Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition Ns 17. *29 I afseende härå har Professoren Erdmann vidare anfört: att det förstnämnda alternativet icke torde höra ifrågakomma, emedan, då schatteringen hos tcrrainföremälen å den graverade militärkartan redan vore i allmänhet hardt utpräglad, denna schattering skulle genom anbringandet af de geologiska färgerna ännu hårdare framträda, och följaktligen dessa färger förlora så mycket i tydlighet oell igenkännelighet genom den under dem befintliga mörka och grumliga botten, att ändamålet i det närmaste förfelades; att deremot högeligen önskligt vore, att det 2:dra alternativet blefve antaget, enär, i sådant fall, vid tryckningen kunde användas samma skala, hvari sjelfva undersökningsarbetet ute på fältet försiggått och de ofvannämnde, af Professoren Erdmann redan allemrtade, bladen blifvit affattade, eller 5^^:dels-skalan, hvilken tillåter att på kartan upptaga alla de enskildheter i färgväg eller teckenväg, som möjligen kunna ifrågakomma, utan att kartan i minsta män synes öfverlastad eller att' tydligheten och prydligheteh förringas; varande en nära* lika storf skal af GnyjWdel) antagen vid den nu pågående utgifningeil af det berömda geologiska karteverket öfver England; att, då emellertid den areal, som ett blad i dels-skalan omfattar, endast är fjerd edel en sä stor sorn arealen af ett blad i jnr^TO:dels-skalan. eller, med andra ord, då uppå ett kartblad i den sednare skalan inrymmas 4 kartblad i den förra, komme derigenom graveringsoch tryckningskostnaderna för en och samma arealvidd att genom begagnandet af sumuddels skalan blifva betydligt större, än om TTmnmndels skalan blefve använd, enär, pä sätt en af Inspektören för General-stabens lithografiska inrättning aflemnad, den underdåniga berättelsen vidfogad, beräkning utvisade, gravering och tryckning, utan inberäkning af kostnaden för papperet, i sistnämnda fall utgjorde, för en upplaga af 500 exemplar, omkring 1,300 R:dr, hvaremot, om ^muf-dels skalan begagnades, kostnaden för hvart blad, vid en lika stor upplaga, skulle ilppgä till närä 900 R:dr; kommande, i begge fallen, kostnaden att ökas med 400 R:dr om upplagan blefve 1,000 exemplar; att, då sammanlagda arealen af de län och lärtsdelar, hvaröfver kartor uti vijmnedels skalan snart finnäs af Topografiska korpsen fullständigt upprättade, innefattande Upsala, Westmanlands, Södermanlands, Christianstads och Malmöhus län, större delen af Calmar län samt en mindre del af Stockholms län,
Jag är ej skapad att som den obetydlige Gaetano måla taflor utan att förmå känna min förnedring ... jag är född till ledare, och om allt ... – Icke ett ord mer vid min stränga befallning! Vill du i öfrigt höra och antaga din mors råd? – Höra kan jag åtminstone. – Om jag lyckas öfvertala Annunciada, svär du vid dina förfäders obefläckade ära att följa din syster till Frankrike och att genast helt och hållet draga dig ifrån ditt parti? – Då skulle jag svära min vanheder. Dessutom huru kunna lemna er ensam, min mor, att tvindö i detta förfallna och ödsliga hem? – Sörj ej för mig! Jag känner med visshet att mina dagar äro räknade. Jag vill dö, der jag lefvat, och jag dör med glädje i min enslighet, då jag vet mina barn vara omgifna af lyckan och friheten. Dessutom ha vi goda slägtingar, som ej skola öfverge mig. – Min resa är omöjlig. En Montefiori bryter icke sitt ord ... Men kalla nu Annunciada! Jag känner en feberaktig oro innan denna sak blir afgjord. Hon älskar Geatano, det är säkert. Men utan att vidröra detta måste hon tvingas eller öfvertalas. Tio minuter sednare stod den fasta och ädla unga qvinnan inför sin mor, som antagit en strängt högtidlig och ceremoniös hållning. Guilio satt med korsslagna armar orörlig i fönsternischen. Hans anletsdrag syntes förisade, och hans min återgaf bilden af en orubblig hårdhet. – Min dotter, började prinsessan, det är icke till ett vanligt samspråk jag kallat dig. Jag har att underrätta dig om en lycka, som vederfarits det från sin höga glans längesedan nedstigna huset Montefiori. Den ädle franske vikomten de Ville-Rosny har behagat hos mig anhålla om min dotter Annunciada de Montefieris hand. – Jag har verkligen väntat på denna underrättelse, svarade Annunciada med mycken fattning. – Den är dig då angenäm, återtog modern med en glädjestråle i de skarpa ögonen. – Ja, så till vida, min mor, att jag derigenom får en klar och bestämd anledning att göra mig utaf med vikomtens hyllning.
Huset förstördes, och köpmannen räddade sig med knapp nöd från den rasande massans förföljelse. Den ekonomiska orsaken till detta uppträde var följande. Flertalet af bönderna i denna by eller mer än 2 / s bo redan sedan 20 år i staden Nowotscher-kassk, men räkna sig nominelt såsom medlemmar af kommunen och ega jordlotter, hvilka voro förpaktade åt minoriteten, som bodde i byn och brukade jorden. Nu begagnade sig denna majoritet af sin rätt och fattade ett kommunalbeslut om fördelning af hela den kommunala jorden och jordlotternas förpaktande åt köpmannen. De faktiske innehafvarne, som blefvo af med sin jord, tillstälde ett upplopp. Men det är tydligt, att majoriteten handlade fullständigt inom gränserna för den kommnnala rätten, som sålunda tillåter fullbordandet af koncentreringen åf den kommunala jorden i de stora godsegarnes händer förmedelst ett oaf-brutet förnyadt arrendekontrakt. Om det är en person, som är främmande för församlingen, eller en af dess egna jordbrukande småbönder, det förändrar icke saken. De ryska optimisterna tala gärna om det europeiska Rysslands rikedom på fria domäner, hvilken lär skola rädda det ryska folket från jordbruksproletariat. Men nästan alla dessa sträckor äro belägna i den aflägsna norden, i de Olonietzska, Wologodska, Wiatska, Piermska och Archangelska guvernementen I dessa guvernement hafva så många fria domäner fortfarande bestånd 1 Tack vare den allmänna stegringen i priset på jord inbringa bon dehemmanen i de centrala bördiga guvernementen nu for tiden en liten ränta. I de kommuner, der arrendet för jordlotterna liksom förut är mindre än den skatt, som hvilar på dem, får den kommunala principen sitt uttryck i tv äng abesittning ' Här ut föres fördelningen med matematisk noggrannhet, emedan man i sjelfva verket fördelar icke så mycket jorden som fastmer skattebördan. D$n bonde, som bortarrenderar sin jord, måste ytterligare af sin personliga förtjenst tillskjuta den felande summan för skattens erläggande.
Hermelin inköpts i Italien, är f. n. anordnad i Fersenska terassen. Samlingen omfattar original och kopior merendels från de venetianska och bolognesiska skolorna. En del äro signerade, några försedda med gamla inskriptioner. Motiven äro rikhaltiga. Scener ur bibliska historien och helgonlegenderna omväxla med landskapsvyer, sjö och hamnmotiv, fruktoch blomsterstycken, stilleben med fåglar och fiskar, pastoraler jämte en mängd intresseväckande porträtt af venetianska personligheter: doger, prelater m. m. En del af ramarne äro äfven värda uppmärksamhet för rik genombruten skulptur och vackra egendomliga mönster. Samlingen erbjuder en intressant öfverblick öfver synnerligast den venetianska konstens olika skolor under skilda tidehvarf och bör ej försummas af någon samlare eller konstkännare. Taflorna lämpa sig särdeles för dekorering af antika våningar, slott och herregårdar, kapell och kyrkor m. m. Utställningen, som af allmänheten vunnit berättigadt bifall, icke mindre än 43 konstverk äro redan sålda, hålles öppen ännu blott några dagar. Samtliga taflorna äro till salu. Flere nya hafva under utställningens lopp tillkommit. Skiss för Idun af H. M an talar o m enslighetskänsla i ödemarken, dock tror jag, att den känsla af öfvergifven ensamhet som kan gripa en människas sinne, när hon känner sig allena midt i en stor världsstads brusande lif, ingalunda är mindre tung eller lättare att bära. I ödemarken står människan, redan i sin egenskap af sådan, ett steg före sin omgifning, och det bör ligga något tröstande i den tanken, att hennes dagar ej behöfva gå spårlöst förbi. Hennes fot trampar stigar, hennes hand rödjer väg, och under hennes kärleksfulla hägn spirar kornet i den kargaste jord. Men i världsstaden, bland de tusen och åter tusen människor, som oupphörligen korsa hvarandras väg, hur betydelselöst kan ej en enskild individs lif förefalla. Och främlingen, som från ett lugnare världens hörn plötsligt föres in storstadens midt, han, ja, han betages väl till en början af de mäktiga former, hvari lifvet där rör sig, af farten och glansen i det skådespel, som dagen lång utvecklar sig på dess gator och torg.
Prog. N:o /, om Statsverket 1865. tering slutligen uppkomme en besparing af 59,760 rdr, bor såsom allmänna grunder iakttagas: att icke någon Officer går i mistning hvarken af de inkomster, han redan eger i lön, tjenstgöringspenningar och inqvartering, eller af den befordran och uppfattning till ökade inkomster, hvartill han, enligt nu gällande befordringsgrunder, år berättigad, utan fast heldre behörigt afseende fästes vid hvad derutöfver må, utan eftersättande af statens båsta, finnas billigtvis kunna medgifvas; att Officerskårens fördelning, för så vidt af Eders Kongl. Maj:t i Nåder pröfvas med tjenstens fördel vara förenligt, uppgöres i öfverensstämmelse med Officerarnes egen önskan; att i de fall, då delningen medför uppflyttning till högre grad eller lön, denna sednare icke får tilltrådas förr, ån medel dertill förefinnas eller genom yppade ledigheter hunnit beredas; att de Officerare, som icke blifva upptagne uti de begge nya kårernas rullor, öfverflyttas med då innehafvande aflöningsoch inqvarterings-förmåner samt fortfarande tjenstgöringsskyldighet till en särskild stat, kallad Nya Peservstaten, å hvilken uppföras i främsta rummet de Kaptenlöjtnanter, som redan funnits ej kunna befordras, och vidare de bland öfrige Officerarne, som sjelfve önska att varda på denna stat öfverflyttade, eller af Eders Kongl. Maj:t pröfvas lämpligast kunna å densamma användas; att sålunda på Nya Reservstaten öfverflyttad Officer skall, jemte det han, såsom hår förut redan år antydt, får emot skyldighet att fortfarande göra tjenst, så långe han på nämnde stat qvarstår, oafkortade behålla vid öfverflyttningstiden innehafvande lön, tjenstgöringspenningar och inqvartering, i afseende på hvilka förmåners tillgodonjutande under semester, tjenstledighet eller kommendering dock äfven framgent skola iakttagas nu gällande föreskrifter, tillika kunna, i mån af inträffande afgång på samma stat, uppflyttas i sin tur till högsta lön med tjenstgöringspenningar inom den grad, hantillhör, äfvensom undantagsvis, då Eders Kopgl. Maj:t pröfvar ådagalagd synnerlig förtjenst dertill föranleda, till högre grad, samt för öfrigt hvarje Premieroch Sekundlöjtnant genast vid öfverflyttningen, såsom godtgörelse för derigenom förlorad inkomst af sjökommenderingar, undfå och derefter intill vunnen Kaptenlöjtnantsbefordran, till hvars erhållande han förblefve berättigad, ega att tillgodonjuta 25 procents förhöjning å den lön med tjenstgöringspenningar, han under tiden på Nya Reservstaten innehar; kommandes den nya Reservstatens Officerare åliggande tjenstgöring att förnämligast omfatta vissa delar af stationstjenstgöringen vid begge de nybildade kårerna samt kompanitjenstgöringen vid Kongl.
I stället för en dylik eftergifvenhet, tror jag man bordt söka att skingra denna fruktan genom att utveckla omöjligheten af, att i ett land, der den lagliga räntan är 6 procent och der pen ningar på de bästa papper svårligen erhållas under 3 procent, för Statens räkning upptaga lån al pari mot 4 procent. Man hade bordt visa, att för Statsverket billigaste sältet för penningars upplåning är mot kapital-rabatt med lägre ränta än den gångbara; alt sjelfva låne-operationen derigenom underlättas, emedan penninge-försträckaren då snarast hyser den förhoppning, att obligationerna skola stiga i värde, och dymedelst en kapitalvinst honom tillskyndas; att Statsverkets skenbara kapitalförlust vid inlösningen blir vida mindre, än man föreställer sig, derföre att amorterings - Siats-Utskottets Betänkande, M 272. 25 rings-fonden inköper obligationerna, så snart de falla i värde, hvaremot i de allra flesta fall en verklig kapitalvinst uppstår genom den lägre ranta, hvartill dylika lån erhållas. Man hade vidare bordt visa, att lån upptagna al pari sällan kunna af Statsverket infrias annorlunda än genom uppsägning eller utlottning, hvilka begge operationer äro för obligations-innehafvarne obeqväma, då deremot lån, upptagna mot rabatt, vanligen liqvideras genom uppköp på börsen; att af denna orsak de sednare i allmänhet icke äro underkastade så tvära kursvexlingar, som de förra; att de derföre bättre egna sig att cirkulera man och man emellan; och att på sådant sätt lättast uppnås fondsystemets kanske största fördel: allmänhetens bekantskap med och förtroende för statspapperen samt den hushållsanda och förkolringslust, som alstras genom möjligheten, att i dylika papper förvandla mindre besparingar. Majoriteten inom Utskottet har icke kunnat eller velat inse allt delta. Omfånget af en reservation medgifver icke dessa satsers vidare utveckling. Jag bar trott mig endast böra antyda dem, och får, på grund deraf, föreslå, att 5:te punkten af betänkandet må erhålla följande lydelse: Yid upplåning mot Riksgälds-kontorets ouppsägbara obligationer, bör, så vidt möjligt är, hela det belopp, hvarå obligationerna lyda, af långifvarne erläggas.
Pedagogien, anslag till 139: 68. Pensions-anstall för sjömän, inrättande af 172. - , Memorial i anledning af skiljaktiga beslut rörande N:o 172 212. Pensioner, vilkor för åtnjutande af 155: 7, 9. Pera, Svenska Beskickningens hus i . 202. Petterssons enka, pension åt 153: 33. Peterséns enka, d:o 155: 92. Planchverk öfver Svenska sigiller från medeltiden, utgifvande af .. 139: 132. , Professor Stephens, inköp af 139: 140. ~ — , Lithografen Billmarks, anslag för 139: 142. , Artisten Mandelgrens, d:o 139: 141.! , Thora Thersners, d:o 139: 143. Pomologi, Svensk, utgifvande af 139: 144. Porla—Christinehamn, jernväg emellan . 87: 16. Postremissvexlar, begagnande af 36. Prebendarier, rätt till pension för 155: 13. Presterskapets aflöning, rese-ersättning till nämnderna för reglering af 177. Printzensköld, Kammarrätts-råd, pension åt 153: 36. Profession i Fysiologi, inrättande af 139: 13. i Juridisk Encyclopedi och Romersk rätt, d:o d:o 139: 19. Professorer vid Carolinska institutet, rätt tili pension för 153: 12. Prostetunnor för Norra Wedbo och Wikbolands kontrakter 139: 4. Provincial-läkare, aflöning åt. Prytz' enka, pension åt 153: 32. Pröfnings-komité, Westerbottens läns, anvisande af medel till 34. 12 Utlåtandets Nummer a. och Morneli 1. Qvarnar, beskattning af 48: A. Qvarnränta öfverflyttad å jordbruksfastighet, afskrifning af 88.
Mom. f y angående ett anslag för pensionerande af f. d. Armeens flottas officerare, och Mom. g., rörande löne-ersättning åt Protocolls-Secretei aren Hegardt, hafva återremitterats af Bonde Ståndet, men enär de öfrige trenne Riks-Stånden gillat Utskottets tillstyrkanden, anser, i följd af ofta åberopade §, Utskottet återremisserne , ej kunna till någon åtgärd föranleda. Mom h.y angående pension åt f. d. Stats-Rådet rr.m. Grubbe, har återremillerals af trenne Stånd, dervid Ridderskapet och Adeln samt PresteSiåndet ansett de uti Kongl. Majrts Nådiga proposition föreslagna 3000 R:dr böra lie v i I jas, och inom Bonde-Ståndet blifvit, på grund deraf, att Stats-Rådet Grubbe ej hade någon på laga foi fattningar grundad rätt till pension, yrkadt, att pension för be nähle Stats-Råd icke måtte beviljas; hvaremot Borgare-Ståndet bifallit Utskottets förslag, enligt hvilket pensionen tillstyrkts till belopp af 2,250 R:dr; — och anser, vid sådant förhållande, Utskottet sig böra vidblifva sitt förra utlåtande i ämnet. Mom. i., rörande pension för Enkefru Grefvinnan Hård, är godkändt af samtliga Riks-S ånden. Mom. k.y i fråga om pension för Enkefru Förnebladhy samt Stals-Utskollets Utlåtande, N.o j6. Mom. I., angående pensioner för Högstsalig H. M. Konung CarlXIV Johans Hofstat, hafva återremitterats af Bonde-Ståndet, men sorn de öfrige trenne Stånden gillat Utskottets härutinnan afgifna förslag, anser, jemlikt 75 § Riksdagsordningen, Utskottet återremisserne ej kunna till någon åtgärd föranleda. Mom. m. n. och o. äro bifallne af samtlige Riks-Stånden. Mom p., rörande pension åt Öfversten m. m.
De bemödade sig att komma ur trängseln och lyckades ändtligen vid schweizeriet bredvid bryggan finna en plats, der de kunde stanna för att, som det tycktes, få vexla några ord med en liten jude, tydligen marknadsresande liksom de, och som bar en påse af svart vaxduk under armen. Alla tre talade mycket lifligt. Alf hvarken hörde eller skulle hafva förstått hvad de sade, men juden, som ifrigt gestikulerade, sträckte en gång bedyrande upp handen med alla fingrarna utspärrade, och dessa fingrar hade blå naglar. Det är alls icke vanligt, att folks naglar äro blå, och tanken på Malkolms förmenta förföljare, den lille tysken, som kastat sig i hafvet vid Gustafsberg, framstälde sig naturligtvis genast för Alfs sinne. I detsamma vände juden sig emot det ställe, der de båda unga männen sutto. Terrassen var lägre än bron, och omkring en hundra alnar skilde dem åt, men Alf tyckte sig med bestämdhet märka, att han med blick och gester för sina kamrater utvisade dem. Förundrad såg sig Alf omkring. Var det verkligen han sjelf och Malkolm, som voro föremål för de tre männens samtal. Han följde riktningen af deras blickar; der fanns verkligen ännu en person, som satt på en bänk bakom dem, det kunde möjligtvis vara han, men Alf frapperades af, att äfven dennes ögon med tydligt interesse allt imellanåt fästes på Malkolm, under det han pratade och skämtade med tvenne vackra blomsterflickor. Hvad kunde det väl vara hos Malkolm, som föranledde alla dessa korsande blickar? Främlingen, som satt på terrassen, var ung och elegant, tydligen af en helt annan samhällsklass än de trenne köpmännen på bron, och i fall det var han, som var föremål för deras blickar och samtal, så tycktes han vara lika okunnig derom som Malkolm, hvilken i detta ögonblick samspråkade med ett par små barn, som sålde fåglar i en bur. Den främmande reste sig upp i detsamma, kastade ännu en blick på Malkolm och aflägsnade sig åt andra sidan, utan att Malkolm hade observerat honom. Då Alf åter vände sina ögon mot bron, voro de serbiska köpmännen äfven borta.
hennes kärlek till lifvet i dess mångfald af Om öfver min vårdags gamman former och yttringar; lifvet väcker hennes en vemodsskugga sig bredt, varma sympati, dess skuggor och dagrar I smälten harmoniskt samman framkalla hennes medkänsla eller glädje, min fröjd och mitt ve till ett. och om dess löjliga svagheter ovillkorligen fresta hennes ironi till anlopp, blir denna ironi aldrig skarpare, än a t t konstnärinSe ' n dess I ständigt mig följen, nans egen optimistiska lifsuppfattning så glada som lärkors skri, förmår klinga igenom. när vågen sprängt sina höljen Däraf det artistiskt vederhäftiga i henoch sorlar jublande fri; nes konst och det sunda och helgjutna i och aldrig varder mitt sinne hennes personlighet. så åldradt, a t t jag ej har Hennes lifskärlek tog sig särskildt ett för eder en sträng där inne, vackert uttryck, då hon vid ett tillfälle besom dallrar till återsvar. rättade om den sjukdom, som i våras var nära a t t bryta hennes krafter och för hvilkens häfvande en operation blef nödvändig. Ty sjunker dagen så mulen När läkaren för henne förklarat, hur saoch tyngande hvardagsgrå, ken stod och hon måste besluta sig för det, a t t knappt en solglimt förstulen som var oundvikligt a t t genomgå, såvida på skuggorna mäktar rå, hon skulle ha någon utsikt a t t återvinna än kunnen I minnen locka, hälsan, genomkämpade hon med sig själf så soliga, för min syn, ett kvalfullt dygn, ty operationen kunde a t t molnen, som t ä t t sig skocka, likaväl bringa död som lif. Aldrig tillf orene med ens förjagas från skyn. hade behofvet a t t lefva känts henne starkare, och hon tyckte, a t t det ännu fanns så mycket, som hon kunde och borde u t r ä t t a Jag ser, hur eldarne glimma i lifvet.
Här yttrades i går, att det hvilande förslaget vore en förmedling, och talaren ville bevisa att i sjelfva förmedlingen låg det rätta; att dygden i allmänhet vore en förmedling mellan tvänne fel; såsom t. ex. att sparsamhet, som är en dygd, utgör en förmedling emellan tvänne ytterligheter, slöseri å ena sidan och snålhet å den andra. Jag var och är åter af den tanken, all dygd icke kan vara förmedlingen af tvänne hvarandra motsatta fel, utan bådas uteslutande; att således förmedling i många hänseenden kan äga rum, men alt en förmedling mellan rätt och orätt icke finnes. Detta gaf anledn. för den värde talaren, som i dag yttrade sig, till den framställning, att då han och de med honom liktänkande ansågo för oriktiga de grunder på hvilka jag ansåg representationen böra och kunna byggas, och jag, för min del, jemte de med mig liktänkande ansågo oriktiga de grunder, på hvilka det hvilande förslaget är byggdt, och, som af honom godkännas, så skulle, om den af mig yttrade mening vöre riktig, aldrig en förmedling emellan våra äsigler kunna äga rum, aldrig ett förslag till representationens förändring kunna åvägabringas, som både af honom och mig, samt de med hvardera af oss liktänkande kunde med bifall omfattas. Vore det verkligen så, skulle vi hafva en dyster tafla framför oss. Jag tror likväl att förhållandet icke alldeles är sådant, som den värde talaren framställt. Det är sannt, att våra åsigter om den rätta grunden för representationens bildande äro olika, men vi kunna icke hafva olika åsigter om den lagliga helgden af de rättigheter, hvarmed de nuvar. St:ne utgöra Svenska folkets representanter. Vi lära icke heller vara af olika tankar om åtskilliga bristfälligheter i Ståndens närvar, organisation, och slutligen kunna vi icke vara af olika tankar om det enda och lagliga sättet att afhjelpa dessa brister, så vidt nemi. de omtalade rättigheternas innehafvare, icke vilja ifrån dem afstå.
Commerce-Collegii Discont, nemligen: a) det af Kongl. Commerce-Collegium på dess Räkning N:o 8 till understöd för Manufacturfonden begagnade stående eller så kallade tillökte Discontlån, utgörande ett belopp af Banco R:)r 89,101: 5, A, b') återstoden af det på Kongl. Commerce-Collegii räkning N:o 5 från äldre tider tillbaka, under Discont» vilkor, beviljade anslag till Manufactur-Disconten, utgörande 202,185: 6. 1. c) Den vid iSi5 års Riksdag emot lika ränta medgifne tillökning å berörde summa 200,000: •—.— d.') Hvad år 1818, emot enahanda ränte beräkning, bestämdes, såsom yiterterligare tillökning af den å samma räkning beviljade R:dr 1,000,000: kommer, att, efter hittills stadgade grunder, emot 3 procents årlig ränta, bibehållas till nästa Riksdag; skolande behörige liquider öfver dispositionen af berörde Creditiv-summa, 1,000,000 R:dr Banco, vid hvarje halft års förlopp upprättas. X 0;o (Uti. N:o 16, p. 18, morn. litt. a., jemf. med B.Regl. §. 1 r, pag. 81.) Det vid 1817 och 1818 årens Riksdag Jern-Contoret beviljade Crediliv å Banken ege Fullmäktige i samma Contor, emot förut bestämd 3 procents ränta, att, i följd af deras under den 20 October 1818 till Banken utfärdade skuldebref och emot derå tecknad fortfarande ansvarsförbindelse, till nästa Riksdag disponera. Beroende det af bemälde Fuilmägtige, att, i öfverensstämmelse med det af Banco-Styrelsen stadfästade Reglemente, bestämma på hvad sätt och i hvad ordning detta Creditiv bäst ma till Bruksrörelsens nytta och båtnad användas under noggrann! iakttagande af de vilkor och förbehåll Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag fastställt, nemligen: 1:0