Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, se med alla kan det nu inte gå för sig kommer med både byrå och klädskåp, så kan man ju ett präktigt ylletäcke och till på köpet en symaskin Rasmine. Och vagga det fick vi ju låna af mangelmadamen i källaren. LEONORA (perplex). Strax? 36 NIELSEN. Och hon fick aldrig mer än den pojken, så man kan Men envis och stridig, det var hon. Ack ja! LEONORA. Nej, det gick nästan ett år, förrän vi behöfde den. inte säga annat än hon var beskedligare än de flesta. Och det har ni aldrig berättat mig? NIELSEN. hos frun. Och så har vi ju pratat om gården. Det Nej, jag har ju haft mitt arbete, när jag har varit hände ju också, medan jag ännu arbetade här i Köpenhamn, innan jag kom till fruns föräldrar, och det var då inte något att tala om därute i Jylland... Där var ju också andra fruntimmer... Men jag skickade reelt pengar hvar månad till August Han heter August August Fredrik Ferdinand det var nu efter kung Fredrik den sjunde. Rasmines älsklingsnamn, och Fredrik, det heter han LEONORA (otåligt). Ja, det kan jag så godt förstå, men... NIELSEN (rörd öfver sig själf). daler, och det har jag då fått igen, för farligt kvick var han, och gått i skolan det har han, så han är Jag skickade honom redligt mina surt förvärfvade lika lärd som en seminarist. (Dröjande.) Ja, hade han bara haft pengar, så hade han minsann ställt sig som doktorns motkandidat i Bröndshöj. LEONORA. högerman? Hvad säger ni, Nielsen er son? Är han 37 NIELSEN. naturligtvis. För se arbetarne de litar nu bara på sina egna. Och han hade fått många röster. LEONORA (får en idé). Han är arbetare. Nej, som socialisternas kandidat, Men, men det är ju icke för sent ännu? NIELSEN. fall inte vara orolig, för han har inga pengar. Och Nej, det är inte för sent. Men frun skall i alla
— M e n att Som d e t fara liten redan 2 — innebär att fram Det lärde h o n o m Som brann Kom af grämelse o c h bandet h o n o m klackjärns förföljdes skarpa striden han — o c h lades lägerstad, oupptäckta son från efter aldrig mer, ty bruten I lemmars kraft, unga Från lekarna, där han Till fönsterkarmen, vettande saknat gång enkla Han buren Han ser på leken, ack, h u r blef, n ä r såren de färgglada nu vår sätta b o, har han d e t t a, ehuru, h a n blott till med deras hyrda någon nu under står f ä r d i g att tänkt m e r än någonsin på v i s t b e h å l l i t d e t f ö r s i g själf, e n s a m få b e s t y r a tvekan med har Alla konstnärer äro patrioter, o a f s e d t h v i l k a konstideal de bekänna, som utgå från o c h de färgsymfonier, deras paletter, Med skadeglädjen att sinnelag han å sin sida ej tagit undanvek Att stå s o m s e g r a r e i b r o t t s l i g l e k. vid fortfarande spänvigör. Friherre Hermelin naturidyllens hans måttfulla grundton hans diktare är den färgskala, klingar enkla i färger; svenska till d e n och fortfarande MÖNSTERRUM OCH famn. den ren passar idyllens o c h äkta i inre. I S trandberg. all m e d ett blått han i dagar sedan den RILLIGmåste svarar Oxtorgsgatan I sund l e k a m e n viljans Han v a r den präktigaste friska bland lust, kamrater i leken s o m i stridens dust. också rubrik anger hvad små bilder våra kommentarier frågan förtydliga genom en Ofvanstående gäller, ytterligare afse till stället, deles präktig där att närstående saken, i sin m å n man först, och locka förnämhan i samma ton. » Herre Lars! » Gud, hvad d e t är trefligt, Då lyser hans ansikte öfver dem. Och förklara: så där; öfver I n t e m å h o n t r o, att han har Han! hand? dans.
De af Utskottet gjorda nedsätlningar äro grundade i allmänhet så väl på jemföreisen emot hvad Civile Embetsoch Tjenstemän i motsvarande grader åtnjuta som på ett noga beräknande af Statens förmåga, att de äskade lönetillökningarne åstadkomma; dock har Utskottet, i afseende på Infanteriet ansett sig i så måtto böra frångå dess förra förslag, att Utskottet nu hemställer: det lönerne för RegementsLäkarne och RegementsPastorerne vid Skånska InfanteriRegementerne må få ökas till enahanda belopp med lÖnerne för dylike Tjenstemän vid andre Regementer, och således med 100 R:dr hvardera förhöjas; hvaremot Utskottet ej funnnit skäl, att i öfrigt föreslå någon ytterligare tillökning för dessa Regementer, vid hvilka når gra accorder ej äga rum, såsom vid de andre Regementerne, der större löneförmonér blifvit tillstyrkta; och kan Utskottet ej medgifva riktigheten af Hr Frih. af Nordins, anmärkning, enär de af Utskottet föreslagne AllöningsSummor för hvardera Regementet öfverskjuta gamla Staten med 3868 R:dr och ingen serskild lön i den senare blifvit nedsatt. Hvad GrenadierBataillonerne beträffar, har Utskottet ansett, att Cheferne och Majorerne vid desse Corpser, såsom ägande mindre befäl, än Chefer och ÖfversteLieutenanter vid Regementer af 2lne Batailloner, äfven med mindre löner kunna åtnöjas. u6 Stats -U tsLottets I afseende på den yrkade förhöjningen af Cavalleriets föreslagne lönevilkor, kan Utskottet ej annat än erkänna angelägenheten utaf att aflöna Befälet vid Cavalleriet på ett sätt som motsvarar dess för Hästars och sadelmunderingars underhåll oundvikeliga kostnader, samt derjemte dess billiga anspråk pa en tarflig bergning; och Utskottet anser sig på desse skäl böra frångå de, emot K. M:ts Nåd.
Maj 1847; men med hänseende till det mot förhållandet inom andra orter verkligen ringa antal fattige här finnas, hafva de fleste församlingarna ansett billigast för dem sjelfva och lämpligast för de fattige att desse försörjdes genom så kallad kringgång; dock med undantag af barn och sådana fattiga, hvilka af ålder och sjuklighet, voro förhindrade att gå omkring. Någon allmän arbetsinrättning finnes icke, der fattige, arbete saknande, men arbetsföre personer kunna intagas. Städer. Östersund. Folkmängden, som vid 1842 års slut utgjorde 456, har sistlidet år beräknats till 661 och således sedan 1842 ökats med 205. Staden har under ifrågavarande period gått betydligt framåt; och stadens handlande omsätta numera 19 icke obetydliga varu-partier. Många nya hus äro uppförde och invånarnes smak för försköning af sina boningar har blifvit väckt och jemväl visat sig i en benägenhet att efter råd och tillfälle ordna och snygga upp sina gårdar, hvilka förut varit i dåligt skick. Beträffande undervisningsverket, så har staden alltid varit i saknad af lärdomsskola och stadens invånare derföre hittills måst skicka sina söner till lärdomsskolan på Frösö. Då likväl denna skola med hänseende till lokal och beskaffenhet icke motsvarade sitt ändamål, hade stadens invånare redan år 1835 gjort underdånig framställning om flyttning af densamma till Östersund och både Läns-Styrelsen samt Consistorium förordat framställningen; men vid föredragning af detta ärende den 23 Januari 1836 hade Kongl. Majit för godt funnit uppskjuta sitt nådiga beslut i frå gan, samt anbefallt vidtagande af åtskilliga förberedande åtgärder för utvidgning af skolans lokal. Frågan om skolans flyttning har derefter fått hvila och en af Rikets Ständer vid 1841 års riksmöte gjord, samt af åtskilliga länets invånare samma år biträdd underdånig ansökning om en sådan reorganisation af Frösö skola, att ynglingar derifrån kunde direkte till Akademien dimitteras, blifvit afstyrkt så väl af Consistorium, som den i Stockholm år 1843 församlade revisionen öfver ElementarLäroverket.
Utan särskild betalning skall justerare meddela skriftligt betyg, enligt denna författning bifogadt formulär, öfver så väl mätning som stämpling. I betyget intages noggrann beskrifning på redskapens beståndsdelar och deras dimensioner. Derjemte utsältes, huruvida redskapen är inrättad att drifvas omedelbarligen med eld eller med ånga. Vid hvarje månads slut skall justerare lemna Konungens Befall ningshafvande del af de betyg, sorn under månaden utfärdats. § 28. 1 Mindre bränneri må ej inmuras annan del af redskap, än panna, ej heller 8 panna och batt med hvarandra sammanfogas genom nägling eiler lödning. Vid pannas inmurning iakttages, att stämplingen alltid skall vara lätt åtkomlig. § 29. När redskap i Mindre bränneri befinnes vara af större rymd, än stämplingen och jnsterurcns betyg utvisa, mun öfverskotta ej stiger öfver en femtondedel af den rymd, hvartill pannan är upptagen, och detta med skäl kan anses hafva tillkommit genom pannans nyttjande eller eldens verkan, vare justerare!) fri från ansvar för felaktig stämpling och oriktigt betyg. I denna händelse skall ägaren debiteras för den löpande bränningsliden med duo högre afgift, hvartill pannans större rymd föranleder, och redskapen genom bans försorg å nyo mätas och stämplas, innan ny bränningstid inträder. § 30. Dcstillcringspanna, som apothekare för pharmaceutiska behof använder, bör mätas och stämplas, i likhet med hvad om bränvinspanna stadgadt är och under enahanda ansvar. Om anmälan af redskap för brdnvins tillverkning och deslillering. § 31. Innehafvare af redskap för bränvins tillverkning och deslillering skall, inom en månad från denna författnings kungörande, på landel hos närmaste kronobetjent och i stad hos Magistraten, aflemna skriftlig uppgift å redskapen, stället der den finnes, dess beskaffenhet, åsätta namn och rytndslämplar, samt afskrift af mälningsoch stämplingsbevis. Saknas sådant bevis, skal! redskapsägare med skriftligt intyg af två ojiifviga män styrka riktigheten af sin uppgift.
Jag vill blott tilkännagifva, att jag anser det vara af högsta vigt att R. o. Ad. bevarar helgden af sina beslut; att icke R. o. Ad. den ena dagen öfverlägger och beslutar en sak, och, andra dagen, utan några nya skäls anförande, blott på en hemställan, ändrar sitt beslut. R. o. Ad. har sjelf varit mycket sparsam på att aflåta inbjudningar, och, när det Högloft. Ståndet har aflåtit sådane, hafva de nästan alltid rört endast detaljfrågor. R. o. Ad. kan derför, med bibehållande af grannlagenhet emot MedStånden, mycket väl vidblifva sitt beslut, hvilket jag, i likhet med flere föreg:de talare, tror vara nödvändigt för bevarande af Ståndets anseende. Vår store Konung, Gustaf Wasa, har sagt: »en gång tala och dervid blifva, är bättre än hundra gånger tala.» Må vi äfven följa en så helsosam föresats. Gr. Taube, Henning Adolf: Man har här uttryckt en viss förundran öfver att två Stånd kunnat besluta denna inbjudning till R. o. Ad. Hvad detta beträffar, så tror jag att dessa Stånd lika väl varit i sin goda rätt, som R. o. Ad. vid flera föreg:de tillfällen. Man bar äfven såsom skäl för afslag å inbjudningen anfört, att R. o Ad. bör vara mån om sin heder och derför icke frångå ett förut fattadt beslut Jag har alltid sökt och skall alltid stikå alt bidraga till alt upprätthålla R. o. Ad:s anseende; men jag tror icke, att man bör sätta detta så högt, att man för denna orsaks skull icke vill frångå ett beslut, som man fattat, äfven om fäderneslandets väl fordrade det. 1 afseende på sjelfva frågan, har en talare yttrat, huru de, som fått Ytnjidelar af sina önskningar upplyllda, derigenom att norra stambanan kommer att dragas öster om Sigtunafjärden, nu nödvändigt vilja hålla på den återstående 100:de!en och derför försöka alla medel för att genomdrifva sin önskan.
M. medgifven en inskränkning uti den rätt, som numera tillkommer hvarje Svensk medborgare, så länge K. bef:de, på sätt nu är förhållandet, äro skyldige att lemna pass åt alla s. k. välfräjdade och äfven straffade personer, som kunna vilja kringstryka landet i akt och mening att utöfva någon loflig näring, eller ock blott för att passa på tillfället att på olofligt sätt skaffa sig förtjenst. Vid sådant förhållande, kan jag icke inse något skäl, hvarföre man skulle beröfva lumpsamlaren det lofliga yrket; följden kunde ju deraf blifva, att han sloge sig på olofliga näringsfång. Dessutom äro dessa personer af större vigt för pappersfabrikationen, än mängden föreställer sig. Jag tror derföre att, så länge man har brist på denna vara och flere pappersbruk nödgas skaffa sig sitt förråd utifrån, bör man snarare söka uppmuntra, än inskränka detta näringsfång. Förslaget alt bruksägarne borde åläggas hålla sig kommissionärer i landsorterne, kan jag icke gilla, emedan ett sådant åliggande skulle vara allt för betungande för dem. Deraf kunde ock uppkomma åtskilliga tvister emellan särskilde bruksidkare, hvilka gjorde anspråk på en och samma persons verksamhet. På dessa grunder instämmer jag med dem, som yrkat afslag å förevar. betänk. Hr Hammarberg, Carl Axel: Såsom min reservation utvisar, har jag i denna fråga hört till minoriteten inom Utsk. Flere föreg:de talare hafva redan uttryckt de åsigter, jag velat omnämna, hvadan jag kan vara ganska kort. Det förefaller mig högst besynnerligt, att Utsk. vill föreslå R. St. att stifta lagar om huru pappersbruksidkare skola samla sitt behof af lumpor. Det sätt som derföre föreslagits, är dessutom alldeles overkställbar!. 1 det län, der jag bor, finnas 8 sådana bruk. Om nu dessa skulle i de särskilde socknarne antaga hvar sin kommissionär, så blefve ju följden deraf myc - 94 Den 8 Mars f. m. ket trassel samt kollisioner emellan bruksidkarne.
St:rs beslut koinme att vidtagas, äfven dessa frågor komme under öfvervägande. Om man skall bestämma sig för det ena eller andra förslaget, beror, enligt min tanka, hufvudsakligen derpå, huruvida det metriska systemet eller Vereins-thalern har mer utsigt att blifva antagen i Europa. Detta är dock något, som man på förhand icke kan veta, och då kändt är att Sverige har stora affärer på norra Tyskland, är det fördelaktigare för oss att få samma myntsystem som dessa länder begagna, un att införa det, som hittills icke är antaget utom i Frankrike. På frågans närvarande ståndpunkt, anser jag bäst vara, att, enligt Gr. Hamiltons förslag, uti Ekon.-Utsk:ts Betänk, utesluta ordet »mynt» samt bifalla Banko-Utsk:ts Betänk. Den 4 April. 473 Hr von Troil: Om vi nu skulle bestämma oss för en viss myntfot, vore det visserligen skäl att ingå i Irågans detaljer, men så är icke förhållandet, utan frågan rör endast, huruvida R. St:r vilja aflåta till K. M. en skrifvelse i ämnet, samt i så fall huru denna skrifvelse bör vara affattad. Den siste värde talaren har förklarat alt Banko-Utsk:t ansett sig böra uppställa sitt förslag i den form, hvari det här förekommer, på den grund, att Utsk:t föreställde sig att Danmark och Norige skulle vara ovilliga att ingå på någon förändring, hvarigenom de skulle bringa sitt myntsystem i öfverensstämmelse med vårt. Deri har han fullkomligt rätt, — om det nemi. vöre fråga att förmå Danmark och Norige att ingå på det system, som vi nu ega. Men här är ju fråga derom, att genom undersökning och utredning söka tillvägabringa en förändring, hvarigenom myntet blelve för dessa frenne länder gemensamt, men tillika öfverensstämmande med andra Europeiska länders. Det blefve således icke fråga om att antaga det myntsystem, som något af dessa länder nu har, utan om en gemensam öfvergång till ett annat system.
I den händelse någon så stor Reqvi”sition skulle från ett Magazin göras, att den befintlige Behållningen , sedan Afskrifningen blifvit beräknad, icke finnes tillräcklig, är Uppbördsman skyldig atk derom genast göra anmälan hos ■” närmaste Förman , eller Autorité, och får tJpp”bördsmannen icke af den möjligen i behåll varande ”Afskrifningsprocenten fylla JKeq visitions-beloppet, 63G Underdåniga Skrifvelseri ”innan den Embetsman^ hos hvilken anmälan ät ”gjord, pröfvat nödigt att antaga Uppbördsman-^ ”nens erbjudande , i hvilket fall honom åligger ”att deruppå aflemna Upphandlings-Räkning, sora ”liqvidera* endera efter Magazins-medelvärde el”ler gångbart pris, hvilket sorn för Kronan är ”lindrigast. Eger Uppbördsman vid årets slut ”något Öfverskott af dess Afskrifnings-procent, ”inlösas de af Kronan efter enahanda grund, sorn ”nyssnämnd är.” Hos Eder Kongl. Maj:t anhålla Riksens Ständer i underdånighet, det Magazins-Direktionen, som fått sig uppdraget att utarbeta Förslag till ett nytt Afskiifnings-Reglemente , äfven kunde undfå Nådig befallning att vid Författningens föreslående iakttaga hvad i afseende på Afskrifnings-procents eller Öfverskott* Liqviderande i öfverensstämmelse härmed blifvernödigt att stadga och förordna. 13. Magazins-Inrättningen9 fordringar i Fin* land finnas , enligt Direktionens senast afslutade 181S års Hufvud-Bok, uppgå till ett saramanräknadt belopp af 507,294 li:dr J skilling 10 rungt.
Vårt land eger ännu högdjur; en prydnad för våra skogar, hvilket, inom en icke aflägsen framtid, torde få hänföras till försvunna slägten, så framt ej rofdjurens härjningar inskränkas med mera allvar än hitintills skett. Äfven de djur, som räknas till den s. k. lilla jagten, förminskas årligen mer och mer, och detta är ganska naturligt, då de utgöra rofdjurens hufvudsakliga föda. Jagten är ett näringsfång, som förtjena!- en bättre vård. 320 Den 22 November. Om än våra skogar glesnat under sednast förflutna decennier, skulle ändock jagten kunna blifva ganska indrägtig, om den rätt sköttes och vårdades. Nu gällande K. Stadga, ang:de jagt och djurfång, gifven d. 13 Åpr. 1808, innehåller 2:ne särskildta föreskrifter för rofdjurens utdödande; den ena rörer premiers utdelande för fällda eller fångade skadedjur; den andra angår skallgångar och jagtplatsers inrättande; den förstnämnde af dessa föreskrifter har i synnerhet bifvit utförligt behandlad och uptager en betydlig del af Jagtstadgan. Likväl har erfarenheten visat, att skallgångar i allmänhet ej medföra det gagn som dermed åsyftas. Visserligen inträffar det någon gång, att ett större antal rofdjur blifva fällde, men sådant hörer dock till undantagen; oftast blifva djuren endast bortjagade från den ena trakten, för att göra skada på en annan, men den tidspillan, som skallgång förorsakar allmogen, är deremot en alltid åtföljande och oundviklig förlust, som ofta är af icke ringa betydenhet; ett förhållande, som är så allmänt kändt, att det torde vara öfverflödigt derom vidare orda.
Förslagens antal och olikhet, jemte innehållet af de i ämnet vid föregående Riksdagar förde discussioner, synas ådagalägga , att den rubbning tjenstehjons flyttningar förorsakar i hushållningen , faller sig mer eller mindre besvärlig för olika landsorter, samt att någon bestämning härom , ledande till allmän belåtenhet, icke kan utfinna?. Att, på sätt Herr Rydin, föreslagit, låta flyttningsliden belo på ömsesidig öfverenskommelse eller på uppsägning af legocontractet , är i Utskottens tanka så mycket mer betänkligt, som den redan Öfverklagade lättsinnigheten och llygtigheten hos tjenstehjonsclassen derigenom ofelbart skulle understödjas. De olägenheter, nu gällande flyttningstid förmenas medföra, torde af den enskilda om tankan i oeconomiskt och af det vördige Presterskapets nit i ecclesiastiskt hänseende hädanefter som hittills utan serdeles svårighet kunna förebyggas. I anledning häraf och då Rikets Ständer efter långvariga Öfrerläggningar framburit deras underdåniga anhållan, alt flyttningsliden måtte till den 24:de Octoher bestämmas, dertill Kongl, Maj:t Nådigt bifall lemna!;, anse Utskotten sig ej böra tillstyrka bifall till de i ämnet väckte motioner. 4:o Daniel Danielsson från Örebro Län har, efter skildring af de olägenlier, som handverksgesäliers oafbrutna kringstrykande i landsorterne både i moraliskt och oeconomiskt afseende förorsakar, yrkat, att de, såsom endast varande handtverkarnes tjenstehjon, måtte ställas under Legostadgan, och följaktligen underkastas de allmänna ordningsreglor, sorn deri finnas utstakade. Vid pröfning häraf hafva Utskotten ansett sig böra erinra, att Rikets IJöglofl. Ständer den 12 December i8a3, jemte underdånig Skrifvelse, till K ongl. Majrts
Men fastän icke 5 år förflutit, äro utländska tjenstehjon skattskyldige, så snart deras husbondes vistande i landet kan anses såsom varaktigt. Utlänningar, som vistas 5 år i Sachsen, men icke äro fastighetsegare eller yrkesidkare, utan lefva af sina från utlandet indragna räntor etc., skatta derför med hälften af hvad förenämnda tariff upptager. Uppgift på ränteinkomsten: Hvarje räntetagare (fysisk eller moralisk person) är skyldig att opåfordrad ingifva en uppgift (deklaration) öfver sin samfälda årliga ränteinkomst. Uppgår denna inkomst icke öfver 5,000 Thaler, så behöfver han endast uppgifva klassen, til! hvilken inkomsten enligt tariffen kan hänföras. Men öfverstiger den 5,000 Thaler, bör den till sifferbeloppet i jemna hundraeller tusental uppgifvas. Deklarationerna böra förses med nödiga förklaringar, undertecknas af den skattskyldige och inlemnas till stadens eller kommunens föreståndare eller hos distriktuppbördsmannen inom den 12 Januari. Uraktlåtenhet häraf medförer det straff, att ingen ändring (reklamation) kan sökas uti den beskattning, som skattekommissionen för året påfört. Uppgift för qvarlåtenskap (sterbhus etc.) sker i sin helhet, intilldess definitif delning visas hafva skett. Beskattning eller taxering. Hvarje ränteegare, han må hafva uppgifvit (deklarerat) sin årsinkomst eller ej, är underkastad taxering af ortens skattekommission. Komissionen består af en af Finanzministerium vald distriktskommissarie och af staden eller kommunen valde deputerade, i besittning af fullt medborgerligt förtroende. Dessa kunna afsäga sig uppdraget endast i det fall, att de äro lagligen befriade från deltagande i kommunaltjenstebefattningar. Kommissionen sammanträder på distriktkommissariens kallelse och har att, utom hvad som rörer yrkesoch personalskatten, undersöka och bestämma, hvilka personer böra utgöra ränteskatten. Den pröfvar uppgifternas riktighet, jemförer dem med egna iakttagelser och underrättelser, 199 rådförer sig i förekommande fall muntligen med deklarenten och bestämmer skattebeloppet.
Sådan odlingshjelp tillfaller dem som för åker erhålla ouppodlad jord; och varde likaledes godtgjord den olikhet i häfd, som imellan den enas och andras åkerjord kan finnas, så att den, som lemnar bättre häfdad åker för sämre, njuter derföre ersättning till den sämre häfdens upphjelpande. Om denna ersättning, så vidt den angår boställshafvare, är särskildt stadgadt. Oduglig mark, som från beräkning uteslutes, tillfälle den lott, hvarå den varder belägen. § 12. I by, som samfäldt skiftas, må bostäderne flyttas, med de fleste delägarnes begifvande. Är by tätare sammanbygd, än brandstodsförfattningarne medgifva, eller eljest obeqvämt anlagd, så att hinder i ägornes skötsel efter skiftet skulle deraf för någon delägare uppkomma; då skall utstakning af nya tomter vid skiftet ske, och för hvarje delägare afsättas den plats, hvarå han må bygga. Sedan vare honom ej tillåtet att å gamla tomten uppföra nytt hus; och bestämmen Skiftesmännen efter omständigheterna den tid, inom hvilken hela åbyggnaden skall vara från gamla tomten flyttad, ändock att nybyggnad ej tarfvas. § 13. Ligger byn ej vid allmän farväg, då skall nödig utfartsväg från byn utstakas, af oskift mark; och vare sådan väg minst tio alnar bred, der ej alle delägarne åsämjas, att bredden må mindre blifva. Lag samma vare om alla de vägar, som för byemännens behof i öfrigt tarfvas, såsom till åker, äng, betesmark och vattenställen. Finnas inom byns område fiskelägen, stenbrott, blekeplatser, linsänken, qvarnar, vattenverk, ställen till hämtning af sand, ler, grus, torf eiler andra lägenheter, som byn gemensamt till - — 134 — höra och för samfäldt bruk bibehållas böra; dä må ock dertill nödiga utrymmen af oskifto afsättas. § 14.