Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ve den, hvars arm dignade af trötthet eller hvars ögonlock föllo tillhopa för tyngande sömn. Fredens lycklige dagkarl, som efter dagens mödor kastar sig ostörd ned på sin torftiga bädd, förstår ej krigets rastlösa, skoningslösa kraf på järn i människomuskler. Natten förgick dock stilla nog; äfven de kejserlige funno en hvila behöflig efter den ansträngande marschen. Men vid daggryningen, klockan fem på morgonen, slogs alarm. Fyra regementen bajerskt infanteri, understödda af en stark reserv, försökte en stormning, i hopp om medhåll af sina landsmän i staden. Där funnos icke få af Tillys veteraner bland de anfallande, och desse fruktade krigare visade sig värdige sitt gamla rykte. Landsmän skulle befrias, inkräktarne förjagas från Bajerns gränser, kättarnes öfvermod nedslås i stoftet inför den heliga jungfruns fötter. Och bajrarne slogos som man slåss för sitt land. De klättrade oemotståndligt öfver vallgrafven och öfver de svaga, låga, förfallna murarna, hoppade ned på gatorna, förenade sig med de modigaste bland stadens invånare, som gripit till gömda vapen, och läto redan höra sitt skallande victoria, när de anföllos af Slange i spetsen för rytteriet. Där stod icke mer den tappraste mot. De inträngande redos ned, stupade för pikar och svärdshugg eller jagades tillbaka öfver murarna; en ringa återstod räddade sig i husen, hvarifrån de sköto på svenskarne. Gordon med afsutne ryttare och en liten infanteritrupp af tvåhundra man försvarade med framgång östra sidan af staden. Den fientliga reserven hade kunnat förändra utgången, men rörde sig icke, sannolikt för att låta bajrarne ensamme återtaga sin stad. Klockan sju på morgonen var första stormningen afslagen, och fienden drog sig på alla punkter tillbaka. Hvilken förödelse! Döde och sårade, blodiga gator, kringströdda vapen, vild oreda, klagan och jämmerskri. Där låg ett barn ihjältrampadt af hästarna; där en munk med svärd i handen, men klufvet hufvud; där en kvinna genomborrad af pikar.
Regemente måtte få beräknas för hela styrkan, utan afdrag för permitterade, emedan svårigheten att förmå manskapet att söka permission, dertill det ei kunde mot sin vilja tvingas, under de senare åren så tilltagit, att Esqvadrons-Cheferne stundom måst en längre tid på egen bekostnad underhålla en del af truppen, dels att Utskottet måtte tillstyrka den underdåniga anhållan hos Kongl. Maj:t, att Lif-Gardet till häst måtte organiseras till ett Curassier-Regemente, hvarpå Armeen hade en total brist; inom PresteStåndet: dels att organisations-frågor ej tillkommo Stats-Utskottet, dels att det genom den föreslagne indragningen öfvertalige befälet föreslagits till allt för stora förmoner, vid jemnförelse med hvad den öfriga Armeens befäl åtnjuter, dels att större indragningar måtte iagttagas, än som af Utskottet blifvit afsedde; och inom Bonde-Ståndet: att hela det ena Gardes-Regementet till fot och Lif-Gardet till häst måtte föreslås till indragning; det nuvarande anslaget öfverflyttas på indragnings-stat, samt hästar och öfverflödige utrednings-persedlar försäljas för Statens räkning. Till besvarande af dessa anmärkningar får Utskottet anföra: att, då Utskottet, i enlighet med Rikets senast församlade Ständers beslut, icke ansett sig böra på stat uppföra den af Kongl. Maj:t genom en fastställd interimsreglering beviljade förhöjning uti befälets aflöning, Utskottet genom den tillstyrkte sammanslagningen af Kongl. Syea och Andra Lif-Gardes-Regemente na, samt Siats-Utskottets Utlåtande, N.o 202. 17 na, samt Kongl. Lif-Gardets till häst organiserande på 4 i stället för 5 Esqvadroner, velat framställa en utväg att, utan ytterligare anslag, tillvägabringa tillgång icke allenast för den af Kongl.
Oenom 8krikvel8e den 22 8i8tliclne Augusti, gngäende utkärdgnde gk en Körlättning <lerom, gtt den i K,gen utggttg skärgning gf dödsstrgkk, me-lelst liögrg I>gnden8 gfbugggnde, sgmt den dödg Kros,s,en8 stackning 00b nt8ättg»de s,ä 8tegel eller förbränning, gkskglkgs. 7:0 Oenom 8krikve>86 den A sistlidne 8es,tember, derom, stt Zz 17 6gs>. Kättegängs-Lglken, sädsn denng §. I^der i Kongl. Köroi dningen dea 20 dgnugri ,770), mg erliällg köljgnde tillägg: "Llenom bvgd sälundg blifvit 8tridggdt, vgre mä>8eggnde dook ej betgget gtt sökg det 8kgde8länd, bvgrtill bgn elje8t kgn vgrg berättiggd.'' 3:o Oenom 8krikve>86 den 20 sistlidne Kesitember, derom, gtt 5 Os,. §.
Utdrag den 9 Mars 1839; 4l; Från Högvördige PresteStåndet* SD. Biföllos vid förnyad föredragning; Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Utlåtande, N:o 66, i anledning af vackt fråga om vissa Helgdagars försvinnande el^ ler förflyttning till Söndagar; Utlåtande, N:o 68, i anledning af vackt fråga om inköp af en Entomologisk samling för RiksMustci räkning. S. D, Biföllos vid förnyad skedd föredragning; Stats Utskottets Utlåtande, N:o 63, i anledning af Herr jG. M. Lofflers Memorial, angående fördelningen af den vid auctioner å conflscerade varor utgående Fattigprocent; Utlåtande, N:o 64, i anledning af väckt fråga om nedsättning i räntan 3 lån utur Publica Cassör; saint 42 Prof. Utdrag, den 9 Mars 1829. Be län k ando, ^065, angående åtskilliga, genom Kongl. Majus Nådiga Remisser, till Rikets Höglofl. Ständer öfverlemnade Svenska Medborgares Redamationer i afseende på ersättning för lidne förluster genom Skeppsuppbringni ngar. S. D. Vid å nyo skedd föredragning af Statsutskottets Utlåtande, Nto 62, i anledning af erhållne Rernisser från samtlige Respective RiksStånden på Rikets Ständers Revisorers, åren 1825 oell 1827, afgifne Berättelser till Rikets Ständer om samma år verkställde granskningar af StatsVerkets med dertill hörande Allmänna Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1822, 1823, 1824 och 1825, blef detsamma, i anledning af de mot 4 §. 2 punkten gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Från Vällofl. BorgareStåndet* S. D. I följd af beslutadt bifall till 3 §, a Afdelningen af StatsUtskottets Utlåtande,'
Vanligen säga de, som affalla från de rådande religionsdogmerna, att de äro af andan dertill drifne. Det blir dem en samvetssak att åtlyda detta andans kraf, och det är icke sällspordt att se martyrer för denna lära, ty kristendomens historia är upfyld af martyrer. Men bland desse män, som regeras af andan och låta sig deraf leda, finna vi många olika arter, och alla bekänna icke denna religion, sådan den af Frih. Creutz blifvit framställd. I våra rättegångshandlingar finna vi t. o. m. exempel på sådane, som upgifvit sig vara af anden drifne till begående af dråp, mordbrand och barnamod, och de hafva icke haft annat skäl än denna andans drift att förebära. Der se vi prof på en helt annan anda än den sorn hos Frih. Creutz är rådande. Erik Janssonismen är oss alla bekant, och vi hafva äfven hört talas om de hysteriska pigorna, som också predikat och propheterat, och dervid i synnerhet fördömt bruket af kammar såsom något högst djefvulskt. Der hafva vi andra schatteringar i taflan, som visa oss huru äfventyrligt det är för menniskosinnet att allt för mycket förirra sig i dessa regioner. Man menar ofta väl och handlar dock ofta orätt, äfven då man vill det goda. Om jag icke minnes orätt, Den 19 Deccnibéi'. 309 ytlrade Frih. Creutz förra gången denna fråga behandlades, att han omsorgsfullt lade å sido allt hvad dogmer hette. Häruti uttalar sig visserligen mycken fördragsamhet, men för min del skulle jag tro, att just dessa dogmer borde i främsta rummet framdragas, ty jag vet nu hvilka dogmer jag följer, men jag vet icke hvilka genom den fria religions-utöfuingen framdeles kunna utvecklas. Betrakta vi de s. k. religions-rörelserna, skola vi finna, att de ingalunda härflyta från ett enda läseri-system, utan väl från 200 eller flere, hvilket jag lätteligen skulle bevisa om jag haft tid att insamla namnen på alla de sekter, som upfylla England, Amerika och Frankrike.
Preste-Ståndets genom protocollsutdrag af den 16 dennes meddelade inbjudning till Med-Slånden, att instämma i det, vid pröfningen af Ligsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkande N:o 32, i anledning af väckt motion örn inskränkning i tiden för besvärs anförande öfver sockenstämmobeslut, af Preste-Ståndet fattade beslut, alt en underdånig skrifvelse skulle till Kongl. Majit afgå med underdånig anhållan om det tillägg lill Kongl. Förordningen 0111 sockenstämmor af den 19 Augusti 1843, ”att det åligger den försa 111- lings-iedamot, som öfver ett sockenstämmo-beslut klaga vili, att derom hos sockenstämmans ordförande anmälan göra och bevis deröfver taga inom 14 dagar efter beslutets kungörande från predikstolen eller delfåendet deraf,” fann Ridderskapet oell Adeln sig icke kunna antaga denna inbjudning, på den grund, att förenämnde betänkande redan blifvit af 3;iie Stånd bifallet och således derom ett Rikets Ständers beslut var fattad t. S. D. Sedan Ridderskapet och Adeln, under den 23 sistlidne Januari, tills vidare uppskjutit pröfningen af Stats-Utskottets den 4 och 22 i samma månad på bordet lagda utlåtande N:o 116, i anledning af Kongl. Ma j:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående afskaffande af slalvenet på S:t Barthelemy, blef nu detta utlåtande ånyo föredraget och bifallet på det sätt, ätt Ridderskapet och Adeln för sin del beslöt, att en summa af 10,000 Spanska piastrar årligen under tre år bör, under förbehåll af framtida ersättning då inkomsterne från S:t Barthelemy dertill kunna lemna tillgång, utgå från Riksgälds-Contoret och ställas till Styrelsens öfver denna ö, disposition emot redovisning att användas till slafvars å meranärnnde ö friköpande, hvarvid likväl qvinnor och barn samt män, sorn sjelfve till friköpandet bidraga, böra ega företräde.
Gustavianska godsen, sorn Gustal II Adolph anslagit, och dels genom statsbidrag i en eller annan form, men deremot vid Akademien i Lund Skånska församlingar och deras kyrkor måste till så betydlig del bestrida en sådan allöning utan minskning i andra statsbidrag, oaktadt båda Akademierna äro lika tillgängliga för alla Ilikets söner och båda äro Statens inrättningar. En sådan skiljaktighet, ett sådant missförhållande kan endast leda sitt ursprung från envälde och godtycke. Stats—Utskottet, som behandlade frågan vid förra riksdagen, bar väl i sitt af~ styrkande Betänkande N:o 14, bland annat, såsom motiver lör afstyrkandet anlört, ”att, då algilten fortfarit öfver ett halft århundrade, torde det vara föga lämpligt, att söka återvinning, samt alt det icke blifvit visadt eller styrkt att kyrkorna äro i behof af att återfå berörde spannmål;” men dessa undvikande skäl, hvilka hvarken i billighet eller rättvisa ega grund, förfalla af sig sjelft för hvarje sundt omdöme; ett rättsanspråk kan icke så lösligt tillbakavisas. Då fråga var om helgonskvldens tagande från de lärda skolorna, vågade icke Utskottet framkomma med dessa motiv för afslag, ehuru lika storå skäl dertill förefunnos då som nu. Lika litet kan det andra skälet gälla ”att Statens så hård! anlitade tillgångar för närvarande icke medgåfvo beviljande af ett så stort anslag.” Äro provinsens anspråk på tiondens återgång till sitt ursprungliga ändamål rättsenlig;», — och att de äro det, ligger för öppen dag — så måste de en gång vinna bifall, ulan afseende på huru Staten vill fylla den derigenom uppkommande brist. Jag vågar således älven denna gång föreslå: att Rikets nu församlade Ständer täcktes, i stället för omförmälde spanmål 2,551 Tunnor, anvisa motsvarande Statsanslag till Akademistatens i Lund aflöning, och dymedelst tillåta kyrkorna alt åter komma i åtnjutande af deras så länge saknade tillständiga rätt. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott auhålles. Stockholm den 15 November 1862. Jöns Andersson, från Malmöhus län. Motioner i Bonde-St&ndel 1862.
Således anser jag PresteSt. hafva riktigt förfarit, då det icke godkänt den åsigt, att frågan redan är afgjord; utan tror jag, lika med det flögv. Ståndet, alt frågan bör dragas under votering i förstärkt StatsUlsk., och först derefter anses afgjord. Af sådan anledn. anhåller jag äfven, att R. o. Ad. i den åsigt, PresteSt. uttalat, ville sig förena, vare sig detta sker nu omedelbarligen, eller efter skeende återremiss; och torde i sednare fallet de skäl, som grundlägga återremissen, böra tagas af Utsk. i närmare betraktande. Hr Hjärne, Harald: Den betänkliga formfråga, den siste talaren väckt, grundad på PresteSt;s enl. min åsigt oriktiga beslut, hoppas jag, att R. o. Ad. utan någon serdeles vidlyftig diskussion tillbakavisar. Jag har svårt att föreställa mig, att ett Stånd, som redan bifallit ett med det förevar:de likartadt betänk., skall vilja lemna exempel åt de öfrige RiksShn på uprifvande af redan fattade beslut. Bevilln.Utskis utlåt. N:o 11, med tillkännagifvande, att PresteSt. fattat ett med de öfriga Stånden olika beslut och upskjutit åtskilliga frågor intilldess denna blifvit afgjord, har R. o. Ad. lagt till handlingarna. På det jag emedlertid icke må yttra mig öfver behofvet, anhåller jag, att Ridd.Sekret, ville upläsa verba formalia i R. o. Ad:s beslut eller att någan annan ville göra det. Såvidt jag kan erinra mig beslutade R. o. Ad., att med godkännande afUtsk:s förslag lägga utlåt, lill handlingarne. Sedan i anledn. häraf underl. Ridd.Sekret. upläst prot.utdraget rör:de det vid pröfningen af Bevilln:sUtsk:s mern. N:o 11, fattade beslutet, innehållande att samma mern., såsom icke erfordrande någon R. o. Ad:s åtgärd blifvit lagdt till handlingarne, tilläde Hr Den 19 Juli f. m. 497 Hr Hjärne:
Onödig är dock epigraphen, äfvensom de utfall i samma rigtning, hvilka förekomma i predikan. Bland de poetiska styckena står i mitt tycke Arthurs Jagt högst, och dernäst sätter jag Schems-el-Nihar: båda synas mig helt och hållet, från det största till det minsta, fulländade; ett vitsord, hvilket jag knappt kan tilldela någon af vår väns öfriga compositioner, om ej med undantag af några lyriska bitar, om hvilka vi nu icke ha tid att tala. Men hvad skulle min Farbror egentligen ha att invända mot Ferrando Bruno, Svangrottan, Don Ramido Marinesco, Isidorus, Signora Luna och åtskilliga andra? frågade Julianus. Jag har vid dem alla mina små men, svarade Ordföranden. Hvad först Ferrando Bruno beträffar, finner äfven jag dess början högpoetisk, men ... Onkel stöter sig förmodligen, liksom något hvar, på parodien af den vackra psalmen, inföll fröken Ulla. Dermed tyckes dock icke just vara så illa menadt, svarade Herr Hugo. Må vara; men nu har den blifvit rigtad till det Onda Väsendet i stället för till Gud; genom detta missbruk, på hvilket man icke kan låta bli att tänka, är engång för alla andakten förstörd för hvar och en, som olyckligtvis läst Ferrando Bruno. Annars, fortfor Herr Hugo, är det likväl slutet, som minst behagat mig. Förlåt, detta tycks mig just det bästa af allt, anmärkte Julianus. Kanhända är felet blott mitt, svarade Herr Hugo. Jag kan nemligen icke förstå hufvudideen dermed. Antingen är nu denna sann, men trivial, eller också ny, men falsk. Detta beror på hvad som förstås med ”sjelfviskhetens förintning” såsom villkor för återfödelsen till ett förädladt lif. Menas nu den syndiga naturens afklädande, så är saken rigtig, men alls icke sinnrik, och till bevisandet deraf behöfvas inga så stora poetiska apparater. Menas åter dermed en upplösning af Jaget, ett tillintetgörande af personligheten, så tyckes mig detta strida mot försoningens natur, ty dertill fordras ju först fullt medvetande, och sedan ånger och förkrosselse.
Och sade: Herren är kommen af Sinai, och är dem uppgången af Seir; han är framkommen ifrå det berget Paran, och är kommen med mång tusend heliga; på hans högra hand är en brinnande lag för dem. O! huru kär hafver han folken; alle hans helige äro i dine hand, de skola sätta sig till dina fötter, och skola lära af dinom ordom. Mose hafver budit oss lagen, Jacobs menighets arf. Och han var i Konungavälde, och Förstarna för folket höll han tillhopa, samt med Israels slägter. Ruben lefve, och dö icke, och hans folk vare fögo. Detta är Juda välsignelse; och han sade: Herre, hör Juda röst, och gör honom till en regent i sitt folk, och låt hans magt varda stora, och honom varde hulpet ifrå hans fiendar. Och till Levi sade han: Din rätt och ditt ljus vare när dinom helga Man, den du försökte i Massa, der I trätten vid trätovattnet. Den som till sin fader, och till sina moder säger: Jag ser dem intet; och till sina bröder: Jag känner dem intet; och till sin son: Jag vet intet af honom; de samma hålla din ord, och bevara ditt förbund. De skola lära Jacob dina rätter, och Israel din lag; de skola bära rökverk fram för dina näso, och heloffer på ditt altare. Herre, välsigna hans förmågo, och låt hans händers gerningar behaga dig; slå deras rygg sönder, som sätta sig upp emot honom, och deras som hata honom, att de icke skola kunna rätta sig upp. Och till BenJamin sade han: Herrans kärkomne skola bo säkert: alltid skall han akta uppå honom, och skall bo emellan hans axlar. Och till Joseph sade han: Hans land ligger i Herrans välsignelse; der äro ädla frukter af himmelen, af daggene, och af djupet, som under ligger;
Maj:t i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes till Rikets Ständer göra nådig framställning derom, att, jemte det arbetstiden förlängdes intill 18HO års slut, Svenska Statens garanti måtte beviljas Kongl. Svenska Aktie-bolaget för jernväg emellan Köping och Hult för en årlig netto-inkomst af dess jernvägsanläggning under 40 år af 6 procent å anläggniogs-kapitalet, beräknadt för 14 2/3 mil till Kongl. Maj:!t Kådiga Skrifvelse N:o 137. mil lill 1 I millioner 11:dr H:mt; i sammanhang hvarmed Direktionen i underdånighet hemsliilll, huruvida icke, med anledning af Kongl. Majds lill Rikets Ständer framställda plan för nord-vestra siats-stambanan,- det torde finnas lämpligt, alt staden Christinehamn klefve, i .stället för Hult, utsedd (ill Bolagets jernbanas slutpunkt vid Wenern, i hvilket fall vid stats-garantiens beviljande behörigt afseende borde fästas på det högre miltalet och deraf uppkommande större anläggnings-koslnader. För den händelse åter alt hvarken förhöjd garanti eller andra motsvarande förmåner blefve af Svenska Staten Bolaget beviljade, hade Direktionen i underdånighet tillkännagifvil, att Direktionen icke såge någon annan möjlighet (ill skyndsamt fullbordande af den Bolaget anförtrodda stora och vigtiga kommunikations-led än att Staten af Bolaget inköpte dess egendom och sjelf fullbordade arbetet; anhållande Direktionen slutligen att, om Svenska Staten hvarken skulle vilja köpa Bolagets egendom eller gifva detsamma erforderligt understöd till jernvägens fullbordande, Bolaget åtminstone måtte varda bibehållet vid alla öf riga detsamma tillförsäkrade förmåner och rättigheter, jemte erkänd besittnings-rält tili den egendom, Bolaget med sina penningar förvärfvat, samt dessutom förklaras berättigadt att omedelbart återbekomma återstoden af de, jemlikt Bolagets med Staten afslutade kontrakt, i Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor nedsatte medel. Departements-Chefeu anförde i underdånighet: “Enär, med hänsigt till den af Kongl.
Afven om återstoden af de år 1835 bibehållne 174 t:r utginge, kunde således deraf icke hemtas anledn. att begära uphäfvande af beslutet om indragningen. Men alt upgiftcn, att endast nämnde 54} t:r voro såsom anslag in natura å Lappmarks eeklesiastik-verks Stat utgående, är fullkomligt enlig med verkliga förhållandet, vitsordas emellertid af det bestyrkta utdrag af nämnde Stat, som barbos bifogas. Vidare har Hr Doktorn, såsom stöd för yrkandet om framställning ang:de ändring af belutel om indragningen, till R. Stus begrundande hemställt, huru K. M:s, i sammanhang med beslutet härom, meddelade föreskrift, alt denna spanmål skall godtgöras på enahanda sätt, som öfrige å Lappmarks ecklesiaslik-verks Stat upförda dylika anslag, må kunna verkställas, enär det, efter Hr Doktorns upgift, skulle vara nplyst, att dylika anslag å nämnde stat fortfarande utgå in natura och att nugot sådant anslag icke tillförene blifvit godtgjordt med. kontant anslag. Hvad sålunda upgifves vara nplyst strider emellertid emot verkliga förhållandet. Ofvan åberopade utdrag af Lappmarks ecklesiaslik-verks Stat bestyrker nemi, motsatsen af hvad Hr Doktorn upgifvit, eller att å nämnde stat icke fanns något annat spanmåls-anslag in natura än de, 16 * 244 Den 8 Mars f. m. sorn indrogos, sami att alla öfriga dylika anslag såsom för Skolverken i Arjeploug, Jockmock oell Gelliwari samt Cathecheten i Lycksele, ehuru beräknade i spanmål, godtgöras efter länets markegång, äfvensom att af just det anslag till frielever i Lycksele Skola, hvaraf nu ifrågavar. 24] t:r spanmål utgått in natura, hafva 11,] t:r redan förut varit anvisade att godtgöras med kontant efter markegång, enär detta anslag utgjort sammanlagdt 36 t:r.
De af enskilde Hemmans-egare och, Innehafvare eller till Boställen begagnade Betesoch Skogs-rättigheter, såsom, enligt Författningarne, i allmänhet endast af gunst och Nåd medgifva, försvinna, så vida de icke grunda sig på Contracter, i hvilken händelse de ma, så länge Contracterne gälla, fortfara, eller bestämdt och klart beräknats vid Hemmans skattläggningar, eller till Hemmanens understöd, genom särskilde Kongl. Resolutioner, sorn icke ansågos kunna rubbas, blifvit tillerkände, då nödigt anslag af Parken, lämpadt efter Skogs-och M ulbetes-rättigheter bör åt Hemmanen under egande-rätt afsättas och' lärnpelig ränta i Spannmål , i likhet med hvad nedanföre är föreslaget , dem åläggas, när en sådan rättighet icke funnes förut i Skattläggningen hafva ingått j men då en hel menighet eller något enskildt Hemman, utan att der - Proposition om Krono-Skogarne i Riket. 459 före kunna åberopa ofvannämnde skäl , från uråldriga tider begagnat Skog och bete å en närbelägen Park , eller äfven å sjelfva Parken vore belägen, och utan verkligt lidande ej kunde derifrån skiljas, må så stor del af Parken, som de fun.nos oundgängeligen behöfva, till dem upplåtas, såsom en oskiljaktig tillhörighet till Hemmanen , då i sådan händelse ränta i Spannmål , efter hvad ofvanberördt är , skulle Hemmanen till framtida utgörande åläggas och Skatte-köpeskillingen med Sex års ränta utgöras. Kungsgårdar och Boställen borde likväl från denna ränta vara frie, och Krono-Hemman ej få i Skatteköpet af skogslotten ingå, utan i sammanhang med Hemmanets Skatteköpande. Den utsyning, som för något allmänt eller enskildt gemensamt behof å Park tid efter annan skett, kommer icke att beräknas. 3:0
Riksg:s-Kont. är ett Ständernas upbördsverk, som står under deras tillsyn, på samma sätt som Stats-Kont. står under K. M:s. Stats-Kont. åtnjuter fribrefsrätt och erlägger således intet postporto, vare sig för ankommande eller afgående bref, men Riksg:sKont. mäste betala postporto i båda fallen. Detta är i min tanke högst obilligt. Hr von Hartmansdorff har erinrat derom, att Riksg:s-Kont. i detta fall icke är sämre lottadt än Banken, sorn äfven måste lösa de ankommande brefven, men Hr von Hartmansdorff har härvid förbisett, att Banken icke är något upbördsverk, åtminstone icke ett sådant som Riksg:s-Kont. Dessutom får både Bankooch Diskont-verken, om jag icke misstager mig, åtminstone i de liesta fall, ersättning för postportot af de låntagande. Såsom ett hinder för bifall till Fullmäktiges anhållan, har man anfört K. Brefvet d. 27 Nov. 1772, hvarigenom de allmänna verk och Embetsman, som hade egen fond att tillgå, blifvit från åtnjutande af portofriheten undantagna. Med anledn. häraf har StatsUtsk. förskaffat sig upplysning, hvilka de allmänna verk äro, som hafva egna kassor. Ett af dessa verk är Mynt och Kontroll-verket, men för detta verk har lösen för ankommande bref under de sednare åren utgjort ett högst ringa belopp, så att verket under sisth år derför vidkändes en kostnad af endast 37 R:dr 17 sk. b:ko. Detta är en summa, som icke gerna kan inverka på stats-regleringen. Ett annat i samma kategori varande verk är Konvoy-Kommissariatet. Lösen för de bref, som till detta verk årligen ankomma, upgår endast till 10 å 15 Il:dr b:ko. 2:ne Kassor, nemi. Wadstena Krigsmanshuskassa och Amiralitefs-Krigsmans-kassan, hvilka äro i samma kategori som Riksg:s-Kont. i afseende derå att de hafva egna kassor, hafva utaf K.