Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som har hemman eller hemmansdelar på flera platser inom samma län, får endast bränna på ett ställe. Bestämmelserna i 18 § 2 mom. samt 22 § 1 mom. i vad sistnämnda moment avser ansökan, varom i 18 § 2 mom. förmäles, skola i deras äldre lydelse fortfarande gälla intill dess, enligt vad därom i allmän lag stadgas, den nya rättegångsbalken skall lända till efterrättelse. I fråga om mål, som enligt nyssnämnda lag skola behandlas jämlikt äldre lag, skola ock därefter 18 § 2 mom. samt, i nyss angiven del, 22 § 1 mom. i deras äldre lydelse äga tillämpning. De till riksgäldsverket hörande och dit anslagna medel må icke under någon förevändning, eller med vad villkor som helst, därifrån ryckas eller användas till andra behov än dem, riksdagen bestämt. 1: o. Konungens domsrätt skall uppdragas minst tolf af Honom utnämnda, lagkunniga män, hvilka fullgjort hvad författningarna föreskrifva dem, som uti domareämbeten må nyttjas, samt i sådana värf ådagalagt insikt, erfarenhet och redlighet. De kallas justitieråd och utgöra Konungens högsta domstol. Deras antal må ej ökas utöfver tolf, så vida ej Konungen och Riksdagen, i den ordning 87 § 1 mom. stadgar, besluta, att högsta domstolen skall på afdelningar arbeta; och varde, i sådant fall, såväl justitierådens antal med iakttagande af hvad ofvan är sagdt som ärendenas fördelning mellan afdelningarna i samma ordning bestämda. Konungens rätt att pröfva och afgöra besvär, som jämlikt författningarna må hos Konungen fullföljas i statsdepartementen, skall i den omfattning, som bestämmes i särskild lag, stiftad af Konungen och Riksdagen samfälldt enligt den i 87 § 1 mom. stadgade ordning, uppdragas minst sju af Konungen utnämnda män, som förvaltat civil beställning samt däruti ådagalagt insikt, erfarenhet och redlighet. De kallas regeringsråd och utgöra Konungens regeringsrätt. Minst två tredjedelar af hela antalet regeringsråd skola hafva fullgjort hvad författningarna föreskrifva dem, som uti domareämbeten må nyttjas. Stadgandet om regeringsrätten i § 17 överflyttades med 1949 års grundlagsändring till § 18.
Vid fönstret stodo många växter, mest blommande plantor, hvilkas blad ännu icke hade slagit ut riktigt. Öfver de snöhvita golfven lågo öfverallt gångmattor i kors. En liten brasa brann i den stora kakelugnen, och der doftade svagt af rökelse. Framför en bred soffa mellan två stora mahogniskåp var kaffebordet dukadt med skinande silfver och en öfverflödande mängd hembakadt bröd. Öfver soffan hängde ett porträtt af fru Hildas mor som ung, klädd i hvit klädning med kort lif, djupt urringad; hon var starkt röd på kinderna, der två gropar voro synliga, och hade en mängd små bruna lockar ned öfver pannan. »Är hon inte söt?» sade fru Lindeman, då hon såg att Nina betraktade porträttet. »Ack, hon var en engel! Min far var inte värd att upplösa hennes skoband! — Kom nu och sätt dig, så dricka vi kaffe.» Hon fick Nina att sitta ned i soffan med en pall under fötterna och satte sig sjelf bredvid. »Ja», sade hon, då kaffet var islaget och hon förnöjd doppade sin hembakta kaka deri: »Ja, min vän, han dog således.» Nina såg helt förskräckt på henne. Hon sade det i en så belåten ton. »Ja, kära barn», fortsatte hon och klappade Ninas hand, »jag vet ju nog, att du sörjer honom, att han var din man och så vidare, men ingen kan inbilla mig, att en ung enka sörjer så förskräckligt för att en gammal man dör. Du har minsann dragits med honom länge nog, och du kan nog behöfva att njuta din gyllne frihet.» »Jag tror inte, att min ’gyllne frihet’ tillfredsställer mig så särdeles», sade Nina. »Ja, ja, det är så i början. Man har ännu qvar den gamla känslan af länken kring foten och kan inte riktigt få klart för sig, att den verkligen är borta. Det var på samma sätt med mig, när min salig Herman dog. Ja, tro inte, att han inte var en mycket beskedlig karl. Jag hade sannerligen inte det ringaste emot honom. Det var ett inklinationsparti. — Vi voro tärna och marskalk på samma bröllop, unga, lätt antända, nå ja, du förstår.
Såvida, på sätt nämndt är, de flesta Revisions-Sekreterare komma att hädanefter såsom hittills utses bland Hof-Rätternes ledamöter, kan det sägas, att en del af hvad som genom den ifrågasatta löneförhöjningen på det ena hållet gåfves åt HofRätterna, fråntoges dem på det andra, genom minskning af anslaget till Revisionssekreterare och dessas tillsättande medelst förordnande. Ty följden af denna anordning skulle blifva, att, i stället för att nu vid en Revisions-Sekreterarebefattnings tillsättande med en Hof-Rättsledamot, Hof-Rätten får en ny ledamot utnämnd, eller åtminstone tillåtes disponera hela lönen, så skulle hädanefter förordnas en vikare, som i vanliga fall erhulle lönen minskad med 1,000 R:dr. Olägenheten för Hof-Rätterne att sålunda få flera adjunkter än nu, och några af dem försedda med lägre arfvoden än dem nuvarande adjunkter, som uppbära full lön, åtnjuta, synes mig dock mera upp vägas deraf, att deras ledamöter, sedan de en gång fått fast fot, skyndsammare uppflyttades i högre lönegrader, och att Hof-Rätterne återfinge flera af de ledamöter, sorn nu gå för dem förlorade, riktade med den erfarenhet de såsom föredragande i Högsta Domsto.en vunnit. Såsom en vinst kunde måhända ock räknas, att derest adjunkter icke så ofta som nu toges i anspråk att fylla ledigblifna platser i Hof-Rätterne, dels en säkrare pröfning af deras lämplighet till ledamöter vunnes, och dels domsagorna mera allmänt kunde besättas med domare, som vid Hof-Rättens bord inhemtat en mångsidigare bildning, än som genom uteslutande sysselsättning med tingsgöromål ernås.
Härtill kommer, att det Bancomynf sorn i angränsande Stater kan vara utelöpande, väl genast efter en realisations inträdande 6kulle till inlösen uppvisas, Jag vill i detta hänseende taga till exem pel: Att Banken ägde 5 millioner silfver; att sedelstocken vore 30 millioner, att en VäxelBank med § fond mot utelöpande representativer skulle åstadkommas; att inlösen skulle ske med 1 R:dr mot ej R.dr i sedlar, så erfordrades till realisationens öppnande 8 millioner silfver, det vill säga, 3 millioner skulle på ett eller annat sätt anskaffas. Efter min öfvertygelse skulle detta ovillkorligen importeras. Men vi äga icke varu öfversko^ att sätta emot; alltså Lån. Men utländska långifvare kunna icke tänkas såsom evinnerligen långifvare eller delägare i VäxelBanken; alltså realiseras deras förhållande till Sverige, det vill säga export påkallas Man må icke invända att länet kunde göras permanent genom fast pant; ty ett Rikes förbindelse kan bringas till fullgörande med magt Men export sker i varor, således återkommer jag till den följd att derest icke riket kan sätta varuöfverskott emot silfverimporten; silfret förr eller sednare utgår: jag åberopar äfven i detta hänseende Friherre Björnstjernas anförande till FinancrComité n. Till följe af d-ssa skäl anser jrg desse 3 millioner såsom snart åter - Den 2g Februarii, vandrande. För att fullfölja exemplet vill jag antaga att ro millioner BancoSedlar finnas hos våra grannar, deremot skulle ovilkorligen 4 millioner Silfver utvandra. Nu inträder det förhållande att 1 million silfver finnes i VäxelBanken emot J2§ millioner BancoSedlar; då föres Rikets mynt snart till ett blott ideelt, såsom det nu är. Den erfarenhet man samlat blifver köpt emot 4 millioners silfver-export.
Jag har dock ansett det lämpligast kunna ske i slutet af 6 §, hvars 2 mom. handlar om förbud för grundfondens minskning genom utdelning, så länge Bankens rörelse fortfar, och jag har således der infört ifrågavar. tillägg. Vidare har, i anledn. af R. o. Ad:s beslut, att öfverallt, der något belopp funnes utfördt i r:dr cour., detsamma horde utbytas till motsvarande belopp i silfver specie, den förändring skett i redaetionen af 18 §, att beloppet, som erfordras för actiebanks stiftande, blifvit utfördt till 750,000 r:dr silfver specie, i stället för 3 millioner r:dr cour., såsom R. o. Ad:s beslut först lydde. Slutligen bör jag äfven nämna, att vid antagandet af den §, som motsvarar 25 § i Utsk:ns förslag, liar R. o. Ad. lemnat en der förekommande citation af 23 § oförändrad; men som åtskilliga §§ numera blifvit helt och hållet uteslutna och en olika nummerordning derigenom uppkommit, svarar denna åberopade 23 § nu emot den 2o:de 4g6 Den a3 Mars. af dera R. o. Ad. antagit, och jag har således ansett, att ifrågavar. citation derefter hort rättas; hvilket förhållande äfven inträffar i den §, som motsvaras af 27 § i Utsktns förslag, eller den a3:dje af dem R. o. Ad. antagit. Här förekommer nemi. äfven en citation af 4 §, sorn rätteligen bör varaden 5:le, hvadan jag äfven iakttagit denna rättelse. Jag hemställer, om icke R. o. Ad. behagade godkänna de åtgärder, hvarom jag nu haft äran göra framställning; och torde jag, sedan prot.utdr. blifvit uppläst, få anhålla om Hr Gr. o. Landtnäs propos. derå. Prot.utdr. upplästes härefter till justering. Med godkännande af hvad underteckn. Ridd.secret. framställt, gillade R. o. Ad. det upplästa prot.utdr. Hr von Troil, Emil:
147. äpar (fattjfplDig icfe f lagat öfroer §aperingS»<£ommitteenö åtgärD, men SanDS*J?amererare, ^conofogDe eller •StäraDöjfrifroare Derroib anmärfning gjort, ocb finner f}>röfningé»€ommitteen jfäligt, att §aperingö»£ommitteenS åtgärD rätta, jfall fJ3rotocoUS»UtDrag, forn upptager allt IjwaD för befroären bör iaft» tagas, fofnaDsfritt tillfällan Den jfattjfplbige, font inom tre månaDer från Del» aftigbeten må fin talan fullfölja, genom till Wäinär Slätten fällDe befroär, broilfa inlcinnaé, i @tocfbolm till 6froer»0tåtbållaren ocb t otterne till J?o» nungenö SSefallningébafroanbe, b^i^e Deni, rneD b^aD bc bervoiD bafroa att erinra, oförDröjligett till $amar»Dlätten infänDa, att i (aga orbning be» banDlaö. §. 148- 0fattjFplDig, för egen Del, ocb ^amerevaren roiD Dfroer»0tåtbåHare>(£nT» betet i ^ronodlppbörDé-ärenDen famt SanbS».tf?amereratne elier Den Deras tjenfl förrättar, å kronans »ägnar, ega att öfroer ^röfningS»£ommitteenS åtgärD anföra befvoär, rneD iafttagattDe af tiD ocf> fått, forn i ofvoanflåenDe §. ftaD» gaDe äro. ©et tillgör 6f»er»0tåtbåUareti eller $ongl.
Skogar inom Torna, Bara och Harjagers häraders fögderi finnas i dess östra och sydöstra delar, dock icke till afsalu, undantagandes å säterierna Heckeberga, Torup och Skabersjö. Af publika skogar finnas en å Eksholms militie-boställe i Hyby socken samt två i Dalby socken. Inom särskilde ställen af fögderiet finnas mindre betydliga furuplanteringar å sandoch grusfält. Från Luggude, Onsjö och Rönnebergs häraders fögderi har uppgifvits, att arealen af boställens, kyrkors, läroverks och fromma stiftelsers skogar vid periodens slut utgjort 528 tunnland, och att skogen, hufvudsakligen bestående af ek, bok och björk, anlitas endast till husbehof och efter skeende utstämpling, samt att en sådan icke allestädes under perioden ägt rum. Afverkningsbeloppet har ej kunnat uppgifvas. Andra publika o egendomar, med skog försedde, finnas icke inom fögderiet. A säterierne Krapperup, Rögla, Knutstorp, Axelvold, Rönneholm, Trolleholm och Trollenäs samt derunder lydande skogshemman är ordnad skogshushållning införd under tillsyn af antagen skogsbetjening. 8 Malmöhus län. Jägeristat. Rofdjur. Bergs-, bruksoch fabrikshandtering Inom Färs och Frosta häraders fögderi skötes skogshushållningen endast å några få särdeles stora egen o domar med den ordning, som ej allenast gör afseende på afkastning, utan ock på bestånd och tillväxt. A Söfdeborg och Öfvedskloster äro under senare åren stora fält besådde med skog. I Ljunits och Herrestads härader finnes ingen publik skog, utom någon högst obetydlig å annexhemmanet N:o 23 Baldringe i Herrestads härad, men å de större egendomarne i nämnde härader finnas icke obetydliga, väl vårdade skogar.
§ 27 Hädanefter skall den skillnad i borgarrätten i de två städerna äga rum, så att den som vill söka burskap, skall berätta om det gäller vanlig handel i staden eller på marknader med tillåtna utländska och inhemska eller om det gäller i orten tillverkade varor av allmogen. De förra benämns handlande borgare och de senare gårdfarihandlande borgare. § 28 Handlande borgare i Borås och Ulricehamn har frihet att idka handel med lovgivna varor på marknader i hela landet och liksom tidigare även i andra städer och får ha egen bod, där varor tillverkade i Borås och Ulricehamn får säljas. § 31 Finns borgare eller handelsdräng som på marknader inte har behörigt respass har han förverkat sitt handelsgods. § 32 Han får inte färdas tillsamman med någon allmoge som har pass för gårdfarihandel. I så fall är hans gods förverkat. § 33 De i denna förordning givna förbuden för gårdfarihandlande, som under handelsresor medför andra varor än dem som är tillverkade på hans hemort, syftar inte till någon inskränkning i handel av spannmål, kreatur och viktualier, vilket det är fritt att obehindrat utöva efter särskilda författningar § 34 De böter och beslagtagna varornas värde delas mellan Kronan och angivaren eller beslagaren. § 35 Böterna skall sökas av den brottsliges egendom och beslagarens andel går före Kronans. Saknas medel förvandlas de på vanligt sätt till fängelse eller arbete på allmän arbetsinrättning. Stockholm den 5 juni 1822 CARL JOHAN Reglemente för vården och underhållet av Dess och Kronans till Lantförsvaret anslagna Hus och Byggnader. Stockholm den 11 juni 1822 Artikel I Om de till boställen upplåtna Kronans Hus och Byggnader § 1 De, av Kronans ämbets - och tjänstemän vid krigsmakten till lands, som i eller utom fästningar och garnisonsorter innehar Kongl Maj: ts och Kronans hus, skall vårda och underhålla dem. § 2 För att Krigs Kollegium skall kunna äga kännedom om beskaffenheten av dessa hus, bör planritningar upprättas och insändas. Alla förändringar skall också införas. § 3 Inom maj månads utgång nästa år skall dessa hus var besiktigade. I städer skall en magistratsperson tillsammans med en kunnig byggmästare och hantverksmästare i de yrken som här har sammanhang delta.
— Nio 264. i anledning^ af Kongl. Majits nådiga skrifvelse, angående understöd åt Öfverste-löjtnanten J. Z. Dunckers enka, Maria Gharlotta Tuderus. IX. B. 4. A. 39. Nio 265. i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet Nio 44, angående utbetalning af stadgad ersättning utaf all - ( 131 ) manna medel till vittnen i brottmål, då den tilltalade saknar tillgång, eller ersättningsskyldighet icke kan honom åläggas. — Nio 266. i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet Nio 81, angående uphörande af så kallade vakans-och förslagsliggetidssamt begrafningshjelps-besparingar, samt om årliga anslag till vederbörande pensionskassor, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta. — Nio 267. i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet Nio 207. IX. B. 4. A. 40. — Nio 268. i anledning af erhållen ålerremiss å utlåtandet Nia 208. IX. B. 4. A. 40. — Nio 269. i anledning af Kongl. Majlis nådiga skrifvelse, an gående utbetalning af det vid 1847 och 1848 årens riksdag beviljade bidrag till en pensionsfond för Borgmästare i städerna utom Stockholm, samt Kommissions-Landtmätare jemte deras enkor och barn. — Nio 270. i anledning af väckt motion om gratifikation eller pension åt Akademi-Adjunkten Ramström. IX. B. 55. A. 77. — Nio 271. i anledning af dels Kongl. Majits nådiga proposition, i fråga om grunden för beräkningen af reservräntorna vid Bälsmanshållet i Blekinge, dels enskilde i ämnet väckte motioner. — Nio 272. i anledning af Kongl. Majlis nådiga skrifvelse, i fråga om förändrad beiäkningsgruud för Bålsmans-vakansafgiften af nyroterad jord inom Blekinge län m. m. IX. B. 55, 78. A. 83. E. 187.
För närv:de hafva vi en ståndsrepresentation af 4 kamrar, 4 Stånd, och den gamla regeln »att söndra lör att herrska» arnu vida lättare att tillämpa, än om förslaget antages, ty lör vår press, som väl förstår att använda denna regel, är nu ingen svårighet att kasta sig öfver ett Stånd och söndra det från de öfriga. Ar det tänkbart, att pressen skulle under den nya ordningen kunna utsträcka sin makt? Jag svarar dertill nej. Den kan visserligen komma att missbrukas, men det kan allt godt, och tryckfriheten är nödvändig. Jag vill icke vidare ingå i några detaljer, utan vill endast förklara min öfvertygelse vara den, att, om förslaget skulle mot landets innerliga önskan falla, skola säkerligen många i likhet med mig deremot nedlägga sin lifligaste protest. Jag röstar för förslaget och liksom en föregående talare hoppades, att hans nej skulle höras af nutid och efterverld, så är det min innerliga önskan, att mitt ja måtte genljuda öfver hela landet nu och i all framtid, Talrika rop på propos. hördes ånyo. Gr. Ehrensvärd, Albert: Jag ber eder, Mina Hrr! vara öfvertygade om att jag icke skall länge upptaga eder tid; jag har i allmänhet icke för vana att göra det och anser såsom en skyldighet mot det Höglofl. Ståndet, framför allt i denna stund, att vara kort. Min åsigt i denna fråga torde dessutom vara så tillräckligt känd, att jag icke nu behöfver utveckla deri. Det är såväl inom som utom detta Hus väl bekant, att jag med värme omfattat det hvilande representations-förslaget, att jag i min mån sökt verka för detsamma och att jag hoppas att R. o. Ad. nu måtte bifalla det. De anmärk ningar, som blifvit gjorda mot förslaget, vill jag icke nu bemöta; de hafva redan blifvit upptagne och bättre vederlagde än jag skulle kunna göra det.
— Och jag är ju i stånd att resa i dag. Jag har ju inte narrat dig. — Ja till S:t Quentin, Marie! Jag såg, att han lade sin stora, kraftiga hand öfver hennes små barnahänder, som lågo i hennes knä, hårdt ihopknäpta. Hon förde sakta undan hans hand. — Du är hjärtlös, hård, känslolös! utbrast han. — Kalla det hvad du vill! Det blef en lång, lång tystnad. — Jag kan inte, Marie. — Du kan, därför att du måste. Jag kan icke vistas i ditt hem. — Äfven om jag svär dig att aldrig, aldrig, hör du, med ett ord — Du skulle inte kunna hålla det. Och om du rätt inte sade ordet, och känslan funnes, vore det ju bara ett kvacksalfvande med hedern, bättre då knifven i såret. Stackars Marie! tänkte jag, under det tåget brusade fram. — Och om jag icke sagt något i onsdags, hade du då rest med? — Nej. — Därför — att du icke allenast vet, hvad jag känner för dig, utan därför att också du ... — Säg inte ordet! Säg det inte! — Nej. Det är bättre. Det är kanske en frestelse mindre. Men jag kan inte lämna dig här i främmande land, arbetande bland främmande människor ... — Du har intet val. Jag bestämmer öfver mitt lif. — Och öfver mitt. — Nej det gör du själf. Hvar och en får arbeta ut sitt lif. Det kan man inte göra för hvarandra. Ditt lif måste du själf lefva, liksom jag mitt. — Min lycka ... — Jag talade icke om lyckan, jag talade om lifvet. Att göra det högt eller lågt, sant eller falskt, ligger i vårt eget skön. Det andra ... när det ej står att vinna — måste resigneras. — Men det är ju icke något lif! Marie, Marie! Hur länge skulle det fortgå? Jag var upprörd, hade fått min nervösa hjärtklappning. Det måste väl snart ta slut! Jag reste mig upp och tog ner min resbok, som låg i plaidremmen. Vid den rörelse jag gjorde, var det som om han vaknade upp ur en dvala, han vände sig om och såg på mig, under det jag bläddrade i tidtabellen.
Jag anhåller alltså om proposition till bifall å ettdera af de alternativer jag föreslagit, nemligen att antingen frågan återremitteras till StatsUtskottet för gemensam handläggning med Bancooch EkonomiUtskotten, eller ock att den till de bägge sistnämnde Utskottens upptagande öfverlemnas. Grefve Posse_, Arvid: I anledning af Herr Hjertås anmärkning får jag blott upplysa, att Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet ej deltagit uti StatsUtskottets ifrågavarande åtgärd, och att Ekonomiutskottet, som äfven erhållit remiss å förhanden varande Motion, ämnar yttra sig deröfver, Den 3o Januari!. 363 samt anser sig obehindradt att upptaga den, fastän StatsUtskottet ej dermed velat taga befattning. Herr von HartmansdorffAugust: Beträffande ifrågavarande Motions behandling af BancoUtskottet, får jag äran göra enahanda anmälan, som Grefve Posse gjort angående Ekonomiutskottet. När frågan varit remitterad till 3:ne Utskotts handläggning, tror jag, att den bör blifva gemensamt behandlad af alla 3 Utskotten, innan den kan förekomma till pröfning i Stånden. é Herr Hjerta: Sedan Grefve Posse upplyst, att Ekonomiutskottet äfven fått remiss af ifrågavarande Motion, anser jag ej nödvändigt att nu besluta öfver min i ämnet gjorde framställning, men tror mig hafva rätt deri, att jag fästat uppmärksamhet på olämpligheten deraf att ett Utskott ensamt yttrar sig i en till flera Utskotts handläggning hörande fråga, samt att det blir nödigt, att Utskotten i så beskaffade fall communicera sig med hvarandra genom ProtocollsUtdrag.
Cederström anser jag, att då cubikinnehållet af mäskekaren beräknas rätt, skall man verkligen komma till det högsta möjliga belopp, som dermed kan afverkas, och al t hvad derunder fås blir tillverkarens förlust. Jag skulle vilja antaga, alt ett kar för mäskens jäsning kan begagnas högst 2 gånger i hvarje vecka; och antager man denna beräkningsgrund för afverkningen, mäste cubikinnehållet af alla mäskekaren angifva med temmelig säkerhet det högsta möjliga qvantum brännvin, Den 9 November f. m. sorn uti veckan kan tillverkas. Deremot ät; det omöjligt att teckniskt beskrifva sjelfva apparaten, hvarigenom skulle uppstå en mängd af oordningar och underslef. Men ännu värre resultater uppkomma genom beslagares chicaner, på grund af otydliga föreskrifter. Jag förenar mig alltså i Frih. Hamiltons åsigt, men är det icke möjligt att för närvar. tillämpa denna princip, utan måste den gamla bibehållas; så yrkar jag den enklaste möjliga classification, hvarigenom Slaten visserligen gör en förlust i sjelfva skatten, men hvarigenom reda vinnes i densammas uppbärande samt en mängd oordningar undvikes. Hr Ribbing: Jag tror, att med föga hopp om framgång författningar kunna uppgöras, de der ej skulle kunna kringgås; frågan torde således endast vara att taga sådana mått och steg, att de så litet som möjligt eluderas. Det beror således derpå, huruvida det är mera tillfälle till underslef, om man utgår från den princip, som Gr. Hamilton framställt, eller ifrån Frih. Hamiltons, som antager mäskekarens beskattning. Frih. Cederström har talat om vettenskapsmannens biträde vid uträkning af mäskekarens cubik-innehåll; men jag får säga, att allt det der bryr brännvinsbrännaren sig litet om, då han har tillfälle att kringgå författningen. Sådant kan ej förekommas. Af alla dessa förslag önskade jag dock att Gr. Hamiltons måtte bifallas. Gr. Hamilton: Innan jag yttrar mig i denna fråga, får jag bekänna, att jag aldrig brännt brännvin, och att jag hoppas aldrig komma i den ekonomiska ställning, att jag nödgas tillgripa denna handtering.