Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
2:o ©e öfrige Rifeté ftäDer äga jemvuål att fänDa fullmägttge af flaDenö borgare eller magifiratöperfoner. ©ödeborg fänDe tre egna fullmägtige; jiä» Derna af förfia flafen f>warDera twå; De af anDra flafjen, meD rätt att fläHa troå, bwarDera rninfi en; od? ftäDerna af treDje flaken bwarDera en fullmägtig. ©täDerna af De öfriga flamma äga att fänDa bwarDera en fullmägtig, Docf meD rättighet att förena ftg, twå, fyögfi tre, om en perfon, fjwilfen Itfwål måfle wara till RiföDagöman walD för en af Defa fläDer, Der f>an fjelf magi» (Iratöperfon eller borgare är. RiföDagöfuUmägtig för ftaD af treDje flafen må jemwäl funna tillifa antaga fullmagt för en annan jiaD af lägre flafj. 3:o ^Balett ffola jfe inför ^agijfratcn efter Det å f>tr>arje ort l)itttllö öfltga walfätt, Deruti lifwäl änDring fan cga rum, enär antingen någon jiaDö famt» lige walberättigaDe tnnewånare, eller ocf en eller flere flafjer blanD Dem, boö konungen anhålla om fafifiällanDe af np walorDning för jkDen, od) konungen, efter weDerböranDeö f)öranDe, finner ffäl att
I afseende på hvad Herr Leffler anfört om uppmuntran till befordrande af Skogarnes tillvext och vård, har Utskottet ansett något så mycket mindra böra tillstyrkas af hvad han föreslagit, som en skälig uppmuntran icke saknas uli nu gällande Författningar om dispositionsrätt å jord till uppodling, och Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den j Augusti 1805 om Skogarne i Riket uttryckligen medgifver i dess 7 §. "det skall aek Kong1-. Maj:ts Befallningshafvande förbudet vara, att hädanefter låta någonfå Allmänning sig nedsatta, Sågqvarn bygga eller någon uppodling göra; den händelse undantagen om mark till Skogsvaktare Boställen och till skogsplanteringars anläggande å allmänning rödjas bör." Vidkommande slutligen de premier, hvilka skulle utdelas till uppmuntran för trädplantering å privata ägares ödetracter, så an - 542 Besv. och Ekon. TJcsk. BetankancLcn. ser Utskottet de bästa premier beredas derigenom, att Skogsägaren erhåller af sin vara den största möjsliga vinst, då han ieke lärer underlåta att befordra Skogens til;växt och förkofran 5 och tror för öfrigt, att, enar Kongl. LandtbruksAkademien på ett lämpligt sätt börjat bidraga till uppmuntran af insamlingen af vilda träns frön, och dessutom enskildte samt Länehushålinings-Sällskaperne, äfvensom Patriotiska Sällskapet, i ke underlåta, att på serskilda orter befordra Samma ändamål, några ytterligare eller mera allmänna åtgärder i detta afseende icke synas påkallade af nödvändigheten. Dock varder detta allt Riksens Höglofl. Ständers eget mogna ompröfvande vördsamt understäldt. Stockholm den 16 April! 1818. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch RkonomiUtskotts Betänkande, i anledning af väckta Motioner, rörande Ju* darne. Xiii detta Utskotts åtgärd har Vällofl. BorgareStåndet behagat remittera. 1:0
En värd talare har yttrat, att en af de förnämsta förhoppningar man vid början af denna riksdag deraf gjorde sig, var den, om en förbättrad credillagstiftning. Jag är med honom fullkomligt af lika tanka; men just derför anser jag det vara angeläget, att i frågor, som hafva gemenskap med detta ämne, söka tillse det ändamålet vinnes, och att icke, såsom följden ovillkorligen skulle blifva i fall detta betänk, antoges, förhållandet i delta afseende blifver nära nog detsamma som förut. Betraktar jag frågan ensamt ur juridisk synpunkt, så linner jag, att i tvister om mitt och ditt, samma lag bör gälla för alla med - 176 Den 9 A p r i 1 f. m. borgare, handlande eller icke handlande; betraktar jag den åter ur statsekonomisk synpunkt, så finner jag, att betydlig skillnad bör göras emellan den mindre och den större handeln. Vid den mindre handeln kan det icke med skäl ifrågasättas, ehuru öuskligt det än vore, alt vid öfverflyttning af en vara, som icke contant betalas, aftalet skall vara åtföljdt af en skriftlig handling, i form af vexel eller skuldsedel, och derföre är det ock nödigt, att lagstiftaren för denna handel bestämmer någonting, som kan förvissa derom, att densamma obehindradt får gå sin gång, utan alt bevisning kommer att saknas, då möjligen tvist emellan de aftalande uppstår. En sådan bevisning anser jag vara åstadkommen om man antager 1 § af ifrågavarande betänk, och tillsätter till denna 1 § sednare mom. af den 2 §. Den 2 §:s 1 mom. anser jag saklöst kunna helt och hållet utgå: ty uti 1 § vore då redan en god och alldeles tillräcklig anvisning gifven huru förfaras skulle vid ulborgningar i minuthandeln, hvilken anvisning jag skulle önska så väl säljare som köpare ville ställa sig till efterrättelse, enär den icke allenast lemnade säljaren säkerhet alt fä ersättning för de varor han ullemnat, utan äfven gåfve den som varorne borgat, tillfälle att se huruvida dessa blifvit enligt aftal debiterade.
Denne plåstersmörjare är således absolut enväldig, ty hvad är det för konst för honom att undandraga sig all kontroll genom att förvända synen på kungen? – Detta är ett brott mot kungalagen, kränkning af suveränitetens idé och allt sundt förnuft. Så stor makt och myndighet har hittills aldrig legat ens i en dansk grefves händer. Och denne borgerlige äfventyrare är till på köpet en utländing! Få dagar senare blir det bekant, att kungen i nåder behagat förläna kabinettsministern värdighet af dansk grefve. Och samma värdighet har kommit stallbrodern Brandt till del! Hvarför icke lika gärna också åt negerpojken Moranti? Grefve Moranti! Nu är det omöjligt att arbeta, spänningen är för stor. Hvad skall närmast hända? Kannstöpandet fortsättes på de offentliga lokalerna, och på gatorna stryka massor af nyvärfvade matroser och arbetare från de kungliga varfven. De längta blott efter att få ställa till spektakel. Nästa måndag, den 22, är drottningens födelsedag och då skall den oäkta prinsessan döpas. Kanonerna dundra och musiken spelar. Massorna, som myllra på gatorna, hurra: Lefve drottningen! Allas hjärtan svälla af lojala känslor för landets moder, som måste äras, äfven om hon blifvit vilseledd af en äfventyrare. Mellan fem och sex på eftermiddagen börja alla stadens kyrkklockor ringa. Denna permanenta helgdagsstämning afsätter en tung bottensats af blanka riksdalrar i Gabels pung. Hans svartmuskiga fysionomi strålar af underdåniga känslor för konungahuset, och han griper girigt hvarje minsta anledning att ställa till fest. Ehuru han är på fötterna från tidigt på morgonen till sent på natten, hinner han dock aldrig med allt hvad han har att uträtta, och med sina fester kommer han ständigt för sent. Två dagar efter den lilla prinsessans döpelse, firas den dubbla bemärkelsedagen af Gabel med den vanliga illuminationen af Rosenborgs trädgård. Nu som alltid strömmar folket till, och i det osäkra lyktskenet röra sig människoskarorna som skuggor af och an i de raka alléerna under lindarnas och kastanjernas kronor. Skuggorna närma sig hvarandra och byta ord, förena sig parvis och försvinna. Och det sorlar och det skrattas.
Det är blott en orubblig sjelfständighet, som kan lifva, sammanhålla, befästa samhällets constitutionella frihet, stigande bildning och industriella förkofran. Men denna oskattbara sjelfständighet kan icke ernås utan ändamålsenligt grundade, utan klokt beräknade, utan rättvist fördelade medel i och för ett lands försvar. Och dessa medel böra — snart sagdt — i främsta rummet af alla Statens angelägenheter afses, förberedas, ordnas under fredens lugn. I alla tider, i alla länder, i alla regeringssätt, har delta föremål utgjort en väsendtlig del — må hända den väsendtligaste — af Statsmagtens — om ej folkets egen — omtanka. På den mer eller mindre tidsoch ändamålsenliga uppfattningen deraf hafva folkslagens högre eller lägre ståndpunkt, inskränktare eller vidsträcktare verkningskrets, ''tigande eller fallande utvecklingsperiod, större eller mindre anseende, tilleller aftagande lycka, ja, sjelfva deras kortare eller längre tillvarelse som sjclfständiga Stater berott. 3 H. • a IO Den i Mars f. m. Denna sanning vitsordas af alla cultiverade folkslags historia. Ända ifrån Assy riska monarchien — nära halftannat årtusende före den Christna tideräkningen — till och med våra dagar kunna nästan otaliga exempel anföras derpå, att de samhällen, hvilkas försvarsanstalter varit klokt ordnade, stigit i kraft och betydenhet; hvaremot de Stater fallit till en obetydlighet, omärklighet, ja helt och hållet gatt under och försvunnit, der dessa anstalter, i ett eller annat hufvudsakligt hänseende, blifvit vanvårdade, missbrukade eller fått urarta och i otid utsuga folkets must och märg. En kort öfversigt af verldshistorien i detta afseende kan icke vara ur vägen.
Sti* pendiimedlen för sista terminen; andra, sorti gjort sig förtjenta af praemium, böra vid sam. ma vilkor dertill anmälas; de som redan börjat sin medicotheologiska lärocurs under förlitande på detta understöd, kunna icke utan olägenhet lemna det samma före Stipendiitidens slut, hvartill de, liksom hvarje annar» .Stipendiat, äro berättigade att detsamma behålla; flera prester äro äfven ifrån stiften ankomna, att begagna sig af denna förmån, o. s. v. Af hvilket allt lätteligen inses, att indragningen af mera nämde Stipendii medel, om den beslutes, ingalunda kan ske brådstörtande och på en gång utan successivt och med den försigtighet^ som sakens beskaffenhet fordrar. Herr Elgenjljsrna, Johan: Vid Herr Friherre Rehbänders Memorial sorn i plenum den 5, dennes eftermiddagen remitterades till ÖeconomieUtsköttet anhåller jag få göra några tillägg. Jag har hört berättas att ett dylikt ämne redan varit under beredning i Utskottet och att pluraliteten varit af den tanke att tjenstebjonsflyttningstiden borde åter flyttas till Michaelis som den förut varit. Om detta så förhåller sig, kan med skäl sägas det Utskottet i denna sak följt det system att gå tillbai lia; och jag får högtidligt förklara att efter min oförgripliga tanke, denna förändring af fiyttningstiden var för alla Landtman ikring Stocholm högst olycklig, emedan oberäknadt alla Ny-odlingar å sank marks bergning, sorn sällan ej inträffar för än michelitiden, ingår uti ett väl inrättadt åkerbruk potatis culturen till en stor del, och denna jordfrukts upptagande bör nödvändigt ske innan medio af October månad då vanligtvis starka frostnätter tillstöta. Jag frågar billigt? huru detta kan skje om fiyttningstiden återkommer till den i;sta Öctober då minst 8-ta dagars dagsverken gä Bil. till Ridd. o. Jd. Pr. II Band.
101 stämmas lill 15 R:dr tor hvarje Matros ärligen, och ali dä, i följd häraf, säsom tillökning i beklädnaden för nuvarande 400 Matroser, erfordrades 6,000 R.dr, saint, i händelse förslaget om korpsens tillökande med 200 man godkändes, tili full beklädnads-hjelp fiir denna styrka, efter ofvannämnda beräkning af 60 R:dr pr man, ytterligare behöldes 12,000 R:dr, sammanlagda erforderliga beloppet för korpsen utgjorde 18,000 R:dr; samt att, hvad slutligen angingc Skeppsgosse-korpsen, den förändring i skeppsgnssarnes nuvarande otillräckliga beklädnads-slat visserligen blifvit af vederbörande föseslagen, alt hvarje gosse årligen erhölle en klädes-beklädnad och, utom redan beviljade 2:ne skjortor af blångarns-väf, ytterligare en lärfts-skjorta med blå krage, samt att, i stället för kavajer af grått kläde, anskaffades sådanc slortröjor, som brukas af matros-korpsen och båtsmans-hållet, på 6 års bruknings-tid, men att, för besparings skull, sådan jemnkning deruti ansetts böra åvägabringas, alt i stället för en klädes-beklädnad årligen, endast 2 sådane beklädnader på 3 år skulle beslås hvarje skeppsgosse, hvarigenom endast nu ifrågaställa tillökning af 3,344 R:dr i anslaget för skeppsgosse-korpsen blefve behöflig. På grund af hvad sålunda är vordet upplyst oell anlördt, hafva Rikets
En varas dyrhet beror på större eller mindre tillgång, och ju rikare skördar, ju mera användes deraf till brännvins-bränning och ju lägre pris uppkomma; hvaremot, då årets skörd varit mindre gynnande, den lättare afsättes utan förvandling i brännvin, och både brännvin och spann - Den 10 Februari i f. m. mål således blifva dyrare. Att tillåtelsen att idka brännvinsbränning under kortare och afbrutna tider skulle föranleda en minskad tillverkning och varans fördyrande i landet, tror jag; men månne ej med detsamma för lurendrejaren skulle uppkomma en ny, förledande utväg att tillfredsställa vinningslystnaden. Det är således af vigt att noga öfverväga de beslut, som fattas. För att uppfylla landets behof och lemna en beräknad fördel åt landtbrukaren, antingen han drifver bränneri-rörelsen i stort eller inskränker sig till några få bränn om året, anser jag, att brännvinsbränningen bör vara bestämd att fortfara från och med den i5 Oct. till den 15 April, eller 6 månader. För dem, som sparsamt bränna, är denna tid tillräcklig, och för egentliga fabrikanter kan ej den föreslagna tiden lemna tillfälle till så stor afverkning, utan måste deraf uppkomma en stor minskning i det inom Riket tillverkade kannebeloppet. Skalet, hvarföre jag tillstyrker, att bränningstiden må fortgå utan afbrott, är, att alltid början är mindre lönande, och, om ett uppehåll göres, förloras i:o på bränningen; 2:0 uppkommer en betydlig förlust för Staten genom pannornas och bränneri-redskapens försegling under mellantiden; och dertill kommer 3:o lusten , understödd af behofvet, att under den förbjudna tiden idka oloflig brännvinstillverkning. Af dessa skäl vågar jag föreslå, att brännvinsbränningen må vara tillåten under 6 månader om året.
Utom en större uppoffring af Staten, skulle likväl dessa vagnar hvarken kunna såsom en allmän inrättning till vägabringas och med tillbörlig ordentelighet, säkerhet och drift, till nytta användas; ej eller åt någon enskilt man, såsom förut skedt, ined ett slags Privilegium öfver - j g 7 8 J)tn 2 0 Juli, verleainas, utan att. da blottställa liela anstalten för enahanda ofullkörnllgheter; icke eller, så framt någon påräknad framtida förändring i Hallock Reserveskjutsen härigenom åsyftas , böra dessa vagnar inrättas blott på en och annan kortare Station på e-n viss väg; ty försök i smått, om än försigtigheten bjuder dem vid flera företag , skola dock här förfela ändamålet och blifva en säker orsak att inrättningen ruinerar upphofsmannen och går snart öfver ända, samt afskräcker från all vidare efterföljd. Utur alla dessa skäl finner Utskottet sig böra tillstyrka sådana Forvagnars inrättande till en inbördes lättare och tilläfventyrs mindre kostsam Communications befrämjande, äfvensom mindre bemedlade resandes beqvämlighet, alldeles pä det sätt Herr Landshöfdingen af Wingård föreslagit, att, nemligen, de både organiséras af och stå under ett Bolags Styrelse, samt utsträckas till siri gång på en längre bestämd väg. De grunder Herr Landshöfdingen uppgifvit och på hvilka lian stöder sitt förslag äro i allmänhet så antagliga och loiva en så lycklig följd, att mari ingalunda bör tveka, att erkänna och gilla desamma, samt de beräkningar öfver kostnader så väl för Bolagets utkomst med inrättningen som för de resande, hvilka han uppgifver, så billiga, att man bör anse dem lika lockande för Patrioten att dertill använda några af sina tillgångar, som för resande att begagna en önskad inrättning; heidst då nian väntar alt ifrån samma hand få de lofvade detaillerna och det Beglementariska för Bolaget och inrättningen, som nu gifvit grundritningen.
Utskottet nyttjar äfven detta tillfälle, att, i anledning af de till Höglofl. Ridderskapet och Adelns Prolocoll för den 24 sistlidne Februarii af samme värde Ledamot ytterligare gjorde anmärkningar, vördsamligen tillkännagifva, att den stora skilnad i Hemmantalet, ända till 2000 för ett år, härrört af en misskrifning i 1815 års ConceptSammandrag , hvartill den otydlighet i Upsala LänsSammandrag gifvit anledning, att antalet af Hemman der skulle utgöra 3x35, men första Ziffran var så skrifven att den fullkomligen liknade 5 ; likväl hafva hvarken denna eller de ifiån andra Län mera eller mindre skiljaktiga uppgifter å Hemmantal under ägande rätt, Boställen, FrälseRäntor och Lägenheter medfört någon verkan på sjelfva Bevillninaen , hvilken endast beräknas efter värdet, och ännu mindre har den anmärkte skiljaktigheten emellan PartieSumrtiorne och SlutSumman i 18x6 års Sammandrag, Tabellen N:o 5, varit af den betydlighet ända till 40,000 R:dr , som blifvit anförd, utan är det deremot af Riksgälds* RevisionsContohets infordrade och afgifne intygande upplyst, att endast missräkning till 37 Rtdr 46 sk, i förrberöide års Sammandragragt 17« BevillningsUtsi. Betänkanden♦ ium, utan att BevillningsUtskottet varit eller rätteligen kan blifva i tillfälle att närmare undersöka egenteliga förhållandet, hvilket dessutom icke kan undgå KammarRättens uppmärksamhet, då HufvudRedogörelsen uti UandsBoken kommer till dess granskning. BevillningsUtskottetet har nu sökt göra reda för bevekande skälen till dess åtgärder , och skall med tacksamhetens oförställda känsla möta Riksens Höglofl. Ständers skonsamma bedömrnande af ett arbete, som både till dess grundämnen och till dess verkan är underkastad! olika tydningar.
Rikt dagar ne, enligt af Riksens Ständer utfärdad Instruction, öfverse och granska Statsverkets, Bankens och RiksgäldsContoirets tillstånd styrelse och förvaltningäfvensom längre ned i samma §. nämnes afgående Revisorer och deras skyldighet, att utsätta tid til! näst påföljande Revision, och dessa föreskrifter synas sätta utan tilt tvifvel, att ett RiksStånd äger rätt både, att efter godtfinnande förordna huru Revisorer skola tillsättas, ej blott vid den första, utan jemväl vid den andra af de Revisionsförrättningar som emellan Lagtima Riksdagar böra äga rum, samt att åt serskildta personer uppdraga en sådan befattning anser Ridderskapet och Ada!n, * 11 Riksd gsOrdnin gens berörde töreskrifter, genom deras tydlighet i detta fall sprida öfver meningen af Rid - darhusOrdningens 47 §. det ljus, att om än ordställningen i denne senare: stt nemligen vid hvarje Riksdag, vare sig Lagtima eller Urtima, ”välje Ridder fknpst och Adeln Sex Revisorer, att emellan Riksdagarna öfverse och gran/ha Statsver. keta och de flere deri omnämnde verks styrelse och förvaltning, skulle tilläfventyrs lemna rum för möjliga tvifvelsmål och olika tolkningssätt, berörde § likväl bör så förstås, sorn i Riksdagsordningen finnes uttryckt; helst RiksdagOrdningens 12 §. bjuder; det RiddarhusOrdningen bör lika med alla öfriga Stånds ordningar, vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne författad. Men då Eder Kongl. Maj:t behagade genom högstberörde Nådiga^ skrifvelse förklara sig finns, till undvikande af ali fram - Den 9 September e, nr. 97 framtida o«äkerhet eller skiljagtig tolkning; det 47 §.
Denne, sorn endast blefve rådgifvare och reservant, erhölle således 1000 r:dr mera än ett collegii-råd för närvar, har, ehuru denne är afgörande ledamot, likasom presidenten, endast med den skillnad att den sistnämnde, då rös'erna äro lika delade, gifver utslaget genom ordförande rösten. Kan sådant vara billigt och uppväcka annat än missnöje hos alla collegii-råd? En småsak vill jag äfven anmärka. Det nya verket skulle kallas "‘''Öfverstyrelse flir handel och slöjder."’’' Månne icke sjöfarten är uteglömd der? Comm.-colhm liar åtminstone hittills varit sysselsatt med sjöfarten, och jag förmodar att dess efterträdare också får samma befattning. Borde man icke riktigare säga Öfverstyrelse för näringarne, ty om man vill göra någon förändring med de ifrågavar. colhne, så borde man, efter milt förmenande, slå dem tillsammans. Om bergs-colhm liar så litet alt göra, som det uppgifves, sä skulle samma president ofelbart medhinna att lora ordet håde der och i comm.-collini. De kunde då utgöra särskilda afd:r af samma verk och likaväl, som presidenten i krigs-colhm medhinner att tjenstgöra på der helin teliga 3 eller 4 afd:r, så kunde samma president här räcka lill för 2 afd:r. Derigenom besparades lönen för den ene generaldirektören med 4000 r:dr b:co, hvilka icke äro att försmå. Detta, mine Hrr! är hvad jag har att säga i sak; men här är också åtskilligt att säga om det formella. 102 §. Reg.F. säger: bland ledamöterna i riksrätten skola va ra presidenterna i alla rikets colhr och det äldsta råd i hvarje af rikets colhr. När man borttager något af dem, så gör man med detsamma en rubbning i Reg.F. Kan en sådan lagligen verkställas, utan att saken gått genom Coust.Ulsk. och blifvit behandlad på sätt grundlagarne föreskrifva? Jag tror det icke.
Han var åtbåt med fyra af sina karlar, hvilka stakahjärnorna hade ännu icke en aning om följd af teaterns chef, hofmarskalken af de den höge gästen uppför strömmen. Då stormarna, som snart skulle bortsopa alla Edholm, och kabinettskammarherren grefbåten närmade sig land, dånade åter kungl. blommor och till och med krossa deras ve Gyldenstolpe. Efter att ha växlat några salut och kunglig regementsmusik, blandad ideallängtan. Och det var väl, — ty en ord med våra lärare, nickade han flere med jubel och hurrarop från en talrik mänungdom utan fantasi, ärelystnad och entugånger med leende min åt oss elever niskomassa. F. d. handelsman Fale Bure siasm, den är sannerligen ingen ungdom! och hälsade oss med orden: » God dag, god Burman var en mycket gammal man, som Öfverläraren vid k. teaterns elevskola var dag, mina unga vänner! » Hvarefter han hade att glädja sig åt en lugn och sorgfri ålderdom. På sitt invid staden belägna den tiden na aflidne skådespelaren och tog plats. landtställe Kopukka samlade han hvarje julskriftställaren Johan Jolin, och läraren i deDet var en egendomlig verkan prinsens afton sina m ånga barn och barnbarn, inalles vänliga o c h e n k l a u p p t r ä d a n d e hade. All klamation var den ännu lefvande celebre 60 personer. I egenskap af riksdagsman författaren Frans Hedberg. Jolin — eller rädsla var med ens bortblåst. gamle » Jo-jo », som han kallades — var Nu började uppvisningen med Jolins år 1829 hade Fale Bure enligt gammal alla elevernas stora favorit, ty icke var » etyder ». De voro hopsatta af honom själf svensk sed stått fadder på slottet. Oscar han sträng såsom lärare, och därtill lekte och bestodo däri, att vi alla trettio elever Fredrik, hertig af Östergötland, var således skämtet ständigt på hans leende läppar. sprungo öfver scenen, den ena efter den hans gudson.
Diskont-verket erhållit i afräkning å lånet den 25 November 1842 insatte lil r:dr 24 sk.; att Borin under tiden gjort konkurs, som, enligt derför afgifven redovisning, icke lemnat den ringaste utdelning ät oprioriterade fordringsegare; men att från Borins urarfvabo såsom utdelning erhållits å länet ytterligare insatte 14 r:dr 14 sk.; att Herlin, vid mot honom år 1837 äskad utmätnings åtgärd, befunnits hafva från 4 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 16. orten afvikit, utan att hans vistelseort sedermera kunnat utrönas, samt att Pettersson, enligt från Konungens Befallningshafvande tid efter annan meddelade utmätningsbevis, fortfarande saknade all tillgång; och dels, vidkommande Berggrens förevarande ansökning, tillkännagifvit, att, sedan Berggren öfver den hos honom gjorda utmätning hos Konungens Befallningshafvande anfört besvär, som blifvit till förklaring af Diskont-verkets ombudsman utställde, bemälde ombudsman, efter vunnen kännedom derom, att försummelsen att inom föreskrifveii tid förrätta bouppteckning efter Borin, till följd hvaraf ansökningen om urarfva-förmån för Borins enka och omyndiga barn är vorden genom omförmälda dom afslagen, icke ligger Berggren såsom barnens förmyndare till last, enär han, sedan Borin den 30 September 1840 aflidit, blifvit först den 20 Januari 1850 eller efter förloppet af den tid, inom hvilken bouppteckningen bordt vara förrättad, till förmyndare förordnad, samt bouppteckning derefter skett den 31 i samma månad och urarfva-ansökningen för myndlingarne den 18 nästpåföljde Februari af Berggren till Rådhus-rätten ingifvits, icke funnit fog att fullfölja påståendet om godtgörelse af Berggrén för Diskont-verkets ifrågavarande fordran.