Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förklaring synes da först äga rum, när olika följder kunna dragas af Lagens icke nog bestämt uttryckta mening; men der defi bokstaf är tydlig och klar, der allmänt wedertagna begrepp om nåd, brottmål och straff ännu mera stadga begreppen om dest klarhet, der synes föreskriften wara tydlig och werkställbar efter en 06) samma princip utan behof af förklaring. Af sadan beskaffenhet synes mig innehållet af i staga warande §. wara. De tillägg i densamma efter orden: i brottmål göra nåd, att m.ldra lifsstraff, atergifwa ära och till Resnan förwerkat gods, kunna ej anses såsom inskränkningar eller definitioner öfwer hwaruti naderättigheterne egenteligen bestodo. En sadan mening hade fordrat en hel annan Construction, såsom till exempel: Ronungen äger att i brottmäl göra sädan nåd, att han kart mildra lifsstraffrcTill ytterligare adagaläggande af §:§ klarhet tjenar anförandet af allmänna begreppen om nåd och straff. Hwad är nåd i brottmål? — förskoning fran straff. Hwad äro böter? - straff. — Således matte Konungen af nåd kunna förstona stan böter. Man förblande ej här böter med stade-ersättning. Denna sednare innefattar allt hwad Lagen under namn af skadestånd, fa wäl i afseende va person som egendom stadgat. Allt sadant har icke egenskap af straff, utan är en moralist skyldighet, hwilken skiljer stig deruti ifrån böter, att defia ej blisi wa proprietet förrän Utslag wunnit Laga kraft och Konungen nade-ansökning Magit. Icke heller kunna böter komma under namn af förwerkat gods, ty Den rz April. 89 ty derom uppstår först fraga, i anledning af sadana gröfwa brott, om hwilka 4 vch 6 Cap. Mifigernings-Balken handla. Riksens Högloft. Ständer torde således upplyst finna denna §- wara af sa tydlig beskaffenhet, att den hwarken tarfwar förklaring, förändring eller tillägg. För att med möjligaste fullständighet kunna för Riksens Höglofl. Ständer uppgifwa, hwilka af deras wid sist förflutne
Hr Akerman, Fredr.: Om det icke kan bestridas, att i allmänhet, då nya frågor förekomma till afgörande, litet hvar af Husets ledamöter behöfva någon tid på sig för att öfvertänka dem, med afseende hvarå grundlagen också har del visa stadgande, att ett betänk, icke må, då det första gången varder föredraget, afgöras, utan att det då skall hvila på bordet; så lärer en sådan betänketid vara ännu angelägnare i frågor, som röra financerne, hvarvid man oftast, och måhända aldrig, kan komma till ett omdöme om hvad som är det rätta, utan att hafva någon tid på sig till alt begrunda förhållanderue och uppgöra sina calculer. Jag kan derföre icke annat än högeligen beklaga, alt del förslag, som nu af Frih. Raab blifvit framstäldt, och som synes vara en väg till det mål, som jag anser vara det, hvilket här bör sökas, icke kommit så tidigt, att tillfälle har kunnat gifvas att närmare granska detsamma och tänka sig in uti dess uppställning. Då likväl det nu först blifvit framstäldt, och jag åtminstone för min del icke kan göra mig tillräckligt reda för detsamma, för att kunna bedömma, huruvida det motsvarar de fordringar, som jag anser mig böra göra på en sådan association emellan Riksbanken och enskilde hanker, som jag önskar; så får jag förklara, att jag icke kan biträda förslaget. Jag har ett särskildt skäl dertill i anledn. af den kännedom jag varit i tillfälle att taga om PresleSt:s beslut. Jag har nemi. deruti funnit fel, icke allenast uti ide'erne, ulan fastmera i sjelfva uppställningen, som bära spår af dess tillkomst, alt vara ett ögonblickets verk. Pä denna grund får jag tillkännagifva, alt jag yrkar bifall till den lag-§, som nu är under öfverläggning. Hr Hjerta, Lars: I de liesta vigtiga samhällsfrågor finner man vanligen för tillfället vissa opinioner sä öfvervägande inom folkförsamlingarne, att det skulle vara förgäfves att helt och hållet söka bestrida dem, äfven om de skulle vara sä felaktiga, att de stridde mot de mest enkla och obestridliga grundsatser i vetenskaperne.
En betjent förfogade sig säfligt ned af kuskbocken, och öppnade vagnsdörren, hvarefter han vördnadsfullt hjelpte en gammal, torr, mager herre att stiga ur. Både husbonde och betjent syntes vara ett par exemplar, bibehållna från en längesedan förgången tid, att döma af det yttre, som icke allenast hos dem begge var högst gammalmodigt, utan äfven serdeles eget. Stödjande sig på den åldrige trotjenarens arm, gick herrn uppför trappan, och vid första skymten af hans figur, flög en liten kammarsnärta, som stått på utkik i ett af de nedre fönstren, uppåt öfra våningen. Beskaffenheten af hennes ärende syntes lätteligen deraf, att den sene och aktade gästen redan i tamburen emottogos af den unge kaptenen och hans intagande fästmö, den vackra Rosa Widen. ”Hjertligt välkommen, herr professor!” sade den unga flickan med vänlig, välljudande röst. ”Det är för oss en sann glädje, att herr professorn, hvilken så sällan lemnar sitt hus, velat hedra oss med sin närvaro.” ”Ja, min gode farbror,” försäkrade kaptenen, med lätt och artig ton, i det han bjöd professorn sin arm, för att ledsaga honom till ett sidorum, ”på min ära, är det icke den största lycka, som kunnat vederfaras mig, att farbror bivistar min hedersdag.” ”Hm!” sade professorn, och ett sarkastiskt leende spelade omkring de tunna läpparne, ”hm, jag tycker icke om att höra dig föra ett sådant språk, Ferdinand! Åtminstone i morse var det något, som du hade tyckt mera om.” Kaptenen blef blodröd, och en mörk blixt flammade i hans ögon. Han teg likväl, och vände sig åt sidan, då Rosa, med ett visst uttryck af förundran, betraktade honom. ”Nå, låt oss icke tala derom,” återtog professorn med blidare ton, i det han kysste fästmön på pannan, och räckte sin brorson handen. ”Jag lyckönskar er båda af allt mitt hjerta, eller rättare, jag önskar er båda lycka. Professorn var på vägen att tillägga något, men tystnade; ty i samma ögonblick inträdde kommerserådet.
Jag förblifver derföre vid samma princip, som jag anser böra följas i afseende på alla ekonomiska Författningar, nemligen, att, äfven der förbättringar kunna äga rum, och der man inser, att det existerande förhållandet icke är det ändamålsenligaste, inga halsbrytande förändringar böra ske, för att Den 14 October f. m. icke förstöra dem, som med kostnad uppgjort calculer på det varande förhållandet, och för att icke såmedelst bringa näringen i förfall. Jag förnyar min begäran om bifall till Utlåtandet. Herr NordenfalkJohan: Frånvarande vid discussionens början, har jag af dess fortsättning förnummit, att fråga blifvit väckt om afslag å de 70,000 R:dr, StatsUtskottet tillstyrkt för Saltpeter-näringens upprätthållande och befrämjande. Jag anser tillräckligt, att i detta afseende förena mig med de Herrar, hvilka redan så utförligt talat för bifall till Utlåtandet; och jag anhåller blott med några ord ytterligare få fästa uppmärksamheten på omöjligheten, att afslå det ifrågavarande anslaget. Om det är gifvet, att kruttillverkningen utgör en hufvudsaklig beståndsdel af försvaret, och att det är af stor vigt, att fyllandet af landets krutbehof blifver oberoende af utlänningen, så måste det också vara obestridligt, att det är af vigt, att den inhemska Saltpetertillverkningen göres tillräcklig för detta behof; men för att denna tillverkning skall blifva tillräcklig, fordras att man lemnar näringen sådane vilkor, att den kan bära sig, och då torde det äfven vara gifvet, att ingen nedsättning kan äga rum i det hittills fastställda priset af 7^ R:dr, så mycket mindre, som någon sådan åtgärd icke varit förväntad af dem, hvilka vinnlagt sig om Saltpe - t Den 14 Octo ber f. m. tcrniiringen. Men nu är ilet också gifvet, att om de ifrågavarande 70,000 R:dr icke be viljas, blifver Saltpeterfonden otillräcklig för att betala nyssnämnde pris för den inhemska saltpetern, och orsaken till denna brist uti fonden är, såsom Herr Tham redan upplyst, det tredubbla tillitande deraf, som i8a3 års Ständer gjorde.
N:Ö 13* Herr Ehrenborg, Casper: Uti ett den 3 dennes tili Höglofligé RidåerSkapet och Adeln ingifvif Memorial, hif J64 Den 6 Februarii, Friherre Rudbeck sökt ådagalägga Landtbrii-' karens nuvarande betryckta tillstånd5 i anseende tili de dryga utlagor, som af honom måste utgöras. Hvarje fosterlandets vän kan icke annat än värdera den känsla af varm på: triotisme, af ädelt deltagande i medborgares belägenhet, som ledt Friherre Rudbeck till denna framställning; och för de, hvilka, såsom jag, varit i tillfälle att erfara, huru Herr Friherren uti de kretsar, der han såsom Landeman verkar, med sällsynt nit och osparda uppoffringar söker befordra menighetens både välstånd och upplysning, är det ljuft att finna, huru han äfven i denna vördade församling med sin verksamhet syftar åt samma måk Tryggt vågar jag påräkna att hans fördragsamhet icke misstycker, det jag, i många delaf instämmande i hvad han yttrat angående Landmannens förlägenhet, likväl försöker en något närmare utredning, både hvar den finnes och huru den tillkommit, för att såmedelst äfven i min ringa mon söka underlätta utfinnandet af medlen till hämmande af de öfverklagade öiägenheterne. Den tekfiing af Landtmannens tillstånd, söm Friherre Rudbeck gjort dch man äfven från andra håll sett göras, är, ehuru naturligtvis med många locala och personliga undantag, likväl, efter den erfarenhet jag varit i tillfälle inhämta i det hufvudsakligaste fullkomligen grundad i afseende på förhållandet å slätt» byggderne i Westergötland, eller de orter der spatinemålsproduction och afsättning är enda Sen 6 Februarii, 165- päringsmedlet, och der Landtbrukaren ömsom genom missväxt och deraf följande brist på både utkomst och medel till ufskylder, ömsom genom svår och ofördelaktig afsättning under och efter de mera ymniga åren vidkänts ett lidande, hvilket han i allmänhet saknat både inre kraft och yttre förmåga att kunna emotstå.
Jag tager för gifvet att här är fråga om smörgåsbord för en middag eller för en större supé, där redan flere varma rätter serveras. Är ej så fallet, kan man taga till litet mera af det varma och lägga upp det på små fat. Också kan man då på bordets midt placera en ställning, hvarpå hängas hummer och kräftor, eller kräftor och rä- kor — detta bidrager då både till att pryda bordet och utgör ju också en omryckt rätt, men, som sagdt, det är ej lämpligt i annat fall än det, då smörgåsbordet skall utgöra hela supén, ty dels vill man gärna sitta litet bekvämt och dels får bordet ett mindre behagligt utseende däraf. Olga. Teater och musik. Kungl. operan anordnar äfven under innevarande spelar abonnementsföreställningar, till hvilka anteckning kan ske i operans kansli hvarje dag kl. 1 — ' hi e. m. Abonnementsdagar blifva under detta spelar fredagarne. Första abonnementsföreställni ngen gifves den 17 dennes. K. Dramatiska teatern bjöd i tisdags på sitt första nya program för säsongen. Det tillärnade första nya stycket, Frans Hedbergs » Hårda sinnen », har på grund af hr Hillbergs sjukdom måst uppskjutas, och i stället gåfvos nu Georg Nordensvans komedi » Barnet » och det franska lustspelet » Familjen Moulinard ». Det förstnämnda stycket är ej alldeles nytt. Det uppfördes nämligen för några år sedan å Svenska teatern med samma innehafvarinna af titelrollen som nu, fru Backström, född Sandell. Hennes själfulla och varma spel gaf åt denna unga, i utveckling stadda karaktär det rätta 1890 uttrycket. De omvexlande känslostämningarna nyanserades förträffligt och spelet i dess helhet lemnade intet öfrigt att önska. Det lifliga bifall, som egnades fru B. efter styckets slut visade nogsamt, hur uppskattad hennes, talang är af den teaterälskande allmänheten. — Ofriga medspelande skötte likaledes på berömvärdt sätt sina roller. Särskildt utmärkte sig fru Hartinan, hvilken här åter hade tillfälle lägga i dagen sin märkvärdiga förmåga att ända till illusion återgifva en 13-, 14-årig flicksnärtas roll, samt herr Thegerström som plåtslagareålderman Broms.
Direktionen, eller någon af dess ledamöter, under denna inrättnings förvaltning, gjort sig skyldig till förseelse eller försummelse, som varit förorsakad af egennytta eiler annan oädel bevekelsegrund; hvarföre Justitiekanslers-embetet, hvilket, med afseende, ä det stora missnöje, som både hos Rikets Ständer och ibland allmänheten uppkommit mot den afgångna Direktionen, icke tilltrodde sig att, af egen myndighet, vid den afgifna förklaringen häla bero, i underdånighet hemställde, om och hvilken åtgärd vidare borde äga rum; att Kongl. Majit, i anledning häraf, genom nådigt bref den 7 Mars innevarande år, förklarat, det Justitiekanslers-embetet ägde ställa sig till efterrättelse Kongl. Maj:ts den 28 December 1850 aflåtna nådiga remiss, hvarmedelst ifrågavarande ärende till Justitiekanslers-embetets åtgärd öfverlemnades; samt att Justitiekanslers-embetet sedermera, vid ärendets äterlöretagande, funnit nödigt att, för frågans bedömande i sin helhet, inhemta kännedom jemväl om den utaf Kongl. Majit fasställda ritning och plan till den sedermera för Barnhusets behot uppförda tvätthusbyggnaden, och derföre, uti skrifvelse till nuvarande Direktionen — 142 — öfver Barnhuset infordrat ej mindre nämnde ritning och plan, med upplysning tillika, huruvida och i hvad mån, vid byggnadens uppförande, afvikelse från samma ritning och plan skett, än ock förre Direktionens protokoller vid de tillfällen, då beslut angående verkställighet af nämnde byggnadsföretag blifvit fattade; kommande, enligt Justitiekanslers-embetets tillkännagifvande, ärendets ytterligare handläggning aitt företagas, så snart nyssnämnde handlingar varda till Justitiekanslers-embetet aflemnade. Upsala Kongl. Universitet. Dess räkenskaper äro för år 1850 i Kongl. Kammar-rätten granskade med anmärkningar, men hafva för år 1851 ännu icke undergått granskning derstädes. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: lieläct* år år S85;t. Balans från föregående året: Tillgångar - 588,595: Uppbörd. Kontant statsanslag
Kammar-kollegium lönevilkor; éM 233, af Grefve Taube, Henning Edvard, angående rätt till pension å All männa Indragningsstoten för Häradshöfdingar; 92 Prot.-Utdrag den 30 November 1802. JM 254, af Herr Heijkenskjöld, Edvard, angående pension åt Expeditionssekreteraren Daniel Hadorphs enka; JM 233, af Herr af Wellerstedt, Ludvig, angående anslag för en kommunikationsled emellan Nasafjells grufvor och Ranafjorden; samt JM 236, af Herr Fahnehjelm, Guslaf, angående för hoj d t anslag till allmänna Institutet för döfstumma och blinda. S. D. Remitterades till Revillnings-Utskottet följande motioner, nemligen: JM 161, af Grefve Liljencrantz, Gustaf Fredrik, angående åtskilliga ändringar i gällande tulltaxa; JM 162, af Herr von Mentzer, Carl Fredrik, angående beviljande af s. k. drawback, vid utförsel af bränvin; JM 223, af Herr Olivecrona, Knut, angående akademiers, vetenskapliga samfunds, allmänna undervisningsverks och barmhertighetsinrättningars befrielse från bevillning för dem tillhöriga fastigheter å landel; JM 229, af Herr Stuart, Carl Gustaf, angående ändringar i Bevillnings stadgan och instruktionen för taxeringsförrättningarne; samt JM 239, af Grefve Taube, Henning Edvard, angående ändringar i Kongl. Förordningen om bränvinsförsöljning. S. D. Remitterades till Banko-Utskottet en af Friherre Tersmeden, Wilhelm Fredrik, väckt motion, JM 186, om antagande af de utaf särskilde Kommitterade ofgifna förslag till ombildning af Rikets Ständers bank och lill Förordningen an gående Enskilda banker.
Jag hoppades ni skulle vara gentleman nog att behärska er för min skull och inte genast bli småsint elak. Ser ni, det småsint elaka, som grinar ut allting som det inte kan fatta, det är just uttrycket för samtidens hela egenkärlek och lumpenhet. Men det draget tål jag inte. Det är hjärtlöshetens tanklöshet! Hjärtlösheten, som ett ögonblick glömmer att hålla bildningens och de öfverenskomna höfliga formernas mask för sitt fula ansikte, och därför visar fram sitt illvilliga grin, som skall vara likt Mefistos. Men af hans härliga djäfvulska intelligens har den alldagliga hjärtlösheten inte ett spår. Den liknar Sancho Panza, som inför spegeln lärt sig apa efter Mefistofeles satansgrin för att imponera på en kasperteaters publik!» Klercken har med förvåning och nyfiken undran följt med hennes stigande indignation. Den kommer henne att blixtra, icke blott ögonen, utan äfven orden – hela hennes väsen! De lifliga rörelserna liksom stråla ut hennes argument rent fysiskt, stämman vibrerar af knappast tillbakahållen harm, passerar hela skalan af tonfall utan att bli skrikande, och de vackra ögonen spruta en eldig själs uppretade viljekraft. Han glömmer de skarpa ordens innehåll, som är riktadt mot honom själf, för deras otvungna och pärlande flöde, som han beundrar ofrivilligt. Han känner sig icke slagen af hennes vrede, han känner sig uppfriskad, entusiasmerad med henne, som om han såg ett prof på hänförande och stor dramatisk konst. När han skall till att förklara och urskulda sig, afbryter hon honom stolt med att det kan ske en annan gång, nu är hon för upprörd. Han skall för öfrigt tillgifva henne hennes häftighet, men hon kan omöjligt behärska sig, när hon en gång fattar eld. Och i det hon går, letar hon fram ur sin arbetsväska en liten förgylld visitkortsbok, vänder sig om och lägger sitt kort på bordet, sägande i lugnare ton: »Ni har naturligtvis inte varit nyfiken, och ni vet därför icke mitt namn en gång. Här har ni det!
Det öfverensstämmer äfven med den erfarenhet, jag har om de häradshäkten, som finnas inom det mig nådigst anförtrodda län, att de icke äro lämpliga för sin bestämmelse. De äro inskränkta till utrymmet, som är så trångt att någon ändring icke är möjlig. Alt utvidga dem, skulle då antingen ske på statens bekostnad eller pä häradets, och jag betviflar alt den utväg, man åsyftat i det fallet, att återkasta denna börda på häradsboerna, skulle leda till målet, emedan häradsboerna troligen icke skulle anse sig skyldiga att förändra dem efter nya cellsystemet. Jag betviflar derföre äfven att någon förändring kan åstadkommas utan deras begifvande. Vi veta huru sådana transaktioner och förfoganden vanligen slå ut. Man får nej en gång, rpan får nej två gånger och ledsnar sedan att fråga vidare. Jag hemställer således om det är skäl att inskränka K. M:s myndighet till alt använda dessa medel endast för länshäktens uppförande. Jag skulle för min enskildta del önskat, att länshäktena kommit i sisla rummet när delta stora förslag gafs till fängelsebyggnader. Min tanka är att man bör börja med det häkte, der den anklagade skall först insättas. Nu skickas den anklagade till länshäktet för att beveka honom till bekännelse. Derifrån fores han långväga bort till häradsrätten, och der sker ransakningen. Stundom går den fort, men stundom går den äfven ganska långsamt. Jag har sjelf sett för några år sedan, att en sådan ransakning har kunnat räcka 3, 4, 5, ända till 6 dagar. Då har det icke varit möjligt, alt under denna tid återskicka honom till länshäktet, utan han har måst qvarstadna. Det är icke sagdt alt domaren vid detta tillfälle har endast haft en ransakningsfånge. Jag har exempel på att de varit ganska mänga. Då hafva de hopats tillsammans i ett litet trångt rum. Hvad har det då tjenat till att staten med omsorg skött en sådan fånge i länshäktet, då all nytta deraf har måst förspillas under ransakningen vid häradshäktet. Det har flere gånger händt, att icke den anklagade har blifvit endast en gång, utan flere gånger förd till häradsrätten.
Det kunde ock ej nekas, att detta skäl vore fullt gällande, om afsigten vore att draga fabrikerna till städerna, men i Sverige, der endast få släder vore belägna i en så bördig och uppodlad trakt, att den icke blott kan förse deni med tillräckliga lifsmedel, utan ock dero fver lemna en ymnig tillgång för större brännerianläggningar, ansåge kommitteen att bräll vinsbränn i ligen, äfven såsom fabriksrörelse, i allmänhet bättre lämpade sig för landsbygden, der denna näring understöddes icke blott genom ymnigare tillgång, för lindrigare pris, af nödigt bränsle, utan ock af de arbetskrafter, som öfriga hallåret företrädesvis erfordrades för jordbruket, och der dranken i allmänhet kunde med mera fördel tillgodogöras än i städerna. Deremot skulle det göra ett skadligt intrång i landets åkerbruk, som just i sednare åren börjat vinna ett allmännare intresse och synbar förkofran, om de för landtbruket så vigtig» månaderna Maj och Oktober, då arbetskraften tages i strängt anspråk för jordens beredning och andra landtman»»,sysslor, uppoffrades åt bränvinsbränning. Om det ock berodde af hvars och ens godtfinnande alt till bränvinsbränning begagna nämde månader, skulle likväl i de flesta fall bninvinsbrärrningen fortgå äfven denna tid, emedan den enskilde ofta i sina beräkningar gåfve före - n Kongl. Maj.Is Md. Proposition, N:o 26. trädet åt den, som hastigast inbringar honom kontanta inkomster. Att åter, vid bestämmandet af de till bränvinsbränning tillåtna månader, göra ett undantag till städernas förmån, vore en orättvisa mot näringens talrika idkare på landet. För öfrigt har kommitteens pluralitet, vid föreskriften om den tid af året, under hvilken bränvinsbränningen skulle vara tillåten, ansett det i föregående bränvinsbränningsförordningar allt sedan år 1812 upptagna tillägg, att bränvinsbränningen skall vara tillåten under vissa månader af året, ”så framt icke högst vigtiga omständigheter föranledde inställandet af denna tillverkning, kunna uteslutas, emedan, om ett sådant förbehåll funnes i förordningen utsatt eller ej, Kongl.
Deri anföres nemligen: att Läder-beredningen, såsom en Näringsgren i stort, i sednare tider uppnått en förut här okänd höjd och godhet; att blott en Fabrikör drifver för närvarande Garfveri, men Gnrfvare-Embetets Ledamöter, nästan utan undanlag, idka Engelsk läder-beredning: att genom prisvärda Författningar, rudimaterier för Garfveri-Idkaren äro tillgänglige ifrån de afiägsnaste orter, emot en måttlig importtull, äfvensom hans tillverkningar äro genom en afpassad tull skyddade för en otidig utländsk medtäflan: alt Garfveri-Idkaren jemväl med tacksamhet erkänner fördelen för sig af den fria disposition af eketräd, sora lenniar honom en väsendtlig artikel för hans handtering: och att det numera synes bero till en betydlig del af Garveri-Idkaren sjelf, att bereda sig gynnande eller ofördelaktig konjunktur, helst hans tillverkningar, under vanliga förhållanden, ej äro konjunktursvaror, och det således icke kunde betviflas, att den Garveri-Idkare, sorn är i tillfälle att tillegna sig de fullkomnade ai betsmethoder och nya uppfinningar, sorn techniska vetenskapernas framsteg och den derigenom väckta industri öfverallt bereda, skall genom ihärdighet och sant nit för sitt yrke merendels kunna pål akna en motsvarande afsättning af sina stigande tillverkningar "Vid bedömandet af Stadens Handtverks-Embetens ställning och vilkor, finner jag det vara obestridligt, att försämring deri för en del af dessa Embeten afven tinder de sednare åren ägt rum, i följd af de mer eller mindre menligt inverkande orsaker och förhållanden, som nyss förut äro anförda. Såvida minskning i arbetarnes antal