Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majrts och Riksens Ständers fattade Beslut. Sedan detta Memorial utaf Respectiva Prestoch BondeStånden blifvit till Utskottets åtgärd remitteradt, återlemnade Utskottet, enligt RiksdagsOrdningens 44 §• ^et* samma, såsom sin befattning ej tillhörande, hvarom nämnde 2ne Stånd uti afgångna Memorialer, under den 19 och 21 sistlidne Januari, underrättades. Sedermera har Högvördige PrestStåndet, under den 9 Februari, och Hedervärda BondeStåndet under den 27 Januari, nämnde Memorial till Utskottet återremitterat, men från de öfriga 2ne Respectiva RiksStånden har intet utlåtande, ehuru så lång tid förflutit, blifvit förspordt. Och då Utskottet, enligt ofvan citerade Grundlagens rum, icke får ytterligare upptaga detta mål, förrän Respectiva RiksStåndens plu - Besv. och Ekon, Utsk. Betänanien. ralitet, eller i vidrigt fall, Höglofl. ConstitutionsUtskottet deciderat, hvarthän målet bör höra, ansåg Herr Grefven och Ordföranden Utskottet böra vidtaga någon utväg, för att ådagalägga sin oskuld uti en sådan utdrägt, hvilket vöre så mycket mera i sin ordning, som Memorialets Författare uti sitt vid återremissen bifogade anförand*, ej mindre för ds Respectiva RiksStånden, än genom trypkning för hela Allmänheten, öppet insimulerat den tillvitelsen, att Utskottet med lamhet behandlat saken: en tillvitelse, som Utskottet väl bäst kände icke vid en med Grundlagen så enlig åtgärd bordt framföras, men som i detta allmänna skick betraktad, fordrade vederläggning, för att ej gifva rum till ytterligare tadel.
I Prag och i Paris finnas homöopatiska polikliniker, som, bredvid andra efter vanlig läkemethod, länge fortgått och mycket anlitas. Särdeles upmärksamhet förtjenar den såsom diagnost (sjukdomskännare) utmärkte D:r Tessiers i Paris vid Hospital Beaujon inrättade klinik för både vanlig och homöopatisk sjukvård, hvarest, med berömlig opartiskhet, 99 eller 100 sjuksängar för behandling efter hvardera methoden finnas. Denna inrättning har fortfarit under flera år, och jag vill minnas mig hafva läst eller hört, att den homöopatiska afdelningen, lemnat fullt lika goda, om ej bättre resultater, än den motsatta. De upgifter jag meddelat ang:de polikliniken i Leipzig äro officiella. Denna inrättning underslödjes a[ Staten och slår under dess kontroll Summan af alla, från inrättningens början, intill 1856 års slut, derstädes behandlade sjuke har, såsom nyss nämndes, upgått till 18,319. Af de officiella upgifterne synes äfven, att vid pass hälften af de besökande veterligen blifvit till hälsan fullt återställda. Många hafva dessutom väsendtligen förbättrats och än flera, fastän återställda eller förbättrade, försummat att sådant vid inrättningen anmäla. Med beräkning jemväl af dessa kan antalet af de vid Polikliniken med framgång vårdade sjuka antagas till minst |:delar af alla der behandlade. Kan sådant vara för någon menniskovän, bör det vara för ilågon läkarekonstens utöfvare likgiltigt? Skulle vi icke fast hellre alla önska, att uti vår hufvudstad, hvars folkmängd är nära dubbelt så stor som Leipzigs, ett i förhållande lika antal d. v. s., på 14 år, 18 till 20,000 sjuta — kunde vid en sådan poliklinik blifva till hälsan återställda eller vesändtligen förbättrade. Och om, vid sålunda i stort och under behörig upsigt anställd pröfning, de homöopatiska medlen finnas bär så verksamma, som de visat sig vara annorstädes, borde det alldeles förbises, att dessa — homöopatiska läkemedel kosta 10 gånger mindre, ån de vanrliga.
I anledning af hwad hos Högwördige PresteStandet widare blifwit yrkadt, fär Utskottet, dock utan att föreslå något särskildt stadgande, wördsamligen tillstyrka, att bland de sex Personer, som jemte Justitice-Ombudsmannen skola utgöra TryckfrihetsCommitteen, en prest mätte wäljas. Urskiljandet och bedömandet af skadliga satser och willomeningar i Religionsmäl torde alltid fordra en werklig Theologs kunskaper, hwilka äfwen i andra afsccnden kunna blifwa för Committeen af wärde och gagn. Bland öfrige inom Högwördige Preste-Ständet gjorde anmärkningar får Utskottet i korthet benvara följande: 430 Expeditioner till Riks-Stitnden. Att termen "den Evangeliska Lärans sanning" blott uttrycker en del as sjelfwa Läran, ej hela omsättningen deraf. Just för den pa en gang utsträckta och klara bemärkelsen har Utskottet walt det collectiva ordet: Lanning. Detta ord skall i Utskottets tanka aldrig underkastas twistcr eller olika tydningar, hwaremot andra, såsom Sanningar, Hufwndsanningar m. fl. blefwe högst obestämde. Skämtaren skulle mahända as ordet Sanningar taga sig anledning att fräga, huru mänga de äro, och emellan Hnswudsanningarne kunde snart en rangstrid, ett företrädeskrig yppas. Att, dä uteslutande rätt tilt skrifters ntgifwande kan pa 20 ars tid förunnas, böra sadane matt och steg widtagas, hwarigenom prisen pa böcker för Lärowerken ej för högt stegras. En sadan anstalt synes tillhöra »verkställande Magten; och lärer Kongl. Maj:t, i sammanhang nied Nädig föreskrift om »val as Läroböcker, lika Nädigt »vidtaga sadane mätt och steg, att detza »nä erhallas till ett afpassadt och i förhällande till andra tryckta arbeten lämpadt lindrigt pris; om htvilkct allt Riksens Högloft.
Af dessa voro befälet, civila tjenstemännen och de flesta under benämningen “öfriga personer“ boende inom hufvudstadens territorialförsamlingar och kunde således ega tillträde till dessa församlingars kyrkor. Det vöre fördenskull egentligen det kasernerade underbefälet och manskapet, som kunde sägas sakna tillfälle att bevista gudstjensten. Af manskapet vore en del hela året om, med undantag af exercistiden, permitterad; en annan del åter vore genom vakt, kommenderingar och sjukdom hindrad att vid gudstjensterna närvara. Men om, af dessa skäl, från antalet underbefäl och manskap, utgörande 3,248 personer, afräknades ända till två tredjedelar, så återstode ändock af garnisonsförsamlingarne minst 1,082 personer, hvilka, derest de af garnisonsregementena i Ladugårdslands församlings kyrka förhyrda omkring 200 platser af sistnämnda, i stark tillvext varando församling blefve uppsagda, vore nära nog betagne all utväg att få höra Guds ord predikas och sina andliga behof i detta hänseende tillfredsställda. Med fästadt afseende på behofvet af utrymme för gemensam gudstjenst med den såsom minst beräknade personal af garnisonsförsamlingarne, hade komitéen icke inom Kronans härvarande byggnader kunnat finna någon annan lokal med denna rymlighet än Carl Johans kyrka å Skeppsholmen. Beträffande utrymmet i denna kyrka hade koiniteén från stationsbefälhal varén erhållit upplysning, att församlingen under hela året utgjorde omkring 1,000 personer; att hvarje gudstjenst bivistades af i medeltal 518 personer och å större högtidsdagar af vid pass 658 personer; att der funnes, på fasta och lösa bänkar, plats för 694 personer; samt att, genom flerdubbla bänkraders r ppställande utefter kyrkans cirkelgång, möjligtvis ytterligare kunde beredas 300 platser.
Jemf. § 96. Mom. I. Banko-Diskonl-Direktionens ledamöter, utom Kommissarierne, uppbära hvardera i årligt arfvode 250 R:drB:ko. Bankens 2:ne Kommissarier, som innehafva. Något arfvode eger deremot ej rum för de ledamöter, hvarmed BankoDiskont-Direktionen förslärkes i frågor, rörande Handelsoch Närings - Banko-Utskottets Memorial, N:o 67. Vid upprättande aF förslaget till reglering af tjenstemanna-personalen vid BankoDiskont-verket och göromålens fördelning emellan densamma, har Direktionen, utom tillsättandet af en Kassa-kreditiv-kassör, ansett följande förändringar kunna och böra vidtagas, nemligen: att en Bokhållare-syssla till Kontors-skrifvare-tjenst förändras; att till biträde åt Registratorn, hvilken, i anseende till sina, tid efter annan ökade, ansvarsfulla göromål, redan under flera år nödsakats begagna en på enskild bekostnad aflönad medhjelpare, må anställas en Kontors-skrifvare; men deremot det arfvode, som nu utgår i och för låne-kontorens registratur, besparas, samt att, så vida den föreslagna inskränkningen i afseende på aviseringen till låne-konloren, rörande de från allmänna' Diskonten utgifna lån, godkännes, nuvarande 2:ne Advis-skrifvare-tjenster må indragas. Hvad angår Banko-Diskont-verkets kansli, har
Skälet härtill var, att man arisåg, det en så kort bana. omgifven på ena sidan af KöpingHull-bolagets bana samt å den andra af Statsbanan, skulle medföra alltför dryga förvaltningskostnader, för att kunna ensamt för sig sjelf bära sig. Man fann alltså, att icke något nytt bolag kunde med fördel öfvertaga ett sådant företag, äfven om ett understöd af Statslån beviljades. Då återstod en annan utväg, att tillse nemi. huruvida det skulle kunna vara möjligt, att det bolag, som redan funnes och egde jernvägen mellan Orebro och Alboga, kunde öfvertaga detta lån oell dermed utföra den ifrågav;de bandelen. Det förhållande, att detta bolags ekonomiska ställning ingalunda är uti det tillstånd, att det kan ställa den för penuingarnes lyftande och återbetalande erforderliga säkerhet, lärer dock vara temligen allmänt kändt, och, enl. hvad dess Direkt:s Ordfide för mig tillkännagifva, skall nämnde bolag, som till hufvudsakligaste del består af Engelsmän, icke finnas hugadt att riskera en enda skilling för ytterligare jernvägars byggande här i Sverige. Vid sådant förhållande insåg man snarligen, att äfven sednast ifrågaställde utväg för denna banas åstadkommande vore overkställbar, Den 25 April f. m. »yrmerligast som vid det låneunderstöd, hvilket af Riksg. A.fdeln:n föreslogs, det befanns, att riintan derå var 2 % högre än å det lån, som beviljats bolaget, hvilket byggt Gefle-Dala-jernvägen. Då nu den minoritet, hvilken Hr Bildt tillhörde, slutligen icke vidare fann någotdera af npgifne förslag lämpligt, öfvergick densamma till det projekt, Ilr Bildt uti sin reservation framställt. Äfven detta förslag diskuterades ganska lifligt inom Ut.sk:t; och jag anser mig skyldig att äfven här omnämna hvad jag derstädes yttrade, eller att jag erkände riktigheten och lämpligheten deraf, att de enskilde jordegarne borde hafva på något sätt bidragit till anläggningen i allmänhet af Statens stambanor; men att man ock, för sådant, fall, borde Först hafva haft en lag derlör stadgad, samt visat möjligheten alt kunna densamma tillämpa.
Statens försorg återfå hela sitt utlagda kapital, i händelse StatsUtsk:s ifrågavar:de betänk, varder godkändt. Utsk. har föreslagit att Staten skulle garantera aktieägarne en inkomst under 15 år af 4 proc. å det utlagda kapitalet. Att detta skulle svara emot tecknings-kapitalet i sin helhet, eller 4 ggr 15 är lika med 100, är åtminstone för mig ett nytt räknesätt. Afven om detta skulle vara inhemtadt under den utländska resan, fruktar jag dock att det icke skall lyckas den värde talaren att bibringa den Svenska allmänheten en sådan räknekonst, och detta oaktadt allt det intresse han hyser för Svenska folkets upplysning. Jag får dock ännu en gång fästa uppmärksamheten uppå den ringa vådan af att antaga detta betänk. Den högsta förlust som kunde drabba Staten vore att, i händelse jernvägen ej skulle lemna någon inkomst, få under loppet af 15 år årligen utbetala 129,000 ndr b:co. Men ett så otroligt förhållande kan ej gerna inträffa, som att jernvägen ej skulle under berörde tid något enda år lemna behållning utöfver hvad som erfordrades till banans underhåll. Och om man också ville antaga detta, hemställer jag dock om en utgift af 129,000 ndr b:co om året, — hvilket för de 15 åren sammanlagt skulle utgöra 1,900,000 r:dr — skulle kunna verka skadligt på våra finanser. Dertill är summan både för obetydlig och fördelad på allt för många år. Dessutom får man aldrig begära att dylika utgifter skola lemna någon direkt vinst åt Staten. Det är indirekte, genom ökad produktion, som de skola betala sig. Hvad den nu ifrågavande beträffar, skall den enl. min öfvertygelse i mångfaldigt mått uppvägas af den vinst, som jernvägsanläggningen kommer att medföra för de ifrågavande provinserne. Hvar oeh en som rest på de utländska jernbanorne torde känna att öfver allt vid stationerne finnas hopade stora förråder af spannmål och andra effekter af alla slag. Dessa äro vid trainens ankomst redan pålastade särskilda vagnar, hvilka fästes vid de öfrige, hvarefter resan åter fortsattes utan något särdeles uppehåll.
Då nu Utskottet icke ansåg lämpligt att åberopa innehållet af en vidlyftig bok; så fann Ut - Den 16 Mars e. m. 85 skottet sig skyldigt att utleta hvilka ämnen fordrades till Student-examen. Utskottet fann då äfven samma stora mått af kunskaper, som Herr von Hartmansdorff nu uppläst; men fann tillika det hafva varit LäroverksComiteens princip, att de, som egna sig åt productiva yrken, skulle kunna bilda sig vid Universiteterna, utan ett lika stort mått. Utskottet slöt af denna analogie, att den Student-examen, Ridderskapet och Adeln i sitt beslut omnämnt, icke kunde vara någon annan, än den, som fordrades för de ynglingar, hvilka ämna att ifrån Universitetet och Academien gå till productiva yrken. Således, och då Ridderskapet och Adelns beslut blott hänvisade till LäroverksComite^ns Betänkande, hör man finna, att Utskottet alldeles icke upprifvit detta beslut, och således är all anledning att förmoda, det Herr Grefven och LandtMarskalken ej vägrar proposition. Hvad saken beträffar, torde Ridderskapet och Adeln finna, hvad jag nyss haft äran nämna, att nemligen LäroverksComiteen erkänt, det de, som ämna sig till productiva yrken, icke behöfva så stort mått af kunskaper, som andra. Utskottet har nämnt elementerna af Physik och Chemi. Comitéen deremot har föreslaslagit, att de böra känna Elementerna uti Physik, Chemi och Natural-historia. Jag erkänner, att Utskottet borttagit det sistnämnda, emedan det icke trott Botaniken och läran om djuren behöfvas i delta fall; .86 Den 16 Mars e. m. men om Herr von Hartmansdorff nödvän?* digt vili hafva detta tillsatt, så har jag ingenting deremot. Herr von Hartmansdorff har här i allmänhet antydt Ridderskapet och Adelns mening med Stipendiernas stiftande. Jag tviflar på att någon kan bestämdt säga, huruvida denna mening varit något annat, än att de, som egna sig åt näringarne, skola genom Stipendierna få understöd att dertill bilda sig.
Och då af dels arrendet för jorden, dels uthyrda byggnader, ett belopp af 4,500 R:dr samma mynt kunde för hospitals-byggnaden årligen påräknas under åren 1857. 1858 och 1859, vid hvilket sistnämnda års slut den nya hospitals inrättningen förmodades blifva färdig, utgjorde följaktligen den summa, som behöfde anslås, 202,500 R:dr, jemte de 75,000 R:dr B:ko eller 112,500 R:dr Runt, som Rikets Ständer redan beviljat, men ännu ej till utgående anvisat, eller tillsammans 355,000 R:dr sistnämnda mynt, deraf under år 1858 215,750 R:dr och under är 1859 101,250 R:dr. Som behofvet af den äskade anslags-summan för fortsättande och afslutande af emförmälda byggnads-arbete blifvit behörigen ådagalagdt, och angeläget är, alt de erforderliga medlen nu till fullo anvisas, så att anstalten må kunna ju förr desto hellre' blifva färdig tili begagnande, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, för ifrågavarande ändamål anvisa en summa af 315,000 R:dr 12 Stals-Utsholtels Utlåtande JH Uti. (Fortsättn ) Rim t, att utgå under år 1838 med 213,730 R:dr och under år 1839 med 101,230 R:dr nämnda mynt. 93:o.
Jag anför detta endast för att visa, att en förökning af rörelse-eapitalet kan ske, och att den alldeles itrke står i strid med en realisation, utan att de alldeles gå i bredd med hvarandra, hvilket jag tror Bil. till Banco-Utskottcls Bet. N.o S2. i35" lika väl kan deduceras af grunderna för den directa realisation, som förenade Statsoch Banco-Utskotlen uppgjort, och för hvilken jag äfven röstat. Jag har slutligen yrkat; dels i min vid Riksdagens början gjorda Motion, att omsätt ningarne i allmänhet borde ske med -JLrdel hvart halfår, eller hellre ^:del hvart helår, så att lånet ingick på 5 år, dels ock i Utskottet, att lånen borde inbetalas på 3:ne år med -|- dels, eller på 4 år, med |:dels omsättning, en gång årligen. Mina skäl äro följande, och jag har ej funnit dem vederlagda, så att jag bör resignera. Så väl Jordbrukaren som Löntagare grunda sin betalnings-förmåga på tiden för deras intraders ingående, nemligen den ena tid af året då skörd och lön utfalla. Naturligtvisbetala de då både lättare, säkrare och mera än den tid, då de ej hafva några revenuer. Nu få de fleste, för att göra den ena omsättningen, upptaga reservlån dertill, och hvar och en ser, att skulden i sjelfva verket icke minskas, utan att detta är en illusion; då, genom upptaget lån, väl den ena Skuldsedeln amorteras, men i och med detsamma en ny tillkommer; och på sådant sätt kan man ju verkligen göra ett lån på i\ år till lån på 5 år. Vida bättre synes det mig, att lån på 5 år få göras, då de under den tiden beqvämt kun*» 136 Bil. till Banco-Utskottets Bet. N.-o 52. na ingå. Det är lika lätt att få Cautionister på en 5, 4 e^er 3 års revers, som på arne 2i:års reverser.
"'Sto Huru många och hvilka gevär blefvo levererade eller färdiga hvartdera året 184.0 och 184.1•” "Under åberopande af hvad vid föregående punkt anfördt är, får uppgifvas, att år 1840 blifvit färdiga: 1194. st., gevär och 203 par pistolen samt derförutan en mängd delar till infanterigevär, pistohr och studsare, samt år i84it 134 st., infanterigevär, 58 pär pistoler och ett betydligt antal af tillbehör och delar till de nya studsarne.. ”6:0 Till hvad pris kommer hvarje gevär att stå Faktoriet, och hvilka omkostnader läggerman då på gevärets tillverkning , när man beräknar dess pris.’' ”Till upplysning angående närstående fråga, får Kongl.. Kollegium uppgifva, att efter det Kongl. Kollegium fått mottaga, vid slutet af år — 163 — t84o, samina års nya modell till infanterigevär med slagkruts-anländning, priset derför blifver beräknadt till 21 R:dr 47 sk7 rst., som dock förmodats kunna nedsättas derunder, och ingår deruti värdet af så väl materialer, som arbetslöner celi kassationsprocenten. Härvid får jemväl åberopas hvad ofvan vid 3:dje punktens besvarande anfördt finnes. Stockholm den 17 November 1843”. GUST. PEYRON. D. W. SILFVERSTOLPE. C. J. SALOMON. E. M. Dahlerus" ”Ätt, enligt upprättade kontrakter, Kongl. Majit och Kronan erhåller i ärligt arrende för Carl Gustafs Stads Krono-tullmjölqvarn, under 10 års lid, räknade från den 1 dennes, Ett Hundra Tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, samt 535 Ridr 16 sk.
Kan något bättre erbjuda sig till ett sådant ändamåls vinnande, än att ifrån fullkomlig undergång rädda ett capital af omkring 3 millioner R:dr, som är beloppet af de på Götha Canal använde summor P jag föreslår derföre att Riksens Ständer förklara hela Götha Canal-arbete för en verkelig National-egendom, hvilken anslås Banken, hvaremot Banken af sin årliga behållning evärdeligen utbetalar actie-innebafvarena en år. lig ränta af 5 eller minst 4 procent för deras gjorda bidrag, som då blifva en Nationalskuld, oell hvilka bidrag till capital aldrig kunna af actieiunehafvarena återfordras. Denna ytterligare årliga utgift af Banken, skulle då utgöra högst omkring 150,000 R;dr beräknadt efter 5 procent. Då man nu besinnar att genom denna obetydliga årliga summa af 150,000 R;dr, som ingalunda ökar Bankens sedelstock, efter den tages och utgöres endast af en ringa del af dess stora årliga behållning, som ej heller blir till tunga för Nationen genom ökade Statsbehof, sättes i rörelse och ©mlopp ett capital af nära 0 millioner, så kan man näppeligen föreställa sig ett nyttigare användande af en revenu som tillhör Nationen. Det är nemligen tydligt, atti samma stund voro dessa pap-i per att anse såsom penningar. Den 28 Februaru, 9 Si Hvad skulle mera befordra liflighet i rörelsen, credit och välmåga, än detta, hvarigenom tusende liqvidera hvarandra, hvarigenom tusende åtkomma ett dödt capital, hvarmed nyttig sysselsättning kunde vinnas. Se där vidare ett tillfälle för capitalisten att säkert använda sina penningar, ja för det minsta capital af too R:dr att komma i rörelse, och huru mångå sådane små summor ligga ej gömde hos enskildt» utan nytta. Dessutom blefvo capitaler då först samlade i smått, då tillfälle gifves att säkert använda dem, och att denna välförstådde sparsamhet och omtanka, är säkraste medlet till folkets sedlighet och välmåga lärer ej kunna betviflas. Ja, de goda verkningarne af denna mesure äro oberäkneliga.
Den Motion, sorn nu blifvit väckt, är således ingen ting mindre än ett försök att tilli intetgöra ett af Ståndet redan fattadt beslut, hvarföre jag tror, det ingen proposition derå kan meddelas , utan anser, att Motionen ovilkorligen måste förfalla* Herr Roos, Jonäs Emanuel: jag skall i största korrthet taga mig den friheten fästa Ridderskapets och Adens uppmärksamhet på obilligheten af den fordran Herr Cederschjöld funnit i Grundlagens föreskrift. Han påstår meningen vara, att, i händelse JustitiasOmbuds.' mannen dör innan nästa Riksdag, det vore Fullmägtiges rätt att välja en annan. — Hurudant hade förhållandet varit, om JustitiseOmbudsmannen dödt, innan Rikets Ständer hunnit förrätta val af nya Fullmägtige. För de gamla gälde ordén: innan nästd Riksdag, som en Dag till denna Riksdagens början, och dessa hade förmodeligen icke kun« nät sammanträda till valets förrättande, om äfven dödsfallet inträffat under deras Fullmägtigskap, efter den föreskrifna tiden redan var för handen, inom hvilken deras åtgärd i detta fall upphörde. Jag skulle alltså troj att andan af Grundlagen är den, att Fullmägtiges rätt upphör, se-, dan Ständerne sammanträd t. Jag kan omöjli - 356 Den 27 September /. m. gfen inse, hvarföre icke Ständernes rättighet är lika Stor dagen, efter som före valet af Fullmägtige; vore det väl tänkbart, att Riksens Stan-* der skulle medgifva större rätt ät sine FulJinägtige den sednare hälften af Riksdagen, än den föregående, hvilket blefve fallet, om de sist valde Fullmägtige ansågos berättigade att förrätta ifrågavarande OmbudsManna-val, ty orden innan nästa Riksdag hindrar äfven dem, att efter nästa Riksdags början, om ett sådant val gå i författning ; deras magt vore således större nu än då, hvilket sunda förnuftet säger icke kunnat vara ^Lagstiftarens mening.
Maj:ts och Kronans vägnar, med enskilte personer eller associerade, upprättat Contract om lefveranser af åtskilige slag, arrenden af Krono lägenheter 8Cc.—Uppstår tvist, Lag-Utäkottéts Betiinkandéti. huruvida Contract ifr ari någondera sida ti icke är uppfyldt, döm mer Embets-Verket, Uppkommer fråga om Contractéts rätta förstånd, af orsak att meningen icke finnes nog klart uttryckt, tolkar det. Egenteligen kail Väl ej sägas att, i föreSkrifne fall, publiqua Auctortteter hafva egen eller direct nytta eller skada af sådane deras Domare - åtgärder; men ansvaret inför styrande magteri, och fördelen att kunna tolka otydlighé-1 ter utur en annan synpunkt, än den andre Contrahenten, försätta dem onekeligen i egenskap af parter, och ådagalägga nödvändigheten af en neutral tertius interveniens för frågans afgörande. Det är ovedersägligt, att mål af klar beskaffenhet, eller der denne, genom reciprokt begifvande är erkänd, af Executoren kunna med slut äfhjelpas. Icke heller kan egenteligen sägas, att stämnings-rättigheten inför Laga DomStol är en part i något fall äbsolufe betagen. Men för att så väl upphäfva alla tvifvelsmål derom, soln ock att förekomma preliminäre frågor rörande rätt Domstol, tager jag mig, af hvad anfördt är , anledning till vördsam hemställan om nödvändigheten af förklarande: att, då tvist ttppstår om uppfyllandet eller tolkning af Contract eller afhandlingar, ingångtte å éna sidan å Kongl. Majus och Kronans Vägnar af publika auctoriteter , och å den andra af enskildte personer eller åssocierade, Säkert bör genom stämning incaminefas hos vederbörligt Forum Corttractus, som i desse fall kunde constitueras vara Rikets Hof-Rätter, hvarifrån, 1 händelse af Bihang till Riks-St. Prot. 1S17 • 7-de Sami, N-.r Lag-Utskottets