Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Debiterade, men utestående medel 756: 26. —j ^gy. g Drottningholm af Slotts-Kontoret den 31 Mars 1843. A. P. Safidström. Rätteligen transumeradt, intygar, Stockholm och Öfver-RevisionsDepartementets Civil-Räkenskaps-Kontor den 14 Februari 1846, L. G. C. W. Zetterström. — 430 — Kongl. Svenska Akademiens underd. Utlåtande, i anledning af 1845 års Revisorers Berättelse angående granskningen af nämnde Akademis räkenskaper. Slormäktigste Allernådigste Konung/ Genom nådig Remiss af den 19 sisliidne December, har Eders Kongl. Maj:t täckts infordra Svenska Akademiens underdåniga Utlåtande öfver den del af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers Berättelse, som omfattar granskningen af Akademiens räkenskaper för åren 1842 och 1843. Efter tillkännagifvande, att räkenskaperna för håda åren blifvit j Kongl. Kammar-Rätten granskade utan anmärkning, hafva Revisorerne fästat sin uppmärksamhet dervid, att, till större delen, helt olika utgifter blifvit under hvartdera af revisionsåren bestridda med det årliga statsanslaget, hvartill anledningen befunnits vara, att Kongl. Maj:t, uppå underdånig ansökning, tillåtit, att Akademien, från och med 1843, finge på dess allmänna stat uppföra prisbelöningar, utgifterna för Akademiens offentliga sammankomster, minnespenningar m. m., hvaremot de bestämda pensionerna för vittra förtjenster blifvit på Akademiens enskilda stat öfverflyttade. I anledning häraf, får Akademien underdånigst andraga de skäl, som föranledt ifrågavarande förändring i Akademiens stater. Samtidigt med Svenska Akademiens grundläggning, bestämde hennes höge Stiftare ett visst antal pensioner, medelst hvilkas utdelning till utmärkta författare, han vilie uppmuntra och hedra sådane män, som genom snille och lärdom gjort sig lortjenta af fäderneslandets vitterhet och bildning.
Wilhelmina Ijji utgifvare: FRITKIOF HELLBERG. ftemandts Bolctr.-Jkticb. TTtlandRka a n n o n s. 70 ö r e pr n o n p. - r a d Strandberg. hade då varat i tjugufem år. Det var fru Wilhelmina Strandberg, som på årsdagen af sin debut vid samma konstanstalt tog emot publikens hyllning och kamraters tacksamhet för sin verksamhet under dessa år i konstens tjänst. Det gjorde ett vackert intryck att se denna hyllning ägnas ea artist, som ej kan sägas höra till de konstens söndagsbarn, hvilka naturen slösande doterat för deras blifvande kall. Och när man såg fru Strandberg på sin hedersdag ålergifva den gamla, trogna Margareta i » Hvita frun » och tänkte tillbaka på hennes utvecklingsgång under det förflutna kvartseklet, då kunde man nästan känna sig tacksam för ett så talande bevis på, att inom den lyriska konsten åtminstone icke allt beror » på Guds nåde », utan att eget arbete också spelar en roll med i den lyriska artistens utvecklingsdrama. Det var — så föreföll det åtminstone — detta egna arbete, som här i främsta rummet hyllades och detta med full rätt. Därigenom hade fru Strandberg undvikit att stanna Det är ej mänskan godt att vara ensam, Hvar hjärtats bättre känsla är gemensam: Det ljud, som ingen hör, är icke till, Den känsla ingen delar, hon står still. Men sorg-, som delas af en annan, tappar Sin bitterhet; din glädje, blott han klappar Uti en annans bröst, blir dubbelt skön. Deltagandet är ädla sinnens lön. ^SAIAS kvar på ett visst område och iuom ett visst rollfack; då den ena branchen roller ej lämpade sig för henne, fann hon alltid en annan, där hon snart kände sig hemmastadd. Naturligtvis förutsätter sådant äfven goda anlag, och dem hade fru Strandberg * fått af naturen och gynnsamma förhållanden i öfrigt. Den musikaliska begåfningen hade hon i arf från hemmet. Familjefader i det hem, där Maria Wilhelmina Söhrling — så lyder fru Strandbergs flicknamn — växte upp, var musikdirektören Vilhelm Söhrling, då, bosatt i hufvudstaden.
Tackjernstillverkaren, som under en gyldene lid kunde emot skäligt pris afyttra sin vara och hälla skogsvärdet uppe, mäste i denna stund se den tungt tillverkade varan nedtryckt under | af hvad den var för 2 är sedan. Jordbrukaren, som arbetar med lika höga arbetslöner och under samma skatter, kan af sin med svett och möda bedrifna handtering icke hemia större belöning, än att skalla sig lycklig om han bar vatten och bröd öfrigt, sä framt han med bokslut utreder sin handtering. Beräknar man resultalerne af hvad jag haft äran anföra, skall det befinnas, hvad af ingen med ringaste rättvisa kan nekas, alt ingen af uäringarne njuta lön för sina ansträngningar. Men också skall det lätt synas, att skogsägarens ringa belöning för sin egendom och arbete, masugnsägarens knappa behållning och jordhrnksidkarens svältcur, alla tillsammans bidraga alt göra jernverksägarens belägenhet bättre än deras, som förse honom med sina behof. Vi känna med obestridlig visshet, all när de 2:ne rudimaterierna kol och tackjern fäs för skäliga pris, så lemnar jernhandleringen lön för arbetet; vi känna, att när jordbruket mäste lemna säden för lågt pris, så uppkommer icke den förlust pä smideslön, som genom smedens skuldsättning och landlbondens förlag ofia i brnksboken upptaga en betydlig del af behållningen. Sammanlägger jag nu dessa omständigheter, vill det visa sig för mig, som jernverksägaren icke skulle stå på den klena punkt, alt nedsättning af dess bevillning skulle, förent med rättvisa, böra i frågagakomma. Jcrnverken hafva dessutom under loppet af sislförtlutne riksdagar och äfven deremellan njutit icke obetydlig lindring, den jag ingalunda afundas dem, men som likväl, när Statens tarfvor äro stora, botar alt hvälfva på andra grenar af rörelsen tyngden att genom directa eller indirecta laxationer fylla hvad som genom concessioner ät jcrnverken kommer att visa brist.
Hon kunde icke ropa på honom. Rösten skulle dö i hennes strupe af förödmjukelsen. Men hon kunde vänta, hon skulle vänta. Måste icke hans längtan vakna, liksom hennes. Stod han icke qvar der inne vid fönstret! Hvad tänkte han? Han var icke vred längre; då skulle han redan ha gått till sängs. Men han stred mot sin stolthet, liksom hon. Hon hade haft orätt. Ja. Men det svåra var just att gå och säga honom det. Det skulle alltid se ut som ... Nej, det kunde hon icke. Åh! Hon sjönk ned på chäslongen i salongens ena hörn, midt under den japanska parasollen och midt emot den mörka dörrn ut till matrummet. Hon drog en pall under fötterna och lutade sig tillbaka, mjukt, sjelfsvåldigt, med händerna under sitt hufvud, så att de vida ärmarne föllo tillbaka, och håret spred sig i svarta slingor öfver hennes nakna armar. Hennes ögon sågo drömmande upp i rymden, och hennes läppar halföppnade sig. Hon gnolade sakta, — helt sakta, om och om igen hans egen välkända favoritsång; hon sjöng den smekande, släpande, söfvande; hon sjöng den stigande, sjunkande; den drog genom tystnaden lik ett stilla sorl af vatten, som bubblar fram öfver spolade stenar, — bortdöende som en ensam liten fogels sista aftonqvitter. Då hörde hon dörren gå der borta i mörkret. Hon tystnade icke. Endast mer söfvande sakta drog melodien öfver hennes läppar. Det var tyst der ute i mörkret, men hennes ögon spejade ej dit. De blickade ännu uppåt mot skuggorna i taket. Blanka, sorgsna, vidöppna ögon; bruna, med svarta ögonhår, som skuggade öfver blicken. Och hennes sydländskt gulhyade drag belystes af skenet från röda blomkalkar. Hon låg stilla med tårad blick, och melodien sjönk ned som fogelns sista, sömniga lilla ton. Och då var han der, ända inne vid henne, knäböjande på mattan och med båda armarne om hennes midja, — midjan med den hvita, åtdragna snodden. Och tyget var mjukt, det frasade icke. Hon såg icke heller ned; tysta och halföppna logo hennes röda läppar. Men hennes ena arm smög sig fram och lade sig om en kortklippt nacke.
SD. Då nu å nyo föredrogs den i Constitil. tionsUtskottets den 15 sist!, Maj meddeldte.samt den 23 i samina månad på bordet lagde, Utlå<# tande, gjorde hemställan, att under erkännande af BondeStåndets uti 24 §. Riksdagsordningen förvarade rätt, att, med undantag af Secreteraren, hvilken af Konungen utnäinnes, efter eget val tillsätta eiri CancellieBetjening vid Riksdagarne, BondeStåndet måtte, genom Riksens Ständers samfälta bemedling till denna rätts obehindrade utöfvande i framtiden förhjelpas; äfvensom BondeStåndets uti ProtocollsUtdrag af den 27 sistlidne Maji till berörde hemställan lemnade bitall, ansågs detta ämne icke erfordra någon.åtgärd af Ridderskapet och Adeln. Ut supra.
Om mindre general-kassan, på det af Kommitterade föreslagna sätt, öfvertoge dagvexlings-kassans funktioner, komme derigenom, utom det alt den med sistberörde kassa afsedda skyndsamhet vid allmänhetens betjenande motverkades, Bankens egen säkerhet att förringas, ty i händelse svek skulle förutsättas, underlättades sådant betydligt efter nya ordningen, då vårdarne af en så stor kassa, som mindre general-kassan, såsom bestämd till en million R:dr, med obegränsad rätt under dagens lopp till assignering på de större förvaringsrummen, bestode af endast två chefer såsom ständiga och tre underordnade tjenstemän såsom ambulaloriska. För närvarande delade de tio kommissarier, hvilka hafva mindre general-kassavården, det solidariska ansvaret äfven för de större förvaringsrummen, hvarigenom de alltså hade lika och, gemensamt med hvartannat, sammanbundet intresse uti att oafbrutet tillse, alt såväl det ena som det andra af dessa förvaringsrums behållningar blifva oförrvckte; och har Under-styrelsen dessutom fästat uppmärksamhet derå, att, genom en sådan kassornas sammanslagning, de göromål för kassa-chefen, som blefve förenade med vården af uämnde kassa, skulle blifva så betungande, att svårligen någon person, med de dertill erforderliga och för verkets betryggande i alla afseenden nödvändigt påräkneliga egenskaper kunde finnas benägen alt åtaga sig ifrågavarande chefs-befattning. Under erkännande, att mindre general-kassans förläggande 2 trappor upp i nya Banko-huset skulle i någon mån förorsaka mera besvär vid levereringar från de större förvaringsrummen, anse likväl Kommitterade detta besvär egentligen komma att drabba vaktbetjeningen, men icke att medföra någon större obeqvämlighet för vårdarne.
Då vidare bränvinsfabrication bedrifves efter nu föreslagna grunder och deraf härledande inskränkning, tror jag bestämdt, att en kanna bränvin ej blir säljbar under i r:dr b:co; och kommer således en innehafvare af t. ex. en 20 kannors panna, att derföre erlägga i skatt circa 24 r:dr eller värdet för circa 24 kannor bränvin. Detta bränvin äter erhålles af 4 tunnor potates, i vanlig årgång i värde 4 ,'tdr b:co; således betalar hemmansägaren , i stället för 2.4 r:dr, 4 tunnor potates, hvars varde var 4 r:dr, förvandlade i dess panna till bränvin, enligt nu föreslagna förordning. Denna förordning bar således, i det den tillskyndar Staten en betydlig inkomst, afledt största delen af beskattningen derföre från producenten på consumenten: efter min tanke det enda sätt att vinna detta ändamål och controllerna dervid. På förhand blir svårt bestämma den ökade inkomst Staten kan motse, till följe af delta förslag; dock tror jag mig icke inträda på illusionens bana, då jag anser beskattningen till Staten komma att minst tredubblas, eller lemna minst r million utöfver hvad hittills derför ingått. Delta öfverskott får jag vördsamt föreslå måtte användas till afledande för jordbrukaren af dess tryckande skatter, hvartill i första rummet jag föreslår deras användande t+il lättnad i alla utgifter i och för indelningsverket, såsom mötestross, beklädnads m. fl. passevolancemedel, så vida förslagen om en del af indelta armeens ställande på vacancefot ej kommer i fråga, i hvilken händelse åter det möjliga öfverskoltet måtte användas till lättnad af för den fattiga classen så tungt tryckande personella afgiften. Frih. Cederström, Anders, anförde skriftligen till prot. följande: I de flesta kända länder har starka dryckers eller andra dem motsvarande retmedels omåttliga bruk (missbruk) varit och äro föremål för Styrelsernes bekymmer.
Memorial till Riksens Ständer, med förslag till en ändring i 23 §. Riksdagsordningen. Så<om nyttig och med RiddarhusOrdningen instämmande, får ConstitutionsUtskottet, för behandling enligt 56 / Regeringsformen, vördsamligen underställa Riksens Högloft. Ständer den hos Utskottet föreslagna ändring, i 25 §. Riksdagsordningen, att i stället för Orden : ”den efter Matrikeln första närvarande Grefven,” må ditsättas ”den främste närvarande Ledamoten enligt RiddarhusOrdningen." Stockholm den 50 Junii 1823. AnUom d. 13 Julii 1823. Memorial till Riksens Ständer, med förslag till upphäfvande af ett tillägg i 6 mom. I §. Tryckfrihets Förordningen. Stadgandet i 6 mom. 1 §. TryckfriJietsFörordningeu, enligt hvjjket de tvän - Constitutions-Utskottets hetänkanden. 189 ne män, som påtecknat namnsedeln och intygat uppgifternas rigtighet, äro underkastade författare-ansvar, i händelse skriften åtalas, och författarens namn och hemvist befinnas orätt eller aldeles icke uppgifna, har, medelst ett vid 1812 års Riksdag godkändt tillägg, blifvit i så måtto utsträckt, att enahanda ansvar åligger Attestanterna, äfven om Författaren, utan laga förfall, ifrån Svaromålet uteblifver.
Ständers allmänna BeswarS och OocouomiLUtskott, i Protecolls Utdrag af den i§ dennes, an, Dm g JarmarLt. 89 snfört och tillstyrkt, rörande indragning af Kyrko In, speciorö ljensterue i Halland och Bohus Län; hwarom de Rcspectiwe Med Sränden ffulie wötdjamc och tvätt, stgn Ulwerräctaö. bär lu^ra. stix ?rc>!0col!o. P bi. ?i,rslfon. S. DEster uppläsandet of HögwördrgS Preste-Ståndets Prokotolls-Uidrag ok den 12 »nnewa» rande Drcrmber, rörande dels walbcmälke
Ex. Hr Gr. o. Landtm. R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt det var hvarje ledamots rättighet att, då han blifvit vald till Utsk:sledamot eller suppleant, i samma plenum vallistan öppnades, eller i det nästföljande, afsäga sig en sådan befattning, utan att Ståndets bifall dertill erfordrades, samt att det endast var vid sedermera skeende afsägelser, som Ståndet ägde pröfva, huruvida de linge ske med riksdagsmannarättens bibehållande. Den 17 October f. m. 151 !Ir Råfelt: Jag vill blott fästa Hr Westfelts uppmärksamhet derpå, att jag icke var utsedd lill en sådan suppleant, som han trott, utan i st. f. en ledamot, som är borta på permission. Upplästes lill justering 2:ne från Exp.lJtsk. inkomna förslag till R. St:s lind. skrifvelse!' lill K. M., nemi.: N:o 10, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om upphörande af Dess tvenne röster i Flögsla Domstolen; samt N.-o 11, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om upphäfvande af hvad nu stadgadt är rör:de lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen. Dessa förslag till und. skrifvelser lades på bordet, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug. och Hr von Rosen, Georg Ludvig. Upplästes lill justering och godkändes Exp.Utsk:s nedannämnda förslag till R. St:s und. skrifvelser till K. M.: N:o 12, ronde riksdagens förlängande en månad; samt N:o 13, ang:de upphörandet af skyldigheten för sockenhandtverkare att förse sig med s. k. försvarsbref. Upplästes ett af Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh, inlemnadt så lydande anförande: I anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse ang:de uppbyggandet af ett nationalmuseum, anhåller jag få anföra:
Jag frågar blott: hvilket beslut eller hvilken instruction kan icke hänföras under någondera af dessa kathegorier? Ej allenast utlåningsfondernas belopp, alla öfriga vilkor derför skulle således reglementeras i samråd med Regeringen, och dessa särskilda instructioner kunde ju åter blifva sådana, som man visserligen öfverdrifvet supponerat, men som dock är tänkbart, att intet lån finge beviljas, utan att vara understäldt Regeringens pröfning! Jag frågar: om, med detta slags återhållande magt hos Regeringen, R. St. allena hade något slags rätt eller magt i Banken, mer än den att aflöna tjenstemännen? I sammanhang härmed ålägger också 11 §. Banco Full - ) Den 8 Mars f. m. 73 Fullmägtige att tillkalla och öfverlägga med Regeringens ombud i alla frågor, rörande lånerörelsens utvidgning eller inskränkning; och då ej nekas kan, att lånerörelsen utvidgas, om den ena veckan utlånas iooR:dr mer än den andra, och att den i motsatt fall inskränkes, så följer deraf, alt Regeringens ombud skulle kunna fordra att rådfrågas i allt, som rörde lånerörelsen, eller med andra ord, att det kunde blifva den i hela Bankens förvaltning mest inflytelse-ägande person, helst med en bibehållen Bancostyrelse, aflönad såsom en sinecur och bestående af några Bönder, Borgare, Prester och Adelsmän, bland hvilka i framtiden, endast af någon särskild händelse, en eller annan torde komma att finnas, sorn förstår att rätt och sjelfständigt handhafva dessa ärender. Uti samma 11 §. stadgas, att qvartalsredogörelserna endast skola omfatta Bankens utelöpande sedelstock och depositionsmedlen, samt årsredogörelsefna Bankens hela ställning för det året. Är det månne' med afsigt, man så omsorgsfullt här undvikit att nämna Bankens redbara fond, hvars förhållande likväl är det vigtigaste att känna för allmänheten. Hvad angår öfverflyttning af Bankens Discont-lånerörelse på Riksg.Cont., så af bidar jag Regeringens förslag öfver vilkoren derför, innan jag vill deröfver yttra mig.
Sedan, vid föredragning af ConstitutionsUtskotiets Memorial, N;o 67, med anmälan af yppade oförenbara skiljaktigheter i vissa hufvudpunkter af Utskottets Förslag till ändringar i Tryckfrihets-Förordningen, samtliga Riks-Stånden förblifvit vid deras i ämnet redan fattade beslut, hvadan ock BondeStåndets inbjudning till Med-Stånden att i dess mening instämma, af dem icke antagits, hafva Riks-Stånden, medelst Protocolls-Utdrag af den i5, 17, 18 och 522 dennes, återlemnat målet till Utskottet, för vidare grundlagsenlig behandling. De, från vanliga, hittills följda beredningsformer afvikande åtgärder, som trenne Riks-Stånd gifvit åt detta ärende, hafva försatt detsamma i ett nog besynnerligt skick. Bih, till Rikt-St, Prat, 1818—1830, 3 Sami, 1. uty.de •2 Consiit, Utsk:s Memorial N.o 6g. Så väl 56 och 81 §J. Regerings-Formen , som 29 §. Riksdags-Ordningen öfverensstämma tydligen deri , att Rikets Ständer må kunna, under samma Riksdag, då Constitutions-Utskottet inkommit med ett Grundlagsförslag, derom öfverlägga, yttra deras tankar, men dock aldrig förr, än å nästföljande Riksdag derom besluta. Äfven förstnämnda ehuru i åtskilliga delar mindre klar, tillåter ingalunda förslagets omedelbara förkastande, utan blott olika tankars sammanjemkning, och öfriga nödiga förfogningar till beredning af ett fullständigt förslag. Men oaktadt allt detta förutsätter, att skiljaktigheterna måste finnas inom förslaget, icke utom detsamma , hafva likväl nu Tre Stånd emot förslaget uppställt anmärkningar, hvarigenom det, långt ifrån att jemkas eller ändras, helt och hållet undanrödjes och försvinner, — med ett ord, upphör att vara förslag.
Hvad derefter angår återremissen från Borgareoch Bonde-Stånden af 2:dra punkten i Betänkandet, så har till stöd för samma återremiss blifvit, jemte åberopande hufvudsakligen af enahanda skäl oell motiver, som herr Stjernsvärd anfört till grund för sitt i samma punkt afhandlade förslag N:o 2, yttradt, att landets tillstånd ovilkorligen påkallade en förminskning i kostnaden för landtförsvaret, hvars organisation derjemte vore i flera delar felaktig; att, genom antagandet af herr Stjernsvärds i många delar förtjenstfulla och om sakkännedom vittnande förslag N:o 2, ej allenast besparingar skulle vinnas för statsverket, utan äfven flera för landet nyttiga förändringar i krigsförvaltningen beredas; att behandlingen af herr Stjernsvärds motion inom Utskotten icke kunde anses tillfredsställande eller ge Bih. till R, SI. - Sialssami Allm. Besvärso. Rkon.-Uls/tollens Utlåtande, N.o 49. nomförd med den omsorg, som ämnets omätliga vigt fordrade; och att, under sådane förhållanden, Rikets Ständer, i stället för att, medelst förkastande af förslaget, stänga vägen för beredandet af de besparingar i kostnaden för landtförsvaret, som kunde vinnas, och de förbättringar i dess organisation, som voro af behofvet påkallade, borde underställa Kongl. Maj:t ifrågavarande för », med anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes låta detsamma granskas af sakkunnige män samt vid nästföljande riksdag till Rikets Ständer i nåder öfverlemna, ej mindre desse sakkunnige mäns yttranden, än ock nådig proposition om landtförsvarets ordnande på ett med landets behof och tillgångar öfverensstämmande sätt.
Ridderstapet och Adeln förenade fig Ständet uti den anmerkning, att Bränwins - bewillnings afgiften icke är, pä sätt Utskottet i dest Betänkande äbe» ropat, efter Hemmanens Clastification eller större och mindre wärde bestämd 5:0 Hwad anga» tiden, dä den nu fastställande Bcwillningen för Bränwins - branning bör taga sin början, i hwilken omständighet Något yttrande af Utskottet icke blifwik meddelsdt, fann Ständet, att, i anseende till den förut beslutne Brännings-friheten, intill Maji mänads flut, den förra Författningen säledeö mä wara gällande för första Den 6 April. 24t första half-äret, samt den nya Förordningen, och deruti stadgade Bcwillning, ifrän och med innewarande ärs sednare halft; Börandes tvid nu blifwande Mantalsffrifning, en och hwar, som af Brännwins - bränningen, efter denna Författning sig begagna will, sädant pä behörige sätt anmäla. Och skulle detta stadgande äfwcn i Förordningen intagas. Borgare-Ständet, som i allt öfrigt godkände hwad Utffottet yttrat och föreslagit, önstade att de Respektive Med-Ständcn benägit täcktes, uti nu föreslagne pä rättwisa och billighet grundade rättelser, med Bsrgare-Sländet sig förena. Och skulle detta ProtocollsUrdrag häröfwer utfärdas, Tx Urotocolla s. 14. keterson. Lades pä bordet. Uplästes följande: Utdrag af Protokollet, hällit hos Högwkrdige Preste-Ständet ben 2 April I8l0. S. D. Föredrogs ä nyo Riksens Högloft. Ständers Stats-Utflotts utlätande öfwer de Anmerkningar, hwilka einst dest Förslag till förökande af Wadstena Krigsmanshus-Casias inkomster blifwit gjorde.
Det är samma ljud öfverallt. Vid hjärtan och blommor, vid allt, som kan svänga och dallra, haka de fjärilvingade sig fast och ringa ut det som med tusen stormklockor: »Lust och glädje, lust och glädje! Kommen är han, den leende vår.» Men kusin Kristoffer sitter stilla och förstår intet. Han lutar hufvudet mot de stelnade fingrarna och drömmer om kulregn och om ära, vuxen på krigets fält. För sin inre syn framtrollar han lagrar och rosor, som ej behöfva vårens veka fägring för att blomstra. Det är dock synd om honom, den ensamme gamle inkräktaren, som sitter däruppe i kavaljersflygeln, utan folk, utan land, han, som aldrig hör ett ljud af hemlandets språk, han, som skall hafva en namnlös graf på Bro kyrkogård. Rår han för, att han är en örn och född att förfölja och döda? O, kusin Kristoffer, länge nog satt du drömmande i kavaljersflygeln! Upp och drick lifvets sprudlande vin i de höga slotten. Vet det, kusin Kristoffer, att ett bref är kommet till majoren denna dag, ett kungligt bref, försedt med Svea rikes sigill. Det är ställdt till majoren, men innehållet rör dig. Underbart är det att se dig, då du läser brefvet, gamle roffågel. Ögat får glans, och hufvudet lyftes. Du ser burens dörr öppen och fria rymden upplåten för dina längtande vingar. Kusin Kristoffer gräfver djupt ned på bottnen af sin klädkista. Så drar han fram den med ängslan förvarade guldsmidda uniformen och ikläder sig den. Han trycker den plymprydda hatten på hufvudet, och snart spränger han bort från Ekeby, ridande på sin ypperliga, hvita ridhäst. Detta är dock något annat än att sitta frusen i spiselvrån. Nu ser också han, att våren är kommen. Han höjer sig i sadeln och sätter af i galopp. Den pälsfodrade dolman fladdrar. Hattens plym svajar. Föryngrad är mannen som jorden själf. Vaknad är han ur en lång vinter. Det gamla guldet kan ännu blänka. Det djärfva krigaransiktet under den trekantiga hatten är en stolt syn.