Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl inrymmes en artig sens moral i epilogen, åtskilliga lärdomar och förmaningar utströs på passande ställen, och det är fullkomligt i skoldramats stil att låta Pallas’ sju jungfrur uppträda och rekommendera sig hos allmänheten; men i öfrigt är ej stort utrymme lemnadt åt moralen, och de bäst och flitigast utförda scenerna äro utan tvifvel kärleksscenerna i fjerde akten. Den tredje scenen i denna akt har en sannt dramatisk karakter, ithy att det endast är genom bekämpande af Helenas motskäl, som det lyckas Paris att öfvertala henne till att fly med honom. Ja, för att än starkare motivera hennes bifall låter oss författaren af hennes ord märka, att hon redan förut af Paris’ kärliga blickar blifvit vunnen och älskat honom, långt innan han ännu yppat sin kärlek. Då eljest skolkomedien icke tar det så noga med motiveringen, och öfvertalandet vanligen går i en handvändning, så står denna scen i eftersträfvad större psykologisk sanning nästan enstaka i vår äldre dramatiska litteratur. Öfverhufvud taget äro samtalen i detta stycke rätt lyckligt inledda. Bondscener saknas icke. Visan: ”Paris han var så rasker en dräng” afsjunges i fjerde aktens fjerde scen. Äfven patriotismen tager ut sin rätt, och Penthesilea, känd från ”Disa” och ”Olof Skottkonung,” uppträder och bröstar sig af sin svenska börd. Det är dessutom i andan af den tid, som ammat Banér, Horn och Torstensson, Oxenstjerna, Salvius och Björnkloo, att Pallas anbefaller sina lärjungar ej blott boken utan äfven svärdet och erinrar derom, att båda dessa, om de brukas rätt, leda upp till ärans höjder. För aktoch scen-indelningen synes en genomtänkt plan ligga till grund, och rummet behandlas så till vida väl, som i samma scen inga rumsväxlingar förekomma. Med tiden förfares friare: efterskickade personer infinna sig ögonblickligt, och under det Hector och Æneas tala om underrättelserna med sista posten från Grekland, börja grekerna anfallet. I allmänhet är sammanhanget emellan scenerna ett rent episkt; endast i fjerde akten gripa de in i hvarandra på ett mera dramatiskt sätt.
Möjligheten att från ett Läroverk afskilja gossar, sorn utan något slags framsteg i tre år qvarstått på samma rum, synes icke heller vara inoonstitutionel. De allmänna Läroverken åro inrättade för att bereda framsteg, icke qvarstående på kunskapens bana. Den vård om de duglöses constitutionella frihet, som skulle visas genom deras ytterligare bibehållande vid Läroverket, blefve ett ingrepp i yngre och dugligare gossars constitutionella' rättighet att intaga de förstnämndes platser inom Skolan. Med uppmärksamhet genomläst, skall Skolordningen ådagalägga, att insigt i modersmålet, hvilkens förvärfvande jag med Herr Hammarsköld anser af stor betydenhet i constitutionella samhällen, vid författandet af denna Lag varit ett vigtigt ämne för omlankan. Med Herr Hammarsköld kan jag icke uppr Den r Martii. täcka något skeft eller förderfligt 1 den uppdragna grånslinien emellan allmän medborgerlig och lård bildning. Att andra dela min åsigt, bevisas deraf, att en medlem at ett annat Riks. Stånd, då inom detsamma rådplågades om öfverlåggningarnes offentlighet, nyligen yttrat, att StåndsLedamöter c; åro af sina Comittenler kallade att ådagalägga litterär, utan medborgerlig bildning. I långliga tider har man inom vårt Fädernesland varit van att under benämning af larda språk innefatta Grekiska och Latin, och att anse kunskaper om dessa språk såsom den egentliga lärdomens kännemärke. Herr Hammarskölds förmodan, att Näringsidkares danande vore Apologist Skolornas förnämsta syftemål, är icke heller grundad. I dessa Skolor bildas äfven Tjenstemän för alla sådana Embetsverk, i hvilka inträde vinnes utan Latinska skriföfningar. Att Fäderneslandets Stats-kunskap oell Grundlagar böra redan vid Skolor och Gymnasier blifva hufvudsakliga Undervisningsämnen, kan jag icke medgifva. Att de deremot böra blifva det vid Rikets Universiteter, år min oryggliga öfvertygelse. — Jag inser ej hvarföre Nordiske Mythologien blifvit ett mål för Herr Hammarskölds ovilja.
Herr Thams, Wollraths, Memorial, angå-, ende fortfarande Silfver-invexling och Silfver-? upphandling; lo6 Protn Utdrag den 33 Mars 1829; Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeco. nomieUtskotten: Herr Tersmcdens , Gustaf Reinhold, dien 13 dennes f. m, på bordet lagda Motion, att vissa Numror af indelta Arméen måtte hållas vacante, samt Vacance-afgiften derföre anslås till en fond, som kunde bestrida omkostnaderna för den återstående Arme'cns vapenöfningar; jemte de af åtskilige Ledamöter, rörande samma ämne, denna dag afgifna yttranden; Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten: Herr af Billberghs, Johan Petter, anförande , innefattande svar å Herr Hjertås, Gustaf, den 19 dennes e. m. afgifne yttrande, i anledning af Utskottens samma dag återremitterade Utlåtande, N:o 5, öfver väckt fråga om Kammar-Rättens rättighet att i vissa fall fullfölja gjorda anmärkningar. S. D. Remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconornieUtskotten: Friherre Poijes, Ludvig, den 9 dennes {. m. på bordet lagda Motion, angående dis - Trot. Utdrag rden 23 Mars 1829; 107 positionen af de till Strömrensningar anslagne medel. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag Utskottets den 24 sistl. Februarii, under N:o 44, afgifne, samt den 13 dennes e, m. på bordet lagda Betänkande, i anledning af Rikets Ständers Justitiae-Ombudsmans EmbetsBerättelser och Allmänna Redogörelse för den sedan sista Riksmöte förflutna tid, blef samma Betänkande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Lag-Utskottet äterremitteradt.
N:o s) Men Banco - Fullmägtige undcrläto icke, att derjemte, i anledning af Riksens Ständers, utaf Konungen äberopade underdäniga skrifwflse under den if Junii iZoo, tillkännagifwa, huruledes lili seduaste Banco - Utstoklets för Banco-Fullmägtige, under den 14 Junit samma är utfärdade Jnstructipn, endast det af Riksens Ständer fattade beslut, om wcrkställigheten af i fräga warande Realisatkyn blifwit till Banco-Fulls NtägtigeS uogaste efterrättelse öfwc lenmark. Ula» 4796 Den ZO October. Utan afseende pä detta Banco-Fullmägtigcs undcrdäniga andragande, lät Kongl. z:ne dagar derefter eller d. 4 Novutfärda dch nädiga Kungörelse angäende Realisationen, hwaraf ett tryckt Exemplar jemte nödig skrifwclse under samma dag kill Banco-» Fullmägtiges efterrättelse öfwcrlemnadcs, (se Bil. N:o 6) och hwarigenom sälcdes tillfälle till all widare undcrdcrdänig föreställnings afgifwande war Banco-Fullmägtige betagit. Kongl. MaZ:ls senare nädiga skrifwclse af beil 16 och 19 Juli! 1804 utstakade derefter tiden, dä Realisationen skulle företagas; med nä-digt förklarande derjemte, att som alla betänkligheter emot werkställigheten af Realisationen pä den af Konungen bestämde tiden satte alla Penninge-förwaltningar i wäba och äfwcntyr, sä kommo Banco Fullmägtige att derföre blifwa Kongl. Maj:t och Riket answarige.
Är den som en sadan ersättning stkall Ut» giswa, dertill oförmögen hälst hustruns penningar och gods icke dertill fä antvändas, utan ured wilkor som i 4:de punkten om lösnings summor för Fideikommister är förordnad!, böra de kill ersättning be» rättigade, fä hälla sig till afkastningen Utaf den Brand» försäkrade Fidei-Commisi-egendomen, och sin lagliga fordran deraf utbekomma. — Agandes de i sädanr fall förmänsrätt framföre dem, hwilka riri FideiCommisset hafwa innestaende lösen. — Och , 7:0. Ej mä det wara någon af sä beffa stade fordrings-ägare, hwarom denna författning afha!,dlar, betagit, alt transportera, öfwerlata eller försälja sin fordran kill annor man, som i sadant fall träder ! all den rälk, hwilkcn säljaren tillkommit, om han sin fordran sjelf nene ha fr. I händelse sädane stadganden, som jag nu föreslagit, warda utfärdade, tror jag att det asyftadc ändamål winnes, »anst. ari FidciCommisiarier, uran alt behöfwa med Ian och inrckmng gravera FideiCommisi-egendomar, sällås i tillfälle att kunna göra rätt för tlg, a,r stiftarens afsigt warder upfyld; och att jämwäl behöfwande arfwingar, hwilka till deras egen bärgning icke hafwa annan tillgäng, än dea af Fidei-EommiH-stiftarne föresknfne ni lösning c-stnnma, mage kunna den skyndesannn. st utbekomma antingen af Fidsi-Commister, eller ock af andre bemedla» - Den 27 November 17" lade emot öfwerlätaude af deras rätt i Fidei-Tom. miss-afkastningen; och nägra missbruk synas derwld icke eller kunna äga nini.
Nio 104, i anledning af återremiss utaf betänkandet, Nio 53. Prot.-Utdrag den 12 Juni 1851. 313 Då Borgare-Ståndet, för sin del, anser rättvisa och billighet fordra en utvidgning af de medborgerliga rättigheter, som tillkomma i Sverige infödde Mosaiska trosbekännare, lade Borgare-Ståndet, med ogillande af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkande, N:o 53, samma Utskotts memorial, N:o 104, till handlingarne; och N:o 105, i anledning af erhållne återremisser af betänkandet, N:o 57. Med ogillande af betänkandet, N:o 57, i de af Borgare-Ståndet återremitterade delar, lade Ståndet memorialet, N:o 105, till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens betänkanden: N:o 9. i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till ersättning för under gängse smittosamma boskapssjukdomar nedslagtade kreatur; och N:o 10, i anledning af väckt fråga om någon billig ersättning åt dem, som göra förluster, i anledning af tillämpningen utaf Kongl. Förordningen den 23 Januari 1828, rörande smittosamma sjukdomar hos djuren, samt serskildt åt hemmansbrukaren Petter Svensson, den yngre, i Mjärdevid, för frenne af rotz angripna och enligt författningens föreskrift dödade hästkreatur. S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskottets betänkanden: N:o 6, angående stämplade pappers-afgiften.
Utskottet har ansett, att då genom inträffande afgång eller skeende flyttning å ordinarie Stat af Officerare, som nu innehafva expectance-arfvoden, tillfällen böra kunna beredas att, ulan Statens ytterligare betungande, efterhand förse de lönlöse Officerare med expectance-arfvoden, som dertill t) o Den i J u n i i. finnas berättigade, så har Utskottet ej funnit skäl tillstyrka bifall å den af mig väckta motion. — Härvid anser jag mig böra hafva äran upplysa, att det just är brist på afgång, som varit en af orsakerne, hvarföre jag väckte denna motion, emedan här ännu är ett ganska betydligt antal af fattige i Armeen qvarstående Officerare, hvilka icke intill denna dag hunnit att komma i åtnjutande af ifrågavarande arfvode; och vidare var det den befundna otillräckligheten af arfvodenas belopp, som föranledde min anmälan i detta afseende. Jag tror, att Utskottet tagit för ringa kännedom af ämnet. När man besinnar de oundgängligaste behof, som en famiile af flere personer måste se uppfyllda, för att kunna lefva på det alldratarjligaste seittu så må det vara lätt fattligt, huru otillräcklige iooR:dr, såsom den enda tillgång, skola vara; och huru kan man begära, att dessa Officerare skola blifva så tjenstbare, som vederbör, då de sakna alla medel att, äfven med iakttagande af största sparsamhet, kunna sig någorlunda försörja och vinna förkofran i sitt yrke. Jag anhåller således på det högsta, att Utskottet måtte förskaffa sig någon närmare kännedom om desse Militairer, samt till Rikets Ständers behjertande framställa deras belägenhet. Det har varit min pligt att densamma undersöka, och jag måste erkänna, alt jag ofta funnit, tillståndet närmande sig Den i Juni i. 61 till det yttersta behof. Skulle någon af Utskottet önska, att sig härom förvissa, förklarar jag mig villig att framte sådane bevis, att äfven den mest partiske ej skall kunna vägra sitt medlidande åt Statens ifrågavarande tjenare. Remitterades till Stats-Utskottet.
Utskottet tillstyrker, det Riksens Ständer nu må stadga och tillåta, att, vid den under händer varande utarbetning af förslag till en ny och förbättrad Brottmåls-Lagstiftning, det må blifva den Comitö, som fått detta grannlaga och vigtiga värf sig anförtrodt, öppet lemnadt, att vid skeende straffbestämmelser äfven deribland antaga dem af längre eller kortare tids förvarande och sysselsättning "vid Arbetsoda Correctionshus, samt särskilda gradationer i sättet huru brottslingarne der böra behand - Den 28 Juni. e. m. 667 las; föreslående Utskottet derjemte, att till Kongl. Maj:t i underdånighet må öfvr-rlemnas, att i nåder vidtaga de anstalter, hvarigenom Arbetsoch Correctionsinrättningarne i den mån förberedas, att de, enär det nya Lagprojectet är färdigt san t blifvit granskadt och antaget, kunna, då Lagen sättes i verkställighet, vara färdige att begagnas. Det enda Utskottet anser sig dervid hafva att anmärka, är att nödigt lärer blifva, det omförmälte Inrättningar väl icke göras för många, sorn skall oundvikligen hindra att hvar och en kan bringas till sådan fullkomlighet som vederbör; men att de icke heller blifva så få, att brottslingarnes forslande till Inrättningarna försvåras och de långt ifrån sina hemorter afskiljas.
Ued anledning af 8ven8ka ^iädgäid8-Döiening6N8, uppå 8käl, 8om i näidagde Drotoeoll iinna8 upptagne, bo8 Kungl. 51aj:t gjorda anliällan, om ett 8tat8an8lag st 2,000 ll:dr ärligen, att använda8 611 ni»de>8töd för Körening6N8 KleV-8kola, oeb till 8pridande oell utdelning i män af tillgäng till mindre bemedlade jordbrukare af fiukt-träd oeb lindra nyttiga växtal8ter, bvilka8 lzegagneligbet, i lorbällande till olika orter8 lukt8treek oob läge, vöre prölvad oeb erkand, vill Kongl. IVlaj:t, enär andra tor detta ändamål di8ponibla medel ieke äro att tillda, löre8lä Kiket8 8tänder, att liärtill ä 8jette Idufvudliteln an8la ärligen 1,333: 16. — e). /o> ge/roor eanzr/- K?z/frgg/?Mgzr/'. — I sammandang dävmeil dav Kongl. Naj:l, enligl dvacl ak nävlagcla Liotoeoll kov ilen 10 i clenna manais indemlas, ansell 8ig, i anledning ak ile kleve dos Kongl. Naj:l anmälila svalöv om deviljamle, Oels köv vissa av, -kels löv en gang, al sevsliilcla anslag ulökvev ike vanliga 8lal8dedokven unilev
Man bör taga i betraktande att ifrågav-.de syssla ingalunda är af underordnad eller ringa beskaffenhet, hvarförutan äfven med befolkningens tillvext och rättsförhållandernas mera invecklade skick, omkretsen för dessa tjenstemäns rättsverksamhet blir mera utvidgad. Den föreg:de talaren fästade upmärksamheten derpå att Kansli-tjen stemän icke förrän vid en mera framskriden ålder kunna påräkna detta det yttersta målet för sina sträfvanden, (ty Chefsplatserne kunna i anseende till sin fåtalighet icke vara föremål för tjenstemännens förhoppningar, utan är det endast undantagsvis som en eller annan blir med ett så maktpåliggande värf hedrad) och på dessa skäl tror jag att R. o. Ad. eger anledning att bestämma ifrågav:de tjenstemäns aflöning till 4,500 Rdr och anhåller derå om Hr Gr. o. Landttms propos. Hr Printzensköld, Carl: Till hvad som blifvit af Hr Klint anfördt för afslag å StatstJtsk:s framställning och bifall till K. M:s Propos. finnes icke något att tillägga, och jag skulle således onödigtvis uptaga R. o. Ad:s tid genom att uprepa de af honom anförde skäl, hvarföre jag endast vill åberopa dessa, tilläggandes den erinran att sedan tjenstemannen inom en StatsExped. vunnit Exped.Sekret.grad, kan han också dermed i allmänhet an ses hafva nått målet för sin fortkomst på tjenstemannabanan, och det synes då icke vara mer än billigt och rättvist att denna grad förses med en aflöning, som jemt oell nätt räcker till för att underhålla tjenstemannen och en visserligen icke talrik familj, på det alldra tarfligaste sätt. Jag anhåller således om bifall till hvad K. M. i sin Propos. föreslagit. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Jag har inom StatsUtsk. sökt göra gällande K. M:s Nådiga Förslag i denna punkt, ehuru utan framgång.
]i;mkens fordringar hos enskilda cj kan indrifvas, måste Hanken, till betäckande af dylika förluster, aga en grundfond, sorn föreslås till en rund summa af Fem millioner R:dr, bestående i sådana fordringar, som 3 punkten omtalar. 5) Blifver det i i punkten föreskrifna förhållande mellan beloppet af Bankens utelöpande sedlar och dess förråd af ädla metaller, genom minskning af det sistnämnda, rubbadt, åligger BancoFullmägtige att detta förhållande med möjligaste skyndsamhet återställa. 6) Det i föregående punkt bestämda åliggande kan uppfyllas genom trenne utvägar: a) försäljning af någon del af Bankens ägande Riksg.- Cont:s obligationer; b) in vexling eller köp af silfver; c) inställd eller minskad återutlåning af inflytande capi tal-afbetalhingar. 7) Den första utvägen bör begagnas, då genom handelsvågens fluctuation silfver går ur landet; den andra kan användas, då det under en fördelaktig handelsconjunctur af någon särskild anledning uttages, såsom t. ex., om de inom Finland omlöpande Svenska Bancosedlar skulle af någon, för handelsvågen främmande anledning i betydande mängd presenteras till inlösen; den tredje utvägen återstår, då de föregåendes användande skulle medföra betydande förluster. 8) Hvarje minskning af grundfonden, sorn kunnat uppkomma genom återställandet af det emellan sedelstocken och silfverfonden bestämda förhållande, måste af Bankens behållna vinst ersättas, innan någon del deraf får från Banken aflemnas. Motionen torde till nästa plenum få hvila på bordet och då blifva remitterad. Gr. von Fersen, Hans, uppläste följande: På grund af 56 §. Riksd -Ordn. vågade jag vördsammast vid sistförflutna Riksmöte föreslå en underd. skrifvelse till K. M., med afsigt att åvägabringa rättelse och jemkningar af de förändringar, som insmugit sig uti de af Konung Carl XI confirmerade och med allmogen upprättade s. k. knekte-contracten. Jag trodde mig då äga ( skäl att hoppas kunna påräkna såväl R. o.
Endera af dessa tvänne sistnämda åtgärder skall äfven vidtagas, då någon förskaffat sig flera, större eller annorlunda beskaffade bränvins-redskap, än dem, till hvilkas begagnande han erhållit tillstånd, utan att vilja deni för tillfället använda, och vare han derjemte skyldig att, inom åtta dagar efter det han blef innehafvare deraf, sådant hos Magistraten i stad, eller hos närmaste Kronobetjent på landet anmäla. Från stadgandet i detta sista moment undantages dock ny redskap, som annu är i tillverkarens vård, och gammal redskap, sorn är under lagning på kopparslagarens verkstad. §. 20. Försegling skall af välkända personer, dem Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förordnar, verkställas allenast å pannor med fasta bröst, hattar, lösa pannbröst och afkylnings-redskap, så alt egaren må kunna till annat bruk i hushållet begagna pannor med lösa bröst. De pipor, som till ångornas af kylning begagnas, vare från försegling fria. Hvarje år, inom den tid, Kongl. Maj;t utsätter, ega Dess Befallningshafvande att om försegling å landet antyda de dertill förordnade personer, hvilka det åligge att, med ledning af de till dem från Mantalsskrifvarne insände förteckningar och, i serskilda fall, Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes delgifna tillstånds-beslut, samt äfven, utan föregången anmälan af panne-innehafvarne, ofördröjligen efter det brännings-rättigheten för någon upphört, försegling af bi änvins-redskapen på innehafvarens bekostnad verkställa. Tid och ort dertill inom hvarje district eger förseglaren genom kungörelse bestämma, likväl så, att försegling af inmurade pannor, med bröst och dithörande redskap, alltid sker, der de äro uppgifna att finnas. 1 städerna vare försegling alltid Magistraternes åliggande.
Drake visste ej, att de sammansvurnes vänner bland det Liljeska regementets officerare blifvit hindrade att inställa sig på sina poster: han var beredd på åtminstone ett passivt bistånd af besättningen i slottet, intilldess han hunnit uträtta sitt värf och sammansvärjningens ledare infunnit sig, för att med dess bifall proklamera den nya regeringen. Nu skyndade de tre eller fyra officerare, som qvarstannat i kasernen och således undgått häktningen, medvetna derom, att de sammansvurnes sak var förlorad, och angelägne att från sig afvända alla misstankar, vid första larmsignal att kalla truppen under vapen: en mängd gardister hade emellertid af egen drift samlat sig och understödde af fångknektarne och borgbetjeningen tappert angripit den obekante fienden. Man visste ej hvad egentligen vore å färde, och kunde ej tro annat än att upploppet afsåg att med våld befria fångarne i slottshäktet. I och omkring inhägnaden bredvid detta fortgick nu också striden, hvars böljor under dimman och mörkret blindt brötos mot hvarandra, utan att ens kämparna sjelfva visste huru striden vände sig omkring dem. Mellan de spridda hopar och de enskilte, som skyndade till stridsplatsen eller fått ordres att frambära i olika riktningar, ilade, dolde af mörkret, de flyktande fångarne och deras förföljare om hvarandra. Då Ingrid och Ellen vid Eriks sida kommit ut på borggården, stängdes tvenne af dess trenne portar och besattes af det manskap, som trumhvirflarne hitintills hunnit samla kring sitt befäl. Den tredje porten, den norra, var ännu öppen och obesatt, måhända med flit lemnad så, för att bereda Drake en möjlighet till reträtt. I samma ögonblick nedrusade utför stora slottstrappan en väpnad skara med alla tecken till vild flykt. Det var den, som i Drakes spår nyss förut stormat upp i palatset. Denna skara bröt och skingrade i sjelfva flykten den oregelbundna krets, som under fortsatt handgemäng trängt allt närmare inpå de hopar, hvilka stormat häktet och nu sökte slå sig igenom.
Domstolen halva härvid uttryckt den mening, att berörde lagförändring icke borde anses utgöra hinder derför, att, om så nödigt aktades, Kyrkolagen i stället kunde upptaga andra mera tjenliga bestämmelser, beräknade på undvikande af allt, som kunde medföra skymf, och åsyftande att närma lagstiftningen till det med uppenbara kyrkoplikten och enskilda skriften ursprungligen afsedda religiösa ändamål. Hvad åter angår det i 2:dra punkten föreslagna stadgande, att landsförvisning ej vidare skulle ådömas; så, enär berörde straff utgör den i 1 kap. Kyrkolagen stadgade slutliga ansvarspåföljd för utspridande af villfarande religionsmeningar och för affall från vår rätta lära, samt Högsta Domstolen, som, enligt protokollet den 6 December sistlidet år, vid granskning af 12 kap. i lag-beredningens förslag till straff-balk, förmält sig lemna uteslutandet af vissa religions - 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N-o 18. brott från förslaget utan anmärkning derföre, att erforderliga stadganden i detta hänseende förekommo i Kyrkolagen, dervid Högsta Domstolen hufvudsakligen afsett ofvannämnde tvänne slag af förbrytelser; fann Högsta Domstolen sig nu böra i underdånighet hemställa, om icke för det närvarande och under afbidan af ämnets närmare öfvervägande i sammanhang med förslaget till ny Kyrkolag, frågan om det fullständiga afskaffandet af landsförvisningsstraffet, äfven för de härmed belagda brott, som icke upptagas i förslaget till allmänna strafflagen, borde anstå, samt att följaktligen 2:dra punkten inskränkas till denna lydelse: »Förlust af ära eller af medborgerligt förtroende skall, sedan nya lagen blifvit gällande, ej ådömas; utan varde i stället den påföljd ålagd, som i 2 kap. 21 § af nämnde lag utsatt finnes, om förbrytaren efter samma lag, dertill gjort sig skyldig.» 18 § 5 och 6 mom.
Prop. Jtä 1, om Statsverket 1859. att till skjutöfningar för truppen årligen finge användas 30,000 skarpa patroner, för att af Militär-Befälhafvaren genom befälet utdelas för detta ändamål; att hvar och en af Bataljons-Cheferne måtte erhålla ration jemte stallhyra för en häst, samt att denna förmån äfven måtte beviljas de tvenne Stabs-Adjutanterne; och slutligen att på Gottland måtte uppsättas en stam-trupp af 480 man, fördelade på 6 Compagnier af 80 man hvartdera, för att tjena till godt föredöme för National-Beväringen under fred och till stam uti krigstid; men att, om den kostnad, som häraf föranleddes, befunnes för betydlig, åtminstone 3 Compagnier deraf genast måtte uppsättas; eller, om äfven detta skulle möta betänklighet, de nuvarande BåtsmansCompagnierna indragas, för att deraf bilda stamtruppen. Vid öfvervägande af detta allt och enär, enligt Militär-Befälhafvarens egen beräkning, verkställigheten af det framställda förslaget, oberäknadt de utgifter, som blefve en följd af Underbefälets aflönande under befälsmötet utaf allmänna förslagsanslaget, till Beväringsmanskapets vapenöfningar samt ammunitions utlemnande till skjutöfningar, skulle medföra för Statsverket en årlig kostnad af 127,965