Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag önskade det med hela min själ så varmt, att jag inte vågade tro det. Därför ville jag stå på afstånd. Här har ju varit så mycket prat, så mycket ändamålslöst, futtigt och ledaväckande prat. Med ens tycktes saken närma sig till handling. Då först visste jag, hur liflig del jag tagit i altsammans. Det var i går. Mins du, hur glad jag blef? Ja. Och så i dag kommer den här underrättelsen. Nu skulle jag vilja sätta i gång en agitation. Det där är skamligt. Den där lömska afsigtligheten i att helt fegt bara lita på, att i maj super man bort intresset, och så kommer sommaren emellan. Och i höst är det glömdt. Schultz såg på honom, men satt lugnt stilla: – Ja, hvad vill du göra? Grane skrattade till. Det fans ingen glädje i skrattet. Men han skrattade en gång till, tyst, liksom åt sina egna tankar: – Ja, jag medger, att det vet jag inte. Se, jag kan aldrig låta bli att kritisera dem, jag skulle sätta mig i förbindelse med. Det fins ju många, hos hvilka jag högaktar både karaktär och talang. Men det fins andra ... Nå. Om de bara inte förde så stora ord på tungan. – Tror du, sade Schultz alvarsamt, att du i lifvet kan få sluta dig till en trupp, där alla medlemmarna äro riddare, sans peur et sans reproche? Är du det själf kanske? – Nej, det vet jag nog. Och inte är jag så förbannadt kär i mig själf häller. Men det är ändå litet hos mig själf, som jag ta mig fan håller på. – Ack, sade Schultz, tror du, att lifvet är en ridderlig tornering, där endast män, hvilka bära karaktärens adelsmärke, släppas inom skrankorna? Tror du det? Nej. Lifvet är en simpel knytnäfskamp, där man i nödfall inte en gång respekterar boxningslagarna, utan slår i maggropen, om man inte kan slå i ansigtet. Och vill man uträtta något i verlden – stort eller smått – så måste man kunna vara vän och stridskamrat med dem, som slå i maggropen. Det förstås, striden förlorar på det sättet litet af sitt nobla behag. Men man får lof att se på nyttan.
Dessa grundsattser vore lika giltiga, antingen statsbidraget utginge såsom gåfva eller såsom låneunderstöd, men återfunnes, efter motionärens förmenande, icke uti ofvannämnde föreskrift i afseende på vilkoren för erhållande af bidrag utaf allmänna medel till utflyttning; af hvilken föreskrift tvärtom följden vore den, att de skifteslag, hvilkas ägor befunnes af den ojemna beskaffenhet eller det spridda läge, att flere än 3 skiften måste till alla de utflyttande utläggas, icke kunna komma i åtnjutande af något statsbidrag. Utflyttningskostnaderna vore dock merändels ej färre eller mindre betungande, utgifterna för laga skiftet i öfrigt snarare större än mindre, delägarnes sträfvan alt i möjligaste måtto förbättra sitt jordbruk ej ringare vid de laga skiften, der förhållandena gjorde i eller flere ägoskiften nödvändiga, än vid dem, der endast 3 eller färre skiften kunde utläggas; men den uppmuntran, som med ifrågavarande statsbidrag vore afsedd, och det vid de mångfaldiga utgifterna välkomna understöd, som igenom dylik utflyttniugsbjelp lemnades af allmänna medel, vore dock förvägrade dem, hvilka af omständigheterna tvingades alt försaka en af laga skiftenas största förmåner, nemligen alt erhålla sina ägor å få ställen. Vid jemförelse mellan orsaker och verkningar syntes det derföre motionären, som det ifrågavarande vore ett af de fall, der slumpen förnekade den ene ett understöd, som deremot en tillfällighet skänkte den Bih. till B. St. Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-U(skottets Betänkande M 14. andre, änskönt begge, nämnde tillfällighet oberäknad, befunne sig i alldeles lika ställning. Det skäl, som föranledt ifrågavarande föreskrift om vilkoret för erhållande af utflyttningsbidrag af allmänna medel, hade varit, att »i laga skiftenas barndom» alla slags uppmuntringar ansågos beböfhga för att vinna jordägares benägenhet för det, som lände till deras eget bästa, hvadan stadgandet kunde innefatta en lockmat för dem, hvilka envist fasthängde vid den uråldriga ägoblandningen och ej ville ingå på ägornas sammandragning.
Men om E. o. Ad. numera icke finner en sådan åtgärd lämplig utan föredrager att genast afgöra frågan, har jag för min del ingenting deremot utan afstår gerna från min begäran om återremiss och förenar mig med Frih. Tersmeden. Frih. Tersmeden: Då jag sista gången hade ordet, yttrade jag mig ej öfver punkten litt. c, emedan jag ansåg sådant obehöfligt, då den förste värde talaren, som är den nu ifrågavande Expeditionens Chef, icke deremot framställt någon anmärkn. Samma förhållande ägde äfven rum på f. m., ty den talare, som öpnade discussionen om Just.StatsExpeditm och som är denna Expeditions Chef, gjorde icke heller någon anmärkn. emot StatsUtsk-.s förslag ang:de kanslistoch kopist-graderne. Jag hade således ingen anledn. att förmoda, att Utsk:s hemställan i afseende å sistnämnde tjenstegrader skulle återremitteras, ehuru detta sedermera skedde, jag för min del anser det vara af stor vigt att fasthålla den grundsats, Ut.sk. föreslagna löne-tillökningarne icke böra ingå i de fasta lönerna, utan endast ställas till K. M:s disposition för befrämjande af göromålens gang inom dessa tjenstegrader, hvilkas framtida bibehållande i den Den 23 Mars e. m. ordinarie Staten är osäkert. Jag vill härmed icke bestämdt påstå, att alla dessa tjenster kunna indragas, men jag är fullkomligt öfvertygad derom, att åtminstone en ganska stor del deraf kan och bör indragas. Den hufvudsakligaste delen af deras arbete är nemi. af den beskaffenhet, att man för penningar kan få dessa arbeten verkställda, utan att för sådant ändamål behöfva hafva särskildta å Rikets Stat upförda tjenstemän. Jag tror icke heller, att det är nyttigt för den unge tjenstemannen att under flere års tid sysselsätta sig med renskrifning, utan anser, att det fordras ett annat arbetssätt för att af desse unge män bilda skickliga tjenstemän.
Beträffande nu först rättigheten för egare af äldre vigter att omjustera dessa enligt nya vigtsystemet; så enär, genom tillämpning af de härutinnan gifne föreskrifter, enskilda skulle tillskyndas en betydlig och för mången med kännbar uppoffring förenad kostnad; hafva Rikets Ständer, för att i någon mån undanrödja denna olägenhet, ansett sig böra härmed hos E. K. Maj:t i underdånighet hemställa, att sådane nu befintliga vigter och vigtlödjor af gjutet jern, messing eller brons, från och med ett skålpund till och med tio lispunds vigt, hvilka, ehuru till formen olika med den nu godkända modellen, i öfrigt öfverensstämma med nya systemet, må äfven efter år 1862 tills vidare få omjusteras och begagnas. Vidkommande åter frågan om arfvodet för kröning af fiskekärl, i afseende hvarå Rikets Ständer inhemtat, att detsamma utgår enligt taxan i 21 § 5 mom. af Justerareinslruktionen, hvilket moment afser kröning af förvaringsoch transportkärl i allmänhet; så emedan ett väsendtligen olika förhållande eger rum med sådana kärl för fisk samt beck och tjära och med förvaringsoch transportkärl för spirituosa drycker, enär de förra i allmänhet endast kunna vara beräknade ior begagnande en gång, då deremot de sednare, likasom målkärl, kunna användas så länge de äro brukbara, och billigheten synes påkalla att, till lättnad och understöd icke allenast för fiskare utan jemväl för tillverkare af beckoch tjära m. m. dylikt i deras, jemförelsevis med andre näringsidkare, i allmänhet fattiga leinadsvilkor, de på nämnde yrken lagde omkostnader göras så litet tryckande och betungande som möjligt, få Rikets Ständer hos E. K. Maj: t underdånigst anhålla att 5 mom. i 21 § af Instruktionen för Justerare måtte i så måtto ändras, att taxan för kröning af förvaringseller transportkärl för saltad fisk, beck och tjära nedsättes med 66f procent, dock så, att, om bråktal af öre härvid uppkommer, beloppet jemkas till helt öre.
Ränta och dagsverken, Kongl. Maj:t till Konst-statens underhåll beviljade Bergslaget i så måtto, att, i stället för den summa af 2400 Daler silfvermynt, Bergslaget, enligt 1682 års Transport, i nämnda ändamål fått af Silfver-tillverkningen innehålla, Bergslaget försäkrades att, mot det hela Verket, med Konst-staten och hvad dertill hörde , blefve af Bergslaget ensamt underhållet, framgent icke allenast orubbadt få åtnjuta alla de förläningar af Hemman och Räntor , som till Silfver-Verket och Sala stad af fordne Konungar donerade blifvit, 20 Kongl. Maj ds Nacliga Propos. N.o 2 g. oell hvaruti Sala Stadsoch Grufve-jorden vore inbegripen, utan ock att, enligt 1Q82 års Transport, åtnjuta Grufvedrängs-hjelpen af ofvannämnda så kallade nedre Sockliarne och de 6 öfriga i Salbergs Län, så ock Dagsverks-penningarne eller JordeboksRäntorne af de förra, äfven som Kyllinge Sågqvarn; och hvarjemte, såsom i 1682 års Transport, förbehölls Bergslaget Kyllinge qvarntull och skogarna uti Salbergs Län, samt slutligen hvad som Allmogen uti de 12 Socknarne, enligt Kongl. Förordningar, Föreningar och Contracter, varit och än voro skyldige till Silfver-Verkets tjenst att prfestera, såsom konstgrufs-byggnader, dammars vidmakthållande, å-rensning, grässkärning, efterkörning, storstocks-körsei m. m., som derunder begripes, hvarmed bomme att förblifva såsom tillförene, så att Bergslaget, såsom innehafvare af Kronans rätt, egde njuta den på samma sätt, som då Kronan hade Verkets drift om händer. Härförutan blef, i följd af samma Transporter, ett nytt Contract af Kongl.
I spetsen för dem glänste den frejdade Stjernhjelm, som nyss hade utgifvit »Musae Suethizantes, det är Sånggudinnor, nu först lärande dikta och spela på svenska», och som nu hade mycket att syssla med det nybildade antiqvitetskollegium, der han sjelf var preses, och hvilket enligt en kammarherres bref, bestämdt för »Rudbeck, Stjernhjelm och andre vurmar» erhöll kunglig instruktion 1668. Det skulle egentligen sitta i Upsala, men blef en verklig härd äfven för hufvudstadens vetenskapsmän. Der voro anstälda Columbus, hvilken vistats som informator i presidentens i kammarrevisionen Blixenkronas hus, men nu såsom Stjernhjelms lärjunge blifvit af honom anstäld som kanslist, studenten Johan Bergh m. fl., med hvilka Lucidor umgicks. Hvarföre sökte han ej någon befattning eller åtminstone sysselsättning der? Han besökte dock skaldekungen flera gånger i hans hus nedom Brunkeberg och diskurerade med honom ifrigt, ja, han till och med vann hans deltagande. Om Lucidor icke begagnat ett sådant tillfälle, är detta den största försummelsen i hans lif, ty hans framtid berodde på, om han lyckades få fast fot i samhället. Kanske egde ej heller kollegiet någon plats qvar att besätta. Emellertid hade skalden sin oinskränkta frihet orubbad och fick lära sig att lefva för dagen. Han sökte förtjena sitt uppehälle genom begagnande af sina stora språkkunskaper. Så veta vi, att »han betjente en kapten Fårbus med translaterande uti dennes rättegångssaker», och att ofvannämde Bergh »till-litade honom i det italienska språket». Men äfven hans pegasus måste sättas i galopp. Han skref på tyska vid hofmarskalken Lützows begrafning; han uppvaktade lord Howard vid dennes afresa med en ståtlig engelsk parentation, hvarpå han väl skördade en vacker penning; han begagnade sig af bröderna Gyllenstjernas nästan samtidigt inträffade bröllop för att hopsätta tvenne bröllopsrim på svenska alexandriner, undertecknade Lucidor den olycklige »i högsta hast».
Just. 3 prot.utdr. för d. 5 dennes samt pleni-prot:n för d. 25 och 31 sistl. Okt. Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af 2:ne ledamöter i BankoUtsk. efter 231, Frih. von Kaulbars, Fullm. Hr von Troil, Samuel Gustaf, och J\1 2312, Hr Peijron, Edvard August; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: M 275. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilhelm, och » 833. Hr Werdenhoff, Fullm. Hr Tham, Sebastian Ma thias. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.: Af den nu uplästa listan inhämtar jag, att E. o. Ad:s Elektorer hedrat mig med kallelse att vara ledamot af BankoUtsk., men som jag icke kan mot taga detta updrag, så begagnar jag mig af den rättighet, som 23 g Eiddarh.Ordn. lemnar mig, för att afsäga mig detta förtroende. I ani. häraf anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Elektorer, att sammanträda till val af en ledamot i BankoUtsk. i st. f. Frih. Sprengtporten. Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Riddarh. Utsk. efter JW 213, Frih. Armfelt, Magnus; samt af en Suppleant i samma Utsk. efter M 2247 Hr von Schulzen, Fullm. Frih. von Leuhusen, Alexander Magnus; och befunnos hafva blifvit utsedde; Till Ledamot: JM 93. Gr. Wrangel af Sausis, Tönnes Eeinhold; Till Suppleant: s 396. Frih. Gyllenhaal till Härlingstorp, Fullm. Gr. Taube, Henning Edvard. Gr. Taube, Henning Edv.: Jag får afsäga mig platsen sora Suppleant i Eiddarh.Utsk.
Korniterade kunde derföre ingalunda, under dåvarande förhållanden, tillstyrka delning af bevillningen mellan särskilda distrikter och trodde, att, om detta beskattningssätt i en framtid hos os» skall kunna införas, så måste man i alla fall göra början nedifrån och uppskatta hvarje fastighet i stad eller pålandet, hvarje persons kapital-förmögenhet och inkomst af rörelse, tjenst eller yrke, äfvensom hvarje distrikts större eller mindre fördelar af läge och kommunikationsanstalter, som lätta utvägarne för allt förvärf. Först sedan man sålunda fått liksom ett bouppteckningsvärde för hvarje särskild del af riket, kunde man tänka på att börja införandet af repartitions-systemet; men snart skulle mödan af en efter detta Bevillnings~Utskotteta Betänkande JVs 9. 5 system gjord uppskattning vara förspillrl orli vexlande förhallanden tid efter annan fordra ny uppskattning. Vid betraktande al hvad komiterade sålunda anfört och hvaruti Utskottet icke kan annat än instämma, faller det genast i ögonen, att repartitions-systemet ur praktisk synpunkt hvarken är enklare eller eger något, företräde framför qvotitetssystemet, om det ens skulle kunna härstädes tillämpas i saknad af de mångfaldiga statistiska uppgifter, som erfordras för en rättvis fördelning. De uppskattningar af egendom och inkomst, sorn motionären klandrar hos det nuvarande systemet, förutsätter det af honom föreslagna i lika. om icke högre. grad. Dessa uppskattningar mäste dessutom vara pä förhand verkställda, innan den första fördolningsåtgärden kan vidtagas, och i anseende till föränderligheten i grunden, hvarpå den hvilar, kan fördelningen icke blifva beståndande längre än en kortare tid, måhända icke mer än ett skatteår, sä vida icke det skall inträffa, att skattebelopp inom olika län påförda individer med fullkomligt enahanda skatteförmåga skola vid jemförelse komma att förete högst väsendtliga skiljaktigheter. Ett skattesystem, hvilket dessutom. såsom det af motionären föreslagna, uteslutande afser person och tillstädjer så många individuela bestämningsgrunder, mäste emellertid göra beskattningen beroende af taxeringsmännens godtycke; och icke utan skäl kan befaras, att ett sådant system skall medföra ensidighet och måhända äfven förtryck inom kommunerna, och således i längden befinnas ohållbart.
Raab lycklig som tror, ett en förändrad representation skulle vara mäktig nog, att afhjelpa alla de olägenheter och olyckor inom samhället, dem Frilun omtalat, i fall dessa funnos till i verkligheten. Vore så förhållandet, så finge nog Frilun snart erfara vanskligheten af sin förhoppning. Nu ligger lyck - Den 27 Maj f. m. 193 lyckligtvis liela den deduction, hvarpå Hr Frihin grundat sitt yrkande, inom de fria fantasiernes område. Eller har Frilen rest landet omkring från gård lill gård, från siad till stad, för att inhemta huru man tänker 0111 Regering och Ständer? Har Frilen icke det, huru kan han då tillåta sig påstå, det opinionen inom landet är sådan, som han upgifvit densamma? ty icke må Frilen till bevis härföre beropa sig på innehållet af vissa tidningar, hvilkas redaktioner sjelfmyndigt uphäft sig till målsmän för folket, enär hvar man vet, som gör sig mödan att forska derefter, att tänkesätten om våra samhällsförhållanden äro hos den stora massan af nationen helt annorlunda, lin hvad dessa tidningsredaktioner hafva att derom berätta. Obevist är och skall det således alltid blifva af den ädle Frilen, att Svenska folket är missnöjdt med sin Regering samt att det förlorat hoppet att något godt och nyttigt kan uträttas af den nuvarande representationen. Och så länge Fribm icke förmår visa, det Styrelsen brustit i verksamhet eller att den dervid salt åsido landets lagar och sannskyldiga intressen, i hvilka hänseenden det sednast inom RiksStin handlagde decharge betänk, likväl ådagalägger alt ingen billig, knappast rimlig anledning till anmärkn. förekommit, så länge skall också Frih:ns klagan, att representationen, sådan den nu är sammansatt, icke lyckats framkalla en konstitutionell Regering, innefatta endast tomma ord utan ali slags betydelse, så vida ej Frih:n dermed åsyftar så beskaffade Regeringar, som finnas inom andra s. k. konstitutionella stater, hvilket vill säga detsamma, som lydiga verktyg inom det rådande partiet inom representationen. Hr Frihins framställning tyckes verkligen innebära en afsigt alt föra oss lill detta mål.
Revisorerne kafva ansett sig höra härå fästa uppmärksamheten, på det att Riksstånd en, hvart för sig, må vara betänkte på lämplige anstalter till förekommande af dylt, ka händelser, och det uppehåll i Revisioner-, nes ordentliga gång, sam igenom oförutsedda hinder för valde eller väljande, skulle kunna uppstå. Banco.Utskottet föreslår, såsom den efter Utskottets tanka tjenligaste anstalt: att vid valen till Revisorer för hvarje Stånd, ett behörigt antal Supleanter tillika måtte utses, som, vid inträffande förfall för någre af de valde Revlsorerne, då genast intaga deras ställen , hvarjemte, och med afseende på den möjliga händelse, att hinder så väl för en Ordinarie Revisor sorn för dess Supleant skulle uppstå, föreskrift torde af hvardera Riks-Ståndet blifva meddelad, huru i slikt fall bör förhållas till vederbörligt compietterande af Revisorernes antal. För öfrigt hemställer Råneo-Utskottet, huruvida icke, i analogie med hvad i afseende på Riksdagsmän finnes stadgadt, Rikets Ständer skulle finna för godt besluta, att böter hädanefter må åläggas Prosteri, Stad eller Härad, som underlåter att i sin ordning
På Ridderslc. och Adelns På Prest-Ståndets Eders Kongl. Majus enderdåniKste, tropligtigfte tjenare och undersåter vägnar Carl Mörner, h. t. Landtmarskalk. vägnar J, A. Lindblom, n. v. Taiman. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan, h. t. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. Upp - Den 2 7 Juli. 265 Uppläst hos samtliga Riks-Stånden den 27 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Sedan till Riksens Ständers kännedom kommit, att Hans Kongl. Höghet Kronprinsen inköpt och i Nåder till Upsala Universitets Bi. bliothek täckts förära de Samlingar i Svenska Historien, som af framlidne Biskoppen Doctor Nordin blifvit påbegynte, och hvilka Professoren Doctor Fant fått sig uppdraget att fortsätta, har hos Riksens Ständer motion blifvit väckt om medels anslående, såsom förlag till utgifvandet af denna samling, hvarigenom ett förökadt ljus skulle spridas öfver Fosterlandets häfder. Då Riksens Ständer vid betraktande af de många och vigtiga behof, som först bordt ådraga sig Deras uppmärksamhet, ej för ögonblicket kunna något sådant föreslaget anslag bevilja, hafva de dock, med behörigt afseende på verkets nytta, och under erkännande afall skyldig tacksamhet emot den Höga Gifvaren, trott sig i underdånighet hos Eders Kongl. Majit böra gifva Deras förord och anhålla, det mätte för ifrågavarande ändamål Eders Kongl. Maj.'t penningeunderstöd företrädesvis i Nåder täckas anordna. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigjte tjenare och undeisater Pä Riddersk, och Adelns vägnar Carl Mörner, b. t. Landtmarskalk. På Borgare Ståndets vägnar II, Seli ivan, h, t. Talman.
Riksdags-Ordningen, insatte Wi härmedelst i bemälda Embete Justilie-Ombudsmannens i behörig ordning valde efterträdare, RevisionsSekreteraren, Riddaren af K. M:ls Nordsljerne-orden Johan August Södergren; och vilje Wi, i kraft häraf, hafva förordnat honom, Johan August Södergren, att vara Wår Juslitie-Ombudsman, hvarvid honom åligger att ställa sig till efterrättelse Rikets grundlag och laga stadgar, jemte den för Justitie-Ombudsmannen den 1 Mars 1830 särskildt utfar Bih. till KSt. Skrifvelse N:o 20. dadé Instruktion; kommande han att åtnjuta de lönevilkor och öfriga förmåner, som Wi för delta Embete anslagit. Till yttermera visso håfve Wi detta underskrifva och med Wåra insegel bekräftat, som skedde i Stockholm den 18 Februari 1857. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Febr. 1857. Preste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Revisions-Sekreteraren m. m. J. A. Södergrens insättande i Juslitie-Ombudsmans-Embetet. S. A. K. Sedan Professoren och Riddaren af E. K. M:ts Nordstjerne-orden P. E. Bergfalk, hvilken, enligt hvad under den 4 i denna månad är vordet i underdånighet tillkännagifvet, vid innevarande Riksdag blifvit till Rikets Ständers Justitie-Ombudsman utsedd, det erhållna förtroendet sig afsagt, så har, i följd af föreskrifterne i 98 § RegeringsFormen och 63 § 4 mom. Riksdags-Ordningen, hans utsedde efterträdare, Revisions-Sekreteraren och Riddaren af E. K. M:ts Nordstjerne-orden Johan August Södergren blifvit i Justitie-Ombudsmans-Embetet insatt; hvilket Rikets Stäuder få härigenom hos E. K.
I det afseendet torde jag få er inra, att alla lagsökningsmål, som äro af tvistig beskaffenhet, hänskjutas till vederbörl. domstols pröfning; hvadan således all den åtgärd, K. bef:de har att iakttaga, är enkel och klar. Väl har en talare här yttrat, att det skulle kunna inträffa, att en gäldenär nekade för kommunikation och sålunda satte K. bef:de iförlägenhet vid afgörande! deraf, huruvida kommunikationen skett i laglig ordning eller icke. Men jag torde blott behöfva fästa den värde talarens uppmärksamhet derå, att K. bef:de för det närvar, ganska ofta från högre auktoriteter erhålla kommunikationer att fortställas, och jag har ännu icke hört talas om alt icke dylika kommunikationer genom K. bef-.de fått fullt vitsord. Samma ledamot har yttrat att jag för mycket fästat mig vid ordet ”tvekan1’ som i Utsk:s betänk, förekommer, och att Utsk. hade kunnat använda ett mera passande uttryck. Utsk. synes dock allt igenom varit tvekande, ity att Utsk., sedan det länge vägt skälen emot och för, slutligen tyckt sig finna alt skälen emot vägde tyngst samt derföre afstyrkt motionerna. De skäl, som i betänk, blifvit anförda, hafva likväl icke vunnit någon särdeles ökad tyngd derigenom att de här blifvit utsirade med blommor och grannlåter, ty dylikt kram verkar icke särdeles på vågskålen. Ofvanbemälde talare har vidare yttrat, att det vore en gammal domareregel, att man skall döma efter landssed som har skäl för sig, men icke efter osed; och tillkännagaf dervid tillika, att han ansåge det ifråga var. bruket vara en osed. Delta är en egen kompliment åt dera af bans embetsbroder, hvilka här yttrat sig lill fördel för motionerna, som jag förmodar de förstå att riktigt uppskatta. Vidare har denne talare särdeles fästat sig dervid, att de göromål, K. bef:de för närvar, åligga, redan äro sä mångfaldiga och vidlyftiga, att de icke kunna lill fullo medhinnas. Om så är förhållandet, är det klart, alt antingen mäste nya läns-slyrelser inrättas, eller antalet af tjenstemän vid de närvar, förökas.