Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som anser, att, i afseende å det af Stats-Utskotlet uti Utlåtandet N:o 435, Lill. C., uti 16:de punclen, under litel: Vatten-commnnicationer, tillstyrkte, och af Rikets Ständer bifallne anslag af 5o,ooo R:<Jr till Gråda canal, andra stadganden icke böra meddelas, än af Utskottet blifvit föreslagne, voterar J a ; den, det ej viii, voterar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Borgare Ståndets beslut, all derutöfver föreskrifvas: att, efter byggnadstidens förlopp, samt från och med det år, då canalen är fullt färdig och farbar, skola acli< -egarne, sedan kostnaderne för canalens och slussverkets samt canal-fartens ändamålsenliga vidmagthållande, aflöningar och arfvoden, bevillning, jemte allt hvad lill årlig kostnad för canal-verket kan hänföras (samt således äfven afsättning för reparations-fondenj) bl i f v i t afdragne och godtgjorde, såsom ränta och utdelning på deras adier af canal-inkomsten, så vidt den dertill lemnar tillgång, åtnjuta ett belopp af högst S procent om året å det af Bolaget tillskjutna capital; samt all Kongl. Maj:t förbehålles att, efter Bolagets hörande, i Nåder fastställa taxa å afgifterne för (arlen å den nya canalen, hvilken taxa livart tredje år bör ånyo underställas Kongl. Maj:ts pröfning. 14:o. Sedan Utskottet uti aoale punclen af ifrågavarande Litt. och rubriken Vatten-communicationer afslyrkt väckte motioner, dels om medels anvisande till ytterligare undersökningar, i afseende å den, under benämning af Svea canal, föreslagna canal-ledning emellan Hjelmaren och Wenern, dels om anslag för samma canals utförande, så har detta yttrande blifvit bifallet af Bonde-Ståndet, äfvensom de öfrige Riks-Stånden icke beviljat anslag till sjelfva canal arbetet; men deremot har, i fråga om undersökningar, blifvit beslutadt af:
I afseende på Artilleriets reglering, hafva dels samtlige Riks-Stånden, dels 3:ne Stånd godkänt Utskottets tillstyrkanden i mom. a. b. c. dj med afstyrkande af löntillökning för Regements-Cheferne, 19 yngre Capitaine!-, a:ne Informations-Capitainer, och af ny lön för en sådan vid Wendes Artilleri-Regemente; morn. e. i Betänkandet N:o 3i5, angående beviljande af löntillökning för Artilleriets ira Constaplar med ro Rrdr hvardera; mom. g., angående beviljad tillökning i manskapets gage; mom. h.j om beviljad tillökning i Recruterings-penninge-anslaget; morn. ij med afstyrkande af förhöjning i Medicaments-penninge-anslaget; mom k.j angående beviljande af 4°° R-dr till Läroverket inom hvartdera Artilleri-Regementet; mom. angående beviljande af ökadt anslag för Kok-inrättningarne, och mom. m.j, innefattande afstyrkande af det till Läkarevård m. in. äskade förhöjde anslag. 13:0. Deremot bar Utskottets tillstyrkande i mom. f om beviljande af årligt anslag med 640 Rdr för 32 Batteri-Handtverkare, blifvit gilladt af Ridd. och Adeln samt Preste-Ståndet, men afslaget utaf Borgareoch Bonde-Stånden. Så vida något af sistnämnde 2:ne Riks-Stånd förenar sig uti det af Ridd. och Adeln samt Preste-Ståndet fattade beslut, och hvilket Utskottet härmed föreslår, blifver frågan derigenom afgjord; men i annat fall torde omröstning böra anställas, hvartill följande Proposition föreslås: Den, som bifaller, att på Artilleriets Stat må uppföras 3a Batteri-Handtverkare med 30 Rdr årligt anslag för hvardera, utom underhållet i Numer, voterar Ja; Den det ej vill Nej; Vinner Nej, kommer icke något anslag för Batteri-Handtverkare att ega rum. i3:o
Jag ser folk dö för mycket en masse, madame. Unga flickor, som aldrig drömt om att tvifla, förhärdade gamla syndare, som en gång varit lika naivt troende (huru grymt att de icke räddades då!) – alla dö de huller om buller, ett knäpp – Doktorn illustrerar förhållandet – – Och det är slut. De dö midt i ett oredigt virrvarr af förnimmelser – en har en tråd, en annan icke. En ogudaktig rackare dör efter tusen förberedelser, som ändtligen förmått knacka fruktan och ånger in i hans syndiga hjärna. En annan lika stor rackare aflider tvärt, yrvaken som en skrämd tupp, utan en aning om att det är döden. Vid öfversvämningen i Johnstown härom året drunknade 10,000 på en timme, madame – troende och icke troende om hvarandra. Påstår ni, att dessa människor lefvat samman – största delen sedan sin födelse – just emedan deras nådes tid var bestämd att utgå på en och samma dag? att de fösts ihop så där för att det skulle passa sig så bra? Ja, annars är det ju komplett oförklarligt. Louise ligger stilla och drömmer och inandas den svaga doften från violerna på mister Rosenthals rockuppslag. – Borta i en stuga på prärien – fortsätter doktorn, som icke känner minsta håg att gå ut i solbaddet – sitter en gumma öfver 90 år. Hon nickar och nickar. Hon är icke behöflig, icke heller besvärlig för någon människa, hon har några få känslor och tankar, dem hon ältar om och om igen. Hon tror, hon känner, hon är densamma i dag som för 30 år sedan, hon läser sin bibel dag från dag, år från år och suckar: måtte vår herre af nåd taga mig hädan, men ske hans vilja. Hvarför lefver hon? Madame, hon lefver, därför att hon har en ypperlig konstitution, lika väl som hennes granne, den gamla barnafromma kvinnan, mattades långsamt af och en vacker dag strök med, därför att hennes system var ömtåligare. I går i Chicago föll en elektrisk tråd ned och dödade genast min vän. I hans hjärna och hjärta stormade och jäste ännu allt, madame, ingenting hade hunnit ordna sig.
Några dagar senare ingingo John Hall och David Carnegie & comp. ett kontrakt, enligt hvilket John Hall förband sig att genast gå i författning med att utfärda cirkulärer till samtliga sina forna utrikes korrespondenter och hvari han aviserade dem att, som konjunkturerna hittills hindrat honom ifrån att återsätta sitt hus John Hall & compani uti rörelse, så öfverlät han på herrar David Carnegie & compani all den export af järn och bräder, uti hvilken han hade del, och rekommenderade dem till det bästa, hvaremot David Carnegie & comp. förbundo sig att lämna herr Hall en tredjedel af all den vinst, som på denna järnoch brädrörelse kunde årligen utfalla, och detta så länge John Hall och dess fru lefde eller David Carnegie & compani gemensamt eller enskildt handlade med järn och bräder. Enkefru Hall vardt mycket belåten och yfdes inför måg och dotter och Carnegie själf öfver att det var hon, som genom sin klokskap drifvit detta igenom, men också Constance fick beröm och nådigt bifall, och John Hall bjöds för första gången på öfver år och dag ut till Gunnebo på en af de fruktade söndagsfamiljemiddagarne, vid hvilka enkefru Hall brukade vara vid sitt allra elakaste lynne, hvilket hon också var denna gång. Men pinan för John blef kortare än han väntat, ty just som middagen var öfver, kom betjänten in och anmälde, att en herre ville tala vid grosseur Hall. – Den herrn har väl något namn, sade enkefru Hall skarpt. – Han sade, att jag skulle anmäla en herre, svarade betjänten försiktigt och öppnade dörren för John Hall, som såg ut som en skolgosse, hvilken ändtligen slipper ifrån läxor och bannor. Ute i vestibulen stod Backman, som John Hall hastigt sköt in i sin sängkammare, hvars dörr han låste. – Det är bäst, att ingen råkar Backman, ifall det är affärer. Fruntimmer förstå sig ej på affärer, men ifras att ständigt lägga sig i dem, sade John och bjöd Backman taga plats i den hvita soffan och satte sig själf bredvid honom, tyst och med ögonen riktade på väggarnas småtäcka basrelief, de korslagda pilarna och facklorna, omlindade med ett långt, graciöst i bukter viket band.
Ibland låter hart sitt juridiska ljus skina i dess fullaste styrka; uppger t. ex. sig sjelf grundligt känna all litteratur, som utkommit under de senaste decennierna angående ett så stort ämne som hypotekslagstiftningen och behandlar som okunniga pojkar de hvilka djerfvas kriticera hans juridiska resonnemang. Men han har ock lika lättatt ge sig och Sveriges jurister följande ofördelaktiga orlofssedel: » Vi äro okunniga, ty det aro vi, jag för min del Sr den sämste, fastän jag tror, att flere finnas, som icke äro mycket bättre än jag i detta hänseende. Och jag vädjar till de af kammarens ledamöter, som äro medlemmar i lagutskottet och h vilka haft tillfälle af höra der förefallande diskussioner, om de med hänsyn till dessa kunna anse oss besitta nigot högre mätt af juridiskt vetenskapliga insigter ». Från senaste riksdagen må dock icke glömmas hans förtjenst af att medverka till förkastandet af det för den medborgerliga friheten så vådliga lagförslaget om ransakning i brottmål, hvarigenom den nuvarande justitieministern då ytterligare dokumenterade sig. Våra junkrar äro som kändt i allmänhet ganska gud-fruktiga, åtminstone ad usus practicos; d. v. s. de stå exempelvis på god fot med sina församlingsprester och gä i kyrkan rätt ofta för att ge sina underlydande ett godt föredöme, hålla husandakt o. d. Det senare berättas om grefve Arvid Posse, och det är väl fa, som vackrare än vår vän Erik Josias kunnat ta} a vackert och rörande om religionen. Han var öfverhopad af en mängd olika göromål och endast det hindrade honom att i hans hus iakttaga denna sistnämda goda sed. Henning Hamilton var ock mycket from i sitt tal. Hade t. ex. den heliga skrift uttalat en bestämd åsigt om dödsstraffet, skulle all öfverläggning derom varit obe-höflig. Det vore då » intet annat att göra än att sätta lagstiftningen i öfverensstämmelse med det Gudomliga ordet, vare sig detta föreskref dödsstraffets afskaffande eller bibehållande ». En annan junker, protektionisternas ifrågasatte statsminister, frih. Åkerhielm, kunde, äfven han, tala vackert om att den nye svenske konungen böjde sitt hufvud inför konungames konung, innan han pryddes med den svenska kronan.
Med antagande af detta naturliga sätt, att förstå GrundLagen, uppkommer icke den ringaste stri-! dighet i hvarken bud eller anda} och hvarföre icke då 6å gerna antaga det, som att söka en stridighet, hvilken bär i hvarje steg af sin bevisning motsägelsen innom sig sjelf? Jag tror mig nu hafva ådagalagt, att den förändring, som Utskottet föreslår, innefattar icke blott en i Redaction, utan äfven en i sak , det vill säga, att detta förslag går ut på ingenting mindre, än att fråntaga Ständerna den magt, sorn 107. §. i Regeringsformen gifver. Den öfvertygelse, jag har om hvarje Representants pligt, att försvara Nationens rätt, ålägger mig, att ödmjukast tillstyrka afslag å Betänkandet, så att Redactionen må förblifva sådan som den är, emedan man annars eftergifver en rätt, som hörer till grundvalen af Svenska Folkets frihet. Det torde ändå vara en beklaglig sanning, att våra Grundlagar bära innom sig sjelfva ett frö till den upplösning, som förr eller 4 senare förestår dem Detta frö ligger i den brist af öfverensstämmelse, som existerar emellan sjelfva RegeringsFormen och de OrdningsLagar, sorn bestämma Ständernas verksamhet 4 Den 23 Maji. 149 nemligen Riksdagsordningen och Riddarhusordningen. RegeringsFormens hela anda är , likasom hvarje dess bud, af en alldeles omisskännelig syftning till en lagbunden, till en tillräcklig frihet} men beklagligen är förhålj landet med våra Ordningslagar icke sådant. Deras verkställighet gör omöjligt, att Ständerne kunna, med bästa vilja i verlden, skyndsamt och väl afgöra ärenderne, slutligen be. finna sig hafva, efter 6 till 7 månaders sanrt manvaro, uträttat ingenting} och komma att åtskiljas utan att hafva gjort hvarken hvad de bordt, eller hvad de velat, hvilket likväl icke är RegeringsFormens ändamål.
Eller mitt fosterland är där, hvarest jag för tillfället finner arbete och får det bäst betaladt. Går det illa för Sverige, så söker jag mig arbete på annat håll. Fosterland — det har bara de, som ega något och särskildt ega fast egendom. » Och de orden väckte bland de talrika åhörarna ingen ovilja. Måste man ej komma att tänka på Hamlets ord: » Something is rotten in the state (of Denmark) »? — Det var denna stämning hos de lägre samhällslagren, som gjorde att den nu pågående försvarsrörelsen helt naturligt kom att stämplas såsom blott och bart en öfverklassrörelse. Härvid är det heller icke värdt, att vi andre två våra händer och tro oss vara utan skuld. I mångt och mycket är det vi, som gjort » den arbetande brödren » sådan. Det är vi, som ordnat folkundervisningen — bjudit barnen en undervisning, däri allt för litet fosterlandskänslan tillgodoses. Och bemöta vi sedan2ÖO filippik mot vår tid. den vuxne arbetaren, så att han naturligt känner sig såsom son i samma hus som vi, son af Sverige? Så länge » öfverklassen » är döf för arbetarefrågan, så länge är det ej annat att vänta, än att » underklassen » skall vara döf för försvarsfrågan. Våra arbetare bjudas en formell bildning — genom skolorna och genom pressen —, som de ej kunna annat än använda för jämförelser mellan sina och sina arbetsgifvares yttre lefnadsvilkor. Man svarar dem, att de i hvad fall ha långt bättre, än deras föregångare. Ja, de aflönas högre och få i högre grad njuta andra yttre förmåner. Men den jordiska lyckan består ej blott i de yttre håfvornas mått, utan i förhållandet mellan dessa och anspråken. Och de senare hafva af ofvan antydda orsak i vår tid stigit så, att de yttre förbättringarna i arbetarnes ställning ej därmed hållit jämna steg. Man må ej glömma, att den missnöjde ej blott tror sig vara olycklig, utan är det ock verkligen i och med det samma. Dessutom har arbetarefrågan äfven en annan sida, som flertalet af svenska arbetsgifvare ännu i långt högre grad ignorera. Jag menar arbetarnes kraf på själfständighet. Med den stigande bildningen följer nödvändigt det ökade frihetsbehofvet.
Majits flotta blifvit och blifver i fullt tjenstbart stånd försatt, har det varit min pligt att i underdånighet fästa Eders Kongl. Majits uppmärksamhet på hvad som, efter min åsigt, bör af öfriga fartyg fullfärdigas, repareras och kompletteras, hvilka persedlar, som för förråderna hufvudsakligen åro nödvändiga att anskaffa, samt hvad som fpr etablissementernas förbättrande erfordras {-Uil agor Niis 5 och 6.) De härför nu uppgifne kostnaderna , hvilka specificerade återfinnas i bilagan Nio 6, äro grundade på do från stationerna iuglfna approximations-förslagerna och utvisa en summa af 1,879,390 ridr banko Då nuvarande ordinarie Statsanslag upptager 397,115 r.dr till flottans underhåll, men häraf utgå till timmermansoch handtverks-stateinas löner och arbetsförtjenst samt inqvartering, uppfordrade båtsmans-styrkans underhåll, ersättning till Fångvårds-styrelseu för Krono-arbetskarls-dagsverken, Extra och Expektans-statens aflöning m. m. till ett sammanräknadt belopp af 251,399 ridr, så återstå endast 145,716 ridr, hvaraf alla kostnader utöfver hvad som kan innefattas i nyssnämnde aflöningar in. in. skola utgå till etablissementernas vidmakthållande, samt underhållet af redan iståndsätta så väl större skepp och fartyg, som det stora antalet af mindre, seglande och ångfartyg, lastdragare och båtar, hvilka måste hållas i rörelse vid stationerna. Af delta anslag anser jag således ej större tillgång böra kunna beräknas för flottans nu ifrågavarande ytterligare iståndsåttning än 100,000 ridr.
Jag är äfven en af de olycklige motionärer hvilkas motioner blifvit afstyrkta af LagUtsk., som behandlat denua fråga mycket juridiskt, del kan icke nekas, men till hvad praktisk nytta, det lemnar jag derhän. Då emedlertid det nu är nära riksdagens slut och det alldeles icke lönatmödan alt söka få någon förändring i nuvar:de lagstadganden i afseende på så beskaffade skuldfordringar, får jag taga samma utväg som Gr. Mörner, att nemi. underkasta mig mitt öde. Afsigten hade likväl varit den, alt alla de små auklionsfordringar, som f. n., då de utsökas genom lagens hand, gå till mångfaldigt det belopp som sjelfva skulden varit, skulle undvikas, och på auktioner icke något försäljas till andra köpare än dem som kunna kontant betala sina inköp. LagUtsk:s förevande betänk, blef af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs och bifölls LagUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänk. N:o 50, i anledn. af väckt motion om bestämmande af vissa dagar för ut gifvande af domar och utslag i Hof-rätt och Rådslufvu-rält. Den 16 Augusti. 269 Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gustaf, oell Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, LagUlsk:s i gårdagens plenum första gången bordlagda utlåt. N:o 51, i anledn. af gjorde anmärkmr mot Ulsk:s i 3:dje punkten af dess under N:o 25 afgifna betänk, framslälldta förslag till förordning om vissa bestämmelser i afseende på fullföljden och behandlingen af mål i Hof-rätt. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne mern., nemi. från Stats-U tskottet: N:o 322, i anledn. af verkställde omröstningar, ang:de åtskilliga bevillms-frågor; Banko-Utskottet:
M:t i underd-.het anhålla om målets fortgång i anmärkningsväg eller ock huruvida den calculerade tillgången 3,377 \ T:r 4o4 Stats-Utskottets Spannmål årligen må uti Statsregleringen såsom inkomst hädanefter upptagas. — Efter hvad Utskottet inhemtat, har denna fråga, för hvars bedörnmande vidlöf tiga och noggranna forskningar i äldre tiders författningar och räkenskaper måst anställas, redan blifvit af Collegierna handlagd, så att det anbefallda underd. utlåtandet innan kort kommer att afgifvas. Och då K. M:t derefter blifver i tillfälle att, på grund af det fullständigt utredda förhållandet, efter sig företeende, skäl, pröfva och afgöra huruvida anmärkningsmålet skall fullföljas eller ej, anser Utskottet någon åtgärd å R. H. St:rs sida icke vara erforderlig, helst ett tillstyrkande för målets fortgång, på sätt motionären föreslagit, borde vara grundadt på öfvertygelsen om anspråkets rättmätighet, för hvars bestämmande åter Utskottet, om äfven lämpligt ansåges att dess tid användes på undersökning och utredning af så beskaffade invecklade tvistefrågor icke ägde annan ledning än de uppgifter, som af de K. Collegierna nu komma att till K. M:t i underd:het afgifvas. Och har, i följd häraf, ej fråga kunnat blifva om beräknandet bland StatsVerkets inkomster af det Spannmåls-belopp anmärkningen upptager. Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande, angående sökt befrielse från Tiondes utgörande för Alun-till - Betänkanden, Nlis 77 och 78. 4°å verkningen vid Lowers Bruk, samt om uppmuddrande af Hamnen vid Degerhams Lastage-plats. (U.-A.) Sedan Högh It. o. A. den ig, Hög v. PresteStåndet den 17 samt Vällofl. BorgareStåndet den 10 sistlidne December gillat Utskottets i förenämnde fråga meddeldte utlåtande, påfordra de hos Hederv.
St. nu skulle vägra de för arbetets afslutande nödige medel. För öfrigt anser jag det nu jemväl vara för tidigt att företaga någon slags pröfning af det till R. St. af K. M. öfverlemnade förslag lill kriminal-lag; det blir tids nog när LagUtsk. afgifvit sitt utlåt, deröfver'. Men om man äfven icke skulle anse detsamma vara ändamålsenligt, så följer ju af en sådan åsigt, att man bör önska det tillfälle beredes till upprättande af ett annat; och detta kan endast 248 D c n 2 F e b r u a r i f. m. ske derigenom, ali man ställer medel till K. M:s disposition. De, som förneka beliofvet af en ny lagstiftning, borde anse sig skyldige att bevisa sitt påstående, eller åtminstone ådagalägga att de af så väl Konung som Ständer flere gånger erkända brister i detta hänseende numera blifvit afhjelpta. Jag kan lika litet instämma i den åsigt Frih. Jakob Cederström yttrat, alt man vid ett bifall till Utsk:s tillstyrkande borde fästa det vilkor, alt det ifrägakomne arbetet borde vara fullbordadt inom viss tid; ty man kali icke föreskrifva någon viss bestämd tid för afslutande utaf ett litterärt verk. För min del tillstyrker jag således bifall lill betänk, i dess helhet. Ilr Gripenstedt, Joli. Äng.: Hr Rääf har här framställt ungefär samma åsigter, som han förut inom StalsUtsk. yttrat, men, såsom jag hoppas, äfven nu med lika liten framgång. [Ian har börjat med att i allmänna, sväfvande ordalag tala om det nya lagförslagets felaktiga beskaffenhet och förderlliga följder, allt i afsigt att frambringa en obestämd terreur för detsamma och att göra Ständerne obenägna för allt som dermed äger sammanhang. Från de allmänna satserna har talaren sedermera ledi sig till den åsigt, att lagberedningens arbete till fullbordande af förslaget till ny civil-lag borde helt och hållet hvila till nästa riksdag.
Men när de kommo i kläderna sågo de präktiga ut ändå.” Maria Samsioe hade lånat Adolf Morin ”Erik Grane”. – ”Läs den,” hade hon sagt – ”och sedan du läst den vill jag tala riktigt med dig.”321 Han läste den. – ”Det är alldeles som jag,” sade han, ”jag har ondt i hufvudet och tryckning för bröstet hvarenda dag. – Han var alldeles förtviflad. ”Det är rakt omöjligt att vara frisk här på landet,” sade han. För provisor Person – den gamle vindbente syndaren – hade han också beklagat sig öfver sin hufvudvärk. ”Res med mig till Malmö,” sade denne, ”och jag ansvarar för att du skall vara frisk när du kommer hem.” – Maria började förmana honom, ”bara lef ordentligt, du skall se att det mår du bäst af.” – Det var lätt att säga, men svårt att hålla, tyckte han. Alla andra karlar bara gjorde narr af honom för hans dygdesamhet, spott och spe i hvarenda vrå, och så illamåendet till; det var nog så godt att lefva dygdigt! Han är så gammal nu att han skall ut och exercera första årets beväring, följaktligen 21 år. Marie Louise och Isidor tala fritt om allting sådant.322 Han hade yttrat att om han vore qvinna, ville han aldrig gifta sig, derför att karlarne äro så usla. En gång när han kom hem från Immeln, der han haft sitt jernvägsarbete, hade han fullt med stora finnar alldeles rundt om på halsen. – ”Usch, hvad är det du har?” hade flickorna sagt till honom. Han skrattade bara. ”Gumman som passar upp mig vet hvad det är,” sade han, och så måste ämnet läggas å sido. När de andra gingo ut, sade Marie Louise: ”hvad sade gumman?” ”Hon sade: det här går aldrig an, ingeniören lefver alldeles för ordentligt.” – Marie Louise hade frågat honom, om han trodde det vara alldeles nödvändigt att lefva så som karlar nu göra. Nej, det trodde han icke vara nödvändigt, om de bara annars lefde ordentligt och måttligt.
Frän denna synpunctkan jag för min del ej annat finna än nödwändigheten at härom jämte wara Med-Ständer nu genast gä i författning, isynnerhet som Hertrgkn af Schleswig - 313 Den 1Z wig Hollstein, enligt alla underrättelser, sä frän Konungen som private, intyga at denne Herre är begäfwad med de dpgder och höga egenffaper, som alltid pryda en Thron och gagna det folk den regerar. Under säker förmodan at Högloft. Ridderffapet och Adeln, som det första Rirs-Standet, gär K'vngl. Majtt samt Nationen Lil mötes i deras gemensamma önskan, at utan upffof stadga witzheten om en oafbruten wis Regering, och således nu med den enighet, som alltid bör pryda RidderffapetS och Adelns öfwerläggningar, unanimt utnämna Prins e«Li81-7^ ^170778'? af Schleswig-Hollstein til Swexiges Rikes Kron-Prins. Herr von Lcb8teät, -^!iL8, begynde atup läsa ett Dictamen til Protocollet, men afbrots af en Deputation frän det hederwärda BondeStändet, hwilken anmältes och infördes, anförd af Riksdagsmannen frän Wermeland Lrnse, sorn tilkännagaf, at Bonde-Ständet hade bifallit Stats-Utflottets Betänkande rörande Lönerna för Stats-Ministrarne, Stats-Räden och Justitiä-Rädcn. Deputationen afträdde pä manligt sätt beledsagad, hwarefter Herr von Lellstcäe fortfor, och upläste följande: Dä frägan om en Thronföljares utwäljande nu är under öfverläggning, och detta ämrre är af största inflytelse pa Fäderneslandets öde. Den 18 Julli. Zlg öde, wär egen och Efterkommandes lycka eller olycka, kan jag ej neka mia den tilfredsställelsen at yttra nnna Lackar, luv ilka jaa wägar under ställa Högloft.