Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att en sådan beläningsrättighet vore fcrmonlig för de Handlande, är utom all tvifvel, men då hvarken någon enskild Corporations fördel, eller den chimerika nyttan af förslag som grunda sig endast på theorier, icke på ledning af föregående års erfarenhet, kunna motivera Ri - Den i6 September J, rn, keta Ständers beslut vid afgörandet af er, dylik fråga; så lår jag på det högsta afstyrka bevil, jandet deraf, emedan jag anser den icke allenast onyttig utan ock skadlig. Om man kastar en blick på Sveriges Geografiska läge öfvertyga* man lätt att vårt land af naturen ej är egnadt till Transitohandel i stort; det nästan enda ställe, dit man har utväg afyttra Nederlagsvaror är Finland, afsattningen är dock icke så betydclig, att icke tillräckelige Capital till denne handels bedrifvande förefinnas, som äfven bevisas deraf att då Finland tillhörde Sverige och hämtade alla sine förnödenheter härifrån , inga belåningsanstalter som de ifrågavarande behöfdes; följakteiigen måsta de vara så mycket onödigare nu, då Finnarne hämta större delen af de Varor de behöfva fiån utländska orter directe. Då den betydligaste delen af importen således åtgår till Sveriges egen consunitJcn, frågss, om det med sunda Statseconomiska principer kan vara öfverensstämmande, att befordra införsel af en emot behofven öfverdrifven Varumassa, som otvifvelagtigt blefve följden af den ifrågasatte beläningsrättigheten, hvarigenom VäxelCoursen nödvändigt skulle uppjagas, och Sedelmyntets värde genom en utsläppnin g af flere millioner BancoSediar ytterligare försämras, rakt stridande emot de åtgärder fdöglofl. Ridderskap, :t och Adeln genom Sedelstockens ungcfåra b?stämmande och Bankens consolideran. de vidtagit till myntvärdets upprätthållande, ob?räknadt den nära till omöjlighet grämande Den 16 September f. m. svårighet, att på säkra grunder inrätta en sådan Låneansta t, att icke förlust för Banken skulle uppkomma.
En fond, en för hela riket gemensam kassa borde stiftas, till hvilken alle de, som af frikostighet förära »åfvor åt de fattiga, i stället hade att vända sig med sitt ädelmod, och hvars föremål vore att skaffa tillflykt dels åt straffade brottslingar, dels åt försvarslösa personer, vare sig genom deras inackorderande mot skälig vedergällning hos enskilda husbönder (helst på främmande ort, der vanfrejden vore okänd), eller genom inrättande af åkerbrukskolonier på våra obrukade hedar och myrer, eller genom hvilka andra anstalter, som kunde lämpligen påfinnas. Ty önskansvärdt måste det vara", att välgörenheten, i stället att användas till förökande af det onda, måtte en gång kunna komma samhället och den lidande menskligheten till verkligt gagn. ' Under detta årets resa har äfven kommit till min kunskap ett bland de anmärkningsvärda exemplen af allmogens obenägenhet för täta tingsterminer, hvaraf skulle kunna slutas til! ännu större obenägenhet för de s. k. permanenta, i Lagförslaget tillstyrkta domstolarna på landet (kallade Landsrätter i st. f. Häradsrätter). På allmogens begäran hafva nemligen sommartingen blifvit indragna år 1800 i Memmings, Skärkinds och Åberbo härad samt år 1807 i Hanekinds och Bankekinds härad. Jag har anledning att förmoda enahanda orsak till ena lagtima tingets försvinnande äfven i andra orter. Det torde vara skäl att härom närmare underrätta sig, innan den föreslagna stora förändringen vidtages. — Nämnde härader hafva också från år 1781 till 1801 varit fördelade i två domsagor, men derefter blifvit åter sammanslagna till en, såsom de ännu fortfara att vara. Detta exempel torde hittills vara sällsynt. Stockholm i Januari 1852. S. L. THEORELL. N. A. Fröman. RIKETS STÄNDERS E mbets-B er ätt el se \ för år 1859. «M®0§@I’-I8 STOCKHOLM, 1853. P. A. Norstedt & Söner, Kongl. Boktryckare. INNEHÅLL.
De flere förändringar, tillägg och rättelser, som häraf äro en följd, och finnas på sina ställen med hänseende till föreskrifternes allmän]ighetf intagne, hvarigenom de särskilde stadganden i8i5 års Författning meddelar i 2 §. i och 2 Morn.,; samt 3 §. 6 och 7 Mom. blifvit öfverflödige och af sådan orsak uteslutne, lära Riksens Höglofl. Ständer sjelfve beriäget inhemta af sjelfva Förslaget; Och har Utskottet med hänseende till den minskning i Hemmansvärdet, som genom nedsättning af Minimi-Tabellen kan uppstå, föreslagit 1822 års Taxerings-värde och Mantalsskrifning, såsom dels den Måttstock, hvarefter Pannerymden bör så å Hemman och Lägenheter, som å Stadsjord bestämmas, dels oek den tid hvarinom öfverrnålige Pannor måste hafva varit förfärdigade och angifne för att brukas. 32 Be vi lin i ngs-Utskottets Bet ansvar som hittills egt rum för Skattskyldige, då olikhet är uppdagad emellan Bränn vins-Pannornas storlek, och de derom med anledning af Justerarnes betyg gjorde uppgifter, har Bevilhiings-Utskottet trott med mera skäl bora öfverflyttad på de förra, så vida en skattskyldig, tryggad vid det betyg han af behörig Ämbetsman erhållit, icke rättvisligen kan för deri befintlige brister eller olikheter vidkännas ansvar. Äfvensom Utskottet, för att afböja de Rättegångar och besvärligheter, som, särdeles för dell enfaldigare delen af Allmogen, kunna uppkomma, fritagit de skattskyldige från åliggandet, att vid Mantalsskrifningar uppvisa Stämplingseller Mätnings-Attester, undantagande å Täckjerns-Pannor, utan i stället iemnat dem tillåtelse, att hänvisa till förra årets Pannerymd , likväl med ansvarighet för uppgiftens vigtighet.
Del få mai ångfartyg font feglanDe är mera lämpaD efter bel;ofmet od; beflämb i närmare öfmerenöftämmelfe meD l;maD font nu bntfaS å attDra nasigeranDe nationers fartyg. <£n ali» män beftgtning å flottans alla fanoner oclj öfriga ffjut»pjefer är miD alla Nationerna anjlällD od; ett betyDligt anta! af De älDre fajjeraDt. o #us otf> bv33 Slt unDerf;aHet af l)uS od; byggnaDer fantt inrättningar å fia» nobcr tionerna F;ar omforgen] fträcft fig famt nybyggnaDer ffett, få miDt tillgångarne fåDant meDgtfmit. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Lag-Utskottets Betänkande Jt? ä6. 37 för brott olämplig och föreslagit dess upphörande. Anmärkas hör äfven, att då man ej vill använda landsflykt såsom straff för affall, utan såsom ett skyddsmedel för Svenska kyrkan emot olika tänkande, detta skyddsmedel väl i första band borde tillgripas emot bit inkomne främlingar af annan trosbekännelse, då våra egna landsmän väl icke kunna vara farligare för Svenska kyrkan, än de förra, och att det följaktligen är obilligt och inkonseqvent att strängare förfara med egne landsmän, än med främlingar. Men den svåraste stötestenen emot denna påföljd är dock att den ej vidare kan tillämpas. Eller tilltror man sig verkligen kunna tillämpa detta straff på hela skaror af Svenska medborgare, som, efter hvad upplyst är, redan affallit från den rena evangeliska läran? Nej, säger man. Medlet skall användas endast emot förförarne men ej emot de förförde; men jag tillåter mig svara häruppå att, utom det att lagen ej gör skilnad på förföraren och den förförde, då straffhotet är lika för allt affall, botemedlet icke ens låter använda sig på förförarne, hvilket erfarenheten nogsamt bevittnat. Tre personer hafva under sednare tider varit föremål för denna förföljelse.
— Om inrättningen af ett Invalidhus, 224. — Om Pommerske Regementernes expc, stance löner m. m, 228. — Om skattelösen af Ollestads Säteri, zzg. — Om granskningen af bouptekningar, ZZZ. — Om Riksgälds-Conrvirets utländska aald, ZZg— Om ärenderncs bätfre handtering inom Rikets Stprelsewerk, zgg. __ Om Pasievolancen, gg4, Om Caferners upsörande i Carlscrona, gay. _ Om Wmanna Magazms-Direction, Z46 Om tillökning i en del Embctsoch Tjenstemäns löner, ggki, — Om Riksdagens förlängande, g66. — Om tjcnliga austaf txr till Fabriquernas beffydbgnde, Zb8- — O>n läst till Casernbyganad i Malmö, 268. — Om straff ssix lurendrägeri och tullförsnillning, z68. — Om förgstq 50 Register. dring i Landtmäteri-taxan, 406. Om medel till folkets och landets förbättring, 426. — Om arfwo» den för Stars -Commisiarien kräclelius och OfwerComnusiarien Lk, 406. — Om stuteri-inrättning pä Flyinge och Dahlby Kongsgärdar, 406. — Om ars. moden för Ständcns och Utffottens Cancellier, 406. .— Om bibehållande af Högsta Domstolens Ledamöter ivid deras fysiker, 406. Om priset ä tionde tack jernet, 406. Om anordning till betalning af hy. rorne för Riks-Ständens Klubbar, 406. — Om ne, dcrlagsfrihek för Wi^by Stad, 406. — Om Gottlands rind rstödjande wid inträffande misiwäxtär genom Allmänna Magazmz-Directionens försorg, 406. — Om lag emot misibruk af starka drycker, 4Z1.
Detta oaktadt sammanslogs år 1824 den fordna arméens flotta med örlogs-flottan, hvarigenom den förra helt och hållet drogs från landt-försvaret, för hvars skull den var inrättad, samt förenades med sjö-försvaret, med hvilket den hade intet annat gemensamt än att den flöt pä vattnet. Den motvilja örlogs-flottans anhängare hyst för skärgårdsflottan hade efterhand till ej ringa grad gjort sig gällande hos Regeringen. Istället att vaka öfver båda vapnens ändamålsenliga utveckling hade, isynnerhet under det sista årtiondet, för skärgårds-flottan visat sig en liknöjdhet, hvilken varit i högsta grad skadlig. Detta hade skett icke allenast i afseende pä materielcn, utan äfven på personalen. En stor del af materielcn förskrefve sig från år 1808 och vore således öfver ett halft sekel gammal samt kunde, efter kompetente personers utsago, anses nära oduglig för krigsbruk, fastän den ännu skyldrade i rullorne. Somliga fartyg förskrefvo sig till och med från år 1790. Mellan åren 1820 och 1890 hade blifvit nybyggda 18 kanonjollar, mellan 1830 och 1840 tre kanonslupar och 49 johar, men mellan 1840 och 1850 endast 27 slupar och tvä jollar. Såsom fullt brukbara vågade Grefve von Platen sistnämnde år blott, antaga 54 slupar och 96 jollar jemte några få andra fartyg. Sedan dess hade blott 10 slupar blifvit byggda, de sista är 1855. Med dessa hade möjligen dc slupar kunnat ersättas, som under tiden nf Bih, till B. St. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JM 121. gått, hvaremot jollame sannolikt till betydlig del blifvit oanvändbara i krig. En väsendtligt bidragande orsak till skärgårds-flottans hastiga sammansmältande sades vara det mindre lämpliga sätt, på hvilket fartygen förvarades och hvarigenom många tagit röta förrän annars skett. Fullföljdes detta system torde man en gång fä tala om Svenska skärgårds-flottan såsom något som varit, men ej mera funnes till.
Banko-reglementets 157 § innehåller nemligen, att ”räntan å alla lån, som öfverskjuta 10 r:dr banko och äro meddelade på ett år eller derutöfver, förfaller till betalning endast en gång om året och skall vid hvarje tolf månaders eller ett helt års förlopp tilläggas kapital-skulden, så att för nästföljande 12 månader eller till betalningsdagen, i händelse den dessförinnan inträffar, räntan jemväl upplöper å den uträknade och, såsom obetald, vid helårets slut tillagde intresse-skulden.” Som beräkningen af ränta på ränta icke ifrågakommer förr, än då ränteliqviden blifvit utöfver förfallodagen fördröjd, så har densamma, betraktad såsom ett vite för den försumlige gäldenären, hittills ansetts böra bibehållas; men utom det att detta vite, i anseende till dess obetydlighet, ej förmår att tvinga till ordentlighet, förekommer emot ifrågavarande ränteberäkning, att en dylik beräkning, stridande emot föreskriften i 9 kap. 6 § Handelsbaden, icke begagnas af någon annan inrättning och föranleder dertill, att det för vederbörande låntagare blifver nästan omöjligt att sjelfva utröna beloppet af deras återstående skuld till Banken. Då för öfrigt denna ränteberäkning, utan att för Banken medföra någon vinst af betydenhet, orsakar dess tjenstemän serdeles möda och besvär samt motverkar en eljest möjlig förenkling i göromål, har Utskottet ansett sig böra 8:o hemställa, att all beräkning af ränta på ränta måtte från och med 1849 års början upphöra. Och torde, i händelse af bifall härtill, föreskriften i 157 § af Banko-reglementet få emot en så lydande ulbvtas: 9:o Det för närvarande brukliga säll att beräkna ränta på ränta begagnas till och med slutet af år 1848, hvarefter all sådan ränteberäkning upphör icke allenast å de lån, hvarå Banko-Utskottet» Betänkande, N:o 42. 7 räntan från och med den 1 Januuari -1849 lill betalning förfaller, utan äfven å de lan, för hvilka räntebetalningen derförinnan förfallit.
Och kronan nicka ses till fall. I spåren, rytande, mörk, krigets ande följer – Och furiers skrän, och trollens återskall Hörs rundt omkring – Och nu, från Östra Norden, Spotsk, reser Jätten sig på fjället – Hatets brand Är i hans blick, och fjättern i hans hand – Och nu, med gräslig röst, han ropar: ”Stört till jorden, Förmätna Svea, stört! blif slaf!” – I dessa orden Hvad ljus af ljungeld Gud! hvad namn? hvad har han sagt Min mor! min fostermor! Du gäckad i förakt Oigenkännlig! – Säg: hvar är din här? ditt läger? Ha dina berg ej jern och hjeltar mer? Du svarar ej! men hemsk mot årets antåg ler, Och lyfter tviflets suck, och bönens röst, och säger: Seklers dotter, i hvars sköte Nya håfvor jorden bådas, Nya smärtor hota den! Säg – i mina blickars möte Vill, som hämnare, du skådas? Eller kommer du, som vän? Från den bana du beträder, Dina tusen, tusen fäder Hafva sett i alla öden Svears dygd stå oförkränkt. Ofta sårad – alltid hämnad; Svag – ej feg, ej öfverlemnad Af ett folk, som förr åt döden Än åt bojorna sig skänkt. Men – om nu så grym är lagen, Och med dig den stunden nära, Då jag föll, förutan ära, Bland nationerna en slaf: O! så stört ock du, bedragen, Från din höjd, i glömskans haf! Och för evigt slockne ljuset Af den sol, som leder dig! Och försvinne jag i gruset Af den verld, som föll med mig! Dälden. Stolt, majestätlig, i ljusets silfverskrud Satt på sin thron, å den höga kräftans Glödande himlafält, Dagens drott. Under låg Dälden, i glans försmäktande; Och med osläckelig törst drack Gudens Brännande blick dess näringssaft. Klädd icke mer i vårens friskare Färgor af ungdom och lif och glädje, Låg hon och tillbad i härjarns brand. Icke dess blomstrande barm mer lockade Fjärlarnes kyss, icke mer från klippan Dansade källans silfvervåg. Upprätt ännu stod blott den ädlare
Den värde Ledamoten har sjelf medgifvit, att Decimalsystemet i mått, mål och vigt, endast för dem, som begagna skriftspråken i räkning, innebär lättnad. Ilan tror dessutom , att orsaken, hvarföre det mötte svårighet i Frankrike, och hvarföre man äfven der sluteligen nödsakades tillåta bruket af det gamla systemet, bredvid det nya, härledde sig derifrån, att Decimalsystemet ej rätt fanns i sjelfva Franska språket. Den värde Ledamoten kanner bättre, än jag, en djupare orsak, grundad i sjelfva sakens natur, till delta fenomen. Denna orsak består deruti, att Decimalsystemets användande på mått, mål och vigt, uti dagligt bruk, är visserligen ganska lätt för dem, scm begagna skriftspråket, endast och allenast derföre, att samma system utgör just det numerationssystem, som i detta skriftspråk allmänneligen brukas. Men lika litet, som någon anledning i rena menniskoförnuftets, eller vettenskapens natur förefinnes, hvarföre Decimalsystemet, snarare än något annat system, t. ex. ett system, hvars grundtal vore 6 eller 8 eller 12, valdes till numerations-system; lika litet finnes nu någon anledning att uti mått, mål och vigt påtruga detta system på sådana menniskor, som icke De n <4 Augusti f. m. 3i skörda den ringaste nytta af absolut likhet emellan numerations-system och systemerne för mått, mål och vigt; emedan de sakna skrifkonsten, detta nödvändiga vehikel för dessa serskildta systemers ömsesidiga inverkan på lättheten att dem använda; man bör så mycket mindre försöka något sådant tvång, som Decimalsystemet är, till sjelfva sin natur, om jag så vågar uttrycka mig, tungt, ovigt och stelt. Det erbjuder, äfven på ganska vidsträckt fält, högst obetydligt spelrum åt menniskotankan, för de arithmetiska operationernas verkställande. Inom io-lalet kan man endast få jemna halfva och femtedelar.
Han tystnade, och tvenne stora tårar, heliga insegel på det heliga löftet, smögo sig nedför hans kind, och blandades med hennes, som var stum af häpnad och rörelse. Under djup tystnad förgingo några ögonblick; slutligen hemtade båda nog fattning, för att fortsätta det afbrutna ämnet. – ”Hvad svar gaf min gode farbror åt min far?” frågade Rosa, sträfvande att vinna någon säkerhet i sin ton. ”Jo, barn! jag svarade, på mitt vanliga korta och bestämda sätt, mitt hjertas mening: att jag för min brorsons bosättning icke ville släppa till ett runstycke, emedan han min själ kostat mig nog förut; vidare tillade jag något smått om lämpligheten att hafva förvissat sig härom, innan man skred till förlofning, m. m. Jag behöfver väl icke nämna, att mitt svar aldrig blifvit så stiliseradt, om jag icke från första ögonblicket insett, att ni skulle hafva blifvit olyckliga med hvarandra; men nu var det min önskan, och har varit det ända från början, att intet giftermål måtte bli af, och, efter det svar din far erhöll från mig, är er förbindelse att anse såsom fullkomligt upplöst. Så snart Ferdinand kommer hem, skall jag kungöra honom kommerserådets beslut, äfvensom mitt, och för er återstår ej vidare att fullborda, upplösningen, än att lemna ringarne tillbaka.” ”Ja, det skall icke göra honom någon sorg, såsom min fars affärer nu stå,” menade Rosa. ”Min stackars Ferdinand, han har nog bekymmer ändå.” ”Åh! det ger sig väl,” svarade professorn, som tänkte på Hilda och Ferdinands elastiska hjerta. ”Det är minsta bekymret.” ”Det är visst icke det minsta bekymret, bäste farbror; tvärtom, det är väl det allra värsta han någonsin haft, och det kan ej öfvervinnas utan en kraftig hjelp. Men om den djupaste ånger, förenad med den uppriktigaste föresatts af bättring, kunde blidka den faderlige vän, han förolämpat genom svaghet, förenad med häftiga lidelser, då skulle törhända den stackars, djupt bedröfvade Ferdinand vinna tillgift.” ”Hvad f-n är det då?” frågade professorn förundrad. ”Jag trodde du menade hans kärlek till Hilda!
Den, som bifaller Utskottets, af tre Stånd godkända förslag, att Köpe-, byles och gåfvobref skola karteras enligt följande tarif: till och med 100 R:dr 60 öre samt för hvarje fidla 100 R:dr derutöfver 60 öre röstar Bevillnings-Utskottels Memorial N:o 22. ^ Ja; Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, komma, enligt Borgare-Ståndets beslut, köpe-, bytesoch gåfvobref att karteras på sätt som följer: lill och med 100 R:dr 60 öre deröfver till och med 200 R:dr 1 R:dr 20 öre deröfver till och med 300 R:dr 1 R;dr 80 öre och vidare för hvarje 100-tal R:dr 60 öre Enär denna votering utfallit med 60 Ja och 56 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. j6:de omröstningen. Den, som vill, alt, jemlikt Utskottets förslag och tre Stånds beslut, skuldebref skola karteras sålunda : till och med 100 R:dr 15 öre och för hvarje fulla 100 R:dr derutöfver 30 öre löstalja ; Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, komma, i enlighet med Borgare-Ståndets beslut, skuldebref att karteras enligt följande tarif: till och med 100 R:dr frja öfver 100 till och med 200 R:dr 50 öre öfver 200 till och med 300 R:dr 75 öre' öfver 300 till och med 400 R:dr 1 R:dr och vidare för hvarje 100 tal R:dr 25 öre samt återstoden af 6 mom. att utgå; hvaremot uti § 7 komma att införas, såsom ifrån stämpladi papper fria, skuldebref och öfriga uti § 8, mom. 6, uppräknade handlingar, då de i konkurser företes. Omröstningen har utfallit med 62 Ja och 54 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll.
Jag skulle tro det vara skäl att åter remittera äfven 3:dje mom:t i denna §, emedan äfven der omnämnas de afgifter, hvarom Hr von Kock vid den förra §:n talat. De uttryck, som här hegagnas, äro högst sväfvande, och jag vet, att man trott sig kunna på grund häraf utsträcka husbondes ansvar äfven till kommunala utskylder, och, om en sådan utsträckning verkligen bör ega rum, så bör den väl stödja sig på någon annan grund än ett obestämdt uttryck i förordnm. — Dessutom förekommer också i samma mom. ett stadgande om befrielse från sådan ansvarighet, så vida det kan styrkas att de ifrågav:de arhetarne äro i nödställd belägenhet. Detta yttrande har i hela förordmn ingen annan motsvarighet än i § 53, och det kunde ganska väl passa i den gamla förordnm, men ur den nu ifrågav:de anser jag att det borde utgå. Pa grund af allt detta, anhåller jag om återremiss af så väl l:sta och 2:dra, som äfven 3:dje mom:n. Gr. Mörner: Jag anhåller att fa instämma i det yrkande, Gr. af Ugglas nu framställt. Äfven denna § återremitterades. § 90. Bifölls. § 91. Hr Keutersvärd: Bland de i denna § upptagna un dantag anser jag höra inflyta äfven de innebyggare i Stora Kopparbergs län, hvilka erlägga den s. k. Kungsgårds-hjelpen, och som torde höra förskonas från en fjerdedel af bevillningen efter Usta och 2:dra artikeln; hvadan jag anhåller om §:ns återre - 252 Den 18 Maj e. ru. mitterande till Utsk:t, på det denna ändring måtte blifva iakttagen. Gr. af Ugglas: Då diskussionen om lista §:n af denna fdrfattn. pågick, hänvisade jag till hvad 4:de mom:t af nu gällande 141:sta § innehåller. Jag vet icke rätt, huruvida sådana personer, som der omtalas, skola enligt denna nya törfattn. erlägga mantalspenningar eller derifrån äro befriade.
I afs:de på 4:de mom. har äfven blifvit anmärkt att pröfningen, huruvida gäldenär svikligen, borgenärer till förfång, alliander sig eller undanskaffar sina tillgångar, är med stora svårigheter förenad. Jag tror äfven, lika med den siste talaren, att utredandet af de förhållanden, som skulle härom utgöra bevisning, äro af den invecklade beskaffenhet, att de åtminstone icke kunna öfverlemnas åt domaren å landet att ensam afgöra, utan tilläfventyrs gäldenärens hörande, såsom det i 3:dje mom. af § 7 medgifves. För min del anhåller jag att hela §:n måtte, med anledning af de gjorda anmärkningarne, återremitteras. Gr. Sparre: Jag ber att få uplysa den siste värde talaren derom att hans framställning grundar sig på ett misstag. 2:dra §:n bestämmer i hvilka fall gäldenär måste afträda sin egendom till konkurs; förfarandet åter vid ansökning om konkurs i något af dessa fall bestämmes i 6 och 7 §§. I 2:dra mom. af nämnde §§ stadgas huruledes, då ansökning om konkurs göres, rätten förelägger gäldenären lämpligen kortaste tid att deröfver sig förklara ; inställer han sig ej med förklaring, så hänskjutes på landet enl. 7 § 3 mora. saken till rätten. Det är således ett misstag att domaren ensam dömer till konkurs i detta fall; och LagUtsk:t har just iakttagit samma försigtighet som den värde ledamoten yrkat, nemi. att grannlaga fäll skulle öfverlemnas åt rätten. Således saknar denna anm. all grund. Hvad åter beträffar 4:de mom. af nu föredragna 2 §, mot hvilket 2:ne talare gjort anm., så må det vara en sanning, att det kan upstå svårighet att visa, huruvida gäldenär afhändt sig eller l>en 11 Juli e. m. 47 undanskaffat sina tillgångar. Men det kan likväl icke skada att denna grund finnes upgifven i lagen; ty om det än vore svårt att bevisa detsamma, kan det väl icke vara något ondt deruti att det står der.
Utskottet, som öfvarvägat hvad sålunda blifvit anfördt, har hvarken ansett sig tillständigt, att ingå i något omdöme angående de redan i laglig väg pröfvade tvister, hvilk as handläggning och utgång blifvit såsom anledning till Motionen åberopad, eller lämpligt, att föreslå upphäfvande a£ det stadgande, angående Tiondens bestämmande genom Proftröskning, som Härads» FogdeHnstructionen af den 9 October innehåller, enär samma Författning, allt ifrån dess utfärdande, i detta afseende tjent till efterrättelse och uti sednare Författningar upplifvad, jemväl tilämpats i afseende på grunder»© för de genom åtskillig® Kongl. Resolutioner beviljade och påbjudne ständige Tiondesättningar; Men då Tiondebeloppets årliga bestämmande, genom Skyl» räkning och Proftröskning, föranleder både till omgång och besvär för Tiondetagare och Tiondegifvare, och jemväl, pä sätt erfarenheten visat, till mänga och obehagliga Besv. och Ekon. Utsk. Betänkandcn. 89 tvistigheter, anser sig Utskottet ega anled* ning, tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det måtte, sedan, till förekommande af nämnde olägenheter, ständige Tiondesättningar nu mera på de flesta ställen egt rum, och, genom sednare Författningar, en utväg blifvit