Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det vore grundlagens mening, att de åsigter skulle göra sig gällande, som Gr. v. Fersen framställt, så kan jag icke se, att det låter sig göra på annat sätt, än att äfven i 3i <j. Riksd.Ordn., som handlar om Bevilln.Utsk:s göromål, måste finnas en stroph, den jag uti StatsUtsk:s instruction igenfinner i 3o §. af samma grundlag, hvarest det heter: ”För detta Utsk. läte Konungen uppvisa Statsverkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter, fordringar och skulder, äfvensom, i händelse genom tractater med främmande magter några medel Riket ti 1 Iflutit, för dem på lika sätt skall redovisas.” Jag förstår icke, att något Utsk. kan behandla det ifrågavar. ämnet utan tillgång på de handlingar, som StatsUtsk. af Konungen sålunda emottager, hvaraf följer, att det endast är detta Utsk., som klart kan bedöma frågan. Skulle deremot Bevilln.Utsk, upptaga denna fråga, skiljd från StatsUtsk:s behandling, så måste äfven 3i §. vinna förändring i så fall, att samma handlingar, som öfverlemnas till StatsUtsk. äfven måste tillställas Bevilln.Utsk.; men förrän denna §. blifvur ändrad oqh skyldighet att aflemna handlingarna Den 2 Maj f. m. i5 blir StatsUtsk. ålagd, förr ser jag icke, att denna fråga kan ensamt af Bevilln.Utsk. behandlas. Gr. Cronhjelm: Gr. v. Fersen har sagt, att man först vid utgiftsbetänk. ser, hvad som är nödvändigt, och alt hvad som då finnes nödvändigt måste tillsläppas. Detta sätt att gå till väga, grundadt på hvad man ansåge nödvändigt, skulle leda till de vådligaste följder för de skattdragande. För att bedöma hvad som är nödvändigt, hänvisar jag Gr. v. Fersen till K. M:s propos. och till hvad som der väl anses nödvändigt, men ändock ej af blist på medel begäres; detta mindre nödvändiga kunde ju af en annan auctoritet anses nödigt.
S ta ts-Uts kottets Betånkanden. 309 N:o" 538. Ankom den 17 October 1823* Utlåtande ofver RiksdagsFullmågtigen Anders Sandsténs Motion, om Häst-Vacance-afgiftens utgörande vid Östra Härads Esqvadron af Smålands Husar-Regemente. Un Memorial, som Hedervärda BondeStåndet (ill Stals-Utskottet remilteral, har Riksdags-Fuilmägtigen Anders Sandsten från Jönköpings Län, andragit, huruledes han af sine Commiltenter i Östra Härad blifvit anmodad anföra klagomål deröfver, att de Rusthållare af Infanteri-BalaiIlonen vid Smålands Husar-Regemente, hvilka ålagit sig Häst-Vacance-afgifls utgörande i Spannmål, fått sig föreskrifvit, att, för år 1821, betala denna afgift efter Markegångspris, hvilket väckt så mycket mer uppseende; som den del af Bataillonen, 3io Stats-Utskottets Betänkanden. hvilken är förlagd inom Kronobergs Län, ägt rättigheten att afgiften utgöra antingen i Contant eller Spannmål; Och har, af sådan anledning, samt med afseende å Landtmannens förlägenhet att, i närvarande tid, förskaffa Contante medel till sine utgifters liqviderande, hemställan blifvit gjord, att vederbörande kunde tillåtas att hädanefter till närmare Krono-Magazin in natura leverera ifrågavarande llästeVacance-afgift.
Herre ser ut som en gammal gudfader som steker äpplen i ugnen, bondklockare till yrket, med hvitt, långt hår och frisk hy, och han visar lustgården för en liten vacker drängpojke och gudson med vidöppna ögon, häpen inför detta paradis, som är som en oordnad lekkammare med skatter af alla slag i brokigt huller om buller, med växtoch stenrikenas härligheter ännu ej väsensskilda och plantor och djur ännu ej namngifna. Det är en sagofantasi af ursprunglig och kosmisk humor. Något likartadt gäller en dyrbar framställning af »Helige Antonius predikande för fiskarna». Helgonet står på bryggan utefter hafvet. Hans profil är sträckt mot vattenytan, och han talar med af rörelse darrande stämma för ett andäktigt auditorium af abborrar och gäddor, som sträcka hufvudena upp mot bryggan. Sambandet mellan predikanten och hans åhörare är det vackrast möjliga – man ser, hur de ömsesidigt påverka hvarandra. Helgonet blir lik fiskarna, och fiskarna blifva lika helgonet. Det är en fullkomlig andlig jämnställdhet. Men så snart motivet höjer sig från primitiv sägen, och myt till själsdrama och symbol, räcker Böcklins konst icke till, och allt yttre buller kan icke ersätta den inre tomheten. Men Böcklins uttrycksmedel öfverensstämma med hans naturs enkla och primitiva naturbotten och hafva samma brist på förfining, andlighet, innerlighet. Det kan vara en förtjusande rytmik öfver hans landskap och hans gestalter, och i synnerhet är insättningen af figurerna i naturen gjord med en storartad känsla för den organiska hophörigheten. Men själfva formgifningen har med all sin friskhet en sorts medfödd benägenhet för det simpla. Hans uppfattning af människokroppen, som ej eftersträfvar antikens ur hafsskummet uppdykande oberörda skönhet men renässansens oro och lifsrus, har – jag vet ej rätt hvad af naturlig demokrati öfver linjerna, en brist på elastik under yppig form, något schweiziskt rått och klumpigt, som trubbar af den stora stilen. Snarlika egenskaper prägla också mästarns färg. Böcklin är en stor, men onekligen en smula plebejisk kolorist.
Man kan finna af Konung Gustaf den I:stes mandat så väl till Nordlanden som Wermland, att Konungen deruti förklarar att landtmätare skulle afvittra skogarna och tillse att byarne icke fingo behålla mera än som till deras nödtorft fordras och genom stadgade råmärken kunde försvara; men att allt det öfriga tillhörde Kronan och ingen annan. Frågas nu billigt, om dessa skogar voro socknarnes eller vissa hemman tillhörande! Grunden för skattläggning i Sverige är, att utöfver hvad ett hemman i skatt ingått vid skattläggningens verkställande kan ingen ny skattläggning göras, men hvad icke i skatten ingått, derå skall ny ränta sättas. Jag tillstyrker bifall å betänkandet. Frih. Boye, Ludv.: Visserligen kan det vara alltför berömvärdt handladt af den siste talaren att han vill gifva oss upplysningar, och visserligen kunna de vid en annan riksdag blifva af ganska stor nytta, ifall de icke redan intill dess blifvit glömda; men jag vill fästa mig vid Hr Palmcrantz^ egen uppgift, som sannerligen är så g i 111 i g och så riktig som den någonsin kan vara, att nemi. allt ordande är ändamålslöst. Den värde talaren Hr Palmcrantz har sjelf sagt oss det två gånger, både när han började och när han slutade sin oration, och jag begär med anledn. deraf att Hr Frih. o. Landtm, ville gifva oss propos. på betänkandet. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns betänk. N:o 5g blef af R. o. Ad. bifallet. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskms den i4 dennes på bordet lagda betänk. N:o 60, i anledn. af väckt motion om rättighet att under vissa villkor hos andra än målsmän insätta barn till uppfostran, blef samma betänk, af R. o. Ad. gilladt. Ånyo föredrogos och bi föl lös Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskms den i4 dennes på bordet lagda betänkanden: 24 H. 56 /Jija Den 28 April e. re.
Djeknepenninge-ersättning R:mt R:dr 18: 93. 4 procent af taxeringsvärdet å boställsjorden, 3 tomter stadsjord : . „ 36; — Påskpenningar af staden, år 1855 bestämda till „ 50: — Tillsammans Runt R:dr 104: 93; hvartill slutligen komma 3 kollektör af staden. Lärosalen utgöres af ett rum i Rektors boställsgård. Säther räknade år 1857 en folkmängd af 485 personer, och befinner sig pä ett afstånd af 4 Vi mil från Fahlun, der närmaste elementar-läroverk är beläget. 21:o Pedagogien i Avesta. Utom de vanliga till folkskolan hörande läroämnena har undervisningen omfattat geometri, Tyska och Franska språken samt något algebra. Rektors lön utgöres, utom boställsgård vid bruket af Spanmål Tunnor Kapp. från Grytnäs socken 25: 4 V» V3 råg, Vs korn; Penningar Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse N:o Oi. 25 Penningar af Fahl» Bergslag R:mt R:dr 75: — af Bjurforss’ bruksegare . „ 10: — af Arbetarne vid Avesta bruk, påskpenningar, ungefär ... „ 5: — Tillsammans R:mt R:dr 90: — Dessutom åtnjuter Rektor af bruket 5 famnar valsved, hvilka, jemte 25 R:dr af de från Fahlu Bergslag utgående penningarne, egentligen blott utgöra personela förmåner, men som på gjorda ansökningar hittills blifvit tjenstens alla innehafvare beviljadé; vidare afkomsten af ett bruket tillhörigt planteringsland om 1 V2 till 2 tunnors potates-utsäde. Som detta land är beläget inom en större s. k. kålgård, deri bruksfolket ock har sina andelar, så finnes något värde detsamma ej åsatt. Inga djeknepenningar eller ersättning derför hafva erhållits, ehuru bland skolan's handlingar förvaras ett intyg, att Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hofrätt tilldömt Rektor sådan ersättning från Avesta.
Men Manasse förförde Juda och dem i Jerusalem, så att de gjorde värre än Hedningarna, som Herren för Israels barn förgjort hade. Och när Herren lät tala till Manasse och hans folk, aktade de det intet. Derföre lät Herren komma öfver dem de öfverstar öfver Konungens här i Assur; de togo Manasse fången i fjettrar, och bundo honom med kedjor, och förde honom till Babel. Och som han var i ångest, bad han Herran sin Gud, och ödmjukade sig storliga för sina fäders Gud; Och bad honom innerliga. Då hörde han hans bön, och lät honom komma till Jerusalem igen till sitt rike. Och besinnade då Manasse, att Herren är Gud. Derefter byggde han de yttersta murarna till Davids stad, vestantill vid Gihon i bäckenom, och der man ingår genom fiskaporten, och allt omkring intill Ophel, och gjorde dem ganska höga; och satte höfvitsmän uti Juda fasta städer; Och kastade bort de främmande gudar och afgudar utu Herrans hus, och all altare, som han byggt hade på Herrans hus berg, och i Jerusalem, och kastade dem ut för staden; Och uppfärdade Herrans altare, och offrade deruppå tackoffer och lofoffer, och befallde Juda, att de skulle tjena Herranom Israels Gud. Likväl offrade folket ännu på höjderna; dock Herranom deras Gud. Hvad nu mera af Manasse sägande är, och om hans bön till sin Gud, och om de ord, som Siarena med honom talade i Herrans Israels Guds Namn, si, det är ibland Israels Konungars gerningar; Och om hans bön, och huru han bönhörd vardt, och alla hans synder och missgerningar, och rummet, der han höjder uppå byggde, och lundar och afgudar stiktade, förr än han ödmjukad vardt, si, det är allt skrifvet ibland Siarenas gerningar. Och Manasse afsomnade med sina fäder, och de begrofvo honom i hans hus; och hans son Amon vardt Konung i hans stad. Tu och tjugu år gammal var Amon, då han Konung vardt, och regerade tu år i Jerusalem;
Jag tillstyrker således bifall till Utsktns förslag. Ilr von Troil, Emil: En värd talare har för R. o. Ad. framställt fördelarna af en vacker kyrkosång; och att en sådan vore för den religiösa känslan mera väckande än en ful, är en sats, som endast behöfver nämnas för att genast erkännas utan att fordra bevisning; men hvad sorn deremot behöfver undersökas, är, huruvida det åsyftade ändamålet i detta hänseende vinnes, genom antagande af det i delta mom. föreslagna stadgande, att skolläraren ovillkorligen skall kunna undervisa i kyrkosång. Jag får erkänna, att jag icke rätt fattar hvad en försvarlig insigt i kyrkosång vill säga; men jag förmodar alt meningen dermed lärer vara att kunna försvarligt utföra kyrkosång. I sådant fall får jag dock nämna, att, för all vinna en sådan färdighet, fordras icke blott tillfälle att erhålla undervisning deruti, utan äfven naturliga anlag, som helt och hållet kunna fattas hos en stor del menniskor, hvilken brist förefinnes äfven hos dem, som i öfrigt till sina själsförmögenheter icke äro sämst lottade, utan som i många andra afseenden kunna vara utmärkte. Visserligen kunna musikaliska anlag ofta vara förenade med stora förnuftsgåfvor, men delta är långt ifrån att kunna antagas som allmän legel. Om man skulle stadga att musikläraren vid folkskola skall vara samma person, som undervisar i öfriga ämnen, att skolmästaren skulle vara densamme som församlingens cantor, så lomme man som oftast, antingen alt utesluta månget skickligt skolmästareämne från tillfälle att erhålla en skolmästarebefattning, eller också bragle man saken derhän, att församlingar fingo sämre cantorer än de eljest skulle kunnat undfå. Antingen blefve Den i3 Februari f. m. undervisningen i skolan genom den tvungna föreningen sämre, eller också kyrkosången. Jag skulle således tro, att det i allmänhet måtte låta sig göra alt inom hvarje församling erhålla en person, som någorlunda försvarligt kunde anföra kyrkosången utan att behöfva tillika vara skolmästare, och då tror jag tillika alt af denne cantor undervisning i kyrkosång kan i folkskolan meddelas.
Jag tror således det vara orätt att belasta dem med någon särskild afgift; på sin höjd må det stadgas, att de, hvilkas verkliga inkomst öfverstigar 3oo r:dr, derå skall erlägga 5 proc. — I 35 §:n har Utsk. föreslagit, att bevillning skall utgå af actie-holag med 5 proc. af utdelningen. Härvid ber jag få fästa hvarje billig persons uppmärksamhet derpå, att här finnas actiebolag, som ej på 20 ä 3o år fått någon verklig utdelning; jag vill deribland hämna Götha-canal-bolag. Detta bolag erhåller i alfor första gången en verklig utdelning. Det vore obilligt att belasta ett sådant bolag med en afgift i samma proportion som de bolag, hvilka årligen gjort betydliga vinster och utdelningar. Derföre skulle jag tro del rätta vara, att stadgandet blefve sådant, att bevillningen erlades med 1 proc. af utdelningen, då den ej öfverstege en proc., med 2 proc. då den ej öfverstege 2 proc., med 3 proc. då den ej öfverstege 3 proc., o. s. v. Huruvida sedermera någon förhöjning bör äga runi och hvar den bör vidtaga, derom vill jag ej ingå uti pröfning för det närvar. — I afseende på hvad sorn är sagdt angtde karaktersfullmakter, instämmer jag helt och hållet med Hr von Hartmansdorff. Jag vill endast tillägga, att så länge våra seder finna häruti en belöning för gjorda tjenster och välförhållande, tror jag det vara orätt att på ett indirect sätt beröfva regeringsmakten, som äger så få tillfällen att belöna, en af dess grundlagsenlig rättigheter. — Bland undantagen från bevillning finnes i i5o §:n upptagne skeppsredare från bevillning efter lästetalet för fartyg, som bevisligen andra året legat i hamn obegagnade. Af det skäl jag förut nämnt, nemi. uppmuntran för en näring, som legat under, men nu åter håller på att förkofra sig, skulle jag anse, att denna befrielse från bevillning äfven borde få tillgodonjutas för nybyggda skepp första året. Jag anhåller, alt hvad jag nu yttrat måtte få åtfölja återremissen.
Han har t. ex. berömt elementarskolan, såsom nästan den yppersta vi hafva, och till och med velat gifva den namn af centralskola, men tyckes likväl icke fästa något afseende på denna skolas läromelhod; och dock ligger otvifvelaktigt uti elementarskolans egna både method och form nyckeln till de flesta af dess lyckliga resullater. Hr Westerstrand anser methoden såsom en fullkomlig bisak ; ty han låter den gamla methoden qvarstå alldeles orubbad uti hans nya organisation. Huru står detta tillsammans dermed, att han berömmer elementarskolan såsom ett mönster? Vi Den 24 Augusti e. m. 4C3 veta t. cx. att elementarskolan sammanhänger i (let nogaste, ifrån den första classen till den sista; att den ingalunda bildar 2:ne läroverk, utan liknar i det afseendet de Preussiska läroverken äfvensom våra calhedralskolor. Jag vill icke vidare yttra mig om de speciella älskillnaderue emellan elementarskolans och de nyssnämnde läroanstalternas methodik. Ur Westerstrand deremot synes väl vilja bibehålla den omtvistade tvåfalden af elementarläroverk, eller skillnaden emellan nederskölan och gymnasium, han till och med flyttar gränsen emellan skolan och gymnasium ännu högre upp, i det han till nederskolan lägger ännu en class, så att den skulle komma att hilda 5 classer, i st. f. alt de nu vanliga skolorna blott hafva 4. De fel, som man liiggcr trivialskolan och gymnasium till last, såsom en följd af den skarpa gränsen emellan dessa båda läroverk, kommer sålunda, i min tanka, att ännu mera vidlåda Hr Westerslrands. Dessa fel äro å lärjungarnes sida, djekneskap, öfversitteri hos de högre och ringa aktning för disciplin; samt, å lärarnes sida, föredragets gränsande till den academiska förcläsningsmethoden. Intet af dessa fel finnes uti Ilr Westerstrands motion autydt att motarbetas. Man har anmärkt mot lectorsplatscrne, alt de äro förenade med consistoriiledamotskapet, och detta icke utan allt skäl. Afven denna olägenhet undanrödjes ej genom Hr Westerstrands förslag.
Hvilkendera af de 3:ne nu befintlige riksdalrarne, som bör väljas alt, med de öfriges fullkomliga uteslutande, ensam utgöra nyssnämnde enhet för riksmyntet, torde icke vara svårt att bestämma; ty vigtiga skäl tala för valet af riksgäldsriksdalern, nemi. l:o emedan största delen af landels innevånare begagna densamma, såsom iniitande mynlenhet i handel oell öfrige liqvider; 2:o emedan den utgör en viss jemn del (^) af silfverndrn, som tagits lill grund för det präglade nya sillvermyntet; 3:o emedan r:gsr:drn är till innehållet den minsta af de 3:ne Hilvar. riksdalrarne, och således, på allmänt kända och godkända skäl, måste anses äga företrädet, samt 4:o emedan den utgör en jemn del (j) af såväl Hamburger r:dr b:co, som af Norriges speciedaler, samt jemnt hälften af Danska riksbankdalern, hvarigenom en lätt jemförelse vinnes med dessa, i handeln med Sverige oftast förekommande främmande myntslag. Pä dessa grunder tager jag mig friheten föreslå, att II. St., hvilka det, enligt 79 § lfcg.F., tillkommer att, gemensamt med Konungen, tili skrot och korn (vigt och finhet) bestämma rikets myntenhet, mätte för deras del fatta det beslut: alt rikets myntenhet hädanefter skall utgöras af ett silfvermynt lill alla delar lika med fjerdedelen af nuvar. silfvemdr, sådant detta fjerdedels r:drsstyc/ee är bestämdt i /83o års myntordning.
Både när och fjerran skola de bespotta dig, så att du måste hafva ett skändeligit rykte, och stor jämmer lida. Si, Förstarna i Israel hvar och en är mägtig när dig, till att utgjuta blod. Fader och moder förakta de; främlinganom göra de våld och orätt; enkor och faderlös barn förtrycka de. Du föraktar min helgedom, och ohelgar mina Sabbather. Förrädare äro uti dig, på det de skola utgjuta blod; de äta på bergomen, och handla vrångvisliga i dig. De blotta fädernas blygd, och nödga qvinnorna i deras krankhet; Och bedrifva styggelig ting, hvar och en med sin skyldmans hustru; de skämma sina egna söners hustrur öfverdådeliga; de göra sina egna systrar, sina fäders döttrar, skam. De taga gåfvor, till att utgjuta blod; de ockra och vinna på hvarannan, och bruka girighet emot sin nästa, och öfverfalla hvarannan, och förgäta mig, säger Herren Herren. Si, jag slår mina händer tillsamman öfver den girighet, som du bedrifver, och öfver det blod, som i dig utgjutet är. Men menar du, att ditt hjerta kan det lida, eller dina händer det fördraga, på den tid, när jag det med dig görandes varder? Jag, Herren, hafver det sagt, och vill också görat; Och skall förströ dig ibland Hedningarna, och bortdrifva dig i landena; och skall göra en ända på dina slemhet; Så, att du skall ibland Hedningarna aktad varda, såsom en förbannad, och förnimma att jag är Herren. Och Herrans ord skedde till mig, och sade: Du menniskobarn, Israels hus är vordet mig till slagg; all deras koppar, tenn, jern och bly, är i ugnenom vordet till slagg. Derföre säger Herren Herren alltså: Efter I nu alle ären slagg vordne, si, så skall jag samka eder tillhopa i Jerusalem.
Län, sorn anförde: ”Emot Utskottens nu fattade beslut reserverar jag mig af den anledning, ali, efter mitt förmenande, Staten icke, i en sak, som denna, bör omedelbart inblanda sig; samt då i beslutet synes mig nedlagdt ett orättvist misstroende mot förmågan hos Rikets Presterskap, till hvilkas kall det hörer att söka förbättra dem, som öfverlemna sig åt laster och utsväfningar, och för hvilka delta bör vara så mycket lättare, som de genom den närmare kännedom, de ega af sina åhörare, äro i tillfälle att uti sina förmaningar kunna inlägga just de skäl, som hos hvar och en af dem säkrast verka förbättring, och hvilka genom sjelfva det muntliga föredraget vinna en styrka och en värma, som i skrift icke kunna uppnås. Jag tror således, att, denna utgift från Statens sida är öfverflödig och hoppas, att, då under innevarande Riksdag den grundsats uttalats och vunnit tillämpning, att Slaten ej bör belastas med andra, än högst nötlvändiga utgifter, detta undantag derifrån, om än obetydligt, ej skall komma att ega rum, så mjmket heldre, sorn det är att 'befara, att, om Statsbidrag för en gång nu lemnäs såsom uppmuntran och till befrämjande af denna sak, det likväl snart kan komma att antaga egenskapen af stående Siats-anslag.” Bilt, lill B. Besvoch Ekon.-Utskottens Betankanden, JV:ris 36, 37, I denna reservation instämde Riksdagsfullmägtige Anders Olsson från Stora Kopparbergs Län, Johan Andersson från Upsala Län, Olof Persson från Gefleborgs Län, Nils Persson från Örebro Län, Sone Persson från Skåne samt Petter Gabrielsson från Kronobergs Län. N:o 36. Anl>. till Exp. Utsi;, d. 14 Sept., lil. 10 f. m. Betänkande, i anledning af vacht motion om tillökning i de så kallade kalldygnen vid tackjerns-blåsning.
Alla dessa skål synes mig tala högt för valet af Wisby till en Portofrancoeller fri Nederlagshamn; men då man derjemte considererar att dels dess nu i dåligaste författning befintliga hamn blott kan rymma högst 30 fartyg, hvilka inlöpa på g å 10 fots djup och som i alla fall blir äfventyrlig vid Vestliga stormar; dels ock, att dess yttre redd, en åttondedels mil längre ut belägen, hvilken har ankarsättning för 16 fots djupgående fartyg, icke kan anses nog säker; så blir högst nödigt att hamnen först förbättras och utvidgas. Det i nämnde afsigt af Grosshandlaren derstädes N. J. Schvan uppgjorda project, att ej allenast upphjelpa den gamla hamnen, utan äfven, att i sammanhang med den, genom dess förlängning af omkring 1300 fot, formera en ny hamn, tyckes mig förtjena största uppmärksamhet. Provisionel! har Grosshandlaren Schvan härtill Den 5 Martil, uppgifvit 100,000 R:dr B:co kostnad, på tvenve år fullåndadt genom en arbetscnmrnendering af tvenne Compagnier; men ehuru Wisby framför andra Svenska ståder torde, af hvad anfört blifvit, böra äga förrnånsrått att hjelpas, tror jag dervid något för StatsVerkct mindre betungande medel dock kunna uttänkas, Månne ej till exempel, ett rämt fritt lån på en lungre, vits bejtåmd tid, med lixerad årlig afbetalning, kunde af StatsCassan förskottsvis bestridas; eller ock JVisby, emot förmonen af Portofranco, eller Nederlagsråttigheten, som i en så betydlig mån bidrog till en för dess Handlande så högst indrägtig fri Transitohandel, dlåggas, utt till Statsutgijternes underlättande , kostnadsfritt lefverera pråmar samt erforderliga materialier af timmer, sten, fyllningsgrus, m. m. till afhåmtriing vid stranden.
Vid öfvervägande af här ofvan anförda förhållanden har Utskottet, lika med Banko-fullmäktige, ansett det vara billigt, att Bankens nu varande kommissarier för den förlust i påräknad inkomst, de få vidkännas genom upphörande af bestyret med de s. k. småsediarnes granskning, öfverkorsning m. m. tilldelas ersättning efter samma grund, sorn af Rikets sednast församlade Ständer gillades och antogs vid beviljandet af godtgörels® åt Bankens tjenstemän i allmänhet för deras förlust af omförmälda sedlars skrifning-, dock som, genom en förändrad organisation af Bankoverket samt reglering af dess tjenstemanna-personal, hvarom serskildt förslag blifvit af fullmäktige hos Utskottet framstäldt, tillökning i de för kommissarierne nu bestämda löneförmåner framdeles torde kunna beredas på samma gång som, medelst indragning af tjenster, en mot ifrågavarande ersättning svarande besparing i verkets aflönings-stat tillvägabringas, synes ersättningen endast böra få utgå, intilldess kommissarierne, på nämnde sätt, kunna erhålla fullt motsvarande förhöjning i löneinkomster. Utskottet får, på sådan grund, samt i enlighet med hvad Banko-fullmäktige i öfrigt anfört, vördsamt hemställa, att Bankens nu varande kommissarier må, från och med 1851 års början och tills vidare, såsom ersättning för mistad inkomst för granskningen, uppräkningen, korsningen och förseglingen af Bankens sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt, årligen undfå ett belopp af 155 r:dr 37 sk. 10 rst.