Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När på dessa mil fördelas ofvanangifne inkomster likasom utgifter, belöper sig, af de förre 27 R:dr51öre, af de sednare 20 R:dr 79 öre på hvarje tågmil; hvaremot, vid fördelning per banmil, inkomsten utgör 47,412 R:dr 1 öre samt underhållskostnaden 35,835 R:dr 48 öre. Något tillägg i underhållskostnaderna för slitning och försämring af räler och sliper, beräknad per år och mil till ungefär 4,000 R:dr för de förre samt 3,000 R:dr, nedläggningskostnaden inbegripen, för de sednare, har, då nämnde beräkning endast kan vara ungefärlig, icke blifvit i bokslutet upptaget. Endast för det fall, att räler eller sliper blifvit helt och hållet kasserade och mot nya utbytte, hvilket, såsom här ofvan är nämndt, icke varit en följd af slitningen, utan af tillverkningsfel, som vid leveransen ej kunnat upptäckas, har det verkliga värdet kunnat uppskattas och påföras underhållet. Sådant utbyte har, hvad serskildt denna bana angår, under år 1861 försiggått med räler till ett antal af 93 och med sliper till ett antal af 764 stycken. I anseende till snöyra hafva, särdeles under Januari samt Februari månader, tågen å denna bana åtskilliga gånger måst afbrytas. • På sätt som under föregående år, har postoch paketbefordringen äfven detta år fortgått. Transport af fångar har likaledes egt rum till ett antal af 114, förutom nödig bevakningspersonal. Den direkta ångbåtskommunikationen med Köpenhamn öppnades den 11 Februari, likasom å andra sidan diligens-förbindelse mellan Hessleholm och Kristianstad frän och med den 3 Januari varit anordnad. Den rörliga materielen bestod vid årets utgång af: 6 lokomotiver, 36 passagerarevagnar, 89 godsvagnar samt 32 timmer vagnar. För de fall då posten, i följd af dåligt väglag eller andra omständigheter, hindrats att i rätter tid framkomma till ändstationerna, voro, under sednare delen af året, s. k. dressiner eller mindre, för framdrifvande med handkraft konstruerade, vagnar för postens befordrande vid ändstationerna tillgänglige. - 131 - § 1.
Wi hafwa seri Finlands lagerkrönte förswarare, esker elt odödligt fällttag, sä öfwerlämna sitt älstade fosterland i fiendens händer; wi hafwa felt SwerigcS wapenföra ungdom blott pä en wink frän Regenten samlas under fanorne, hwilket war wäl, deras öde? ingen är derom okunnig! alt desta sär ännu blöda ömt hss föräldrar, flägtingar och wänner, lärer ingen kunna bestrida, mänga af hem äro ännu owiste om sina anhöriges öde, om de stupat pä stagtfältel eller wanwärdade funnit döden pä sjukhusen, eller om de ännu släpade fran silk fädenesland, gä att söka den under främmande wapen mot Turkarne eller Spanjorerne. Akt wid deha sorgliga betragtelser som äfwen äro sanningens, wilja genast omwända nationens ncdstagna krigslynne till enthousiasme, akt i ben swensta bondhustruns upsträmda hjerta wilja genast ingjuta den spartanska medborgarinnans hjelteanda, anser jag wara af de rölwerk som i narwarande ögonblick ej kunna fatta eld pä Fäderneslandets altar. Dä Swensta armeen en dag förd i striden af Hans Kongl. Höghet KromPrinsen sätt erfara denna samtids hjeltes inflytelje pä sa wäl mennistans moralista som physista förmäga, stall Swensta nationen sjelfmant allmänt och förtroligt samla sin enthousiasme under dest baner, och jag tror ben dä stall blikwa kraftigare, än den som tillskapad wid en Riksdag af någre fä individuerS en» stilla mening. Jag tror äfwen den armee wara mera antändbar som i narwarande tidpunkt utgår utan twang, äran att friwilligt gä till fäderncölandeis för - Den 15 Maji. 173 förswar är nekad för hwarje yngling emellan 2s och 25 ars alder dä en oryggelig lag hjudec och befaller det.
Öfvercommissarien P. J. Åhman; N:o 466. i anledn. af verkställd omröstning öfver frågan 0111 medels anvisande å 8:de lmfvudtiteln, såväl för underhållet af arbetscompagnierna på Kungsholmen, som för dessas sysselsättande med fästningsbyggnadsarbetet vid Carlskrona; Wto 467. i frågan om förändringar i t och 2 art. afbevilln. förorda. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. St;s underd. skrifvelser till K. M., nemi.: Wto 340. med formulär dels för den förbindelse, som skall af hypoteksförening afgifvas till Riksgcont., och dels för den garanti, sistnämnde Cöntor äger meddela dylik förening; Wto 341. ang:de förklaring af 1 cap. 2 § StrafFbtn samt K. brefvet d. 25 Sept. 1777. Lades till handkna StatsUtsk:s d. 9 dennes på bordet lagda memor. K:o 468 i anledn. af erhållen återremiss å SlatsUtsk:s utlät. Föredrogs ånyo och godkändes StatsUtskts d. 9 dennes på bordet lagda memor. Wto 469 med öfverlemnande af den upprättade riksstaten. Ånyo föredrogs BancoUtskts d. 9 dennes på bordet lagda betänk. Wto 14-3 i anledn. af Hr Rosenblads, B., motion om underd. skrifvelse från R. St., med anhållan om K. Mts nåd. biträde för upptagande af utländskt creditiv för Banken. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag anhåller, att detta betänk. må hvila på bordet, för att företagas i sammanhang med föregående betänktn, som blifvit ånyo bordlagda. Frihtna Boye, Fredr., och Cederström, Jac., förenade sig med Hr Rosenblad. Frih. Hermelin, Aug., hade inlemnat följande:
Följande jordafsöndring ar, med för hvarje särskildt bestämd afgäld, hafva under perioden ägt rum, nemligen: år 1856, 2:ne tunnland till utmål för qvarn och såg; år 1857, 7 tunnland 13^ kappland, till Köpings stad för rensningsarbete i Köpings å; år 1858, 1 tunnland 1|| kappland, med derå varande kalkstensberg, till Högfors bruk; år 1859, 1) en åkervret, örn 1 tunnland 6,h kappland jemte 22 kappland afrösningsjord, till plante ringsland åt Skolläraren i Tärna församling; 2) en lägenhet, om 2:ne tunnland, ifrån ett kronoskattehemman i Westtuna, Svedvi socken; och 3) en lägenhet, om 1 tunnland 125} kappland, ifrån hemmanet N:o 1 i Wrasta, Malma socken; år 1860, 2:ne lägenheter, den ena om 2 tunnland 25,4 kappland, och den andra om 2 tunnland 15,4 kappland, ifrån hemmanet N:o 2 i Sörby, Vester Wåla socken; hvarförutom år 1857 lägenheten Svedet afsöndrades ifrån hemmanet Ståltorp N:o 1, Sura socken, emot andel i hemmanets mantal och ränta, bestämd genom år 1859 verkställd skattläggning. Af i länet befintlige skattlagdtt qvarnar hafva under perioden följande blifvit befriade från erläggande af dem i spanmål påförd grundränta, nemligen: år 1856, en qvarn med ränta, 1 tunna; år 1858, en qvarn med ränta, 12 kappar; år 1860, i följd af Kongl. Kammar-Kollegii Kungörelse den 9 Oktober 1857, 22 stycken qvarnar med ränta af tillhopa 33 tunnor 4 kappar, summa 34 tunnor 16 kappar.
Månne ej en husbonde, som begagnar tjenarens arbetskrafter, är lika pligtig att bidraga lill hans försörjande på ålderdomen, som Staten att pensionera sina embetsman? — Jag vill nu icke vara vidlyftigare i afseende på nyttan af dessa inrättningar, utan blott tillägga några fä ord i afseende på de skäl, som Utsk. anfört för sitt afstyrkande af den af mig föreslagna und. skrifvelsen. Utsk. har nemi. sagt, att ränleförsäkrings-anstalter kunna inrättas genom enskild omtanka, utan någon skrifvelse till Konungen. Det är visserligen sant, att de kunna lill vägabringas, men endast partielt; och om de icke blifva gemensamma för bela landet, så är det en klar sak, att mortalitets-tabellerna, som ligga till grund för sådana inrättningar, icke kunna vara sä tillförlitliga för mindre delar af landet som för det hela; äfvensom inrättningens organisation icke kan med säkerhet påräknas sä ändamålsenlig, om den blefve producten af en enskild persons åsigter, som om den blefve byggd pä flera sakkunnige mäns gemensamma forskningar. Utsk. säger vidare: ”att åtskilliga sakkunnige män här i landet redan utredt ämnet.” Der har Utsk. äter resonnerat orätt. Jag har talat med åtskilliga af dessa män, och de hafva förklarat, att det är omöjligt att fullständigt utreda ämnets detaljer, utan att få rådgöra med personer frän olika delar af landet, som känna folklynnet och ställningen inom de särskilda orterne. Vidare har Utsk. sagt, att denna fråga vore af helt och hållet enskild natur. I detta afseende har Utsk. aldramest tagit felt. Hvad kan finnas mera allmänt, än det som omfattar hvarje medlem i samhället, såväl den nyfödda som den åldriga, såväl den fattiga som den rika. Den 14 December e. m. 411 På de skäl jag anfört och då de skäl, på hvilka Utsk. byggt sitt förslag sålunda icke hålla stånd, får jag vördsamt, anhålla, att R. o. Ad. ville afslå Utsk:s betänk, och instämma i det förslag till und. skrifvelse, som lir von Troil i sin reservation föreslagit. Gr. Sparre, Erik:
Den jord, som ständigt får ombyta egare, måste naturligtvis vara mycket sämre skött, än den, för hvilken ett sådant ombyte icke eger rum. Men frågan var ju att lia ett för krigstjenst dugligt befäl? Dä frågar jag väl huru många som nu för tiden vilja erkänna att officerarnes bosättning på landet bidrager till deras militäriska duglighet? Det tredje momentet gick egentligen ut på, att befälet skulle vara försäkradt om en ständig och tillräcklig aflöning såsom embetsman. Dervid mäste jag anmärka, att om man antager att Indelmsverkets förträfflighet skall sökas i denna åsigt och örn man sedan vill vara konseqvent i tillämpningen af denna princip, så borde man aflöna alla embetsoch tjenstemän, som icke oundgängligen behöfva bo i Stockholm, med boställen. Amiraler, Kommendör-Kaptener och alla andra boställs-Iösa embetsman, hvarföre skulle de vara mera blottställde för en bristande aflöning än Linie-rege:lcnas officerare ? Kan det kallas slatsmannaåsigt att, när det gäller landets försvar, en del af Statens embetsman, hvilka detta försvar tillhör, men icke alla, skola förses med exklusiva fördelar, så innefattar också denna åsigt det största möjliga misstroende mot Statens goiia vilja alt löna alla sina tjenare; och jag kan icke tro, att llr Nordenfelt har skäl att vilja på allvar uttala ett sådant misstroende. Alltsedan jag började deltaga i Riksdagsförhandlingarne, och det var vid 1815 års Riksdag, minnes jag icke något riksmöte, då icke officers-corpsen och deras förespråkare sökt och fått löneförhöjningar, och jag tror knappt, att deras begäran någonsin blifvit af Svenska folkets representanter afslagen; jag tror, att deras anspråk blifvit af nationen i hufvudsaklig mån behjertade. Vid sådant förhållande frågar jag, hvarföre man, såsom hufvudgrund för Indelmsverkets bibehållande, skall framkasta den satsen, att de stackars oflicerarne eljest skulle blifva utan det nödvändiga? Sådane skäl ådagalägga tydligen ett begär
Att åter de förmögnare medlemmarne af denna sam hällsklass skulle helt och hållet uteslutas vid valen, tror jag icke blifva förhållandet. För att derom öfvertyga sig behöfver man blott Den 15 Februari e. ni. 69 kasta en blick på våra Utsk:s-val vid innevande Riksdag. Min mening är visst icke alt klandra dessa val, men hvad jag tror mig med säkerhet kunna påstå är att R. o. Ad. dervid ingalunda fästat för litet afseende å rikedomen. Samme talare har såsom skäl för att afstyrka förslagets antagande vidare anmärkt, att R. o. Ad. eljest skulle upträda vid Riksdagarne representeradt på samma sätt som PresteSt. är, och han har frågat ledamöterne i detta hus, om de skulle vara nöjda med alt blifva representerade såsom PresteSt. f. n. är. Men den värde talaren tyckes härvid hafva förbisett, att R. o. Ad. icke, såsom PresteSt., består af Pastors-Adjunkter, Komministrar, Kyrkoherdar och Riskopar, hvilka hufvudsakligast äro sysselsatte med andliga ting jemte åtskilliga kommunala bestyr. Han har glömt, att R. o. Ad. består af jordbrukare, krigare, sjömän, finaucierer m. m. samt att en stor del af dem skulle fullkomligt upfylla nationens fordringar på en representant. Samme värde ledamot har vidare sagt, att han gerna skulle upoffra sin sjelfskrifvenhet för ett stort förslag, men icke för ett sådant, som det nu under öfverläggning varande, han har tillika yttrat, att det ifrågavar:de förslaget icke innebär någon upoffring af sjelfskrifvenhet^!. Jag skulle tro, att den, som icke vill för sin familj upoffra sitt eget obetydliga jag, icke heller upoffrsr det för de manga familjer, hvaraf Staten består. Talaren har jemväl med ifver ordat om den verksamhet, hvarmed R. o. Ad. ingripit i fäderneslandets öden.
Uti ifrågavarande kapitels 14 § ar redan vordet bestämdt, alt vid all skiftesläggning noga skall iakttagas, bland annat, att i allmänhet indelningen så göres, att hvar och en kan vinna de beqvämligheter, ett förmånligt landtbruk fordrar; och hvad sednare delen al motionärens framställning vidkommer, tveka Utskotten icke att pilva företräde ål §.s nuvarande redaktion framför den af motionären föreslagna; i följd hvaraf Utskotten vördsamt tillstyrka. att nämnde yrkande, icke må bilallas. 14 Lagsami Allm. Besv.- och Ekon.-lhskotlens Betänkande, N:o 30. 10 § af samme motionär: dels att vid ordet »hemman» matte tilläggas orden »delegare eller hemmansdel» och elter ordet »delegare» i andra periodens slut inflyta: »eiler hemmansdel», samt dels alt, i öfverensstämmelse med och i följd af stadgandet om skiftesantalet, der storskifte å skogsmark bihehålles, följande föreskrift måtte § tillläggas : »Har skifteslaget aflägsen mark, som icke kan genom utbyte läggas i sammanhang med dess öfrige egor, så må delegares andelar uti sådane aflägse egor icke bland det utan underställning till Egodelnings-rält högst tillåtna skiftesantal inberäknas.» Berörda § är så lydande: »Hafva egor, som skiftas skola, den belägenhet, och äro de af det jeni förliga förhållande till hvarandra, alt, med bibehållande af allas rätt och ulan någons verkliga lidande, ett skifte, innefattande både inrösningsoch afrösnings-jord, till hvarje hemman kan utläggas; då bör sådant ovilkorligen ske; i annat läll vare (vänne skiften på lika sätt tillälne. Skulle belägenheten på något ställe härifrån oundgängligen fordra undantag, och kan icke sådant genom en eller flere delegares utflyttning, på säll i 13 Kap. 1‘ § sägs, afhjelpas; dä må Irenne skiften hvarje delegare på enahanda sätt tilldelas.
Efter 89 §:n Reg.Fm är det Ekon.Utsk, som skall utlåta sig i mål rör:de allmänna hushållningen. Det är till näringarna och allmänna communicationens befrämjande, som R. o. Ad. beslutat alt dessa 3,ii 1,000 r:dr skola användas. Det måste således stå i conformilet med 89 §:n Reg.Fm, att det blir Ekon.Ulsk., som kommer att uppgöra grunden för medlens användande gemensamt med StatsUtsk. i alla de frågor, som StatsUtsk. redan handlagt. Jag kan således icke finna, alt ex ti a-slatsregler: n har något inflytande på den remiss lill dessa begge Utsk., sorn jag ansett böra äga ruin i och för uppgörande af grunderna för medlens fördelning och användande, i öfverensstämmelse med R. o. Ad:S beslut. Cederström har visserligen ganska rätt deruti, att remiss bör ske till vederbör. Utsk. i det uppgifna ändamålet; men jag tior likväl, alt remissen inträffar för tidigt, om den sker nu. Sjelfva beslutets innehåll förutsätter, alt en del af bancovinsten skall användas till allmänna behof, d. v. s, sådana som ingå i extra-statsregler:n. Mig synes derföre lämpligast, alt när den förekommer, företaga frågan hvart detta ärende remitteras skall; ty 0111 remissen nu skall ske, befarar jag, alt R. o. Ad., 0111 icke bestämdt binder händerna på sig, åtminstone försvårar utvägen för sig att kunna, för alt nyttja en värd talares uttryck, meddela StatsUtsk. eller vederbör. Utsk. en lämplig instruetion huru medlen skola fördelas. Jag instämmer således med de talare, som ansett flögan om remiss böra uppskjutas , intill dess extra-statsregler:n förevarit och blifvit antingen återremitterad eller afgjord. Hr Stuart: Lika med Hr von Hartmansdorff, anser jag icke nödigt att i denna dagens plenum afgöra till hvilket eller hvilka Utsk, det nu ifrågavar. ärendet ang:d,e sättet och villkoren för bancovinstens användande bör remitteras.
R:dr i löneinkomst, böra dermed vara belåten, i anseende till de mindre betungande göromål, honom åligga; så och ehuru Utskottet, hvad beträffar den föreslagne lönelillökningen för cancellisterne hos Discont-Verkets ombudsmän, måste erkänna, att, till följd af Verkets under de sednare åren betydligt ökade lagsökningsärender, göromålen för cancellisterne och synnerligast för den hos förste ombudsmannen anställde, i hög grad ökats; likväl och då den sistnämnde redan såsom lön åtnjuter 45o R:dr och cancellisten hos andre ombudsmannen 400 Rtdr, [har Utskottet ansett sig icke böra tillstyrka bifall till den föreslagne löneförhöjningen för bokkullarne och cancellisterne i Banco-Diseont-Verket; samt får alltså hemställa, att ifrågavarande motion må jemväl i denna del få förfalla. Sfi. Arik. till Exp. Utsk. d. 3 Maj, kl. 10 f. ro. Memorial, i anledning af erhållen återreniiss af sine i Utskottets Memorial]\f:o 55.
På sätt Utskotfet i Betänkandet N:o 37 redan anmält, hafva Fullmäktige uti det från dem infordrade utlåtande i fråga huruvida hinder kunde möta för öfverflyIlning Banko-Utskottets Memorial N:o 51. 7 till Banko-diskont-verket af de med jernbelåningen i Stockholm förenade göromål, uttalat den öfvertygelse, att, derest nuvarande rörelsegrenar vid nämnda verk skulle, i följd af Rikets Ständers vid denna riksdag fattande beslut, erhålla betydligare utsträckning, nödvändigheten kräfde, att de i Diskont-direktionen deltagande Kommissariernes antal ökades från två till tre, men att någon förhöjd kostnad ej borde deraf härflyta, emedan i någondera af Bankens afdelningar en Kommissarie sannolikt kunde framdeles undvaras och att, till förekommande af ökning i det antal ledamöter, hvaraf, enligt 75 § i Banko-reglementet, Diskont-direktionen skall bestå, den af desse ledamöter, som bör ega lagkunskap, kunde indragas och arfvode! lill honom besparas, med förbehåll, att Fullmäktige alltid tillsåge, att endera af de i Diskont-direktionen deltagande 3:ne Kommissarier hade sådana insigter, som hos den nyssnämnde ledamoten nu påkallas. Med afseende å det af Fullmäktige sålunda uppgifna behof af en tredje tjenstgörande Kommissarie i Banko-diskonten, hvilket behof, i följd af de, genom Rikets Ständers beslut vid innevarande riksdag, detta verk ålagda ökade göromål, torde förr eller sednare komma att inträda, har Utskottet på det sätt förändrat redaktionen af mom. 1 i § 75, alt Fullmäktige berättigas (ill ledamöter i Banko-diskont-direktionen förordna tre Kommissarier, under fortsatt iakttagande af nu stadgade förbehåll, att någon ledamot med lagkunskap och någon med kännedom om näringarne och den större rörelsen alltid finnes inom Direktionen. Mom. 2 och 3 af nyssnämnde §, som innefatta bestämmelser huru ledamöterne af Bank o-diskont-direktionen skola väljas och ombytas, har Utskottet ansett böra till ett mom. sammanföras.
Vetenskaps-Academien före* slog, att Rymdemåttet skulle fördelas itvänne olika storlekar och olika benämningar, väl sins emellan jemförbare , men för öfrigt alldeles olika, nemi. Foting och Mått för torra varor, samt kanna och Tumming för våta; äfyensom att, utom aflysandet a£ de fyra Bergslagsvigterne, den återstående Victualievigten förändras så mycket till benämning och fördelning, att den, efter mitt begrepp, icke mera är lättfattlig för allmänheten, så synes det mig, som fordelarne af att vinna ett fullkomligt vetenskapligt system mera kommit i betraktande, än de svårigheter detsammas införande mäste dstadkomma. Kongl. Vetenskaps-Academien yttrar sig också i dess underdåniga Betänkande på föli 6 Bil.t.Éag■ s. AllmlÉesv.d.Oec,Utsl.fJtl. N:6\ 6« janda sätt, sid. 35: ”Det är ostridigt, alt hvar och en förändring i det hvarvid man redan är van är en olägenhet, dels emedan man så lätt förblandar det nya med det gamla och tillvända, och dels emedan man ofta ej nog kraftigt vill förbättringen, för att underkasta sig besväret att vänja sig dervid. Vanligen blir derföre ali förbättring nyttig endast för den uppväxande generationen, under det att den bortgående ej hinner att dermed familiarisera sig.*’ Sidan 53. ”Aca-; demien befarar att nya namn och nya mål; ehuru af väl kända qvantiteter, möjligen kunna medföra någonting motbjudande för deras antagande, hos dem; som icke när-; mare eftertänkt delta ämne.” Jag befarar, att massan af nationen hvarken kommer att eftertänka detta ämne ej eller att inse behofvet. och nyttan deraf; utan endast olägenheten af att nödgas lära sig ett nytt räknesätt, samt begagnandet af nya Mått, Mål och Vigter; och som ganska få allmänna Författningar lika med denna ingripa i nästan hvarje medborgares och i synnerhet de lägre Jolk-classernas hvardagliga förhållanden, synes det vara magtpåliggande, att så få nya Målkärl och nya qvantiteter föreslås, sorn möjligt är.
Län vore olika, vid alla de ersättningar, sorn Fmbetsoch Tjenstemän af Kronan eller privata för resor hade att fordra, måste falla en hvar i ögonen; äfvensom det i allmänhet torde kunna anses för otjenligt att öfverlemna ett ämne, sorn af Kongl. Majus Nådiga välbehag alltid varit beroende, åt några få Medborgares godtycko. Dä Utskottet slutligen mäste meddela sina tankar angående nu Varande Skjuts-Författnings upphäfvande och skjutsens besörjande genom entreprenad, får det åberopa hvad vid 180g års [Riksdag af detsamma uti d e 11 qi ämne till Riksens Ständer är yttradt, nemligen, att de olägenheter, som så väl i oeconomiskt som moralikst afseende åtfölja den närvarande Skjuts-inrättningen, icke äro Utskottet obekanta , men att, fastän Utskottet för sin del skulle önska dess snara förändring, och Utskottet är öfvertygadt , att hvar och en upplyst Jordbrukare, som riktigt öfvervägar och beräknar sin kostnad och sin vinst vid skjutsens utgörande, skall utan betänkande vara färdig att göra en emot förlusten rättvist svarande uppoffring, för att från denna skyldighet blifva f riad, så befarar Utskottet lik väl, att dessa olägenheter icke utan största svårighet kunna häfvas. Utskottet ansåg, viii förenämnde Riksdag, att värt Lands ringa befolkning, det långa afståndet pa flera ställen imellan bostäderna, och dess, i förhållande till andra Länder, obetyd liga - Den 16 Juli. 1403 Jiga rörelse vore egentliga orsakerna, att icke har, sorn i de liesta Europeiska Eander, skjutsningen, i stället för att åtfölja jordbruket, kari bestridas af Entrepreneurer.
Om hvarje Skattskyldig finge uppgifva och afdraga skul - Den 24 Martu, f. m. der, utan att behöfva uppgifva Fördrings-ägar* ne3 skulle tilläfventyrs större delen af Sveriges förmögenhet ur Skattlängderna försvinna, och endast skulder finnas i stället. Det enda möjliga sätt att erhålla en tällförlitelig kunskap om skulder och fordringar, vore kan hända att omstöpa alla de Lagar, som anga Skuldsed.; lar3 och t. exstadga: Att alla forskrifningar borda, för att anses lagligen gällande, vara ställda på viss man, och ej på Innehafvarej samt dessutom vara vid vederbörlig Domstol uppvista och inregistrerade. Men afsigten att åtkomma Capitalisten, skulle derigenom likväl ej vinnas: den förlägne LinSökanden skulle alltid nödgas ingå i de vilkor, som Långifvaren täcktes föreskrifva. Hvad den klagan beträffar , att skuldsatta Egendoms Innehafvare i 5 dr nödgats skatta får en förmögenhet som tillhör Capitalisten; så finner jag den i högsta grad obillig. Jag för min del finner nemligen, att Capitalisten under denna tid liw dit så ofantligt genom myntets försämring, och den Gälaskyldige deremot vunnit , att högsta billigheten ålagt den sednare åtminstone att skatta för denna vinst. Eller skulle Capitalisten, under det han blifvit af Gäldenären pluni drad på mer än hälften af sin förmögenhet, hafva bort skatta för den förlust, som han li: dit? Den, som finner sig för hardt drabbad af att skatta för mer, än han verkeligen äger, kan ju dessutom afhända sig det, som ej tillhör honom, och blott behålla hvad som är hans e* get 3 och jag skulle anse för en lycka för Fäderneslandet , om dess jord aldrig varit eller Den 2 4 Martil, f. m. 365 någonsin blefve brukad af andra armar, än deras, som verkligen ägde den. En annan omständighet, hvari Herr von Törnes Förslag skiljer sig från Utskottets, är Bevillnings-procentens progressiva förhöjning i förhållande till den behållne Inkomstens storlek.