Och nu en Man till tänkesätt och seder Vi finne Dig i första ungdoms-år, En gammal Svensk till hjerta och till heder; Och tacke Himmelen, att Du är vår. O Prins! Du ser ett Folk, som, när det glömt Förfädrens rena dygd och enkla lära, Har ofta varit sin upplösning nära, Men källan till sin styrka dock ej tömt Men, frisknande, ur dvalan vaknar åter Vid tjusnings-orden: Kung och Fosterland,
Eå kommunens underhållsskyldighet och förbise den egna omtankan för framtida bergning, lå nemligen kommunen hade till pligt att från hungersnöd och lekamligt elände skydda de medlemmar, som icke mäkta att försörja sig sjelfva; så borde ock lagstiftningen söka skydda kommunen emot de förderfliga följderne af individernes obetänksamhet och vårdslöshet. Nu visade sig obetänksamheten sällan större än i de tidiga äktenskap, som ingås bland det fattiga folket, hvilka äktenskap vanligen förbereddes genom en syndig sammanlefnad, och slutades med nöd, som åter ökade kommunens redan lunga förbindelser; och sorn själasörjarens förmaningar ej kunde något uträtta så länge obetänksamheten främjades af våra lagar, vore en förändring deraf lör åstadkommande af ofvanantvdda inskränkning behöflig. En sådan inskränkning borde dock icke gälla det fattigare folket eller arbetsklassen allena. Men den komme emedlertid ej att hafva särdeles inflytande på' samhällets öfriga klasser, enär de, som hörde dertill, ej räknade på fattigvården, utan gemenligen dröjde att ingå giftermål tills de hade utväg att försörja ett hushåll, hvaraf följde, att de i allmänhet måste vänta länge. På grund häraf och då omförmälda inskränkning, efter Hr Prostens åsigt, skulle minska lösaktigheten, emedan den nu ofta bedrifves i beräkning oin ett snart följande äktenskap; samt inskränkningen deslomindre kunde betraktas såsom obillig eller ett ingrepp i personliga friheten, sorn fråga blott vore att skydda kommunerna mot obetänksamhetens och lättsinnets följder, har Herr Prosten föreslagit alt, med ändring af gällande lag, stadgas mätte: att äktenskap ej må ingås förr an mannen fyllt 23 och qvinnan 18 år, eller af den man, som, enligt författning arne, är försvarslös eller fattighjon, eller innan mannen bisal det han för nästkommande året eger åtminstone bostad för sig •och hustru eller utväg till erhållande deraf 4 Lag-Utskottets Betänkande, S:o 0. Emot detta förslag hafva dock flere bland Högv.
de platser, o m hvilka är tal, tillkomma den mognade kvinnan och på grund af hennes praktiska erfarenhet o c h öfvade förstånd af henne bäst skötas, vill väl ingen bestrida. O c h då äfven d e, som hunnit ett stycke längre fram på lifvets bana, väl böra äga rätt att existera, hvarför då ej åt dem lämna dessa sysslor, för hvilka de i alla afseenden äro långt mer lämpliga än de u n g a? Be3innom, huru mycket färre möjligheter till utkomst, som, jämförde med de senare, finnas för de förra! F ö r öfrigt, gamla blifva snart nog äfven de yngsta, o c h det behöfs i sanning ingen så synnerligt tålig väntan för att börja upptäcka de förargliga strimmorna vid tinningarna. F ö r att nu ej tala om den värdighet, en äldre kvinna hunnit förvärfva, följa m e d henne, om hon är g o d, hemtrefnad o c h en viss stämning; hon har erfarit o c h upplefvat en hel del, hon har mer innehåll än den unga och följaktligen mer att säga. E n klok o c h redlig ungkarl skall därför, då han väljer värdinna i sitt hus, helt säkert föredraga ett äldre fruntimmer framför en ung flicka. H v a d som på afstånd ter sig lockande, kan på närmare häll blifva tämligen obehagligt, o c h ofta nog besannar det sig, att den, som i otålighet afkastar ett kors, får ett tyngre i dess ställe. I en familj är hon, på få undantag när, skyddad o c h likställd med barnen i huset; hon vet ej ännu hvad det innebär att ensam kämpa ute i brottsjöarna. Hvilken välsignelse, som ligger i ordnade familjeförhållanden, uppskattas ej alltid tillräckl i g t; de torde förefalla mången ung människa träkiga, men, väl löst från banden, skall hon, därest hon är en sedlig karaktär, önska dem tillbaka igen.
Skulle de, enligt de §§ Hr Lefren åberopat, hafva samma rättigheter, sorn Ståndets öfriga ledamöter; så skulle man äfven gifva dem rätt, att öfvervara sådana beslut, hvari de äro parter. Jag bestrider således icke, att de må intagas i afdelntslistorna, men yrkar, att deras namn vid valuppropet må uteslutas. Jag tror, att numera hvarken någon propos. eller remiss fiskas, och jag hoppas äfven, att frågan om deras partiska inflytande åsidosätles, äfvensom fruktan för detta inflytande; ty om det finnes, kan det i alla fall göra sig gällande, vid så väl bänkmtsvalet, som vid andra tillfällen. Ej heller skulle jag som princip förkasta delta inflytande på Representationen, och tror alt innan sådant sker, Representationen icke uppfyller sitt ändamål, det nemi., att bilda en Ministére, i öfverensstämmelse med majoritetens grundsatser. Hr von Troil, Emil.: Jag är hufvudsakligen förekommen genom början af den siste talarens yttrande, helst jag ville upplysa att den värde talare, som yttrade sig näst före honom hade rätt deruti, att R. o. Ad:s samtlige ledamöter borde uti bänkrn:s-afdelningar fördelas; ty då grundlagen icke stadgar något i denna fråga, skall Ridd.Ordn. derutinnan lända till efterrättelse; men i sådane fall, der emellan grundlagen och Ridd.Ordn. någon stridighet förefinnes, måste den förra äga vitsord, emedan den är en öfverenskommelse emellan Konungen och de 4 RiksStm, som icke kan rubbas genom en partiel öfverenskommelse mellan Konungen och ett Ständ. Dessutom kan man förklara föreskriften om denna indelning så, att någon af de ifrågavar. personerne möjligen kunde, under tiden emellan bänkm:safdelningarnes uppgörande och valets verkställande nedlägga sin befattning, då han i sådant fall ovillkorligen vore be - Den ao Januari. *9 rättigad att lösta. Frågan om de öfrigas rösträtt synes mig fullkomligen tydlig och klar, ty grundlagen säger, att R. o. Ad. väljer sina utsk:sledamöter genom electorer. Den talar icke om bänkmän. Men hvad är en bänkman?
Där fanns det dyrbara armbandet till » min charmanta svärdotter », den smakfulla blombuketten till » min egen lilla hustru », de eleganta tygerna, de luftiga spetsarna från svärmor, otaliga toilettpjäser och bijouterier. Å h, hon kände det allt förut, detta evigt enahanda. Det är ej lätt att finna på något nytt för den, som ej behöfver räkna sina penningar. Men där ligger ännu ett litet paket i botten på korgen: » Från gamla mamma. » Den enkla lilla blå duken, som mamma själf stickat, där hvarje lycka innesluter en hälsning från modern där borta i den lilla småstaden. Julen i det enkla barndomshemmet! Inga dyrbara lyxartiklar, enkla jul grannlåter af eget arbete, små, anspråkslösa julgåfvor, men julfröjd och julfrid öfver hela huset. Hvad trollade där fram julstämningen? Hon tänkte på de glada tillrustningarna där, hvarest ej allt kunde köpas färdigt i butikerna. Redan veckor förut hade man stoppat o c h lappat, stickat och sytt, och ett par dagar före jul stod mamma själf vid bakbordet för att skära af degen till de många julbullarne, som skulle skickas åt bykgumman, åt kvastgumman, åt skurerskan, åt den och åt den, och en hel hög reservbullar att sticka i handen på alla de små, som med tiggarpåsen stannade vid köksdörren. Ingen fick om julen förgäfves sträcka ut sin hand. Huru lycklig gamla mamma såg ut! Ögonen logo, munnen log, hela det blida ansiktet log vid tanken på all den glädje dessa små stackars julbullar ändå kunde åstadkomma. Där måste hon riktigt sätta några russin på bullen, ty den skulle ut till den stackars änkan med sina många små barn. Barn tycka j u det är så rart med russin, o c h det märkes ej, o m man sätter några russin mindre i sina egna julbullar. Så kom då ändtligen den kära, välsignade aftonen, f skymningen stod där i matsalen en hel rad prydligt öfvertäckta korgar; men dyrbarheter innehöllo de ej, endast gamla, lappade kläder, stoppade strumpor, en julbulle, litet ljus, litet gryn och litet snask till barnen.
Vid sådant förhållande kan jag i sanning alldeles icke finna annat, än att den punkt, sorn af Hr Frih. o. Landtm, blifvit föredragen, utgör föremålet för R. o. Ad:s pröfning. Då jag för min enskilda del är besluten att afslå frågan i begge dess afdelningar, yrkar jag ock, att den må oförändrad af Hr Landtm, framställas till propos. I anledn. af Hr Rosenblads yttrande, får jag föröfrigt fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att då Hr Landtm, ansett sig kunna föredraga frågan till R. o. Ad:s beslut och således lemnat R. o. Ad. öppet att derpå svara ja eller nej; så måste detta vara det bästa beviset, alt Hr Landtm, icke ansett frågan vara.afgjord genom den votering, som öfver Frih. Hamiltons förslag i ett föregående plenum försiggått. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. under de föregående öfverläggningarna, så vidt Hr Landtm, kunde påminna sig, så snart någon ledamot begärt att två frågor skulle åtskiljas, som varit sammanförda i ett betänk, eller i en punkt, alltid medgifvit att ett sådant afskiljande vid föredragningen finge äga rum. Således hade Hr Landtm, äfven för detta tillfälle, då eu ledamot sådant begärt och följaktligen föredragningen sedan skett efter denne ledamots begäran samt förslagen blifvit åtskiljda utan att det af någon ledamot varit motsagdt, trott att R. o. Ad., i öfverensstämmelse med livad vid andra tillfällen skett, medgifvit detta, och torde R. o. Ad. finna, att om ett sådant medgifvande skett och discussionen sedan fortginge och andra ledamöter derefter begärde att frågan skulle samfäldt disculeras samt samfäldt afgöras och pröfvas, så uppkorame deraf etL föredragningssätt, som icke öfverensstämde med den ordning, som R. o. Ad. iakttagit under denna riksdag , och sorn Hr Landtm, trodde icke heller fullt öfverensstämma med de rättigheter hvarje ledamot hade att få hvarje fråga skiijd den ena från den andra. Hr von Troil:
F, Lake väckt motion derom, att B ane o-Vt skott et må till Bänco-Full magt ige till" kännagifva den önskan, att Ranken måtte genast gå i författning, att till stadernes allmänna Brandslods-Bolag utgifva den af Bolaget hos Banken insatte summa, som för brandskade-ersättning till staden Wenersborg blifvit uppsagd. S. D. Föredrogos å nyo Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 291, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o ao3j i fråga om beviljandet af extra anslag Lill Försvars-yerkels iståndsättande, allmänna arbeten, ra. m. Frincip-frågan } angående sättet, huru medel till extra anslagen skola anskaffas: Ståndet, sorn bifallit Betänkandet N:o ao3, pag. t\, i denna del, Ride Utlåtandet N:o 291, i berörde punkt, till handlingarne. För svars verket till lands: Ståndet, som bifallit 1, 2, 11, 12, i3, 14 och i5:de pnnkterne och afslagit '-j-.de punkten af Betänkandet N:o ao3, lade dessa punkter, i Utlåtandet, N:o 291, såsom innefattande af Ståndet redan afgjorde ämnen, till handlingarne; 3:dje och l\:de punkterne: Ståndet vidblef dess, vid pröfning af Betänkandet N;o ao3, fattade beslut; 5Ite punkten: Utlå - ' Fröt. Utlåtandet $:o 291 afslogs;; g :de punkten: Stats-Utskottets lillst yrkande af ett anslag, stort 5o,ooo Rdr, i ett för allt, för föisänknings-ai betets fullbordande vid Stockholms ayeniie till sjös, och till anskaffning af den för försvaret vid detta ställe erforderliga bestyckning, afslogs; men hvad Utskottet i öfrigt uti denna punkt af Utlåtandet, N:o 291, anfört, blef af Ståndet bifallet; eyde punkten: