Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. har likväl sedan beslutat, att högst 600 r:dr per år skulle till detta ändamål användas, hvilket för 3 år således ej utgör iner än 1,800 r:dr. Det är vidare sagdt, att församlingarne få i allmänhet sjelfva bekosta sin själavård. — Detta är måhända icke alldeles stride rigtigt, enär den tionde, som för närvarande från församlingarne utgår till presterskapet, till någon del väl torde anses tillhöra staten; och, så vidt jag vet, finnes ej någon församling i Sverige, der ej presterskapet aflönas både af staten och genom frivilliga gåfvor. — Samma förhållande har det äfven varit med våra landsmän i Carlsbad, att både de och staten skulle underhålla prest; men jag vet, att det inträffade, sannolikt emedan man visste det staten skulle lemna ett bidrag, att badeller brunsgästerna icke iemnade sitt så llitigt som i början. — Måhända har också den orsaken, att man låtit det goda hjertat alltför mycket tala vid tillsättandet af denna plats, inverkat härpå. Jag vågar hemställa till R. o. Ad., om icke det äfven är elt skäl för Svenska staten, som i sin lagstiftning lemnar allt mera frihet åt hvarje religion, att få utölvas enl. sin önskan, att göra hvad lättnad den kan för att bereda vid en utländsk badort vistande landsmän tillfälle att höra sin egen lära på sitt eget språk, helst många af dem hvarken hafva medel att bidraga till aflöning åt prest, ej heller iiro nog hemmastadda i det Tyska språket, för att med någon uppbyggelse kunna afhöra en predikan på detta språk i dervarande kyrkor. 62p Då det visar sig, att dessa 600 r:dr icke äro en större summa, än att den med lätthet kan af Svenska statsverket bestridas — och det torde icke vara någon tvist underkastadt. att det åtminstone afser ett godt ändamål, för hvilket man icke bör sky att taga af de medel, som i allmänhet äro ställde till K.
Prot. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd 29 Höft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 101. kommen, jemväl utsträcktes tillden föregående tiden; men då staters ratt till de redan erlagde bevillningsmedlen genom laga kraftvunna debiteringar och beslut blifvit stadfästad, kunde, vid sådant förhållande, något beslut om vederbörandes berättigande att dessa medel återbekomma icke af Kongl. Majit meddelas utan Rikets Ständers serskilda begifvande; hvadan Kongl. Majit, som icke betviflade, det Rikets Ständer, äfven för sin del, erkände billigheten och rättvisan deraf, att staten återställde en densamma på oriktiga grunder lillfluten inkomst, föreslog Rikets Ständer, att den bevillning, som från och med år 1836 till och med år 1846 blifvit för de å Minister-staten uppburna traktamenten, aflöningar och pensioner m. m. erlagd utöfver hvad, som belöpte för Svenska statsverkets, i öfverensstämmelse med ofvan anförda grund, bestämda andel i samma traktamenten och aflöningar m. m., finge, utan hinder af något, rörande sådan bevillning, meddeladt, laga kraftegande beslut eller någon i sådant hänseende gjord debitering, restitueras till vederbörande embetsoch tjenstemän eller deras rättsinnehafvare; i hvilket afseende anmälan om dylik restitution borde i behörig ordning göras inom natt och år efter det beslutet härom, genom Kongl, utrikes departementets försorg, blifvit i allmänna tidningarna kungjordt.
Sedan, i anledning af väckte motioner om lindring uti Batsman* - Indelningen i Blekinge Län, Riksens Ständer, uti underdånig Skrifvelse af den 27 Julii 1815» hos Kongl. Maj:t anhållit, att, som åtskilige förändringar genom tid efter annan vidtagne Författningar, skola skett uti det afslutade Indelnings - Contractet, till tunga för Råtsmans-Indelr,ingens utgörande i berörde Län, Kungl. Maj t i Nåder måtte täckas, att till nästa Lagtima Riksdag låta i dessa delar anställa, behörig undersökning, då både Kongl. Maj t och Riksens Ständer derefter kunna blifva i tillfälle, att sig yttra om och hvad jämkningar härutinnan kunna linnas nödige; Så har Kongl, Maj:t i detta ämne till Riksens Ständers Stats-Utskott nu aflåtit en så lydande Pru« positsion: Ståts-Utskottet§ Betänkanden. 1227 ”Utdrag af Protocollet öfver Krigs-Ärender hållet inför Hans Maj:t Konungen uti StatsRådet den 14 April 181$. Närvarande: Peras Exellencer Justitiie-Stats-Mipistern Herr Grefve Gyllenborg. Stats - Ministern för Utrikes ärenderne Herr Grefve von Engeström. Deras ExeUencer Stats-Råden Herr Grefve Ra senblad, - Herr Friherre Fleming. Hof-Cancelleren Herr Friherre af Wetterstedt. Stats-Raden Herr Friherre Cederström. Herr Friherre Skjöldebrand. Grefve Mörner, Samt Förste ExpeditiqnsSecreteraren Bergström. örste Expeditions-Secreteraren Bergström föledrog i underdånighet: FuHrnägtiges af Bonde-Ständer från Blekinge vid nu påstående Riksdag, John Jonssons. Ohf Månssons och Mans.
Februari, 18 Juli och 7 October innevarande år, derom meddelta Nådiga befallning hade Chefen för Landtförsvars-Departementet, Statsrådet von Hohenhausen uppsatt underdåniga förslag till Nådiga Propositioner till Rikets Ständer, angående: 2:o Afsöndring af jord från f. d. Löjtnants-bostället vid Westgöthadals Regemente, Stommen N:o 1, till utvidgande af Jerns församlings kyrkogård, inom Elfsborgs län; hvilka underdåniga förslag nu till justering upplästes, hvarefter, uppå Statsrådets underdåniga tillstyrkande, Kongl. Maj:t behagade samma förslag i Nåder gilla, och befallde att, i enlighet dermed, Nådiga Propositioner, sådana de finnas detta protocoll bilagda, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex Protocollo, J. Ax. Torenstedt. Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Jan. 1S51, kl. 10 f. m. KONGL. MAJ-.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående upplåtande mot vederlag, åt Götheborgs stad af Kronan tillhörig, derinvid belägen mark; Gifven Stockholms Slott den 4 December 1850. Jumlikt det den 19 Oktober 1807 upprättade kontrakt om rasering af Götheborgs fästning, hafva alla fästningsverken emot Hisingen och landsidan blifvit till staden Göteborg upplåtna, med undantag af vallen emot redden; och har Kongl. .Majit Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 30. 9 Maj:t dels genom Nådigt bref den 14 Juni 1825 tillåtit dåvarande Direktionen öfver segelfarten emellan Wenern och hafvet, att till uppläggning af det mudder, som under rensningen af stadens hamn och revier upptoges, begagna den rymd, som utgjordes af vallen emellan estaccaden och murarna af qvarstående fästningsvallen allt ifrån och med högra stora Bomsbastionen till och med S:t Eriks bastion, dels under den 20
I de delar af landet, der ej Privat-banker finnas, anläggas FilialKontor af Riks-Bankcn. 7:o Något maximum för Bankens sedelstock behöfver icke bestämmas, då densamma genom ofvannämnde Banksystem sannolikt nedgår till ett mindre belopp, än den för närvarande utgör. Bil. till Banco-Utskotlets Betänkande, N:o 29. 31 8:0 Metalliska kassans bibehållande vid tillräckligt belopp åstadkommes säkrast dels genom ökandet af landets produktion och deraf följande export, dels genom en kreditrörelse, som realiserar sig sjelf.” Af Herr Lektor EkstrandJ.: ”Emot beslutet alt från Banken lill Biksgälds-Kontoret öfverflytta den så kallade diskontrörelsen, får jag reservera mig. Ändamålet, som med en sådan öfverflyttning åsyftas, kan jag icke inse. Vill man förändra Banken lill en blott vexelbank, oberoende af lånerörelse, bör man från densamma afskilja ali sådan, och icke såsom, nu sker, vid densamma fästa belåningen mot pant af fastighet — en be låning, som är med en välordnad bankrörelse minst förenlig, emedan den motverkar den basligare penninge-omsättning, hvilken i ett land, sådant som Sverige, der man lider brist på tillräckligt rörelsemedel, är enda sättet ali göra denna brist mindre tryckande och känbar. Alt från Banken afskilja den så kallade Banko-Diskontrörelsen, och bibehålla, såsom en Bankens rörelse, Handelsoch Närings-Diskonlcn, eller den på belåning af reverser, och således ställa dessa, med hvarandra nära sammanhang egande, lånegrenar under från hvarandra skiljda verk och styrelser, anser jag för betänkligt och ledande till förluster; ty en sådan splittring skulle försvåra den hastiga öfversigten öfver det hela, som alltid är nödvändig, för att kunna om en persons vilja och förmåga att sköta sin kredit bilda ett säkert omdöme, hvilket icke beslämmes deraf huru hail rört sig inom en eller annan gren af lånerörelsen, utan inom alla, der lian såsom låntagare eller löftesman häftat.
Den siste värde talaren uttalade sin förundran deröfver att StatsUtsk:ts medlemmar icke antecknat sig såsom reservanter, då de icke kunnat gilla Betänka. Mot denna anmärkning, som äfven är rigtad mot mig, vill jag endast invända att, skulle man reservera sig hvarje gång man inom Utsk:t kommer i minoriteten, skulle reservationernas författande taga för mycken tid, och det vore så mycket mera öfverflödigt som man kan i Ståndet upträda och tillkännagifva sin åsigt. Jag har blifvit upkallad af Hr Hjärnes yttrande, att då redan tre riksdagar gått förbi, utan att klander försports öfver under föreg:de perioder vidtagne åtgärder med nationalmuseibygguaden, R. St:r icke nu hafva annat än att ropa ja till alla anslag för ifrågav:de ändamål. För min del kan jag icke ställa mig på samma oskuldsfulla ståndpunkt som Hr Hjärne, utan har sökt hålla mig inom grundlagens mera strängt begränsade område. I § 76 R.O. yttras ang. Konungens Rådgifvares ansvarsskyldighet: »Allt hvad R, St:r efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit décharge i afs:de på det granskade, och ingen ny, till ansvarighet förbindande, granskning af R. St. i samma mål vara tillåten; dock bör, oaktadt deri af R. St:rs Utsk. eller Revisorer förrättade generella öfversigt af statsmedlens utdelning, det åligga vederbörande embetsman att verkställa den speciela revision, som dem i kraft af deras embetsbelattning tillkommer.» Det är endast detta jag velat uttala med anledning af Hr Hjärnes sista yttrande. Den 26 September f m. Hr Hjärne: Då Hr Bildt började sitt yttrande med det påstående att jag ställt mig på en oskuldsfull ståndpunkt, hade jag allt skäl förmoda att han skulle finna att mitt sednaste yttrande stödde sig på grundlagen; men i fortsättningen af sitt yttrande vidhöll han den åsigt, han förut uttalat, och hvilken gaf ani. till mitt första yttrande. Hr Bildt har blott till en del upfattat den g, som säger att B.
Kammar-Rätten ingå först 18 månader efter slutet af det år, för hvilket de äro upprättade, måtte för framtiden varda tidigare afslutade och insände, för att, till öfverensstämmelses vinnande emellan dem och rikshufvudboken, kunna vid riksbokslutet begagnas, i stället för de serskilde sammandrag, hvilka nu i Riksboksluts-Contoret uppgöras öfver de overificerade duppletterne af Special-räkningarne. Med anledning häraf har Utskottet, som dela r’Re v isor emes mening rörande nyttan och behöfligheten af den i l'r a gast alid e förändringen, ansett sig böra , i öfverensstämmelse med Revisorernes förslag, hemställa, ait Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla Dess Befallningshafvande i Rikets samtlige Län att till Kongl. Kammar-Rätten inkomma med afslutade Landsböcker sednast inom 4 månader efter den tid, då Fögderiens redogörelser till Lands-Contoren aflemnas. § 80. ( 1841 års Rev. Ber. pag. 166. Vid granskning af Landsböckerne hafva Revisorerne funnit, att de uti Länen balancerade behållningar till en stor del utgjorts af anticipationsvis utbetalde medel och förskott, som tillhört dels föregående, dels det löpande årets utgifter, men hvilka, beroende dels på Kongl. Stats-Contorets aflönings-anordningar, dels på ersättning från andra förvaltande Verk, icke under samma år 54 Stats-Vlskottets Utlåtande, lV:o J4. kommit att i dessa Verks speciella räkenskaper blifva synliga; varande berörde förskotter, hvilka vid 1839 års slut öfverstego ett belopp af 425,000 R:dr, till en del balancerade sedan flere år tillbaka och några tillkomne under slutet af förra och början af detta århundrade.
Gamla damer, hvilka kanske en gång i tiden haft ett namn på det kulinariska området, skola ha tillfälle till af sättning för sina inläggningar, rån eller lättare småbröd. Den unga eller gamla damen, som äger van hand eller konstnärlig blick på saken, skall efter amerikanskt mönster kunna anmäla sig på byrån för dekorerande af hem, eller bord till middagar och supéer, eller till att under ägarens frånvaro emottaga och vårda deras blommor, burfåglar, hundar etc. • På byrån skola finnas bud för att emottaga och fortast möjligt expediera muntligt eller per telefon gjorda beställningar eller efterfrågningar. Det säger sig själ ft att den äfven skall emottaga handarbeten af alla slag, tillverkade af de damer, som där skrifvit in sig, arbeten, som stackars liten och hennes tåliga, fattigdom och förödmjukelse lidande medsystrar förut tillverkat under tung resignation, med föga hopp o m att kunna få afyttrade, men som de nu gladt skola verkställa, då de veta att varma hjärtan taga sig an dem, bereda vägen för dem och, så godt de kunna göra det, arbeta till [deras framgång, trefnad och lekamliga bestånd. 252 IDUN 1897 Till förströelserna i den lilla staden räknar jag de månadtliga marknaderna med sitt folklif. Då händer det att en och annan cirkus hittar dit, karusellen svänger lusteligen omkring, och ormKära vän! drottningen fröken Skojalewski eller dylika storDu ber mig i ditt sista bref gif va dig en skilheter visa, frysande i trikåer, sina djur för en få- dring öfver lifvet i Enköping, » de sjukas stad », talig publik, eller synas utanför en mekanisk teasom du så träffande benämner den. Här har du ter hvitmenade clowner trumpetande och trumett litet utkast, en stomme endast, ty, my dear, mande, skrikande: » ramla på, ramla på, kostar det skulle behöfvas mer än en volym att göra bara tio öre! » den tillfylles.
December sisth är tillförordnat ProtocollsSecreteraren i JustitieFördelningen af Kongl. Majrts Canzli, Kammarjunkaren Olof Johan Lagerheim, att vara RiddaihusSecreterare, hvilket Förordnande jemväl blitvit Höglofl. Ridderskapet och Adelns gillande underställdt: Och hemställde Herr Grefven och Landt Marskalken, om icke, enär RiddarhusDireccionens Riksdags Berättelse, hvilken i sammanhang med berörde Förordnande tillika innefattade en af anförde skäl och under vissa vilkor föreslagen hemställan, angående RiddarhusSecreterareTjenstens skiljande från ali annan publik, tjenstebefattning, Högloflige Å Den 2 5 November.' j Ridderskapet och Adeln.skulle finna lämpeligt, att för det närvarande uppskjuta pröfningen af den nya RiddarhusSecreterarens förordnande intill dess nyssnämde Riksdags-Berättelse, hvilken i dag kommer att uppläsas och sedan i vanlig ordning till det blifvande RiddarhusUtskottet remitteras, från berörde Utskott jemte dess der-y öfver afgifne Betänkande till Ridderskapet och Adeln återkommit, då Ridderskapet och Adeln kunde äga tillfälle att på en gång företaga berörde ämnen till afgörande. Bifölls. Upplästes de Sju första §. §. af Riddarhusordningen, hvarefter, i anledning af7§., Friherherre Cederström, Jacob, yttrade sig: Ehuru någon öfverläggning i dag icke kan äga rum, torde det likväl tillåtas mig få i anledning af den nyss uppläste 7 §. anhålla att då, enligt den vid Anteckningen skedde tolkning af nämde §., RevisionsSecreteraren, Friherre Boye erhållit inträdes - Bollet å Riddarhuset, hvartill han, enligt min öfvertygelse om rätta förståndet af ifrågavarande §., icke varit berättigad, ConstitutionsUtskottet måtte anmodas att deröf. ver afgifva sitt utlåtande.
» Arbetar inte jag? » » Kallar du det arbete? » frågade hon föraktligt, » att påta i vår trädgård, smörja min symaskin och hugga ved åt Kajsa, kallar du det arbete? » » Nej, inte just det — men — » » Men? » » Det arbete jag gjorde i Chicago. » » Och hvad var det? » frågade hon ifrigt, i det hon kom honom närmare. » Erik och jag satte upp en velocipedfabrik. » » Och den bar sig? » » Den bar sig utmärkt bra, sade Erik, och Erik har alltid rätt. » » Res då tillbaka — O, Janne, res tillbaka! » i sin ifver lade Betty handen på hans arm och såg bedjande upp i hans ögon. » Jag kan inte härda ut med att se dig gå här, där man ser ned på dig, gör narr af dig. O — res tillbaka och arbeta därute som en man! Vi kvinnor, hvad är det vi älska och beundra hos er män, om ej er duglighet, er rätt att slå er fram till hvilket mål som helst, och vi älska detta så intensivt, därför att vi själfva äro så kringstängda Jag vet ingenting, ingenting så förskräckligt afskyvärdt som lata och bekväma människor! Arbete förädlar, arbete uppfostrar! Janne — res tillbaka till Chicago! Ack — jag kommer att sakna dig förfärligt, » detta med en liten kort snyftning • — » du — du har varit så snäll mot mig — men — förstår du inte, huru härligt det måste kännas att slå sig fram till en oberoende ställning, att kämpa mot svårigheter, att segra, att stå inför världen med öppen panna, icke tack skyldig någon utom Gud — och sin egen flit. » » Ja — jag förstår det, Betty, » svarade Janne upprörd och såg med strålande ögon ned på den unga flickan, som talat sig varm för hans skull. » Jag förstår det bättre, än du tror och anar. Det — 7 — är härligt! Du • — kan du förstå, hur det kännes att skjutsas hit och dit, att anses som en halfidiot, att föraktas och beles af alla, då man känner här, » han slog sig häftigt för pannan, under det han talade, » känner här, att man har både vilja och förmåga, bara man hade kunskaper och medel.
4 Sami. 2 Afd. 3 Haft 2 10 Statsoch Bevillnings-Utskottens Utlåtande, N:o 16. afgiften, om än icke bevillningen uppgår till så stort belopp, som svarar mot afkortningen, eller om afdragel bör lika fördelas på bevillningen och folkskoleafgiften, eller ändtligen om, då halfva afkortningssumman öfverstiger bevillningsbeloppet, öfverskottet bör afdragas å folkskole-afgiften; och som med ändamålet med sistnämnda afgift icke lärer kunna finnas förenligt, att lindring deruti får åtnjutas i samma mån, som man eger ett större antal barn och således desto flera, som af den åsyftade undervisningen äro i behof, anse Utskotten sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att i afseende å tillämpningen af de ifrågavarande stadgandena besluta, att det i 147 § Bevillnings-förordningen medgifna afdrag af 4 sk. banko för hvart af fyra eller flera minderåriga barn bör ega rum endast å den ålagda bevillningen, äfven om denna icke uppgår till fulla afkortningsbeloppet, och sålunda icke uti något fall kunna drabba folkskole afgiften ; Äfvensom och då det i samma motion anmärkta förhållande, att sjömän, ehuru med hustrur och barn bosatte å landet, likväl erlade folkskole-afgiften i den stad, vid hvars sjömanshus de voro för sina personer skattskrifne och utgjorde bevillning, synes påkalla rättelse, enär billigheten fordrar, att folkskoleafgiften må komma det distrikt, i hvars skola barnen njuta undervisning, till godo, Utskotten funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer att, med bifall till motionärens förslag, i allmänhet stadga, att folkskole-afgiften skall tillfalla den församling, der den skattskyldige med hustru och barn är boende eller i hvars husförhörsböcker han finnes kyrkoskrifven, och att samma afgift af kronans vederbörande tjenstemän derstädes skall påföras och uppbäras.
Sådana där småsaker äro tvedräkstandar, som, om de icke undertryckas i tid, hastigt växa till en stor ond ande, som med sina klor drager de äkta makarne allt längre från hvarandra. » Ester lilla, hvad gick du i för kärlekstankar i går afton? » hördas en äkta man fråga sin fru. » Hur då, gubben lilla? » » När jag kom in i mitt rum, fann jag mitt bläckhorn rengjordt ochfylldt med nytt bläck, lampan tänd, cigarren och tidningen på bordet och en brasa, sprakande så behagligt i spisen. Tack skall du ha, mitt hjärta, det var mycket snällt af dig, att du tänkte så mycket på mig innan du gick på kafferepet. » » Ack så du pratar, din lille narr! Det är ju ingenting att tala om, det var ju bara småsaker, som ändå alltid skola göras. » Ett par dagar senare. » Men lilla gubbe! Du är ändå alldeles för hjartegod mot din lilla gumma! » » Hur då? » » Du har ju så angenämt öfverraskat mig med den nya handspegeln vid mitt tvättställ! » » Jag hörde dig säga i går, att du hade råkat slå sönder den gamla, och när jag gick hem från kontoret, så köpte jag den här; den är inte syn * neriigen fin och kostar en obetydlighet! » Den är utmärkt, hvad gör det, om han också kostade bara hälften — spegeln är inte hufvudsaken, utan din kära uppmärksamhet. Hur har du med alla dina affärer kunnat ha tid att tänka på sådant där? Därför måste jag än en gång riktigt hjärtligt omfamna dig, du kär alilla gubbe! » T — s. « minns om féung Oscar 1897 gård en brukade ställes till redaktionens förfogande, af ibland, då hon var ledig, taga hand det om de små. Var det sommar dess större värde kan naturligtvis fingo möjliga de följa henne ut i skogen eller på slutliga urvalet blifva, och de åker och äng för att plocka bär och blomformella bristerna skola vi med beredvillig tacksamhet afhjälpa. mor. Var det vinter kunde hon sätta sig i ett varm Som en uppmuntran ha vi utfäst en hörn af stugan, taga en på hvardera oss knä ' t och berätta sagor för dem.
Ty om vi rådfråga förnuftets slutledningar, så komma vi till den öfvertygelse, att sjelfva Akilleus, så snabbfotad han var, aldrig skulle kunnat upphinna en långsamt krypande sköldpadda, sedan hon en gång fått ett litet försprång. – Hm, det var högst besynnerligt, anmärkte Medes. – Skämtar du icke nu med vår okunnighet, min filosof? – Nej, vid Zeus och Pallas Athena! Jag skämtar icke, försäkrade Kimon, i det han började angripa en pastej. – Förnuftet motsäger hvad sinnena vittna. Påstode jag nu för min del, att sinnena äro lögnaktiga, så kan en annan med samma rätt påstå, att det tvertom är förnuftets slutledningar som äro falska ... – Ja, vet du, det vill jag hellre tro, förklarade Medes. – Ty om jag och min son Okos skulle springa kapp, så är jag fullt öfvertygad, att Okos skulle springa förbi mig. Och att jag ibland hvilar och ibland rör mig, det är fullt säkert, min filosof. – Afbryt mig icke, sade Kimon. – Jag vill göra den här saken ännu tydligare för dig. Du måste dock medge, att man ofta ser galet, hör galet o. s. v.? – Ja, det vill jag medgifva. – Sinnena gifva således åtminstone osäkra vittnesbörd, om ock de stundom vittna sannt? – Javäl. – Då du nu medgifver, att sinnena äro opålitliga, och du likaledes å andra sidan påstår, att förnuftets slutledningar äro ännu opålitligare, så vill jag dock fråga dig, hvad är det, som då är pålitligt? – Hm, det vet jag icke. – Nåväl, du måste då äfven medgifva, att vi måste tvifla på allt, eftersom de opålitliga sinnena och det opålitliga förnuftet äro våra enda kunskapskällor. – Men icke kan jag tvifla derpå, att jag har gikt i venstra benet? invände Medes. – Det känner jag, vid Zeus, emot alla väderskiften. Fråga Okos, om icke min gikt i dag förutsade, att det skulle bli regn. – Hvad är gikten, min vän? frågade Kimon. – Hvad gikten är?