Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är genom hårdländta beten under härdning mot climat och ett flitt utegående från spädare aldren, som hästens rätta kraftutveckling såsom en gifven gymnastik lämpligast fortgår; erfarenheten har visat mig härvid de besynnerligaste följder till hästens förbättring, ty gifna lyten och disproportioner hafva derigenom utgått, och en ren naturbildning Ater inträdt, bestämdt arf från äldre slägtledningar uti blodet bibehållit. Äfven skulle jag tro den omsorg man ville lemna deråt, att Landlhingst-Stationer Den io September e. m, i63 voro egenteligen utvisade 3 de trakter, der liästuppfödandet i hänseende till goda beteslägenheter anses lämpligast, vara för saken, Hästafvels-förbättringen, mycket befrämjande. Det måste äfven såsom grund för yrkandet emot utländska hästars fria införande anföras, att de således å goda localer väl uppfödde hästar böra inom landet företrädesvis vinna afsättning, och utan jemförelse bedömas efter sin kraft-egenskap mera användbare såsom remonter för det Svenska Cavalleriet, då de uti målet uppgå till q qvarter \ tum. som är det ordinära och allmännast antagna. Att vinna nödige insigter uti allt hvad till hästens rätta vård, skötsel och behandling hörer, är ett så stort behof för landet, alt jag skulle befara, det någon rätt nytta och fördel af vår inhemska hästrace aldrig kan ernås, förrän detta befordringsmedel mera synbart verkställes och visar sig. Förlusten att utlemna penningar ur allmänna rörelsen lill utlänningen, beräknas aldrig emot den stora fördel att få tama, sediga och lättförda hästar, vare sig att deras uthållighet blott i 2 eller 3 år äfven gör nödigt köpa många andra, och den vinst man skulle i sanning erhålla, sedan man vunnit de infödda hästarnes dressering, att dessa en tiodubbel tid förblifva nyttiga för ägaren, samt fordra hälften i 41 H. 11 * 164 Den io September e. m. utfordringskostnad, aldrig derföi innan får erfaras.
Reträffande derefter arbetssättet, så tillgår i Götha Hofrätt sålunda, att Ordfme på Divisionerne föredraga inkomna skrifter och besvär i civila eller liandräckningsmål: att Fiskalerna föredraga de s. k. underställda brottmålen, i hvilka dem jemväl åligger författa Hofrättens utslag: att besvär och skrifter i de ringare bråttmålen eller s. k. bötesmålen föredragas af en särskild dertill antagen tjensteman, benämnd Brottmåls-notarie: samt att alla andra till vidd, värde och beskaffenhet ojemförligen vigligast, instämde och vädjade Den 28 December f. m. 219 saker, besvärsmål, ansökningsärenden och Fiskaliska aktioner utlottas (ill handläggning och referering bland Hofrättens öfriga tjugo ledamöter. Efter slutad föredragning öfverlemnas akten till en af Divisionens ledamöter, som för de öfrige upläser den ifrån första sidan till den sista; och sedan diskussionen föregått eller akten bland ledamölerne cirkulerat och blifvit återställd, fattar Hofrätten sitt beslut i saken. Upsättningen af Hofrättens utslag på Ordfis och Brottmäls-notariens föredragning tillkommer Civil-notarien, hvilken jemväl åligger författa de utslag, som på Referenternes föredragning i besvärsmål meddelas. Dylika tjenstemän, dels ordinarie och dels extra, äger Hofrätten trenne på hvarje Division, och de tjenstgöra en i hvarje vecka med fjorton dagars ledighet från embetsrummet för expeditionernes upsältning. Hofrättens domar i civila mål eller vädjade och instämda saker skulle åter upställas af de tvänne s. k. Proto-notarierne, hvilka tjenstgöra en i hvarje vecka; men då dessa tjenstemän omöjligen kunna på alla fyra Divisionerna på en gång tillstädesvara, upslär såsom en naturlig följd, alt Referenten sjelf måste sammanfatta Domen, den Proto-notarien derefter renskrifver, hvari hans tjensgöring således egentligen består. Dä likväl i följd af vädjade sakernes ökade mängd, ofta en öfverhopande myckenhet af dylika, någon gång ganska vidlyftiga Domar från alla fyra
VattenYxor med tvänne blad eller Yx^ ör till hvarje ställ. Vantknifvar 1 till dessa Instrumenter Skärknifvar > hörer fasta och sköhj Däcksågar ) stakar. Is-Sågar med blotta handtag. Svåra Bräckhakar för brytning af Skepps3 balkar. SkeppslucksSkrufvare Sockerkist-Skrufvar, genom hvilka äfveif én skeppslucka kan sprängas. BräckTänger om it å i4 vigt (vic^ tualie) hvardera. JernTänger om 5 k 6 vigt, FemhörningsTänger om 4 å 5 gä vigh FastageTänger (storgripna) om 6 6ä d:o, Hampoch Lin-skrufvar i form af en-3 kia kratsar. Ankarlågskrokar, 48 BU.t.SlatsS.Allm.Besv.a.OecThsk Utl-N-.n^S; Jernbyglar eller Håfvar för Spannmål och Stenkol. Båtshakar med Skaft. HuegYxor. Isbi 11 a r ■ Sökdraggar. Botlensökare. Löshakar. Balkhakar. Vattenkikare med reservglas och kitti Barkasser med Inventarier. Segelbåt med Inventarier. $6- eller 24-garns Trossar. lfi garns d:o Davidar med Jernskifvor oell Byglar. Hammare. HofTänger, Jernspett; samt dessutom Slagor och Spakar i resetva på hvarje UppIagsBtälle. Reser - Bil.t.Stats-s. Allm.BtSv.o.Otc, Utsk. Vtl,No 53. 4 9 Reservationer: Af Hr Lefren, J. P.: Emot Utskotten* genom votering stadgade beslut, enligt hvilket Dykerioch Bergnings-försorgen i Riket bör föreslås att distrlctvis och genom serskilda föreningar i Landsorterne tillvägabringas, föranlåies jag att mig reservera. Genom denna söndrade anstalt, af hvilken
De väglinier, hvilka Komitén, under antagande att jernvägsförbindelsen mellan Stockholm och Göteborg skall vara öppnad, innan någon genomgripande förändring af skjutsoch postbefordringsväsendet kan hinna bringas till verkställighet, anser nu böra för inrättande af postbefordring utaf omförmälde beskaffenhet föreslås, äro följande: l:o från Catrineholm, öfver Norrköping, Linköping, Skenninge, Grenna, Jönköping och Wexiö, till Christianstad; 2:o från Göteborg, öfver Kongsbacka, Warberg, Falkenberg, Halmstad, Laholm, Engelholm, Helsingborg och Landskrona, till Lund; 3:o från Stockholm, öfver Upsala, Gefle, Söderhamn, Hudiksvall och Sundsvall, till Hernösand; 4:o från Stockholm, öfver Enköping, Westerås och Köping, till Arboga; samt 5:o från Hofva, eller någon i närheten deraf belägen jernvägsstation, öfver Christinehamn och Carlstad, till Norska gransen vid Morast. Dessa linier hafva blifvit valda, synnerligast med afseende å den större trafik af resande och post, som å desamma förekommer, hvarom Bilagan 36 N:o 7 lemnar närmare upplysningar, men derjemte med hänsigt till den fördel, att sådane förbättrade befordringsanstalter, som här äro i fråga, på samma gång de anordnas å vägsträckningar, hvilka i förening med jernbanor, genomskära landet i de för trafiken vigtigaste rigtningar, måtte i mer eller mindre mån komma de fleste af Rikets särskilda landsorter till godo. De vägar, vid hvilka befordring af post och resande i det mera fullständigt ordnade skick, här ofvan blifvit uppgifvet, komme att tillvägabringas, torde lämpligen kunna benämnas Postvägar; hvaremot de öfrige vägarne, å hvilka skjuts för resande nu är anordnad, blifva af Komitén i det följande benämnde B {postväg ar.
Men skolan måste dock först sjelf blifva en allmännelig sanning icke blott på papperet, utan i verkligheten, och härtill fordras, efter mitt förmenande, att Staten ta-< ger mera vård om henne än hittills; erkänner såsom sin skyldighet att bestrida hälften af hennes kostnader och ålägger kommunerna såsom pligt att bestrida andra hälften ; icke tillåter kommunerna att fortfarande rättfärdiga sig dermed, att de hafva upprättat rotskolor, ulan utsträcker folkskolan till icke blott en för hvarje socken, utan till minst en för hvarje tusen innevånare ; samt slutligen genom resande inspektörer vakar öfver, att Rikets Ständers Beslut i dessa fall också blifva verkställda. Fåfäng skall dock all lagstiftning i dessa afseenden blifva, om icke skollärarnes löner i allmänhet förbättras, så att läraren kan lefva af sitt arbete och egna sig åt sitt mödosamma kall. Seminariekursen är nyligen genom Kongl Förordning ökad till tre år. Det är icke länkbart, att en yngling med någorlunda goda anlag skall med betydliga kostnader uppoffra 5 år af sin ungdomstid, för att vid ett Seminarium skickliggöras lill erhållande af en mödosam tjenst med 200, kanske 500 el ler i lyckligaste fall 400 R:drs årlig lön, då han såsom grindvaktare vid Statens jernvägar, utan egentligt arbete och ulan föregående studier, kan erhålla 600 Il:dr om året; följden af detta förhållande skall, säkerligen inom få år visa sig i total brist på skickliga sökande till de lediga folkskollärarebefattningarne. Jag vågar dock icke och skulle knappast anse fullt rättvist att föreslå lika lön för Motioner i Bonde-Ståndet 1862 N:o 127. 185 för alla skollärare. Må gerna olikheter förefinnas, det skall uppmuntra den unge skolläraren, att genom flit och sjelfstudium på den mindre platsen söka förvärfva sig skicklighet och ett godt vitsord, för att såmedelst kunna i sinom tid vinna befordran till något bättre.
Af skäl, sorn i Statsråds-protokollet, angående Sjöförsvars-ärenden, för den 8 innevarande månad äro upptagna, finner Kongl. Maj.t Sig böra uti d,enna Hufvudtitels anslag föreslå de förändringar, som bär nedan omförmälas. Ailonings-Materna, l:o. Departementets Kansli-Expedition. Till följd af den uppgjorda fördelningen vederbörande Embetsverk emellan af den vid sednaste Riksdag anvisade summa till gratifikationer åt extra ordinarie Tjenstemän och Vaktbetjente, bör från Förslags-anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Departementets Kansli-Expedition till aflönings-anslaget för nämnde Expedition öfverfljttas ett emot Expeditionens andel i gratifikations-medlen svarande belopp af 66 R:dr 32 sk., hvarmed alltså sistnämnde anslag kommer alt förhöjas. 2:o. Förvaltningen af Sjö-ärendena, samt AJlöninps-stater ne vid Flottans stationer. På enahanda sätt, sorn i föregående punkt omförmäles, bör från anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Förvaltningen af Sjö-ärendena och Departementets Kommando-Expedition lill ifrågavarande afiönings-anslag öfverfljttas den extra ordinarie Tjenstemän och Vaktbetjente vid Förvaltningen tillkommande andel i gratifikations-medlen, 300 R:dr, med hvilket belopp sistberörde anslag sålunda bör ökas.
Rektor tillstånd att i faders eller målsmans ställe lindrig och lämplig kroppsaga utöfva, derest icke fader eller målsman heldre tager ynglingen från skolan. Utskottet har väl inhemtat, att vid sistlidne riksdag, då äfven motioner väcktes i syfte alt dels kroppslig aga vid undervisningsverken måtte förbjudas, dels bestämdare ansvar måtte stadgas för lärare, som sådan aga missbrukade, dåvarande Ekonomi-Utskott afstyrkt allt afseende å dessa framställningar och att, tii! följd deraf alt två Stånd godkände Utskottets utlåtande, frågan förföll. Och Utskottet erkänner äfven sin tvekan att tillstyrka ett fullkomligt upphäfvande af rättigheten för skollära rne att, då andra medel visat sig fruktlösa, använda den lindriga aga, som i nu gällande Skolstadga är medgifven, och i afseende hvarå de derstädes meddelade föreskrifter icke kunna frånkännas varsamhet och försigtighet. Det heter nemligen i 52 §: ”Bestraffningsgraderna vid alla elementarläroverk vare tre: f:o bestraffningar, som hvarje lärare eger omedelbart ålägga och verkställa; 2:o bestraffningar efter Rektors beslut, hvilka af honom kungöras och verkställas inför den församlade klassen eller inför hela läroverkets ungdom; 5:o bestraffningar efter Kollegii dom, hvilka kungöras och verkställas i Ephori närvaro inför liela läroverkets samlade lärjungar; börande domen jemte föregående ransakning i protokoll upptagas;” och i 53 §: ”Inom aila dessa bestrafmingsgrader vare varning och tilltal den lindrigaste bestraffningen. Vid fortsatt och svårare felaktighet må nedflyttning under medlärjungar, förvisning från lärorummet eller, med Rektors begifvande, annan till framkallande af den felandes ånger och blygsel lämplig näpst användas. Lärjunge, som genom fortfarande okynne och sjelfsvåld visat andra straff vara utan verkan, må, efter af Rektor gifven varning för påföljden, i händelse af ny förseelse, med lindrigare kroppsaga straffas.”
Att i ett förslag mycket uppehålla sig vid det reglementariska, innan systemet blifvit godkändt, är ofta ett sätt att bortblanda sjelfva hufvudsaken. Att R. St:s egna ombud i Riksg:s-cont., enl. ett särskildt reglemente, borde besörja allt hvad som erfordras för verkställigheten af systemet är klart, och ett erforderligt reglemente är lätt utarbetadt. Om remiss af denna motion till behöriga Utsk., anhåller jag vördsamt. Lades på bordet. Frih. Rantzou, Joln Albert, hade ingifvit följande 2!ne motioner: 1. Vid sista riksdag beslöto R. St. utfärdande af en ny stadga för så väl inrikes som utrikes vexlar. K. M. afskiljde 364 Den 7 Mari effl. den förra delen och gaf deråt sin sanction, men vägrade en sådan sanction åt den del af stadgan, som rörde utrikes vexlar, hvarom de gamla otjenliga föreskrifterna således ännu qvarstå. Då emedlertid det förslag till gemensam lag förden inrikes och utrikes vexel-rörelsen, som It. St. vid sista riksdag afgäfvo, utan tvifvel undaurödjer en mängd af nuvar. hinder oell olägenheter vid utrikes vexel-handeln; får jag vördsamt föreslå, att R. St. måtte förnya sitt vid sista riksdag algifua förslag till lag för inrikes och utrikes vexlar, saint lins K M. anhålla, det K. M., med upphäfvande ej mindre af alla äldre stadgande!) rörtde vexelrörelsen, utan äfven af den år i835 utfärdade lag för inrikes vexlar, täcktes gilla och utfärda en sådan gemensam lag, i öfverensstämmelse med det förslag dertill, hvilket till sin ordalydelse igenfinnes vid R. St:s nnd. skrifvelse N:o 3?.3 af den a3 April i8’,5, hvilken jemväl i öfrigt åberopas såsom innefattande tillräckliga motiver för denna min nu framställda motion. Jag anhåller om remiss till Lagutskottet. 2. Då R.
Deremot liar R. o. Ad. visserligen en gång beslutat, att ett förslug, sorn åsyftade att lemna valrätten f.i utom districts, ieke skulle förklaras vara R. o. Ad:s gemensamma tanke. Jag kan derföre icke dela de ledamöters tanke, sorn tro att det skulle vara R. o. Ad. öppet, så kort efter det förra .beslutet, att förklara det valrätt utom districlel tili den nedre kammaren får äga ruin. Det kan jag för min del icke medgifva. Men hvad sjelfva den bär punkten beträffar, får jag för min del instämma i de ledamöters anhållan, såvida en anhålla» i detta fall kan verka något, hvilka begärt att Ilr von Hartmansdorff behagade, i frågan om bildande af öfre kammaren, undvika alla närmare bestämmelser, än de som nu blifvit antagna, på den grund, att så väl PresteSt. som BorgareSt., icke derom yttrade sig.
Skrifvelse, N:o 97. c) att, med hänseende till Direktören Locks kortare tjenstetid, lian må uppföras till erhållande af en mot jj af hans lön svarande pension af 1,000 R:åi' årligen; d) att, sorn1 Kapitenen Kuylenstjerna från Arméens Pensionskassa uppbär 600 Ridr årligen, pensionen för honom må bestämmas till 1,000 Ridr; e) att jemväl i tlöljd af kortare tjenstetid Direktören Ohlin inå tilldelas pension med 1,000 R:dr, motsvarande | af hans nuvarande lön; f) att, i betraktande deraf att Vaktknekten Wennberg först vid fy llda 56 år kommit i Statens tjenst, bans pension må bestämmas till 250 R:dr; g) att Vaktknekten Pettersson må erhålla pension af 300 R:dr årligen; h) att för Vaktqviunan Anna Catharina Eriksson må uppföras en årlig pension af 200 R:dr; samt i) att samtliga förenämnda pensioner må anvisas att utgå från och med månaden näst efter den, då afsked från befattningen varder vederbörande meddeladt. Uti särskild nådig Proposition af den 7 November nästlidet år, på underdånig ansökan af Kommendanten och Direktören vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen, Majoren i arméen, Riddaren af Kongl. Wasa-orden Frans August Tellander, och efter Fångvårds-styrelsens hörande, har Eders Kongl. Maj:t föreslagit, att ett belopp af 2,800 R:dr, motsvarande direktörslönen 2,000 R:dr, kommendantsarfvode 500 Ridr, samt det åt direktören vid straff-fängelset anslagna arfvode för inseende öfver Stockholms stads kronohäkte å Långholmen 300 E:dr, måtte varda å Allmänna Indragningsstaten beviljadt Majoren Tellander såsom årlig pension, att utgå från och med månaden näst efter den, då afsked frän kommendantsoch direktörsbefattningen kan blifva honom meddeladt.
Till stöd för det andra Alternativet änföres vidare, att 18 Art. i Kieler-Tractaten skall berättiga Svenska Medborgare att fullfölja de påstäelideh, hvilkas Lägliga gång genuin frédsbfottet blifvit alslutne, "och att Kongl. Majit enligt 19 Art. blott afstått sine anspråk på Ersättning för de Svenska Skepp och Laddningar, sorn blifvit uppbragte af Daiiské' Kapare” — Men sorn jag ej kail draga samina slutsätts äf förenämnde Ärliclar,- oell sorn på tydningen äf dem Väscndtéligeh beror Rättigheten till dell ersättning sorn utgör den betydligaste Summan i förevarande fråga, Så ähbåller jag att Utskott et täckes låta sig Articlarne föreläsas, för att öfver rätta förståndet Utlåtande afgifva. Afdelningen har fäst eli särdeles vigt vid det uttrycket, ätt Kongl. Majit afstått Sina Ansptåk på de Svenska Skepp och Laster, sorn blifvit uppbragte äf Danske Kapare; och synas vilja skilja mellan Konungen och Dess Undersåtares intressen, men dä sorn Stat s-U tsko 11 e ts Betänkanden. ijj som ofvan är nämnt, Kongl. Maj:t med Behjertande af Sine Undersåtares lidande och hilliga anspråk på en hillig upprättelse, hörjade Kriget med Dannemark; och då vi erindra oss med underdånig tacksamhet den ärorika utgången deraf, sorn förenade tvänne länge söndrade Konungafliken, och heredde Scandinaviska HalfÖns framtida sällhet och säkerhet; Så måste äfven medgifvas, att Konungen ej förfäcktat någre enskilda fördelar och anspråk, och att han hlott hegagnat Sin höga och ohes tr ideliga Kätt att tala i Sitt och Folkets namn; hvilkas gemensamma fördelar
I vise, I Sokrates halsen Och namnen i en Gudarnes son » Att frun gaf sin gubbe på pälsen Och slog ett spann vatten uppan, När från Aspasie lian kom sent, Det hade han ärligt förtjänt. Nog finnas här bleka, små sippor, Och mången har ren blifvit fru; Men hade vi flere Xantippor, Då vore här bättre än nu: Ty männen på Sokrates brås, — Fast icke i visdom, gn ' nåsl Ejnar. Vid kaffet. Amatörfotografier af Hugo Falk. » nu Så sirligt du orden ej lade, Och väl var du lite ' burdus: Men omsorg om hemmet du hade, Med barn och med kittlar och krus. Din korg aldrig nånsin var sen På köttorget uti Athen. antippa, du Sokrates ' maka, Här står du än uti dag, jpör män, både styfva och späka. Som huskors af bittraste slag. Man orätt dig gör på din mull, Blott för den där visdomens skull. » Dom flyttar in. » » J|) et här går inte längre, » sade hr Lundström (£r o c h gäspade högt o c h ogeneradt. » Jag måste nödvändigt in till staden — affärerna taga fart nu på höstkanten, o c h för öfrigt skola väl pojkarne in till den välsignade skolan igen. T y c k e r du som jag, så ge vi oss af till fredag? » Hans hustru, till hvilken de sista orden v o r o riktade, jakade matt, o c h så vek hr Lundström ett hörn i sin almanacka, för att ej glömma af sitt beslut, o c h satte sig längre upp i soffhörnet, ej utan välbehag tänkande på gasbelysta gator, ett småtrefiigt parti vira hos kamrern o c h en stilla tuting då o c h då. Och fru Lundström började längta efter sina visiter o c h pick-nicks o c h äldsta fröken efter en smula kurtis o c h flirt, medan däremot småbröderna ej v o r o fullt så entusiastiskt stämda för förslaget, då skolan o c h » orättvisa » bakläxor skymtade fram därigenom.
Deltagande i öfveiläggningarna inom Stafa* 88 Den 7 April f. m. Och BancnUtskottens sammansatta beredning, om de tiil Utskottens behandling remitterad^ Financiele mål, känner j g visserligen, för mih en^kiidta del, mycken förbindelse till min aktningsvärda vän, Herr Friherre Björnstjerna, för den reglementariska uppställning han behagat lemna, till vägledning för Utskottens bearbetande af de så kallade grunderne till en Financeplan, hvilka grunder Utskotten, efter hans lörslag, borde preliminariter underställa RiksStgndens pröfning och afgörande: för hans omsorg att bespara Utskotten ett möjehgen onödigt arbete, i fall deras, till alla sina detailler utarbetade Financeplan sluteligcn icke af Stånden skulle blifva antagen: och för den i öfrigt gifne erinran om nödige iakttagandeo, så vidt Utskottens arbeten skola ställas systéngatiskt. Men hvad Herr Friherre Björnstjerna sif så medborgerliga motiver framställt, har emedlertid gifvit mig anledning till några reflexioner, dem jag tillåter mig att inför Höglofh Ridderskapet och Adeln vördsamt anföra. Folkets ombud, samlade till Riksdag, från alla delar af Fäderneslandet, medföra intrycket af de allmänna brister, sorn i deras hembyggd finnes verka ofördelaktigt på medborgares belägenhet. De tillkännagifva dessa brister, och lemna tillika anvisningar på medlen, som, efter förhållandet inom hvar ort, anses lämpeligast att dem afhjelpa. Detta är den så kallade motionstidens egenteliga föremål. De valde Utskotten hafva derefter desr V* Den 7 April f m. 89 gg anvisningar till ledning för deras arbeten! Det är temmeligen gifvit att uppgifterne och de på dem grundade förslag, skola sins emel. Ian vara stridige; men utgången fråo en och samma bevekelsegrund: nit för allmänt väl* påkallade de aktning och det nogaste afseende. Utskotten, sammansatte efter deras hufyudmäns val, hafva inga bestämda instruetiower
Det är en andakt, om jag så får säga, i betraktandet af allt menskligt välstånd intill dess minsta delar. Med hvilken välmenande vigt gör sig ej värdinnan underrättad hvad stycke af steken hvar och en behagar! Att störa någon i sin matro är den största synd mot Engelsk sed och en verklig samvetssak. Eldbrasan (the fireside) omkring hvilken man om aftnarna samlas, är också ibland högt respecterade saker. Man bjuder sorgfälligt en plats dervid. Att ställa sig framför och skymma den, är den största ohöflighet. Blott värden eller värdinnan må städa eldbrasan, och ett Engelskt ordspråk säger: att man skall ha varit sju år i ett hus innan man har rättighet att röra vid elden. – Nu dricker man åter sitt Thé, och denna är den egentliga tiden för samtal. Slutligen intages en tarflig aftonmåltid. Man skakar hvarandras hand – ty man kysser här i landet ingen annan hand, än kungens och sin flickas, och bäggedera är nåd – bjuder sedan godnatt, och kl. 11 går hvar och en på sitt rum. Stoke Newington d. 20 Nov. Jag har i dag lust att säga dig några ord om Engelsk höflighet. Det finnes en naturlig och en förvärfvad höflighet. Den förra är hjertats höflighet, kommer af välvilja, behöfver ej läras och är rätt och god, om den också ej stämmer öfverens med antagna former. Den förbinder menniskor och har först gjort sällskapslefnaden möjlig. Men då denna sällskapslefnad sjelf allt mer invecklar sig, uppstår också ett nödvändigt behof att väl komma ifrån folk, utan att stöta, och man gör af höfligheten en konst. Det är ett slags skiljemynt i allmänna sammanlefnaden, som man för med sig, för att slippa ge intet eller förmycket. I England är den allmänna höfligheten i hög grad defensiv. Engelsk sed slår omkring hvar och en liksom en ring, innom hvilken han är fredlyst. Min plats i ett sällskap, mitt tal och svar, min tystnad, med ett ord: mitt behag, så vida det ej förnärmar andra, är här så respecteradt, som all annan rätt, och ingen menniska undrar om jag brukar det i att tiga eller tala.