Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vöre det Kronan , så beviljades genast seqvester å den jord för bytet af hvilken bristen uppstått, äfvensom ersättning uttoges för alja föregående årens förlorade räntor, utan att någon undflygt funnes för den enskilte Gäldenären, hvilken dessutom måste vidkännas besväret att sjelf förskaffa sig utredning af fordringsbeloppet; men deremot betalar aldrig Kronan sin skuld till fullo till den enskilte, som ålägges icke allenast att styrka sin fordran, utan äfven uppgifva sådane Hemman och Lägenheter, derigenom han kari blifva betalt-, hvarunder han blottställes för alla möjliga uppskof, utan att kunna påräkna någon ersättning för de förluster, som tidsutdrägten medför, hvilket förhållande nu äfven ägde rum, då, efter mångfaldiga omgångar och uppskof, saken änteligen blifvit dragen under ' ■' (\ • ' , ' 1/^.2 StatsUtskottets R. Sttrs pröfning, hvarvid Utskottet, med tillstyrkande af bifall till Hrr af Wetterstedts och Adlerbrants påståenden, dermed förenat nya hinder och uppskof, som ingalunda finnas beliöflige, såsom ”att R. St:r må hos K. M:t i underd. anhålla, att noggrann undersökning och värdering af de under Ädeiforss lydande samt af Sökanderne Uppgifne Hemman och Lägenheter måtte verkställas samt införsel Sökauderne meddelas i så stor del af samma Hemman, som K. M:t, efter en fullständig utredning af förhållandet, i Nåder pr öfvar emot deras godkände och nu innehafvande fordringar svara,” enär, efter Hr Tharns tanka, pröfningen huru stor del af de ifrågavarande Hemmanen motsvarade Sökandernes fordringar helt enkelt tillhörde K. KammarCollegium att uppgöra enligt JordeBöcker och Skattläggningslnstrument, utan att vidare värdering eller undersökning voro af nöden.
Dessutom vore, enligt Riksarkivariens mening, i skrifvelsen tydligt uttryckt hvad Majoren Wolffelt och Kaptenen Hierta, ville hafva bestämdare uttaladt, enär i skrifvelsen, hvaraf en afskrift i Svensk öfversättning finnes Fullmäktiges protokoll bifogad, det förbehåll blifvit gjordt, att »dä den föreslagna operationen utgjorde »en helt och hållet på sidan om lånekontraktet ligaande affär, borde densamma ej heller »utöfva någon inverkan på de uti kontraktet förekommande bestämmelser», och som till dessa bestämmelser, bland annat, hörde oafkortadt inbetalande af den först öfvertagna läneandelen samt »Aufgeid» på den öfriga, mäste af ordalydelsen i brefvet blifva en gifven följd, att dessa, bestämmelser blefvo lika mycket gällande efter det beslutade obligationsbytet som dessförinnan, d. v. s. måste i alla afseenden fullgöras i enlighet med lånekontraktet och alldeles oberoende af obligationsbytet. Den i protokollet för den 16 Juni, som handlar om ifrågavarande ärende, blef emellertid icke inför Fullmäktige justerad förr än den 11 derpåföljande Augusti; och vid denna justering uppstod bland Fullmäktige skiljda meningar om den ordalydelse, som i protokollet borde begagnas för att klart uttrycka hvad Fullmäktige i ämnet beslutat. Genom anställd votering afgjordes slutligen, att i protokollet borde inflyta det ofvan omförmälda. vilkoret, nemligen att »den obligationssumma, sorn vid ifrågavarande utbyte aflemna*, icke borde utgå af den fixt öfvertagna läneandelen». Då likväl skrifvelsen från Riksarkivarien Nordström redan i Juni månad afgått, kunde naturligtvis någon framställning härom till Herrar Schröder & Comp. icke vidare göras. Den nu omförmälda transaktionen har synts Revisorerne i flera hänseenden förtjena särskild uppmärksamhet.
Uti häröfver infordradt Utlåtande hafva Banco-Fulfmägtige, med antagande af den åsigt Bankens Commissariat i ämnet yttrat, förklarat, att då, enligt allmänt erkänd regel, icke någon Författning kan ega retroactiv verkan, minst när 3:dje mans rätt på ett eller annat sätt derigenom förnärmas, kunde den fastställda folii-afgiften icke rättvisligen alfordras do Assignanter, hvilka låtit öppna assignerings-räkning: i Banken före ilen dag ifrån och med hviken, enligt den Kungörelse som sannolikt vore att förvänta, beräkningen af berörde afgift k om me alt vidtaga, sä framt de innan nämnde dag icke allenast hos Commissariatet skiiflligen anmäla, det de ämna upphöra med sin assignering å Banken, och dervid tillika uppgifva beloppet af simi utevarande assignationer, ulan ock, derest det icke förut skett, på sina räkningar i Vexel-Banken insätta detta belopp eller fyllnaden deruti, så alt någon fortsättning af räknmgarnes credit icke korn - Baiico-Utskotteis Memorial Xio 125. >9 ra er i fråga, helst det icke beror af Assignanterne sjelfva, utan af assignationernes innehafvare, att förr eller senare till inlösen i Banken presentera de utelöpande assignalionerne, och det skulle blifva alltför mycket betungande för räknings-hafvaren, om han nödgades i folii-afgift et lägga 20 R:dr banco årligen, så länge hans räkning stod öppen i Bankens Bok, men att, till förekommande af missbruk och elusion af Författningen å Assignanlens sida, medelst assignationers anlidaterande eller för liten insättning, vid anmälan om assigneringens upphörande och så vidare, tillika borde stadgas, att den räkningshafvare, som, af hvilken orsak och i hvad ändamål som helst, efter ofvanberörde dag insätter eller later insätta penningar på sin räkning, och såmedelst fortsätter densamma, icke kan undgå att för det år sådant skett betala deri fastställda folii-afgiften.
Gemensamhet af cn ordförande eller president förutsätter tydligen en gemensamhet i göromål, som i förevarande fall saknas ; och den påstådda nödvän - 30 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. digheten att bibehålla ”enhet” mellan afdelningarne förmedelst presidenten, blifver utan betydelse i fråga om göromål, som till största delen äro olikartade, och derföre ojemförliga, oförenliga. Såsom ett exempel, bland andra, på orimligheten af nyssberörda inflytande, må nämnas, att frågor om tjensters tillsättande och bestridande å en viss afdelning kunna afgöras utaf ledamöterna å andra afdelningar mot både presidentens och ledamöternes från den förra afdelningens mening, oaktadt sistnämnde ledamöter äro ensamme ansvarige för göromålens gång inom afdelningen. I och med afdelningarnes fullständiga skiljande från hvarandra skulle hvarje ”embete” för sig blifva en fullmyndig auktoritet i förhållande till andra sidoordnade myndigheter; något sorn torde utgöra ett oeftergifligt vilkor för en administrativ myndighets nöjaktiga verksamhet, och som icke kan förvägras densamma, utan ansvaret för den förlamning, de brister, som eljest måste förefinnas i förvaltningens gång. Afven om någon gemensamhet i göromål skulle kunna uppletas ega ruin emellan Krigs-kollegii afdelningar, komine en sådan endast att hafva afseende O O o ' på sjelfva sättet för behandlingen af några få, med hvarandra jemförliga frågor. Men denna, blott formela omständighet, som lika väl förekommer mellan andra förvaltande verk inbördes, utgör väl icke något giltigt bevis på nödvändigheten af en gemensam ordförande eller president, så framt man ej vill tillägga den formela behandlingen i något enstaka fall afgörande vigt och betydelse. Skiljaktighet, i detta hänseende, mellan afdelningarne behöfver för öfrigt icke uppstå med presidentens afgång, då dels Förvaltnings-cheferne, dels öfrige embetsoch tjenstemän blifva oförhindrade att äfven derefter öfverenskomma och taga kännedom om hvarandras förfaringssätt i likartade fall.
Stående af Kinne-Väfstolar, icke kan vara af betydligt virda; och 2:0 för de kostnader å Kungsgården , som öfverstiga den nytta Arrendatoren haft af dem; och hvarvid nemligen, vid Kostnadernes ersättande — den återstående tiden äf Arrendet, som de annars kunnat begagna ; skulle komma i consideration , hvilket åter är alldeles ingen ting annat, än hvad som vid alla Afträde®.syner äger rum. — Med denna bestämda gräns för Arrendatorens rätt, öfverensstämmer icke den mening, att någon ser. skild rätt tril ersättning för sjelfva Arrendets förlust, skulle Arrendatoren tillkomma; en mening, dertill icke, hvarken i f. d. Konungens Bref, eller i .sjelfva. Arrende-Contractet, ens någon anledning igenfinnes, Jag har kunnat lörsta Srats-Utskottets framställning orätt; men jag har trott, att Utskottet antagit sistnämnde jfeiagtiga mening om Arrendatorens ersättningsrätt; samt att egenteligen derifrån uppkommit Den 18 April. 4? ^den betänklighet, som förmått Utskottet att icke medgifva ett tillfälle för Contractets första Alternativ; i följe hvaraf Hennes Maj:ts lätt att äfven emottaga andras anbud, möjeligen högre än det Arrende, som Egendomen nu ger , vidtog i samma stund Hennes Maj:t blef Enka. g Skulle Hennes Majrts Appanage i Penningar icke blifva större än Stats.Utskottets Betänkande nu föreslår, så är det tämmeligen klart, att Hennes Majrts förlust serskildt ökas, genom inskränkning i den lagliga Dispositionsrätt öfver Starby Kungsgård, sorn, till och med, i nu varande Arrendp-Contract är törbehållen. Att bestämma huru »tor denna serskildta förlust må vara, är icke lätt; men man saknar likväl icke all grund, då man vet, att nu varande Arrendator ger 2CO Tunnor Säd; samt i Kongl. Kammar-Collegium kan taga upplysning derom, att Starby, belägit i den bördigaste trakt af Östergöthland, enligt Bilagan Lit.
Det ena ä*1 lika orätt, som det andra. Om Stockholm på Statens bekostnad skall hafva en sådan anstalt, så hemställer jag, om icke de öfrige stora Städer i Riket äfven borde hafva rättighet att pretendera, att Staten för dem skulle uppoffra något i detta afseende, och om icke förhållandet blefve likadant i landsorterna. Om man vill bibehålla enheten, är Staten lika litet skyldig att hålla en sådan inrättning för Stockholm, sorn för an - Den 12 J u n i i f. m. dra städer och landet. Jag kan ej frångå, alt tillstyrka verkställighet af det beslut, som Rikets Ständer' vid sista Riksdag fattade, då det vilkor icke kunnat uppfyllas, att förlusten på inrättningen ej skulle öfverstiga 3ooo R:dr. Enär det nu visar sig, att den går till 7000 R:dr, bör beslutet gå i verkställighet. Hvad åter tiden angår, har jag ej emot, att den förlänges till i834- Af samma skäl, som Ridderskapet och Adeln tog det beslut, att NumerLotteriets öde ej förrän i834 skulle vara bestämdt, tillstyrker jag, att återremiss af detta Utlåtande må beviljas, med tillägg, att upplösningen bör ske år 1834- Då kan ingen skuggbild tagas deraf, att den skedde samma år, sorn. realisationen. De hafva ej med hvarandra något att göra. Härmed vore ingen förlust för Staten, då jag finner att Statens förlust på expectancelönerne från i83a till i834, efter 1828 års stat, skulle vara ganska stor. Den reglering, som sker, bör göras så, att ingen ny embetsman erhåller fullmagt, utan om någon afgår, som skall återbesättas, bör det ske med arfvode och utan någon rätt att erhålla lönen på indragningsstat. Man bör emotse, att kumla vinna någon besparing i de utgifter, som gå till löningsstaten. Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja återremissen, i fall den beviljas. Friherre af Nordin:
Bevillningsutskottet i bestämda ordalag löreslagit, att ”inga utländska varor måtte anses förbudna, utan alla kunna emot Tull här införas” samt ovilkorligen till. styrkt antagandet af en på detta Förslag, grundad Tullbevillningsreglering, utan annat undantag deruti, än att, ”om någon främmande magt aldeles förböde införseln af en eller flera af Sveriges förnämsta exportproducter” det i alla fall skulle ankomma på Kongl Majtts Nådiga godtfinnande, att ”enär sådant kundelända till Statens sanna fördel, förbjuda införseln här i landet af de förnämsta exporter, som från cn sådan Utländsk magt till Sverige annars dirsct# införas”, har det i sanning förekommit mig och troligen flere andre oförväntadt, att nu mera höra förklaras, att "Utskottet ej på minsta sätt velat inskränka Kongl. Maj;ts höga rätt, att förbjuda eller tillåta varor att införas till eller utföras från Riket.” I fall er» sådan mening stått att förena med innehållet af Höglofl. Utskottets Betänkande, hade jag med största nöje undgått, att upptaga Höglofl. Ridderskapet och Adelns tid med hvad jag trott mig böra anföra, för att söka ådagalägga origtigfaeten af Utskottets framställning i denna del af ämnet. Den 19 Julii f. m, 3'3 Af hvad för öfrigt Förelupit under Discussionen i denna fråga, har jag anledning sluta, att uti mitt ofvannämde anförande, der en af Kongl. Maj:t under min contrasignation utfärdad Författning åberopas, ordet Weflindien kommit att inflyta i stället för OJlindien. Att sådant ej kunnat härröra af annat än af missskrifniog, lärer ej ens hafva undfallit den värde Talare, som ansett denna i hufvudsaken aldeles likgiltiga omständighet förtjena att vidröras, och lärer således något mitt vidare ytt-4 rande häröfver nu mera kunna anses öfverflödigt. Jag anhåller vördsamt, att desse mine ina märkningar måtte få åtfölja återremissen till Höglofl. Bevillningsutskottet.
Qvanten: Jag finner, alt denna § innehåller endast siffror, eller rättare sagdt, hvad en hvar skall betala. Att man skall betala, derom är man öfverens, men huru mycket föreslås i §:n; och som öfverenskomma är att i dag blott afhandla grunderna för bevillningens utgörande, utan att likväl bestämma siffrorna, tror jag vi gjorde rättast att nu öfverhoppa denna §. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, ali då R. o. Ad. förut förbehållit sig att framdeles i behörig ordning bestamma beloppet för hvar och en bevilln.post, R. o. Ad. äfven torde finna, att detta gällde äfven lör denna §. likasom alla föregtde och efterföljande; men då denna nu föredragna §:n bestämde så väl summorna, som ock de personer, hvilka i städerna böra vara bevilln underkastade , äfvensom flera bestämmelser i öfrigt, ansåg Hr Landtm, sig böra framställa propos. å Utskts förslag, hemställande alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla förslaget i io:de §:n med den förändring ull it. N:o 37 innehåller. Ropades ja. litte, i2tte och i3:de §§:ne Biföllos med den förändring utlåt. N:o 27 föreslagits i4-‘de §:n. Hr von Hartmansdorff: Här står i 14 §:n: ”Hit höra contingentborgare, hvilka, då de idka gårdfarihandel, sä framt denna handel kommer att fortfara, dessutom taxeras lika med gårdfarihandlande på landet; och påföres dem bevillning i den stad eller socken, der de a ro mantalsskrifne.” Meningen: "sä fram/ denna handel kommer att förfara'' torde böra utgå, enär det förut heter: "då dr idka gård farihandel. '’ Om handeln icke tillätes, så kunna contingentborgare lika litet som någon annan för bouoin taxeras. «4 S !1 bifölls, med uteslutande, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, af orden: ”så framt denna handel kommer att fortfara.” i5:de §:n. Hr von Rosen:
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 MOiocouM Hällne hvs Hö glo fl ige RidderstapeL och Adeln wlv Riksdagen i Stockholm Äk igoy. Tredje Bande k - 8trsngliäs, Dplkke hos I-cÄ. ). LLSLksrLdr, 130Z, Fredagen den r September. u klsnum kl. 9 f. m. / plästcS följande Konungens Nädiga Skrifvelse till Herr Grefven och Landtmarskalkcn: med Guds Näde, Sveriges GötheS och Wendes Konung re. rc. rc. Arfvinge till Norrige, Hertig till Schleswig Holl, stein rc. rc. Wär ynnest och nädiga benägenhet med Gud Alsmägtig » Tronin», Grefwe, Landtmarskalk, General - Lieutenant Landshöfding?, iösvcr, Connnen, dant, Riddare och Commendeur af Wäre Orden! Wi hafwe i Räder lätir Ost föredragas Eder den I7ld< dennes aflätne underdäniga skrifvelse, derutinnan I, ä Ridderskapets och Adelns vägnar, i underdänighek anhällit, att bet af Kongl. M jtt ben I4:d» Augusti I8OO» genom bref till Riddarchus - Directioncn gior, de stadgande, hwarigenom en del Ledamöter af Riddcrskapet och Adeln, i anseende till nögre af dem ä Riddarchusct i Norrköping den 29 Maji I8ov gjor, de anmälanden, blifvit förklarade för framtiden förlustige af deras Riksdagsmanna-rätt, kunde i näder warda uphäfvit; Och som Wi till denna Eder undcrdäniga anhällan funnit godt lemna Wärk nädiga bifall; altsä håfve Di härigenom velat Eder sädank i Näder tillkännagifva; ägandcS I, att Ridderska, Tredje Band.
Jag slutar häraf att våra Handlande torde sjelfve finna angenämt om något enkelt, icke konstigt, icke med finance blandadt, medel kunde vidtagas för ett sådant ändamål. Jag inbillar mig att det skulle vara mycket verksamt, om Konungen täcktes befalla att intill den stunden, då Kursen hunnit falla till alpari — det vill säga: tills Svenska Exporten kunde betala hvad åter våre Svenske Handlande ville köpa, så måste all Sjöhandel stå stilla. Vi behöfve endast salt och kanske något annat som vanan gjort oumgängligt, och det kunde hemtas med Kronans Fartyg. En fasta imedlertid för oss alla på Viner, Kaffe, Socker och andra utländska öfverflödsvaror, skulle på några år göra oss* rätt godt, både på Hushållningens och Moralitetens räkning. Tilläfventyrs torde ändock våra Handlande vara mägtjge oeji 638 Den 16 Maj. Maj. villige nog att förkorta denna Fastelagstid öfver förmodan. Jag önskar tillika att det ordet Lurendrägeri blefve alldeles okändt; ty all han. del bör vara fri, och förbud deremot alstra endast missbruk. Man må gerna köpa hvad som heldst, när man kan betala; men deremot skulle Lagen vara sträng, att så snart det ordet Kurs åter hördes — det vill säga: att man köpt eller ville köpa mer än man kunde betala, så borde genast alla hamnar stängas för Handel, tills underbalancén upphört och saken återkommit i jemnvigt. Jag föreställer mig några motskäl: Det vanliga, nemligen i frågan om Lurendrägeri, att våra Manufacturer skulle förstöras — Och derpå svarar jag, att knappt någon Svensk man nu mera finnes som låter villa sig af detta språk. Vi känne alla att, utom JernManufacturen, ingen enda gjort nytta, fastän de öfrige kostat Riket ofantligt. Vi känne också att Lurendrägeriet lika litet hos oss som i andra länder kunnat utestängas genom författningar. Vi bäre nästan alla Tyska och Engelska kläden, fastän ibland tecknade med Svensk Hallstämpel. Förbuden hafva endast tjenat att öka priserna och rikta några resande Tullfiskaler. Må Fabriker gerna falla, som ej kunna bestå utan konstlade åtgärder, på nationens bekostnad!
Jld clar väl ansågos böra återgå lill Kronan, men att Presterna, under Danska styrelsen, förblefvo, vare sig genom tyst samtycke, eller Regeringens beslut, i besittning af hela Kyrkotionden; att vid öns afträdande till Sverige 1645 ingenting stadgades, angående Presterskapets privilegier och rättigheter, om hvilkas bibehållande det ingen försäkran erhöll; att Drottning Christina, ehuru privilegiernas egentliga innehåll först bort henne föreläsas, icke desto mindre, emedan det då i hastighet ej kund ske, den 16 April 1647 efterltit att hvad Preslernes rätta och välfångde privilegier kunde innehålla, oell de dittills njutit hade, det skulle de ock - dädanefter lill Kongl. Majlis vidare förordning, och så vida det utan Kronans märkliga nackdel ske kunde, oqvaldt njuta och bruka; att efter en föranstaltad undersökning på Goltland om Presterskapets rättigheter, afslutade Kongl. Majit med Presterslapets och allmogens deputerade, dea 3o October 1648, den så kallade Convenlions-stadgan, som Presterskapet förmenat sig med privilegiirätt böra till godo njuta; att hon icke var af privilegiinatur, utan att anse blott som en provisorisk reglering intill dess Svensk sed och ordning kunde på Gottland införas, syntes af ordalagen i Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär år 1 CifjQ, genom hvilken jemkningar och förklaringar också egde rum; alt Arffursten, sedan Konung Carl X, sorn innehade Gottland i förläning, i6.52, i allmänna ordalag bekräftade Drottning Christinas försäkran af i647? att dylika försäkringar sedermera gåfvos, af Drottning Christina, som hade Gottland bland ira Kon*'..
Jag som bor uti landsorten, och ej har kännedom om dessa byggnader, erkänner, att vid sådana förhållanden det ser mörkt ut, att en local kan inrymmas åt detta verk; men om också en sådan framdeles, skulle kunna anvisas, så föreställer jag mig, att detta icke kan ske så snart, och vill också derföre yrka, att intilldess en sådan local kan erhållas, StatsUtsk. måtte anslå medel till hyrande af rum. Uti den andra frågan, nemi. om löneanslagen, som synas utomordentligt knappa, då endast 1,124 rrdr äro i ett för allt anslagna för ett verk, som har anspråk på vår uppmärksamhet, och som så till alla delar uppfyllt sin bestämmelse, — ett skäl, som StatsUtsk. tagit till motiv för föreslåendet af anslag till åtskilliga andra verk, och hvars ofantliga arbete är så i ögonen fallande, — instämmer jag med Gr. Löwenhjelm uti hans yrkande, att det af K. M. begärda anslag måtte oafkortadt beviljas. Hr Gyllenhaal: Frih. Raab har helt och hållet förekommit mig. Då jag begärde ordet, var det endast min mening att anhålla om uppläsning af Frih. Sprengtportens reservation. Jag förenar mig till alla delar med denne reservant och vill nu icke vidare förlänga discussionen, utan ber blott att få fästa uppmärksamheten på obetydligheten af det begärda anslaget, som endast uppgår till 1124 r:dr 12 sk., då det är fråga om att upprätthålla ett tabellverk, som troligen är det fullkomligaste i verlden. Med föranledande af Frih. Sprengtportens reservation, anhåller jag om betänk:s återremitterande till StatsUtskottet. Hr Lefre'n: Jag hade ämnat att vidlyftigare orda uti denna punkt, men inskränker mig till att förena mig med de herrar, som talat till förmån för denna vackra och nyttiga inrättning, denna utmärkt väl skötta inrättning, och som tvifvelsutan kommer att förfalla, örn man styfmoderligt behandlar densamma. Jag anhåller, att StatsUtsk. ville tillstyrka bifall till det lilla, det högst inskränkta anslag, som begäres.
Af Herr Grefve Mörner, Carl G.: ”Emot alla de af Utskotten i detta Betänkande framställda förslag till förändrade stadganden i Förordningen emot oloflig inoch utförsel af varor, samt uti Seglations-Ordningen, får jag anmäla min reservation. Till den Kronofogde och Tull-kammare-föreståndare m. fl. tillagda rättighet att utom districten anställa undersökning efter olofligen infördt gods, finnér jag intet skäl. Desse tjenstemän böra ej, utan vederbörligt tillstånd, få öfvergifva sine egne district och såmedelst godtyckligt åsidosätta fullgörandet af egne tjensteåligganden, för att utöfva en dem ej tillständig controll öfver, huru deras medbroder på andra ställen sköta sine tjenster. Ett sådant förfarande kan föranleda till mångfaldigt trassel samt uppehåll och svårigheter af flere slag. Kronofogden är tilläfventyrs borta på resor utom districtet, för att efterspana 1 urendrejadt gods, då Landshöfdingen sänder honom ordres, och Tullkammare-föreståndaren saknas^ kanske af samma anledning, då trafikerande som bäst behöfva hans biträde. Den ge» nom det ifrågavarande stadgandet åsyftade controll utöfvas lämpligast, på sätt hittills skett, af vederbörande Chefer, och derigenom att Tull-Styrelsen begagnar sin rättighet att efter omständigheterna omflytta Tull-tjenstemänen ifrån en ort till en annan, eller för serskildta tillfällen förordna serskildte personer till undersökningens anställande. Lindringen i ansvaret för obehörig kropps-visitation är, enligt min tanke, allt för stort för att icke kunna medföra den följd, att resande skola blifva utsatte för chikaner och obehöriga prejerier. Bevillnings-j Lagsamt Allni. Besv. och Ekon. Ulsk, Bet., N.-o 3. 11 Till följd af nedsättningen i ansvaret för kropps-visitatiou, liar äfven ansvaret för obehörig visitation i lius och bostäder mäst öfver hufvan minskas. Om älven det icke skulle bestridas, att någon förändring häruti kunde vara af behofvet påkallad, synes det nu tagna hoppet vara alltför väldigt.