Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I de öfriga af motionären uppgifna skäl för anläggningen af jernvägar i Sverige instämmer jag äfvenledes och tror som han, att dessa jernvägar äro nödvändiga och oumbärliga vehikler för nationalförsvaret, helst man genom ångans kraft kan på ganska kort tid till bestämd punkt öfverföra stora härskaror och den stat, som icke griper till det yttersta för att tillegna sig ett sådant medel till sitt sjelfförsvar, är föga mån om sitt sjelfbestånd. På dessa och de flera skäl, som jag framdeles ber alt få utveckla, då frågan återkommer lill det H. Ståndet, anhåller jag alt till Utsk. få framställa den önskan, att Utsk., då det företager denna motion lill utredning, måtte infordra alla de upplysningar, som i ämnet stå att erhålla. För Utsk. kan det icke vara obekant, att den man, som väckt motionen, arbetat ganska mycket i detta ämne, att malerialierne äro i det närmaste fullbordade och att Utsk. genom denne samme motionär kan erhålla alla erforderliga upplysningar för att reda och fullständigt behandla detta ämne. Jag önskar slutligen att, sedan alla dessa upplysningar blifvit af Utsk. pröfvade och godkände, Utsk. matte fatta den öfvertygelsen, alt frågan är af yttersta vigt för vårt land, och vid sammanträde med StalsUtsk. öfverlägga och öfverenskomma om sättet för verkliggörandet af hvad motionären åsyflal. Gr. von Rosen: Hufvudsakligen förekommen af Frih. Hamilton, har jag blott några ord att tillägga. Anledn:n hvarföre jag afslutat min motion pä del af Hr von Hartmansdorff anmärkta sätt, var egentligen den, alt Regeringens åsigler i ämnet voro mig obekanta. För öfrigt får jag tillkännagifva, att jag är villig alt tillhandahålla Utsk. alla de upplysningar, som jag kan lemna. Jag hade önskat, att kunna bifoga motionen kostnadsförslager och planer, men jag har icke medhunnit att afsluta dem; dock hoppas jag att inom några få dagar hafva dem färdige, derefter de skola genast Utsk. tillställas. Remitterades lill Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Föredrogs Frih.
Han förde handen till militärmössan, och hon såg på hans läppar, att han s a d e: » Farväl. » Hans bror k o m och lade sin arm i hans. De underbara ögonblicken voro förbi. IDUN 1896 På eftermiddagen kom ett bref från m o d e m, som kallade henne hem. En af hen nes små bröder hade sjuknat i skarlakans feber. Hon for genast. Hästar från hemmet voro henne till mötes på half va vägen. Under hela tiden tyckte hon, att det var så underligt, att lifvet bestod af otaliga hvardagar. Hela denna rad af hvardagar föreföll henne så främmande. De hade nästan sopats bort ur hennes hågkomst. Men så kommo sjukvården, vakan och omsorgerna. Till sist dukade hon själf under och greps af smittan, och så gingo veckorna i feberyrsel. Sommarsolen sken på den fällda gardinen, när hon ändtligen slog upp ögonen, och far och mor sågo det återvändande medvetandet i blicken. » Mamma, » sade hon genast, » hvarför är du så svartklädd? » Och med häftig förskräckelse: » Ä r han död — lille bror — och jag, som inte orkade till slutet. » » Nej, n e j, lugna dig — för all del. Han är inte d ö d — han är frisk och är ute och leker. Det är ingenting, som rör vår familj — men det är nog sorg ändå — sorg i hela landet. » » Hvad är det? » sade hon och reste sig. » Det är den unge prinsen, sångaren har sjungit ut. » » O! » sade hon och slog ihop händerna öfver sitt hufvud, » hvad jag är lycklig och glad. Nu får jag stå kvar på tinnarne — midt i solljuset och aldrig, aldrig glida ned. » » Hon yrar igen, » sade modern bekymrad. Men hon såg på dem med en redig blick, hvars innehåll ingen af dem förstod.
Det är nemligen den summa af 1,850,000 ti Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 60. r:dr, som skola utlemnas såsom kassa-kreditiv. Detta förlagskapital är fördeladt emellan Stockholm, Götheborg och Malmö, och högsta belopp för ett sådant kreditiv är föreslaget till 10,000 r:dr. Att denna förmån endast kan begagnas af några handlande och affärsmän, som bo uti eller nära de 3:ne förenämnde stä o 7 derna, ligger i sakens natur och skalle för dem utan tvifvel blifva af nytta. Men jag kan härvid icke dölja den farhåga, att just denna nya lånegren, eller hvad man vill kalla den, skall medföra den största olägenhet för banken under den förfärliga brytning i alla förhållanden, som så oförmodadt och i så hög grad inträtfat och utvecklat sig, sedan Banko-Utskottet uppgjorde sitt iånebetänkande N:o 42. Vid revisionen 1843 hörde jag omtalas att bruksegares hypothekskassa, under dåvarande missgynnande konjunktur, begagnade sitt kreditiv på banken till silfveruttagning, för att betala räntor och amortissement på sitt utländska lån. Det förekommer mig klart att ganska många af de 185 affärsmän, som hvardera kunna erhålla 10,000 r:dr af förbemälde förlagsfond, skola draga på sina kreditiver för att utbekomma silfver utur bankens hvalf, och denna fruktan förekommer mig så mycket mera grundad, sorn åtskilliga ledamöter uti Banko-Utskottet med mörka färgor afmålat närvarande handelsställning, såsom att affärsmännen i Hamburg icke vilja emottaga vexlar, utan endast begära silfver, att de under denna årstid vanliga ordres på jern icke hafva ingått, att utförseln af trävaror är nästan alldeles tillstoppad, m. m.
Influtne räntor och öfrige inkomster ifrån utredningstidens början och till 1822 års slut hafva, sedan utgifterne för alla åren blifvit bestridde, lemnat en behållning af 317,896: : 4. Hvilka afdragas från ofvanberörde Brist-Summa, då bristen f vid nämnde tid alitsa utgjorde 607,834: 6. 6' TJtlåningssumman deruti icke inberäknad. Pch har således genom influtne Capitaljjctalningar, blifvit yiy 396 Stats-Utskottets Betänkanden; der Utredningstiden förminskad med Bd. 2:230)267: 40. 3. Utaf nyssnämnde återstående utlåningssumma 864:973 Bd. 44 sk. 2 rst. voro under indrifning genom Ombudsmannens åtgärd Bd. 6*4:072 Ehuru Utskottet således icke kan uppgifva denna berak ning såsom ett ofelbart resultat, bar Utskottet lik •val trott sig böra låta densamma komma till Bi* lets Högloft. Ständers kännedom. Efter hvad Ombudsmannen förmält sig hafva af lagsöknings diariame inhemtat om Gäldenärer ees betalningsförmåga och med fästadt afseende* Stats-Ut skottets Be tän leanden. 397 på de prospecter, som, rörande ännu outredde concourser, inkommit, har nemi.
Ortens sädesslag äro hvete, råg, korn, bafra, blandsäd och ärter, Härförutan odlas potates ganska betydligt, trädgårdsväxter synnerligast kring hufvudstaden, vicker, bönor, lin och hampa, de båda sednare slagen dock ej till husbehof, samt ehuru obetydligt humla och tobak. —• Enligt den härvid fogade, efter inkomne uppgifter från Krono-Fogdarne upprättade tabell, som dock endast aproximativt kan utvisa det rätta förhållandet, skall, sedan sista Berättelsen afgafs, årliga utsädet hafva förökats med omkring 1,800 tunnor säd och 3,800 tunnor potates, en följd af Länets jemnt stigande odling, Sädes-produktionen öfverstiger betydligt ortens behof, hvarföre mycket deraf dels föryttras i Stockholm och dels förbrukas till bränvin. Genom odlings-arbeten under ifrågavarande år hafva framför andra utmärkt sig Herr Kongl. Secreteraren Odelberg på Enskede, Herr Öfversten, Grefve Ankarsvärd vid Follnäs, Herr Kammarherren von Klercher på Näsby, Herr Bruks-Patronen Arfvidsson på Broby, Herr Kyrkoherden Doctor Arpi i Börstil, Herr Majoren Jägerhorn på Wårby, Hans Excellence Herr Grefve Piper på Sturehof, Herr Hof-Marschalken Baron Rudbeck på Marieberg, Herr Öfversten Grefve von Schwerin på Jacobsberg samt Rusthållaren Jonas Sundström vid Enebyberg i Danderyds Socken. Den af Kammar-Rådet och Riddaren N. Dufva för flere år sedan påbörjade, i förra Fem-års-Berättelsen omförmälte vattenledning från Malmsjön, medelst en mina, som gräfves och muras genom en sandbacke, 36 alnar under dess största höjd, har oafbrutet blifvit fortsatt och lärer snart blifva färdig. Sättet för åkerbruket och de dervid begagnade redskap hafva ej undergått någon väsendtlig förändring, men tröskverk hafva å flere ställen blifvit byggda.
Också i hennes diktning ifrån Les Lettres d’un Voyageur, som äro genomträngda af den man, hon nyss svikit, finnas många sidor, i hvilka under strömmen af kristalliskt vällande ord ligger bilden af dandyen med de svärmiska ögonen och det spotska leendet, af honom som – det är Heines uttryck – komediens gudinna kysst på mun och tragediens på hjärtat. Parterna hade så skapat sin egen poetiska legend, en legend af det rätta slaget, som blott gaf själfva andan af deras upplefvanden, den poetiska sanningen om deras stjärnors möte. Olyckligtvis nöjde sig ej George Sand därmed. Jämt ett år efter Mussets död satte hon sig ner och skildrade i en särskild roman deras förhållande. Den geniala och outtröttliga bokmakerska, som hon var, med en fruktsamhetens regelbundenhet, som ofta och med fog uppkallat mindre smickrande bilder ur det animala lifvet, kunde hon icke låta ett sådant motiv ligga obrukadt, helst när åldern började bleka hennes blod, och hon behöfde en lifgifvande pust från sin ungdoms stormar. Det djupast drifvande motivet var dock den trolösa och starka själfrättfärdighet, som fanns inom henne. Denna kvinnliga profet vände ogärna sitt rättshafveri emot sig själf. Elle et lui skulle aldrig hafva blifvit skrifven, om George Sand en enda gång förmått reda hela härfvan ut, vägt sin egen skuld – och sedan jämfört hvad det blifvit af hennes och hvad det blifvit af hans lif. Hon tillhörde de kvinnor, som blindt underkasta sig sin anläggnings fatalism, och för hvilka ånger och skuldkänsla äro tomma talesätt, temperamentets suveräna egoister. Så blef denna uppgörelse i stället en försvarsskrift, som anklagade, och boken den pinsamma och sena efterräkningen från en åldrad kvinna, som glömt hvad denna döda kärlek gifvit henne af rus och lycka men trots extravaganserna fört en noggrann hushållsräkning öfver, hvad hon själf depenserat af ömhet.
Då för öfrigt två Stånd stå emot två, och frågan är af beskaffenhet att kunna förfalla samt ej hör till någon af de cathegorier, som finnas bestämda i 6g §:n Reg.Ftn, och då man slutligen till vägledning i detla afseende har att stödja sig på en sådan auctoritet som 180g års Ständer; så ledes jag deraf till den slutsatsen, att icke denna fråga utgör föremål för votering i förstärkt StatsUtsk. Jag får således för min del tillstyrka afslag på de nu framställda voter:s-propos:na. Hr L agerheiro: Oaktadt R. o. Ad:s tid redan varit nog länge upplagen i denna fråga, anser jag mig dock skyldig att i största korthet fästa Frih. RehbinderS uppmärksamhet på, att jag så mycket mindre kunnat anse frågan vid denna riksdag grundlugsenligen kunna afgöras, som jag 3io D e n 6 April c. m. uttryckligen antydt min mening vara, att enligt y5 §:n Riksd.Ordn. frågan borde förfalla, och att ingen votering i förstärkt StatsUlsk. derom nu kunde äga rum. Men jag är väsendtligen af olika tankar med Hr Frilun derutinnan, att jag anser 64 §:n Reg.Fm ej lägga något hinder i vägen för denna frågas afgörande vid en annan riksdag, då tre Stånd sammanstämma i beslutet derom, och sedan frågan blifvit bearbetad af Statsoch Ekon.Utsk:n gemensamt, samt K. M:s sanction derå blifvit begärd och erhållen. Jag anser äfven, att medlen äro lika mycket till K. M:s disposition i Riksg.cont. som de äro det i Stats-cont., hvilket tydligen bevisas deraf, att vissa medel redan till Riksg.cont. ingått och likafullt varit till K. M:s disposition. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle icke besvära Ståndet med att för tredje gången åhöra mig, om icke Gr. Frölich bestridt riktigheten af den uppgift, som jag gjort, ang:de utbetalningen af en Kronan ådömd gäld lill Dykericompagniet.
Efter noggrann jemförelse och granskning af allt detta, och för att i någon män närma Upsala Stifts rätt till de öfriges, ät hwilka deras fria »val är sörbehället, fär Utskottet wördsamt föreslä följande tillägg i Regerings-Formens 29 Z för att wid nästkommande Riksdag af Konung och Ständer pröfwas, att efter orden efter förra wanligheten mä införas: dock sä att Upsala Stifts röst wid Ärkebiskopswal mä beräknas lika med fem Con sistoriers. Stockholm den 28 Oktober 1809. Pä Constitutions-Utskottets »vägnar: U. Nannorlioiin. 6ar1 von Uo86N8l6in. ck. (k. (kalin. ck:80n Il^oliort. ./ D. Bilaga till Mrm. N:o 16. Afflrift. "Ödmjukaste Memorial. Hos Högwördiga Prestc-Ständet hafwa mine Herrar Med-Deputerade frän Upsala Ärkestift wäckt fraga mot samma Stifts wanlottande wid Arkebiskopswal; uren som detta ansägs som en Consti - 326 Expeditioner till Riks-Itände». tutionssak, och således icke kan in Pleno upptagas, får sä wäl ä egne som deras »vägnar jag härmed wända mig till Högloft. Constitutions-Utskvttet, med ödmjukaste anhållan om dest Betänkandes afgiftvande i malet, för att nästa Riksdag komma till Riksens Högloft. Ständers afgörande.
Med sorgfällighet har Kongl. Majit tillsett, hwilka förbättringar Laga Men. kunde wara att i Landtmäteri-Författningarne widtaga, derwid likwäl föga anledningar wijat sig till ändringar i dessa författningar, under hwilkas tillämpning eit stigande hag för laga stiftens företagande i märkbar män wifat sig, hwarä såsom exempel ma anföras, att handlagde stiften är 1842 omfattade 150 mantal mer än är 1839, samt att det förra äret afmättes 181,486 tunnland och 6,337,156 alnar delningslinier och wägar mer än är 1839; warande frän är 1827, dä nu gällande stiftesförfattningar mkommo, och intill 1842 ärs flut 32 Odlings föreNig. Jernband teriiige». aftnätte nära tio millioner tunnland, de egowidder oberäknade, som utgjort föremal för afwittringar och storstifteit. Bland åtgärder, deraf, likasom af Mesoch afwittringswerket, landets stigande odling i wäsemlig man är att förwänta, förtjenar ock omnämnas, att, till utvikningar och aftappningar af sänka trakter och sjöar för beredande af odlingsförecag, de anslag af 120,00» Ridr för de norra och 100,000 R.dr för de mellersta och södra provinserne, hwilka Rikets Ständer wid sistförflmna Riksdag bewiljat, blifwit, utom en mindre del af den förra anstagssmnman, för 70 särskilta arbetsföretag anwifade att utgå dels såsom anslag utan äterbetalningsstyldighet, dels såsom län till menigheter eller enskilde, hwilka genom kontrakt förbundit sig till utförandet efter af Kongl. Maj:t fastställde planer; warande genom detza företag att påräkna en landwinning af omkring 46,000 tunnland mark, som förut warit helt och hållet wattendränkt eller sä wattensjuk, att den gifwit föga eller ingen afkastning.
— N:o 138. i anledning af väckt motion om vissa hemmansägares i Marka med flera socknar befrielse från erläggande af skatt för betesrätt å kronoparken Mösseberg. VI. B. 435. A. 650. — N:o 139. i anledning af väckt motion om försäljning till skatte utaf Lieutenantsoch Underlieutenantsboslällena vid Norrbottens och Westerbottens Fältjägarecorpser. VI. B. 435. A. 650. — N:o 140. i anledning af väckta motioner om försäljning lill skatte af Kronans en del fisken m. m. VI. B. 435. A. 650. — N:o 141. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss å åtskilliga underdåniga ansökningar om restitution eller afkortning af bränvinsbränningsbevillning. VI. B. 435. A. 650. VII. E. 335. — N:o 142. i anledning af väckt fråga om utsyningsrätt å kronoskogar för sadana boställen, som icke äga någon skog. VI. B. 435. A. 650. VII. U. 354. A. 393. N:o 143. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, rörande afskrifning af åtskilliga i förra allmänna Magazinsfondens räkenskaper balancerade summor. VI. B. 435. A. 650. E. 335. —- N:o 144. i anledning af väckt motion, angående befrielse från ordinarie roleringsskyldighet för Pastorsbostället i Östra Wingåkers socken. VI. B. 435. A. 650. VII. E. 335. N:o 145. i anledning af väckt motion om nedsättning i ar - ( 147 ) rendet för lägenheten Stallmästaregärden inom Solna socken och Danderyds skeppslag af Stockholms län. VI. B. 435. A. 650. StatsUlskottels Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 146. i anledning af väckt motion, rörande ersättning till Lieutenanten A.
De öfriga presterna fördelade sig åt ömse sidor, så att utsigten för åskådarne blef fri. Sången från galleriet hade tystnat. Man bidade med andlös spänning hvad komma skulle. Mellan flikarne af de skyar, som uppstego ur rökelsekaret, sågs den dödes orörliga ansigte. Vid detta voro åskådarnes blickar naglade. Man tyckte sig se hvad inbillningskraften föregycklade: än det ena, än det andra tecknet till återvändande lif – en rörelse af ögonlocken, en ryckning af munnen under det långa, öfver bröstet liggande skägget – men i nästa ögonblick var illusionen försvunnen. Han låg der orörlig, med stelnade drag. Den mägtiga Döden trotsade de trognes brinnande böner. Förstörelsens naturmagt ville icke släppa sitt byte; han ställde den lag, han fått ifrån begynnelsen, mot bönens kraft, och Skapelsens Herre syntes tveka. Dock, plötsligt förvrides den dödes anletsdrag på ett sätt, som borde väcka fasa hos de församlade, om ej detta våldsamma muskelspel på osvikligt sätt bebådat bönhörelsen, lifvets återvändande i de stelnade lemmarne, det väntade underverket till trons och sanningens bestyrkande. Den slappa ansigtshuden ömsom spännes, ömsom fördjupar sina fåror; ögonen öppna sig med en glasartad blick, i hvilken död och omedvetenhet ännu herrska, men som hastigt genomskimras likasom af en eldslåga, det nytända lifvets återsken. Öfver kyrkan utbreder sig, i trots af den ymniga rökelsen, en lukt af brändt kött, en obehaglig, stinkande lukt, som alla känna och alla tillskrifva andedrägten af Dödens flyende onde ängel. Simons armar röra sig på bårtäcket, hans hufvud vänder sig, han reser sig upp, ser sig omkring, för handen till sina ögon, lik en, som vaknat ur en dröm, och hans läppar röra sig. Men talar han, det höres icke, ty kyrkan uppfylles af församlingens jubelrop. Petros stiger fram till den återuppväckte och lägger sitt öra till hans mun.
Följaktligen är det gifvet, alt om det Norrska sockret införes till Sverige, mäste det 8 Den 13 Juni blifva lill förlust för lien Svenska producenten. Vidlyftigare uplysningar behöfvas icke, och de kunna dessutom inhemlas af hvar oell en, som genomläser Utsk:s betänk, om exportpremien och sjelfva tullen. Hvad nu angår sjelfva saken, så skulle man kunna säga, alt om Norrige velat befria sig från del ifrågavar. privilegiet, hade del måhända varit rigtigare, alt Norrska Regeringen helt enkelt lemnat en rund summa genast, oell icke åstadkommit denna befrielse på Sveriges bekostnad, hvartill man nära nog eger anledn. att tro, ty det är för producenten i Norrige alltid fördelaktigare att föra sockret lill Sverige än till något annat land. Hr Fåhraeus: Gr. Sparre har förmält, att han i ett tidningsblad läst en npgift, enl. hvilken de Svenska sockerraffinadörerne icke borde lida någon förlust genom medtäflan af de privilegierade raffinadörerne i Fredrikshall. Jag har äfven tagit kännedom om denne upgift, men jag har funnit eli väsendtligt misstag deruti, det må nu vara ofrivilligt eller ej. Detta misstag består deri, att man beräknat afkoinslen af sockerproduktionen till 90 proc, af råvaran, ehuru det är allmänt bekant, att i Sverige denna afkomst aldrig öfverstigit 75 proc., ja, öfver hufvud laget, icke mera än ?Q proc. Vanligen varierar afkomslen emellan 62| och 75 proc. I Belgien och Halland, hvarest raffineras för export, kan produkten upgå ända till 80 proc., men i Sverige, der förbrukningen af sirap är jemförelsevis stor, användes icke en råvara af så stor sockerhalt, och derföre erhålles här i allmänhet icke mera än 70 proc. Det är tydligt, alt denna skillnad i procenten måste lemna ett ganska olika resultat vidjemförelSens upställande. Från Norrige införes, såsom bekant är, enl. 1825 års författning raffineradt socker emot hälften af den införselstull, sora i allmänhet är gillande, således 2 sk. ö rest. pr skålpund.
Man misstrodde henne nu åter, och derföre tog hon i en knapp vändning, när ingen gaf akt på henne, en liten sax, tillhörig en af de förmögna nämndemansdöttrarne, och stoppade den i barmen och hjelpte dem sedan förtvifladt att leta derefter. Borta i en tom vrå fick Lotta, likt en hund, ligga om natten, och mat fick hon, men långt skiljd från de andra. I förargelsen häröfver satt hon och slet sönder sitt nya förkläde, och funderade på hämnd, funderade till och med på att ej föra dem till det rätta stället i skogen, ehuru hon flera gånger så tydligt utpekat och beskrifvit det. Fel och laster föda förakt, förakt föder fel och laster och slutligen brott, och så går det i evig, ohygglig kretsgång. Den kommande morgonen begaf man sig på vägen till skogen, nemligen nämndemannen sjelf, tvänne andra «byamän», en af nämndemannens döttrar, en annan hustru, och en annan piga, och ingen i hela byen var okunnig om hvart tåget skulle bära utaf, men alla grufligt nyfikna på dess återkomst. Nämndemansmor brydde sig icke om att följa med, säker att de gingo alla «efter näsan». När de kommo i skogen, började Lotta synas osäker på sin sak, och gå än hit, än dit; men då sade nämndemansfar, som var en allvarlig, hederlig men barsk bonde: – Går du intet rätt och ordentligt, utan hvelar hit och dit, och intet på fläcken visar oss hvar j gömde tjufgodset, så ska’ jag slå dig båd’ brun och blå. – Och det tog verkligen skruf, ty nu gick Lotta rakt bort till en bergsklyfta, visade en temligen stor öppning mellan tvänne stora stenar, och sade: – Ja, här stoppa vi in’et alltihop, det bedyrar och försäkrar jag. Både karlarne och qvinfolken lade sig ned och försökte att kika dit in, men de sågo alldeles ingenting. Då nedstucko de långa käppar med hvassa krokar på, som man medfört, men dessa återkommo alldeles tomma eller med litet mossa och torra löf eller qvistar.
Jag går så långt, att jag påstår, det vi icke ens ha rätt att begagna barnets kärlek till oss såsom driffjeder till att förmå det att fullgöra sina pligter. Detta blef mig fullt klart vid ett tillfälle, då min lilla elev, till hvilken jag sagt:; &gt;det är icke derför, att jag nu säger det, du skall göra så, utan derför att det är det enda rätta, hvilket du ju sjelf inser, » slog armarne kring min hals och svarade: » jo, just derför, att du vill det, vill jag göra det; det är så roligt att lyda dig — bara jag slapp lyda de andra h Och hennes lilla ansigte antog ett fult, hårdt uttryck, under det hon knöt handen mot det håll, der dessa » andra », som kanske mindre mildt uttalat sina befallningar, befunno sig. I detta ögonblick förorsakade mig barnets kärlek större oro än glädje, och jag skyndade mig att öfvertyga henne, att om hon endast ville vara god för min skull, vore hennes sjelföfvervinnelse intet värd, hon kunde nästan lika gerna låta bli. Jag vore ju icke alltid hos henne ech kunde glädjas öfver hennes segrar; derför måste hon lära sig lyda pligten sjelf, antingen den framstäldes för henne i hård eller mild form. Det samma gäller ju hvarje mor. Hon kan j u icke alltid stå vid sina barns sida och med sin kärlek göra dem pligtens väg lätt. Huru många föräldrar ega dessutom sjelfva tillräcklig moralisk kraft att kunna vara verkliga stöd för barnen? Jag törs säga: icke ett par på hundra. Det är ju kortsynt och löjligt att betrakta^ menniskor, hvilka vi i lifvets alla öfriga förhållanden anse obetydliga, felande, mer eller mindre banala, obildade eller inskränkta, i detta enda fall vara oklanderliga. I deras egenskap af medborgare, samhällsmenniskor, yrkesmän, husbönder o. s. v. se vi oändligt mycket att anmärka på dem, men i sin föräldragerning, till hvilken de minst af allt beredt sig under sina utvecklingsår fordra de att ställas såsom innehafvare af den absoluta makten, rättvisan och fullkomligheten, att i sin person representera det högsta barnet bör tänka sig.