Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man bar talat om de stora uppoffringar skarpskyttarne underkasta sig och jag är fullt öfvertygad att, om skarpskyttarne stå qvar på frivillighetens grund, skola dessa uppoffringar tillvinna sig fullt erkännande, men om man för dem öppnar den utsigt att de blifva fria (rån beväringsplisten, om delåla inskrifva sig i någon skarpskytteförening, försvinner helt och hållet värdet af dessa uppoffringar. Jag vill fästa uppmärksamheten på de svårigheter, som äro förenade med den föreslagna kontrollen. De bestå icke allenast deri, att uti K. Mits förslag står, att betyget, som skarpskytten bör förete, skall vara undertecknadt af »öfverbefälhalvaren lör den korps han tillhör, jemte en af Chefen för närmaste regemente eller korps i arméen tillförordnad i tjenst varande officer», hvilka tvenne personer skola intyga att han tjenstgjort i ett års tid. Jag tror alt, om skarpskytteföreningar uppstå öfverallt i landet, det skall blifva svårt att kunna säga att den eller den skarpskytten har tjenstgjort under ett helt år. Det är visserligen löreskrifvet att skarpskyttarnes öfningar skola utlöras efter reglemente, men ingalunda huru olta dessa öfningar skola hållas eller huru de skola ordnas, om de böra ske en eller 20 gånger om året. Jag tror att de marcher och mannövrer, som skarpskyttarne göra, äro af ganska underordnad betydelse, likasom jag anser att hos beväringen är icke hufvudsaken det som de få lära sig genom exercis o. d., utan den militäranda, som den vinner genom sammarivaron under mötena. Men jag märker att jag afägnar mig från sjelfva hufvudsaken. När nu en olficer kommer till en skarpskytteförening, lör att pröfva dess heväringspligtige medlemmar, kan det ganska väl hända att en eller annan af dem blir improberad och då blir följden att dessa anse sig orättvist behandlade, och misstroende samt obehag komma alt uppstå mellan arméen och skarpskyttarne.
Krigsmän föreslagit åtskilliga till hittills saknad ordning ledande villkor lör tierps vistande på pernilssio. -s orten m. m ; hvilket allt börtie i underdånighet öfverlemnas tili Kongl. lVlaj;t i sam-; Den 21 April. 99 manhang med den underdåniga anhållan, det Kongl. Majit i hela vidden af detta ämne täcktes i Nåder vidtaga sådana åtgärder, hvilka med bibehållande af de värfvad® Regementernas permitterings-rättighet, i möjeligaste matto undanrödja de olägenheter för Landets Innevånare, hvaröfver ni3n klagat, samt dels hval Handtverks-Gesällernes kringvandrmg beträffade, icke ansett sig derölvcr något serskildt Utlåtande böra afgifva, emedan samma ämne hade ett oskiljagtigt sammanhang med den hos Lagoch Oeconomia-Utskotten redan handlagde fråga om en allmän Näringsfrihet. 7:0 l anledning af de hos Ridderslopet och Adelil gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, lörande väckt Motion om Westmanlands Regementes befrielse från ^ArbetsCommendering vid Götha Canal; förmälandes Utskottet hufvudsakligast, att sistberörde Betänkande redan blifvit af de irenne öfrige Stånden bifallit. Ifrån StatsUtskottet: I Jo Af den 2 innevarande manad, angående Herr Cancellie-Rådet Niclas af Wetterstedt® och Herr Assessoren Thure Adlerbrants ansökning, om införsel uti antingen Wisingsborgs eller Rådmansö Kungsgårdar för innehafvande Kronooch Skatterätts-fordringar; och har Utskottet , som på anförde skäl icke ansett sig kunna tillstyrka införsel för Sökanderne i någondera af berörde Kungsgårdar, dock hem-; Den 21 April. ställt, det Riksens Ständer må Iios Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Fordringsägarne varda till deras rätt förhulpne, i den ordning Författningarne medgifva, enär de uppgifva så beskafifadt Krono-Hemman eller Lägenhet, att införsel deruti dem kan beviljas. 2:o
Äfven kan man fylla gåsen med kastanjer, som befrias från bägge sina skal, med något smör och litet buljong eller vatten kokas halfmjuka samt blandas med i strimlor skuren, skalad mandel och äplen, rensade russin, något socker och i smör gulstekta hvetebrödstärningar. Efter engelsk metod deremot inlägger man följande fyllning, som äfven den blir synnerligen delikat: af 375 gram hackadt kött (hälften svin och hälften kalfj gör man en färs med peppar, muskot, champingnoner eller tryffel, rifvet hvetebröd och 4 ägg. När gåsen är fyld, gör man en inskärning i ändan af bukskinnet, drar ihop detta öfver gumpen, binder till vingbenen, lägger gåsen i en panna med bröstet upp, saltar den, gjuter litet vatten öfver o c h steker den 2 till 3 timmar i ugnen under flitigt öfvergjutande o c h afskummande af fettet. För att göra feltet än rikligare kan man steka ett stycke fett fläsk till sammans med gåsen. Skulle gåsen vilja bli allt för brun, så lägger man några med fett insmorda ark papper deröfver; vända den får man ej. Sedan man anrättat gåsen på fatet, rör man lös steksatsen från pannan med litet kokande vatten, afskummar ordentligt fettet, gjuter så- sen genom en sil och kokar den med tillsats af ytterst litet brynt eller obrynt mjöl, så att den blir tunt simmig. Unga gäss, som slagtas och ätas sommartiden, måste, då de äro mycket magra, stekas med smör. p Och nu till svartsoppan! Då gåssoppan är färdigkokad liksom vanlig buljong, upptages kråset, soppan silas och får stå till nästa dag; när den är kall afskummas flottet. Soppan sättes nu öfver elden, blandas med sirap och ättika efter smak. Gåsblodet silas genom durkslag, o c h deri vispas två fulla matskedar hvetemjöl, förut utrördt i litet ättika. När mjölet är väl blandadt med blodet o c h soppan i stark kokning, slås blodet långsamt i soppan under ständig vispning, så att den ej lägger sig till botten af kastrullen.
Det stora tillopp af bildade aspiranter till skiiterskekallet, som 4 r a dagar bevittnat, betecknas ofta sfisom ett smod for dagen)); mojligen ligger nlgon sanning hari, men den sanning ar belt sikert vissare att, sB fort de okgenheter blifvit afhjalpta, som sarskildt i protestantiska lander gjorde sj~dihuseli snart sagdt otillgangliga fiir bildade kvirinor, foljde .dessa. &amp; n tinturlign ingifrelse att p&amp; detta omride. - soka gagna. E n kvinwa sages hafva anlagt det forsta af historien kanda off entliga sjnkhuset. Diirom berattas: &gt;en romarinna, vid nainn Fabiola, lefvande i 3: de Brhundradet sf v l r tideriikning, Iiit vid Tiberns strand uppfora ett ryniligt bus for att dar mottaga fattiga sjuka och krgmplingar; efter detta exempel byggdes mart flera dylika hum. Hade kvinnorna fasthdllit detta intresse for den o$entlign sjukvlrden, sB hade de siikerligen afven knnnat bibehilla ett risst inflytande p l densamma och lasaretten hade ej b.ehoft blifrit dessa af de fattiga sB afskfdda, af de rika sii foraktade platser, som de anda ned till vlra ' dagar varit. De bildade kvinnorna h n f ~ a har f o r s u m a t q c k e t, som utan tvifvel blir deui svlrt att nu taga igen; under det att miinnen ofortrutet arbetat inom lakareomrldet, ha kviunorna fBrlisett hvad de kunde hafra utrattat inom sin del af sjnkvdrden; de hafrs nojt sig med att i hemmen wbrda de sinaa. Denna gaming iir utan tvifvel vacker, man skulle dock iinskn nbgot mer.
Ångfarlygs-färder till Stockholm reglera förbindelserna med rikets största handelsstad, och Linköping blir troligen snart nog hufvudsakliga stapelplatsen för varu-afsättningen från södra och med lersta delarne af Länet, samt i följe deraf äfven det ställe, der dessa trakters invånare fylla sina behof af stadsmanna-varor, såvida de handlande här insigtsfullt veta att begagna sig af sina fördelar, och äga kapitaler nog dertill. De fleste finare utrikes varor, som här afsättas, förtullas nu uti Westervik, hvarifrån de komma landvågen; de gröfre köpas mestadels ur andra hand från Stock - 60 holm och Göteborg, hvarifrån de bomma sjövägen, stundom ock vintertid land vägen. Något förtullas uti Norrköping, föga i Söderköping. Af inhemska fabrikater köpas socker, bomullsgarn, snus &c. från Norrköping, Stockholm, Göteborg, Carlshamn, allt efter olika pris och lägenhet. Härifrån förläggas sedermera många af de handelsbodar hvilka äro spridde på landsbyggden. Minuthandel drifves af 10 handlande, och man kan, ofverslagsvis beräknadt, förmoda att varuomsättningen uti deras rörelse uppgår till ett värde af 8 å 900.000 R:dr Banko. Stadens handtverkerier äro temligen betydande, och sysselsätta utöfver 100 mästare med deras gesäller. Två sadelmakare afyttra färdiggjorda vagnar, och har den ene af dem på året försålt sådane till mera än 20,000 R:dr Banko. Kopparslagare äga god förtjenst genom de täta förändringarne på bränneri-redskap, som årligen ske, helst näst efter en riksdags jemkning på bevillningsgrunderne. Snickare hafva fullt med beställningar, och deraf finnas flere ganska skicklige. Skräddare och Skomakare hafva ständigt arbete genom det stora antal tjenstemän, som bo här, den mängd ungdom här studerar, o. s. v. Färgare och Garfvare klaga öfver minskning af förra tiders rörelse, sedan så många färgeriet’ och garfveriettillkommit på landsbyggden, samt andre städers färgare och garfvare resa omkring i socknarna för att emottaga arbete och aflemna hvad som kan vara färdiggjordt.
Emb.-Berältelse den 11 Juli 1841. 1841 den 30 Mars föredragen; och fann Kongl. Maj:t att, innan nådigt beslut fattats öfver Rikets Ständers, uti skrifvelse den 20 Januari samma år, gjorda underdåniga hemställan rörande dels skjutslegans förhöjning, dels ock inskränkning i det embetsoch tjenstemän efter 1827 års Resereglemente bestådda antal hästar, någon annan åtgärd icke erfordrades, än att, då anslaget å dåvarande 4:de Hufvudtiteln till reseoch traktamentskostnader jemväl vidrördes uti förevarande skrifvelse, en afskrift af denna, jemte note nr protokollet, tillställdes Sjöförsvarsdepartementet. 113:o af den 13 Februari 1841, angående en uppkommen brist i 1839 års anslag för Beväringsmanskapets vapenöfningar (230.) 1841 den 11 Mars föredragen; och KrigsKoliegium samt StatsKontoret derom underrättade. l*4:o af den 3 Mars 1841, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående anslag till understöd för de i hufvudstaden förlagde Garnisonsregementens matinrätlningar (256.) 1841 den 30 Mars föredragen; och StatsKontoret jemte öfrige vederbörande derom underrättade. 115:o af den 6 Mars 1841, angående förskott å anslag till bedrifvande af befästningsarbetena vid Carlsborg och i Stockholms skärgård (258.) 1841 den 30 Mars föredragen; och vederbörande derom underrättade. 116:o af den 6 Mars 1841, angående transport af kronomanskap (259.) 1841 den 30 Mars föredragen; och öfverlemnades till SjöförsvarsDepartementet, i hvad som rörde Rikets Ständers underdåniga hemställan om utseende af andra och flere samlingsplatser för Båtsmanskompanierne inom Blekinge län.
N:o 23. tid dömde fångar för det närvarande äro fördelade på icke mindre än 5 serskildle fängelser, nemligen Carlscrona, Malmö, Landscrona, INy-Elfsborg och Carlsten, och vården om dessa, till större delen uti en förtviflande sinnesstämning lefvande menniskor, fordrat en mera concenlrerad tillsyn och en serskild förvaltning, syntes frågan om deras lämpliga inrymmande samt säkra och orubbliga förvarande på ett enda ställe, skyndsamt af Styrelsen böra handläggas, i synnerhet, som Carlscrona, utur flera i undertecknad Ordförandes underdåniga berättelse öfver dess Inspections-resa anförde vigtiga skäl, icke för lifstidsfångars förvarande och sysselsättning är lämpligt: Malmö, destineradt alt förvara arbetsfångar och correctionister; samt Landscrona föreslaget alt såsom fängelse upphöra. På grund häraf ingick derföre undertecknad Ordförande med underdånig anmälan om dessa förhållanden, den 14 Julii detta år, till Eder Kongl, Maj:t och framställde dervid, att Calmare Slott, hvars sunda belägenhet samt fasta och rymliga byggnader förut af honom blifvit undersökte, till ett fängelse för alla å lifstid dönade fångar, var passande, och begärde, i anledning häraf, att få, genom vederbörlig Architect, låta uppgöra ritningar och kostnads-forslag öfver detta Slotts inredning till ett dylikt fängelse, efter den af underteck - Bil. till K. M. Nnd. Propos. N:o 23. 6g nåd Ordförande uppfattade plan; hvilket Eder Kongl. Maj:t, under den 18 i samma månad, behagade i Nåder bifalla.
Majtt, till vinnande af det af Rikets Ständer åsyftade ändamål, härigenom till Rikets Ständers profning och antagande föreslå den förändrade redaction af det nödigt ausedde tillägget uti 25:te Gap. 5:te §. Rättegångs-Balken, att uti samma §., näst före sista punkten och efter orden; '""så ock delaktighet i thesse missgernmgar /’ må införas följande mening ; ”År den, som för sådant brott eller för delaktighet deruti tilltalas, jemväl för annan förbrytelse anklagad, varde Utslaget, i hvad det honom rörer, i hela dess vidd Flof-Rätten underställdt.” De Bil. till K. M. Nådiga, Propos. N.o 81. 33 De Protocoll, som, rörande denna fråga, blifvit hos Högste Domstolen och StatsRådet förda, bifogas härjemte; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen* Datum ut supra. CARL JOHAN. A. Thuring. Utdrag af Protocollet (ifver JustiticeArenden j hållet uti Kongl. Maj:ts Högste Domstol _, den i5 Maji 182g. Närvarande: Justitia:-Rådén: Friherre Kurck. Peterson. Grefve Strömfelt, örbom. Themptander. Stråle. Bredberg. Bill. lill />. St.
Detta i förening med deras ofta hjälplösa tillstånd nödvändiggör en jämförelsevis stor personal vid hemmet. Sålunda funnos där under arbetsåret 1 8 9 5 — 9 6 med dess 15 elever: en föreståndarinna, 4 lärarinnor, en husmoder, 2 sköterskor, en köksa och en husjungfru. Det blir på detta sätt ganska betydande summor, som årligen offras på hvarje elev. Det klandersjuka småsinnet och den krassa materialismen se naturligtvis icke med blida ögon, att penningar offras på så » onyttiga » företag. Men först och främst må framhållas, att för en stat betyda några tusen och för ett landsting ett par hundra kronor bra litet. Och till hvilken välsignelse blifva ej dessa penningar! Några af samhällets mest vanlottade barn få en fristad, där deras tillvaro blir så sorgfri, som deras olyckliga tillstånd medgifver. Du som talar om » onödigt slöseri *, hvad skulle du icke, om du själf hade ett sådant vanlottadt barn, med glädje offra för att göra dess lif så drägligt som möjligt! Huru måste icke medvetandet, att deras barn erhålla all den fysiska, intellektuella och moraliska utveckling, som är möjlig, lindra sorgen för de arma föräldrarne, hvilka måhända eljes tvungits att låta sina barn släpa sig fram under en nästan djurisk tillvaro. En enda tanke härpå borde vara nog för att klargöra skolhemmets betydelse, äfven om alla elevernas framsteg vore små eller inga. Men så är visst icke förhållandet. Under det gångna året ha två af barnen, Johan Nilsson och Elin Elasdotter, gjort verkligen lysande framsteg. Fullkomligt blinda och döfva, ha de likväl hunnit så långt i utveckling, att de kunna meddela sig medels fingeralfabet eller skrift om snart sagdt hvilket i hvardagslifvet förekommande ämne som helst. Johan, som är 18 år gammal, äger mer än vanlig folkskolebildning, fölen ganska stor korrespondens och kan hjälpligt tala, ehuru det naturligtvis måste vara en gåta för honom, huru människor kunna förstå hans tal, då han hvarken vet hvad höra eller hvad se vill säga. Äfven den 11-åriga Elin, en liten rar och älsklig tös, har börjat lära sig tala.
Hvad justeringen af referenternes sätt att uppfatta de af Riddarhusets talare afgifna yttranden anginge, torde R. o. Ad. finna, att icke annat kunde komma i fråga, än att 6^6 Den 3o September. referenternes uppfattning vore tillgänglig för dem af R. o. Ad:s ledamöter, som behagade att den genomse, innan den aflemnades till de lidningsredactioner, som skulle vilja deraf begagna sig, men att någon officiel egenskap icke kunde tillerkännas desse referenters uppfattning, samt att denna justering således icke kunde under någon synpunkt motsvara de justeringar, som bär i R. o. Ad;s sammankomster verkställas. Frih. Boye: För min del ar jag mycket belåten med den förklaring, som Hr Frih. o. Landtm, gifvit oss; men jag tror, att då det likväl är just fördelaktigt, derigenom att det ger rättelse i det förhållande som Utsk. anmält, så anser jag utom all fråga, att Utsk. bör genom prot.utdr. få detta svar; ty annars förblifver frågan i det skick den är, nemi. att talarnes yttranden, då tiden är förbi för rättelser, äro att anse som justerade. Så snart Utsk. framställt en sådan tanke ocb den beböft den förklaring Hr Frih. o. Landtm, gifvit oss, så är väl nödvändigt att Utsk. får sig densamma till efterrättelse meddelad, hvarföre jag anhåller om propos. att Ulskrs åtgärd må erhålla den rättelse, som ligger i Hr Frih. o. Landtnäs nyss afgifna förklarande, men hvilket skulle stanna inom oss, om ej Utsk. genom prot.utdr. deraf erhöll del, Gr. Horn: Väl erkänner jag riktigheten af Hr Frih. o. Landtrms förklaring, att icke de ifråga var. utdragen af våra förhandlingar hafva officiel egenskap; men likväl ber jag att få fasta R. o. Ad:s uppmärksamhet på den halfofficiella egenskap de måste äga.
Sverige ännu odeladt bibehålla det främsta rummet; och det är på grund deraf jag äfven anser, att det bör med så mycket mera varsamhet och grannlagenhet begagnas. Den diplomatiska fråga, som nu utgör föremål för diskussionen, är icke ensamt Svensk, den är Svensk-Norsk, och sålunda ett föremål för Unions-regeringens behandling; och det är äfven derföre jag anser initiativet uti en sådan fråga icke på sätt, sorn nu skett, böra utgå ifrån Svenska representationen, utan föreställer jag mig, att man med full tillförsigt i detta hänseende bör åt Unions-rcgeringen öfverlåta att handla i den rigtning, den anser öfverensstämmande med de förenade rikenas, ej mindre nytta, än värdighet; och, i afseende å nödvändighet, icke vidsträcktare än hvartill gällande traktater och förbund kan föranleda. Då man begär ordets intervention, måste man derunder förstå, att man är beredd på handlingens, och det är med afseende härå jag framställt mina betänkligheter, och som jag önskar att Ekon.-Utsk:t måtte tillstyrka 11. St:r att Frih. Stael von Holsteins motion icke måtte föranleda till den begärda åtgärden. Jag anhåller att dessa mina yttrade åsigter måtte till Utsk:t få åtfölja Frih. Stael von Holsteins motion. Den 16 Mare. 181 Hr Tersmeden, Pehr Reinhold: Ej utan en viss tvekan uppträder jag emot den siste högt aktade talaren, med hvilken jag anser för en glädje och ära att kunna i de flesta allmänna frågor förena mig. Men jag finner mig dock föranlåten att, emot hvad han här nu yttrat, framställa en och annan anmärkning. Gr. Anckarsvärd har sagt, att det politiska området har en prosaisk karakter, och att poetiska ulflygter derföre inom detsamma icke äro på sin plats. Jag hemställer dock till den värde talaren, huruvida det diplomatiska området, hvarom här är fråga, i allmänhet gjort sig kändt för någon synnerligt poetisk flygt. Vidare har han ordat åtskilligt om meelings, men då sådana här icke blifvit föreslagna, så förmår jag ej inse hvilket sammanhang dessa ega med den sak, som nu är i fråga.
N:o 29, och sedan delta betänk, numera blifvit återremitleradt blir Utsk., vid afgifvande af sitt svar pä återremissen, i tillfälle alt vidare yltra sig derom. Dessa äsigter må nu för öfrigt komma att blifva enahanda, eller att modifieras i följd af anmärkn-.r inom IliksSlm, så torde det i 5 II. 83 058 De-n 23 DecembeT. alla fall böra blifva i detta betänk, och icke annorstädes, sorn Utsk. afgifver sina tillstyrkanden i afseende på hvad Ulsk. kan anse erforderligt för regleringen af vår penningeställning. Att derutöfver afgifva någou särskild afhandling i iinanceläran, eller alt teckna ett motstycke, vare sig i ljusa eller mörka färger, till det Biskop Agardh förfärdigat, tror jag lika litet åligga Utsk. som jag tror något ändamål dermed kan vinnas. Beträffande frågan om spanmälsbelåning, så har den visserligen varit föremål för Ulsk:s öfverläggning; men för min del tror jag icke, att Utsk. kommer att frångå sin redan uttalade mening, eller den att spanmälsbelåning icke lämpligen bör tillhöra Bankens funclioner. Hvad Utsk. i sådant fall, eller lill gynnande af spanmälsbelåning, kan föreslå, finnes redan föreslaget, derigenom att Ulsk. tillstyrkt creditiv för de privatbanker, som befalla sig med en sådan utlåning. Men då dessa banker icke hittills begagnat ett sådant creditiv, och således icke ansett lämpligt att befatta sig med spanmälsbelåning, vill äfven deraf synas, som bedrifvande! af denna lånerörelse skulle blifva för Riksbanken ännu olämpligare. Skulle raan anse, att räntan pä de nu medgifna creditiven för privatbanker, som vilja befatta sig med spanmålsbelåning, är för hög, så blir det tillfälle att yrka nedsättning när Ulsk:s förnyade betänk, med svar på återremissen af betänk. N:o 29 förekommer, men någon återremiss af detta betänk, finner jag för sådant ändamål icke erforderlig.
«Ändtligen blef mitt arbete på lustslottet Ulriks«dahl inför konungen uppfördt, vid hvilket tillfälle «jag sjelf dirigerade orkestern. Hofvet syntes ganska «nöjdt dermed, och det sätt, hvarpå konungen för«klarade mig sin tillfredsställelse, var öfver all min «väntan. Straxt efter musikens slut samtalade konun«gen med mig mer än en fjerdedels timma, gjorde «mig först rätt artiga komplimenter, frågade mig om «ett och annat och mätte mig med sina stora ögon «från hufvudet till fötterna, och jag, efter min gamla «lofliga vana, tog mig den friheten att se den store «monarken stinnt i synen, och detta, som jag sedan «fick höra, har just behagat honom.« 76 Den store konstnären – Kraus – utnämndes till kapellmästare, med 300 dukaters lön och löfte (det var, nemligen, Gustaf III som lofvade) om en resa i Tyskland, Frankrike och Italien följande året, på konungens bekostnad. Från konstnärerne återföra vi läsarens uppmärksamhet till den monark, som tog deras skicklighet i anspråk. Nya operahuset hade inflytande icke blott på hufvudstadens offentliga nöjen; det spelade äfven sin roll i konungens enskilta lif, af hvilket vi nu skole försöka lemna en sammanträngd, men historisk öfversigt. Allt i Gustaf III:s lefnadssätt var beräknadt och indeladt, allt hade sin ordning och sina särskilta tillhörigheter, från den offentliga spisningen, der han visade och lät betjena sig som kung, alla de olika cirklarna igenom, ända ned till de förtroliga aftonmåltiderna, då han åt med några få gunstlingar. Vid stora tillfällen och i allmänhet i de vanliga cirklarna på slottet, konungens så väl som drottningens, utgjordes sällskapskretsen af hofvet och de förnäma i riket. Till dessa cirklar ledde rangen, börden, tjenstegraden. Till de lysande aftongillena på operahuset, det sista tiotalet af Gustafs lefnad, öppnades dörrarna åter genom snille, behag, utseende och umgängeston. Vi hafva redan nämnt (i elfte kapitlet) att de voro ett slags härmning af Catharina II:s emottagningar i Eremitaget.