Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad angår beloppet af lönen för den ene och andre af desse Embetsmän, har äfven Utskottet funnit det föreslagne nog ringa, ehuru Utskottet, af skäl som i det föregående blifvit anförde, ansett det dertill böra inskränkas. I följd af de deremot gjorda anmärkningar inom RiksStånden tror Utskottet sig likväl nu böra föreslå ifrågavarande löner till högre belopp; och Utskottet tillstyrker således, med ändring af sitt i delta afseende förut afgifne Förslag, att lönen för hvar och en af StatsSecreterarne samt HofCancelleren och JuslitiaeCancelleren må förhöjas ifrån nu varande belopp, 2736: 32, till 400° Rldr B:co jemte förutvarande Spannmåls-anslag derunder, 260 Tunnor, oförändradt. I anledning af den anmärkning, som förekommit vid Utskottets, i sammanhang med förevarande lönefråga, gjorda tillstyrkande, att den föreslagne förhöjningen för StatsSecreterarne bör få tillgodonjutas blott af de Ordinarie, men ej af de på korrtare tid tillförordnade, har Utskottet funnit sig destomindre böra Retänkanden, N:o iZj. i5 frånträda dess berörde tillstyrkande, som de, hvilka till desse Embetens förvaltande på obestämd tid kunna constitueras, äga rättighet att bibehålla den lön de förut innehafva, och det i öfrigt icke synes lämpligt, att, om på korrtare tid en Ordinarie StatsSecreterare skulle komma i behof af tjenstledighet, han derföre skall sakna den lön, som för honom blifvit på Stat anvisad. 4:o
Det må vara sannt, att det är statens pligt att gifva fullkomligt fri undervisning åt de barn, hvilkas föräldrar äro medellösa och således ej kunna betala något derför; men lika visst är det, att de föräldrar, som verkligen hafva råd att bekosta sina barns undervisning, äfven böra göra det och lära sig inse sin skyldighet i detta afseende. — Man har sagt, att kommunen bör bekosta läroverksbyggnaderna. Hvad menas då med kommunen? Det är lika orättvisst att dermed betunga staden, i hvilken läroverket ligger, som att länet skall bekosta det, och det enda riktiga är, att det distrikt, som begagnar sig af undervisning vid ett läroverk, betalar denna 510 Den 24 Augusti. kostnad. Just detta har Utsk:t också sökt åstadkomma genom silt förslag. Att den summa, som härigenom skulle erhållas, blefve för ändamålet otillräcklig, är minst sagdt obevisadt. En ligt inom Utsk:t uppgjorda beräkningar uppgår den skolbesökande ungdomens antal till omkring 7,500, af hvilka två tredjedelar anses kunna erlägga den här föreskrifna nya afgiften, hvaraf således skulle uppkomma en summa af 50,000 rdr årligen. Utsk:t har ansett, att staten endast bör med lån unders ödja läroverksbvggnaders uppförande, och med 50,000 rdr betalas, enligt de af Utsk:t för dylika lån föreslagna vilkor, ränta och amortering å 1 million rdr. Detta är också, eget nog, just den summa, som för läroverksbyggnader begärts vid denna riksdag, så att den kan anses representera just hvad som nu tarfva3. Man har sagt, att det skulle vara så ytterst svårt att fastställa gränsen mellan de betalande och icke betalande. Men huru går det till nu? Det bör väl icke blifva svårare att företaga en sådan pröfning rättvist nu än förut, en pröfning, som man med fullkomlig trygghet bör kunna öfverlemna åt skolstyrelsen. Hvad vidare angår de många små kassorna, så ligger verkligen deri förslagets största svaghet. Men detta kan icke hjelpas. Det måste väl medgifvas, att ingen kan vara närmare att sköta dessa medel än styrelsen öfver den skola, till hvars behof de skola användas.
”Men kommer blott Rosenberg tillbaka, så blir väl allt godt igen och jag lycklig.” Gabriella tvingade sig att tro på denna förutsägelse; men det oroliga hjertat vågade protestera deremot, ehuru det snart öfverröstades af pligtkänslan. Då gubben Haraldson vaknat och kom ut, fann han Gabriella stökande i köket. Hon hade likväl icke längre varit der, än sedan gubben tagit i sin kammardörr; men han behöfde tid att gå öfver förstugan. Och nu hade hon helt brådtom att tillse det kaffekokaren blifvit riktigt blankskurad. ”Hvar har du gjort å jaktlöjtnanten?” frågade gubben. ”Jag tänkte du satt och pratade med honom, under det jag låg och sof!” ”Jag gjorde nog så, pappa! Men han hade något att se efter i jakten; han vill visst ut straxt på eftermiddagen.” ”Ja så; jag tänkte han ej hade så brådt!” Och nu gick Haraldson sjelf ned att höra, om det varmeningen att resa. Han var road af Arves sällskap. Men denne föregaf, med anstrykning af en viss hemlighet, att han hade en liten vigtig affär; och då ville Haraldson aldrig säga ett ord. Afskedet af Gabriella skedde i faderns närvaro, och var helt kort. Arve fick ej fröjda sig åt en af de vänliga blickar, han ofta förut erhållit. Nej! Gabriella hade vaknat. Hon kände sin pligt och hade lofvat sig sjelf att taga vara ej allenast på sitt hjerta, utan äfven på sina ögon. Men Arve sörjde ej deröfver. Han aktade henne blott desto högre, och med gladt mod och lätt hjerta lemnade han ön. Emellertid hade Gabriella, innan Antons återkomst, redan hemtat sig tillräckligt, för att visa sig som vanligt. Anton hade ej sett jakten, och som ingen nämnde derom, undvek man ett ledsamt uppträde. Svårare blef det likväl med Erika; ty hon hade knappt satt foten i köket, innan Lena brådskande berättade att jaktlöjtnanten varit der till middag. Och ehuru Gabriella äfven nu försökte visa sig likgiltig, förrådde dock den olyckliga rodnaden att det ej förhöll sig så. Erika syntes likväl icke förvånad.
I förskott å framtida liqvider mellan Statsoch Riksgälds-verken från Kongl. Stats-kento ret ytterligare levererade medel Riksgälds-kontoret anslagne belopp utaf Statsverkets inkomster för åren 1856 och 1857 2,962,760: Auktionsmede! för ett försåldt Kronans lius i staden Carlshamn 400: 32. — Aflemnade äldre depositions-medel 1,418:44. 8. Utaf Manufaktur-diskontens vinstmedel 14,000: Riksgälds-kontoret för år 1857 tillkommande andel af Rikets Ständers o Banks vinst 333,333: 16. — Aterleverering å det vid 1844—1845 års riksdag beviljade anslag för boskapsskötselns befrämjande 11:40. 7. Aflemnad fond utaf båtsmans-rotevakans-afgilter inom Blekinge län för åren 1835—1856 46,002: 17. 9. A Itiksaal ds-kontorets kreditiv i Kikets Ständers Hank linder år 1857 lyftade belopp 1,400,000: R:ko 340,702 10,746,174 Utgifter: Banko. Ärliga ränteanslaget till Hans Maj:t Konungen Under 1844—1845 ars riksdag beviljade, men ännu icke bestridde, extra stats-utgifter: Till inköp af 300 ex. utaf Svenska Fornskrift-sällskapets samlingar för år 1856 Under 1847—1848 ars riksdag beviljade extra stats-anslag: För väg-anläggningar och vägförbättringar Under 1850—1851 ars riksdag beviljade tillfällige stats-anslag: För Skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona » kanal-anläggning mellan Philipstad och Sjöändan i Wermland » väg-anläggningar och vägförbättringar » utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar » slöjdexpositioners befrämjande Under 1853—1854 års riksdag beviljade extra stats-anslag:
På samma säll nödgades man, vid öfvergifvandet af det öppna Alio, derstädes förnya samma scen af en hel escaders förbrännande, kanoners förnagling och dylikt mera. Månne förekommandet af dylika händelser icke är värdi några offer? Den värde Grefven, som nyss före mig yttrade sig, omnämnde, huru saknade propositioner å Regeringen sida, under cn längre tid efter sista fredssluten, angtde bestämda anslag för Waxholms befästning, gjorde den tro ursägllig, att det nu visade nitet endast vore ett politiskt hugskott, och att man ingenting äfventyrade, om arbetets fullbordan Den 20 Mars f. m. i55 loin nit draga några år längre lif. Om erfarenheten hos Regeringen, att, huru lågt den än ställde sina anspråk på Sländernes bidrag till Rikets försvarsanstalter, dock alltid få sina fordringar afprntade, verkade, att den i möjligaste målto rättade dein efter varande tillgångar, och sålunda lemnade åt sido många, sorn bort komma ifråga, så hade detta, af flera dess vänner icke gillade sätt att gå till väga, varit ett ovillkorligt fel vid denna riksdag, dä, utan behof af skatteförhöjningar, mer än tillräckliga tillgångar förefunnos; — beträffande likgilltigheten, huruvida de föreslagna försvarsanslalterne blifva fullbordade några år förr eller senare, månne någon, manne den ädle Grefven, skulle våga ntt taga på sitt ansvar, ali bestämma tidepunkten, hvartill, utan våda för fäderneslandet, fullbordandet kunde uppskjutas? Har man glömt, mine herrar! att då, efter Nystadska freden, Riket fordrade nya försvarsanstalter, och man anlade fästningarne Fredrikshamn och Willmanstrand, så voro dessa efter 20 år så föga fortskridna, att man vid fiendens annalkande måste förstöra dem och deri förvarade armeens förråder, hvarpå 1743 års olyckliga fälttåg följde, och dock ägde den tidens Stander, i landets utblottade och Statens skuldsatta tillstånd efter Konung Carl XII:s krig, en ursägt för sin förknappning, hvilken vi icke äga.
Utsk, att norra stambanan bör bära sig; hvarföre? Jo, emedan det finnes en jernväg mellan Christiania och Mjösen, på hvilken 160,000 personer färdats. Skälet är, enl. mitt förmenande, icke logiskt riktigt. Jag ber vid detta tillfälle att få fästa upmärksamheten på en besynnerlighet. Man har så mycket ordat om faran af att komma i berö ring med KöpingHult-banan; men denna fara är i detta förslag 126 Den 10 Jani f. m. alldeles kastad åsido. Man bar för denna orsak icke velat draga vägen öfver Giresta; men går man vägen från Sala till Frövi då finnes ingen fara, och kan man icke komma till Frövi, så går man från Westerås till Köping. Utsk. har väl icke föreslagit detta; men den person, på hvilkens framställningar detta är bvggdt, har gjort det. Således i ena fallet fara, men icke i det andra. Kan icke sådant kallas löjligt? Alla dessa omständigheter, som, enl. min öfvertygelse, tala så mycket emot förslaget och som lemna tvisteämnet så öppet, äro för mig fullkomligt tillräckliga skäl. att icke genom min röst bidraga till afgörande af en fråga, hvilken endast genom noggrannare undersökningar bör lösas. Jag ber att få uprepa en sak, som jag i går omnämnde. Misstager sig Staten på sin jernväg och lägger densamma på en ort, der trafiken icke vill hafva eller icke behöfver den, så åstadkommer Staten derigenom ett dubbelt ondt, derigenom att den icke allenast nedlagt ett kapital, som icke gifver någon ränta och som sålunda blifver en ständig kräfta, utan äfven förhindrat anläggandet af en bana, som för orten och dess utveckling kunnat vara af oberäknelig nytta. Det är detta, mine Hrr! som för mig är ett tillfyllestgörande skäl att icke nu, genom att sluta mig till endera af de båda sidorna, stänga vägen för en lugnare utredning af frågan. Jag påminner mig härvid ett annat uttryck som undfallit Utsk., nemi., att om man drager vestra banan söder om Mälaren, så kan man anlägga den norra banan der den mest motsvarar behofvet.
N:o 27. med de deruti genom Kongl. Kungörelsen den 14 November 1829 och den 29 Januari 1831 skedda förändringar, måtte åt förordningens 3 § gifvas denna förändrade lydelse: 3 §. Lägenhet, som från hemman för alltid under full eganderätt afsöndras, efter hvad i 1 § tillåtet är, skall i Geleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län innehålla minst tre samt i öfriga delar af riket minst två tunnland duglig jord. Sådan lägenhet skall till sina gränser noga bestämmas i en enda formlig, till afhägnad beqväm, samt från hemmanets egen åbyggnad afskiljd lott; och må dylik afsöndring icke ske af odal-åker eller äng, derest icke styrkes, att till hemmanet eller hemmans-delen, hvarifrån lägenhet skall skiljas, endast odal-egor lyda, eller den ifrågavarande lägenheten ligger afskiljd från hemmanets eller hemmans-delens öfriga odal-egor och belinnes i öfrigt vara till afsöndring tjenlig. Under besittning på viss tid, som dock ej får sträcka sig öfver 50 år, må jemväl upplåtas minst ett halft tunnland jord i en lott. Af de åsigter i ämnet, Utskottet yttrat, följer ock, att Utskottet förordar, att å lägenhet, som från hemman afsöndras, vare sig under full eganderätt eller på viss bestämd tid, dock ej öfver 50 år, fortfarande skall läggas årlig afgäld i spanmål, eller annan ränte-persedel, som allmännast i orten är att tillgå; och att denna afgäld ej må vara mindre, än att den motsvarar hela hemmanets räntor och öfriga utskylder, efter hvad vid jemförelse af egornas storlek och beskaffenhet å den alsöndrade lägenheten belöper.
Man har såsom styrkande exempel för anmärkningarne mot offentligheten, framställt f ranske demagogerne under Revolutionen. Men manne deremot ej skulle kunna framvisas dylike skadlige individers tillvaro i länder, der offentlighet i NationalRepresentationen ej är tillåten? Vi äga exempel deraf inom vår tid och vårt land. Med huru mycket interesse emottogos ej demagogiens utbrott, efter vår sista Statshvälfning, offentlig gjorde genom den tryckfrihet, vi då erhöllo? Huru Den 5 Februarii, 89 långt hänföres hon ej, denna demsgogie, afen så till sägande nygirig känslas uppmuntrande bifall? Men hvad blef löijden? Allmänna vettet och rättskänslan återvunno småningom deras i Svenska sinnet uppnådde öfverlägsen* het. Till lagarnes billiga kraftyttring slöt sig den allmänna förtrytelsen, och en rättvis Nations indignation fullkomnade ogillandet af de falska begrepp om sanning och rätt, man sökt bland den sprida. Det stora steget till förädling är gjordt, och den tillfredsställande upptäckten måtte ej hafva undfallit den uppmärksamma forskarens blick, att sedan denna tid hafva demagogiska skrifter och smädliga beskyllningar blifvit mera allmäningen ogillade, eller emottagne med den fullkomligaste liknöjdhet. I andra constitutionella Stater, beredes genom tryckfriheten tillfälle för allmänna uppmäiksamheten, att i politiska ämnen, öfver administrativa åtgärder, och enskilta befattninssägandes tjensteförrättningar, finna en väg-! ledning för ett rättvist bedömande. Der uti komma från alldeles motsatta källor, anmärkningar, reflexioner och omdömen öfver dessa ämnen, och läsaren tvingas ej att se critiken, utan att med detsamma lära känna den criticerade handlingen och dess motiver. I England, der alla lagliga friheter begagnas till det medborgerliga förståndets förmån, och der man med hvarje politiskt medel som offentligen synes, åsyftar att ännu närmare fästa allmänna interesset vid gtundvalarne för landets 90 Den 3 Februarii, bestånd, i England finnas skrifter, som, härflutne från medelpunkten emellan de tvänne ytterliga principer, genom hvars friction Engelska Statskroppen äger lif, tydligast framställa det rätta. I Sverige sakna vi, åtminstone mig veterligen, dessa utvägar.
Htts sista och yttersta vilja samt, genom Dess kraftiga beskydd, bidraga, att samma till punct och pricka varder fullgjord och att således icke allenast de som H. K. Hit ifrån barndomen upptagit, uppfostrat, vårdat och ansett, som hade de genom deras visade attachement och tacksamhet varit Dess Anhörige, måtte undgå att lida någon nöd, utan äfven de, som vid Hennes Hof med trohet och tillgifvenhet tjent, erhålla de bevis af tacksamhet som H. K. II:t dem ämnat; till hvilken ända H. K, H:t begrrt, så väl att Dess HofStat bibehålles vid åtnjutande af innehafvande Löner på Stat, med undfående äfven af den tillökning, som af H. K. H:ts Handpenningar blifvit dem tilldeld, utan ock de personer, hvilka icke äro på Stat uppförde, men njuta Löner eller Pensioner af sistnämnde medel eller andre förmåner, erhålla hvad dem förunnadt blifvit.
M:t begärdta belopp, ii,4i5 R:dr 41 sk* i Contant, men med en besparing å förra anslaget i Span mål in natura af 3o/ Tunnor. I afseende på besluten vid denna Punct är således förhållandet enahanda, som i den näst förestående. Lika anledning har derföre företett sig för Utskottet, att inbjuda Höglofl. Ridd. och Adeln, att med Högv. PreslcSländet samt Vallöf]. BorgareStåndet sig förena; men kan det ej ske, dä öfverlemnas till godkännande följande: io:de Voteringsproposition. Den, som bifaller, att nu varande Statssumma för K. Svea LifGardet ökas med 5,3go R:dr, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; ökas samma Statssumma med 1 r,415 R:dr 41 ski Contant, men med en besparing å förra anslagst i Spanmåi in natura af 307 T:r. 5i2 Stats-Utskottets Med RiksStåndens beslut, rörande det blifvande Anslaget för K. Andra LifGardes Regementet inträffar äfvenledes ett lika förhållande som i nästnämnde 2 frågor, emedan både Hög v. PresteStändet och Yällofl. B arnart Ståndet bifallit Utskottets tillstyrkande om en tillökning af 5,5oo R:dr, hvilken är af HederBondeStåndet afslagen, men Ilögloll. Ridd. och Adeln beviljat hela det af K. M:t föreslagne tillökningsbelopp ii,525 Rtdr 4t sk. med besparing af 307 T:r Spanmål in natura. Skulle den inbjudning, som Utskottet i afseende på de nästnämnde 2 Regementernes anslag till Höglofl. Ridd. och Adeln framställt, icke äfven vid detta antagas, lärer votering af Förstärkta StatsUtskottet komma att verkställas öfver denna litte Proposition: Den, sorn bifaller att nu varande StatsAnslag för K.
Af Grefve Anckarsvärd, Carl Hellrik, angående en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om utarbetande af ett fullständigt förslag till mj Riks-akt. Att Rikets Ständers den 2 April 1860 till Kongl. Maj:t allåtna underdåniga skrifvelse, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga unionela förhållanden framkallade understödet af ett ditintills snart sagdt osedt allmännare bifall inom Sveriges alla folkklasser, torde icke kunna bestridas. Hans Excellens Justitie-Statsministern Herr Friherre De Geers till sammansatta Stats-Rfids-protokollet af den 9 April 1861 afgifna yttrande lemnar en ytterligare utveckling af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet, och derjemte ett stöd för dess innehåll, genom en så klar och å rättvisa och billighet grundad uppfattning af den unionela frågans lösning, till, som man hade bort föreställa sig, de båda folkens fullkomliga belåtenhet, Det motstånd revisionsfrågan rönt ifrån Norriges sida, har också inom Sverige Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 171 icke kunnat undgå att väcka tvifvel om den inom Norrige rådande meningen med de båda rikenas likställighet till hvarandra. Det är eget nog, att första tanken på en revision af föreningsfördraget eller af den så kallade Riks-akten utgått ifrån Norrige, genom underdånig adress af den 24 Januari 1837, och af Storthinget gjord framställning till Konungen, angående några punkter, som berörde det unionela förhållandet rikena emellan, men afseende blott att ifrån Sverige afskilja allt, hvad som åt det ifrån urminnes tider sjelfständiga riket kunde gifva ett yttre sken af något slags företräde eller af i formelt hänseende någon rang framför det mindre, genom Sveriges tillgörande sjelfständigt blefna Norrska riket.
Hvar och en, som antingen sjelf ligger på dödsbädden, eller har dyra och kära anförvandler, för hvilka möjligen räddning genom läkarekonsten kan beredas, bryr sig säkerligen i ett sådant ögonblick icke om, att inlåta sig i dialektik öfver t. ex. transsubstantiations-läran eller någon af de frågor, som utgöra skillnaden mellan de kristna bekännelserna. Jag för min del tror att man snarare söker den räddning, som vetenskapen kan skänka, väl vetande att donna, att förståndet tir en gåfva af Gud, den må nu innehafvas af reformerte, katholiker eller protestanter. Man har med afseende på kathol iber uttalat en fruktan, som särdeles förvånar mig, det låter nästan som skulle vår protestantiska lära stå på ganska klena fotter, såsom skulle vi hafva 648 Den 13 December e. m. degenererat frän den tid då Luther lefde och protestantismen dels genom ordets makt, dels genom vapen förvtlrfvade sig rättigheter i jembredd med ka thol i k er; det låter som skulle vi inom oss, i detta land, som bekänner protestantismen, icke hafva någon, som kunde återförvisa de falska satserna, någon som med sanningens vapen, med bevis för lärans egendomlighet och renhet kunde motarbeta alla de i mörkret smygande krafterna. Men jag är öfvertygad om att förhållandet är sådant, att hvad som är bra, det skall uthärda strider, men det kommer alltid att gå framåt. I afseende på alla yttringar af religions-fribet har jag fordrat ordning och reglementering, men jag har aldrig talat för prohibitism i det fallet. Jag kan omnämna för Hrr:ne, att då koleran år 1834 gick här i Sverige, inflyttade hit 2:ne utländska katholska läkare, hvilka, ej skyende döden, med den största oegennytta egnade sin hjelp åt kolerasjuke. Den ena af dem är i närvaride ögonblick en af Stockholms utmärktaste läkare; den andre har blifvit läkare i Sundsvall.
Jag har tvertom vid de tillfällen, då man gifvit mig en vink om att komma till socknar för att hjelpa deras innevånare, hvilka önskat förbättrade skolinrättningar, funnit att en stor del bönder äro i så fatta omständigheter, att de anse det ägget ej bör lära hönan värpa, en föreställning, som de förmodligen fått inom hus, der frun gifvit mannen föreskrifter om hvad han vid sockenstämman skulle yttra; det verkliga förhållandet torde vara alt far skämmes för att sonen sålunda lätteligen skulle komma att veta mer än han. Om vi nu önska en förbättrad skolinrättning inom en stor del af socknarna, åtminstone i medlersta delen af Sverige, så tror jag, lika med Hr von Hartmansdorff och Hr Lefren , att man ej bör gå för strängt tillväga med §§:na, och anser alt den K. proposin har gått den rätta medelvägen. Hvad angår att bestämma det en fast skola skall finnas inom hvarje socken, så kan det väl hända, att det finnes län, för hvilka en sådan föreskrift utan risk kan göras gällande; men hvad Westmanland beträffar, så försäkrar jag att den skulle skada saken, emedan det har händt mig ganska ofta att flyglarna af socknarna hafva underställt mig, huruvida det är rättvist, att de skola bidraga till en skolinrättning, hvaraf de, i anseende till hinder af klimatet, äro ur stånd att draga nytta. — Man har talat om yrväder, som kunde hindra barnen att komma till de fasta skolorna. Dermed förhåller det sig ganska riktigt; det har till och med varit bevis på att barn af vargar blifvit borttagna under det de gått till eller ifrån skolan. Svårigheten för en fattig far att skicka ett barn till skolan utan kläder och för modren att ej hafva något att lägga i matsäckspåsen blir åtminstone något minskad, om skolan är ambulatorisk. På de ställen, der man inrättat skolan för vissa månader på flyglarna och förvissa - Den 10 Februari f. ra. vissa i centern, liar man ändock vunnit sitt ändamål. Detta ändamål skut lc helt och hållet förfelas, om det bestämdes, att det skulle vara en fast skola; ty underhållskostnaden blefve då fördubblad, för att ej säga tredubbel.