Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beväringsmanskapet kan användas lill förstärkande af Arméens och Flottans trupper eller ock utgöra särskilda korpser under särskildt befäl, allt efter som Kongl. Maj:t derom förordnar. § 23. För Flottans behof uttages beväringsmanskapet från följande områden, nemligen Blekinge län, Wester-Norrlands län med undantag af fjellsocknarne, Oland, Södra Möre fögderi af Kalmar län samt de omedelbart till hafvet gränsande eller i skärgårdarne belägna socknarne i såväl återstående delen af sistnämnde län, som öfrige kustlän, undantagandes Norrbottens och Westerbottens: äfvensom alla städer vid hafvet med undantag af Stockholm, Göteborg, Umeå, Luleå, Piteå och Haparanda; allt på sätt vid denna författning fogad förteckning närmare utvisar. Arméens beväringsområden åter upptaga alla de delar af riket, som icke, enligt hvad här ofvan stadgas, skola lemna sjöbeväringsmanskap; dock att de inom Arméens områden bosatte Sjökaptener, Styrmän och sjöfolk samt Maskinister af handelsflottan tillhöra sjöbeväringen. § 24. I Arméens beväringsområden, der, jemte infanteri, äfven kavalleri, artilleri eller ingeniörtrupp finnes, bör vid infallande mönstring utses och bestämmas, hvilka beväringsskyldige skola tilldelas Kavalleriet, Artilleriet eller Ingeniörtruppen, hvartill dock i främsta rummet böra uttagas sådane, som sjelfve önska tjena vid det ena eller andra vapnet, såvida de äro dertill duglige. § 25. Sjökaptener och Styrmän af handelsflottan samt Maskinister å ångfartyg, hvilka under krigstid såsom beväring tjenstgöra å örlogsflotta:!, skola der användas, de förra såsom befäl eller underbefäl, och Maskinisterna i maskinistbefatlning eller, om de dertill anses lämplige och skicklige, såsom maskinistofficerare. § 26.
Floretto möter dem i skogen och vill med våld taga Diletta, som frestas af Pickelhäring. Hon rymmer, Pickelhäring rymmer efter, Floretto dödas, Cleph söker Diletta. Pickelhäring kommer igen, finner sin herres lik och bär det till en bakugn för att upptina det till lif. — Kören sjunger om den tigergrymma Rosimunda, som under fagert skinn döljer så förgiftigt sinne. Den varnar ungdomen att ej bygga på skönhet. Fjerde akten. Rosimunda och Helmiges döda Alboin och fly. — Sc. 2. Pagerna komma och finna konungen död; en nobiles befaller att eftersätta mördarna. — Sc. 3. Samme nobiles anställer betraktelser öfver kungars vacklande lycka. — Sc. 4. Cunimundi hamn gläder sig öfver den vunna hämden, men afbrytes af Alboins hamn, som kommer in rasande, slår Cunimundi hamn i synen m. m. Jorden upplåter sig och Cunimundi skugga stiger der ned. — Sc. 5 har ingen dialog, utan en själamessa ”på hedniskt vis” hålles deri öfver Alboin. — Improviseradt interscenium: Pickelhäring uppräknar och beser hvad han stulit från sin döda herre; Cleph kommer och vill döda honom, men igenkänner i honom Alboins hofnarr. De gå båda att söka Diletta. — Kören sjunger om förnöjsamhetens lycka. Femte akten. Longinus öfverlägger med sig sjelf; han vill begagna kejsar Tiberii frånvaro för att bemägtiga sig Italien, sedan han först gift sig med Rosimunda och genom henne och hennes skatter förvärfvat väldet öfver Longobarderna. — Sc. 2. Gubben Eubulus söker afråda honom, men han står fast vid sitt beslut. — Improviseradt interscenium: Två soldater uppträda; den ene är ledsen åt yrket, men den andre uppmanar att stjäla och plundra vägfarande. De gå ut att söka byte. — Sc. 3. Rosimunda klagar öfver långsamheten i utförandet af hennes plan att bli Longobardernas drottning. Longinus, som hört hennes klagan, kommer fram och skjuter skulden på Helmiges.
©Iféborg •od) -Da&l. Saimar Sanené namn< 3emtl«nb ^eriebto len. fortuna. lina - <5cffriflnnb.§elftn8lMtb, COrifltan: j Snael-' (Tim&rité. (lat». bolm. bamn. €n Sunna Jj roefe SK5gmj6l ©lanbfab ©tt 2i£p. ©mor ©tt ©<?d ©n Sunna ©trdmiug ©n Sunna £a? ©tt Srép. 2ll ©fälfpåcf ©n Äärfroe £alnt ©t‘ £i£p. ^ampa ©it £rängc.bflg&verfc< ©tt tU bito ©n Selft £elbotfen Sallb&rdber jjalff otten bito ©n §amn ©jorfiveb ©n Sunna Sjara ©n Sftarf gifngbrob $ ' tfa raben för Ijroarie 2än utwifar bet af ^arerfnesemnnnen ttppgifne, ?lnbra raben 1 bet of 3uftitiä*.Ombubétuannen förefToejne, cc!> $rebje raben bet af ^amar^en-sfum fatftfdlibe Sttarfegångésvarte. :0 i* {Sbfym tia JHifcté (^tdnberé ^reföcoHer fdr dr 18if, i. £*L ftb* a&O en tel 3iänte*perfe&lar, enligt Sänené terofwer upprättare Sapör, för är 1813. (Bihang till Riks-Standens Protocoll 18x5,1. Del. sid. 461) Stockholms Stads och Läns Häkten Waxholms Fästning - Upsala Läns Häkte Mariestads Läns dito Wexiö dito Jönköpings dito Westerås dito Linköpings dito Nyköpings dito Wennersborgs dito Calmar dito - - Fahlu
För min del bar jag under denna riksdag alltid föreställt mig, att de, som yrkade på uppskof med realisationen, egentligen vore realisationens flender. Men då man icke äger rättighet alt fälla omdömen öfver representantens motiver och afsigter, som icke blifvit offentligen uttalade, skulle jag icke tillåtit mig nyssnämnde omdöme med hänsigt till Hr Frih., såvida Hr Frih. icke vid flera tillfällen visat sig såsom realisationens 8 Den 23 Juli f. m. motståndare. Jag måste dock gifva honom rättvisan af consequens i handlingssätt, då Hr Frih., som vid alla tillfällen stridt emot realisationen, nu framkommer med förslag att uppskjuta den på behaglig tid. Sådant tror jag likväl icke skulle leda till uppfyllande af landets behof. Gr. Posse har visat, att detta uppskof icke erfordras af den uppgifna anledningen, enär vi äga en lag för Banken, gällande, intilldess densamma i grundlagsenlig väg förändras. Jag har derföre begärt ordet för att, med den rättighet, Biksd.Ordn. medgifver, begära Frih. Cederströms motion på bordet. Hvad Hr Ilegardts förslag beträffar, förenar jag mig deruti och är förekommen af Gr. Posse och Frih. Rantzou, hvarföre jag har det ytterligare skälet, att jag tror, att hvar och en, som vill söka förekomma realisationen, i närvarande tidpunkt icke kan välja bättre medel dertill, än att söka uppskof med densamma eller ad infinitum söka så många garantier, att den blir omöjlig att verkställa. Jag föreställer mig således, att om icke R. o. Ad. genom ett föregående beslut förklarar, att utvexlingen skall äga rum, utan först till pröfning företager utlåt. N:o 16, skola realisationens motståndare vid hvarje punkt i utlåt, söka tillvägabringa ytterligare garantier till realisationens försvårande. Jag tillstyrker följaktligen att först till pröfning företaga N:o 17 på det ytterligare skälet, att derigenom skulle förekommas många öfverflödiga discussioner och skadliga försök att genom en mängd garantier fördröja och splittra realisationen. Hr Rosenblad, Bernh.:
Hr Gr. o. Landtm., yttrade att han, då Hr von Hartmansdorffs nu gjorde framställning syntes grunda sig derpå att R. o. Ad. icke antagit Utsk:s förslag i fråga om införseltullen å slöjdvaror, trodde sig böra nämna att den nu föreslagna 13 § icke innefattade förändring af det i 20 § af 1845 års taxe-under rättelser förekommande stadgande att sådane slöjdevaror, som ut göra fartygs inventarier, må införas emot tull beräknad till 10 proc. af värdet. Hr von Hartmansdorff: Jag ser att så är och återkallar min begäran om återremiss. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. godkände 13 § af Utsk:s förslag, blef denna propos. besvarad med ja. 7:o Ang:de den nu gällande 17 §. eller 14 § i Utsk:s förslag. R. o. Ad. godkände den af Utsk. föreslagna 14:de §. 8:o Ang:de den nu gällande 18 §, eller 15 § i Utsk:s förslag. 440 Den 5 Juni e. m. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då R. o. Ad. förändrat tullbestämmelserne å åtskilliga af de artiklar, för hvilka tullrestitutioner ansetts böra ega rum, samt dessa restitutioner blifvit beräknade i proportion till de föreslagna tullbestämmelserne, R. o. Ad. torde finna nödigt att återremittera nu ifrågavande §. Ropades ja. 9:o ang:de den nu gällande 19 §. Härvid upplästes jemväl den af Utsk. föreslagna 16 §, på begäran af Hr von Hartmansdorff, som sedermera anförde Då Ståndet afslagit ulförselrätt af malm, lärer denna § komma att förfalla, eller åtminstone böra ordalagen ändras i öfverensstämmelse med de beslut, som äro eller blifva fattade uti förevar:de fall. Jag anhåller alltså, att R. o. Ad. antingen mätte afslå eller återremittera denna punkt.
I^ustvib instämde i fam W stäga. ' - ^ - Herr DenZebruarii. n°7 6err Grefwen och LanVtmarf?alken swarade, alt frägan nu wore vm de ätta tillar StatsUlstoktet föreflaait, samt om den y.de hwilken af ' Friherre klauuerkeim blifwit proponerad, Friherre bjerta, ^xel. Denna Friherre ^2Nnorsioimx motion ar wisterligen mycket wärdig, oH jag har aldrig förr hört omtalas nägon hjelp ät Äkerbruket, men nu önffade jag allenast fä fullkomligen utredt, om här kan wara sräga vm nägot annat än blotta titlarne. Friherre ak VVetterstoät, Lustaf, Det ämne som nu utgör föremålet för Nidderstapets och Adelns öfwerläggmngar, är säkert ett af de wigligaste som näavnsin till desi ätgärd och patriotista tänkesätt blifvit öfwerlemnadt. Det har redan af flere wärda Ledamöter blifwit pä ett sa upplysande salt utredt och behandladt, att jag, äfwen utan afseende pä min instränkm förmåga, anser alldeles öfverflödigt att ingä uti nägon widlöftig utveckling af de redan anförde stal till stöd för den af Friherre klamierkeim wäckla sräga, om ^n Nionde hufwud» titels tilläggande i Stals-regleringen till de 8 , redan af Skats-Utstottet föreflagne. Jag tror att dä Lagstiftaren, wid utöfntngen af sitt granlaga kall, ej endast bör fästa sin uppmärksamhet wid det närwarande, men äfwen sträcka sin omtanka till kommande tider , dä derföre äfwen vestas fordringar böra för honom wara lika heliga som dest samtids, hwarje förslag som förenar detta dubbla ändamål för Lagstiftarens bestämmelse, bör af honom med wärma och wälwilja upptagas.
Jag vill gå ut ur dethär som en mera helstöpt personlighet än jag kom in i det, och så må jag uts[t]å hvad smältningen för med sig. Intet pjunk! Jag vet att jag skall ha både kraft och spänstighet nog att stå detta prof, när jag blott har penningar till mitt förfogande, så att jag kan känna mig fri. Och så länge kan det ju ej dröja innan krisen måste komma. Och sedan jag bara fått klarhet vet jag ju hvad jag har att göra. Arbeta, söka nya menniskor, störta mig ut bland dem, bita samman tänderna och endast upprepa mitt ”quand même, quand même”. Ty då skall den förkastade bli en författarinna af rang; då är menniskan knäckt, då är det konstnären blott som lefver. Låt gå för hvilket det skall vara! Friskt mod! När du är fri att få tjuta ut din smärta och fri att få resa hvart du vill, då måste du få bugt med det. Och var sluten, kära älskade barn, lär dig att vara älskvärdt öppen på samma gång du aldrig vidrör dina egna angelägenheter. Skulle du icke hålla dig för förnäm att visa andra ditt verkliga lif! Nu är klockan tio. Nu skall jag äta, och så dricka mycket öl, så att jag kan sofva. Och så i morgon full frihet att kasta arbetet åt sidan och nita fast vårt sammanträffande i går. Kallnar det nu, så är det väl värdt att taga vara på småsmulorna också. Bara få tiden att gå, tills krisen kommer. Göra denna förfärliga tid så dräglig som möjligt. Hvad rör det Matti på hvad du skrifver. Nog är du flitig. Och bort med all uppsigt! Om det skrider fram med arbetet eller ej rör icke henne. Och detta är förarbete så godt som något. Jag har lof att skrifva allt hvad jag vill. Hurra! Stora boken är en förståndig regelrätt gammal farbror i jemförelse med dessa lösa blad. Lefve friheten, sjelfständigheten, slutenheten! God natt. Kamp till sista andetaget! Frisk, fri blodfull kamp.
Då nu af Bevilln.Utskts utlåt, vid 10 §:n synes, att förberörde nåd. stadgande varit för Utsk. okändt, tager jag mig friheten hemställa, att i 5 §:n af denjnya förordningen om stämplade pappersafgiflen innehållet af i8i3 års K. bref måtte få inflyta, och sålunda allt missförstånd förekommas. Hvad för öfrigt angår Utskts hemställan 0111 förhöjning of den emot cancelli-gebiihren svarande chartan för transporter inom samma grad och corps från 3 till 6 rcdr, 0111 hvilken afgift stadgas i 10 §:n, så bör jag lästa uppmärksamheten derpå, att denna framställning är alldeles oberoende af frågan 0111 de i 5 §:n föreskrifna afgifter. I sammanhang härmed får jag, med instämmande uti 5:te punkten af den reservation, Hr Prytz vidfogat Bevilln.- Utsk:s ofvanåberopade betänk., yrka, att chartae-sigillutaellppbördsmännen inom K. M:s Cancelli må för framliden få sig tillerkänd enahanda försäljnings-provision, som af andra försäljningsman för stämpladt papper i Stockholm ålnjutes, eller fyra procent. Den skilnad i ersättning, som i detta afseende vid sista riksdagen stadgades för redogörarne inom K. Cancelliet och andra försäljningsman, saknar, på satt Hr Prytz redan ådagalagt, både billighetsoch rättsgrund, då man blott fäster sig vid det olika besvär, som för de förra uppkommer derigenom, att de, i stället att mot contant betalning utlemna chartonia, nödgas genom en besvärlig skriftvexling öfver hela Piiket indrifva beloppet af det stämplade papper, hvarmed de utfärdade expeditionerna äro belagda. Lägges nu härtill den vidlyftiga bokföring och redovisning, som ett så beskalfadt uppbördssätt mäste för K. Cancelliets redogörare medföra, så torde en hvar inse billigheten deraf, att nämnde redogörare hädanefter få tillgodonjuta åtminstone lika vedergällning med andra till försäljning af stämpladt papper antagna personer.
Fru Orrberg hade fått tillsägelse af baronen att vaka öfver ordning och skick, hvartill hörde till exempel att Irene och Stella icke skulle få tillåta sig ett sådant sjelfsvåld, som unga flickor stundom pläga, då de sladdra natten lång om ingenting, icke ge sig ro att vara i sin egen säng utan stundom bege sig af att oroa den andra, o. s. v. – Men – invände Irene – du ligger första gången här i byggningen och måste således vara rädd att ligga ensam i ett rum, fast också dörrn till mitt rum står öppen. Jag ville inte, att du vore det minsta rädd. – Vill fröken sätta hela byggningen «i missfirma» för mamsell Stella, eller är fröken verkeligen så pjåkig, när fröken sjelf första gången ligger på fremmande ställen? Mera uppmuntrad och modig blefven af Irenes ömhet emot henne, än af fru Orrbergs infälle, höll Stella på att lemna Irenes rum och bege sig till den blåa kammaren, då lilla Ulla, som vaknat under föregående samtal och stilla hört på, i hast satte sig upp i sängen och sade: – Jag vill ligga med Stella. Nog håller jag rysligt af stora syster, men med syster får jag ju alltid ligga. Jag vill ligga med Stella. – Snälla Ulla, det får du. Se så Stella, kläd af dig nu och kyss Ulla i stället för mig. Eller det kan jag ju också göra. Gonatt. – Fru Orrberg, som fruktade baronen kanske mera, än hon älskade Irene, blef dock nu nedtystad af lilla Ulla och Irene, som så hastigt drog fördel af barnets nyck. Den goda frun tänkte dessutom, att baronen inte skulle få veta af detta bäddombyte; hon skulle nog instruera de tre flickorna. Stella hade i allmänhet lätt för att somna in och isynnerhet nu, efter den rätt långa promenaden. Hemma gick hon till sängs redan mellan nie och tie; nu var klockan redan tio. Snart drömde Stella om ljusa och vackra englar, ännu vackrare än den lilla engel, som slumrade vid hennes sida. Irene hade icke så lätt för att få sömn. Hon hade aldrig legat i denna kammare förr och det var äfven här hennes älskade mor aflidit. Sådant är icke sömngifvande, helst under en sådan natt som denna.
(105) Sedan ärendet blifvit den 2 November 1860 i Stats-Rådet anmäldt, och Kongl. Majit i StatsRådet den 16 April 1861 funnit godt att, såsom en i ämnet förberedande åtgärd, uppdraga åt Häradshöfdingen P. U. Stenberg att i andra länder, der grundoch hypotheksböcker af den utaf Rikets Ständer föreslagna beskaffenhet finnas införda, derutinnan inhemta närmare kännedom, har Häradshöfdingen Stenberg den 30 December 1864 afgifvit underdånig berättelse» med bifogande af formulärer och anskaffade böcker i ämnet. Vid anmälan häraf den 6 Februari 1865 har Kongl. Majit, jemte öfverlemnande! af handlingarne, uppdragit åt en i nåder tillsatt komilée af 5 personer att utarbeta förslag lill stadgariden i den af Rikets Ständer angifna syftning, jemte de öfriga föreskrifter, som, dermed egande oskiljaktigt sammanhang, må finnas erforderliga; men har denna komitée ej ännu slutat sitt uppdrag. 6:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 11 Augusti 1860, angående införande af s. k. tjenstehjonsböcker i stället för nu brukliga orlofssedlar. (110). 1860 den 2 November inför Kongl. Majit i Stats-Rådet anmäld, och beror ärendet fortfarande på Kongl. Majds vidare pröfning. 7:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 25 Augusti 1860, angående utarbe* tande af förslag till ny Sjölag m. m. (120). Den 23 Februari 1864 liar ny Sjölag af Kongl. Majit blifvit utfärdad. 8:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 26 Oktober 1860, angående revision och ändring uti gällande lag och författningar rörande utsökningsärender. (144). 1861 den 15 Januari i Stats-Rådet anmäld; och beror ärendet på Kongl. Majits vidare pröfning.
Enka ett ärligt understöd af 750 Rd. specie pä Riksgälds-.Eon« toirets Stat, och likaledes är 18-07 aftedne OsiverCommitzarien i General-Wistance-Contoiret 7^.. 17. Lergmans efterlämnade Enka 152 Rd. specie; äfmen som Herrar Fullmägtige d. 24 Nov. 7808 under förbehåll af Revisorers yttrande, tillagt afledne Oswer-Commitzarien wid General - Astistance - Conioiret 7^. 6. VVallanii Enka elt ärligt understöd af 15S Rd. pä General-Astistance-Conkoirets Slat. Skats-U. skottet fär i anledning häraf »plysa, a t nägre medel till Pensioner icke arv af Riksens Högl. s6s Den 18 November. Högs. Stander anordnade; dock som stalén, hwilka »vid besia Pensioners bewiliande finnes anförde, sirö serdeses ömande, sä har Stats Utstottet trott sig siga full anledning akt till Riksens Högloft'. Ständers ädelmodiga bepröfwands underställa, om icke osman» nämnde z:ne Enkor mage uti deras lifstid elter sä lange de sirö osörsörgde, bibehällas ivid de Pensioner dem en gäng blisoit tildelie. Och pä det Riksens Högloft. Stander framdeles icke matte komma arr beswäras med ansökningar om Pensioner ritt Riksgälds - Eontoirets samt GrneralAsiistance - Contoirets Embetsoch Tjensteman samt deras Enkor och Barn, har Srats-Utstottet wclat hemställa, om icke Riksens Högloft. Ständer stulle täckas rilläta, att wid Riksgälds - Contoiret pä lrka sätt, som uti Riksens Ständers Banque, en Pensions-Casia mä inrättas, och att Riksens Högloft.
Jag har en ytterligare reservation att anmäla, nemi. att efter antagandet af den ifrågavar. § få föreslå en annan §, att intagas icke efter, utan näst före den, som nu är under pröfning, och jag anhåller derföre, alt Hr Gr. o. Landtm, icke må gifva oss propos. på den nummer, den förevar. § skall erhålla, utan endast på sjelfva stadgandets antagande. Iir Lefren: Då jag förra gången yttrade mig, gjorde jag samma anhållan, som Hr v. Troil nu framställt, nemi. alt Gr. Frölichs 6 §, derest R. o. Ad. vill bifalla den, må intagas näst före den §, vi nu gå att antaga, och således blifva den 6 § i lagen. Blir den ej antagen, så är det naturligt, att den nu under pröfning varande § får N:o 6; men på det man ej må vara bunden vid en nummerföljd, som kan finnas oriktig, bör man ej ännu bestämma förevar. §:s nummer. Hr Stuart: Det är i anledn. af Hr Rosenblads anmärkn. vid 7 § i Gr. Frölichs förslag, som jag begärt ordet. Hr Rosenblad har yrkat, att de i denna § förekommande orden tryckta eller graverade borde utgå. Jag tror dock, alt sådant möjligen kunde medföra någon ovisshet vid lagens tillämpning, enär en särskild författning finnes utfärdad, deruti är stadgadt, att tryckta eller graverade Den 16 Mars e. m. invisningar ej få utgifvas under ett visst belopp. Det är af sådan orsak, som ej mindre Utsk:n än reservanterna nyttjat orden tryckta eller graverade. Föröfrigt får jag förklara, att jag anser dessa ord tillräckligt antyda, hvad här menas; ty man må begagna stentryck, stereotypering eller hvilket annat sätt som helst vid sedlarnas tillverkning, måste orden tryckta och graverade vara tillämpliga. Det synes mig således endast kunna rubriceras såsom advocatur, om man skulle vilja påstå, att kopparpress vid sedeltillverkningen ej (inge begagnas derföre, alt sådant icke vore i lagen uttryckligen tillåtet. Frih. Boye:
Maj:ts Nådiga uppmärksamhet derpå, att då anslagen för CorrectionsInrältningarne dittills utgått till de belopp, sorn i Nåder gillade Stater upptogo, men enligt sakens natur utgifterne årligen måste variera efter storleken af personalen och de olika varuprisen m. m. samt de af arbetsförtjenst påräknade inkomster jemväl kunde blifva betydligt skiljaktige det ena året emot det andra, häraf måste följa, att anslagen och kostnaderne icke kunde med hvarandra öfverensstämma, eller att sådant helt och hållet berodde på tillfälligheter, varandes ändamålet med Staternes fastställande endast att bestämma hvad som på förhand kunde stadgas, såsom aflöningar och andra till beloppet årligen oförändrade utgifter m. m., hvadan nämnde Stater icke annorlunda borde tjena till efterrättelse, än att de lades till grund för beräknandet af de kostnader, som för hvarje år efter skiljaktige förhållanden erfordrades, af hvilken anledning och på det Stats-anslaget för hvarje år skulle kunna lämpas efter verkliga behofvet samt Eders Kongl. Maj:t ej besväras med serskilda underdåniga framställningar om anvisandet af ytterligare medel vid de tillfällen, då tillökning uti personal eller varupriser vållade högre utgifter, än som varit beräknadt, Styrelsen i underdånighet hemställt, om Nådig tillåtelse att i afseende å Corrections-Inrättningarne, på lika sätt, som för Fästnings-fängelserne tillgått, få framgent årligen afgifva underdåniga Reqvisitions-förslag å de medel, som, med iakttagande af bestämmelserne i de fastställde Staterne, för det kommande året erfordrades. Sedan Eders Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 16 November förenämnde år täckts lemna bifall lill hvad Styrelsen, utgående från samma åsigt, som Revisorerne, i underdånighet hemställt och föreslagit, och den af Revisorerne åsyftade rättelse härutinnan sålunda redan vunnits, lärer förenämnde af Revisorerne gjorde framställning ej erfordra vidare åtgärd.
»Var så god», sa jag — »det tycker jag riktigt passar. Men då kan det ju inte skada förtjäna litet extra till respängar först. Herr Styf får 25 kronor kontant, om herr Styf ger ut nästa nummer ensam och håller mun.» »Hans nummer! Nej, så ta mig fan jag det gör. Inte för 100! Det kan skada honom, ser frun, och det vill jag inte. Den kan yrket.» »Nå, vill herr Styf förtjäna de 25, utan ansvar, då?» »Det kan möjligen gå för sig — om jag får ett par af Holmens »långa och varma» inpå.» »Jag känner ingenting om herr Holms »långa och varma», afbröt jag med värdighet, »men menar herr Styf, att ni, sedan arbetet väl är gjordt, vill ha en toddy, så — » »Två, frun, två!» Ja, till sist blef vi sams. Jag skulle bli ansvarig redaktör; han sekreterare m. m. m. m. Men två toddar måste jag lofva honom. Nå, har man väl en gång börjat med att uppoffra sig och bli dålig för det allmänna bästas skull, så betyder litet mer eller mindre rakt ingenting. Fem minuter senare satt jag på redaktörsstolen, färdig att börja mitt ansvarsfulla kall. Jag på en redaktörsstol! Jag kände genast efter hur det kändes. Det kändes som om jag betydde något, och det lättade saken betydligt. »Nå, hvad ska jag nu göra?» frågade jag. »Läsa posten», sa Styfven och sköt fram en stor packe tidningar. »I min tidning kommer ingenting att tryckas som är tryckt förut», sa jag och lutade mig förnämt tillbaka i stolen. »Men vi måtte väl ha utrikes nytt!» »Snyggt ’nytt’, som hvarenda människa känner till förut», sa jag föraktligt. »En tidning måste vara originell, originell framför allt, men det är just hvad de nästan aldrig är. Från hvilka land behöfs det nytt?» »Från Norige, först och främst.» »Ska snart vara gjordt», sa jag. Så drog jag till mig ett pappersark och så skref jag: Norige.