Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid försvåras och inskränkes deras ändamålsenliga verksamhet sa vida egare och innehafvare af hemman, hvilka ingått i desse bolag, skola det oaktadt vara underkastade skyldighet att deltaga i de brandstods-ersättningar, hvarom stadgas i 4, 5 och G §§. af 24 Cap. Byggninga-Balken. Genom Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 9December 1766, §. 43, och Kongl. Förklaringen häröfver den 17 Augusti 1770, hvad beträffar brandstods-föreningar, som inom serskilde pastorat eller socknar ingås, samt Förordningen den 15 Juni 1818, i afseende på Allmänna BrandförsäkringsVerket, hafva undantag från nämnde lagrum redan blifvit gjorde; och hufvudsakligen samma skäl, hvilka gälla för dessa undantag synas äfven ega tillämplighet på ifrågavarande bolag, då de med Konungens lof och stadfästelse upprättas. På grund häraf vill Kongl. Maj:t, efter Stats-Rådets och Högste Domstolens hörande, härmedelst i Nåder föreslå Rikets Ständer, att, med ändring mh. till R. St. Frot. 18U, 7 Samt. 3 Afd. 3 Hdft t 2 Lag-, saml Alhn. Bvsv.- och Ekon,- Utskottens Betänkande, N-.o 5. af 4. 5 och 6 §§. i 24 Cap. Byggninga-Balken, det varder stadgadt, som följer: Den egare eller innehafvare af hemman, hvilken, för sin åbyggnad eller någon del deraf, eller för säd, foder eller boskap, som till gårdens bruk tarfvas, tagit försäkring i brandstodsbolag, som för orten är af Konungen stadfästadt, vare ej, så länge han i bolaget qvarstår, pligtig att gälda brandstodsersättning, hvarom i Lag eller derpå grundad förening stadgas, och deremot ej eller berättigad (ill den godtgörelse för liden brandskada, som efter Lag eller föreningen skolat honom tillkomma.
Om bordläggningsåtgärden fått en skarpare caracter derigenom, att Protocollet namnger den person sorn begärt den, och nämner blott en, då likväl tvänne begärt den, så lärer Rid* darhusSecreteraren kunna intyga, att jag icke Den 3 Fcbruarii, 107 askat en sådan omständlighet Det fästade också min uppmärksamhet, att vid detta tillfälle höra en formel nyttjas, som icke är vanlig. Jag mins mig icke hafva hört andra formler nyttjas än dessa; lade: på bordet; begärdes på bordet. Jag förutsåg att man kunde vilja anse adressens läggande på bordet, såsom en signal att den hvilade till debatte. Debatter öfver, eller rättare i anledning af motionerade tacksägelseadresser kunna naturligtvis icke af lagstiftaren anbefallas. Det beror af ministern att såsom minister deltaga i öfverläggningar och discussioner eller att låta bli det; det beror af dem, hvilkas åsigter stå i opposition till ministrarnes, att utveckla sina åsigter och bestrida de sednares, eller att inskränka sig till att med Ja eller Nej besvara hvad Utskotten säga. Äger debatt rum, så är det i alla fall blott om åsigterna som man strider; de personliga förhållanderna höra icke dit. Men då Lagstiftaren anbefallt att ett me; moria! eller en motion skall 2:ne serskilta gånger upplåsas; då han gifvit hvarje Stånds Ledamot rätt att fritt tala och utlåta sig i alla frågor, sorn under öfverläggande komma, då våra Lagstiftare varit upplyste och ädle män, hvilka hela lagstiftningen igeoom tydligen ådagalagdt att de ansågo Constitutionens förnämsta garanti ligga i den fria yttrande rätten och den derigenom bildade opinionen, så ligger i allt detta beviset att de insett dc - X0& Den 5 Februarii, batternes nytta och velat bereda möjligheten dertill.
Det är å ena sidan ostridigt, att den rubbas, om enskilda förbjudas att å hvarandra lemna invisningarmen det är ock å den andra sidan nödigt, att, då sådane invisningar blifva tillåtne , de ställas under vården af bestämda och stränga Lagar. Samma författning, som tillåter den ena Nationen , att utfärda invisningar å den andra, åstadkommer äfven att de njuta förtroende, endast derigenom , att Lagen är så sträng , att den betalningsskyldige genast måste träda i häkte , ojn invisningarne icke vid förfallotiden utan uppehåll infrias. Enahanda påföljd drabbar äfven utgifvaren, i händelse af protest. Derföre skulle jag förmoda, att ett vigtigt ändamål vunnits , i händelse Utskotten , i stället för att , sorn nu sket, bemöda sig att inveckla ett i sig sjelf ganska enkelt ämne , föreslå - Den 3 November e. m. git , att Rådane invisningar fingo löpa likaväl inom sorn utom Riket, eller deras ställande under växelrätt. Dertill hade ej fordrats mera , än att Växel-stadgan blifvit tillagd samma rätt på landet, och i hvad den rörér Notarius Publicus , hade dess befattning kunnat uppdragas åt Konungens Befallningshafvande, eller Domstolarne, då de äro i verksamhet. Då hade denna stadga varit på alla ställen tillämplig, och en sådan utväg skulle mycket hafva bidragit att återställa den rubbade crediten. Jag hemställer derföre, om icke Ridderskapet och Adeln , med ogillande af Utskottens Betänkande , skulle vilja vidtaga den utväg, att assignationer från 20 R:dr och derutöfver må vara till utfärdande tillåtne , dock ställde under växelrätt, och med de förändringar i afseende på landsbygden, som jag föreslagit, Herr Hjerta Gustaf: Då detta Betänkande första gången till öfverläggning förevar, gjorde Friherre Cederström emot detsamma enahanda anmärkningar som nu. Jag besvarade dem då, och yttrade, hvarföre Utskotten ej trodde sig hafva gjort nog , om de endast föreslagit Växel-stadgans användande i detta fall.
Utom det att bref som på detta sätt ej framkomma, ofta kunna vara mycket angelägna, är det en förförelse till vanart hos Allmogen, sorn slutar sig med vana till större brott och ensamt detta skäl, såsom, efter min tanka, ganska vigtigt, bör behjerta till vidtagande af sådane åtgärder, hvarigenom medborgare icke så uppenbart frestas att blifva tjufvar. Såsom tillägg i den controll jag finner nödig öfver post-medlen, föreslår jag äfven följande, nemligen: i') Postmästare böra vid ansvar åläggas att dagen efter hvarje posts afgång till Allmänhetens åskådande uthänga collationerade douppletter af de Postchartor som blifvit upprättade öfver till expedierande med sist affärdade post exnottagne bref och blifvit densamma medsände. Dessa chartor å hvilka äfven lodtalet å brefven bör finnas utsatte skola till dess uthängahdet för nästa afgångne post, åt samma håll, sker, vara på föreskrifne sätt tillgänglige för Allmänheten att bese och sedan till HufvudPostContoiret inSandas för att jemföras om de Öfverensstämma Den 3 Martii. 231 ined de, efter hvilka liquid inför detsamma skall göras. 2) Ett lämpeligt vite bör stadgas för Postmästare 0111 olikhet, antingen till antal eller lodtal befiones å dessa chartor vid jemförelse af hvad deröfver blifvit utsatt å de sorn medföljt sjelfva Posten. Hvad. dessa föregående tv änne punkter innehåller, anser jag för framtiden åtminstone böra åläggas till iakttagande vid Postverket, om icke någon annan controll lör det närvarande finnes rnera ledande till ändamålet. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf’. Alan behöfver blott genomögna våra TullStadgar, för att finna nödvändigheten af deras omarbetnir)g; °ch får jag derföre vördsammast föreslå, att detta arbete matte blifva åt BevillningsUtskofctet uppdraget.
Majit då täcktes fatta beslut, eller, om nödigt finnes, göra nådig framställning i ämnet till Rikets Ständer, hvarigenom staden Götheborg kan blifva i berörde afseende satt i likhet med öfriga städer, samt föreskrifterna uti inqvarterings-ordningen bragte till fullständig enhet, så att någon olika tillämpning deraf icke vidare må komma att ega rum; så har merberörda betänkande, som af det högvördige Preste-ståndet är vordet bifallet, blifvit af de öfriga Riksstånden till Utskottet återremitteradt, på grund af dervid gjorda anmärkningar, nemligen i Inom högloft. Ridderskapet och Adeln: att, då orsaken, hvarföre Götheborgs stad blifvit ålagd den öfverklagade inqvarteringstungan, grundade sig på Kongl. Maj:ts nådiga beslut af den 24 Augusti 1847, det icke vore tillständigt att uti de för betänkandet begagnade motiver, så - Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 113. 11 som likväl nu skett, uttala att detta beslut ”icke vore med rättvisa och billighet öfverensstämmande;” att ett misstag blifvit af Utskottet begånget, då uti betänkandet uppgifves att Götheborg vore den enda stad, der ifrågavarande inqvarterings-tunga existerade, emedan ett dylikt förhållande äfven egde rum i Malmö; och att då Götheborgs stad likasom flera andra stapelstäder hade en betydlig tolag sig anslagen lör inqvarteringen, hvilket troligen kommer att visa sig vid den af Utskottet tillstyrkta undersökningen i ämnet, syntes den gjorda framställningen icke bort komma i fråga, m. m. Inom vällofl. Borgare-ståndet: att Utskottet, som vid utredandet af ämnet haft all möda ospard, likväl icke, som sig bort, löst frågan och följaktligen ej eller kommit till det mål, motionärerne åsyftat.
Söi pdrmib upptagit ben unber fdrfftlba titlar uppförba, bets inbelta elter in natura anorbnabe, belö ©tatömerfet Bepåltna fpattmål till ett märbe af Små Stiföbalet Sftifömpnt för fubiffoteu, pmilfen Berdfning af fpanmålömärbet dfmen mtb flatö* § 9. 68 3ti!8bag8«ä3eftut 1866. utgifterneö regteranbe btifmit iafttagen t affeenbe på ben unber be fårffilba £mfmub Sire millioner 9iifé SJlajd uti rtåbig proportion £>fj fBre SDlajd, för beBöfmanbeö unbfättning mib inträffanbe mifjmåpt elter fetftagen fförb, eger fortfaranbe biöpoitera: a) ben i Sftifetö ©tanberg 3iifögätbö 9Raj:tö förfoganbc ftättba unbfäitningå
Likaså komma de i Riksgälds Contorets Hufvudbok intagna räkningar öfver ej mindre nyssnämde än öfriga vid samma Riksdag anvisade extra Stats-anslag att med detta år upphöra. Af Riksgälds-Contorets vid 1838 års slut utelöpande, dels då redan, dels under näslpåföljde år uppsagda 5, 4 V* saint 4 procents obligationer, hafva under åren 1839 och i84o blifvit infriade: 5 procents obligationer å ett kapital-belopp af R:dr 294,000. 4 i/s procents d:o d:o „ 298,500. 4 procents d:o d:o „ 5,000. eller tillsammans R:dr 5^7,5oo. Riksgälds-Contoret har således numera inlöst sina i sednare tider bland allmänheten utgifna obligationer, med undantag af en 5 procents obligation å 1,000 R:dr och en 4 i/s procents obligation å 1 5o R:dr, hvilka ännu icke blifvit till inlösen företedda. Bland ofvanberörde infriade 5 procents obligationer äro jemväl upptagna några genom stöld för innehafvaren förkomna, hvilkas belopp, sådant oaktadt, är af Contoret godtgjordt, sedan obligationerna blifvit i stadgad ordning efterlysta och föreskrifna säkerhetshandlingar aflemnade till Contorets betryggande emot förlust, i händelse samma obligationer framdeles måste å nyo inlösas. — 7 Utaf Riksgälds-Contorets till ett äldre 5 procents lån hörande', äfvenledes förfallna obligationer å tillsammans 3,25o R:dr, har under åren i83<} och 1840 någon inlösen icke förekommit. Riksgälds-Contorets för flera år tillbaka utfärdade och ännu räntebärande 5 procents obligationer, hvilkas sammanräknade kapital-belopp utgör 6,75o R:dr, hafva, i anseende till deras särskilda lydelse, icke kunnat uppsägas och inlösas.
De gingo från rum till rum, beskådade allt och smekte allt; från det lilla kabinettet, där Marias skrifbord stod och där allt var monteradt med siden i hennes ögons färg, till matsalen med ekboiseringen, ekmöblerna och det gamla stillebenstycket af en okänd holländsk mästare; till det gula förmaket, där tapeter och allt var hållet i samma färg som Marias hår; till biblioteket, som också var musikrum och hvars förnämsta prydnad var en Erards flygel, en bröllopsgåfva från Nils Wiede och hans gemål. Och så stannade de slutligen i salongen, där Casimir började släcka ljusen. Men innan de återvände genom våningen till dess innersta rum, det enda som Maria ännu icke sett, drog hon sin make hän i fönstersmygen och, stödd på hans arm, med hufvudet lutadt mot hans bröst, pekade hon med handen utåt och sade: »se!» Därute gnistrade stjärnorna på firmamentet, och vintergatan drog som en ljus slöja öfver det mörka blåa hvalfvet. Insjöns vida snöyta spände sig ut mellan skogarne i öster och väster och norr. Holmarne hade utplånats, men de nakna träden med sina svarta grenar aftecknade sig här och där mot den hvita öknen. Ännu syntes vägen, där bröllopskaravanen dragit fram, och ännu brunno facklorna, som lyst dem på färden. »Se!» upprepade hon sakta. »Är det inte vackert?» »Jo.» Men han såg icke denna skönhet med samma ögon som hon. Han hade icke något sinne för naturdyrkan — allra minst i denna stund — fastän han böjde knä och tillbad, därför att han såg henne böja knä och tillbedja. »Jag är så lycklig!» Han betraktade hennes bleka ansikte, där det hvilade mot hans bröst med slutna ögon. Det föreföll honom så hjälplöst och tillitsfullt, så maktlöst och så trött. Allt det inom honom, som varit obändighet och lidelse, krympte samman vid denna syn, lade sig ned för hennes fötter som en ödmjuk hund; och det var icke till följe af någon som helst medveten beräkning, som han nu böjde sig ned öfver henne och gaf henne just den smekning, hennes hjärta längtade efter, i den varma, ömma kyss, han tryckte på hennes panna.
R:dr och 1,000 R:dr; och gäller härvid för öfrigt till efterrättelse att till så väl vexlar som assignationer begagnas tryckta blanketter, hvilka uppå reqvisition mot betalning från Fullmägtige utlemuas; att vexlarne icke få in blanko transporteras, samt alt, med först afgående post efter vexlarnes eller assignationernes utfärdande, förteckning å desamma, med uppgift å deras nummer, datum och summa, till Riks-banken insändes. e) För de summor, som å kreditivet lyftas, erlägger Filial-bank till Riks-banken fyra procent ränta, hvilken alltid beräknas å högsta fulla 100-tal R:dr; dock så att minsta ränte-afkomst, som Riksbanken för kreditiv påför, blifver två procent af kreditivets hela belopp, efter år räknadt. f) Filial-banks rörelse bedrifves medelst utlåning, vexel-diskontering, öppnande af uppoch afskrifnings-räkning samt beviljande Banko-Utskottets Betänkande J\s 25. af kreditiv, på sätt närmare bestämmes genom af Kongl. Maj:t i nåder faststäldt reglemente. g) Filial-bank beviljadt kreditiv skall till Riks-banken återbetalas sednast å den dag, den för Filialbanken bestämda oktroj—lid lilländagår. Före oktroj-iidens slut skall kreditiv, i efterföljande fyra fall, lill Riks-banken återbetalas, nemligen: l:o derest Filial-bank skulle derförinnan upphöra, i hvilken händelse Filial-banken skall k red it i vet inbetala sex månader efter den dag, då Filial-banken med sin utlånings rörelse upphört; 2:o derest Fullmägtige, i öfverensstämmelse med § (t I 5), skulle pröfva Riks-bankens säkerhet sådant fordra, då den Filial-bank beviljade kreditiv-rätt, efter (> månaders förutgången uppsägning hos Filial-bankens Direktion, kommer att förminskas med en femtedel hvar 6:le månad; Filial-banken dock förbehållet att, om
Uti det af Embets-Verken, rörande ifrågavarande ämne, afgifne underdåniga Utlåtande, har Stats-Contoret yttrat, att, då det skulle blifva en för Stats-Verket för mycket betungande utgift, om i alla städer, der ständig garnison inqvarterås, tillräcklige och ändamålsenlige casernbyggnader, samt, der Cayallerie-trupp är förlagd, stall och fourrage-magasin skulle på Statens bekostnad inköpas eller anläggas samt underhållas, hvaraf äfven kunde uppkomma betydliga förluster, i händelse af truppernes förflyttning från en station till en annan; syntes det Stats-Contoret, som, i närvarande förhållanden, det vöre lämpligaste sättet för inqvarteringsbesvärets utgörande, att inqvarterings-utgifterne för städerne, utom Stockholm, blefvo, efter inqvarterings-tolagens afräknande, fördelade till gemensamt utgörande, efter hvarderas förmåga, handelsrörelse och borgerli - Stalssamt Allm. Besv, och Oecon. Utsk. Betänkande i¥:o 4(j. i^ ga näringar, helst äldre och nyare Författningar jemväl inneburo det gemensamma syfte, atl inqvarteringen vore en allmän skyldighet, hvars utgörande af städerne ansetts motsvara landets besvär att herbergera indelta Armeen samt tågande trupper. Inqvarlerings-tolagen, som hittills användts i första rummet lill inqvarterings-utgifters bestridande, och vidare lill städernes allmänna behof, borde hädanefter ingå lill Statsverket, för alt, tillsammans med slädernes bidrag, utgöra tillgång för den conlanta inqvartering, som varder de inqvarterade trnpperne tillagd, och skulle den blifvande contanta inqvarteringen till ifrågavarande garnisoner lämpligast uppföras å Riks-Staten, samt de härtill erforderlige medel uttaxeras på städerne, antingen genom årlig afgift efter deras classilication, eller ock genom viss förhöjning å bevillningen för städers och köpingars egendomsvärde och rörelse. Sorn, enligt hvad sammandraget Litt.
Discont-inrättning skulle kunna vinnas, det för lånerörelsen behöfliga creditiv borde erhållas emot lägre ränta än hittills, hvilken ränta sedermera vid utlåningen borde höjas med en procent, för att betäcka fondens möjliga förluster; hvadan bemälde Revisorer underdånigst hemställt, om icke Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer vid nästa Riks - — 15 — dag aflåta Nådig Proposition om anvisande af ett för Ullproductionens understödjande i låneväg behöfligt creditiv mot 3 procent eller lika hög ränta, som Manufactur-Disconten för sitt creditiv erlägger till Banken, hvarefter berörde medel skulle komma att utlånas emot 4 procent, eller den 1111 för lån ur Manufactur-Disconten fastställda ränta, och således en procent ränte vinst uppkomma, att betäcka möjligen uppstående förluster och bilda en egen besparings-fond, äfvensom de i sammanhang härmed yttrat, att, i händelse detta underdåniga förslag bifölles, något skäl icke förefunnes att för denna fond göra särskildt bokslut, utan borde, efter deras förmenande, då uppoch utlåningsräntan blefve lika med Manufactur-Discontens, redogörelsen för detta ökade creditiv äfven ingå i Manufactur-Discontfondens redogörelse och den årliga repartitionen utvisa, huru loppet deraf komme att emellan ullprodueenterne fördelas. Med stöd af hvad de Kongl. Revisorerne sålunda anfört har Kongl. Gömmerce-Collegium, uti afgifvet underdånigt utlåtande i ämnet, instämt i samma Revisorers underdåniga hemställan, att ett creditiv, hvars belopp Kongl. Collegium föreslagit till 200,000 R:dr Banco, måtte, medelst Nådig Proposition till Rikets Ständer, för Ull-Discontfonden utverkas emot en bestämd ränta af 3 procent, samt att, i fall creditivet emot denna ränta erhölles, räntan för lån ur nämnde fond finge från 5 till 4 procent nedsättas; hvaremot, beträffande de Kongl.
Negenten aldrig karr med sin magt afgöra wära bewillningar; Redowisningen för Statswerket är förestrefwen utan undantag, fä at den ej mera kan höljas af en onödig hemlighet, Hemliga Utskottets förut oinffränkta befattning, hwarigenom Ständernas rätt af nägra fä personer utöfwades, är äterförd til de mäl der hemlighet utan inträng r Ständers rätt kan äga rum, m-opo8inon8 rätten, som i det förenämnde forstaget war endast Konungen förbehällen, är ät Riksens Ständer ätergifwen, och medel beredde, hwarigenom den för alla tider stall wara oskadlig. Detta utwidgande af de rättigheter Ständer sedan är 1772 njutit, är et stadfästande af de rättigheter som bora tilkomma Ständer: och när wi bilda vtz en kraftigare werksam Konung, sträcke wr äfwen wär egen förmäga längre, at gemensamt med denna Konung werka til Fäderneslandets wäl. Utom wederbörande Ämbetsmans answarighet har Lon86tuti6u8-Utstottet, utan anledning af nägot föregäende förslag, tilstyrkt tilsättandet^af en Riksens Ständers Ombudsman, som bör waka öfwer lagarnes helgd. Jag skulle utbreda mig olmer nyttan och wigten af detta ämbete, om ej mängen kunde mitztänka, at jag dertil föranleddes genom minnet af personlig förföljelse. Mätte det en gäng blifwa et kraftigt medel at skydda wära'lagar, skydda personlig säkerhet, och til et sannt ural rikta Ämbetsmäns werksamhet. Men den säkraste borgen för fastheten af den grundlag ost här bjudes är utan twifwel den 552 Den 5 Junti. den wäl stadgade Tryckfrihet, som hädanefter, ej utan grundlagens rubbning, kan afhändas Swensta Folket.
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som vill, att fi. o. Ad., med afslag å al PresteStit gjord inbjudning, skall godkänna det af Bevilln.Utsk:t vid Memit N:o 46 afgifna formuläret N:o 7, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinber nej, beslutar II. o. Ad., med afslag å PresteSt:ts inbjudning, att de under rubriken »af bevilln.-beredmn» uptagua kolumner skola blifva alldeles lika med dem, som äro uptagna un der rubriken »af taxeringskomitéen.»» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 9. Nej — 17. Sedermera hemställde H. Exc., huruvida E. o. Ad., med afslag å PresteSt:ts inbjudning, behagade godkänna formuläret N:o 15 med den förändring, att, i st. f. de under rubriken »inkomstbevilln.» uptagne 2 kolumner, skulle under samina rubrik intagas de 4 kolumner, som förefunnos i formuläret N:o 9. Hopades ja. Gr. Lagerbjelke: Då det är af särdeles vigt att frågan om dessa formulärer blir så snart som möjligt afgjord och Ståndens beslut sålunda komma till enhet, hemställer jag att K. o. Ad. måtte besluta inbjudning till de öfriga Stånden att deltaga i detta E. o. Ad:ns beslut. Till detta förslag lemnade E. o. Ad., uppå framställd propos., sitt bifall. Föredrogs ånyo StatsUtsk:ts d. 10:de och ll:te dennes bord^ lagde Utlåt. N:o 202, i ani. af K. M:s Nåd. Skrifvelse ang:de ifrågasatt uphörande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk och socknarnes rotering. Gr. Sparre; StatsUtsk:ts ifrågav:de tillstyrkande grundar sig på en af K.
Den förevarande frågan synes mig vara af samma natur, som de fleste enskilde vid denna Riksdag väckte motioner, eller endast hafva afseende på enskilta corporationers eller individers interessen , såsom befrielse från inqvartering, broars underhållande m. m. Då denna är den första af slik egenskap, som af Utskott i5« 228 Den 12 Februarii e. in. utarbetad, kommit under Höglofl. Riddorskapets och Adelns pröfning, anhåller jag att med dess afgörande icke förhastas. Det är ostridigt, att Städernes rätt skulle förnärmas genom den befrielse från Stadsonera, som lemnäs Kronans hus, om nemligen Kronan stod i samma förhållande lill Städerne, som desse till enskilte innevånare deri; men nu är det icke så; Staten måste Som oftast åtaga sig oväntade utgifter för enskiltas skuld; oell synes väl derigenom berättigad lill någon lindring i sina ständiga skyldigheter. Jag anhåller alt i delta afseende få framställa ett exempel. Om några väghållare emellan Christinehamn och Norrige anmälte, att genom tilltagande trafique väghållningsbesväret blifvit så ökadt, att de ej dermed längre kunde uthärda; vore det väl möjligt, att för sådana och dylika fall sätta StatsVerket i tillstånd, att alltid göra face? Beträffande sednare delen af anmärkningarne eller Städernes åberopade juridiska rätt, att utbekomma ersättning af Staten för de onera, som af dess hus bordt utgöras, så anser jag detta vara en fråga, hvilken beror på serskildt utförande i vanlig rättegångsväg, och ej tillhör Ständernes åtgärd. På dessa förenade skäl tillstyrker jag alltså bifall å ifrågavarande Utlåtande. Herr Lefrén> Johan Pehr: Det är endast i anledning af de emot Utlåtandets sed - Den 12 Februarii e, m. 22<) nare tiel gjorde påminnelser, sorn jag anhåller att få nämna några ord.