Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. ronde ändring i ränteeller tiondegifvares skyldigheter hade dessa bordt förut deröfver höras, och i egenskap af Landsh. vet Frih:n ganska väl att sådant sker genom K. befh:des försorg. Det är i anseende till hörandets underlåtande, som jag anser denna punkt lika med de föregtde vara bristfällig och det är på grund häraf jemte de öfriga skäl som emot ränteförvandlingen blifvit framställde, som jag anhåller alt R. o. Ad. ville afslå äfven denna punkt. 184 Den 9 September f. ra Fiilt. Palmstjerna: Hr von Hartmansdorff» mening i detta afseende uppfattade jag redan i går på det sätt han nu uttryckt den. Hans yttrande i går derom var så tydligt, alt något missförstånd derom icke kunnat äga ruin; resultatet deraf är också tydligen det att R. St. aldrig, i fall hans grundsats anlages, kunna framställa något kontraförslag emot det K. M. till dem afgifva. Således, när K. M. allålit en propus., hvilken icke kunnat i sin helhet antagas, såsom det vanligen händer, så står nian der på samma punkt som förut utan att komma ur fläcken. Hvad denna frågan beträffar, så tycker jag att statsverket stått nog länge på den fläcken hvarpå det nu sig befiner, der en hop trassel uppkommit, som med någon liten förändring kan hjelpa». L)et är derföre jag ansell det icke vara lämpligt att antaga den grundsats som Hr von Hartmansdorff här påyrkat, utan har jag ansett alt man borde till K. M. aflåta en kontra-propos. och exempel härpå saknas visserligen icke äfven vid denna riksdag. Hr Printzensköld: Om jag rätt uppfattat Frih.
72 Z co per tunneland, för födan 6 r:st. samt lika myckel för ljus och rum per tunneland. il § Gärdesgärdsdelningar, Diken m. m. betalaS med 2 r st. för hwarje io:de famn och hälften för födan samt lika myckel för ljus och rum. , 12 L Ragangars upgaende betalaS med 4 r:st per hwarje io:de famn 06) 2 r:st för födan per io:de famn samt lika mycket för ljus och runi per famn. Slurf eller sörbryMing emot förfaktningarne pä ett eller annat sätt bör bestraffas med arbetets fullkomliga omgörande af en annan Landtmätare, hwilken får sitt arfwode af den som hafwit förrättningen. Wid arfwodets erläggande bör hälften be« kalas genast efter förrättningens fullbordande, men andra hälften ej förr än räkenskaperna och arbetet ä »vederbörlig ort blifwit granskade och bifallna och derwid af jordägaren ingen klagan gjord. Härhos medföljer project til det formulair som Landtmätarena böra nyttja wid ligviden om ej ägaren för sin del önskar atl pa annat sätt bliswa debiterad. Grunderna önskade jag altid blefwo följda, men ziffran andrad efter tider och penningens tvärve; likwäl anser jag ej mina upgifter pä kunnelandsräkningen wara bet efter billigheten rättast upgifna belopp, Utan tvädjar jag til dem som hofwa mera kännedom om saken alt rätta det kanske felaktiga i denna calcul, hwilkct jag tror bäst skedde om Oeconomiä-Utskottet som en underdänig önskan framsiälde lil Konungen art, enligt Kongl. Majus Eger godt - 7-6 Den 22 Iunii. godtfinnande bestämma arfwodet enligt de grundet som af Ukffottet bliswit upgifne. Anmärkning:
Det var derför att hon älskade honom så varmt, det visste han. Men han — ja, han älskade henne icke mindre, och derför skulle han nu ej heller såra henne. Nej, det skulle han icke. Nyss hade han ämnat befalla: » Laura, nu slutar du upp med den der dumma leken! » Nu var han färdig att bedja: » Laura, vill du lör min skull för framtiden låta bli sådant? » Men han betänkte sig åter. Nej, det kunde icke heller gå an. Han ville icke sätta i fråga att modren skulle vika för hustrun. Han fruktade — nej, han fruktade icke, ty han unnade barnet gerna första platsen i hennes hjerta — men hän förestälde sig, att han sedan ett år, eller sä, blott hade andra rummet i hennes kärlek. Men det var ju billigt? Det var ju rättvist att den svagaste, den hjelplösaste stod främst hos henne? Borde icke hans bättre jag bringa detta offer, om det också icke smakade den naturliga menniskan så väl? Nej han kunde och borde icke i detta fall begära att hon tänkte på någon annan än barnet. Och då Lauras hvita hand åter var på väg att föra teskeden med sockerbiten till barnets röda läppar, blef denna hand plötsligt fattad af en annan och hölls till baka, medan en glad röst yttrade: » Passa på, Laura, att pojken inte lurar dig! Han bryr sig inte så mycket om sockerbiten — det gäller snarare för honom att kasta en blick in i sin mors hjerta. Den skälmen vill veta, om han i framtiden kan vänta att få sin vilja fram. » Skämt låg i orden och ett leende låg på läpparne, men Laura hade vant sig att i mannens ögon läsa hans verkliga tankar och hon såg mer än väl i hans blick ett allvarligt, ja, nästan vemodigt nttryck. Utan att svara lade hon bort teskeden. Denna blick — hon såg den, hon kände den ännu långt efter Gerhard sagt sin gosse god natt, gifvit honom en kyss och lemnat rummet. Hon märkte icke huru bedjande den lille slog upp de bruna ögonen, hon hörde icke huru sött han jollrade, och först då hon kände hans mjuka varma hand stryka hennes kind, först då erinrade hon sig hvad han ville.
När jag upkom hit, hade Hr Printzensköld ordet och yttrade bland annat, att de enda länder, som icke hade tull på spanmål, voro England och Sverige, men att alla andra länder, Schweitz, Spanien, Portugal, Italien etc. hade tull å densamma och att dessa länder dock voro gynnade med ett mera lyckligt klimat än vi. Utom förhållandet med Schweitz, som ej har någon spanmålstull, käuner jag ej till tullförhållandena i de öfriga af Hr Printzensköld nämnda länder, och kan således ej bestämdt kontrollera sanningen af hans upgift, men troligtvis är den icke tillförlitligare än hans upgifter om Schweitz, som icke har spanmålstull, och om England, som deremot har en sådan. T den Engelska nya tulltaxan ar tullen för spanmål upförd till 1 sh. qvartera. Spanmålstull finnes således i England, men denna tull är icke på något sätt en skyddstull, utan man har blott åsatt densamma för att förskaffa Staten en inkomst. Hr Wolffelt har i sitt långa föredrag yttrat åtskilligt rörande England och dess fordna välgörande spanmålstull. I afseende på detta land och det af Hr Wolffelt omtalade välgörande inflytandet af spanmfilstullen der. är jag i tillfälle att uplysa, huru dermed förhåller sig. Under de sista åren af det stora kriget med Napoleon stod spanmålen i England från 106 ända till 122 sh. pr qvarter; men straxt efter krigets slut år 1815 föll den till 63 sh. Då blefvo de Engelska landtbrukarne, aristokraterna, förskräckta och säde: »vi måste stifta en lag, hvarigenom spanmålspriset hålles uppe.» Då gjordes 1815 års lag, som bestämde, att införsel icke fick ske, om spanmålen föll under 80 sh. qvartera. Följden häraf blef, att alla möjliga slags kapitaler lockades, af utsigten om stor vinst, till jordbruket. Alla ville odla jorden, konkurrensen om densamma blef allt större och större och dess värde likaså.
Äfvensom alla de uti nästföregående §. under Litt. B. mom. 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, ii, 12, i3, i4, l5, 16, 17 och 18 upptagne vilkor', vid den Staden Borås, till utlåning åt enskilde, heviljade summa, komma att blifva gällande i afseende på detta Staden Norrköping beviljade Iånebiträde. För återuppbyggandet af Staden Öregrunds allmänna byggnader, hvilka vid den Staden förjidet år 182g öfvergångne vådeld nedbrunnit, hafva R. St:r jemväl beviljat nämnde Stad ett Iånebiträde af Fern Tusen (5ooo) R:dr Banco, under vilkor: 1:0 Att bela denna lånesumma 5ooo R:dr B:co användes till uppbyggande af Stade is afbrände Allmänna byggnader, hvilka böra vara fullbordade sednast år i834J 2:0 Att lånesumman ställes under förvaltning af Stadens Äldste, på hvilkas Reqvisitioner och Fullmakter, penningarne komma att från RiksgäldsContoiret utgifvas: börande Reqvisitioner och Fullmakter vara underskrifne af minst en öfver Stadens Äldstes halfva autal, så framt de skola såsom gällande kunna antagas; 3:o Att hvad som utaf lånebiträdet icke är lyftadt inom 1831 års slut, icke får derefter från RiksgäldsContoiret utgifvas; 4:o Att, innan några medel från R:gsConloire£ utbetalas, skal] till Contoiret vara aflemnad en af Ma - ( 43 ) gistraten och Stadens Äldste undertecknad Förskrifning å lånesumraan, hvarigenom de, i Stadens namn och å dess vägnar, förbinda sig, en för alla och alla för en, ansvara för lånets återbetalning på sätt här nedanföre stadgas; 5:o Att, efter förloppet af de första
En vän af sanning och ä>'a, politiskt lugn samt lagbunden ordning och frihet och, jag tillägger, höjd öfver det partisinne, sorn endast söker att försvaga bandet emellan regering och folk, utan att frukta för en förtydning från de närmaste interessen, som i de financiella lagstiftningsåtgärderna kunna önska att göra sig gällande, och med blicken fästad på ett älskad fäderneslands något aflagsriare framtid, önskar jag dock att i R. o. Den 3 Februari f. m. 79 Adis prot. få nedlägga min reservation emot denna frågas hela behandling, emot det beslut om upplåning, som man troligen nu går att fatta, emot det statsceconomiska misstag, som grundlagt detsamma, och emot dess politiska följder. Jag hemtar dessa betänkligheter från min åsigt om slatsoeconomiens fordringar, från aningen om den nya stöt, man skall gifva statscrediten, om förslagen icke kunna verkställas, och från mitt begrepp om samhällets lif och högre interessen. Nationen kämpade fordom för religionsmeningar, sin ära, sina minnen och andra ideella interessen; men vid den flyktigaste blick på dagens händelser finner man lätt, att det är endast de materiella interessena, som uppväckt vår tids politiska stormar, och att egoismen och begäret efter guld nu utgöra tidskarakteren. I hela vestra Europa har jemnlikhetsropet låtit höra sig, och de lägre samhällsclasscrna rycka an i strid mot bördsprerogativerna, massorna dictera grundlagarna, och genom de constitutionella formerna inrymmes åt dem allt mera andel i lagstiftandemagten. Att menskligheten i det hela derpå torde vinna, hvad regenter och de privilegierade classerna förlora, bör man hoppas och bör då icke väcka vår saknad; men det säkra är, att tidsströmmen väl kan ögonblickligt hejdas, men icke afledas, att den redan visar sitt inflytande på Sverige, och att Svenska Riddarhuset så måste uppfatta sin ställning och sluta sig nära till Nationen, utan att derföre aflägsna sig från Regenten, om det ännu vill anses såsom ett nyttigt element uti staten.
Ar b e ts - F ör t e k n i n gar, se Förtekningar Arbetshus, på Borgholms Slott och i Wadstena, K, M. Prop. I: 78. Remiss, derå II; 441.445. 447.44g. S. o. E. U. Bet. IV: 844. Resi, IX; 629, 63o. 631. 6.69. Skrif. X: 5oi. .— i Nyköping, Just, Omin Berätt. II: 271. — i Carlshamn, s. st. 273. i Landskrona, Remiss II: 442. S, U. Bet, IV; 27. Resi, IX: 25. 26, 29. 3i. — j Landskrona eller Malmö, Remiss II. 456. S, U. Bet. IV: 866. Besk IX: 346. 34g, 36?. Zyo. personers användande derstädes, tilis vnen deröfver, Remiss II: 463. L. U. Bet. Skrif, X: 377. K. M;s Svar I: 372. Fångförtekningar från Arbetshusen, se Förtekningar, — se äfven O dl in g s 1 ån, Arbetssätt, i Rikets Embcts Verk, förbättradt, se Embeten och Tjenster, reglering deraf. Ass ignationer, so Invisningar, Assistans-Kontoret, General-, Revisor. Remiss å Register. 5 Memor. 438. 5o3. S. U. Bet. Auktioner, Pant-, sättet dervid, Remiss II: 451. L. U. Bet. VII: 37. Besl. IX: 56. 61. 64. 67. — Dykeri-, rättighet till deras förrättande, Remiss II: 48o. E. U. Bet. VIII: 160. Besl. 48g. B. Baku gns - penningar, i Städerne, se Accis-penn i n g a r.
– Tag mig under armen! säger Struensee, sedan han hjälpt henne på fötterna. – Ack, det behöfs icke – svarar hon blygt. – Jag ser nog. – Nej, kom hit nu och håll mig fast under armen, eljes blåser du bort, och sedan kan jag icke finna vägen. Hon lyder. En liten arm, skälfvande som en fågelvinge, smyger sig stilla in under hans. Familjen Gabel disponerar två kyffen, af hvilka det ena också är kök, på nedre botten, i ett litet hus vid S:t Petersstræde. I det yttersta rummet brinner ett talgljus på klaffbordet vid fönstret. När dörren öppnas reser sig en undersätsig man med hängande näsa och negermun, lyfter upp ljuset, lutar sig framåt och stirrar ut i mörkret med ett par stickande mörka ögon. – Är det Ester? – Ja, far. Och jag har med mig en medikus, som har varit så god att lofva se om Eva. Tveksamt och försiktigt klifver monsieur Gabel fram i strumplästen. Ljusskenet fladdrar öfver en bred säng, två stolar och ett skåp. En medikus? upprepar han, i jämrande ton. – Ack, ack! Jag är en fattig man – och Han håller ljuset upp mot Struensees ansikte, bugar sig sedan med krypande ödmjukhet och fortsätter sin jeremiad, beklagar sig och ursäktar sig med många ord, tills hans svada afbrytes: – Hvar är den sjuka? – Härinne, Härinne, ers excellens. Rummet är mörkt, men värden tassar förut med talgljuset, förbi spiseln, ett gapande svalg, som andas kyla, bort till en låg bädd, inklämd mellan diskbunken och matskåpet. En mörk, mager kvinna reser sig från trästolen vid hufvudgärden och hälsar ödmjukt, utan ett ord men med en viss naturlig värdighet. – Det är min hustru! upplyser monsieur Gabel, med en gest. På örngottet hvilar ett flickhufvud inramadt af blåsvart hår. Kinderna bränna heta, ögonen glänsa af feber och tyckas skygga för ljuset, pannan badar i svett; pulsen slår hårdt och fort.
med framställning huruledes, då Rikets A« cademier hafva deras egna Jurisdictioner, och Taxeringar af alla under dem lydande personer alltid blifvit förrättade onder deras Rectorers anförande, PrestStår.det icke kunnat antaga RevilIningsUtckottets förslag till 4.:de Art. 4:i^e §■ 4:c*e Mont. af Beviiiningssraflgan, utan önskat att stadgandet uti :i8i2 års BevillningsFörordnings 5:te Ärt. 7pde §. 7:de Moni., angående Academi, k a Taxeringar, må i stället för ofvanberörda 4*.de Mom. införas; med inbjudning till de öfriga respectiva Stånden att uti denna anmärkning instämma; och fann Ridderskapet och Adeln skäligt att dertill sitt bifall lemna. Ut Supra. Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham: Då Stat-Utskottets Betänkande, i anledning af Hans Excellence m. m. Herr Grefie Brahes Memorial om Bevillning för Dannemora Bergdags Jerntillverkning, hos Riksens Ständer föredrogs, blef detsamma hos Prestoch BondeStänden genast gilIadr. Det åtei remitterades, efter gjorda anmärkningar, af de 2:ne andia Stånden. När nu Statsutskottets svar på återremissen för Ridderskapet och Adeln föredrogs, blef Utskottets Förklaring bifallen. Hos BorgareStåndet blefvo bägge Utskottets Utlåtanden ogillade. Ridd. 0. Ad. När man sammanför RiksStåndens röster, uppstår det resultat: att 2 Stand gillat förslaget att åter öfverlemna målet till Kongl. Maj:ts pröfning och afgörande; ett Stånd har detsamma alldeles ogillat; och det 4;de har beslutat ingen ting ofver hufvudsaken, utan endast gillat Utskottets förfarande.
Då hvar och en vet att dugliga beskällare fattas öfverallt i landsorterna, men deremot att årligen hingstar försäljas till remonler vid kavallerierna, hvilka för hästafvelns skull, ovilkorligen borde användas till beskällare, om de dertill vore användbare, så vore det, för att hästafveln i Sverige ej skall skadas, nödvändigt om nämnda författningar så till vida kunde för stuterierna upplifvas, att hingstar, hvilka vid Kronans stuterier uppfödas, ej få från stuteriet afyttras eller afhemtas, utan att vara af Ofverstuteri-styrelsen gillade, som fullt dugliga beskällare, samt att alla de hingstar, hvilka ej kunna som sådana anses, skola ovilkorligen vid stute riet kastreras, innan de få från stuteriet skiljas. I anledning af hvad jag nu haft äran anföra, och under fast öfvertygelse att Rikets Ständer åt denna gren af den allmänna hushållningen skänker behörig upp märksamhet, vågar jag vördsamt föreslå: det Rikets Ständer behagade hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder nedsätta en Kommitté af sakkunnige män hvilka finge nådigt uppdrag att, i samråd med Stuteri-öfverstyrelsen uppgöra ett utarbetadt förslag till system särskildt för hvarje af Kronans stuterier, till häst-afvelns förbättrande i Sverige, grundande sig på de behof, som inom hvarje gren af den allmänna hushållningen framställer sig, samt att Rikets Ständer behagade anslå en summa af 100,000 R:dr R:mt, att under nästa statsreglering utgå till inköp af lämpliga hingstar och ston för att bilda en konstant, ädel, inhemsk normalrace i Sverige. Om remiss till vederbörligt Utskott vågar jag utbedja mig. Stockholm den 28 November 1862. G. Ii. Lagerhjelm. liih. till R. St. Af Herr Dritkciilter^ Steilj angående under-exsekutorers och andre kronobetjentes betryggande mot förlust af den dem i lag tillerkända ersättning för lemnade handräckningar i enskilda mål.
Konungen, nädigst åtaga S>P, särskild vard och inseende så val olver anläggningens skyndsamma fullbordande, sorn att det-af Riksens Ven gr Juli J. m. Ständer till detta stora företag hevilljade betydande biträde mätte med noggranhet blifva till sitt bestämda ändamål användt. Ut Supra. Grefve von Platen, Ballzar Bogislaus'. Vid. propositionen, att de lilDKonungen i underdånighet af GöthaCanal Direction framlemnade Kostnads Förslager och arbetsplan för återstående GöthaCanalarbete bora till Riksens Ständers Banco Fullmägtiga af Directionen undertecknade aflemnas, till framtida efterrättelse och upplysning, får jag blott den äran tillkännagifva, att då Directionen framlagt de grunder, å hvilka dessa förslager varit uppställde, och Höglofl. Utskotten efter den nogaste granskning ej funnit derhid att anmärka, så är ock. häraf klart, att Directionen omöjligen för framtiden kan göras ansvarig, i fall dessa förslag ej skulle finnas till alla delar inträffa, vid ett arbete af denna vidsträcktihet, som endast under en längd af år kan utföras, och under tiden erfara inflvtelsen afen mängd händelser, som ingen dödlig kan förutse: hvarföre jag ock anhåller, att detta mitt anförande matte som en reservation för Directionen i Protocollet införas. För öfrigt skola de äskade förslager tn. m. tillbörligen öfverlemnas så snart de hinna utskrifvas. tri• V. 2. Deli 31 Jidi-f. rh. 1305 FriherreHjerta, Lars: Sedftn Hoglofl. Ridderskapet och Adeln beslutat, att genom en Deputation af Riksens Ständer anhålla det Hans Kongl. Höghet KronPrinsen täcktes i nåder åtaga
Nu deremot, då skatten blifvit bestämd till lika belopp för båda slagen af bränneriet-, så kan, äfven om smäpannornas afverkningsförmåga updrifves till något mera än den enligt beräkningen antages vara, vinsten af den sålunda något nedsalta beskattningen icke tipväga fördelen att i stort bedrifva tillverkningen. Häraf torde R. o. Ad. finna, alt Frih. af Ugglas’ anmärkn. är ganska väl grundad. Jag fortfar i min anhållan om punktens god kännande. Den 27 April e. m 543 Hr von Hartmansdorff: Het är till lidens besparing, jag föreslagit punktens återremitterande. Här finnas 3:ne olika meningar. nemi. Ulsk:s, Frih. Raabs och Hr Gripenstedts. Om en hvar af nämnde Hrr håller strängt på sitt förslag, så att vi nödgas rösta derom, går det långsammare än om vi återremitterade punkten och derpå öfverginge till en annans behandling. Frih. von Krsmer: Jag har egentligen begärt ordet för alt yrka, det R. o. Ad. mölle fatta ett defiuitift beslut i denna fråga. Om en begränsning af pannans vidd anses böra föreskrifvas, tror jag att proportionen emellan höjden och diametern Bör vara såsom 1 till 5 och icke såsom 1 till 7. Sjelf har jag visserligen icke tillräcklig kännedom i ämnet för att kunna fälla ett bestämdt omdöme härutinnan, men jag har rådfrågat mig med sakkunnige kopparslagare, innan denna -§ skulle till afgörande i Utsk. företagas, och de hafva sammanstämmande försäkrat mig, att en panna med sistnämnde proportioner icke skulle kunna med fördel användas. Jag befarar, alt man fästat allt för mycket afseende å den profbränning, som nyligen skett här i granskapet af hufvudstaden. Jag var icke sjelf dervid närvarrde, men jag har hört personer, som öfvervåld denna profbränning, redogöra derför och de hafva uplyst, alt mäsktillredningen skett af hvete och ädlare sädesslag, samt alt alla till bränvinsbränningen erforderlige materialier varit i ett så fullständigt och ändamålsenligt skick, alt de vida öfverträffade de materialier, som i allmänhet begagnas vid sådana pannor.
Jag har ljugit för dig. Jag har känt honom. Det är derför jag kommer till dig nu. LOUISE betraktar henne forskande. ERNA. Du nämde, att han talat med dig om en målarinna, som LOUISE. Ja – ja – ERNA. Den målarinnan var jag. Lång tystnad. ERNA. Förstår du nu, hvarför jag kommer? LOUISE tonlöst. Ja. ERNA. Att det är för din skull? Derför att jag håller af dig derför att du är för god att bli som jag. LOUISE sänker hufvudet, stilla. ERNA. Derför lägger jag min skam i dina händer! Jag kan inte låta dig gå samma väg som jag. LOUISE. Jag vet alltsammans – allt – allt – ERNA. Nej. Du känner det kanske genom hans framställning, men den är så olik den nakna verkligheten. LOUISE. Jag vet, att han aldrig ljuger. ERNA. Han talar sanning – men han färglägger. Han hypnotiserar en, tills man ser med hans ögon och Tvingar sig att tala lugnt. Han har berättat dig, att de tröttnat på hvarandra – han och hon? LOUISE. Ja. ERNA. Det är inte sant. Han hade tröttnat – inte jag. Men det var jag, som bröt. Jag sade honom – att det – att det var förbi – också för mig. LOUISE. Då var ju skulden din och icke hans! ERNA. Jag är ingen tiggare! Jag är för stolt att taga emot nådesmulor af den, hvars kärlek jag egt! LOUISE. Du visste ju från början, att det skulle sluta så? ERNA. Hvad tjenar det till att man vet! Han tar en med hull och hår! Han snärjer en in i sin tankegång. Han låter glimta fram så många drag af äkta känsla och själens finhet, att man till sist – trots allt – går och invaggar sig i drömmar. Och så en vacker dag märker man att det är förbi; då kommer det som en isande öfverraskning. LOUISE slår ned ögonen. ERNA fattar hennes hand. Res hem, Louise! LOUISE. Jag kan inte. ERNA ser på henne, frågande. LOUISE. Nej. Det fins ingenting mellan oss – ingenting. ERNA.
Sl Just. Omb:ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. drade underdåniga uppgifter inkommit, beslöt Kongl. Maj:t, att genom Nådigt Circulaire-Bref skulle förordnas, det alla ansökningar om utbyten af från Stamrotar aflägs11a Hjelprotar samt om alla roteflyttningar i allmänhet böra ske bos Landshöfdingen i Länet, hvilken, sedan den Rotehållare, med hvilken utbytet eller Roteflyttningen ifrågakommit, äfvensom ömsesidigt afoch tillträdande Soldaten blifvit hörde, samt vederbörande Regementseller Corps-Chef jemväl i ämnet yttrande afgifvit, egde att, efter förekommande omständigheter och gällande författningar, Utslag i anledning af den gjorda ansökningen meddela, och Kammar-Collegii pröfning, innan utfärdandet, underställa. 3g. — af den 6 December, angående jemnkning af Roteringen vid Vesterbottens Regemente. 1834 den i3 Januarii föredr. och remmiterades till Krigsoch Kammar-Collegiernes underdåniga utlåtande. 4o. — af den 1 December, om anläggandet af en Vattenledning till Carlscrona. 1824 den 23 November anm. och remitterades till f. d. Stats-Rådet m. m. Herr Grefve v. Platén. bil. t. R. St. Just, Omb:ns Emh.-Ber. d, 4 Nov. 1828. 3i 1835 den 26 April, å nyo anm. och öfverlemnades lill Professoren Berzelius. 4r.