Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser likväl äfven dessa vara otillfredsställande, och önskar derföre, att R. o. Ad. måtte antaga det förslag, Prof. Bring uti sin reservation framställt, med de amendementer, som af Hr Carlheim Gyllensköld och mig blifvit upgjorde. Dock måste jag bekänna, att jag icke så noga har kunnat följa med redaktionen af de förändringar Hr Carlheim Gyllensköld uti de öfrige §§:ne önskat, alt del ju icke skulle kunna hända, alt äfven uti dessa någon liten förbättring vore nödig, hvilket i sådant fall under discussionens fortgång, snart torde visa sig. Prof. Brings förslag har det hufvudsakliga företräde framför Utsk:s, alt det söker förekomma vådor och olyckor, då Utsk:s förslag deremot lemnar fritt spelrum för dem alla, samt vill att först, sedan man sjelf framkallat dem, skall man med uprors-lagen i haud framträda, för alt stäfja dem. Detta torde dock icke blifva så lätt, som deras förebyggande hade varit, och innebär dessutom den osäkerhet för utgången, den ovisshet, som alltid förefinnes, då det onda en gång redan fått taga öfverhand. Pä grund af dessa skäl, vågar jag ytterligare anhålla, att R. o. Ad. måtte antaga Prof. Brings förslag, med deruti gjorda amendementer. Gr. Sparre, Erik: De diametralt motsatta åsigter, som här blifvit uttalade af alla de ledamöter, hvilka haft ordet, jemte de hvarandra motstående reservationer, som finnas Betänk, vidfogade, ådagalägga tillräckligt, huru svår den upgift varit, som LagUtsk. haft att lösa, vid utarbetandet af ifrågavar:de lag-förslag. Det ligger i sjelfva sakens natur, att just i dessa ämnen menings-striderna blifva serdeles starka, och således den reform, hvars nödvändighet af alla erkännes, svår, att lill allas belåtenhet åstadkomma. De olägenheter, som genom 1726 års konventikel-plakat upkommil, äro sedan längre tid tillbaka erkände och öfverklagade. Redan för 30 år tillhaka, Mine Hrr, framställde PresteSt. till K.
Sådant oaktadt har icke allenast bemälte Verk genom serskildte åren 1836 och 1837 meddeldte Kongl. Bref erhållit Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd att tillsätta en Proto-Notarie-tjenst, 1 Notarie-, 6 Revisors-, 2 Canzlistoch 3 Kammarskrifvare-ljenster, hvilka efter hand blifvit ledige, alla med tillgodonjutande af löner efter berörde, icke af Rikets Ständer godkände, Stat, på det sätt, alt skillnaden emellan gamla och nya Staten skulle såsom arfvoden utgå af 2:dra Hufvud-Titelns besparingar, utan ock Kongl. Maj:t dels den 16 December 1836 i Nåder tillsatt President i Kongl. KammarRätten med lön efter nya Staten, dels den 12 Maj 1837 förordnat, att ett Kammar-Fiätts-Råd, som dertill utnämnts den 14 November 1835, borde undfå full lön efter samma nya Stat, likväl så att skillnaden utginge såsom arfvode af besparingarne, samt dels den 2 Juni 1837 föreskrifva, att äfven yngste Kammar-Rätts-Rådet, som ditintills åtnjutit lön efter gamla Staten, skulle erhålla full lön, 1,600 R:dr, enligt nya Staten, deraf 400 R:dr såsom arfvode; — Varande derförutan, lill följd af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelser den 23 Januarii 1836 och 2 Juni 1837, ett arfvode af 400 R:dr hvardera året anordnadt å 2:dra IIufvudTitelns besparingar, att utgå till en adjungerad Ledamot i nämnde Embets-Verk.
I Memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat till Allmänna Besvärsocli Ekonomi-Utskottet, har Riksdags-fullmägtigen G. Bjerkander från Skaraborgs län anfört, att större delen af våra mindre bemedlade medmenniskor icke kunde för återvinnande af en förlorad helsa komma i åtnjutande af behöflige läkemedel, emedan dessa genom de sednastc utfärdade medicinaloch laborations-taxorna blifvit så dyra, att snart endast de förmögnare kunde sig af desamma begagna. Orsaken till denna orimliga prisstegring vore måhända bekant endast för Kongl. Sundhets-kollegium, som uppgjordt taxorna och apothekarne, som derpå förtjenade. Den öfriga delen af folket kumle endast gissa sig till åtskilligt, som i många fall vore sådant, att det ej kunde annat än alstra missnöje och förtrytelse. Det kunde nemligen icke undgå den uppmärksamme betraktaren att en stor del, kanske den aldra största, af de medikamenter, som på apotheken såldes, utgjordes af inhemska droguer, som i inköp icke kostade apothekaren en hundradedel af hvad lian sedan derför erhölle. Icke heller hade man kunnat undgå att iakttaga, hurusom apothekare i allmänhet på ganska kort tid förvärfvade förmögenhet. Vidare hade man sett, hurusom examinerade apothekare för tillståndet att för egen räkning drifva apotheksrörelse och för öfvertagandet af ett apothek med tomma burkar betalt summor, af ända till femtio, till åttatiotusen Riksdaler eller mera och det oaktadt gjordt goda affärer. Då man nu måste antaga såsom Bih. lill R. St. IIcsn.- och Elton.-Ulskollcis Betänkande A7.o 162. alldeles säkert att samlandet af en sådan förmögenhet skedde på den lidande inensklighetens bekostnad, kunde man icke undertrycka en bili ig och rättvis harm öfver det sätt, hvarpå medicinalväsendet i dessa fall vore ordnadt.
Han häfdar vetenskapens rätt att döma om sättet hvarpå det öfvernaturliga framträder i den naturliga verlden, men icke att döma om det öfvernaturligas giltighet; vetenskapen vänder sig med oundviklig kritik mot det öfvernaturliga i gamla testamentet, och med det öfvernaturligas yttre realitet i nya testamentet går det alldeles på samma sätt (se Videnskabslaere sid. 273 o. f.) Han förbiser dock, att det just är på den » udvortes realitet » det beror för de kyrkligt troende: här är Rhodus. Härmed öfverensstämmer helt och hållet, när håns gamla mystiska begrepp » Åndsvirkelighedi) allt mer och mer synes närma sig hvad man kallar » myt ». Det skulle ligga utanför min uppgift, att här närmare inlåta mig på denna » Uensartetheds » - lära; den är blott en individs filosofem — dess värre, ty det är uppenbart att, för så vidt den hade vunnit erkännande, kunde den hafva varit en fruktbärande utgångspunkt för ett öfvergångsparti, ett slags spekulativ rationalism, såsom en lära som i hög “ grad påminner om teorien om den dubbla sanningen, den filosofiska och den teologiska, i skolastikens upp-lösningstid. Om den hade bildat en skola, så skulle denna skola hafva kunnat omfatta en hel skala af olika blandningar af det religiösa och det vetenskapliga elementet, ända ifrån en innerlig, om än jemförelsevis föga dogmatisk religiositet utan stark anslutning, men också alldeles utan misstro till den fria vetenskapen — och intill en radikal vetenskaplig tankegång med ett minimum af positiv religion, och denna skala skulle således hafva kunnat utgöra en förbindelse mellan de två motsatta lägren. Men, som sagdt, professor Nielsen står temligen ensam i denna uppfattning. En annan fältherre utan här är cand. theol. A. C. Larsen; han representerar ett intressant fenomen, nämligen den egentliga rationalismen, som vi icke hafva. I slutet af århundradet och i början af detta hade den gamla tyska rationalismen i sin yt-ligaste form uppnått en betydlig utbredning i Danmark, för att derpå hastigt sjunka ned, då det religiösa lifvet åter reste sig i sin styrka genom Grundtvigs och Kierkegaards uppträdande, och då Martensen elektriserade teologien fram genom den hegelska högerns spekulativa dogmatik.
De förenade Utskotten hafva härutinnan ganska rigtigt behandlat frågan, de hafva ej, kunnat pröfva något annat än det Förslag sorn, blifvit dem förelagt; men då Mofipnairerne, af hvilken anledning vet jag icke, med för-’ bigående af de öfrige, endast sökt fästa upp~. ipärksamheten på Gellivare malmfällt, der likväl flere betydliga hinder möta, att med dräglig kostnad, och i någon större mängd, kunna befordra Ma!intransporten, är det i sådant afseende, jag Unner mig påkallad, att göra anraärkhingar, och att tiilika fästa uppmärksamheten åt en annan trakt af Lappmarken, der, ändamålet med vida nvndre kostnad kan vin,- « • . * ' : "1 , ‘I * « nas, och på ea större plan utföra,». Redan vid 18,t 8 års Riksdag, föresfogq Rikets Ständer, rom insågo nyttan och behofvefc, af «n Bergslagsinrättning i Norrbottens Län, att början dermed borne görss, i den del dep~ hvarest något farbsrt vatten kunde unde Den i September f, m, lätta Ms^ntransporten. Detta stadgande synnerligen uti en så folkfattig ort, för det mästa bestående af vidsträckta ödemarker, är af sådan vigt, att om det åsidosattes, fö.rfelag ändamålet, i mer eller mindre grad, åtminstone för ea längre tid, torde händ^ i flere mansåldrar. Igenom en, sedan sista Riksdag, och enligt Ständernes då fattade beslut verkställd undersökning, å en då uppgifven communication ifrån Gellivare, är utrönt och upplyst, att Malnr.transporten med bilt, icke han verkställas närmare intill Berget, än att Malmen först skall lorås ta a 13 mil landväg, geuotn dessa ödsliga Jkappmarkei;.
Beträffande åter den af Utskottet föreslagne Maximi Summa för Götha Canal Discontens Utlåningar, nemligen, efter Malmö och Götheborgs Discont-Gctroyers slut, till ett sammanlagd! belopp af alla Provins-Utsconternas nu sammanräknade Discont Utlånings-Summa, så anser jag detsamma vara allt för högt beräknädr och alldeles intet behöfligt: detta Utskottets medgifvande att till och med år 1825 Disoont-Utlåningar kunna uppgå till nuvarande Den 35 Juli. 415 belopp, synes mig innefatta ett medgifvande titt Disconterna icke kunde eller borde under en längre t iderymd småningom indragas, som mänge likväl icke utan skäl önska , i den öfvertygelse att genom deras inskränkning lättare Eånetillgångar enskiita personer imellan öppnas, och ehuru Discont-Bolaget egenteligen bestrider de3S Discont-rötelse med uppbanta penningar, som redan äro satte i omlopp, anser jag likväl något skäl till en alltför utsträckt utlåning derifrån icke kunna hämtas, när jag finner följden deraf blifva, att de medel, som af Bolaget upplånas, nödvändigt min dika Eånetillgingarna hos Enskiita, hvars begagnande, så väl för de Lånbehöfvande sorn för det Allmänna, likväl medförer en vida större nytta, enär en Enskilt Långifvare icke gerna utlemnar sina penningar åt andra än sådana, sorn äro kände, icke allenast säkre, utan skickelige och hugade att i behörig och nyttig väg de upptagne Eånen använda, som likväl mindre sä- kert är att påräkna af de ifrån Disconterna utgående Lån. Sluteligen får jag vid Utskottets medgifvande, i anseende till Disconternas Assignationer, anmärka, att det synes mindre lämpeligt att Penninge-Rörelsen derigenom ökas, lill ett obestämdt af financielia Styrelsen i Riket icke kändt belopp; men om deras tillvarelse såsom mynt måste godkännas, synes mig ett Stadgande böra vidtagas, hvarigenom Disconterna tillförbindas, att efter viss korrt tid efter Assignationeus datum, betala renta derå till Banken, heldst 41?
hvarefter i samma betyg, såsom tillägg, var intaget ett utdrag ur Kyrkoboken, rörande, bland annat, 0:s kristendomskunskap, hvarom begagnades signaturer, af hvilka den, som skulle utmärka ():s kunskap i innanoch utanläsning, var obegriplig, och den åter, som borde beteckna, huru O. förstode salighetsläran, nemligen bokstafven e, enligt Prostens utläggning, skulle betyda: »eländigt». — Efter mottagande af detta betyg för - 27 klarade Häradsrätten genom utslag, att, sorn O. icke stält sig till efterrättelse Häradsrättens vid nästföruthållna ting meddelade beslut angående hvad han borde iakttaga, i händelse han ville den föreskrifne värjemålseden aflägga, så fäldes O. att utgifva det härigenom försuttna vitet, Tio Riksdaler Riksmynt, och förpligtades vid förhöjdt vite att till nästföljande ting, hvartill målet uppskjöts, derest han ville eden gå, fullgöra enahanda föreskrifter, som här ofvan omnämnas och hvilka nu förnyades.
Tillika hafva Fullmäktige anmält en från Riksgälds-kontorets Kommissariat, redan i medlet af December må - Slals-Utskoltets Utlåtande JW 270. 5 nåd 1835, till Fullmäktige inkommen framställning, deruti Kommissariatet — under åberopande af den såväl vid allmänna löneregleringar som vid pröfningen af enskilda löneförhöjnings-ansökningar iakttagna likhet i lönevilkoren inom oftanämnde begge verk — å ej mindre egna än underlydande tjenstemäns och betjenings vägnar, anhållit att få komma i åtnjutande af de löneförmåner, »som blifvit af Rikets Ständer utlofvade» genom förklarandet, att för de ökade eller nya göromål, som för verkställigheten af den under sednasle Riksdag beslutade upplåning emot fonderade stats-obligalioner komme att åligga vissa tjenstemän vid Riksgälds-kontoret, särskilda, efter dessa göromåls beskaffenhet och trägenhet lämpälle, årliga arfvoden skulle få af Fullmäktige samme tjensteman tilldelas. Denna anhållan hade dock Fullmäktige funnit sig icke kunna bifalla, enär gällande reglementes 255 § stadgade, att atlöningen för Riksgälds-konlorets ijenslemanna-personal och vaktbetjening tills vidare skulle utgå i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer för samma verk fastställda atlönings—stater, hvilka icke fingo öfverskridas. Fullmäktige förklarade derföre, att de ansågo någon annan tillökning eller förbättring i merbemälte tjenstemäns lönevilkor icke kunna beviljas, än de arfvoden, som enligt nyssberörde § finge tilldelas en del af desse tjenstemän för dem under år 1855 ålagda nya eller ökade göromål i anseende till upplåningen emot fonderade stats-obligationer samt deraf föranledda bestyr.
Af de räkenskapsutdrag, som äro vid Stats-kontorets berättelse bilagde och hvilka närmare upplysa förhållandet på det hela med undsättningarne i landet och hvad af dem återstår inom hvart och ett län, som deraf kommit i åtnjutande, inhémtas: att af det utaf Rikets Ständer anvisade mindre kredilivet icke något behölt för undsättning, i följd af missvext, anlitas; och att de tillgångar, som nu förefinnas att för sådant ändamål disponera, utgöras af: uti Rikseälds-kontoret den 28 Juli detta år innestående undsättningsmedel 954,179: 59. — samt å Stats-kontorets räkning i Rikets Ständers bank insatte 783: 26. — tillsammans B:ko R:dr 934,965: 17. — hvartill kommer ofvanomförmälda spanmålstull för år 1852 med 368,641 R:dr 14 sk. samt för innevarande år influtne omkring 156,000 R:dr, förutom hvad som i afbetalningar för undsättningslån ytterligare inflyter. Dessa tillgångar uppgå sålunda för närvarande, förutom hvad som af inbetalningar å undsättningslånen kan påräknas, till ett sammanräknadt belopp i rundt tal af 1,480,000 R:dr R:ko. Kongl. Majit hyser den förhoppning att så betydliga understöd ej intill tiden för nästa riksdag skola erfordras, att icke ett större öfverskott på ifrågavarande medel uppkommer, hvilket för andra statsbehof kan användas med mera gagn för riket, än om medlen qvarstå i Riksgälds-kontoret; och Kongl. Majit föreslår derföre Rikets Ständer Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, M 11. 3 att 700,000 R:dr häraf må aflemnas till Rikets Ständers disposition, såsom en ökad tillgång för de utgifter, hvilka i andra afseenden äro nödige och hvarom Kongl. Maj:t till Rikets Ständer a (lå ti t Nådig Proposition.
Då Rikets Ständer ansett olämpligt att på öfverskolten af Statsverkets inkomster anordnas ständiga utgifter af den beskaffenhet, att de kunna under visst an 152 Expeditions-Utskoltets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 191. slag i Riksstaten hänföras, hafva Rikets Ständer — enär anslag hittills saknats för bestridande af den ärliga ersättning af 11 tunna spanmål för bristande prosletunnor från Westanfors pastorat samt Vester-Våhla och Karbennings församlingar, sorn tillkommer Prosten i Vester Fernebo kontrakt och hvilken utgift, enligt hvad af räkenskaperna inhemtats, hi t lin I il Is blifvit å öfverskoltsmedel afförd, — funnit att berörda ersättning motsvarande belopp af 1' tunna eller 9 kubikfot 4 kannor oindelt spanmål böra i Riksstaten uppföras å anslaget för Kleresistaten. En annan utgift, som hittintills jemväl blifvit på öfverskolten å Statsverkets inkomster anordnad, är ersättning till roterade ecklesiastikboställen, hvilken, enligt Rikets Ständer meddelad upplysning, efter medeltal under sednare åren utgått med omkring 3,000 R:dr årligen; och då äfven denna utgift är såsom ständig att anse samt således bör bland Statsverkets öfriga ordinarie utgifter beräknas, har bland de i Riks stalen upptagna särskilda förslagsanslag lör Kleresiet blifvit, såsom ersättning lill innehafvare af roterade ecklesiastik bus tallen, uppfördt ett belopp af 3,000 R:dr. 15:o. Bland särskilda förslagsanslag till Kleresiet, upptager nu gällande Riksstat ett särskildt anslag till Pastor i Forssmark al 6 centner 4 skålpund hammarskaltsjern, förslagsvis beräknadt, efter 7 R:dr 50 öre per centner, lill 48 R:dr Runt, hvilket anslag sedan lång lid tillbaka utgått efter det för hvarje år fastställda lösningspris för Kronans hammarskaltsjern och, enligt hvad Rikets Ständer inhemlat, under de 6 åren 1854—1859 i medeltal uppgått lill 80 R:dr.
Ytterligare Utlåtande, IV 1. s 907 — 909, lagdt till Handlingarne af Adeln, IX s 258, af PresteStåndet, IX s 261, bif. af BorgareStåndet, IX s 265, afBondeStåndet, IX s 268. Laxfisken, om lösen till Skatte af tvänne vid Gefle varande Krono-; Motioner, re - *77 remitt. till StatsUtskottet, II s 1174, 1186. Utskottets Betänkande, IV 1. s 651—■ 657, bif. af Adeln, IX s 167, af BorgareStåndet, IX s 175, af BondeStåndet, IX s 176, af PresteStåndet, IX s i85. Underd. Skrifvelse, X 1. s 184—187. RiksdagsBeslutet, §. 44- Lazarett och Curhus, om större noggrannhet vid de å, veneriskt smittade Personers afpollettering. Ekon. Utskottets Memorial, VIII s i5o—15a, bif. af Adeln, IX s 182, af PresteStåndet, IX. s 188, af BorgareStåndet, IX s 207. Leyonmark, Capitain M. F. Se Landshöfdingeämbetet i Stockholms Län. Lidköping. Se Hamnbyggnad. Lieberath, Kronofogden E. C. Se Tornerhjelm. Lif-Räntc-Lån, II s 409- Lifsstraff, örn uppliäfvande af Förordningen den 7 Dec. 1787, angående, för obehöriga omdömen öfver Kongl. Maj:ts vidtagna Författningar. Se Oeconomiska och PoliceFör fattningar. Liljecreutz, Friherre, klagat för JustitiaeOmbudsmannen, II s 1064—1066. Lind, Enkefru. Se Hörstadius. Lindbergs, Kronofogden, ansökan om Löneanslag för en ExpeditionsFogde. Statsutskottets Betänkande, IV 2.
R:dr hwardera för sagde fordringars belopp, uppä Riksens Ständers Riksgälds, Contoir, samt ststbcmälte Contoirs derä tecknade accepter till betalning, med s procents ränta, och det sälunba , att först efter 6 ärS förlopp /^del wid hwar - Den 14 September. 459 je ärs början utlottas, för att innom det löpande äreks flut till Capital och Ränta inlösas; sä har jag uti mitt sednaste andragande, denna fräga rörande, förklarat mig wara af den tankan och bfwertygclsen, att detze fordringsägare icke äro bclätne med ett flikt betalningssätt, utan twärtom bliswa dermed emot bäde billighet och rättwisa lidande; och det mätte mig fbrlätas, att jag icke kan finna hwad Högloft. Utskottet behagat andraga till wedcrläggande af mine i denna delen gjorde päminnelscr och förslag, werkande till nägon förändring uti förberörde min tanka och öfwertpgelse. Som de skäl och betraktelser hwarä meranämde min tanke och ifwertygclse sig stödja, äro anförde uti mitt här ofwan äberopade förut afgifne yttrande, denna fräga rörande; sä torde mig gunstigt tillätäs, att för bättre ihugkomst deraf nu upprepa ben delen deraf, som egentligen handlar om i fräga warande Borgenärers rättigheter; detta mitt yttrande lyder sä, lunda:
Detta stadgande synes mig vara ett förebud till det stadgande, som jag hoppas snart mätte komma efter, att det må vara anbefaldt att inom hvarje kommun draga försorg om att sådana personer upsökas, som äro danade för upfostrarekallet och att detta maktpåliggande kall måtté dem updragas. Af alla dessa skäl fortfar jag i mitt yrkande att denna punkt måtte blifva återremitterad och att Utsk. måtte taga i skärskådande det af sednasle Riksdagens Ekon.Utsk. i denna fråga afgifna Betänk. Frih. Raab, Carl Adam: Som jag uti Utsk. biträdt detta Betänk., så ämnar jag äfven nu försvara det och skall med några ord söka göra min mening tydlig. Den motion, som utgör grunden, på hvilken detta Betänk, hvilar, syftar derhän, att: ”b arnaundervisningcn bäst och lämpligast meddelas af föräldrarne i hemmen, och alt folkskolan borde betraktas såsom en nödfalls-anstalt, sorn blefve umbärlig i den mån förhållandet med undervisningen kunde blifva ulerfördl lill hvad det 508 Den 29 Mars. tillförene varit". Denna sats går helt och hållet derpå ut att folkskolan Skulle försvinna, hvarigenom vi skulle återförsättas i det tillstånd, hvaruti vi befunno oss före folkskolornas inrättning. Betrakta vi detta tillstånd, så finna vi att barnen i syunerhel inom de fatligare klasserna, upväxt • utan någon slags undervisning, vare sig uti religiös, eller elementarisk. Ett sådant förhållande kunde icke annat än i högsta måtto vara beklagansvärdt, hvarföre det äfven hehjertades och man-beslöt att införa folkskolan. ' Att skolan i närvande stund icke kan upfylla det med densamma afsedda ändamål kan en och hvar lätteligen finna, ty det fordras ovilkorligen ett stort intresse derför hos folkel sjelft, hvarförutan det går med denna institution på samma sätt som med hvarje annan, i samma omständigheter, att den sjelfdöd Att nu begära alt intresset för skolan skulle hafva hunnit derhän, att det med full lifskraft skulle kunna drifva saken framåt, är orimligt, och man måste vara nöjd med de små fördelar, som institutionen har medfört.
a 2 Drängar a 40 fl., 2 Pigor lön och underhäll anses till ' lönen .»..»»« agare , » i Odenswi Socken äger Arla , » . « dito Tröbbsta » . Ryttaren Ahlbom Lars Jönsson Brukspatron Wirens Son wid Ekholmen — Framledne Jonas Olssons Borgenärer —. S:ma i Jönköpings Län enligt Förtekning . lönen och öfrige inkomster af tjenster » dess Fru ».» Son - s ^ Dotter Inspector Widholm, säsom Fogde dess Hustru Informator Bergström Kamanjenaren Sjöholm - Kuflen Wiberg L Laquaijer z Drängar a 40 fl. i d:o a 24 fl. 4 Pigor har i räntepenningar Lönen med Boställe . äger 2-0 fl:pd i Ekholms Bruk dito Ekholms Fresehemman N:o l. - dito hälften i Qwarnen . . dito hälften i Sägen j Odenswi Socken äger Boda dito Godby, Suna dess Fru »»«».., Rättaren Ahlbom har r Dräng a 4-0 fl., i Piga - » » Brukar »..» ager detta halfwa Hemman äga ' Tumma 2Z0L Skyddsafgift. Comiteens Anotationer. ^ Införes i sarflilta Längden. Dito. dllktlts ekler ;6, zläje 2»nl, ^Lxerin§5-I.änZä pä Allmänna. LcvillrunZen ock Zrännev!N8-6rLnniriA8-^fAiften utt N. 8t^6 för ^.r v Oen 8ksttllt>Iä>ze» dlemn. ^ntekninxsr kör Levillningene utriknsnäc. Oci!-ct 8t->ösjorö. körltL (Kvarteret. k^Lä- ock ttväelrmsnnen dl. dl ^k tjsnsten » - 8ilom ksnölsnöo . ^Zer kiirkiSclcr r. i 8ockerbruket dl. m«ö 6 psnnor » - .
Nej, grunden till stadgandet i ofvananförda 6 § är uppenbarligen den, att lagstiftaren velat, att dessa religionsmål skulle, fortfarande såsom dittills, behandlas annorlunda, än öfriga i samma Bref omtalade mål, och att de således icke skulle afgöras af vare sig Domkapitlet eller Domstolen i orten, ej heller underställningsvis komma till Hofrätten, utan af sistbemälda öfverrätt omedelbarligen upptagas och afgöras. Domkapitlet har, såsom redan nämndt är, bland de »förra författningar», som i merberörda 6 § af 1787 års Bref åberopas, och hvilka skola tjena till efterrättelse vid religionsmåls behandling, räknat ofvananförda 1786 års Cirkulär-Bref, i den tydliga afsigt att dermed bevisa det dylika mål, då de röra prester, skola af Domkapitlen upptagas oell afgöras. Det är likväl redan visadt, att 1786 års Bref, hvad dess hithörande 1 § angår, blifvit genom 1787 års Cirkulärbref helt och hållet undanröjdt. Med Domkapitlets nyssberörda åsigt öfverensstämmer naturligen den föreställning, att Kongl. Kungörelsen angående några omständigheter rörande religionsfriheten den 24- Januari 1781, i hvilken stadgas att »Forum för religionsprocesser blifvcr allt framgent och ulan förändring Rikets Hofrätten», icke skall hafva föresväfvat lagstiftaren, då han i 1787 års Bref föreskref, att religionsmål skulle behandlas efter »förra författningarna».