Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han skjuter otåligt undan det erotiska poemet, fattar ett rent blad och börjar skrifva en lofsång öfver friheten: han talar om barrikader, om upplysning, om kullstjelpta troner, om menniskans rättigheter, om ... Det bultar på dörren ... Kanhända ett bysättningsutslag ... Farväl med friheten! Men nej, det var icke så farligt. Den inträdande var en ung modernt klädd man med fadda drag och ett sjelfkärt leende kring sina läppar. – God dag, kära Sylvén! sade han och slog sig helt förnämt ned i den enda lediga stolen, hvilken värden lemnade för att sätta sig på kanten af sin säng. – Välkommen! sade Sylvén och såg sig förlägen omkring i det torftiga rummet. Det syntes påtagligen att gästen icke var någon af de mera hvardagliga. – Du undrar väl hvad som förmått mig att så här oombedd göra min första visit hemma hos dig. – Jag kan ej neka det, bror Vadell! – Du skall få höra. Jag kom först för att fråga om du ville gå ut och taga en sexa med mig, och för det andra ... men det skola vi spara till efter sexan. – När sexan således är en conditio sine qua non för att att jag skall få veta hufvudanledningen till ditt besök, måste jag naturligtvis antaga den och tacka dig. Vår poet utbytte verkligen nattrocken mot en bonjur, fattade hatt och handskar och begaf sig under vännens ledning till Djurgården. Sedan herrar Vadell och Sylvén kommit botten att synas på ett halft tjog små asietter och vederbörligen expedierat supen, halfvan och tersen, dertill förtärt en eller annan portion varm mat och tömt ett par halfbuteljer bayerskt öl, hvilket allt hörer till en någorlunda välbeställd sexa, lutade sig Vadell baklänges för att intaga en beqväm och för matsmältningen tjenlig position, och yttrade: – Vi komma nu till andra anledningen för mitt besök. Sylvén spände upp ögon och öron. – Du måtte ha märkt att en stor förändring genomgått hela mitt väsende, fortfor Vadell. Sylvén böjde hufvudet jakande. Han tänkte på vännens frikostighet med sexan. – Vet du skälet?
Lars Hambraeus. L. J. Gardell. Statistisk TABEIil för Wisby Stad, korande till den år 1850 afgifna Embets-Beröttelse för Gottlands Län. Hus och Tomter Jord Tullqvarnar Sjömansskapet Kalkbruk National-Beväringen Färgerier Tobaks-fabrik Urfabriker Garfverier Summa sr h i I Er S* ‘i $ ~s o • "5 St. 960 982 Jord. Lars Hambraeus. Uppskattadt Värde. Efter Beviilninas-Förordnineen. Q O: ® X) ca Cl R:dr 3,556 3,556 Klereciets underhåll. JGardell. Till Berättelsen öfver Gottlands Län för åren 1848—18o0< KONGL MAJsTS BEFALLNINGSHAFV ANDES Uti Calmar C ä n till KOHGL. MJLJsT i m tule*'finnighet nfgifnn li li 11 lils -1! i; liirr i; l s i; för åren 1S48, 1849 oell 1850. T. A. KORSTEDT & SÖKER, Kongl. Boktryckare s-.v, ..i; .'i*' Underdånig berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Calmar Län för åren 1848, 1849 och 1850. § 1. JLänefs allmänna beskaffenhet. Under den tidrymd, sorn denna underdåniga berättelse omfattar, har Länet icke undergått någon förändring i afseende på gränser eller indelning; och hvad landets allmänna beskaffenhet angår, är icke något att hufvudsakligen tillägga den uti 1837—1841 årens underdåniga femårsberättelse intagne beskrifning, helst annan förändring i der omförmälda naturförhållanden icke ägt rum, än den, som kan hafva härflutit af de alltjemnt fortgående odlingarne af sjöars och kärrtrakters utdikning, samt af de hårdt medtagne skogarnes glesnande, — omständigheter, hvilkas närmare vidrörande tillhörer andra afdelningar af denna underdåniga berättelse. § 2.
12 — 12 —- 12 Ttllsamrnans Bärande Stoén Hwilande dika Skeen i ;:te äret i 4:de dita i z:dje d.o t a:dra. d:y Wattendraggrp Aom Fohl,ungar. Aflöningen för Stuteriets till minsta möiliga Men tillräckliga antal bestämde Betjening, hwilken aflöning förut till betydlig del bestätt i allehanda förmoner hemtade af Stuteriets och Kungsgärdarnes ägor och förjwunne genom den antagne förbättrade hushållsplanen att ställa alla desse undcp Arrende , har blifwit förestagen förnämligast i penningar, nägon Spanmäl samt wisst Lispundtal Hö vch derefter lempade beten för mjölke-kor, Hwarförptan en hwar wid sitt Boställe erhållit pä den för Stuteriets Byggnadstomter undankagne platsen sin tappa för jordfrugter; och har för öfrigt Schole ' inrätlnlngen vllfwit bibehållen och bättre organiserad samt en liten summa af Stuteri-medlen afsatt tils pensioner för äldersteqne till widare tjenstgöring oförmögne och fattige Skuteist-bekjenke och deras lika WstW EM, . ' Ak - Den 26 Junit, 87Z Ätikillige sä wäl af Strömsholms som den förut wid Kungsöhr antaane Stallbetjeningen, hafs tva dock wid den nu werkstälde regleringen blifwit indragne och tjenstlös samt komma alltså jemte de flere ät hwilka personlige förmoner pä Stuteriets fordna tillgångar warit anwiste, att för hwad dem tillkomma kan, flyttas pä Rikets allmänna indragningsstat i ställer för Stutcribetjeningens wid 181E qrs Riksdag pä samma Star uppförde förra ordinarie aflöning, hwilken med innewarande ärs början förswinner. ' Af Stuteriets nu blifwande tillgångar kunna förenämnde till indragning ställde personers fortfarande
Fönstren voro dekorerade med röda och hvita gardiner och fullsatta med herrar och damer. En mängd ärtor, krita och blommor konsumerades, och hästarna sprungo förtvifladt. Allt detta oaktadt såg man dock tydligen att publiken hufvudsakligen bestod af främlingar, fransyska soldater och de öfverallt utposterade påfliga karabiniererna och dragonerna. Af folket såg man ej ett spår, om man icke såsom sådant vill anse de romerska gaminernas ansträngningar att för andra eller tredje gången sälja de buketter, som de upplockat ur smutsen på gatorna. Kostymer syntes i förhållande till en på hvar tusende. Masker voro förbjudna. Man sysselsätter sig för närvarande mycket med den engelska episkopal-kyrkans missionsverksamhet här, som har minst lika stor intensitet som den romersk-katolska i England. För att motarbeta protestantismens inflytande fördubblas antalet af processioner och högtider, alla ceremonier iakttagas strängt, presterskapet tillhålles att mera tänka på den yttre anständigheten, och den helige fadern visar sig oftare än någonsin fungerande i sitt öfversteprestliga kall. Listan på våra resande landsmän, som nyligen uppehållit sig eller för närvarande vistas i Rom, har tillökats med lektor Wennerberg. Länge efterlängtad, har han slutligen anländt och ärnar stanna här en eller ett par månader. Docenten Holmgren har för en tid sedan lemnat Rom för att i Pisa betrakta stjernhimmeln. Löjtnant Liedman, hvars olycka vid en simulacker väckt så mycken sympati, bland hans talrika vänner och inom hufvudstadens societet, har nyligen begifvit sig till Neapel och Sicilien, hvarifrån han ärnar sig till Spanien. Fyra baroner Lejonhufvud hafva tillbragt karnavalen här. Svenska arméen har varit starkt representerad – af 7 eller 8 löjtnanter – och vid ett par tillfällen har den romersk-skandinaviska mötesplatsen inom sina väggar slutit nära nog hela tjoget af svenskar. Men tiden ilar undan. Café Africanos befolkning ombytes, nya gäster på »lifvets marknad» synas der ett annat år – flyttfåglarne från detta hafva då flugit hem. P. S. från Paris (ur dagboken). Jag har således lemnat Italien – kanske för att aldrig mera återse det.
I det Edsfonnulaire, hvilket Utskottet före* slagit och ansett böra, med upphafvande af berörde Förordning, intagas i 5 Cap. 18 §. Concurslagen, äro följande ändringar och till. lägg yrkade: af Herr Presidenten Poppius, Herr Biskopen Faxe och Herr Professoren Bexell, att orden: futan rigtig ärf måtte andras sålunda: utan, så vidt mig är veterlig t, rigtig är; af Herr Richert: att framför orden: "af svek och bedrägerimåtte tilläggas uttrycket: mig veterlig t ; Lag-Utskottets Utlåtande N:o 100. 29 af Herr Montan: att näst efter orden: "af mig uppgifven blifvitbör införas (lenna mening: och attgäldenären,såvidtrnig veterligt är, full valuta erhållit; och af Herr Ekerman: alt Eden bör innehålla intygande derom, att ej högre än laglig 1 äntå a fordran egt rum. Då Uiskottet i sitt Betänkande omstandeligen uppgifvit de motiv, fdr hvilka Utskottet ansett det nu brukliga edsformulairet böra erhålla den af Utskottet föreslagna enklare och kortare redaction, får Utskottet endast, i anledning af berörde yrkanden, erinra, alten fordran, sorn till större eller mindre del vore grundad på beräkning af olaga ränta, icke kan kallas rigtig, och att ett fordringsbevis, för hvilket gäldenären ej erhållit sådan valuta, att han, vid bevisets utfärdande, funnit sig dermed nöjd, ej Iean sägas hafva utan svek eller bedrägeri tillkommit, äfvensom att, då det af sig sjelft är klart, att hvarje edsförpligtelse endast förutsätter det edeliga betygandets öfverensstämmelse med den betygandes egna medvetande, tillägget af orden*, "så vidt mig veterligt år,” eller ”mig veterligt,” är öfverflödigt; och finnér Utskottet alltså icke skäl att tillstyrka ändring af Utskottets förslag.
StatsUlsk. säger, att Wisby stad, lika väl som andra församlingar i Riket, borde vara pligtig att underhålla sin kyrka. Delta är visserligen ett sant förhållande i allmänhet, men bär är icke fråga om församlingens enskilda kyrkotjcust allena, ulan om underhållet af en domkyrka, vid hvilken det åligger församlingen alt bekosta alla de särskilda skrudar och all annan större kyrkoaltirail, som ceremoniernes värdiga och högtidliga begående i en domkyrka päfordrar. Det linnes ingen enda domkyrka i Riket, sorn ej åtnjuter ett särskildt anslag af kyrkoeller krono-tionde, nied undantag endast af den i Wisby. Denna kyrka är till storleken, om jag rätt minnes, den fi:te i Riket; den är lill utrymmet näst Storkyrkan i Stockholm, men i böjd vida högre, en af de högsta. Kyrkans underhållskostnad är desto drygare, som kyrkan bar ett mycket högt tak oell Irenne torn. Nyligen liar kyrkan till det inre undergått en total reparation, lill fullo låtit omgöra sitt orgelverk, bekostat nygörandet af liera altaroch kyrkopryduader samt skrudar, men det förestår snarligen en stor kostnad för församlingen uli takets och torneus reparation. R. St. hafva beslutat en reglering af kronooch proste-tionden på Gottland. Om af den undersökning, som derom nu göras skall, något öfverskott kan uppslå, så bör det naturligtvis i första rummet härtill framdeles anslås. Jag får derföre inskränka mig till den anhållan, alt R. St. malte af förut uppgifna Kronans behållna arrendespanuiål af Wisborgs kungsladugård anslå ett belopp af 75 l:r, eller lika mycket som Hernösands domkyrka nu åtnjuter, och hvarmed man der icke vill vara belåten, ehuru säkerligen dess kyrka icke, i storlek och prakt samt kostnad i underhållet, kan komma att motsvara domkyrkan i Wisby. Med det begärda anslaget skall Wisby stadsförsamling finna sig fullt belåten och blifva högst tacksam för denna lindring i dess utgifter. 72 Den 6 November f. m.
Jag tror icke, att tidningen skall hinna blifva 14 dagar gammal, när den kommer till den siste, ty de flesta inora socknen skola icke läsa den, utan endast de, sorn taga del uti allmänna angelägenheter, d. v. s. den be suttna allmogen. Då mina motståndare yttrat sig om skandal-pressen mycket skarpare än jag, kan jag icke förstå, hvarföre de skola motsätta sig spridandet af en tidning, som kån motverka Dyssnätnnde press’ oriktiga och förvrängande läror. Man invänder visserligen och säger, att äfven om folket erhåller den ifrågavar:de tidningen, skall det köpa skandalpressens, men då man känner den allmänna hus hållsandan på landet, torde det icke vara svårt alt inse, att allmogen, när den gratis erhåller en tidning, hvilken innehåller just sådant, som den hufvudsakligen behöfver vela, icke skall gifva ut några penningar för andra tidningar. Huruledes det af mina motståndare erkända goda ändamålet skall, genom ifrågavaride tidning, komma att, i st. f. att befrämjas, motverkas, kan jag icke inse och icke heller hafva de nöjaktigt förklarat det. Man har sagt, att allmänheten numera just icke tror uppå, alt det som är tryckt, är sanning. Detta kan vara förhållandet i Stockholm, men jag vet att allmogen, och äfven ståndspersoner, rätt ofta härutinnan hysa andra tankar. Jag påminner mig i detta afseende ett af samme J. G. Richert, som undertecknat Lagberedningens skrift, fälldt yttrande, att när en upgift i tidningarne länge är Den 27 September f. m. 353 är vorden idislad, tror allmänheten den slutligen, utan att veta hvarifrån den erhållit sin öfvertygelse i ämnet. Jag vågar vördsamt fortfara i min anhållan om äterremiss uti den syftning min reservation innehåller. Hr Hjerta, Lars: Jag skulle icke hafva deltagit uti denna diskussion, om icke det förefallit mig, alt en sida af frågan blifvit förbigången, som förtjena!' tagas i betraktande.
Ett förhållande, som för undervisningens framgång är af synnerlig vigt, och hvarpå uppmärksamheten derföre i tid måste fästas, är folkskolelärarens så väl framlida, som närvarande vilkor, och hans deraf beroende ställning till både skolan och folket. Äro dessa vilkor icke förenade med vissheten lith. till R. St. Maj'.ii Nåd. Skrifvelse, N:o 80. om en tarflig utkomst, ej blott under mannaårens pligtenliga arbete, utan äfven under ålderdomens välförtjenta hvila, så löper undervisningen fara att antingen förlamas genom lärarens aftynande håg för sitt kall, eller oek att försummas genom hans nödtvungna försök att med lärare-befattningen förena andra sysselsättningar. Såsom bidrag till den ännu tjenstgörande folkskolelärarens lönevilkor hafva Rikets Ständer vid föregående riksmöten anvisat icke obetydliga anslag; men för den afskedade, den af ålderdom eller sjuklighet orkeslöse läraren, torde vilkoren i de flesta fall kunna anses vara inskränkta till det hårda och föga uppmuntrande valet mellan nöden och fattigvården. Väl innehåller nådiga stadgan angående folkundervisningen i riket af den 18 Juni 1842 uti 11 §:ns 2 moment, att då skollärare, som sin tjenst oförvitligen förestått, genom ålderdom eller sjuklighet blir urståndsatl att den ytterligare bestrida, och af sådant skäl måste entledigas, det af församlingens och skolstyrelsens pröfning må bero, att, i mån af hans behof och den längre eller kortare tid han tjenstgjort, såsom pension tillägga honom större eller mindre del af den utaf församlingen anslagna lönen; men då löuevilkoren vid ifrågavarande befattningar vanligen äro alltför ringa, för att medgifva någon delning, och mången församling utan tvifvel skall finna det serdeles tryckande att utom lönen till tjenstgörande läraren äfven utbetala pension åt en redan afgången, så kan ofvanberörde medgifvande under en af dessa tvingande omständigheter ofta beroende pröfning icke skäligen anses innebära en för skollärarens framtid nog säker eller nog lofvande utsigt.
Af redogörelsen härföre är ett exemplar bifogadt Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i ämnet afgifne förklaring; och som derigenom förhållandet blifvit nöjaktigt förklaradt, anser Utskottet förrberörde anmälan böra förfalla. §. 21. (Pag. 53. Att af undsättningsmedlen aflidne Kronofogden B. Carlsson i lifstiden åsamkat sig en uppbördsbrist af 3,14^ R:dr 26 sk. 1 r:st. samt att ViceKronofogden Rabe, hvilken sedermera afhändt sig lifvet, uppburit och förskingrat 7,321 R:dr 42 sk2 rist. Som, enligt hvad Kongl Majits Befallningshafvande uti merberörde förklaring med deruti åberopade och bilagde handlingar upplyst, Kronans rätt till ersättning för desse balaneer blifvit lagligen bevakad och fullföljd; så lära Rikets Ständer, lika med Utskottet, finna, att om förmälde balaneer icke utgöra föremål för handläggning af Rikets Ständer. §. 22. (Pag. 54—56. De vid Skaraborgs, ^Vermlands, Hallands och Fahlu Läns Spanmålsräkningar af Revisorerne gjorde anmärkningar äro, uti de af Kongl. StatsContoret samt Kongl. Majits Befallningshafvande i nämnde Län afgifne underdåniga Slals-Utskottets Utlåtande No 22. *7 underdåniga utlåtanden fullständigt utredde och förklarade. Med anledning hvaraf Utskottet får anmäla, att samma anmärkningar icke erfordra någon vidare åtgärd. I afseende åter på Revisorernes anmälan, att, för ett parti korn i Heljeverma magasin i Kronobergs Län, mätarepenningar blifvit både vid inoch utlevereringen betalde med 4 sk. Banco, och hvarigenom Revisorerne ansett en utgift blifvit
Att skydda mot våld och betrygga ägande rätten, måste väl vara LagenS egentliga och yttersta syftemål. Vid en oväldig granskning af Götha Canal - Bolags - samt Malmö Disconters nu varande ställning, skall 1 . säkerligen den öfvertygelse fulllcpmligen stadgas, att hvarje Fordrings-ägare hos desse Disconter, med undantag af Banken, skall, i följd af det föreslagna Liqvidätions-sättet, erhålla vida förmånligare betalningsvilkor, än han, efter dessa Disconters Lagliga och Concoursmässiga utredning, möjligen skolat kunna förvänta. Och, om derföre, vid ett så utomordentligt tillfälle, som det förevarande, då collision uppkommer imellan tusentals Samhällsmedlemmars välfärd samt helgden af någre, troligen till ett färre antal, medborgares, icke verkliga förmåner, hvilka i fullt mått få tillgodo njutas., utan egentligen blott formella Lagliga rättigheter, 112 6 Staisoch Banio-VtskotteMS Betänkanden. dessa sistnämnda skulle komma att lida någtm inskränkning, Loide en sådan eftergift i strängheten af sjelfva grundsatsen, utan vådliga påföljder, kunna, vid detta så ganska utomordentliga tillfälle, få äga ruin, ehuru Utskotten icke vilja bestrida, att, vid vanliga förhållanden, det ju bör få ankomma på hvars och ens egen pröfning, huruvida han vill göra sina Lagliga rättigheter gällande, eller icke, utan. afseende dera, om sådant länder till hans förmån eller skada. Sådana hafva förenade
Angående Stats-Utskottets Anmärkning mot disposition af Tullfrihetsmedel till Stockholms innevånares förseende med groft bröd. AngåendeStats Utskottets Anmärk* ning mot dispositionen af medel , influtns för exporteradt krut. Rörande Stats-Utskottets Anmärkning mot beviljade Lån-försträckningar af Saltpeter medelö. Rörande Stats Utskottets Anmärkning mot verkställde anticipationer på följande års anslag. N:o 24* Angående Herr Treffenbergs, C. Ganledning till anmärkning mot Föredraganden af Krigsärenden. Rörande Grefve Horns, C* F. anledningar till anmärkning motStats-Rådet och Stats-Secreterarne. Af den 3 dennes: N:o 26. Angående förslag tilt en rättelse af inledningen till nu gällande TryckfrihetsFörordning. 7*6 Pen 28 Junii e. m, N:o 27. Angående ett föreslagit tillagg i 75 §. Riksdags ordningen. Af den 10 dennes. I följd af Stats-Råds-Protocoliens falländade granskning. Från Stattoch Banco-Utjkottm: Af den 21 dennes: N:0 20. 1 anledning af Kongl. Maj:fS Nådiga skrifvelse angående de af en i Nåder tillförordnad Commitée utarbetade underdåniga Betänkanden om reglering af Rikets Penninge-verk. m. m. tillika med de i öfrigt till Utskottens samfäldta behandling remitterade Memorial och yttranden rörande enahanda ämnen. Angående Riksens Ständers Banques närvarande ställning samt bestämmandeaf förhållandet emellan Bankens sedlar och silfvermynt. Angående uppköp och inväxling af myntbara Metaller till Riksens Ständers Banque samt framdeles skeende utväxling af reelt mynt. Angående Riksens Ständers Riksgälds-Contoirs ställning och inlösen af dess Greditsedlar. Angående StatsVerkets förhållande till Riksens Ständers Banque. N o 25. Angående sättet för bestridande af de pinningeanslag till allmänna arbeten och företag, hvilka Riksens Ständer kunna vid denna Riksdag finna skäligt besluta samt hvad som möjligen kan brista i de tillgångar , som kunna utses såsom fond för mindre Creditivet.
Då väfnader af alla slag, så väl som handtverkerioch slöjde-varor af Svensk tillverkning, blifvit vid utförsel befriade ifrån ali tull, är det hvarken conseqvent eller billigt, att sådane deribland, som äro föremål för vårt lands hufvudsakliga export, icke äfven äro det; på den grund yrkar jag, alt också Alun, Beck, Cobolt, Linfrö, Rödfärg, Färgmossa, Stångoch Band-Jern, Kalk, Kimrök, Koppar, gårad, smält och valsad, Kummin, Stål alla slag, Svafvel, Tjära, Virke af furu och gran, vare sig bräder eller plankor, bjelkar eller sparrar, stäf m. m., så väl som Ekstäf ~ och derunder, jemte ännu flera artiklar, som mera än till eget behof produceras i landet, också böra från all tull befrias, ty jag vet icke, hvarföre Stats-Intraden skall komma i fråga mera för våra vigtigaste, än mindre vigtiga export-artiklar; jag går ännu längre, så att, då nu å införseln å spirituosa blifvit lagd en tull, som å bränvin Öfverstiger varans värde och å Ruhm motsvarar dess inköpspris, både klokhet och rättvisa fordra, att bränvin, såsom inhemsk product, bör hugnas väl icke med en Drawbach, som Socker, Tobak m. m., men med en export-premie af i sk, per grad af styrka per kanna, hvilket, om premie kommer i fråga, är rätta grunden, ty då utföres blott så stark vara, som genom minskad fragt lönar sig bättre, än den svaga. Om införselstullen vore mera än mycket att säga, om jag icke förutsåg, att min reservation, för att uttömma ämnet, blefve lika så lång, som sjelfva förslaget till Taxa; men då jag, vid den återremiss, som jag förutser, blifver i tillfälle att derom orda med mera utförlighet, inskränker jag mig nu blott till att nämna de artiklar, jag finnér på ett eller annat sätt vara mesta anmärkning underkastade.
Om föröfrigt några sådana föreställningar ock funnos hos Christus sjelf, hvarom vi nu ingenting kunne veta, så hade han dessa blott såsom en man af sitt folk och sin tid, men icke såsom vår religions höge Stiftare, och i sådant fall äro de för oss såsom christna utan all vigt och betydelse. För oss är numera det sant christliga fullkomligt detsamma som det sant förnuftiga, hvilket det också var för Christus sjelf; ty någon annan källa för sann religiös kunskap, än förnuftet, kan menniskan ej hafva, då hon är endast ett sinnligt förnuftigt väsende, och någon sådan kunskap omöjligt kan komma från hennes sinlighet. Denna sats anföres här utan några bevis, emedan dess fulla utredande och bevisande tillhör sjelfva den philosophiska vetenskapen. Emedlertid bör den redan genom förnuftsinstincten kunna förstås och godkännas af hvar och en, som är något mer bildad och tänkande. Orsaken kan visserligen aldrig fullkomligt uppgå i sin verkan, utan den sednare framställer alltid den förra med vissa negationer eller inskränkningar. Men dessa inskränkningar härröra då icke från sjelfva orsaken, utan från andra momenter, som förena sig med hennes verkan, t. ex. från oförmågan hos den eller det, som är verksamhetens object, att fullkomligt upptaga orsaken uti sig. Häraf torde inses, att det onda icke är någonting så obegripligt, att man behöfver på något sätt mystificera det, såsom man ofta har gjort. För öfrigt är det ett säkert bevis på andelig råhet eller bortkommenhet hos en menniska, om hon alltför mycket bråkar med synden eller gräfver och bökar i det onda, och om hon mera är sysselsatt och förtrolig med djefvulen och helfvetet, än hon är det med Gud sjelf och himmelriket — mera fruktar och bäfvar för de förra, än hon egentligen älskar och eftersträfvar de sednare. Den gudsfruktan, som är en verklig fruktan, och då hufvudsakligen en fruktan för helfvetet, är icke någon sann christelig fromhet, utan mer eller mindre en hednisk superstition, hvars underhållande och befrämjande omöjligt kan vara ett christligt presterskaps ändamål.