Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hur fort sprang han ej upp for trapporna, med hvilken ljufiig känsla hörde hon ej nyckelknippan skramla, då, när hon hörde det, kunde hon vara säker på att det var han, fast hon i alla fall ej brukade misstaga sig på hans steg. Då lemnade hon allt, hvad hon hade för händer for att flyga emot honom, hon hade tusen påhitt för att öfverraska honom, variera hans mottagande, isynnerhet om aftnarne, då han regelbundet kom hem vid sjutiden. Ibland gömde hon sig bakom dörren och gladde sig som ett barn, när han lat narra sig och ropade ut åt köket: » Marie, är min hustru utgången? jag kan icke finna henne. » Ibland låg hon utsträckt på björnhuden och låtsade sofva tills han väckte henne med en kyss, ibland — ja, hvad hon varit barnslig och hvad de varit lyckliga! Och sedan den tiden, den korta tiden, då hon mottog honom stillsammare, med fingret på mun, och ett, » du får gå tyst, gossen sofver. » Nej, nej, hon fick ej tänka, hon måste företaga sig något. Ordna de gamla papperen i skrif bordet. Ja, inte brefven naturligtvis, bara gamla räkningar från de sista tvenne åren, det var ett tråkigt göra och alls icke sorgligt och till på köpet något som måste göras. Klockan slog sju i matsalen, men hon hade ej rört sig, hon satt ännu qvar! hade hon verkligen suttit der en hel timme? Hvad det knäppte i alla väggar och dörrar och hvad skuggorna voro mörka derborta bakom flygeln. Det var väl att hon icke var mörkrädd. Hvad .skulle hon också vara mörkrädd för, i sitt eget ombonade hem med sin jungfru några steg ifrån sig, derute i köket Spöken trodde hon ej på och andar — ja, komme andar och besökte henne, kunde det endast vara goda andar. Men hon passade ej att vara ensam, hur ofta hade icke hennes man sagt henne det, till hälften skämtsamt, till hälften ve-modsfullt! — Herre Gud, hvad var det! Hon spratt till, honhörde steg i trappan, hastiga, manliga steg, hon hörde det välkända rasslet af nyckelknippan. Utan att tänka, drifven af en impuls, som hon ej kunde hejda, flög hon upp och ilade till dörren.
Motionen begarde, att öfver ägendoin, so111 1iusti.iin infört i boet eller som uiider iiktensltapet tillfallit lieiiiie .genoiii ghfva eller testainente, ined vilkor att deii skall enskildt tillhöra Iienlie, sh ock öfver afkoinsten af sRda.ii agelidoiii skall hustrun råda, sivida icke, hvad angkr ägeildoin, som är gifven genoin gåfvoï eller testamente, annorlnnda blifvit om förvaltningen beslutet. Kvinnans deltagande i trädgårdsodlingen Ilade 2 Gartner sällskap e t P p % sitt ordinarie må~iadssammantrade den 9 d e n ~ e s tagit till diskossioiis~iiine. Detsamma inleddes af lir ' R. Abelin från Noi: rviken, soni frainliöll, att kvinnan vore till stor nytta i tr %dg9Lrdsodlirigeii, icke soin koiiltiirrent till de stora tradg&amp;rdsiiiastariie, iitaii inera på deii egna torfvaii ocli i lieininet. Hi. O. Tainrn instämde i det sakrika anföraiidet, Iivilket dock liade itskilliga inotståndare bland våra inerit framstående iiiålsman p5 tr~dgårdsodlii.igeiis område. Den förda disskussioneii fick utgöra svaret. * * 3 Diminark. Kvindelig Laese forening i Köperilianln, stiftad efter iingef#rligen samma plan soin » Ltisesalongen » i Stockliolin,. eliiiru föreningeils bibliotek ocli samliiigsruin ej som Iios oss iiro ' afsedds för deii stora allmänlieten, utan för ett slutet sällskap af endast kviiiliga niedleininar, liar i år ägt bestånd i 21 ar.
LagUtsk. är, det försäkrar jag, så sysselsatt under denna riksdag, att det ej behöfver återremiss af sina betänk:n. Hr von Hartmansdorff: Gr. Sparre har flera gånger upprepat, att en man ej skulle ogerna se, eller att han skulle med glädje se, om hustrun finge ifrågavar. lilla fördel; men här är nu ej fråga om den ene eller andras tillfälliga åsigter, eller om komplimenter, som man kan uttrycka på hvarjehanda sätt; utan här är fråga att lagstifta efter rätt och skäl. Hr Grefven har sagt, att, hellre än borttaga denna fördel för hustrun, borde äfven mannen en sådan tilläggas. Om så är, om denne ledamot af LagUtsk. så ön skar, hvarföre må då betänk, icke återgå, på det att han måtte få gifva åt saken denna nya vändning ? Hvad beträffar förändringens snara inträffande efter en föreg:de Be o 9 Be hr aari f. ra. 3S9 lagstiftning, sä kan det lika väl bevisa, att den första lagförändringen varit förhastad, sora att den påföljande kommer för snart. När raan finnér något vara oriktigt, så är det en pligt att söka skaffa rättelse, antingen upptäckten göres förr eiler sednare. Det är på sådan grund jag anhåller om återremiss af Utsk:s ifrägavar. betänk. Gr. Sparre, Erik: Hr von Hartmansdorff, har sagt, att betänk. borde återremitteras på det att jag måtte komma i tillfälle alt inom Utsk. ål saken gifva en annan vändning. Det är just derföre att jag ej älskar täta förändringar i bestående lag, som jag anhåller om bifall till betänk, sådant det är. Alt nu inom Utsk. uppgöra ett förslag, som skulle gifva mannen fullkomlig reciprocitet med hustrun, skulle blifva ett arbete allt för mycket omfattande för att LagUlsk. skulle kunna dermed blifva färdigt särdeles med afseende pä den oändliga mängd af göromål som redan åligga Utsk. Hr Gunther, Claes Ephr.:
Jag tror att förslag till en författning, liberalare men mera konseqvent bordt upgöras, hvilken icke skulle träda i verksamhet förr än d. 1 Januari 1858 och intill den tiden nuvar:de grunderne till rättighet af bränvinsbrännings utöfvande bibehållits, dock med en mångdubblad i förskott betald skatt för år 1855 och densamma åter förhöjd med minst 50 proc. för hvardera af åren 1856 och 1857, — då hade hvar och en, serdeles de mindre jordbrukarne, af erfarenhet funnit att de s. k. små pannorne, icke allenast borttaga mera arbete och bränmateriaier i proportion till sin afverkning, att äfven lemna mindre verklig behållning, än om produkterne försålts mot kontant betalning till större brännerier, hvilka säkerligen upstått på åtskilliga ställen inom orten, såvida miuimi-tiilverkningen blifvit bestämd till circa 125 kannor om dagen — på detta sätt tror jag att den s. k. husbehofsbränningen skulle uphört och tillverkningen inskränkt sig till det belopp, som med fördel kunde afyttras. Nu deremot befarar jag, att mången jordbrukare utan att på förhand beräkna följderne, blir förledd att nerlägga större kapital, än bans tillgångar medgifva och derigenom bereder sin undergång. Jag föreställer mig att många jordbrukare anse sig tvungna fortsätta med bränvins-tillverkningen och då användes en panda om 20 kannor, för hvilken skatten under 2 månader utgör cirka 250 R:dr b:ko. Få äro de, sorn utom skuldsättning kunna disponera denna summa, hvarföre följden blir att den mindre bemedlade mot erhållande af förskott tillförbinder sig att å viss utsatt dag leverera bränvin mot då gällande pris och i förening med höga vitén, hvarigenom för mången af allmogen i Skåne och Blekinge upstår samma beklagansvärda förhållanden, som för flera år tillbaka då dylika kontrakter voro mer än nu brukliga, och hvilka vållade så mången bondes obestånd.
N:o 110, i anledn. af väckt motion, rörde omarbetning af K. förklar, d. 14 Maj 1805, ang:de lagens rätta förstånd och tillämpning i mål, som röra klander å fast egendom samt hvad ytterligare vid lagfarts beviljande bör iakttagas, blef H. Ex. Hr Gr. o. Landtm:; till bifall å detta betänk, framställa propos. besvarad med ja jemte ett eller annat nej; hvarpå H. Ex. tillkännagaf, alt ja varit öfvervägande. Föredrogos och lades till handlingarne LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern.: N:o lil, i anledn. af skedd återremiss af Utsk:s betänk. N:o 54, öfver väckte motioner om dels upphäfvande af lagens stadganden ang:de summa appelin bilis, dels ock nedsättning af det belopp, hvartill densamma är bestämd vid Rådstugurätten i staden Fahlun; och N:o 112, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk. N:o 94, öfver väckt motion om förändring af sättet för utmätt fa stighets försäljning. Föredrogos och biföilos LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänkm: N:o 114, i anledn. af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på kungörelsers publicerande i kyrkorne; och Den 14 Maj e. m. 509 N:o 115, i anledn. af väckt motion om förklaring af 9 cap. 1 § Arfda-kn, i fråga om sältet för boupptecknings upprättande. Föredrogs och lades till handlingarne LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda meni. N:o 116, med förslag till sammanjemkuing af de inom RiksSt:n fattade skiljaktiga beslut, vid förehafvande af Utsk:s utlåt. N:o 95, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Utsk:s betänk.
Lag-Utsk. Betänk. N:o 57 samt Mern. N:o 59 och 61. R. St. underdån. Skrifv. Pedagogi, om förändring af den i Engelholm till elementarläroverk. Se Engelholm. om dito i Laholm till dito. Se Laholm. om dito i Södertelje till dito. Se Södertelje. om uppförande i stat af extra lärare vid Falköpings. Se Falköping. Pensionsförhöjning för armébefälet. Se Armébefäl. för flottans embetsoch tjenstemän. Se Flottan. Personliga skyddsafgiften, att, med upphörande af anslagen till löneförbättring åt examinerade folkskolelärare samt folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet, hela den nuvarande skyddsafgiften måtte, för folkskolelärares aflöning, till kommunerna direkt utdelas, m. m. Motion N:o 126. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Skrifv. Petré, Casimir, Motion N:o 126, att med upphörande af anslagen till löneförbättring åt examinerade folkskolelärare samt folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet, hela den nuvarande skyddsafgiften 23 måtte, för folkskolelärares aflöning, till kommunerna direkte utdelas, m. m. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Skrifv. Pettersson, C. A.. Motion N:o 165, angående ökadt anslag till resestipendier och understöd åt industri-idkare. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. N:o 76. Motion N:o 166, att för lurendrejeri m. m. måtte stadgas samma an svar som för stöld. Planschverk. Se Sverige. Q. Qvinna, angående underdånig framställning hos Kongl. Maj;t derom, att qvinna må vinna anställning vid statens telegrafverk samt i befordringsoch löneväg äga samma rättigheter och skyldigheter som mannen. Motion N:o 125. Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk.
Småland skall då kunna inom Skånes sydliga delar afsätta sina skogs-, bergsoch ladugårds-produkter, samt derifrån under inträffande missväxter' få sina spanmålsbehof fyllda, och för öfrigt skulle genom den föreslagna jernvägens anläggande ej allenast en närmare förening mellan Rikets södra och medlersta landskap, utan äfven en ganska liflig förbindelse mellan detta Rike och de på Europas fasta land belägna Stater åstadkommas. Utförandet af jernvägs-stamlinien mellan sydvestra kusten af Skåne och Wetterns södra ända har alltså synts Rikets Ständer jemväl böra ofördröjligen företagas, samt en del af de medel, som för stambanors anläggning varda under denna Riksdag af Rikets Ständer anvisade, anslås till nämnda jernväg. Emot slutföljden häraf, eller att Staten således samtidigt påbörjade tvänne så stora och kostsamma företag, som anläggandet af jernvägar både emellan Stockholm och Götheborg och emellan Jönköping och Malmö, bar bos Rikets Ständer väl framställts de betänkligheter, att dessa jernvägars utförande på en gång skulle kunna öfverstiga landets tillgångar och Staten såmedelst komma att splittra sina krafter samt förminska sin förmåga att inom den möjligaste korta tid fullborda den jernvägs-anläggning, som syntes företrädesvis nyttig och nödvändig. Å andra sidan åter, och till ytterligare stöd för de af Rikets Ständer härutinnan hyllade åsigter, förkommer, hurusom det ej bör vara äfventyrligt, att på en gång börja hied bägge de nu ifrågavarande 1’ernbanornas anläggning, emedan för dem ej behöfver användas större sammanlagdt lelopp, än som kan för hvarje år dertill anvisas, och hvilket, om ock blott en jernväg anlägges, i allt fall skulle komma att för densamma åtgå. Då erfarenheten inom andra länder icke bekräftat riktigheten af den tillförene godkända och såsom allmänt giltig antagna åsigten, att en jernbana måste vara till hela sin längd fullbordad, för att medföra någon egentlig nytta och lemna någorlunda nöjaktig afkastning, hafva Rikets Ständer ansett det icke vara nödvändigt att i sådant syfte med alltför mycken ifver påskynda arbetet.
Mörner, som varit emot bela förslaget, också vill borttaga detta vilkor, genom hvars uteslutande hela organisationen skulle göras om intet. Men jag anser mig derföre ega så mycket mera skäl att påminna de bland R. o. Ad:ns ledamöter, som intressera sig för sakens framgång, om nödvändigheten att bifalla ifrågav:de vilkor. Gr. Mörner: Jag skulle tro, att likheten emellan de för hållanden, som Hr Bildt framställt, icke håller streck vid en närmare granskning. Det är något helt annat att vilja uphöja en författning till civil-lag i annan ordning, än grundlagen föreskrifver, och att vid en anslagsfråga fästa vissa vilkor, en sak, som aldrig blifvit ifrågasatt i afs:de å StatsUtsk:t. Men att detta Utsk. äfven skulle öfvertaga Lag-Utsk:ts lagstiftningsmakt, det tror jag är att sträcka anspråken alltför långt. Såsom ett skäl för Utsk:ts förslag, har blifvit anfördt, att frågan blifvit till Sammans. Utsk:t remitterad, och det är sannt, att sjelfva frågan om hypotheksbanken dit hänvisades. Men det nu ifrågav:de förslaget har Utsk:fi sjelft framkommit med, ehuru Utsk:t haft den utväg öppen, att sammanträda med LagUtsk:t. Sådant är icke ovanligt; jag har sjelf sutit i ett sådant Utsk., då frågan om fängelsebyggnaderna var före, och då det Utsk, som handlade denna fråga, var sammansatt af Stats^, Lagoch EkonomiUtsk:n. Jag tror således att det är ett förbiseende af det förenade Utsk:t, att ett dylikt Iben 12 September f. ta. Sammanträde icke blifvit föränstaltadt; trien sådant bör 'iio'rik icke föranleda R. o. Ad. att stifta c i v i 1 -1 a g i annan ordning, än grundalagen utstakar, dag fortfar att yrka afsläg. Hr Gripenstedt! Här bär blifvit sagdt, att om den föreslagna punkten af R.
Den gör 2Öoo R:dr; till dessa skulle läggas arfvodet, då summan gör 6100 R:dr. I detta fall kommer lian, att hafva 700 R:dr mindre än hittills. Om åter till GeneralAdjutant förordnades en FördelningsGeneral, som har i lön 3ooo R:dr, så gör detta med arfvodet 6600 R:dr. Äfven i detta fall, som är det högsta möjliga, skulle han få 200 R:dr mindre, än nu. Konungen kunde dessutom till GeneralAdjutaiit vilja förordna en person, som ej hade någon lön. För öfrigt när man billigt betraktar den platsens vigt, då han är Konungens Rådgifvare, äfvensom nödvändigheten af representation, och den vidsträckta personal, med hvilken han har att göra, samt kostnaderne af lefnadssättet 1 hufvudstaden , tror jag ej, att det förslag Kongl. Majit afgifvit, är för högt tilltagit. Jag tillstyrker således afslag å Utskottets tillstyrkande i denna del, samt bifall å Kongl. Majrts Nådiga förslag. Här är ej fråga om något nytt anslag. I vissa fall blefve utgiften icke högre än hittills. Antages Ut - 6 Den i O c t o b e r. skottets framställning, blifver GeneralAdjutanten sämre lottad än förr. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard:, Om Representanten, vid nya anslags beviljande, finge göra afseende på person, skulle jag täfla med StatsUtskottet i generositet vid ett sådant tillfälle som nu, då GeneralAdjutantsplalsen bestrides af den ädle Grefve Brahe, hvilken så odeladt äger Nationens och Armeens förtroende, men med hänsigt till de skattdragandes små tillgångar, och de enorma bidrag, som från alla båll påkallas, samt med blicken fästad på fordna tider, och huru innehafvare af detta Embete då voro aflönade, nödgas jag mera följa pligt, än böjelse.
59, 86, 163, A. 163. — N:o 19, i fråga om föreskrift för alla till statsförvaltningen hörande kassor eller allmänna inrättningar, som hafva medel att förränta, att använda dem till inköp af Stats-Verkets eller andra med Kongl. Maj:ts fastställelse försedda inrättningars räntebärande obligationer: B. III. 59, 86, 163, A. 163. — N:o 20, i anledning af vackt motion om sådan förändring i de förvaltande verkens i Stockholm arhets-ordningar, att de större utgifterna derstädes koinme atl bestridas genom anvisningar A Kongl. Ränte-Kammaren: B. lil. 59, 86, 163, A. 167; E. IV. 85. — N:o 21, i anledning af väckta motioner om skjutsnings-besvärets ordnande: B. lil. 231. 270, 336, A. 372, 373, 375, 376, 379, 382; U. VI. 88, 136. 147, A. 147, 149,151,152, B. 392, 439, 458, A. 458; E. VII. 366. — N:o 22, i anledning af väckt motion orri upphäfvande af 13:de §:n i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824, angående 260 utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling: B. III. 629, 634, A. 634. Statssamt Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: —•
Skulle det hända, att det tryter skickliga ämnen till BancoComrnissarier ibland de innom Verket tjenande Adelige, så må man hellre tills vidare söka dem utom Banquen, men ej bör en rättighet bortgifva, sorn grundar sig på vårt RepresentationsSysteme och på sjelfva den hö&re BancoStyrelsens organisation. Friherre Cederström, Jacob: Då Bart. quens förvaltning för närvarande är uppdra: gen åt Commissar.crne , anser jag denna , in'. Den 19 Martil. om BancoVerket befinteliga högsta Tjenstebe»: fattning vara af serdeles vigt} och äfven erfordra skicklighet. Den latitude, i afseende på dessa tjensters tillsättande , Herrar Fullmägti* ge enligt Reglementet äga , att nemligen endast göra afseende på skicklighet och förtjenst, anser jag för min del ganska billig , och äfven, på sätt Utskottet hemställt, böra utsträckas dertill, att Frälsemän icke endast på grund af deras börd, utan äfven i mån af deras skicklighet, må anses berättigade till Commissarie-, tjensters erhållande, hellst om Commissarierne, på sätt nu finnes stadgadt, nödvändigt skola utgöras till en tredjedel af Frälse och två tredjedelar af Ofrälse Personer; men sökande innom BancoVerket med erforderlig skicklighet af FrälseStåndet icke funnes, Banquen derigenom möjeligen skulle komma att sakna den på ansigter grundade Styrelse, som för dess bestånd är ovilkorligen nödig. Jag tillstyrker således för min del bifall af Betänkandet. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric: ÄfVen jag bestrider dem föreslagna förändringen. Det må icke förglömmas, att BancoCommissariatet utgör en Auctoritet, som i vissa fall motväger Banco-Fullmägtiges Auctoritet. Den förra bör då ock vara organiserad efter samma principe, som den senare.
Bcsv. och Oecoii,-Utskottens Utlåtande N'.o 48. medgifva, att Skåne, i förhållande till folkmängd, välmåga och de rika tillgångar en tacksam jord åt landlmannen erbjöde, vöre, på det liela taget, hårdare roteradt, än Rikets öfriga provincer, ansågo sig så mycket mindre kunna gilla de i ofvanberörde omständigheter gjorde anhållanden, som dea ofelbara verkan af de framlagde förslagen skulle blifva en rubbning i de nuvarande båda Skånska Infanterie-Regementenas styrka och bestånd, ledande antingen till uppoffring eller eftergift å Statens sida af flere hundrade Soldatnumer eller en deremot, så länge den i vissa fall medgifna vacancetiden fortfar, för Sals-Verket påräknad betydlig inkomst, hvilken då i stället måste genom allmän Bevillning fyllas, eller ock möjligt vis åstadkom mande tvänne reguliera Infanterie-Regementens totala upplösning och försvinnande ur Armeens leder, enär inga garantier derföre kunde uppställas, att Rotehållarne i Skåne, efter att en gång hafva till den fordna extra 10- teringen återgått, frivilligt skulle åtaga sig att densamma emot ständigt Knektehåll utbyta, sedan de af den lyckliga samdrägt med sina grannar, hvaruti Riket allt sedan år r8i4 sig befunnit, egt tillfälle förvissa sig derom, att, under ett längre fortfarande fredstillstånd, extra roteringsskyldighcten vore för dem af ett afgjordt företräde framför det ständiga Kneklehållet, äfvensom alt all den kostnad de, under senast förflulne i5 år, varit nödsakade att för sine ordinarie Soldaters anvärfning, underhåll och beklädande vidkännas, kunnat dem besparas, så framt de icke år 1813 emot ständigt Knektehåll utbytt sin dåvarande extra roleringsskyldighet; men som vid den verkställda roteringen till ordinarie Knektehåll flere misstag och origtigheter blifvit begångne, och desamma, redan vid 1818 och i8a3 årens Riksdagar till Kongl.
Skulle åter Rikets Ständer ogilla denna mening och godkänna den grundsats, hvarpå Utskottets förslag blifvit byggdt, eller att ingen må genom testamente bortgifva mer än hälften af sin qvarlåtenskap, der bröstarfvinge lefver efter, men eljest allt; så är likväl Utskottets förslag, efter min åsigt, behäftadt med så stora brister, att det, i sitt nuvarande skick, icke lärer finnas antagligt. Då Utskottet nemligen på samma gång brutit arfvejords-systemet och sökt bibehålla arfvejorden inom vissa slägtled, har det råkat i svårigheter och motsägelser, som det icke mäktat lösa. Så har Utskottet, då det medgifvit att arfvejorden får 22 Lag-Utskottets Betänkande N:a 13. rätter arfvinge fränhändas, men förbjudit dess bortgifvande utom börden, om bördeman finnes, och utom slägten, om skyldeman finnes, icke förmått i lagen upprätthålla denna grundsats, utan meddelat stadganden och utstakat gränser, som opåtaldt kunna öfverträdas, och utfärdat rättigheter för vissa skyldeman, utan att sätta dessa i tillfälle att dem bevaka. Hvartill tjenar förbudet att bortgifva arfvejord till annan än herdeman, då denne ej kunnat beredas tillfälle att bevaka sin rätt och bringa lagstadgandet till efterlefnad. Hvartill gagnar stadgandet att jorden ej får bortgifvas utom slägten, då skyldemännen ej egit att bevaka denna dem tillerkända rätt? Att utfärda lagbud, utan att meddela stadganden, hvarigenom afvikelser från lagbudet kunna tillrättaföras, innefattar åtminstone icke någon lagförbättring. Man hade väl velat bringa lagbudet till efterlefnad; Men man hade då måst meddela stadganden om testamentes delgifvande till alla bördemän och skyldeman och om desses företrädesrätt sinsemellan till klander och om olika tider för närmare och fjermare skyldemäns klandertalan, hvilket allt funnits omöjligt; hvadan man föredragit att lemna bördemans och skyldemäns rätt till spillo, ehuru den blifvit i lag utstakad.
Ty det är ej en barmhärtighetsmåltid, man kastar åt en skara fattiga: det är julfäst för julgäster, och matsedeln bjuder på buljong med maearoui, köttfärs med bruna bönor och sedan kaffe. Kaptenen själf är värd, och som sådan — kanske än mer som gammal » vän » och hjälpare — sprakar han med sina gäster. täcka ett par skodon i sådant skick, så ställa vi om att det får sig nya halfsulor — asylen har sin särskilda skomakare. » — Oeh så sprakar han med de små, klappar dem på hufvudet, talar vänligt och vinnande med dem, och de äro ej rädda, de se honom rakt i ögonen, le och svara öppet och godt, ty de veta alla, att han vill och menar dem så väl. — I dag har syster Erika brådtom; iklädd ett stort vaxtaftförkläde och med uppkaflade ärmar, röd oeh varm, fryntlig och vänlig som alltid, intvålar, borstar och tvättar hon sina små gossar, tills deras bleka kinder få färg och deras ögon lysa af munterhet och förtroende; därefter duschas de, torkas, kammas och få rent linne, när så behöfves. När alla badat, vankas den goda middagen: den präktiga soppan, som madante Bayoud sändt, och sedan stora stycken pannkaka; först läsa dock alla till bords, högt och på en gång; kapten Lagercrantz står själf vid bordsändan; sedan de små satt sig, serverar han dem själf, går ut och in mellan kök och matsal och hämtar tallrikarna med hvars och ens portion samt med ständiga, nästan faderliga förmaningar: » spill inte, gossar! — ät bröd till soppan! — vill ni ha mer, barn? » Och alla vilja gärna ha mer, tallrikarna tömmas hastigt; det smakar att äta nu ofvanpå badet. I nästa rum fick också en gammal gubbe mat; han hade sett bättre dagar, men var nu I förbigående vill jag nämna, att denne mans välgörenhetsfalt ingalunda inskränker sig till gammal och sjuk; han satt vid ett dukadt bord, asylen; han använder största delen af den tid, fick soppa och pannkaka, som de andra, och han har ledig från sin militära tjänstgöring två hvita, mjuka bröd.