Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För Brukens räkning finnas 4 Lastage-plalser, i Hållnäs, Leufsta, Wesslands och Elfkarleby Socknar, kallade Ängskär, Löten, Sila trabodarne och Skutskär, derifrån Leufsta, Carlholms, Åkerby, Hillebo a» Wesslands, Strömsbergs, Ullforss, Söderforss och Elfkarleö Bruks effekt^ transporteras till Slockholm; Men annan och vidsträcktare sjöfart idkas ic 23 Angående Näringarne, med undantag af Jordbruket, hvarom ofvan är utförligare handlade må slutligen anmärkas;Alt alla Hemman i detta Län kunna icke blifva sjelfständiga i afseende på sin skogs tillgång, ty ganska många hafva så inskränkt ägo-område, att utrymme för Skogväxt saknas, och de visa sig vara af naturen sjelf egnade åt åkerbruket ock ängs-culturen; (Varande Hemmanens ägo-vidd i den grad olika, alt hela mantal finnas med blott 20 å 3o tunnland jord, då andra äga till och med 1000 tunnland och derutöfver; och bör såsom exempel af olikhet i utsäde, nämnas, att en del, dock högst få, hela hemman eller mantal, äga sådant blott till 4^5 tunnland, då andra hafva 3o, 4° å 6b) att Bergsrörelsen är, såsom det ofvan anförda visar, af största vigt, och verkar fördelaktigt så väl på jordbruket som på åtskilliga binäringar, hvaribland en del just genom Bergsrörelsen äga sin tillvarelse; att alla de öfriga Näringarne äfven äro naturliga för orten och hvila på jordbruket, samt att på en bördig slättbyggd, der skog och sjö saknas, erbjuda sig mindre lätt tillfällen till Binäringar och att således Inevånarens omtanka der vill uteslutande, rigta sig på den egentliga åkerskötseln och hvad dermed äger oskiljaktig gemenskap. Då behofven i och för hvad sorn med jordbruket äger oskiljaktigt sammanhang, blifvit försedda, varseblifva man inga andra föremål för gagnelig verksamhet.
Att vilja genom myntförbättringar gifva en varaktig förbättring åt Coursen, som icke beror af myntet, utan ensamt af handelsvågen; är förspilld möda: och att vilja förbättra handelsförhållandet genom penningebrist, är att gå alldeles bakfram tillväga: Jag skall icke neka, att ju välmeningen leder de Herrar, hvilka tro sig förbättra myntet genom penninge-indragning; men en sanning är likväl, att de göra på en längd alldeles motsatsen af hvad de vilja; ty när, genom penningebrist, näringarnes verksamhet qväfves, så blir exporten liten; och importen större, i den mon som varor måste förskrifva», i stället för att inom landet produceras; och detta olyckliga handelsförhållande har åter, 1 naturlig och rak följd med sig, Coursens uppjagande och myntets försämring, som likväl är motsatsen af hvad desse Herrar vilja. Sluteligen och då jag sedt, att Högloflige Ridderskapet och Adeln verkeligen en lång stund sysselsatt sig med frågan om Silfverköp, till Coursens stigande, fordrar min vördnad för Ståndet, att också ingå i frågan, och uppgifva de skäl, på hvilka Den 9 Junii f. m. 475 jag förklarat förslaget overkställbar i stort. Förslaget skulle äga en viss gifven punct för tillåtelsen att köpa Silfver, och antagom denna punct vara 108 skilliagars Cours. Man kan då blott tänka sig trenne fall. Det ena, att Coursen öfversteg 108, då hindret låg i förbudet att köps, så snart Coursen ginge öfver 108. Det andra, att Coursen stod vid 108; men då åter skulle man omöjligen kunna ens använda mera än 50 å 100,000 Riksdaler till Silfverköpet förr än, i naturlig ordning, Coursen genast skulle stiga öfver punctens gräns, då förbudet åter vidtog. I tredje fallet, eller att Coursen vore lägre äo io§, skulle Banken åter ruineras, ty den ruinerar sig som köper dyrt, för att sälja lågt. Försöket att varaktigt hålla Coursen hög, genom Financiella steg skall evigt blifva lika fåfängt, sorn att derigenom hålla honom hög.
Annu en omständighet vill jag nämna, som visar behofvet af ett nytt konsultatift StatsRåd, på det att desse med större lätthet kunde fungera såsom Supleanter åt Dep.Cheferne, nemi. att det vore af största vigt både för dessa sjelfva, för ärendenas behandling och för folket, hvilket dock deras förvaltning ytterst gäller, att Dep.Chefen icke behöfde hela året om uppehålla sig i Stockholm i sitt Dep:t, utan kunde genom resor inom landet få tillfälle att på stället inhemta kännedom om åtskilliga förhållanden, som nu endast genom skriftvexling kunna blifva honom bekanta. Jag lägger härpå så stor vigt, att jag anser det sådant borde till och med vara anbefaldt, då det nu deremot är omöjligt, emedan det icke låter sig göra att i sådant fall ordna tjenstgöringen inom konseljen. Jag har natuligtvis intet annat yrkande att göra nu, än det jag i mitt förra yttrande framställde, utan anhåller om R. o. Ad:s bifall till den föredragna punkten. Om åter denna afslås af något RiksStånd, anser jag visserligen mycket vara vunnet redan genom antagande af förslaget n:o 2, som naturligtvis kan af R. o. Ad. alternatift bifallas. Frih. Stael von Holstein: Hr Gr. Hamilton har sagt, det jag yttrat, att mängden af de mål, som inom konseljen förekomma, äro af obetydlig vigt. Detta har naturl. icke varit min mening, ty det är alltid af vigt, att rätt sker, utan blott att, om man genomser förteckningen öfver de der atgjorda målen, man måste finna, att flertalet är af ringa betydenhet. Hr Gr:n har vidare upfattat mitt yttrande så, som skulle jag menat, att man borde öfverflytta en mängd ärender från Civiltill Just.StatsDep:t. Detta var dock icke min mening, utan blott, att det sednare Dep-.t kunde lämpligen öfvertaga t. ex. redigerandet af sådana allmänna ffattningar, som höra till den ekonomiska lagstiftningen och nära sammanhänga med den allmänna lagen. Jag har för öfrigt ingalunda klandrat, att Just.StatsMinistern skulle hafva så litet att göra; men jag fann af Hr Gr.
III. B. 117. A. 183. — N:o 8. angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling. I. 48. R. 122. — N:o 9. angående nedsättning i kopparräntan å tillverkningarna vid Stora Kopparberget, samt i anledning af ånyo väckta frågor, dels om uphöiande af Allmogens inom vissa trakter af Kopparbergs Län skyldighet alt lill Stora Kopparbergs Bergslag in natura leverera Hemmansränteoch Mantalseller Qvarntulls-kolen, dels oek om uphäfvande af öfrige åt Stora Kopparbergs Bergslag och Hylie-egare tillerkände privilegier och särskilda förmåner. I. 48. R. 123. V. B. 258, 326, 362. A. 369. VI. E. 11. — N:o 10. med öfverlemnande af det utaf särskilde Komitterade afgifna underdåniga betänkande och förslag i fråga om ordnande af kreditväsendet och låneanstalterne i Riket. I. 49. R. 127. — N:o 11. angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår. I. 48. R. 123. VI. B. 324, 397. VII. A. 155. E. 243. —- N:o 12. angående eftergift till förmån för Carlstads stadsförsamling af kronans rätt till ett efter Närings-idkerskan Johanna Emilia Hollander fallit dana-arf. I. 48. R. 124. — N:o 14. i anledning af Notarien E. Lundblads, såsom arrendator af Strömsholms Kungsladugård, underdånigst gjorda ansökning om eftergift af halfva spanmåls-arrendebeloppel för år 1852. I. 48. R. 125.
” Grefve Horn finnér således ej, att jag uppgifvit någre skäl för mina betänkligheter; han har glömt hvad jag yttrat, att om Kronoskjuts-skyldigheten upphörde, skulle transporter af Kronans elfecter verkställas genom accorder, hvilket blefve ganska dyrt och kännbart för Statsverket; och då Kronoskjutslegorne på delta sätt ostridigt stegrades till det högsta, skulle Kronoskjutsningen förvandlas till en af allmogen eftersökt binäring, hvilket visserligen icke vore för jordbruket fördelaktigt. Mig synes således, att jag ej underlåtit uppgifva skäl, kanske så gällande, att jag kunnat förbigå andra, hvilka det likväl ej torde hafva varit svårt att finna. I frågan om Kungsskjutsen tror Grefve Horn, att mina bevis för dess lagenlighet icke uthärda en närmare granskning, och åberopar till stöd för denna tanka åtskilige författningar, hvilkas innehåll, på det sätt Grefven ensam anställt granskningen o O deraf, naturligtvis utfallit till fördel för Grefvens egen åsigt. Nu deremot torde Grefve Horn tillåta, att vi företaga en sådan - Den 6 Februarii e. m. 273 dan granskning gemensamt, oell jag förmodar, att resultatet skall blifva helt annorlunda. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Deli 2» Augusti e. m. 331 Och då skall en sådan förändring understödjas al folkets öfvertygelse oin dess nytta. Men om man efter osäkra calculer Öfver landets blifvande Statistik , i hvilka beräkningar, folkets önskningar icke ingått, utvidgar styrelse-systemet i den förhoppning, att landet någon gång torde blifva så uppodladt, att den förökade Lån-styrelsen blir behöflig; så fruktar jag att man misstager sig. Att åter den nya Lånstyrelsen skulle behöfvas, för de afvittringar med fler% anstalter , som kunna vara eller blifva vidtagne för landets förkofran, kan jag för min del icke fatta; emedan sådane anstalter blifvit utförde i andra orter, till exempel Fahlu vidståckta Lån, utan att någre nya LandshÖfdingeEoibeten derföre behöft inråttas. Och vågar jag således instämma i den önskan, att Jemtland måtte förenas med WesterNorrlands Lån.
Jag anser den olägerdiet och förvillelse, som existerar derigenom, att så många sorter Riksdaler nu finnas, sålunda komma att stå qvar, och tror, att en benämning, som utmärker en skarp skillnad, t. ex. Krona, derföre bör gifvas åt densamma; och sorn jag är fullkomlig öfvertygad om den stora nyttan af en ännu lägre mynt-enhet, förenar jag mig för öfrigt uti Herr Gripenstedts utförliga reservation, som åsyftar antagandet af Friherre IVredes vid förra Riksdagen väckte förslag, 0111 mynt-enhetens bestämmande i likhet med l/s R:dr Specie, eller 24 sk. Rrglds. — Att allmänheten helst är böjd för en låg mynt-enhet, bevisas deraf, att i södra och vestra delarne af Riket, serdeles hos allmogen, ännu räknas i daler, lika med 8 sk. Rrgld, samt styfver, hvilka sednare just genom Friherre Wredes förslag, skulle komma att bibehållas oförändrade i välde., Af Herr Brukspatron de Maré: „ Jag reserverar mig emot Utskottets beslut, så vidt det rörer decimal-systemets införande. Genom detta af Utskottet föreslagna system skulle man, efter min öfvertygelse, råka i ny förvillelse af måhända icke mindre betänklig art, än den man velat borttaga medelst fastställande af en bestämd räkne-enhet. Berörde system kan egentligen endast för räknemästaren leda till någon betydligare lättnad och måste deremot i allmänna rörelsen under en lång tkl medföra obehag och oreda. Allmänheten allt hitintills vand vid Riksdalerns indelning i 48 sk., underkastar sig ingen annan primitiv uppfattning af denna indelning, ehvad än härom må lagstiftas. Så har förhållandet varit med Riksgälds-Riksdalern. — Den halde facto varit och är räkne-enheten, ehuru ett bestämmande derom ännu icke kunnat erhållas. Den skulle förblifva den allmännaste enheten, om än en lag skulle annorlunda förordna.
Friherre A. E. Ihre, utgörande, jemlikt Kongl, brefvet den 16 Maj 1848, 1,500 R:dr Hamburger B:ko årligen, finnes i liggaren upptagen till 1,500 ll:dr Svenskt B:ko, hvaraf följt, att äfven de slutsummor, i hvilka pensionsbeloppet ingått, äro, likasom det kalkylerade årsbidraget af Norska statsverket, oriktiga. Denna felaktighet har emedlertid icke haft någon verkan på utbetalningarne, hvilka grunda sig på fastställda stater och äro af anteckningarne i liggaren oberoende. Jemte det Revisorerne, i likhet med hvad vid föregående revisions-förrättningar ägt runi, öfver statsverkets tillstånd på det hela låtit upprätta de vid denna berättelse, såsom bilagor (Tabellerna N:s 1 och 2), fogade sammandrag öfver rikshufvudböckernas kapitalräkningar för åren 1848 och 1849, hafva Revisorerne tillika ansett sig böra, för samma år, här nedan meddela en utredning öfver mera speciella delar af statsregleringen, hvarvid i minnet torde få återföras, att för år 1848 gällde den statsreglering, som uppgjordes vid 1844 och 1845 års riksdag, hvaremot för det sednare revisionsåret, eller 1849, tillämpades den af Rikets åren 1847 och 1848 församlade Ständer fastställda stat (se bilagorna Litt. A. och B.). Restantier: Ordinarie afkortning År IS-fiff. Ar C«B«. å 2:dra hnfvudtileln. Fångars vård och underhall - 299,410: 45. 11. Skrifmaterialier och expenser 3,760: — 6. å 3:dje hufvudtiteln. A 4:de hnfvudtileln. Skrifmaterialier och expenser för Sjöförsvarsdepartementets Kansli-expedition 807: 45. 8. Transportkostnader för stats-verkets bergseffekter Remisslage - Observationsoch uppbördsprocenter År fl$4§ • å 4:de lmfvudtiteln. å 5:te lmfvudtiteln.
Dst är klart, att domaren, då han vet, att den dom, hau fidler, skall träda i verket, känner en viss oro, då han dömer en person för mord, vetande att denna dom skall medföra ovilkorlig död. Man må icke undra på, om han är böjd för den mildare meningen. Han har att undersöka, huruvida de för mord angifna karaktererne förefinnas. Den första var »i upsåt att döda»; den andra »med berådt mod». »Upsåtet», huru svårt är det ej att finna; och huru förledande fördomaren att ej finna det, då hail derigenom undgår nödvändigheten att döma till döden! — och det andra kännetecknet »berådt mod». Den, som på förhand under flere dagar öfverlagt med sig sjelf, innan han fattar sitt beslut att döda en person, handlar med berådt mod; men äfven den, som efter endast en minuts öfverläggning fattar ett sådant upsåt i det ögonblick, han närmar sig utförandet, handlar med berådt mod. Hvilken oändlig skilnad mellan den förre, som flere dagar öfverlagt, och den sednare, som endast några minuter öfvervägt det steg, han tänker taga. Ofvergår jag nu från allmänna bestämmelser till det närvide tillståndet i vårt iand, så är det min mening, att lagstiftningen bör sluta sig till det närv:de tillståndet; men om jag då frågar: är det vanligt, att mördarne efler nu gällande lag, enligt hvilken karakteren på mord är mindre omfattande, få för sitt brott gå till döden? Nej! Det är alldeles icke vanligt. Jag påstår, att det är högst sällsynt, att de, som dömas till döden för mord efter 42 kap. af 1734 års lag, undergå detta straff; ja, jag går ännu längre: t. o. m. giftblandare få nåd. Jag tror, att tidsandan i allmänhet fordrar, att man skall slösa med dödsstraffet; men jag tror på samma gång, att den högsta benådningsmakten lätte ligen af den hos menuiskan inneboende naturliga mildheten förledes att slösa med denna rättighet. Ilegeringsmakten bör för högst
Genom 3 mom. uti ofvanomförmälde 105 §. är det öfverlemnadt åt Banko-Stvrelsen att, uppå derom gjord anhållan och då densamma, efter serskild pröfning för hvarje fall, finner sådant, med afseende å förekommande omständigheter lämpligt och för Banken fördelaktigt, kunna låta, i stället för Svenskt silfver och guldmynt från Banken utgifva silfver och guldplantsar, emot det i myntbestämningslagen stadgade pris af 128 sk. B:ko för hvarje R:dr i silfver och för guldet efter det vid utvexlingen gällande pris å dukater, med tillägg i begge fallen af den stadgade slagskatten, utgörande för silfver 3/4 och för guldet 3/io procent. Uppå de flere skäl, som äro anförde i Höglofl. Banko-Utskottets vid sednaste Riksdag afgifne Betänkande N:o 75 med förslag till den föreskrift, nyss åberopade § och mom. innehåller, hafva Fullmäktige, med begagnande af den dem sålunda lemnade rättighet och efter serskild pröfning för hvarje fall, på derom af de trafikerande gjorda ansökningar, låtit utlemna 292 plantsar Silfver, innehållande, efter afdrag af myntskatten, Silfver Rrdr 323,603: 46. 10, föryttrade för Banko R:dr 869,464: 42. 5., med en vinst af B:ko R:dr 6,520: 45. Fullmäktige hafva val, på sätt 107 och 108 §§. i Bank -Reglementet bjuda, hvarje år inom Mars månads utgång, med ledning af medelpriset å guld mot sifver under nästförutgångne året å Börserne i Hamburg, Amsterdam och London, bestämt inoch utvexlingsprisen å Svenska oc i Holländska dukater; i följd hvaraf dessa pris fastställdes:
Då, enl. hvad erfarenheten vid denna Riksdag gifvit vid handen, tvenne Suppleanter af R. o. Ad. i Const.Utsk. icke gera tillfyllest, enär de genast vid Riksdagens början blifvit inkallade till tjenstgöring i permitterade ledamöters ställe, sä att för det närvar:de inga Suppleanter finnas att tillgå vid ordinarie ledamots tillfälliga förfall; får jag anhålla, att R. o. Ad. måtte besluta, att ytterligare tvenne Suppleanter i Const.- Utsk. skola utses. Uppå af Hr Gr. o. Landtm, i anledn. häraf framställd propos., beslöt R. o. Ad. att 2:ne ytterligare Suppleanter i Const.Utsk. borde af Ståndets Elektorer utses, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hr Elektorer att sammanträda till val af dessa Suppleanter. il. R. o. Ad. ätskiljdes kl. ^ 12 på dagen. In fidem protocolli Alberl Alun eli. Fredagen den 19 December 1856. Plenum kl. 7 e. m. Just. 3 prot.utdr. för d. 13 och 17 samt pleni-prot. för d. 1, 3 och 4 dennes, äfvensom för f. m. d. 6 dennes. Öpnades Hrr Elektorers listor med val af Utskotts-ledamöter och Suppleanter; och befunnos hafva blifvit utsedde uti Consl.Utskoltel; dels efter N:o 311, Frih. af Ugglas, Curt Gustaf; till Ledamot: N:o 243. Frih. von Roxendorff, Fullm. Hr Carleson, Edvard; dels till ytterligare Suppleanter: N:o 440. Hr Didron, Johan Herman, l:a Suppl. N:ol092. Hr Leyonmarck, Evald Gustaf, 2:a Suppl. BankoVlskoltel : dels till Suppleant efter N:o 2230 Hr Hagströmer, Johan Jakob; samt dels till ytterligare Suppleanter: N:o 1582. Hr Steuch, Mathias.
Det ena med det andra — löneanslaget och befordringssystemet — hafva äfven framkallat inom flottan ett ondt, som är tid att bota; detta onda är lycksökeri å ena sidan, misströstan å den andra. Men skildringen om flottans inre tillstånd har ännu mörkare sidor. Då man kan antaga, att en Officer vid sitt inträde i Flottan eger några tillgångar i egna medel, huru är väl förhållandet med UnderOfficerskorpsen ? UnderOfficersCorpsen utgår från matrosoch kanoniercorpserna, således ur en fullkomligt obemedlad ställning. En matros, utnämnd till Underofficer, fråntages alla ditintills innehafda Kronans kläder, 490 Den 29 Nove.mber f. m. ofta de enda han egt, utan att erhålla någon beklädnadshjelp. Naken — och det i ordets hela bemärkelse — emottager han sin befordran. Om hans lön är ej mycket att säga; den är otillräcklig. Behofvet tvingar honom också att se sig om efter bättre utkomst. Eger han kärlek för yrket och skicklighet, erhåller han äfven lätt en förmånlig plats vid handelsflottan; men hvaraf följden alltid blifver den, att vårt sjövapen förlorar sitt bästa folk och får behålla det sämsta. Skeppsgossarne, denna plantskola för matroscorpsen, intagas vid 13 år och utgå vid 18. Den kasern de bebo i Carlskrona är för liten; den kost de erhålla för klen. Såsom exempel derpå må nämnas, att de Söndagar, Tisdagar och Torsdagar hafva till middag en half mark färskt kött, en mark potatis och en jumfru korngryn. I bröd hafva de hvarje dag en mark 10 ~/t lod. Vigten å köttet beräknas i rå vara, benen iubegripne. En gammal, högt aktad afliden Amiral yttrade vid ett tillfälle, då matportionerne skulle bestämmas för pojkarne: »När åt ej en pojke lika mycket som en karl?» Men taflan är ännu icke slut; båtsmanshållet återstår.
På dessa skäl föreslog motionären, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära ett sådant förtydligande af stadgandena i ofvanomförmälda hänseende, som bestämde »att, ehvad egendom tillhör enskild man eller bolag, skall efter egares eller delegares dödsfall förteckning upprättas å den inom hvarje socken befintliga, den aflidne i lifstiden tillhörige egendom och åttondedels-procenten derefter ovilkorligen tillfalla den församlings fattigvård, inom hvilken egendomen varit belägen». Det vill synas Utskottet, som om jemväl motionären ansåge de af honom öfverklagade förhållanden snarare härflyta från uraktlåten efterlefnad af redan gällande lagar, än från verklig otydlighet eller ofullständighet i dessa sednare. Men någon rättelse i en sådan uraktlåtenhet lärer ej vinnas genom förändring af lagen; och då den af motionären åberopade Kongl. Resolution den 23 September 1741 i 3 §:n innehåller, att, när bouppteckningar ingifvas till Domstolarne, böra vederbörande Kyrkoherdars qvittenser öfver erlagd fattig-procent äfven uppvisas för domaren; saint den Domstol, hvilken mottager bouppteckningen, således har skyldighet sig ålagd att kontrollera, det afgiften blifvit till rätt församling inbetald, och den lidande församlingen derförutan alltid har sig öppet att beifra en förnärmelse af sin rätt; anser sig Utskottet böra vördsamt hemställa, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 19 Januari 1857. Allm. Besv. och Ekon.-Ulsk. Ank. till Eip.-Utsk. den 21 Jan. 1857, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om förändrade grunder för beräknande af ersättning vid utmätnings-förrätiningar.
Om ryktet säger sannt, skall fröken N. i början af nästa år uppträ- da påKöbenhavns teater. Och är hon väl i Köbenhavn — hvad återstår då? Ett steg blott och sångerskan har framför sig hela kontinenten, som fått från oss så många naturfriska, ungdomliga röster, och som i utbyte gifvit oss — ja, nog sagdt » som Daniel Hejre säger. Kanske misstaga vi oss; kanske få vi en dag se fröken Nordgren, d. v. s. fru Gulbranson, på vår lyriska scen. Det är ju ej förmätet att vänta, icke alltför egoistiskt att hoppas. I alla händelser står det faktum kvar, att frö- ken Nordgrens begåfning skulle fullt ut berättiga till framgång äfven på en större scen. Följer man den mera populära än praktiskt riktiga indelningen af rösterna i stora och vackra, skall man finna, att fröken Nordgrens mezzosopran bar den stora röstens metall och kraft, dess bredd Naturen själf o s s gifver denna lära: A l l t slute sig tillsamman, stort som smått. : j ^RÉD. och fyllighet, men på samma gång den vackra röstens elegauta smidighet, dess uttrycksfullhet, dess omfång, dess förmåga att kunna föra fram t. ex. en verkligt vacker bunden fras. Så mycket ger icke naturen ensam, men den har varit mycket frikostig mot fröken N. Redan då hon växte upp i sitt hem i Stockholm, där hennes fader äunu är verksam i en sockerbruksaffär, visade sig utpräglad begåfning och intresse för musik. Lyckligtvis blefvo de tillvaratagna,och 1880 gjorde fröken N. sitt inträde vid Musikaliska akademiens konservatorium. Den unga sångerskan beträdde genast den väg, dit hennes ovanliga anlag pekade: hon studerade solosång. Men kontinenten och musiklifvet därute vidgade sångerskans vyer och drogo henne dit. Hösten 1883 begaf hon sig till Paris och började studera för fru Marchesi. Dessa studier för fru Marchesi och sedermera för fru Kenneth ha tvifvelsutan högst väsentligt bidragit till utbildningen af fröken N:s stämma, och särskildt torde det vara härifrån hon fått sina starka, fylliga och vackra höjdtoner, så ovanliga hos röster, hvilka såsom fröken Nordgrens,- strängt taget, ega altkaraktär.
I öfverensstämmelse med hvad Utskottet i förberörde dess Betänkande, N:o 19, yttrat, får Utskottet äfven här tillkännagifva, det Utskottet ej kan tillstyrka, att en af Rikets Ständer vid en förfluten Riksdag beslutad och expedierad underdånig skrifvelse nu åter, såsom sådan, till Kongl. Maj:t i underdånighet inlemnas; utan anser Utskottet ifrågavarande skrifvelse, till den del deraf , som har ofvan är anförd, böra betraktas såsom Herr Cederschjölds egna Motion , framställd till nu varande Rikets Ständers pröfning. Då nu Utskottet i sådant afseende tagit Motionen i öfvervägande, har Utskottet funnit,' 16 LagUt sköt tets Betänkande N:o 2o« a) alt Kongl. Kungörelsen den 7 December 1787, hvarigenom stadgades, alt den, som skrifteller muntligen, eller genom tryck fällde obe-it höriga och vränga omdömen öfver de författningar, Kongl. Majit till Rikets fördel och nytta vidtagit eller framdeles funne sig föranlåten att vidtaga, skulle V3ra förfallen till det i 5 CJa pi t let 1 §. MissgerningsBalken utsatte straff å den, so/n lasteliga talar, eller skrifver något emot Konungen, eller Drottningen, eller den, som till efterträdare i B egenie ntet förklarad är, icke öfvered s st ;im iner med de grunder för hvarje Svensk Mans granskningsoch yttrande-rätt, som i 86 § af a 809 ars Regeringsform samt i 181 2 års TryckfrihetsFörordning blifvit fastställde; b,) att, enligt allmänt erkänd grundsats för lagskipning, i de fall då serskilda Lagar i samma ämne finnas hvar mot annan stridande, allmän Lag eller serskild allmän författning skall vika för Grundlag, och en äldre