Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då en mängd ärenden, hvaribland flera af hufvudsaklig vigt, ännu återstå att al Rikets Ständer under innevarande riksdag handläggas, få Rikets Ständer, med underdånig anmälan om detta förhållande, hos E. K. Maj:t äska, att riksdagen måtte fortfara ytterligare en månad, räknadt från och med den 1 nästkommande Februari. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 24 Januari 1866. Ea.jteditiom~Ulskoltets Förslag lill vårfru/. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Febi'. 18(i6. Preste-St,åmlet den 7 Borgare-Ståndet den 7 — -— Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående verkställd omröstning öfver Högste Domstolens ledamöter. S. A. K. Att den i öfverensstämmelse med 103 § i Regeringsformen och 64 § Riksdagsordningen valda Nämnd, medelst omröstning den 17 sistlidne Januari, förklarat Högste Domstolens samtlige ledamöter hafva gjort sig förljente att i sitt vigtiga kall bibehållas, fä Rikets Ständer härigenom hos E. K. Maj:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 14 Februari 1866. 30 Expeditions-Utskottris FHrsfoy lill underd. Skrifvelse. Uppläst och godkänrlt, hos Ridd. och Adeln den 3 Fehr. 186 6.
Och desto synbarare blefve denna inflytelse i mon som de utfärdade Obligationerne skulle behöfva tift Bankens consoliderande användas, vare sig såsom hypothek eller såsom verklig valuta, för inbringande af Silfver eller Bancosedlar. Det återstår då att vidare utveckla, om antingen enligt Herrar Totties och Wenrns förslag, eller efter de grunder Banco Utskottet uppgifvit, den bästa och säkraste utsigten må vara öppnad för näringarne att, i nion af en stigande utveckling, kunna påräkna erforderlige förlagstillgångar mot billiga vilkor. Så vidt Banco-Utskottet rätt fattat Herrar Totties och Wcerns förslag, är säkerheten mot möjlig förminskning i lånerörelsen derigenom för näringarne åsyftad och för det mesta uppnådd; men något derutöfver finnes för dem ej heller att hos Låneoch Riksgälds-Contoret påräkna. De en gång befintlige circulalionscapitalcn omflyttas blott från den ena till den andra individen, och uppslå nya eller utvidgade nä - ?4 Banco-Ulskottrts Utlåtande N.o 16. ringar, så är förlag åt dem icke annorlunda att tillgå, än på de förut varandes bekostnad. Herr fVcern bär visserligen antagit, hvad jernbelåningen beträffar, alt denna skulle kunna utöfver sitt varande belopp höjas: 1:0 Genom det sätt för upplåning, af som lill Handel-Disconten nu begagnas. Deremot företer sig dock den svårighet, att, så vida upplåning ej kan påräknas mot lägre än 3 proc:s ränta, och jernbelåningen, sorn nu är förhål landet, afkastar endast temporairt 4 proc., uppstår förmodligen af sådan rörelse förlust i stället för vinst på det hela. 2:0 Genom den redan befintliga (för silfverköp) reserverade millionen; hvarmed utan tvifvel menas det så kallade spanmåls-creditivet af år 1826. Dervid må ej lemnäs obemäldt, att denna summa är från Stats-Verket sedan år i83o återbetald lill Låne-Banken, samt i och med detsamma amorterad; och följaktligen icke inne i nuvarande balancen af förfallen Wexel-Banco-skuld.
Och hvilken af oss alla, som har en rätt tro, den kan äfven höra Guds ord omedelbarligen sagda af honom sjelf, och den, men endast den må icke vara förmenadt att – alldeles glömmande sig sjelf – förkunna detta Herrans ord; men strängt måste man ransaka sig sjelf, om man verkligen talar Guds ord eller sin egen inbillnings, och svårt blir det straff som drabbar den inbillske, för att icke tala om hycklaren; och således, unga flicka, råder jag dig, uppmanar jag dig, men befaller dig ingalunda, att afstå från dina bemödanden att omvända andra syndare, i mängd likväl, hvilket möjligtvis kunde ske, dig sjelf ovetande, på din egen salighets bekostnad, utan ber jag dig faderligt och innerligt att blott till din närmaste omgifning inskränka din håg att förkunna och förklara Herrans ord, och blott i enskilda fall uppstå som lärare. Att du vill antaga dig den arma öfvergifna och snart nog förtappade varelse som här står, det är en så god gerning, att ingen kan hvarken ogilla eller afråda dig derifrån, utan tvärtom: jag vill föregå mina sockenboar med godt exempel, att med ett litet bidrag underlätta din goda gerning, helst du sjelf är tjenande och beroende. – Nej – sade Gunnar, som steg fram helt frimodigt – nej, hon är hvarken tjenande eller beroende, utan en syster i vårt hus, fattigt och torftigt, det vet Gud, men der hon har frihet att göra och låta som henne lyster, och der henne står fritt att taga till sig Banka-Lotta, om hon behagar. Kyrkoherden betraktade honom skarpt, och de hastiga blickar af eld undföllo honom icke, som Gunnar då och då kastade på Elin, medan han talade. Saken var således afgjord med Banka-Lotta, och hon aflägsnade sig från bordet med ett gladt ekorre-språng, i hvilket framlyste hennes vildhet och brist på sådant vett, som man lär sig bland andra menniskor, och hvaraf denna hållning kommer, som är lika nödvändig i den låga, skumma bondstugan, som i den rikt upplysta salongen, om man skall hafva något anseende bland sina likar.
Boye ansett, att hans mening kunde göra sig gällande genom Ståndets pluralitet, hade det stålt och stöde honom ännu öppet att begära votering i anledn. af Hr Landtmts förklarande, huru Hr Landtm, funnit den sista propos:n besvarad, då äfven under omröstning koinine, huruvida Frih. Boyes mening borde blifva contra-proposition. Frih. Boyet Af personlig aktning för Hr Frih. o. Landtm, vill jag icke tillåta mig något yttrande öfver Hr Frih. o. Landtm:» föredragningssätt; men jag vill likväl till prut. förklara, att jag icke anser Ståndet berättigadt att genom något beslut neka mig att få min mening framställd. Hr Ribbing: För min del får jag blott förklara, alt jag för ingen del funnit, att Hr Frih. o. Landtm, eller Ståndet velat undertrycka den af mig väckta och af Frih. Boye understödda mening. Tvertom finner jag, alt Hr Frih. o. Landtm, lemnat ali möjlig uppmärksamhet åt våra framställningar, då Hr Landtm, velat gifva propos. till votering om conlra-propos.; men då jäg hoppas alt Frih. Boye nu icke anser mig handla lättsinnigt, då jag. följer hans exempel, så inskränker jag mig till alt reservera mig mot beslutet. I anledn. häraf upplästes nu till justering och godkändes följande votens-proposition : Den som anser, att R, o. Ad. bör vidblifva sitt vid första pröfningen af StatsUtsk;s betänk. N.'o 98 fattade beslut, voterar ia'> den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, afslår R. o. Ad. StatsUtskts betänk. N:o 98 och utlåt. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 19. Nej — 34. H. R, o. Ad. åtskiljdes kl. £tili 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Den i5 Augusti *. m. Lördagen den i5 Augusti i84o. Plenum kl. 6 e. m.
Då jag uti mia motion ang:de bränvins lagstiflningen uptog bränningstiden till endast 2:ne månader, så var det hufvudsakligen af det skäl, som Hr Braunerhjelm redan utförligt framlagt, nemi. för att skilja bränvinsbränningen från jordbruket. Men jag hade jemväl afseende å en annan omständighet, nemi. att så länge man icke pä en gång kunde blifva qvitt de små pannorna, eller husbehofsbränningen, så skulle, till följd af omöjligheten att med säkerhet beräkna de små pannornas afverkniagsförmäga, hvilken af Utsk. blifvit för lågt uplagen, ett premium upsla för dessa pannors begagnande, hvilket begagnande skulle tilltaga i samma män bränningstiden utsträcktes. Detta har man än ytterligare att befara, sedan en mängd af de fabriker, hvilkas tillverkning icke upgår till det bestämda minimum, blifvit nedlagda och dess ägare, för alt tillgodogöra deras råämnen, slagit sig på att tillverka bränvin med mindre redskap. Jag vill icke uptaga tiden med ätt utförligt framställa min mening, men har ansett mig böra här upgifva det hufvudsakliga skäl, hvarföre jag föreslagit 2:ne månaders bränningstid. Skulle bränvinstillverkningen sålunda ordnas, att endast stora fabriker finge finnas, ginge jag gerna in på Hr von Hartmansdorffs och Frih. Raabs åsigt, men då förhållandet icke är sådant, finner jag Ulsk:s förslag vara det lämpligaste och tillstyrker derföre R. o. Ad. att detsamma antaga. Frih. af Ugglas, Curt Gust.: Frih. Raab yttrade, att se dan R. o. Ad. på f. m. förklarat, alt bränvinsbränningen borde vara en fri näring, vore det inconseqvent att på e. m. antaga ett stadgande, hvarigenom densamma skulle bindas vid jorden. Jag delar hans åsigt, att bränvinsbränningen bör lösryckas från jordbruket, men just för vinnande af detta ändamål, röstar jag för 2aie månaders bränningstid.
Då såsom förut är nämndt, Rikets sednast församlade Ständer förordnat att utlåningen mot pant af guld och silfver i så väl Banken som Låne-kontoren skulle upphöra vid 1859 års slut, men förslag nu blifvit väckt om utlåningens fortfarande efter nämnde tid, har Utskottet ansett sig destohellre böra denna fråga särskildt behandla oberoende af det förslag till reglering af Bankens låneoch krcditivrörelse, hvilket det åligger Utskottet att afgifva, som någon viss fond för guldoch silfverbelåning icke är vorden af Bankens medel afsatt, utan, enligt Rikets Ständers föreskrift densamma får ske till hvilket belopp som helst, under iakttagande deraf, att panterne till det värde, hvartill de blifvit belånade, inboräknas i Bankens metalliska kassa; hvaraf följer att för ifrågavarande lånerörelse, i händelse den komme att fortsättas på samma sätt som hittills, större eller mindre del af Bankens för andra föremål afsedda tillgångar icke behöfde tagas i beräkning. De hufvudsakligaste skäl, sorn lågo till grund för Rikets Ständers vid 1853—1854 årens riksdag fattade beslut om afskaflande af den dittills i Banken besörjda belåning mot pant af guld och silfver, och hvilka skäl äfven efter den förändring i grunderne för denna rörelse, som vid sednaste riksdag fastställdes, qvarstå i oförminskad kraft, voro: att nämnde belåning ingalunda lämpar sig för en Riks-banks verksamhet utan rätteligen utgör föremål för s. k. assistans-inrättningar och särdeles om den skulle i Banken få verkställas till så lågt minimum, som nu blifvit ifrågasatt, vore att betrakta egentligen såsom en undsättningseller välgörenhets-anstalt för de mindre bemedlade folk-klasserne inom liufvudstaden och i dess granskap, men att Stockholms stad eger en dylik inrättning, hvarest personer af alla klasser kunna mot pant af guld och silfver erhålla lån; att i Göteborg, efter hvad Låne-kontorcts
Och de klagade öfver att det hade kommit ljud i dem i stället för lukt. Men andra påstodo, att dimman, som genomsväfvade luften, rörde sig i takt efter klockljuden, och de sade, att alla urpendlar rättade sig efter dem och att alla, som gingo förbi ute i regnvädret, försökte att göra likaledes. Och detta var då klockorna endast hade ringt ett par timmar och då människorna ännu skrattade åt dem. Men på tredje timmen tycktes klockklangen tilltaga än mer, och då stoppade somliga bomull i öronen, medan andra bäddade ned sig under kuddar. Men man kände lika fullt huru luften dallrade för klockslagen, och man tyckte sig förnimma hur allt rörde sig i takt. Och de, som flydde upp på den mörka vinden, funno klockljuden där klara och klingande, som om de kommo från himmelen, och de, som flydde ned i källaren, hörde dem där så starka och dånande, som stode San Pasquales kyrka i underjorden. Och alla människor i Diamante började förfäras utom donna Micaela, som af kärleken skyddades från all rädsla. Nu började man tänka på att det måste betyda något, att det var San Pasquales klockor, som ringde. Och hvar och en började fråga sig hvad helgonet förespådde. Hvar och en hade sin egen fruktan och trodde, att San Pasquale just bådade honom hvad han minst af allt önskade. Och hvar och en hade en samvetsbetungande gärning att minnas och trodde nu, att San Pasquale ringde ned straff just öfver honom. Men mot middagstiden, då klockorna alltjämt fortsatte att ringa, visste man klart, att San Pasquale ringde ned sådan olycka öfver Diamante, att man ej kunde vänta mindre, än att alla människor skulle dö under året. Och den vackra Giannita kom uppskrämd och gråtande till donna Micaela och klagade öfver att det var San Pasquale, som ringde. »Gud, Gud om det hade varit en annan än San Pasquale!» »Han sitter och ser, att det kommer något förfärligt emot oss,» sade Giannita. »Dimman hindrar icke honom att se hur långt han vill. Han ser, att det nalkas en fiendeflotta på hafvet. Han ser, att det stiger upp en asksky ur Etna, som skall falla ned öfver oss och begrafva oss.»
I afseende på den anraärkn, sorn är gjord af en värd talare, 13r Lagerhjelm, att man borde göra sig förvissad om huruvida det nya straffsysteme, titan vill införa, är i opinionen sådant, att det verkar lill förekommande af brott, tror jag att den värde talaren ej kan vara i okunnighet derom, att delta sysleme blifvit med framgång försökt i andia länder, att det icke allenast ar allmänt antaget i Amerika, ulan alt man äfven i England i sednare tider öfvergifvit deporlations-syslemet oell ingått på penitenliär-sysleinet. Hr Cederschjöld har anmärkt, alt det vore mindre lämpligt atl använda den föreslagna summan af 25o,ooo r:dr till uppbyggande af ett fängelse efter Pensylvatiska systemet, enär efter nu gällande lag ingen kunde dömmas att undergå straff efter detta sysleme. Deruti är jag visserligen ense med Hr Cederschjöld, att sådant straff ej un kan ådömtlias; men jag tror det vara ganska vigtigt, att Utsk:ns betänk, äfven i denna del bifalles, emedan, om man önskar att antaga det nya lagförslaget, hvilket är bygdt på införande af sådana straff, man också måste söka att skaffa sig ett fängelse, hvaruti de brottslige kunna straffas. Jag tror således, alt det är ganska väl betänkt af Ulsk:n att tillstyrka beviljande af denna summa. I öfrigt har detta ämne blifvit så länge debatteradt och Utsk:ns betänk, så väl försvarad t, att jag ej vill och det ej heller ligger i min förmåga att ytterligare utveckla saken. Jag får endast för min enskilda del tillägga, att jag på det aldra högsta yrkar bifall till betänk., och hembär de förenade Utsk:n min varmaste erkänsla för den storartade och fosterländska anda, sorn genomgår delta betänk., oell jemte det jag i allo instämmer i de yttranden, som här blifvit fällda af Frihlne Hamilton och Sprengtporten, anhåller jagom pro* pos. till bifall å Utsktns förslag. Hr von Rosen:
Styrelsen nådigst meddelade utdrag af bemälte Revisorers berättelse förekommer, att, på satt vid föregående statsrevisioner blifvit anmärkt, granskningen af Styrelsens räkenskaper väsendtligen försvårats deraf, att Styrelsens hufvud böcker stundom ieke öfverensstämma med de öfver special-redogörelserna upprättade omslut, äfvensom att de sednare ofta afvika frän de omslutade räkenskaperna, utan att af hufvudböckerna eller räkenskapsomsluten någon förklaring öfver olikheterna inhemtas; hvartill kommer, att hänvisuit gir från nämnde omslut till räkenskaperna dels saknas, dels, der de finnas, ofta äro ofullständig;» eller felaktiga, Till bestyrkande af detta yttrande, hafva exempel fran tvänns af de 41 särskilda spieeia!r,edogörel>serna blifvit bemtade, och anföres, beträffande skiljaktigheterna mellan Styrelsens hufvudbok och omsluten öfver special-redogörelserna: att garnisonskostnaden för straffoell arbetsfängelset på Långholmen! blifvit i bufvudbokeu afförd med dels 13,556 l\dr 23 sk. 2 rst., dels 1,916 lidr 27 sk. S rst. eller tillhopa 15,473 IIdr 2 sk. It) rst., med hänvisning, för verificerande af denna utgift, till nyssnämnde fängelses hufvudbok, hvari dock, likasom i det deröfver upprättade omslut, endast förstberörde belopp upptages. — I afseende härå får Styrelsen underdänigst meddela, att hufvudhoken hänvisar till fängelsets räkenskap och det deröfver upprättade omslut för den summa, 13,556 Rdr 23 sk. 2 rst., som från fängelset för ifrågavarande ändamål utgåttoch i samma räkenskap redovisas, hvaremot för det öfriga beloppet, 1,916
Men om de<sa noggrannare classificationer och uppgifter medföra i något hänseende redigare samt fullständigare i.pplysning, än tillförene; så hyser Utskottet den fulla öfvertygelse, att Vördiga Presterskaoet i alla fall, enligt dess kända nit och oförtruten hetför Fosterlandets kännedom, icke lärer undandraga sig alt dem verkställa. Lika med Kongl. TabellCommissionen anser Utskottet både de årliga samt Quinquennii-Tabellerna mycket kunna förbättras, och må hända just derigenom till sin sammansättning förenklas, genom onödiga Controllers undvikande, hvilka mera motarbeta än befordra den sökta pålitligheten. Men då Kongl. Commissipnen är i bästa tillfälle att härtill uppgifva formnlairer och utvägar, hvilka då vid nästa Ouinquennii början år 1821 kunde realiseras; så tillstyrkas Riksens Höglofl. Ständer, att till Kongl. Mai:ts eget höga skärskådande i underdånighet öfverlemna de således inkommande Förslager, dock under en lika underdånig anhållan, att Kongl, Maj t öfver dem täcktes infordra samteliga DomCapitlens underdåniga Utlåtande, innan Kongl, Majtt i Nåder finnér för godt, att deröfver fatta något definitift beslut. Slutligen bör Utskottet tillkännagifva, att, då af dessa handlingar och Tabellariska Eesv. och Ekon. Utsh. Betänkanden. 931 sammandrag icke funnits mer än ett exemplar, hvilket, enligt den gemensamma remissen, Höglofl. SatsUtskottet haft af nöden att begagna till sitt serskildta utlåtandes angifvande; så har Utskottet deraf ej erhållit del förr, än den ista uti innevarande Månad och följakteligen ej förr än nu kunnat meddela sitt Betänkande, hvilket för öfrigt vördsammeligen underställes Riksens Höglofl. Ständers ytterligare pröfning. Stockholm den 8 Juni 1818. N:r i-jo. Riksens Högloft.
Scheutz Stats-Utsliottets Memorial M 264. 7 och Professoren Nycander tillerkända gratifikationer, belöningar eller ersättningar; 123 §, angående lånet till Markaryds församling för dess nya kyrko-byggnad; 124 §, angående anslagen till kapell-byggnads uppförande och kapell-predikants boställes inköpande vid Korpilombola by i Norrbottens län; 125 och 126 §§, angående vid sednaste riksdag beviljade statsbidrag för repa rations-arbetena å Linköpings domkyrka och Gamla Upsala kyrka; 127 §, angående då beviljade anslag till åtskilliga läroverk-byggnader; 128 §, angående bidrag till Lutherska skolor i Paris; 129 §, angående återstoden af det vid 1844 och 1845 års riksdag beviljade an slag till National-musei-byggnaden; 130 §, angående anslaget till inköp af en Major Schiitzercrantz i lifstiden tillhörig marmorstaty, hvilket anslag, enligt Kongl. Brefvet den 30 Oktober 1857, icke kommer att utgå; 132 §, angående det vid sistförflutna riksdag anvisade understöd för fortsatt utgifning af planchverket:
Herr Grefven och Landt-Marskalken förnyade derefter den af honom förut gjorde Voterings - proposition •, hvilken af Ridderskapet och Adtln godkändes, samt anslogs. Ö20 Den 11 December e. rn, Sedan 43, 44, 45 och 46 §. §. i Riddarhus-Ordningen blilvit uppläste , börjades Voteringen klockan | till 10 om aftonen, och befunnos vid Voteringens slut klockan half till 11 om aftonen, sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad , samt de öfrige Voterings-Sedlarne öppnade, rösterne halva utfallet , som följer: Ja — 46. Nej — 47- I följd hvaraf och sedan det Öfver Voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst , Herr Gref ven och Landt-Marskalken förklarade, det Ridderskapet och Adeln således, med afslag å Utskottens Utlåtande, gedkänt den af Herr af Robson vid Utlåtandet fogade särskilta tanka. Upplästes; till Justering och godkändes ,Expeditions-Utskcttets insände förslag till 12, 46, 47 och 51 §• §• af Riksdags-beslutet. Upplästes till Justering Expeditions-Ut~ skottets algifne förslag till i4:de §. af Riksdags beslutet. Herr Grefven och Landt - Marskalken Den 1U December e, m, 621 anmärkte, att uti följande period: ”Ehuru VI ”nu ansett någon inlösen och fortsatt förvaltning för allmän räkning af Södertelje Canal ■”kunna komma i fråga, hafva VI dock &c.” syntes ordet: ej vara uteglömdt j samt hemställde om icke nämnde period borde erhålla följande lydelse: Ehuru VI nu ansett någon inlösen och fortsatt förvaltning, för allmän räkning af Södertelje Canal ej kunna komma i fråga , hafva VI dock &c. Bifölls. Hvarefter §:n uppå gjord proposition i allt Öfrigt af Ridderskapet och Adeln godkändes.
Tapperhet och dygd urmärkle dem; enahanda egenskaper skola dä alwen en gäng i Historien Utmärka närwarande generation; men i motsatt händelse, manne ej omdömet om ost kunde bliswa, alt wi undandragit ost personligen förswara wär sjelfständighet och öfwerlämnat denna omsorg ät legda händer? och följderne under kufwande, stafweri och utplanande utur häsderne? I anledning af hwad Friherre Leclerllröm salunda anfört, anhöll han om proposition till äterförwisande af det särskilta Utskottets bctänkanden. Grefwe De la 6sr6ie, ^acob, ester att hofwa lillkannagiswit det han, af den anledning att Utskottet asgifwit ett betänkande i hufwudsaken, och ett särskilt innefattande önftningsämnen, äfwenwäl hade indelt sitt yttrande i 2:ne delar, upläste först till protokollet följande i afseende pä dek förra betänkandet. Wid den wigtiga fräqa som nu är under öfwcrläggning, har min mening warit, är och förblifwer, akt nationalbewäringen utom lega warit dert rätta. Medfödd kansta af det stäuds wärde, till hwilket jag har den äran att höra, pligts böjelse, hofwa grundat och stadgat denna min öfwerlygelse. Med all den höga och upriktiga aktning jag bär för en man, hwilken lika njuter och för« tjenar Konungens och allmänhetens förtroende, och hwars 212 Den 15 Maji - hwars handlingar tvid alla tillfällen gjort honom wärdig af denna dubbla ära, har cj dest här för en tid sedan lämnade yttrande kunnat ändra min öfvertygelse, att danandet af en narionalarmee och en national eöprit swärligen med lega stkall erna Ven fullkomlighet, som af densamma bör wanras. Men en fräga upstär, det är den: är naiionalbewäringen utan legning i närwarande stund möjlig?
Det är ofantligt enkelt att göra sig en tabell öfver skiljaktigheterne, der det aldrig kommer i fråga att bestämma kubikinnehållet till fullkomlig noggranliet, utan man är nöjd att få det så nära bestämdt som nu i allmänhet anses behöfligt. Antalet af siffror, som behöfvas, är således, som sagdt är, beroende helt och hållet af den noggranliet, med hvilken jag vill uttrycka mig, och alldeles icke af enhetens storlek, hvarföre jag anser att de betänkligheter, som blifvit framställda ur den synpunkten emot borttagande af T:n, icke äro af den beskaffenhet, att de kunna rubba min öfvertygelse att det alldeles icke skulle medföra någon våda alt utbyta T:n emot något annat mått. Det återstår nu att nämna några ord om nyttan, ja jag må nästan säga nödvändigheten af att göra det. Jag vet ganska väl att vanan har en stor magt, och att, när man en gång har vant sig vid att upmäta en slags vara med en enhet, som är så och så stor, t. ex. en T:a, så är det mången gång motbjudande att begagna en enhet, som är mycket mindre, men det är endast eu vana, ty i och för sig sjelf är den ena enheten lika god som den andra. Det kan vara alldeles likgiltigt om jag dervid begagnar den ena enheten eller den andra; det är lika så lätt att uttrycka en qvantitet, t. ex. en viss längd, genom en mindre enhet som genom en större. Men en egenskap måste jag oeftergifligen fordra hos den mätande enheten; den nemi. att vara pä det aldra noggrannaste bestämd till sin qvantitej. För min del kan jag icke göra mig begrepp om att den enhet, T:n, som vi nu hafva, i sitt nuvar:de skick upfyller denna fordran. För denna mätande enhet finnes icke någon representant; det finnes icke något kärl, icke något mått, som svarar emot vår mätande enhet. En emot densamma svarande qvantitet måste mätas upp med åtminstone 2:ne målkärl. Den s. k. T:n är icke en laglig T:na.