Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då en maximisumma icke är annat än det högsta belopp, hvartill Bancostyrelsen får gå, äfven 0111 endast en till credilivs erhållande berättigad inrättning skulle finnas, och Bancostyrelsen, åt hvilken R. o. Ad. genom afslag å sista mom. uti föregående lit. redan lemnat ett uppdrag af förtroende, i afseende på tillgångarnas fördelning måste kunna, i fall flera inrättningar uppslå, nedsätta creditivens belopp under maxirnisumman, har jag ingenting emot det förslag, Frih. Ehrenborgh framställt; men för min del anser jag mig böra dervid göra det tillägg, alt man bör vara lika rättvis emot associationer för spannmålsbeluning. Der jag skulle anse, att en dylik association vore en af de mest gagneliga inrättningar, som i vårt land kunde uppkomma, vore uti Götheborg, såsom den bästa afsättningsort på England; men en sådan association kan icke röra sig med små summor, om den skall göra stora affärer, och synes mig i sådant fall vara lika vigtig för landet som hypotheksföreningar. Derföre skulle jag anse, att maxirnisumman af cassacreditiven för dylika associationer ej bör utsättas till i5o,ooo r:dr; ty om blott en enda sådan skulle uppkomma i Götheborg, kunde man sålunda, om också Bankens tillgångar voro aldrig så tillräckliga, icke åt densamma lenina mer än berörde summa, hvilket för en så vigtig inrättning Den 3u Juli e, m. vore alltför obetydligt. Jag får derföre föreslå, attmaximlsumman af creditiv åt spannmåls-associationer jemväl må bestämmas till 5oo,ooo r:dr. Hr Lefren: Då de öfriga Ståndens beslut, rörtde denna punkt, här blifvit upplästa, torde R. o. Ad. finna, att frågan om maximibeloppet af creditiven åt liypolheksföreningarna redan genom 3:ne Stånds sammanstämmande beslut i öfverensstämmelse med Utskts betänk, är afgjord; men de till i5o,ooo rtdrs maximibelopp föreslagna cassacreditiv för associationer i och för spannmålsbelåning hafva icke af BorgareSt. blifvit bifallna.
S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en, denna dag, afgifven motion, af Herr Stuart} Carl} angående åtgärder till minskning i kostnaden för tryckning af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll vid nästkommande Riksdag. / Pro t. Ut dr. d. 22 Jan. iS35» 23 Från Högvördige Preste-StÅkdet# S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottefs Memorial, Nro 3gg, i anledning af erhållen återremiss å Siats-Utskottets Betänkande Nro 3Ö8. S. D. Föredrogos å nyo Stats-Utskottets Memorial och Utlåtanden: N:o 396, i frågan om en militair-post, till bevakning af Låne-Contorets hus i Malmö, lades till handlingarne; N:o 397, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss å Svea Hof-Rätts underdåniga hemställan om arfvodes-anslag för den person, hvilken, såsom adjungerad Ledamot, biträder Hof-Rätten i Justiliar-Oinbudsmannen C. L. Landins ställe, bifölls; N:o 398, i anledning af väckt motion, alt en del af de till Armeens materiel utaf Rikets Ständer nu å Stat anvisade 70,000 Rdr må användas till förstärkande af Gevärs-förråden, bifölls. S. D. Föredrogs å nyo Bevillnngs-Utskottets Utlåtande, N:o 48, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Memorial, Nro 87, angående stadgande i Bevillnings-Förordningen, i afseende å centonalens öfverflyttniiig på allmänna Bevillningen j Ståndet biföll Memorialet N:o 37, med den i Utlåtandet Nro 48 föreslagna förändring. S. D. Föredrogs å nyo BevillningsUtskottets Memorial, Nro 4f)> 1 anledning af Riks-Slåndens olika beslut, angående Stora Sjötalls-Bevillningen: Ståndet antog
Grip. 12 Biläger lill Conslitutions-UlsfiOltets Memorial, N.o i3. af Sjö-Ärendena, — emot denna förklaring och Kongl. Brefvet den 2 Nov. 1824 skulle, på grund af hvad Kongl. Maj:t vid regleringen af nya staten för Dess Canzli förordnat, hvilket Stals-Secreteraren föreställde sig framdeles skola utsträckas lill Förvaltningen af Sjö-Ärendena och andra Verk, samt enär omförnrälde person, jemte sina förut innehafde befattningar beslridt den hvartill han nu blifvit befordrad, få bibehålla nämnde befattningar. Den 27 Februari 1835 utnämndes Landshöfding i Malmöhus Län och den 28 Oclober samma år Landshöfding i Jönköpings Län, hvardera med af serskilda anledningar medgifven rättighet att de till nämnde Landsliöfdinge-Embelen då hörande löneförmoner uppbära och åtnjuta. Den 12 April 1S34 tillstyrkte Konungens Rådgifvare g) serskild skjutsoeh tractaments-ersättning åt personer, hvilka förordnades att i åtskilliga Landshöfdingars ställe förrätta årets beväringsmönstringar. Den 14 Augusti 1834 anslogs af Andra Hufvudtitelns besparingar ett arfvode för tre månader åt en person, som förrättat en tjenstledig Landsliöfdings embete /i'). Sedan Commerce-Rådet Paul Edvard Eileen, i testamente af den 7 Sept. 1822, förordnat, alt, af den till allmänt nyttiga ändamål anslagna del af hans förmögenhet, en sjettedel skulle tillkomma civile tjenstemäns pensionsanstalter, och en sjettedel användas lill understöd för deras enkor och barn, och i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t skulle täckas i Nåder f) Tit. Ulfsparre var vid båda tillfällena Föredragande. g) Tit.
Han for till Neapel, då Guglielmo och Umberto voro där och döpte pansarskeppet. Han reste till Rom, då Umberto och Margherita firade silfverbröllop. Man tänker på detta och bäfvar. Falco är älskad och beundrad, säga arbetarna. Man tillber Falco. Han har frihet att göra hvad han vill. De veta också, att då Falco såg drottning Margheritas silfverbröllop, behagade det honom så mycket, att han sade: »Då jag har lefvat på Etna i fem och tjugu år, vill jag fira silfverbröllop med Mongibello.» Människor hafva skrattat åt detta och sagt, att Falco där hade en god tanke. Ty han hade aldrig haft en käresta, men Mongibello med grottor och skogar och kratrar och isfält hade tjänat och skyddat honom som en hustru. Mot ingen i världen var Falco skyldig sådan tacksamhet som mot Mongibello. Man frågar, när Falco och Mongibello skola fira sitt silfverbröllop. Och man svarar, att det skulle ske denna vår. Då tänka arbetarna: »Han kommer att förstöra vår järnväg på Mongibellos dag.» Det är tvekan och förfäran ibland dem. De våga snart ej arbeta vidare. Ju närmare den tiden kommer, då Falco skall fira sitt förbund med Mongibello, ju fler äro de, som lämna signor Alfredo. Snart går han så godt som ensam vid arbetet. Det är ej många människor i Diamante, som hafva sett det stora stenbrottet ute på Etna. De hafva lärt sig att undfly det, därför att Falco Falcone bor där. De hafva vaktat sig att komma inom håll för hans bössa. De hafva ej sett det stora gapet i Mongibellos sida, ur hvilket deras förfäder, grekerna, togo sten i längesedan försvunna tider. De hafva ej sett de härligt skiftande väggarna och de mäktiga klippblocken, som likna fallfärdiga pelare. Och de veta kanske ej att på stenbrottets botten stå präktigare blommor än i ett växthus. Där är ej mer Sicilien, där är Indien. I stenbrottet stå mandarinträden, så gula af frukter, att man tror dem vara jättestora solrosor, och där blifva kameliorna stora som tamburinbottnar.
För testamente af fast eller lös egendom, kapital eller fordringar, med full eganderätt till sjelfva egendom eller kapitalet, erläggas Fern för hundra i bevillning. 3:o. För fideikommiss erläggas af hvar och en, som tillträder eller mottager fideikommitterad egendom eller såsom fideikommiss anslaget kapital, Fem för hundra i bevillning. 4:o. För testamente af årlig afkomst eller ränta, utan eganderätt till den egendom, hvaraf afkomsten erhålles, eller det kapital, deraf räntan utgår, erläggas, det år, då den testamenterade afkomsten eller räntan första gången tillgodonjutes, i bevillning Två för hundra af egendomens värde eller kapitalets belopp. 5:o. Från de i denna § stadgade bevillningsafgifter befrias: a) efterlefvande maka; b) skyldemän i rätt uppeller nedstigande led, äfvensom syskon eller deras afkomlingar; e) annan fjermare arfvinge, för sin lagliga arfslott, äfvensom för allt hvad derutöfver är gifvet, som icke uppgår till Ett tusen Riksdaler kapital; 8 BeviUnings-UlskoUets Utlåtande A:o ,?(i. (I) kyrka, akademi, vetenskapligt samfund, allmän skola, eller annat allmänt undervisningsverk, stipendii-fond. pensionsanstalt, sjukeller fattigvård s-inrätt ning, jemte annan from stiftelse; samt e) hvar och en annan, då värdet af den gifna egendomen eller kapitalet icke uppgår till Ett tusen Riksdaler, eller då den anslagna afkomsten eller räntan icke uppgår till Ett hundra riksdaler, för år räknadt. § 19- För «// af fast eller lös egendom, som icke öfvergår till skyldeman i rätt uppeller nedstigande led, syskon eller deras afkomlingar, utan till fjermare arfvinge, erläggas Två af hundra i bevillning, när arfsbeloppet uppgår till Ett tusen Riksdaler. § 20. Vid utgörande af bevillning för gäfva, testamente, fideikommiss eller arf, beräknas värdet ä fast egendom efter sednaste bevillnings-taxering och å lös egendom efier skedd bouppteckning, mätis-manna-ordom eller domarens pröfning.
M:ts och Rikets Kammarkollegium, på Nådig befallning, afgifna förslag till formulär för de nya jordeböoker, som, i öfverensstämmelse med E. K. M:ts Nådiga Kungörelse den 11 Maj 1855, angående de Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 68.
Generalbefälhafvaren i 4:de militär-distriktet, som uti underdånigt memorial den 2 Oktober nästlidet år till Kongl. Maj:ts pröfning öfverlemnat ifrågavarande ansökning, hade dervid anfört, att — då Ryttmästaren Leijon under en tjenstetid af nära 28 är såsom Stallmästare vid Lifregementets Husar-korps skött denna ansträngande befattning med nit och skicklighet; då han utgifvit förtjenstfull arbeten om hästkulturen och dermed sammanhang egande ämnen; samt då hans krafter numera, vid snart fyllda 66 år, voro försvagade och således förmågan att länge fortsätta med utöfvandet af stallmästare-tjonsten i betydlig mån förminskad, — Generalbefälhafvaren. vid dessa förhållanden och enär möjligheten för Leijon att begära afsked försvårades derigenom, att den pension af 600 R:dr, gällande pensionsstat för honom bestämde, icke kunde vara tillräcklig för nödtorftig bergning, ansett sig böra i underdånighet hemställa, det Ryttmästaren Leijon måtte tillförsäkras att vid afskedet erhålla ett årligt belopp af 900 R:dr utöfver den honom tillkommande pension; och har Kongl. Maj:t nu föreslagit Rikets Ständer, att Ryttmästaren Leijon vid afsked från Regements-stallmästarebefattningen, må, jemte den pension af 600 R:dr, han enligt författningarnc eger att i Arméens Pensionskassa uppbära, få under sin återstående lifstid åtnjuta på rikets Allmänna Indragningsstat en årlig pension af 400 R:dr. Kih. till R. St. Med afseende å Ryttmästaren Leijons långvariga och berömliga verksamhet såsom Regements-stallmästare vid Lifregements Husar-korps, hans numera uppnådda höga ålder samt hans obemedlade ställning, tillstyrker Utskottet, att Kongl. Maj:ts förevarande nådiga framställning må af Rikets Ständer bifallas. 14:o. Sedan uti en till Kongl. Majit ingifven skrift f. d.
Edert hjertliga du skall säkert göra henne » Kära fru Haraldsson », började fru Vilvarm om hjertat, på samma gång som det berg, då de två damerna kommit i ro på ingifver henne en känsla af, att hon har fått soffan bakom aktersalongens vägg, » ni får ej ett stöd, en auktoritet att hålla sig till, unta illa upp, då jag så här förutsätter, att ni der det hon gör sig husvan. Senare ordnar delar » Aves » och » Hois » åsigter om barnsig frågan om tilltalsordet er emellan rent af af vården. » sig sjelf samt blir det naturliga uttrycket för » Ni vet ju, att jag är af samma tanke som det innerliga förhållande, hvilket genom barnens vård och uppfostran måste uppstå er de rörande denna angelägenhet. » » Ja, men författarinnor och författare se emellan. » ofta en sak i fågelperspektiv, tjusas af taf» Så har jag äfven tänkt mig det. Men lan, som ligger nedanför dem, men bry sig så kommer det — handgripliga. Jag har ju ej om detaljerna — » en flicka om fem och ett hälft år, en tre» H-m! » årig gosse och nu lilla Elly, som jag just » Men vi husmödrar måste tänka på hvarje rest från på ett par dagar, emedan hon skall detalj af en sak, som rör hemlifvet. Ser ni, vänjas från bröstet — min syster är för tilljag ämnar visserligen bjuda min ' barnfröken ' fället i mitt hem — hvad skall nu min medstora famnen och det, så att säga, både lehjelperska — jag tycker ej om titeln barnkamligen och andligen; men lekamligen kan fröken! — företaga sig med dem? » jag ju ej bara stå och omfamna henne, utan » Det samma som alla barnvårderskor, det: lådorna samt å tidningskontoren. nästfölj. söckendag. Pligten. Vischer. är klart; eljes blefve hushållet ju betungadt med flere medlemmar än under ' baroflickstiden ', och det är ej meningen. » » Alltså menar ni, att fröken Astrid von Helm — så heter hon — skall lära lilla Elly gå samt bära henne på armen, när så behöfs? » » Ja, naturligtvis, när ni nämligen ej sjelf förbehåller er rättigheten att syssla med Kilan.
Vid sådant förhållande skulle kyrkokassan icke kunna gå i land med att af privat man och till 5 procent upplåna den behöfliga summan och småningom årligen afbetala på kapitalet. Det är endast af staten, som ett lån till mindre ränta kan erhållas, hvarpå staten ej skulle förlora mer än på sin höjd en obetydlig ränteskilnad af en eller annan procent. Ingen lånar upp penningar för så godt pris, som staten; och då i alla fall med tiden ett större understöd skulle behöfvas, tror jag att det vore en ren behållning att nu bevilja det begärda lånet. Då nu Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å StatsUtsk:s utlåt. N:o 198, ropades ja och nej, hvarefter Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot detta utlåtande gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja blandade med nej, förklarade, det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande. Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. 7 dennes på bordet lagda utlåt:n: N:o 199, i anledn. af väckt motion om lån af allmänna medel till reparation af St. Petri kyrka i Malmö; och N:o 200, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för undersökning af jordlagren i olika trakter af riket. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att R. o. Ad. d. 18 sisth Mars fattat beslut derom att Ridd.Utsk:s mern. N:o 9, i anledn. af Frih. Palmstjernas motion om ett tillägg till 7 § Ridd.-Ordn., ej Den 9 Juni. 35 skulle företagas till pröfning, innan underrättelse vunnits, att Const.- Utsk. behandlat ett dit inlemnadt förslag i samma syftning, samt att lill följe deraf nämnde mern. sedermera icke varit uppfördt på föredragningslistorne; men att sedan numera K. M:s nåd. representationsförslag förklarats böra hvila til grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, tiden torde vara inne att bestämma när Ridd.Utsk:s berörde mern. bör lill pröfning företagas.
Lånet utfärdade förbindelser, under de 14 år som forflutit sedan dess utgifvande, oaktadt under tiden skedd uppsågelse, icke blifvit till betalnings erhållande uppvist, en lika pra> scriptions-tid eller d. 31 Dec. 1824 måtte för samma Obligation utsättas och Herrar Fullmågtige i Riksgålus-Contoiret autoriseras, att i Svenska officiella Tidningen 2i8 Stats-Utskottets Betänkanden. utfärda kungörelse derom, att derest den ifrågavarande Obligationen icke varder inom berörde tid till betalnings erhållande företedd, densamma icke vidare till liqvid upptages; hvarefter och sedan sig visat, huruvida Obligationen till Riksgälds-Contoiret inkommer eller ej, Herrar Fullmågtige må ega, att i förra fallet för hvad till dess gäldande åtgår, godtgöra Riksgälds-Contoiret medelst dödande af den till säkerhet derföre hypothiserade Riksgälds-Contoirets Obligation N:o 8214, å 110 R:dr 36 sk. samt i det sednare fallet åter, att till den som då visar sig vara innehafvare af Kjellbergs rätt, utgifva innehållet af sistnämnde Obligation; dock att enär omsättning af Riksgälds-Contoirets Obligationer allt sedan Januarii månad 1821 icke varit tillåten samt att a den pantsatte Obligationen till förfallodagen upplupen ränta redan blifvit betald , någon ytterligare ränta icke bör komma i fråga att beräknas och godtgöras. Dock varder detta Rikets Högloft. Ständers eget bepröfvande vördsamt understäldt. Ankom den 26 Noy. i8a3. Riksens Högloft. Stånders Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi - Utskotts förnyade Utlåtande, i fråga om disposition af Recognitions Skogarne. Det Betänkande, som förenade Statssamt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskotten, under N:o 576, afgifvit, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande Recognitions Skogarne i Riket, och hvilket Betänkande Högvördige Preste-Ståndet, och Yällofi.
Sedermera stadgas om hyran och om afliden sjömans arfvingars rätt i sådant afseende, samt slutligen om huru förhållas skall, när sjukdomen är ådragen genom den sjukes eget förvållande. § 71. Justitieråderi Qviding och Cramér tillstyrkte, i likhet med hvad Tyska Lagen (Art. 347) stadgar, att här må bestämmas, det sjöman icke må å utländsk ort lemna sin tjenst å fartyg innan Svensk konsul sådant medgifvit.
Till utredande af förhållandet med denna af Revisorerne sålunda anmärkte åtgärd, får Utskottet, enligt de i detta afseende Utskottet meddelade underrättelser, upplysa, att, sedan, i följd af Rikets Ständers beslut vid 1815 års Riksdag, dåvarande Fullmägtige, under den 9 November nyssnämnde år, utfärdat en förbindelse, enligt hvilken en summa af 200,000 R:dr skulle årligen, från och med den 1 nästföregångne Augusti, af Riksgälds-Contoret utbetalas till numera Hans Maj:t Konungen och Dess Arfvingar efter Successions-Ordningen af den 26 September 1810; så blefvo, uppå derom af Hans Maj:t gjord framställning, under den 1 Juni 1821, Sex stycken serskilda förbindelser af Fullmägtige utfärdade, hvardera å 100,000 R:dr, eller å hälften af berörde anslagssumma för åren 1822, 1823, 1824, 1825, 1826 och 1827, och hvilket belopp skulle, vid slutet af det år, för hvilket förbindelsen var utfärdad, hållas innehafvare!! tillhanda. Sedermera hafva Fullmägtige, efter Hans Maj:ts hvarje gång serskildt tillkännagifna Nådiga åstundan, likaledes, under nedannämnde dagar, utfärdat enahanda, den 1 Augusti hvarje år, till betalning forfallne förbindelser, nemligen: den 23 November 1826, 3 st. å 50,000 R:dr hvardera, för åren 1840 och 1841. Varande alla dessa förbindelser, med undantag endast af de sistberörde dag utgifna, redan af Riksgälds-Contoret infriade.
En så ytterlig stridighet emot den naturliga grunden för hägnadsbesväret eller kreaturens ägares skyldighet att afhålla dem från ofredande af grannarnes grödor, kan väl icke tagas i försvar; och det minsta, som billigheten fordrar, lärer vara, att betesmarkens innehafvare vidkännes lika stor andel i hägnadsskyldigheten, som den jordbrukande eller inägornas innehafvare drabbar. En annan hufvudsaklig afvikelse från rättsbegrepp ligger deruti, att innehafvare af större inägorymd, som tillgränsar en mindre, eller af större hemmantal, som i annat slags ägor tillstöter mindre hemmantal, skall i stängselbesväret taga så mycket större lott, som inägoområdet eller hemmantalet är större. Härigenom uppkommer det högst oskäliga missförhållande, att om ett enstaka helt hemman äger till grannar endast några enstaka fjerdedels hemman, hvilka på alla sidor omgifva det hela hemmanet, detta senares innehafvare då måste stänga fyra femtedelar af hela sin omkrets, meri att om ett dylikt hemman ligger orrigifvet på alla sidor af byar, hvilka hvar för sig innehålla fyra hemman, det enstaka hela hemmanet då ej är skyldigt att stänga mer än en femtedel af hela sin omkrets, ehuru det svårligen lärer stå alt utreda, hvad större gagn samma hemman äger af fjerdingarnas, eller hvad större mehn af de öfverlägsna byarnas granskap. Det kan väl ej heller förnekas, att om detta hemman skiftas i fjerdingar emellan fyra ägare, hvardera af dessa då blifver lika naturligen berättigad, som de angränsande enstaka fjerdingarnes ägare, att äfven mot dessa svara endast för en fjerding. Man skulle eljest vägra en sådan från det hela hemmanet utskiftad andel rättigheten att beräkna sig till godo det nya hägnadsbehof, som genom skiftet uppstått imellan fjerdingar ne af det hela hemmanet. Likaså uppkommer för hvarje hemman i de angränsande byarna vid skeende skifte en naturlig rätt att i stängselskyldighet räknas lika med det angränsande enstaka hemmanet, enär eljest behofvet af stängsel imellan de från byn utskiftade hemmanen icke komme i beräkning.
Att Kongl. Maj:t, i den händelse KrigsAcademien tillsvidare kommer att äga bestånd och nuvarande anslag, såsom hittills, ej skulle räcka till, må äga rättighet att af allmänna öfverskotten å HufvudTitlarne för KrigsAcademien årligen använda en bestämd mindre summa, men att, om mot förmodan, någon ytterligare brist uppkomme, densamma då, på sätt StatsUtskottet föreslagit, skulle fyllas af besparingarne å 3>dje Hufvudtiteln. I anledning häraf anhåller jag vördsamt om återremiss af betänkandet. / N:o 4. Herr Mont gomnitrit Cederhjelm, Ju fas: Då den i Valloflige BofgareStåndet af Herr Beckman väckte motion angående Wermlands FältJägareRegemente, innehåller smädande uttryck om Regementet, vågar jag anhålla om Höglofl. Ridderskapet och Adelns tålamod, då jag med möjligaste korrthet skall söka rättfärdiga Regementet. Herr Beckman börjar sitt memorial med den stora tunga, Carlstad genom inqvartering får vidkännas af Regementet. I sanning, denna måtte vara högst tryckande , då den belöper sig till tvänne dagar Den 7 Julii f. m. % då Regementet samlas och tvänne dagar då dst åtskiljes; desse få dagar, hade jag trott vara Staden rikeligen ersatte genom minst 2000 R:dr Banco, hvilka Fältjägarne säkerligen qvarlämna i Staden hvarje gång de åtskiljas från ett möte. Dä ingen till Fältjägare antages, innan han förut uppvist gilltig prästattest, tyckes Herr Beckmans beskyllning, att Fältjägarne bestå af moraliter fördärfvade menninskor ej förtjena besvarande. Regementet består till elfva tolf* tedelar af infödde Wermländningar; det skulle således förefalla besynnerligt, om bland Wermlands allmoge, i allmänhet känd för redlighet ock öppenhjertighet, så lätt skulle uppletas 550 så förderfvade menniskor sorn Herr Beckman afmålar Fältjägarne.
Under den 28:de December 1832 har Eders Kongl. Maj:t i Nåder fastställt de öfverenskommelse!', som en del socknar träffat till deras utödande utom skallgång, samt, på derom gjord underdånig framställning, i öfrigt ansett någon vidare åtgärd för detta Län öfverflödig. Lappmarkens invånare äro allmänneligen snälla skidlöpare samt skicklige rofdjurs-jägare. Vid bar mark eller mindre snö om vintrarne, åstadkomma vargarne nog ofta betydlig skada å Lapparnes renhjordar; men så snart ymnigare silö fallit, efterjagas och upphinnas vanligen vargarne af de på skidor löpande Lapparne, hvilka icke allenast då döda desse fiender, utan jemväl genom försäljningen af skinnen bereda sig ersättning för den lidne förlusten. o:o Umeå Sjö- och Stapel-Stad. Denna Stad, som är grundad på donerade hemmanet Sanda, ett halft mantals skatt, är belägen invid Umeå eif, två och en half mil från hafsbandet, erhöll den 3():de Augusti 1646 sina privilegier samt, genom Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution den 15 Juni 1812, den utvidgade Stapelrätt, att i sin hamn få emottaga främmande magters fartyg. Stadens hamn 14 i del såkallade Småholmssundet är beqvämlig samt 14 till 15 fot djup; men segelleden derifrån upp till Staden kan icke begagnas med iner än åtta fot djupt gående fartyg vid vattnets medelhöjd. Under de fem åren, sorn Berättelsen omfattar, hafva fem nya fartyg på Stadens varf blifvit byggda. Utrikes handeln är i tilltagande och tio fartyg hafva varit utskickade, lastade med bräder, tjära, kreatursben, jern och pottaska. Af ortens nyssnämnde produkter, jemte bjelkar, smör, talg, rökt och salt lax, renkött och hudar m. m., afsältes vanligen på Slockholm, hvarifrån afhemtas kramvaror, salt och spanmål i mån af behof och åtgång, dermed handel sedermera drifves dels hemma i öppna salubodar, dels vid frimarknaderne i Länet.