Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kom så en bomb och tog bort hela toppen af tornet, och krossade min kamrat; men jag kom lyckligen ned på gården med det ramlande taklaget, och gick, fastän jag af den hastiga färden var något confunderad, fram till commendanten, Öfverste Stjernstråle, som stod ett stycke ifrån, för att rapport afgifva om hvad jag sett. „Malm,“ sade öfversten till mig, „det var en ferm expedition i vädret.“ „Ja,“ svarade jag, „icke hade det varit så brådtom med rapporten, som ryssarne måtte ha trott, efter de gåfvo mig så god skjuts.“ „Du är alltid en rask gosse,“ sade öfversten då skrattande. Sedan staden i tretton veckor stått emot fienden, måste den dock slutligen åt ryssarne uppgifvas på temmeligen drägliga vilkor; men så snart fästningen var i deras våld, bröto de den ingångna förbindelsen, och blefvo så både garnison och stadsbor i fångenskap till Ryssland släpade, och endast ett ringa antal alldeles gamla eller sjuka fingo i landet qvarstadna, bland dem också min fader, som var sängliggande sjuk, och blef den förödda staden med ryska bönder befolkad. Med den öfriga garnisonen måste jag således tåga till Petersburg, och ehuru jag anlände dit uttröttad af marschen och strapatserna och af sorg, så kunde jag dock intet annat än med stor förundran se, huru här stod en stor stad, der jag för sju år sedan sett ett kärr. Det var söndag, middagstiden, då vi kommo till Petersburg, och på en bastion svajade i vinden en stor gul flagga, med ryska örnen insydd, förande fyra haf i vingar och klor. Vi vandrade öfver en lång trädbro, med tvenne vindbryggor, till fästningsporten, som ock var af träd, och ofvanpå den stod en i träd skuren bild med två stora nycklar i handen, som sades föreställa apostelen Petrus, och på en bleckplåt vid hans fötter stod skrifvet årtalet för stadens grundläggning.
"Then, jom ej fyllt tjuguetk är, åge icke "magt, alt sjelf förestä silk arf; uran sä wida Konungen efter det wederbörande warda hörde, uppä "derom skeende underdänig ansökning pröfwar stkä« "ligt silk särffildra bifall dertill gifwa; kan han sig "något förwärswa etc. Z. 2. af hwad alder hon wara mä, stande un"der förmynderskap; Konungen dock förbehållit, att "uppä underdånig ansökning derom och sedan weder"börandc, närmaste Fränder blifwit hörde, enär skäl icherrill äro, förklara henne myndig och berättigad, "an under hittills wanliga wiktor gods sitt sjelf "förestä". Lap. Zi Z. i RLttegLngS-Balken. "Ej halmer nägor wald utan allenast Konungen atr bryta Dom äter, som wnnni' laon kraft, "iller alt äterställa laga rid, som försutten är; Och äger Den 27 November. i?i3 ^ägcr Konungen allena, akt uri alla saker, hwilka icke i röra annor eller z:dje mans rätt, bifalla med undandrag ifrän hwad lag och författningar eljest i all«'mänhel derom stadga; samt meddela förklaring och Onödig rättelse uti hwad enhild man tillförene för^^ordnat, enär gällande ssal dertill äro". Uri den g:dje fragan hwarrill memorialet sifwer anledning, eller "hurnwida disponenter afFideiCommister wid wiste anförde händelser, emot inkekuing i Fidei-Eommistet, mage laga penninge-län eller göra utbyte af donerad jord och egendom?
Paulus skulle aldrig tillåtit sig att om den evige Gud säga, att han blifvit „rättfärdiggjord“ eller „upptagen“ i herrlighet. Rom. I vår kyrkoöfversättning lyder detta ställe: „Hvilkas [näml. israeliternas] äro fäderna, der Kristus af födder är på köttets vägnar, hvilken är Gud öfver all ting lofvad evinnerliga, amen“, – Hos Thomander: „Hvilkas fäderna äro och af hvilka Kristus är efter köttet, hvilken är öfver allt Gud välsignad i evigheterna. Amen“. I den kritiskt återställda grundtexten hos nutidens förnämsta bibeltextforskare Lachmann, Tischendorf och andra har stället från vers 3 till och med vers 5 följande lydelse: „Ty jag önskade mig sjelf förbannad vara från Kristus för mina bröders skull, mina fränders efter köttet, hvilka äro israeliter; hvilkas barnaskapet är och herrligheten och förbunden och lagstiftningen och gudstjensten och löftena; hvilkas fäderna äro och af hvilka Kristus är efter köttet“. Derefter kommer en af de hos Paulus vanliga prisoch lofformler (doxologier), hvilka han så ofta (jemför Rom. 1, 25; 2 Kor. 11, 31; Gal. 1, 5 o. s. v.) infogar i sina skrifvelser och hvilka han alltid ställer till den osynlige Gud: „Den öfver allt varande Gud vare prisad i evigheterna, amen“ 47. – Vi kunna icke underlåta att här anföra hvad en af vår tids lärdaste bibeltolkare, d:r H. A. W. Meyer, i sin kommentar till detta ställe yttrar: „Paulus har aldrig om Kristus nyttjat uttrycket Gud. Genom hela nya testamentet går den fina skiljolinien mellan fadren och sonen, att endast den förre, hvilken sonen är i allo underordnad, verkligen blir kallad för Gud (ὁ ϑεος). Först den efterapostoliska tiden öfverträdde denna skiljolinie“. Hebr. 1, 8, 9 citerar såsom häntydande på Messias psalm. 45, 7, 8 och återgifver dessa verser på följande sätt: „Din tron, Gud, är till evigheters evighet, en rätt staf är ditt rikes staf.
Rörande vackt fråga om rättighet för lumpsamlare att omkrjngresa i Landet, samt om sättet till Lumpors anskaffande lör Pappersbrukens behof. 2:0 Angående vackt Motion Qm en friare Tackjernshandel; fann Riddérskapet pelt Adeln, att enär sistnämnde t vänne. petänkanden redan blifvit af Ridder,skåpet och Adeln bifallne, JLbskottets ifrågavarande Utlåtanden endast borde läggas till handiingarne. Ut supra. S. D. I anledning af dervid gjorda an* märkningar återremitterades tili CpnstitgtionsJJtskottet dess, den 18 sistledse April afgifva, samt den 27 i samma månad förmiddagen på bordet lagda Memorial, angående föreslagna ändringar i 14. §. Riksdagsordningen* Ut supra. S. D. Då nu å nyo föredrogs Allmänna Bsvärsoch QecononsiseUtskottets, den 16 gisdedne April afgifna, saint den 30 i samma månad på bordet lagda Utlåtande, i anledning af väckt Motion om frihet för Landtmannen , att emot låg eller ingen Tull få exportera sina Producter, blef samma Utlåtande, på grund af dervid gjorda Anmärkningar, till Qeconomiaeptkottet återremitteradt. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af AU - 15$ Déu 4 Maji, e, mi manna Besvärsoch OeconomiaUtskottets den 16 sistledne April aflåtna, samt den 30 i samma månad på bordet lagda Memorial, i anledJ ning af gjorda anmärkningar vid Utskottet» förut meddelta Utlåtande, rörande väckt fråga on utfärdande af en Förordning, angående Vatten verksägares åliggande m. m. 3 fann Ridder» skåpet och Adeln för godt, att enär de öfrige trenne Respective RiksStånden redan bifallit Utskottets sistnämnde Utlåtande, dervid nu mera låta bero. Ut supra.
Allt hvad enligt denna Be* villnlngsStadgs är bestämdt utfördt för person eller egendom, och således ej beror på Taxe. ringsmäns pröfning, utan blott på debitering Bevilluings-Utskottets Betänkanden« 719 ankommer, skal! HaradsSkrifvaren, söm för debiteringens riktighet ansvarar, i längden utföra; kunnande likväl Berednings och TaxeringsComittéerne anmärka missräkningar och rättelse meddela. 36 Mom. Den, som förfallolöst uteblifver, och ej sjelf eller genom ombud sin uppgift till BeredningsComittéen aflemnar, bote 2 B:dr till Socknens fattige, skolande BeredningsComittéen, utan hinder af uteblifvande eller försummad uppgift, efter egande kännedom, den skattskyldiges bevillning föreslå. Med böternes uttagande förhålles, p! sätt om böter för försummelse, vid Mantalsskrifning redan stadgadt är. §• 3. O/n TaxeringsComittd på Landet. Enär SockneBeredningarne sina förrättningar slutat, anmäle det Häradsskrif. varen genast hos Konungens Befallningshafvande, sorn så bestämmer antalet af TaxeringsComittéef och dem indelar, att vederbörande ej besväras med långa resor, och utsätter da» garne för hvarje TaxeringsComittées sammanträde. TaxeringsComittéerne böra 3r* ligen sammanträda så tidigt, att deras förrättningar inom Junii månads utgång äro fullbordade. ?i6 BvillningsUtskottetx Betänkande.^. 3 Morn. I dessa Comiitéer är Landshöf dingen, eller den han i sitt ställe förordnar, Ordförande, med rätt att i öfverläggningarne, ej i besluten, deltaga; och vare Landshöfdingen ovilkorligen förbunden, att öfvervara de i följd af denna författning första året skeen* de taxeringar, om laga förfall ej hindrar, i hvilken händelse en eller högst tvänne personer dertill böra förordnas för hela Länet.
Med anledning af detta allt bar motionären, som till Utskotten låtit ingifva atskillige roteringen i Halland rörande äldre och nyare handlingar, hvilkas innehåll jemväl blifvit till stud för molionerne åberopadt, föreslagit: 1:0 att alla åtgärder för ständig rotering af utsockne frälsehemmanen i Halland måtte inställas; 2:0 att de, i strid med Rikets Sländers vid 182g års Riksdag fattade beslut, redan vidtagne förfoganden, i ändamål att till ständig rotering indela utsockne frälsehemmanen i Halland, måtte förklaras icke grundlägga något slags anspråk till påförande af någon ny afgift af hvad beskaffenhet den vara må, förr än Konung och Rikets Ständer, på sätt 80 §. Regerings Formen stadgar, gemensamt och sammanstämmande beslutat, rörande ej 4 Statssamt Allm. Besa.- ocli Ekon.-Utskottens Betänkande, El: o 84. mindre huruvida någon ny rotering må kunna Provincen Halland åläggas> än ock om grunderne för samma rotering, d. v. s. i hvad förhållande, hemmanen emellan, den skall utgå; 3:o att emedlertid, och intilldess annorlunda stadgadt varder, det må för Provincen Halland förblifva med den extra rotering, Provincen blifvit i följd af i<8io års Riksdags-beslut ålagd. Härjemte hafva hos Hedervärda Ronde-Ståndet blifvit väckte tvänne motioner i ämnetr 1:0 af Bengt Gudmundsson från Halland, sorn framställt enahanda yrkanden, som förre motionären, och såsom grund derför anfört och åberopat de förhållanden,- hvilka redan ofvan äro om för mai de, samt derjemte sökt visa, att ordalydelsen uti Rikets Ständers vid i823 års
I anseende dertill lemnar jag till närmare pröfniug, antingen de skola tagas utur den, för hvarje Socken i Blandade Ämnen N:o 3 föreslagne Lagstiftande Magt, eller i fall Valen skola ske genom Eleflorer, utur deras antal, eller änteligen enligt det nu upgifne System, ibland Eörslagsmånnen. Jag skulle tro, att Nämndens Ledamöter i alla fall borde tagas utur denna Class, såsom den där har det måsta och kraftigaste interesse i ordningens vidmagthållande, och för min del skulle jag önska, att dervid endast Lomme i fråga de Förslagsmån, som kunde välja till Lagstiftande Corpsen Den ibland dem, sorn vid sistnämnde Val-förrättning blefve af de öfrige utsedd tili Preses, skulle också vara sjelfskrifven Ledamot i Regerings-Nåmnden, för den tid sorn sträckte sig till nästa ombyte af Ledamöter; men en sådan Ledamot skulle icke derföre mer ån någon annan hafva hvarken, lön eller befattning, innan kallelse till sammanträde för Nämnden intråftåde. Jag medger gerna, att denna excentriska co-ntroll kan synas ett medel till Stats-Författningens omstörtning, och jag år långt ifrån, att i denna eller de öfriga delarne påstå Systemets ofel-. barhet-. Men jag utbeder mig att få utveckla de skål, som synas tala till dess forsvar. Den så kallade Nämnden, spridd ofver hela Landet, kan svårligen finna en föreningspunkt förr, ån den kommer tillsammans. Någon möjlighet för densamma att dessförinnan aga inflytande, synes mig således ej böra förutsättas, och då dess Ledamöter ej kånna hvarannan, synes ej heller hos dem böra upsiå något begår att inträda i en verkningskrets, hvars utgång de ej kunna förutse, hvars förmoner ej kunna vara frestande, då ingen Regerings befattning vore dermed förenad, då Nämnden endast skulle aga att gifva sitt yttrande öfver ett visst faélum eller en viss Lag, i anseende till bådas förhållande till Grundlagen.
Hvad till ändring af grundlagarne uti nu föreskrifven ordning Konungen föreslagit och Riksförsamlingen antagit, eller Riksförsamlingen beslutat och Konungen gillat, eger kraft af grundlag. Ej må någon för framtiden gällande förklaring af grundlagarne stadgas, utan på det sätt, som för ändringar i dem, enligt denna §, iakttagas börEfter deras ordalydelse skola grundlagarne i hvarje serskildt fall tillämpas § 78. Såsom grundlagar skola anses denna Regeringsform, Riksdagsordningen, Vallagen, Successionsordningen af den 26 September 1810 och Tryckfrihetsförord - Konslilulions-UlslioUets Memorial, M 7. 19 ningen af den 16 Juli 1812, med de förändringar i samma förordning, hvilka sedan blifvit fastställda. Hvad i Successionsordningen och Tryckfrihetsförordningen i afseende å Rikets Ständer blifvit stadgadt och omförmäldt, skall hädanefter på Riksförsamlingen tillämpas. § 79. Med tryckfrihet förstås hvarje Svensk mans rättighet att, utan några af den offentliga makten i förväg lagda hinder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke i annat fall kunna derför straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig lag, gifven att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning. § 80. Riksförsamlingen eger, gemensamt med Konungen, makt att stifta allmän civil-, kriminaloch kyrkolag, och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva. Under civiloch kriminal-lag inbegripas äfven de delar af krigslagar och författningar rörande krigsväsendet, som äga tillämpning till medborgare utom krigsstaten. Ej må Konungen utan Riksförsamlingens samtycke, och icke Riksförsamlingen utan Konungens, någon ny lag göra eller gammal afskaffa. Aflåter Konungen till Riksförsamlingen förslag till ny lag, eller till gammal lags upphäfvande eller förändring, skall Riksförsamlingen deröfver, på sätt Riksdagsordningen stadgar, besluta och meddela Konungen sitt samtycke eller afslag. Antager Riksförsamlingen ett förslag, som icke af Konungen blifvit framstäldt, underställes Riksförsamlingens beslut Konungen, som eger att gilla det eller, om
Domstol i den ort han bor, uppvisa förskrifningen och uppteckna låta; och varde om intecknings uppvisande till förnyelse, postposition, relax eller dödande betyg deröfver af Domaren å OriginalHandlingen tecknadt; sedan gifve Borgenär bevis härom in till den Domstol, som inteckningen beviljat inom den tid, sorn i 2i §. sågs; och vare detta så gild t, sorn om Handlingen der företedd varit. Delta mitt ödmjuka anförande anhåller jag måtte till Högloll. Lagutskottet varda remitteradt. Friherre Fock, Berndt Vilhelm,: Att af lagen skyddas till person och egendom utgör hufvudsakligen vilkoret för all Samhällsordning utan undantag och isynnerhet åger den fria medborgaren i en constitutionel Stat grundadt anspråk på en lugn och säker besittning af sin redligt förvårfvade förmögenhet. Huruvida detta för enskdta säkerheten så nöd. vändiga skydd emot ingrepp i ägande rätten öfj Den 3 Martil, 243 verensståmmer med nu gällande Författningar, som berättiga Kronan att under loppet af i o år i anmårkningsväg anställa kraf oftast af tvistig beskaffenhet hos särskildta personer och redogörare år det ämne, hvarpå jag trott mig böra fästa HÖglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Det år nog sannt att hos skattskyldige böra slike kraf väckas inom trenne år, ifrån det årets slut för hvilket räntan eller uppbörden beräknats, men i alla andra fall kunna äfven enskifte personer ställas till ansvar i joår för anmärkningar. Att så skedt och ännu sker, derpå företer sig dagliga exempel. Alin afsigt ar ingalunda, och bör i följd af de Embeten jag bekläder icke eller vara, att i nu gällande Författningar yrka någon för Kronans rätt menlig förändring, men jag anser det lika vådligt för enskildta säkerheten sorn stridande emot Kronans värdighet att, måhända till kånbart lidande för Enkor och Barn, tvister dem ingen kunnat ana, få i anmårkningsväg väckas i io år efter det räkenskaperna till Kongl. KammarCollegium blifvit aflämnade
Om föreskriften således förändras i likhet med Utskottens förslag, tror jag ingen skillnad i dessa saker uppkommer; men väl leder det lill flere processer -och deraf följande större kostnader för jordägare; ty det är nästan säkert, att vid hvart skifte någon delägare yrkar den ifrågavarande pröfningen, för att om icke motarbeta, åtminstone uppehålla det nya skiftet. Emedlertid vili jag icke motsätta mig denna jemkning i §, om Ridderskapet och Adeln finnér den tjenlig; men hvad elen första förändringen angår, anser jag den så-1 som lag vara olämplig. Grefve Spens, Carl Gustaf: Uti en del af hvad Herr Danckwardt yttrat, nemligen hans bestridande af Utskottets förslag, kan jag ej annat än förena mig, men i den öfriga delen måste jag vara af olika tanka. Herr Danckwardt har ansedt orden: med afseende å så väl belägenheten af jordens beskaffenhet, som de med skiftet förenade kostnader, och delägarnes förmåga att dem bestrida, innefatta en farlig och mera principlös redaction, än den, som finnes i den föregående Stadgan. Ilan har vidare klandrat orden: utan att bereda någons skada och f örlust. Efter min tanka ville jag klandra de sednare orden, men icke de förra. Uttrycket: utan att bereda någons skada och förlust, är för långt gångit; ty långt ifrån Deri ij Augusti f. m. 11 r att jag skulle lika med Herr Danckwardt anse, att, om enskifte kan ske, ingen skada skulle beredas en jordägare, efter som lian får ersättning för hvad han lider; är det, med den åsigt jag nyss framställt, omöjligt för mig att erkänna annat, än att skada och förlust alltid vid enskiften skola uppkomma. Jag kan ej godkänna commensurabiliteten af ersättningen, och den känslan att mista sina fäders jord. Det är således på denna grund jag anser orden: ”utan någons skada eller förlust,” olämplige, emedan de göra enskiften omöjliga, der storskifte ägt rum.
Hån mot den fula under alla former, skönhetens pris såsom qvinnans högsta och enda värde. Så tänka de ädlaste, de bästa! Detta blef min tanke, min sorg, och slutet af mina strider blef att jag skref till min fästman och återgaf honom sitt löfte. Han skulle, som uttrycket brukar lyda, visserligen varit hederlig karl och stått vid sitt ord, men han såg mig och var glad att jag brutit. Hvad jag led vill jag ej omorda, med detta ansigte skulle ni finna sådana slags sorger löjliga hos mig. År gingo. Ännu var dock ej mitt lif fullkomligt ödsligt. Jag hade goda anlag för musik, men hade ej haft någon annan lärare än vår gamla orgelnist, emedan ej någon annan fanns på orten. Gubben var en ganska god musiker, men så inkommen i kyrkomusiken, att det var mest sådan han hade lärt äfven mig. När han mellan gudstjensterna eftersåg orgelverket, medtog han alltid mig och lärde mig att spela derpå. Ofta satt jag äfven under gudstjensten nära invid gubben på orgelläktarn, der ingen såg mig. Jag hade en bror. Han var sjuklig och kunde ej studera. Äfven han hade musikanlag. Sedan jag nu hade dragit mig från nöjen och sällskapslif och började önska att kunna göra någon nytta, så undervisade jag honom så godt jag kunde. Gamle orgelnisten var död, den nye okunnig och förstod ej att undervisa. Min far dog och vi sjönko i fattigdom. Nu blef orgelnisttjensten ledig och min bror erhöll den. Han var ofta sjuk, och då ingen annan dertill kunnig person fanns att tillgå, skötte jag orgorna i hans ställe. Slutligen hade han på nära tvenne års tid ej mera orkat gå opp till kyrkan, när han dog. Ingen tänkte mera på att en qvinna spelte orgorna, min plats syntes ej nere ifrån kyrkan. Svårigheten att få någon vikarie gjorde att jag äfven fick fortfara att spela hvarje söndag, till dess ny orgelnist hann anskaffas, ehuru det skedde med mycken tvekan. För det arfvode jag erhöll skulle ingen karl åtagit sig mödan, för en qvinna var det en riklig inkomst.
Före oss syntes ej en människa, bakom oss var fullt af hufvuden i hvarje fönster; här o c h där afbröt en stengärdsgård husraden med dess små butiker, utanför hvilka träskor, lerkärl och andra enklare husgerådssaker voro uppställda. Öfver det lilla lustiga trekantiga torget med det gamla rådhuset, hvars lilla spetsiga torn såg ut som toppmössan på en dvärg, åkte vi den långa, långa gatan framåt till stadens andra ända. Där låg kyrkan högt på backsluttningen — ty hela staden låg på sandvallens sluttning ned mot bukten — och omgifven af höga askar. Det var en vacker hvit kyrka, synbarligen stadens stolthet, åtminstone dess enda ståtliga byggnad, upp till hvars breda torningång ledde en af resliga träd omgifven och med kalkade sidomurar försedd hög trappa, hvilken liksom utbredde de stolta stenarmarne för att inhjuda eller famna de fromma. Alldeles midt emot, på andra sidan gatan eller rättare vägen, ty här var staden slut o c h sandbackarne vidtogo omedelbart, låg prestgården och så nära, att kyrkogårdens gröna träd öfverskyggade prestgårdens röda tak. En riktigt ansenlig prestgård, tyckte vi, då vi kastade en blick på det långa hvita envåningshuset, just som vagnen svängde in genom porten till gården. Här var vår resas mål. Idun Stockholm. N:r 52 (367) Prenumerationspris Idun ensam hluns Modet-, fjortondagsuppl. Iduns Morietido., inänadsuppl. Barngaideioben år: kr. 1 6, 1 tr. A l l m. telef. FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. Träffas s ä k r a s t kl. postRedaktionssekr. : J. Nordllng. Utgifningatid: hvarje helgfri Tryckeri AklMoln^ 7:de årg. Fredagen den 28 december 1894. pr Muns fredag. - r a d Fredrika Ehrenborg, född Carlqvist. B en 15:de sistlidno mars var det jämnt hundra år, sedan lion, livilkens bild i dag upptager den vanliga platsen i Iduns kvinnogalleri, såg dagen.
De här uttalade reflexionerna med afs. på svenska förh. fingo ett särskildt à propos för dagen genom publicistklubbens vid talrikt besökt sammanträde den 25 april enhälligt (på 2 röster när) afgifna protest mot det behandlingssätt, hrartill man vid ett illustert vetenskapligt sällskaps högtidssammantrade lar h&amp;fvm gjort sig skyldig gentemot tidningsreferenterna. Red.skalk. Hade det varit i Stockholm, skulle marskalken antagligen med en vink ha antydt, att jag kunde söka mig en plats uppe på öfversta galleriet, der jag fött tillfklle att öfver de framför-st&amp;endes axlar uppfånga en skymt af herrligheten dernere. Meo i Frankrike har man den beklagliga uppfattningen, att pressens representanter ej äro de, som skola se sämst, men väl bäst. Och därför bjöd marskalken mig artigt armen och ledde mig fram till en af parkettens främsta bänkar, der fakulteternas profet sorer tronade i sina galadrägter. Man söker på allt sätt underlätta journalisternas arbete. Vid de offentliga mötena inreder man för deras räkning särskilda loger, och vid de stora kapplöpniogarne på Longchamps uppreser man för pressen en väldig, ytterst beqväm och väl placerad tribun — man l&amp;ter ej referenterna ihjäl kläm mas bland droskorna. Kammarens s. k. Salle des Pas-Perdus är tillgänglig likaväl för tidningsmännen som för de deputerade, hvilka där ge upplysningar. När den årliga salongen skall öppnas, reserverar man de 3 dagar, som föregå öppningsdagen, särskildt för pressmännen, som då i lugn och ro, utan att beBVäras af allmänhetens prat och trängsel, kunna göra sina iakttagelser. Och t o. m. i Faubourg S: t Germain känner man den artighet, man är skyldig pressen. Det gifves där ingen större soirée, aldrig så aristokratisk, att en legitimation som pressman — ineller utländing — ej banar väg dit in. I Sverige utfördar akademien en ukas, att tidningsreferenterna skola infinna sig \ timma innan spektaklets börian. I Frankrike kunde en så grof skymf endast besvaras pft ett sätt: akademiens sammankomst skulle följande år ignoreras ef pressen