Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i riket begärt underrättelse, om och hvilka åtgärder blifvit vidtagne för vinnande af kännedom om nämnde qvinnas person och lefnadsförhållanden samt hvad derigenom blifvit utrönt; så har jag, efter inhämtande af de upplysningar, som i följd häraf samt af derefter i ärendet ytterligare vidtagna åtgärder blifvit vunna, funnit mig föranlåten att emot Konungens Befallningshafvande i Malmöhus län, såsom den myndighet, af hvars föranstaltande berott att om den häktade qvinnan anskaffa närmare underrättelser, förordna laga åtal för försummelse härutinnan; efter hvilket åtals utförande Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge under den II Juni 1852 meddelat det utslag: att alldenstund Konungens Befallningshafvande, efter det Fredrika Jonsdotter, då kallad Jakobina Wagnersdotter, i följd af Landshöfdingeembetets i nämnde län den 17 Januari 1838 meddelade och af Kongl. Majit den 23 April s. å. i Mäder läststiilldc utslag, blifvit den 11) påföljande Juli insatt uti straffoch arbetsfängelset i Göteborg, ostridigt haft skyldighet att utan långt dröjsmål göra sig underrättad om de upplysningar, hvilka angående omförmälte qvinna vid nämnde fängelse kunnat vinnas, och i öfrigt vidtaga sådana åtgärder, som kunnat leda till afsedda ändamålet med hennes förvarande derstädes, nemligen att under tiden om henne inhämta tillförlitligare kännedom, samt denna skyldighet icke i någon mån vore beroende af den omständighet, huruvida Direktionens vid berörde fängelse den 27 Okt. 1838 aflåtne skrifvelse med dervid fogade af Jacobina Wagnersdotter inför Fångpredikanten Rising afgifna berättelse kommit Konungens Befallningshafvande tillhanda eller icke; men Konungens Befallningshafvande, oaktadt nämnde
Betraktar man saken fortfarande jemväl ur den synpunkt, hvilken förnämligast torde hafva gjort sig gällande, då judarne först erhöilo tillåtelse att här i landet bosätta sig, synes det uppenbart att de fördelar, hvilka af deras kapitaler, näringsflit och industriel verksamhet påräknades för sladsmanna-näringarne, icke mindre kunna väntas för den vigliga jordbruks-näringen, om dem lemnäs öppet att deråt egna sina tillgångar och förmåga. I enlighet med hvad sålunda blifvit yttrad t, tvekar Utskottet ej att tillstyrka utvidgning af judarnes rättigheter i enahanda syftning som motionärerne yrkat. Men då meningarne hittills varit ganska delade i denna Iråga, hvarföre ock förevarande förslag vid föregående riksmöten icke rönt framgång, samt vid det förhållande, att för få år tillbaka bosättningsrätt i alla rikets släder blifvit judarne tillerkänd, det synes mindre angeläget alt nu bereda dem tillfälle att deltaga äfven i landthandel», än all för dem öppna utväg att egna sig åt landtbruket och derigenom ytterligare fästa dem vid det land, de tillhöra, får Utskottet, med anledning af if.ågavarande motioner, hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kon^l Maj: t anhålla att, med upphäfvande af första momentet i 3 § af Kongl. Förordningen den 30 Juni 1838, Mosaiske trosbekännare, födde i Sverige eller utrikes ifrån inkomne och i riket bosatte samt af Kongl. Maj:t lill svenska undersåter upptagne, måtte erhålla rättighet alt, utan Kongl. Maj:ls särskilda nådiga tillstånd, köpa och besitta fast egendom å landet. Stockholm den 3 Juli 1860.
Om jag uppfattat detta riktigt, tror jag, att deraf äfven måste följa, att Hr Gr. o. Landtm, ej kan gifva propos. på ogillande af Utsk:s betänk., en propos., som då är orimlig; och lika litet kan, utan afseende på det frikännande, som Constit.Utsk. meddelat Statssecret. förkrigsärenderna, Hr Gr. o. Landtm, framställa frågan att till K. M. ingå med en underd. skrifvelse om denna Statssecretrs skiljande från embetet. Gr. Cronhjelm: Frih. Ehrenborgh och jag äro oupphörligen i tvist om samma sak. Hr Frih. har ganska riktigt uppläst en citation ur det K. brefvet, som finnes införd i betänk. Jag är glad deröfver, emedan just detta hevisar, hvad jag sagt. Jag har sagt, att Statssecret. Nordenfalk ej ville contrasignera ett ovilkorligt beslut örn löneförhöjning för gardesreg:terna, och att beslutet derföre förändrades så, att det visserligen förblef K. M:s beslut, att den skulle ske, men att Statscont. skulle höras en gång till och saken ytterligare pröfvas i Statsrådet. Det var vid denna ytterligare pröfning i Statsrådet —. denna pröfning, som Nordenfalk hade, om jag så får säga, framtvungit genom sin vägran att contrasignera ett annat bref —, som Konungens rådgifvare enhälligt, med undantag af JustitieStalsministern, reserverade sig mot ifrågavar. beslut. Iläde sedermera den efterträdande Statssecret. biträdt rådgifvarepersonalen och handlat med samma kraft som den föregående, så hade förmodligen ett sådant beslut ej emanerat; och det är på denna grund, jag vidblifver, att det första K. brefvet ej var af natur att fordra verkställighet. Detta står fullkomligen fast, Deli 3o Juni c. m. och det tror jag ej, att Frih, Ehrenborgh skall kunna bestrida.
Den femte Elam, den sjette Johanan, den sjunde Eljoenai. Men ObedEdoms barn voro desse: Den förstfödde Semaja, den andre Josabad, den tredje Joah, den fjerde Sacar, den femte Nethaneel, Den sjette Ammiel, den sjunde Isaschar, den åttonde Peulthai; ty Gud hade välsignat honom. Och hans sone Semaja vordo ock söner födde, som i deras fäders hus regerade; ty de voro starke hjeltar. Så voro nu Semaja barn: Othni, Rephael, Obed, och Elsabad, hvilkens bröder mägtige män voro, Elihu och Semachia. Desse voro alle utaf ObedEdoms barn; de med deras barn och bröder, mägtige män, skicklige till ämbete, två och sextio af ObedEdom. Meselemia hade barn och bröder, mägtige män, aderton. Men Hosa utaf Merari barnom hade barn: Den ypperste Simri; ty den förstfödde var icke till, derföre satte hans fader honom främst; Den andre Hilkia, den tredje Tebalia, den fjerde Zacharia. All Hosa barn och bröder voro tretton. Detta är dörravaktarenas ordning, bland höfdingarna i ämbetet med deras bröder, till att tjena i Herrans hus. Och lotten vardt kastad dem litsla såväl som dem stora, i deras fäders hus till hvarjo dörrena. Den lotten österut föll på Selemia; men hans sone Zacharia, hvilken en klok och rådig man var, kastade man lotten, och honom föll norrut; Men ObedEdom söderut, och hans sönom vid huset Asuppim; Och Suppim och Hosa, vesterut vid dörrena Sallecheth, på bränneoffers vägenom, der vakterna vid hvarandra stå. Österut voro sex af Leviterna, norrut fyra om dagen, söderut fyra om dagen; men vid Asuppim ju två och två; Vid Parbar, vesterut, fyra på vägenom, och två vid Parbar. Detta är dörravaktarenas ordning, ibland de Korhiters barn, och Merari barn.
Då man kommit i erfarenhet af nödvändigheten att inskränka den vidsträckta anmärkningsrätt, som KammarRätten utöfvat mot den af 1824 års Taxeringsman verkställde nedsättning af fastighetsvärdet, och hvilken varit af den betänkliga art, alt en Kongl. Proposition i ämnet blifvit aflemnad, bar BevillningsUtskottet trott sig böra antyda det förhållande, som emellan Taxeringsman och KammarRätten bör äga rum, eller bestämma buru långt IiammarRättens anmärkningsrätt må sträcka sig. Detta bar Utskottet sökt anvisa i de 3 föreslagne punkterne, och då ej mindre Kronans än de skattskyldiges rätt härigenom, enligt min tanka, är bevarad, anhåller jag om bifall på Betänkandet. Jag liar af Herr Hjerta endast hört anmärkas, att de i i:sta och 2:dra punkterna omnämnde mål borde, i stället för att gå tili KammarRätten, pröfvas af Rikets Ständers Fullmäglige i RiksgäldsContoret. Jag ber att härvid få anmärka, att i:sta punkten endast handlar om sådane mål, då antingen den skaltskyldige eller Kronans Ombud anför besvär öfver för hög eller för låg taxering; och sådane mål kunna, efter Den 3o Mari e. ra. 33g mili tanka, ingalunda tillhöra Fullmäktige i RiksgäldsContoret, utan måste i vanlig Domstolsväg afgöras. Sådane mål åter, som a:dra punkten omnämner, eller att ett Läns taxeringsvärde skulle understiga Minimi-tariffen, tror jag aldrig skola förekomma, enär håde Landshöfdingen och Landskamereraren äro närvarande i PröfningsComitteen, och visserligen icke skola underlåta att tillse, det Länets Minimi-tariff ej understiges. Då man dessutom medgifvit, att de i 3:dje punkten omnämnde målen, rörande debitering, uppbörd och redovisning, böra tillböra KammarRätten, skulle af Herr Hjertås förslag följa, alt Bevillningsmålen blefvo styckade, så att en del tillhörde KammarRätten och en annan del Fullmägtige i RiksgäldsContoret.
Några talare hafva velat försvara pluralitetens af BancoFullm. åtgärd vid det ifrågavar. tillfäl5 H. ' ~ 54 426 Den 16 December. let dermed, att den var så ytterst nödvändig i och för realisationens bestånd. Så vidt jag förstår, hafva BancoFiillm. egentligen 2:ne utvägar för att skydda realisationen: den ena består uti att vid behof minska sedelemissionen, den andra uti att anskaffa silfver. Huru hafva nu Fullmäktige begagnat dessa utvägar? Jo, såsom det synes af deras egen berättelse pag. 55, hafva de sä skött sedelemissionen, att under åren 1840, 1842 och 1843, hafva de i låneväg utsläppt icke allenast alla dertill anvisade fonder, utan äfven alla årens räntevinster, till belopp af 3,404,775 r:dr 10 sk. 6 r:st och derutöfver 501,646 r:dr 6 sk. 4 r:st. Så hafva de tillvägagätt, så hafva de oförsynt blottställt Banken, och sedan de pä detta sätt kört fast, vill man beundra raskheten att genom ett lagbrott draga sig ur spelet och ställa till rälta igen. Och ett lagbrott var det; ty 120 § stadgar, att sedelstocken icke genom någon åtgärd får ökas, så snart den metalliska valutan understiger 5 af sedelstocken. Huru voro förhållandena i detta afseende vid omförmälda tidpunkt? Jo, de voro sädane, att en brist förefans af 2,277,000 r:dr, då man gaf ut förskottena och sålunda ökade sedelstocken. Har man dä icke uppenbarligen brutit emot sistnämnde §. Jag begriper icke huru man det minsta kan advocera i detta afseende. Nyttan af denna åtgärd må vara en sak för sig; den var i alla händelser ganska tvetydig; ty ingenting hade kunnat hindra den person, som utfick sedlarna, att andra dagen taga ut silfver derför.
Maj:ts Befallningshafvande, som, sedan mossens onyttiga beskaffenhet i dess närvarande skick blifvit behörigen utrönt och styrkt, eger sådant tillstånd meddela. Har boställe, eller något icke under stadgad åborätt upplåtet publikt hemman, kungsoch kungsladugårdar samt öfriga under Kronans omedelbara disposition varande hemman dock undantagna, i sådan lågenhet del; dä skall på Kongl. Maj:ts nådiga bifall bero, om och med hvad vilkor dylik upplåtelse deraf på viss tid ske må.“ “14 §. Är af jord, som till afsöndring tillåten år, större andel, ån som svarar emot en tiondedel af hemmanets egorymd, för alltid från hemman af den i nästföregående § nämnda natur, utan behörigt tillstånd, afsöndrad; och vill innehafvaren, då klander derå af vederbörande våckes, under åtagande af andel i mantal och ränta i förhållande till hemmanets egorymd, hela den jord behålla; håfve han ock dertill rått, der han, efter de i 1 Kap. af denna förordning stadgade grunder, pröfvas kunna samma jord få besitta; och varde den afsöndrade jordens andel i mantal och ränta bestämd i den ordning, skattlåggningsförfattningarne innehålla, med förbindelse för innehafvaren, att ränta derför och öfriga allmänna skyldigheter, utan åtnjutande af frihetsår, utgöra. Det mantal, som å så beskaffad jord bestämmes, varde från stamhemmanets mantal afråknadt, och utskylderna å detta sednare, i förhållande derefter, minskade." Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 5 December 1863. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Dec. 1863. Preste-Slåndel den 7 Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrade stadganden i afseende ä frejdebetyg. (Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 39 och Utlåtande N:o 40.)
Författningarne btifwa och ju mera arbetsmethoden i Rikets Collegier och Publique Werk wid ärendernes skötsel simplifieras, desto mindre upstä twister, och desto lättare kunna öfwerftödige systlor efter hand indragas och Statens tilgängar, utan menighetens betungande, ökas til de nödwändige Penningelöntagande Ämberömänö löneförbättringar. Om Högloss. Ridderssapet och Adeln finner deste anmärkningar förtjena dest upmärksamhet, sä torde blifwa lämpeligast, at dest Med-Ständer finge anledning, at gemensamt hos Konungen föreflä et sädant mera lämpeligt och til ändamålet mera tjenande sammandrag af de Oeconomiffe Författningarne, än det som i anledning af Hemliga Utssöttets wid sista Riksdag gjorde anmälan blifwit Rikets Collegier och Publique Werk 396 Den 21 Julie. Loerk foreffrifwit och anbefaldt, hwaruti de kjelfwe, ehuru de oinselt ofullkomligheten deraf, ej wägat gora någon ändring Stockholm den 10 Julii t20g. ft UHft'iicrLnt2. Remitterades til Allmänna Beswärsoch Oeconomiä - Utskottet. Herr Lilfverslolpe, 6u8t3.k Dä Hans Excellence Herr Friherre UUjenci-LlitL för nagra dagar sedan til Riddarehus - Secreterare:; inlemnat det nu uplästa Memorial, har jag förut haft ti!fälle at inhemta desi innehäll. Af sädan anledning öar jag eftersinnat, om icke wära Lagar och Författningar i allmänhet more i samma belägenhet som Handelsoch SlöjdeFörfattningarna, fä at ofta en betydlig oreda deri, werkade twetydiga Domar och mycken wäda wid Lagssipningen ?tag fär derföre hos Högloft. Ridderskapet och Adeln i ödmjukhet upgifwa följande Förstag, hwilket jag anhäller mätte med wära respective Med - Ständer cou;- municeraö och til behörigt Utskott remitteras.
Nej, hon var förändrad, hon var icke som förr, hon skulle bli förtviflad, och hon skulle plåga honom med sina råd. Jag begriper icke hur han kom att tala om sin hustru. Jag tror att han helt omotiveradt frågade mig om jag hört omtalas den stora skandalen före hans afresa till Polen.178 Och jag svarade ja. Jag mins att han bad mig berätta hur jag hört det framställas, men jag bad att få slippa, jag hade fäst mig så litet vid det; jag vet hur sqvallret förvränger allting. Så betänkte han sig ett ögonblick, och så började han berätta, jag tror det var på detta sätt han kom att tala om hustrun. Han berättade så mycket, gående än fram, än tillbaka i tiden; påminnande sig än det ena, än det andra, görande tillägg och rättelser, att det är mig omöjligt att uppteckna det ordentligt; jag måste göra som han: låta det komma fragmentariskt, huller om buller. Det var en ung flicka, sade han. De hade blifvit bekanta med anledning af hans föreläsningar. Till slut sade han: ni har naturligtvis hört hvad hon heter? – Ja. – Berta Knudtzon heter hon. Hon är ungefär vid er ålder.179 En af hans allra bästa väninnor här, en som varit det i många år och som han litar på är syfilis-läkaren Bergs hustru. Doktorinnan Berg är nu omkring 51 år gammal.180 Mötet mellan honom och fröken K. i Schweiz eller Frankrike, hvar det nu var, egde rum i Augusti 1885. Skandalen bröt ut som värst i Dec. 1885. Han kom hem från Polen i medio af April 1886. Förhållandet tycks ha varat ganska länge innan det ödesdigra aftalet om att mötas på utländsk botten. Det var vid en badort, troligen i södra Frankrike han låg. (Maurits säger han den hette. Hur det uttalas vet jag ej.) Hustrun misstänkte de två innan han reste ut. Hon sade att hela badresan var naturligtvis endast en förevändning. Han säger att de endast voro tillsamman i den der lilla franska staden 3 timmar. Detta är naturligtvis en osanning, som han säger för fröken Knudtzons skull. För ett tre timmars uppehåll behöfver man näppeligen en så stor koffert att den poletteras.
Riksens Stander Riks-Ståndeh Constitutions-Utskottet Stats-Utskottet Förstärkta Stats-Utskottet Bevillnings-Utskottet Banko-U tskottet Lag-Utskottet Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet Serskilda-Utskottet Expeditions-Utskottet Revisorer Justitie-Ombudsmannen Befallningshalvande Proposition Kongl. Maj:ts Skrifvelse Berättelse Betänkande Memorial Protokoll Rifcs-Ståndens Beslut. Riksens Ständers underd. Skrifvelse till Kongl. Majit, och samma stalie med flere med mera följande Register: 3 A. A -/1-ccisoch Bakngns-penningar, ersättning till Städerne för deni, Remiss II: 48g. 502. S. U. Bet. IV: i34. Bcsl. IX: 84. i oo. io5. ia5. S. U. Bet. IV: 444. Adress, Tacksägelse-, vid Riksdagens början, till H. M. Konungen samt D. K. H. KronPrinsen oell ArfPrinsen, Besl. IX: 3 10. Adress X: 5. — vid Kröningen i Norrige, se Kröning. Afrad, utaf utarrenderad jord, Jordegares rättighet i afseende derpå, Remiss II: 5og. L. o. E. U. Bet. VII: 266. 268. — se älven jordegare och Utmätning Afträdesmål, se Konkurs. Afvitring, Betyg deröfver, Remiss II: 4i6. L. U. Bet. VII: i3. Besl. IX. 43. 45. 4g. 5i. E. U. Bet. VII: 111. Skrif. X: 129. K. M. Svar I: 354. Akademi, Krigs-, lönförhättring för LärareStaten der, Remiss II: 4g4, S. U. Bet. IV: io5i. Skrif. X: 265.
Bonde-Ståndet d. ao Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Bergs-Tings-Rätternes afskaj/ande. S. A. K. Då Bergs-Tings-Rätterne, i följd af deras organisation, icke kunna uppfylla parters billiga anspråki att skyndsamt och utan betungande kostnader få förekommande arender afgjorde, helst dessa domstolar endast en gång om året sammanträda, och omfatta vidsträckta districter, ifrån hvars aflägsnare orter parter måste göra långa resor till Tingsstället, samt derjemte förekommer, att de fleste af de till Bergs-Tings-Rätter«i nes upptagande hörande mål äro af enahanda beskaffenhet med dem, sorn af Härad9-Bätterne behandlas, och att i frågor, der vetenskaplig upplysning erfordras för beslutets fattande, sådan, ej mindre af Härads-Rätterne, än på sätt nu sker i lika beskaffade mål, som af högre Instantier pröfvas, må genom vederbörandes undersökning och utlåtande inhemtas, då HäradsBätterne, likaså väl i desse som andre dem tillhörande ämnen, hvilkas bedömande grunder sig på vetenskaplige unde ökningar, böra anses Underdåniga Skrifvelstr. 127 lika behörige, att fatta rättmätige domslut, som högsta Domstolen, den der i sista Instantien för närvarande pröfvar frågor, anhängige vid BergsTings-Rätt, och genom hvilken förändring den förmån, bland andra, skulle vinnas, att de många tvister om domstols behörighet * som emellan Bergs-Tings-Rätter och andre domstolar förekomma, och ofta fullföljas till Öfver-Rätterne, kommo att undvika*; så och t händelse E. K. M., med afseende å hvad Särskilta Utskottet i Betänkandet, angående Regleringen af Rikets Emheten och Tjenstér, tillstyrkt, samt det yttrande Riksens Ständer deröfver meddelat, i Nåder skulle finna för godt att på Hof-Rätterne öfverflytta Bergs-Uollegil Doms-rätt, hafva Riksens Ständer ansett Hergs-Tings-Rätterne böra i sammanhang dermed indragas, och deras Domarebefattning på Härads-Rätterne öfverföra*; i följd hvaraf Riksens Ständer, för sin del, åt E. K. M. i underdånighet öfverlemna, att, i nämnde fall, en sådan förändring vidtaga, samt alt, efter locala förhållanden och i öfrigt förekommande omständigheter, emellan vederbörande Härads Rätter Bergslagerne indela.
Jag tror icke, att det är möjligt att sträcka den uppsigt, som fordras för brännvinets beskattning efter mäskekar, längre än till ett mindre antal stora bränneriet', såsom förhållandet är i Preussen och England. Jag har svårt att uppgifva hvar gränslinien finnes; men jag skulle vilja yrka, att alla de bränneriet-, som hädanefter uppkomma i större scala, än som varit fallet efter hittills gällande författningar, Lora beskattas efter mäskekar och underkastas så stränga controller, att man så litet som möjligt måtte behöfva frukta för missbruk; ty om man skall hafva dessa gigantiska brännvinsfabriker, så måste man se till, att de må komma alt skatta för hvad de tillverka, och om controllerne än skulle blifva aldrig så besvärliga, så är del något, hvarom vederbör, får se sig före, innan han anlägger desamma; men att antaga beskattning efter mäskekar för 4°> 5o och 60 kannors pannor, leder derhän, att många bränneriet' komma att drifvas med lägre beskattning, i händelse de kunna så arrangera, att mäskningen kan gå för sig i flera kar än som uppgifvas. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet i anledn. af Gr. Hamiltons yttrande, att mäskekaren kunde förändras genom kransars påläggande och dylikt. Jag ber att få erinra derom, att i händelse beskattningen skall beräknas efter mäskekar, så skola dessa krönas på öfverkanten och vara släta, utan några hål för att kunna påskrufva kransar. Dessutom skulle jag tro, att man ej lärer komma att förgäta den förlust af redskap och den plikt i öfrigt, som blir en följd af en dylik förändring, hvilken ej är svår att upptäcka. Det är derföre, efter min öfvertygelse, en på sidan om saken yttrad farhåga, att man skall ändra och förfalska mäskekaren ; ty de äro af den enkla construclion, att en förändring blir i ögonblicket synlig.
N:o 65, samt bifalla det af Hr Nordenanckar framställda förslag; men innan denna propos. bann blifva besvarad, anmälde sig och yttrade Frih. Palmstjerna, Jag anhåller, att H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade skilja propos:rna åt, så att man kunde bifalla den ena propos. eller afslå den, utan att derföre bifalla eller afslä den andra, och ätt Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. först på Utsk:s tillstyrkande eller pä Hr Nordenanckars förslag. Meningarna om dessa förslag tyckes vara sä delade, att det måhända skulle kunna blifva fråga om någon votering, och då kunde det ena bli ja-propos. och det andra nej-propos.; men att besvara begge på en gång, faller sig, åtminstone för mig, svårt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att såväl Hr Nordenanckars, som de öfriga under öfverläggningen afgifna förslag åsyftade afslag å Utsk:s förslag, och alt således Hr Nordenanckars förslag ej kunde antagas, utan alt R. o. Ad afsloge hvad Ulsk. föreslagit. Ur von Hartmansdorff; Jag instämmer med Frih. Palmstjerna och anhåller vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, måtte gifva oss propos. endast lill afslag å Utsk:s betänk., på det alt vi må hafva ren sak med de öfriga proposrrna. I anledn. häraf förklarade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., ett propos., som endast innefattade afslag ä Utsk:s förslag, visserli gen var en af de propos:r, hvilka i ämnet borde göras, enär ett sådant beslut under discussionen blifvit yrkadt, men att orsaken hvarföre II. Ex. först framställt propos. å Hr Nordenanckars förslag, hvilket också förutsatte afslag å Utsk:s förslag, varit den, att Hr Nordenanckars förslag mindre än det förslag, som blott afsåg afslag, afvek från hvad Ulsk. tillstyrkt; hvarjemte H.
Och hade jag inte varit dum, så hade jag haft honom kvar än. Brita Stina. Den visan har jag hört förr. Lena. Vi vardt ovänner för eran skull för resten. Det var den kvällen, när I mötte Jan Anders i skogen. Och då gjorde jag slut med honom. Men ni må tro mig eller inte – se’n den kvällen har jag aldrig haft någon ro. Jag är rent olycklig. (Gråter.) Brita Stina. Vore han något att stå efter, så hade han kommit och gjort det godt igen. Lena. Det är just för att han inte gjort det, som jag tycker om’en. Alla andra har bara lydt mig och krupit för mig och tiggt och bedt. Men han hade annat lag. När det var slut, så var det slut. Och se’n har han inte tittat åt mig. Och nu tänker jag bara på honom både natt och dag. Brita Stina. Du får alltid nå’n annan. Har pojken inte jungfrur, så dansar han med madamer. Och flickorna är inte en smul olika i det kapitlet. Lena. För resten hade far min aldrig velat ha’ Jan Anders’ pojke till måg. Brita Stina. Hade I blifvit fästfolk, hade väl gubbarna fått förlikas – och gummorna med. Ja, ser du, så var det då. Men nu går det inte längre. För det är nog den pojkdrummeln, som har skrifvit visan, det tror jag. – Nej, men jag tror garnet är rakt slut. Jag får gå opp på vind efter nytt. (Går öfver golfvet.) Se efter Lars Anders, om han kommer in, så han inte super igen. (Ut till höger.) Lena (ensam). Nej, nej. Det blir nog inte annorledsare. Jag får nog gå här och sörja. Men det är många, som har sörjt i världen före mig. Och bara man kan ta’ sorgerna lätt, så känns de inte så tunga. (Sjunger en gammal visa.) Det var en lördagsafton, jag satt och vänta dig :||: Du lofva mig att komma lululiluli komma, men kom dock ej till mig :||: Psalmboken som du gaf mig med röda permar omkring :||: Den kan du gärna få igen lululiluli få igen det gör mig ingenting :||: Men korgen som du gaf mig,