Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
15 och billigheten häraf, tala så många omständigheter, att grundsatsens riktighet torde svårligen kunna hetviflas, hvadan Utskottet icke finner nödigt här anföra alla de skäl, som emot hofveriets fortfarande kunna andragas. Det torde vara tillräckligt endast vidröra, att hofveri-skyldigheten i flere fall icke är begränsad, utan underkastad godtycke, ett förhållande, som, utom det att det ofta måste gifva anledning till tvister emellan vederbörande, synes vara i uppenbar strid med tidens fordringar, att allas såväl rättigheter som skyldigheter böra, så vidt möjligt är, vara lagligen bestämda. Medvetandet att i vissa hänseenden nödgas vara underkastad en annans godtycke samt beskaffenheten af hofveri-skyldigheten i öfrigt alstrar lätt, äfven utan missbruk deraf, en osjellständig ställning för den arbetsskyldige, som svårligen kan undgå att så väl i moraliskt som ekonomiskt hänseende deraf menligt beröras, i hvilket sistnämnda hänseende torde få fästas uppmärksamhet dervid, att de arbetsskyldigas eget jordbruk, till följd af åliggandet att äfven under den brådaste tiden lemna folk och dragare ifrån sig, måste befinna sig å en jemförelsevis låg ståndpunkt samt fördenskull icke lemna den inkomst, som under andra förhållanden deraf kunde påräknas. Nyaro tiders stora framsteg i jordbruksnäringen och införandet af förbättrade arbetsmethoder och redskap dervid torde på flere ställen hafva förorsakat, att den liofveriberättigade numera icke af allmogens biträde haft den nytta, som vid hofveriets uppkomst varit afsedd, och Utskottet har derföre trott det äfven böra med de hofveriberättigades fördel öfverensstämma, att emot skälig ersättning få berörde arbetsskyldighet afskaffad, helst någon svårighet att på annat sätt få arbetet verkstäldt icke synes kunna befaras. Under förutsättning af ett billigt tillmötesgående från de arbetsskyldiges sida anser Utskottet derför några väsendtligt hinder icke böra möta för ett ändamålsenligt ordnande af denna angelägenhet.
Emot den stadgade lösen för gravations-bevis är vordet anmärkt : af Herr Braun, som, i enlighet med ett uti hans motion gjordt förbehåll, derefter till Utskottet inkommit med särskild skrift, deruti han utvecklat skälen för de af honom föreslagna ändringar, att då obestridligt vore, att värdet å fastigheter betydligt stigit sedan år 1821, samt enär dessutom icke funnes någon handling, hvars meddelande vore för expeditions-hafvanden förenad med den stora pekuniära ansvarighet, som gravationsbevis, borde lösen för dylikt bevis å stads-fastighet bestämmas till det i 1821 års expeditions-taxa utsatta belopp; samt af Herr Helgestrand: att emedan den nu stadgade nedsättningen i lösen för gravations-bevis å fastighet i stad, emot hvad i förut gällande expeditions-taxa var bestämdt, destomindre syntes lämplig, som utfärdandet af 4 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-(!Iskof tets Betänkande M 30. gravations-bevis vöre förenadt med besvär och stor ansvarighet, ansåg motionären, att lösen för så beskaffadt bevis, å så väl landtsom stads-fastighet, borde höjas till enahanda belopp, som det, hvilket tillförene varit stadgadt såsom lösen för gravationsbevis å stads-fastighet. Losen vid Under-domstolarne för gravations-bevis, som innefatta intyg om genomsedda tio års intecknings-protokoll i afseende å någon viss egendom, är i nu gällande expeditions-taxa utsatt efter en och samma beräkningsgrund, ehvad egendomen hörer under landseller stadsrätt; hvarvid den förut för gravations-bevis å landsfastighet gällande taxa blifvit följd, endast med den förändring, att då förut, så väl för landssom stads-fastighet, lösen kunde blifva högst 18 R:dr Riksmynt, sådan lösen nu kan uppgå till 20 R:dr samma mynt, äfvensom det blifvit stadgadt, att lösen för gravations-bevis, omfattande mindre tidsrymd än tio år, bör i förhållande dertill erläggas, dock aldrig med mindre än två R:dr Riksmynt.
Landtbruks-institutet komme alt upphöra eller (ill annan ort förflyttas, Alnarps kungsgård i del skick den sig då befunne, finge till Landshöfdinge-indelningen i Malmöhus län återgå. Uti häröfver infordradt utlåtande hade Kongl. Kammar-kollegium upplyst, att, till följd af ofvanåberopade Kongl. Bref den 14 Juni 1831, Alnarps kungsgård blifvit utarrenderad på 30 är, räknade från midfastan 1832 till samma tid 1862, medelst kontrakt, enligt hvilket arrendatorn årligen skall till indeluingshafvareu erlägga för åtnjutande af arbets-skyldigheten från arbets-hemmanen 400 tunnor korn efter årlig markegång och för sjelfva kungsgården 1,000 tunnor, */b råg, V3 korn och */s bafra, hvaraf hälften enligt årlig markegång betalas och hälften in natura levereras,Joefa att genom Kongl. Brefvet den 24 Februari 1837, angående regleringen af lönevilkoren vid Landshöfdinge-ljensterna i riket, lönen för Landshöfdingen i Malmöhus län blifvit bestämd till 6,000 R:dr b:ko, efter följande beräkning: jord till residenset 44: 21. 4. den uti arrende-kontraktet bestämda afgifleu för arbets-skyldigheten till Alnarp, 400 tunnor korn ä 4 R:dr 16 sk 1,7-33: 16. — arrende-afgiften för kungsgården, 1,000 tunnor ä 6 K:dr för råg, 4 K:dr 16 sk. förkorn och 2 R:dr 16 sk. för hafra 4,222: 10. S. R:dr 6,000; dervid, bland annat, jemväl är vordet stadgadt, att
Och som de årliga anslagen för denna fond, enligt hvad förut blifvit vi sadt, uppgå till en summa af R:dr Ruut 210,000: — så uppkommer, då årliga kostnaden » » 176,913: 20. derifrån afräknas, en behållning, stor R:dr R:mt 33,086: 80. hvilken för beväringsmanskapets och elit-corpsens beklädnad samt utredning icke erfordras, Detla öfverskott motsvarar ungefärligen den besparing å ersättningen lör manskapets egna småpersedlar, hvilken tillförene (å sidan 15) blifvit beräknad, uppgående till 31,416 Riksdaler, och hvilken är beroende på vapenöfningens inskränkning till endast 20,000 man årligen. Visserligen skulle såsom besparing kunnat upptagas, i stället för dessa 31,416 Riksdaler, det här näst ofvan beräknade öfverskott på beklädnadsfonden, stort 33,086 R:dr 80 öre Riksmynt; men då sistnämnda summa grundar sig på en beräkning öfver slitningskostnad, som endast är approximativ, och som icke kan vara annat, då brukningstiden för en del persedlar icke med full visshet är känd; hvaremot den mindre besparingssumman grundar sig på en säkrare beräkning, så har denna sistnämnda summa företrädesvis blifvit såsom besparing uppförd, så mycket heldre, som det är öfverensstämmande med den varsamhet, hvilken vid beräkningar alltid måste iakttagas, att i tvetydiga fall icke stödja sig på det högsta beloppet. Emellertid visar det sig af nu verkställda utredning af beklädnadsfondens tillgångar och utgifter, att de af Ständerna för denna fond beviljade anslag blifva fullt tillräckliga för underhåll af beklädnadsoch utredningspersedlar åt 20,000 man beväring årligen, äfvensom till bestridande af samma kostnader för en elit-corps af 4,820 man, samt att derutöfver ändock en besparing å samma fond uppkommer, uppgående minst till så stor summa, som i det föregående blifvit såsom besparing å detta anslag beräknad.
Det är en Styrelse, der godtycklighet till en viss grad måste utöfvas, emedan föremålen fÖ£ denna magt äro i88 Den 22 December e. m. af den ständigt omväxlande och ostadigt natur, att för deras ändamålsenliga behandling några fullkomligt bestämda och allmänt giltiga reglor icke kunna på förhand utfinnas. Endast en viss demarcationslinea kan man draga omkring en sådan myndighet, hvarutöfver den icke får gå; men inom samma krets måste den lia rätt att handla med mindre strängt afseende på regel, än på utgången af hvarje sak försig. Äro desse definitioner rigtiga, och jag vågar tro det, så ber jag Eder, mine Herrar! välja hvilken magt J hälst viljen underkasta Eder? Tänken icke på Personalen, hvarken i den ena eller andra Corpsen, icke heller på våra Domstolars närvarande organisation och tvistemålens närvarande gång. Detta äro helt andra frågor. Personalen beror på de styrandes val i ena som i andra fallet, och på den grad af sann moralisk och intellectuel bildning, som våra Uppfpstringsverk eiler slumpen medgifva. Organisationen af våra Domstolar, i synnerhet de lägre, fordrar ofelbart stora förbättringar, sådant medgifves gerna; men, mine Herrar! här är icke fråga hvarken om Organisationen eller Personalen, det är om Domaremagten in abstracto. Med andra ord, frågan är denna: Är det nyttigast att få mål och tvister, till hvilkas slitande Lag och laga PiättegångsÖrdning ära användbare, pröfvade af Domare eller af Den 22 December «. m. Domare eller af Administratörer? Låtom oss besinna, att i despoliska Stater spela Administratorerne Mästare,' i brist på tillräcklig utvidgning och consolidcring af Doniaremagten, der någon sådan för syn skull finnes. Der är tillräckligt och ogeneradt utrymme för Administrationen, som efter behag får cassera juridiska Domar.— Väljen nu, mine Herrar! Turkiets eller Spaniens distinctiva principer i jämförelse med det lagbundna Sveriges förnyade Statsförfattnings ! — Den administrativa godtyckligheten eller den juridiska enheten!
Hon är med ett språng ur sängen och står midt på golfvet, skälfvande öfver hela kroppen. Ute på gården slita hundarne i sina jernlänkar; hon hör samtal och steg uppför trappan. Hon säger sig, att det är brodern och gästen, som kommit hem. Hon hör ett par tydliga godnatt, en dörr slås i, och det blir tyst. Tyst som grafven: blott surret i hennes öra. Tyst och mörkt; och hon är ensam. Ensam ...! Rädsla griper henne; hon tycker sig som lefvande begrafven i detta svarta stumma. Bort! Hvarthän som helst, bara icke här, allena. Hon rycker kläderna till sig, sliter dem öfver sig med skälfvande fingrar, finner med sömngångaraktig säkerhet något att kasta öfver sig, trefvar sig framåt och finner vägen ut genom den lilla bakdörren till trädgården. Den svarta, regnmättade nattluften slår stark emot henne, och det faller med ens en stor hvila öfver henne. Hon smyger långsamt fram längs muren och når stora gången; en bred ljusstrimma faller ut från ett fönster och glänser glisigt på vätan. Hon skrider försigtigt ända fram till ljusgränsen, men långt nere i trädgården: fönstret står vidöppet, och derinne vid bordet sitter han, med snuggan i munnen och bladande i några papper, som det synes mycket upptagen af sitt. Hon sveper sjalen om sig och blir stående, orörlig som en stod, med blicken häftad fast vid ljuset och mannen. Hon står och står, hon vet ej sjelf af det eller hur länge, — står der, tills fönstret slås i med en smäll, och gardinen fälles ned, och ett ljus liksom slocknar äfven inom henne, och hon kommer till sig sjelf igen med en känsla af öfvergifvenhet, och märker, att hon står och fryser ... Dagen derpå går hon kring med en underlig gång, som om något kroppsligt vore brutet inne i henne, och med sjuka, skygga ögon, men tillika med något öfver sig af lugnet hos den, som vet att han icke har mera, som han kan mista. Efter middagen, som hon står der och reder till kaffebordet, ser hon brodern komma brådskande opp genom trädgården med ett blått papper i handen.
Företaget, som redan är fulländadt, och hvarigenom 6581 löt väglängd förbättrats, har, på grund af verkstäld afsyning, blifvit god kändt . T 1,750: — 1,200: —- to ISeräknad kostnad Vester-Nerrlauds iäu. i giiiadt förslag. Vägomläggningar utefter kustvägen mellan Sundsvall och Hernösand, förbi Skönviksbackarne, inom Sköns pastorat. Arbetsplanen gillades den 27 Mars och kontrakt om utförandet antogs den 9 September 1888, börande företaget på grund häraf fullbordas till d. 1 Oktober lt!60. Hen väg som förbättras håller i längd 5,466 fot Omläggningar af landsvägen utefter Angermanclfven, emellan Veda och Frånö gastgifvaregårdar, till undvikande af en mängd högst äfventvrliga backar. Arbetsplan gillades den 27 Mars och kontrakt om verkställigheten antogs den 10 September 1888, som bestämmer att företaget, hvarigenom en våglängd af 28,934 fot förbättras, bör fullbordas till den 1 Oktober 1862 Jemtlands län. Förbättringar å Fjälleller så kallade Carl Johans-vägen, inom Åhre socken, till Riksgränsen emot Norge, hufvudsakligen bestående i ombyggnad af förfallna trädbroar, hvilka numera uppföras utaf sten. Arbetsplanen erhöll Nådig stadfästelse den 27 ålars 1888. och kontrakt om företagets fullbordande till den t Oktober 1860 antogs den 20 Juli förstnämnde är 28,580: — Anm. Som denna väg blifvit anlagd af Staten och icke kunnat indelas å menigheten tili framtida underhåll, i följd hvaraf nödiga reparationer bekostas förmedelst vägpenninge-afgift, så har ej något enskildt bidrag till de under arbete varande broombyggnaderne varit att på - 12,022: so. 54,806: — iiiviljadl stats bidrag. 6,780: — 23,280: — / Beräknad kostnad i gilladt förslag. räkna, utan hela kalkylerade utgiften mäste från vägbvggnadsfonden utgå. Företaget verkställes likväl genom en i orten utsedd Direktions försorg. Gefleborgs 1 itu.
Ad. ansåge de gjorde aumärknme föranleda till återremiss, samt äfven denna propos. besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå förnyad propos. till bifall å detta mom. framstäldes och efter densammas besvarande med Ja och Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. 6 H. 21 322 Den 22 April f. m. Hr Bildt begärde votering, hvarjemte Hr von Hartmansdorff anmälde sig och yttrade: Jag anhåller, att det icke måtte misstyckas, om jag frågar hvem det är, som begärt propos. å de serskilda punkterna. Hr Gr. oLandtm', svarade att visserligen ingen begärt serskilda proposaå de till förevaride punkt hörande morna-, men att då åtskilige talare yrkat dels bifall till punkten i dess helhet, dels åtcrremiss å serskilda delar med bifall till de öfrige, dessa olika meningar icke kunde göra sig gällande på annat sätt, än att R. o. Ad. serskildt beslutade om de morna, i afseende hvarpå ett annat beslut för de öfrige momme blifvit ifrågasatt. Hr von Hartmansdorff: Då några ledamöter begärt pro pos. på återremiss af de serskilda punkterna och Hr Gr. o. Landtman derå framställt proposm, återstår för oss andra ingenting annat än att foga oss derefter. Hr Adelborg: Det kunde möjligtvis hända, att Hr Gr. o. Landtm., till följd af milt andragande, ansett mig vara en bland dem, som begärt återremiss af serskilda punkter; men jag får i anlcdn. häraf förklara, alt jag till fullo instämmer med Hr von Hartmansdorff i hans yrkande om hela punktens återremitterande. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt sedan votering blifvit begärd, R. o.
Ridderskapets och Adelns, anmärkning af vriktighcten att perfonela afgiften tidigt ärligen uppbäras, kan Utskottet, wid kännedom om Skakens stora behof, deraf, ej göra nägok afseende. 5:». 2454 Den 8 Augusti. ?:o. Hwad uter angar flutelkgen det i alla Ständcn ät Utskottet lemnade uppdrag, att föreda, huru med framdeles öfwerskottet pä BewillningsSumman bor förhällaS; Sä tillstyrker Utskottet med vufwudsakllgt bifall lill hwad Wälloflige Bor, gare - Ständet i denne de! föreftagit; alt när uti sune ärs tid Bewjllnings-Jntraderne öfwerstiyit den totala Behofs -Summan R;dr 3,202,oso med Minst leo.ooo R:dr ärligen bör genom Regeringens försorg, sä wäl hela personela afgiften för gemenskapen af Indelta Armeen, som den af Riksens Högloft. Stander särskildt ätagne Landt - Tulls, ersättningen, nu i Stat upptagen till ico.sos R:dr , upphöra och förfwinna, öfwerstigee den med 300,009 R:dr minst, sä bör äfwen 4^de Art, eller Ofwerftödöafgiften indragas och upphöra, med undantag af afgisten för öfwerftödig Betjening och Hus, Prester; men öfwerskjuter den till och med 600,020 R:dr, bär tillika 2 Artiklens afgift a s procent, nedsättas till a procent af all Inkomst, beräknad a° Fastighet, Handel och Karing, och ä den afEmbeks och Tjenst, j förhållande derefter.
Banken skulle under realisationens fortsättning möjligen föranlåtas indraga sin lånerörelse, får Utskottet meddela, att under det Utskottet, å ena sidan, såsom ett vilkor för Bankens förtroende, yrkat, det Banken ej måtte förbjudas att vägra 68 Banco■ Utskottets Utlåtande ffl.o 16. nya lån, när dess egen ställning så fordrar, har Utskottet, å andra sidan, sökt visa, det näringarne icke alltid fordra lika rörelse-capital; hvaraf följer, alt lider lika väl kunna gifvas, då rörelse-capitalet hör ökas, som tider gifvas, då det kan minskas; och står ifrågavarande tillstyrkan jemväl i fullkomligaste Öfverensstämmelse med den af Utskottet i allmänhet gillade grundsatts, alt man bör påkalla associations-andan för de företag man önskar gynna Lill beredande af landets stigande välmåga, men Banken allenast genom tillfälliga biträden understödja desse associationer, i stället för att, såsom hittills varit påräknadt, utgöra första grunden för dylika företag. I anledning dernäst af den anmärkning, att ett beviljadt Cassacreditiv, om än icke begagnad t, sktdle föranleda till hållandet af en större silfvercassa, emedan det aviseradl beräknades i Sedelstocken, anser sig Utskottet böra fästa uppmärksamhet derå, *att sjelfva rättigheten eller contractet icke innebär någon skuldsättning, utan att först då invisningar till större eller mindre del blifvit A Credilivet utställde, är Banken förbunden att, efter ingången avis, hålla erforderliga medel till hands, och del måste i sistnämnde fall äfven vara i sin tmlning, att aviserade invisningar i Bankens calcul betraktas lika med Sedelstock. Den förmon, sorn Hypotheks-föi eningar och Pri val-Banker kunde hemta af de föreslague Gassa-creditiven, ligger deruti, att de härigenom våga röra sig med en större summa; peli om t. ex. sålunda, under g månader af året, 5 proc:s ränta kan förvärfva^ genom utlånande af cn half million i egne sedlar, utan att
R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå och ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för att, på sätt Kongl. Maj:t kan i nåder pröfva lämpligast, till berörde ändamål användas. Stockholm den 29 April 1851. Bill. till R. Ank. till Exp. Utsk. den 29 April 1851, kl. 7 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet, N:o 103. ' (/. A.) Från Hedervärda Bonde-Ståndet har Stats-Utskottet erhållit återremiss å förenämnde utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående upplåtande, emot vederlag, åt Götheborgs stad af Kronan tillhörig, derinvid belägen mark; men som, enligt ankomne protokollsutdrag, berörde utlåtande blifvit af de 3:ne öfrige Riksstånden bifallet, bar Utskottet funnit sig ej kunna, emot stadgandet i Riksdags-ordningens 75 §., taga vidare befattning med förevarande af Rikets Ständer sålunda afgjorda ärende. Stockholm den 29 April 1851. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS 1851. Stals-Utskottets Utlåtande, M 128 1 M 128. Ank. till Exp.-Utsk. d. 30 April 1831, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga skrifvelse till Rikets Stunders Stats-Utskott, angående åtgärder för verkställighet af beslutet om indragning till statsverket af vissa arrenden af statens egendomar, som är o till serskilda ändamål anvisade. (I. A.) . Sedan, i enlighet med Kongl. Maj:ts den 20
Förordningen af den 5 Juni 1822 emot de i närvarande fall öfverklagade olägenheterna innebar ett starkt korrektiv, enär Gårdfarihandeln derigenom är inskränkt till tvänne resor eller vandringar om året, som ingendera får räcka längre än 3:ne månader; men, dels är controllen, öfver återlemnandet af undfångna HandelsPass, uti högstberörde Kongl. Förordning efter min tanke alldeles för litet bindande, och det för Passens begagnande öfver tiden stadgade vitet 16 R:dr 32 sk. alltför lindrigt, dels lemnar ock den allmogen ytterligare uti samma förordning medgifna rättighet, att göra sex månaders resetourer St Norrige, öfverflödiga tillfällen till sjelfva författningens strafflösa illuderande. I öfrigt tror jag, att, om nu, såsom föreslaget är, Vestgöthe-Allmogens Gårdfarihandel blir afskaffad, denna anstalt icke bör taga sin början förr än efter nästkommande års slut, inom hvilken tid jag anser Vestgötharne rätt väl kunna medhinna alt föryttra de varor, de måhända kunna haf~ 3 6z Be sv. och Ekon.. Utsk. Betänkajiden va på flere orter upplagda, samt incassera deras utestående fordringar. Herr Ehrenborg, Casper, anförde: ”Redan vid denna frågas första förehafvande och bordläggning hade jag den äran yttra min mening, att en indragning af den Städerne Borås och Ulricashamn samt vissa Härader i Elfsborgs Län förunnade frihet till Gårdfarihandel icke vöre lämplig, då gränsorne och vilkoren för denna frihets utöfning så nyligen blifvit, efter mångåriga tvister, undersökningar och öfverläggningar, af Kongl, Maj:t bestämde genom Nådig Författning, hvars verkningar ej ännu hunnit ådagaläggas, samt att i öfrigt en sådan indragning, sorn skulle föranleda tili rubbning af många förhållanden, de der genom handelsfrihetens långliga åtnjutande blifvit grundlagde, äfven syntes stridande mot principen af Näringsfrihet, för hvilken tidens anda och kraf snarare tyckes påkalla ett vidgadt utrymme, än medgifva någon inskränkning i det, sorn hittills varit för-* unnadt.
Jag fattar alltför väl dissidentierna i en Conselj, icke såsom utgick jag icke från den Öfvertygelse, att samtlige ledamöterne i en Conselj skola vara ense i alla hufvudsak liga åsigter, som höra till planen för Rikets styrelse, och hvad mig beträffar, så, hellre än jag satt i en deciderad minoritet i en Conselj, hellre lade jag stenmur; men dessa dissidentier, hvilkas möjlighet jag erkänner och hvilkas behöflighet jag medgifver , kunna icke leda derhän, alt desse olika tänkande ledamöter gå ned i .Stånden och der uttala sina dissidentier. De nedgå icke i Stånden såsom riksdagsman; de nedgå till en tjensteförrältning, och när deras öfvertygelse icke tillåter dem att nedgå för att befrämja framgången af ett i Conseljen godkändt förslag, så valjas de icke dertill, utan de afhålla sig derifrån och majoriteten i Conseljen är tillräcklig att bestrida denna tjenst. Skulle så vara att föredraganden vore allena för sin tanke emot hela Conseljen, då först borde för - Deli 18 November f. m. svaret i frågan ensamt åligga honom, i annat fall tillhör det Hera. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum korame att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag är till en del förekommen af den sista värda talaren. Jag anser icke heller af någon fara, att 2:ne Statsråds-ledamöter skulle komma att yttra sig i olika Ständ i en och samma sak och på Regeringens vägnar. Dernäst anser jag det vara bättre, till följe af den upplysning, som här af en bland Const.Utsk;s ledamöter blifvit meddelad, — jag anser det vara bättre, säger jag,att vinna den förbättring i Reg.Fin, som nu är erbjuden, än att inveckla ärendet för att framdeles få ett afslag på alltsammans ; ty den stora vigten ligger icke deruti, att de consultativa Statsråden äfven skola få samma rätt som man nu måhända kan tillvinna föredraganderna eller depart.cheferne, utan den ligger deruti, att desse äga tillträde för att meddela upplysningar.