Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då Utskottet måste medgifva svårigheten för Fullmägtige att ordagrant iagttaga ifrågavarande reglementariska stadgande, har Utskottet icke funnit skäl att, i anseende till nu anmälda afvikelser derifrån, framställa någon egentlig anmärkning emot Fullmägtige; varande Utskottet sinnadt att, till iagttagande i afseende på framdeles ifrågakommande dylika utbetalningar, vidi uppgörandet af det nya Reglementet för Riksgälds-Contoret, föreslå en aner» bestämd och verkställbar föreskrift, än den hittills gällande - Stats-Utehottets Memorial, N:o 178. ii Enligt Protocollet för den i November *843, hafva Fullmägtige, på grund af erhållet Protocolls-utdrag från Rikets Ständers då församlade Revisorer, beviljat godtgörelse med 29 R:dr 16 sk. för kostnaderna för en af några Revisorer verkställd resa för inspecterandet af Carl Gustafs Stads Gevärsfaktori, Vid beslutandet af denna utbetalning bar en år 1841 likaledes beviljad ersättning för båtlega under de al sistnämnde års Revisorer föratagne färder till åtskilliga allmänna Inrättningar blifvit åberopad. På sätt i Protocollet finnes erinradt, hafva likväl Rikets Ständer hvarken genom Riksgälds-Contorets Reglemente eller genom den vid sednast förflutna Riksdag utfärdade Revisioris-Instruclion förordnat, att sådana kostnader, som de vid dessa begge tillfällen ersatta , skola af Riksgälds-Contoret godtgöras. Tvertom är det, uti 4 §• af nyssnämnda Instruction, Revisorerne uttryckligen förbjudet att, med undantag af den för dem bestämda kostnadsersättning för framoch återresan samt tractamentet under revisionsförrättningeD, äfvensom de betjeningen hos Revisorerne tillerkända arfvoden, ”ingå i mingon slags disposition af Riksgälds-Contorets medel, under hvilken titel eiler '"till hvad behof det vara må,”
Det skall vara mig likgiltigt, om R. o. Ad. algor den ena eller den andra frågan först; ty då de icke hafva samband med hvarandra, synes det vara svårt att bestämma hvilkendera frågan bör hafva företräde ; men i afseende på tidsbestämmelsen, under hvilken dessa medel skola utgå från banken, får jag nämna att med den kännedom jag tror mig äga om statsverkets tillstånd vid denna riksdag, kan det vara likgiltigt, antingen detta anslag från banken utgår med dubbla summan det första året och de andra åren endast med |:del, eller om det utgår med ^.‘del för hvartdern året; ty då Riksg.contorets behållning i alla fall är tillgänglig, kan man icke tänka sig så stor assignering, att Riksg.contorct skulle råka i förlägenhet i fråga om förskott af det belopp, hvarmed något års utgift kunde öfverskjuta den gidel ai bancovinsten, som för året vore att påräkna. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg den fråga, sorn först borde afgöras, vara den ordning, enligt hvilken medlen böra från banken utgå. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla, att, på sätt BancoUtsk. föreslagit, den ifrågavar. reserverade vinsten och capital-öfverskottet må till belopp af en femtedel årligen från och med 1841 utgå. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Hr Landtm, yttrade, att dernäst förekomme frågan om medlens användande, och hade BancoUtsk. föreslagit att de skulle hållas statsverket tillhanda, Hr Lagerhjelm: En värd talare har förklarat sig icke kunna inse, hvartill det skall tjena alt nu meddela en q44 D «n 21 Novcmbe r e. m. instruction för StatsUtskottet. Det synes soin den värde talaren ansåg lämpligast att öfverlemna dessa medel utan vidare bestämmelse till statsverket.
Var Judit, hon som med smekningar och kyssar rusade Herrens fiende, hon som lindade mjuka armar kring den hals, som hon i nästa ögonblick avskar var hon dock värd att prisas som en Israels hjältinna; så kunde han, Petros, kyrkans stridsman, bära sitt huvud högt, ty vilka medel han än valde, ett var visst: han hade aldrig hycklat vänskap för sina fiender, aldrig smekt det huvud, som han ville avhugga. Petros hade under förföljelserna i Aten träffat åtgärder för att avvända varje fara från Krysanteus. Denna ömhet för filosofens liv hade sin grund i de planer, som biskopen byggde på sin unge fosterson. Klemens var Krysanteus' ende son och skulle en dag lagligen erkännas som sådan. Frågan gällde endast, när detta borde ske. Den glädje, som då väntade Krysanteus genom återfinnandet av den som förlorad ansedde och ännu saknade Filippos, måste få en stark bismak av bitterhet genom upptäckten, att denne son var kristian och präst. Ja, om Petros kände Krysanteus, så måste bitterheten och smärtan komma att vida överväga glädjen. Det vore ett slag, som skulle träffa hans högmod hårdare än något annat. För Klemens' religiösa tro fruktade Petros intet av denna upptäckt. Hans själ var fastvuxen i den strängaste rättrogenhet, och intet umgänge med fadern och systern, inga föredömen, inga läror, inga böner, inga hotelser skulle kunna rycka henne ur sin moderjord. Petros skulle alltid mäkta upprätthålla sitt välde över Klemens. Petros tvivlade ej, att Krysanteus, i trots av sin avsky för allt, som bar kristna namnet, skulle erkänna Klemens som sin försvunne son, Filippos, sedan han sett de intyg, som ådagalade dennes härkomst. Men ett vore att erkänna honom som son, ett annat att insätta honom till arving av sin ofantliga förmögenhet. Skulle Krysanteus även detta? Petros betvivlade det på goda grunder. Det vore att lämna det väldiga vapen, som han rastlöst nyttjade mot den gamla bildningens och lärans fiender att lämna det just i händerna på samma fiender för att vändas emot hans egen sak. De slitningar, som ovillkorligt måste uppstå mellan far och son, kunde även bidraga att försvaga, ja kanske kväva faderskänslan.
Denna motion, som ansetts tillhöra jemväl Lag-Utskottets behandling, hafva Statsoch Lag-Utskotten gemensamt öfvervägat; och få, efter tagen kännedom af ifrågavarande Register, Utskotten, enär de uti förslaget till Allmän Civil-Lag intagne stadganden dels stundom sakna motsvarigheter i nu gällande Lag, dels ock, der de blifvit hemtade från denna Lag» ofta äro annorledes ordnade, än samma stadganden derstädes förekomma, så att ett Register, hvilket med den fullständighet, som det nu ifrågakomne synes ega, bidrager till kännedom af förslaget, samt lättar öfversigten deraf och jemförelsen emellan de projecterade och nu gällande lagbuden, icke bör saknas bland, nödige hjelpredor vid den förestående vigAiga granskningen af Lagförslagen, vördsamt tillstyrka, att åt Riksgälds-Contoiret må varda uppdraget att af de under förvaltning af Rikets (Ständers Fullmäktige i nämnde Contoir Siatsoch Lag-Utskottens Betänkande, N:o 12 o. 9 Contoir stående medel, besörja uppköp af goo exemplar utaf merberörde Register till förslaget till Allmän Civil-Lag, för att, tillika nied redan anskaffade exemplar af detta förslag, utdelas bland Representanterne vid det Riksmöte, då Civil-Lag-Förslaget kommer under pröfning; motsvarande det nu uppgifna antalet, ungefär summan af de Bihang till Riks-Ständens Protocoll, hvilka i Stats-Ut sko ttets Betänkande A7:o 320 äro bestämde att vid innevarande Riksdag utdelas. Stockholm den 2i December 1840. Alik. till Exp.-U(sk, den December, kl. i e. ra. Betänkande, i anledning af väckt motion om inrättande af nija Idof-Bätter och en förändrad indelning af IlofRätter nes juri s diet i otter. Hos Högled.
Ja, ja, ja! HANNA (som förut). än jag! För du kan ändå inte se någon, som ä' sötare BERGENHJELM. Det ä' sant, min lilla söta, vackra flicka, det ä' sant! (Försöker kyssa henne.) HANNA (släpper näsduken). Fy! BERGENHJELM. bort brickan.) Hvad i alla dar gör du! HANNA, Jag tyckte, du sa, du ville inte ha mer. BERGENHJELM. Jag ska vara så rysligt snäll så. (Förmår henne Hur kan man understå sig! Ta bort kalaset, som jag bjöds på redan i förmiddags. HANNA. middags? Hvad nu då! Har jag bjudit dig i förBERGENHJELM. champagne passade på ostron. Mins du inte det? Du frågade mig ju, om Ä' du vild! Ah, seså, jag ska vara snäll. Kors, jag tyckte, det var Ada. (Hanna tar att sätta ner brickan igen, och håller händerna öfver den.) ­ 82 ­ HANNA (dricker och skrattar). minsann inte inviteras på kort, du! BERGENHJELM. kvarts blick och ett åttondels småleende. HANNA. Men det var ju inte så litet. BERGENHJELM. Åh, för att vara säker... HANNA. och champagne, när du kom upp nu? BERGENHJELM. kom in, såg jag, att det skulle bli fest. HANNA. På hvad då? BERGENHJELM. (Kysser på fingret.) Och på hufvudvärken, som vi kommit öfverens om. HANNA. Som vi kommit öfverens om! BERGENHJELM. Ja, som vi kommit öfverens om. HANNA. där har ni drömt. Nej, hör ni, min bästa häradshöfding, det På att madame tog emot. På toaletten. Inte precis på det, men med detsamma jag Var du verkligen säker på att få ostron Jag behöfver inte mer än ett halft ord, en Det var då också en bjudning! Du behöfver ­ 83 ­ BERGENHJELM. vid dörren.
Försynen har anvisat dem hvardera sin spher, utom hvilken ingendera kan träda, utan att i mer eller mindre nion uppoffra sitt värde. Den spher, inom hvilken man nen rörer sig, innefattar både det -offentliga och enskilda lifvet, samt är således mycket vidsträcktare, än den qvinnan tillkommande, som endast utgöres af en inskränkt del utaf det enskilda lifvets förhållanden; ty äfven inom en stor del .af dessa måste mannen vara den herrskande. Mycket torde således vara alt anmärka emot den reciprocitet dem emellan, hvarifrån Utskottet utgått vid bedömande af hvarderas andel i gillorätten. Hvad slutligen beträffar den föreslagna utsträckningen af istadarätten, så har jag icke heller i detta hänseende kunnat med Utskottet mig förena. Skälen dertill, hvilka jag hufvudsakligen heratat ifrån dek Betänkande LagUtskottet vid sistlidne Riksdag i denna fråga först afgifvit, äro följande: 1:0 Allmänna regeln för arfföljd å sidone och i uppstigande led är den, att närmaste sidoeller bakarfvinge utestänger alla fjermare; 2:0 Denna regel har sin grund i den naturliga känslan af större ömhet för de skyldeman, med hvilka man är genom blodsbandet närmast förenad; 3:o Den i 3 Cap. 2 §.
Jag erkänner således, att sedlarne i början kunde inströmma, men detta skulle sannerligen ej afskräcka mig. Jag är så säker, att den sista Millionen af Bankens silfverfond aldrig kunde utgå, att jag skulle våga sjelf sitta i Bankluckan med skyldighet, att låta hudflänga mig, om vexlingen någonsin behöfde att inställas. För min del anser jag det således alldeles otänkbart, att den reella fonden skulle kunna utgå, så länge Banken är ensam om sin rörelse; men annorlunda blir förhållandet io år härefter, då kanske privata Banker upp - Den 6 J u 1 i i e. m. 189 komma. Jag har derföre redan i början af Riksdagen, på grunder som jag anser nyttiga under öfvergångsperioden, föreslagit att öfverlemna till enskilta Banker lånerörelsen på kortare tid, och att Banken blott skulle behålla fastighetslånen för alt underlätta jordbruksnäringens behof under tiden; ty jag kan ej med Friherre Cederström instämma, att fastighetslånen böra först borttagas. Sedan jag sålunda sökt besvara de anmärkningar, som här på förmiddagen blifvit framstälde, får jag slutligen yttra, att jag till alla delar instämmer i Utskottens tillstyrkande, att Konungens sanction å beslutet begäres, för att deråt gifva den kraft, som en af Konung och Ständer gemensamt, i enlighet med 87 §. RegeringsFormen, stadgad Lag bör äga. Föröfrigt, då jag hört Herr Grefven och LandtMarskalken endast föredraga Utlåtandet N:o 1, förbehåller jag mig, att vid föredragningen af de öfrige Utlåtanderne vidare få utveckla mina åsigter om sättet för verkställighetsåtgärderna, ehuru jag nu i förbigående angifvit det vigtigaste; men denna ytterligare framställning beror naturligtvis af det beslut Ridderskapet och Adeln i dag fattar, och af det afseende Ridderskapet och Adeln dervid behagar göra på hvad jag nu anfört.
Det af Utskottet föreslagne nya 2:dra mom. uti 125 §. godkändes, hvaremot den af Utskottet, i början å pag. 38 gjorda hemställan, till följd af Ståndets nyss fattade beslut, förfaller. Ilvad Utskottet härvid hemställt godkändes. 3:dje mom. 31:o, 32:o och33:o: voteringsproposilionen godkändes. Bih. till R. St. Ståndet, sora vidblef sitt beslut, godkände den, för sådant fall, under 34:o uppgjorda voterings-propositionen, likväl med iagtlagande af rättelsen, att ordet ”ej” å 5:te raden i ja-propositionen förändras till ordet ”de.” 8:de mom. Ståndet, som vidblef sitt beslut, godkände voteringsproposiIlonen, 37:o. Beträffande dernäst det af Preste-Ståndet till §. 147 fogade 3:dje mora., förklarade Ståndet, att det vidblefve sitt härom 1'aLtade beslut, och gillade 38:de voterings-propositionen. Den af Utskottet gjorda hemställan, i anledning af hvad Ridderskapet och Adeln förklarat, rörande i vissa §. §. gjorda hänvisningar till andra, gillades. S. D. Sedan Ståndet den 13 dennes bifallit Expeditions-Utskottets förnyade förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse N:o 186, i fråga oni Närings-friheten, blef, vid nu skedd föredragning af samma Utskotts Memorial N:o 25, detta till handlingarne lagdt. Från Vällofl. Borgare-StÅkdet.
Härvid bör likväl anmärkas, att vid den uppgifna grunddikningen icke i allmänhet får fästas det begrepp, som dermed rätteligen förstås. Egentlig grunddikning är väl bekant för några få bland allmogen och har verkligen på några ställen blifvit utförd; men allmännast torde man hafva förvexlat grunddikning med den annorstädes mera än här vanliga öppna utdikningen. J sammanhang härmed må det ock tillåtas mig anmärka, att under hela femårsperioden blott ett enda understöd af allmänna medel för vattenaftappning kommit länet till godo. Den 27 Mars 1857 täcktes Eders Kongl. Majit i nåder bevilja några byar i Näskotts socken för sådant ändamål anslag, utan återbetalningsskyldighet, af 860 R:dr och lån af 3,440 R:dr. Enligt föregående femårsberättelse hade något sådant understöd på 8 års tid icke blifvit Jemtland beviljadt. Då detta län således under saminanräknadt 13 år icke kunnat tilldelas mera än ett enda ringa understöd för arbeten, som här likväl äro så ytterst angelägna och skulle medföra så lyckliga resultater, synes intet tvifvel öfrigt derom, att de anslag, Rikets Ständer i omförmälda hänseende hittills för hela riket beviljat, äro för ändamålet alldeles otillräckliga, samt att särskildt anslag för Jemtland är af stort behof påkalladt. Såsom det allmänna brukningssättet uppgafs till Finans-Komitén: tvåskiftesi Jemtland och tredingsbruk i Herjeådalen. Jag tror ej, att den förra uppgiften rätt väl öfverensstämmer nied det antagna begreppet om tvåskiftesbruk. I följd af hittills jemförelsevis obetydligt begagnadt höstsäde — förhållandet till vårsädet sorn 1 : 26 å 30 — trädes endast en mindre del af åkerjorden och i vissa trakter nästan alls intet. Hälften af åkern besås årligen med något råg, men hufvudsakligen korn, och å en större eller mindre del af den andra hälften odlas ärter, potatis och, likväl undantagsvis, rofvor.
Uti 72 Den 14 IFowember Uti Herr Canccllie-Nädet yttrande instämde Herr Asesioren LtrLIe till alla delar; och ansäg för dest del någon anmärkning wid de af Banco-Fullm.igtige iakttagne grunder för Calculerne sä mycket mindre kunna aga rum, som enligt den af Riksens Stander fastställde plan, reela Fondens förhällande mot Sedelstocken icke war i nägor matto förmänligare; hwilket genom följande afHerrAsiessoren författade Calcul, närmare kunde kupplyfas: s - » s » SS - » s s s - s Zerr prosten Doctor fjellin anförde: efter den calcul jag kunnat göra öfwer Banquens Reela Fond, och desi i omlopp blifvande Sedelstock, hinner den förra icke mer an . - emot den sednare; dä detta medgif rves, sä följer deraf owedersägcligen art Herrar Fullmagtige wid Realisations »verkställande, icke följt Staruterne, Hade Banquen med denna otillräckliga Fond stola Realisera eller inlösa wära Riksgalds-sedlar pä en gäng, wisierligen hade denna operatiou blifwit wädelig för desi Credit, och Banquens egne sedlar hade nödwändigt mäst komma i wanwärde. Men dä denna Realisation, till princip lärer warit fattad säfom susiesiw, och wid utförandet icke annorlunda werkstälid, kunde man förutse och hoppas alt Banquens Credit och säkerhet derwid ingenting skulle komma att lida, nar man beräknar dcn winst, som Banquen ärligen njuter genom Discomerne, samt det Silfwer, som tid efter annan Banquen tillfaller, jemte besparing i desi fyra procents - Den 14 November. 73 cents Obligationer, hwilka wid en friwillig och successiv. Realisation, icke komma att gravera Banquen efter deras werkliga belopp.
Och derest emellan Riksdagarna några upplysningar ur Utskottens handlingar skulle vilja sökas, antingen af Embetsverk eller af enskilde personer, Commissarierne då för tillfället utse någon pålitlig person, alt undersökningen öfvervara, och hvarefter nycklarne till skåpen af honom till Commissarierne återställas; 2:0 alt inventarii-persedlarne, som. för Utskottens hehof blifvit uppköpte, emottagas, efter deröfver af vederbörande Utskotts Secreterare upprättade specifika förteckningar, af den person, åt hvilken Fullmägtige uppdragit närmaste tillsynen och vården ofver Riksgälds-Contorels förra hus och der har boningsrum, samt hos hvilken person nycklarne till alla rummen ovilkorligen skola emellan Riksdagarne förvaras; 3:o att Utskottens äldre handlingar, från och med 1809 års Riksdag, må förflyttas ifrån Riddarhuset, der de nu förvaras, till Riksgälds-Contorels förra hus; och derest, efter hvad Fullmägtige förmodat, tillräckligt utrymme för dessa handlingars emottagande för närvarande skulle saknas, då, på sätt Fullmägtige föreslagit, ett sådant utrymme må, genom Fullmägtiges föranstaltande, anskaffas genom ändamålsenlig inredning och aptering uti det vid berörde hus på nedre gården befintliga magasin, som förut varit begagnadt till materialbod ; och 4:0 att Commissarierne skola ega att hålla hand deröfver, att Utskottens Secreterare icke få uppbära sista månadens arfvoden förr, än de behörigen aflemnat så väl handlingarne som inventarii-persedlarne. Stockholm den 14 Maji 1335. STOCKHOLM, Ecksteihska Tryckeriet, 1835. Stals-Utskottets Utlåtande N;0 474- N:o 4?4* Ankom till Exp.-Utsk. den 19 Maji kl. 1 e. na.
—• af öfverskotten å Stats-verkets inkomster, coursförlust 1,351:42.10. å extra utgifts-fonden anvisade 45,000: samt Konungariket Norriges bidrag 40,000 Sp., beräknade å 93 sk. cours 77,500: -— S:a 390,518:26.10.” Häraf hafva, enligt Kongl. Stats-Contoirets räkenskaper, blifvit utbetalde i och för de utrikes beskickningarnes aflöning 221,779:17. 1. till diplomatiska pensioner 17,068:41. — Bih. till. R. St. Prot. 1840. 10 Sami. 1 Afd, 4j Si® Expeditions-Utskottets Förslag lill und. Skrifvelse, iK-o ?73\. Sorgpenningar till Ministrarne i Haag och London 1,640:42» —• eller tillsammans. ... 240,495: 4. 1.. hvaremot hela återstoden 150,023: 22. 9. med stöd af Rikets Ständers vid 1809 års Riksdag fattade beslut, varit tillgänglig för Cabinetts-cassans öfriga, inför E» K» M. enskildt redovisade, utgifter. I anledning af nu anförda förhållande, och då Rikets Ständer föreställa sig, att de anslag, som nu directe utgå i och för bestridandet utaf aflöningen för E. K. M:s beskickningar å fremmande orter, skulle kunna icke obetydligt nedsättas derigenom, att, vid åtskilliga Hof, Rikets angelägenheter bevakades af Charges d'alfa i res, i stället för Ministrar, i händelse E. K. M. i Nåder finnér sådant med Rikets fördel och värdighet öfverensstämmande, samt Rikets
Hvad särskildt ordföranden beträffar, är det väl aldeles gifvet, att hans tillfälliga frånvaro icke kan annat än i högsta grad oförmånligt inverka på förslagets upprättande. Den högre ansvarsbestämmelsen, eller 60 rdr, är endast ut-fäst för det fall, att ordföranden icke utsätter tid för beredningens sammanträde; och uraktlåtenheten häraf sjmes mig verkligen vara ett så groft fel, att det bör med temligen dryga böter näpsas, enär följden deraf blifver, att då tax:s-komitéen träder tillsamman, intet förslag från bev:s-beredningen nkommit. Om t. ex. K. M:ts Bef:de nämner en person till ordförande i bev:sberedningen och denna person, i stället för att anmäla förfall, finner för godt att lemna kallelse-brefvet obesvaradt samt aldrig sammankallar beredningen, så inträffar just det fel, man här förutsatt och hvilket väl är ett bland de svårare man kan göra sig skyldig till i kommunalt hänseende. Denne person behöfver ju, för att fria sig från ansvaret, tills vidare icke annat, än antingen sammankalla beredningen eller ock styrka laga förfall. Den andra ansvars-bestämmelsen af 30 rdr är stadgad för det fall att ordföranden icke infinner sig -å den af honom för sammanträde utsatta ort och tid. Detta är väl ock ett fel; men ofantligt mycket mindre, ty genom ett sådant uteblifvande blir icke hela arbetet omöjligt. Uti detta fall är bötesbeloppet bestämdt i förhållande till de böter, hvilka för uteblifvande utgå af prester och vid mantalsskrifningar af häradsskrifvare, med hvilka man ansett ordföranden kunna närmast uti förevarande fall jemnföras. För ledamots frånvaro är visserligen ett strängt vite utfäst; men, på sätt jag förut nämnt, är en svårare påföljd stadgad, om ledamot i bev:s-beredningen uteblifver, än om enahanda förhållande inträffar i afs:de å tax:s-komités ledamot. Skillnaden uti denna påföljd skulle blifva ännu större genom ett stadgande, att bev:s-berednings ledamot skulle ersätta dagtraktamente till den uti dess ställe inkallade, utan att åtnjuta någon godtgörelse för egen inställelse. Jag anhåller derföre vördsamt om bifall till §:n. Gr. af Ugglas: Gr.
Utsöknings-balken, 2 .$* 2 knp. samma balk, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 29 November 1823, samt Kongl, förordningen den 18 nilsi på följ de December redan blifvit stadgadt i afseende på verkställighet af Konungens befallningshafvandes utslag i skuldfordring smål, der saken ej går öfver trehundra daler eller der gäldenären hos Konungens befallningshafvande utebli f vit eller utan allt jäf eller invändning skulden erkänt; varder förordnadt, att utmätning å Konungens befallningshafvandes utslag äfven i öfrige mål må, utan hinder af deremot anförde besvär, genast följa, tued rättighet för den sökande att det utmätta godset, emot full borgen, lyfta. Stockholm den 31 Mars 1851. Lag-V Iskottets BetänkandeNio iO. iS:o 10. Ank. till Exp.-Utsk. den 1 April 1851, kl. i e. m. Betänkande i anledning af väckt motton om förklaring af föreskrifterne rörande verkställighet a( utslag i vissa mål. Uti Lag-utskottets nästföregående betänkande har Utskottet, i anledning af väckt fråga om en utsträckt rättighet till erhållande af verkställighet af exekutors utslag i skuldfordringsmål, sökt att i korthet redogöra för närvarande lagstiftning, i afseende på verkställigheten af så väl exsckutorers som domares beslut; och dervid har Utskottet anmärkt hurusom det blifvit stadgadt: dels uti 2 §, 2 kap. Utsöknings-balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 29 November 1823, att; om den, som hos Konungens befallningshafvande för gäld sökes, uteblifver med affordrad förklaring, den sökande ändå må njuta sin rätt efter de skäl han företer, med rättighet för den uteblifne att i Hof-rätten klaga och söka saken återvinna; „doek gånge utmätning ej dess mindre för sig och varde godset i taka händer satt, det den fordrande, emot full borgen, lyfta må“;— dels genom Kongl. Förordningen den 18
Bör oförbröjltgen anmälaS för SRagtftraten, åbroitofogben elter kronans oinBub mib ben föreftåenbe S3emiIlningStaferingen, få att före SaperingSfommittéenS famman* träbe f upp tean t leitner infallas. Sebamot i STaperingSfommtttéen, forn, utan an* rnälbt laga förfall, uteBlifmer från jvcmntittéenS fammaitträbe, flätt Böta gern fftifS* baier. $£aperingöfommittéenS mib uttpft fammaitträbe ttärmaranbe lebamöter ega att, om bet för tajeeringSförrättningens fortgång erforbraS odj utfebb fuppteant för tillfället ide finnes att tillgå, infalla annan tilt lebamot malBar perfon att i åbom* mittéenS förrättningar beltaga. 33emitlnittg8«@tabga 1864. 29 Saperimgöfommitté får ide tråba t merffampet eller fcrtfätta fina göromål, få miba itfe fe?: meberbörltgen malbe eller tiltfallabe lebamöter åro mib fammantråbet tillftåbeö. § 48. Sanböpöfbingcn i lånet år beråtttgab att i $aperingöfommittéen§ öfmerlågg* ningar, men ide t beflittcn beltaga. 2)å Sanböpöfbingett år nårmaranbe, förer pan orbet inom Saperingöfommittéen; eganbe eljeft pmarje fåban Committé att inom fig målja orbföranbc. § 49. ttnber Saperingöfommittéenö fammanmaro bör alltib behörigt &'rono