Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så äfven hade all bitter känsla vikit ur Susannas själ, om hon kunnat se hur djupt otillfreds Harald i denna stund var med sig sjelf, hur allvarsamt han förebrådde sig de ord han låtit gå öfver sina läppar under gårdagens dans, utan att med dem haft något verkligt allvar; och huru missnöjd han var öfver det löfte han gifvit Alette och med den föresats han fattat, i följd af hennes farhågor och råd. Detta missnöje stegrades ännu mer, när han af Susannas uppsvällda ögonlock såg att hon mycket gråtit och märkte i hennes väsen en viss oro och nedslagenhet, som starkt bröt af mot hennes vanliga friska och lifliga sätt att vara. Orolig och aningsfull frågade han sig om orsaken dertill, under det han följde henne med forskande blickar. Vid middagen kom öfverstinnan icke ut till bordet, och de andra sutto der tysta och förstämda, utom Lexow, som förgäfves sökte, med sitt goda lynne, upplifva de andra. På eftermiddagen, medan kaffet dracks, ville Susanna i tysthet smyga sig bort, för att innan hon reste bära till en sjuk husmanshustru några läkemedel, samt några små barnkläder dem hon förfärdigat. Harald, som en stund hade stått och betraktat barometern och som tycktes ana hennes afsigt, när hon gick åt dörren, vände sig hastigt till henne i det han sade: «Ni må väl icke tänka på att gå ut nu? Det är icke rådligt. Inom några minuter ha vi troligen stark storm.« «Den är jag icke rädd för!« svarade Susanna och ville gå. «Men ni känner icke våra stormar!« utropade Harald. «Lexow, kom hit! Se här! – «och Harald visade på barometern, i det han halfhögt sade – «qvicksilfret har sen en halftimma fallit två linier; nu sjunker det åter; – nu står det nära jordbäfningspunkten! – vi ha i ögonblicket en äkta «Berg-Röse« 22 här!« Lexow skakade betänkligt på hufvudet och sade: «Det ser illa ut för morgondagens resa! Men jag förmodar, att era stormar här dock äro barnlek mot dem vi ha i vissa trakter af Nordlandet!« Och Alf gick till sin Alette, som såg frågande och oroligt på honom.
Sedan i anledning häraf Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium, efter vederbörandes hörande, uti den 28 Oktober 1861 afgifvet underdånigt utlåtande sig yttrat och, i likhet med öfrige vederbörande, ansett sig böra tillstyrka nådigt bifall till ansökningen, dock under vilkor att den erbjudna köpeskillingen 273 R:dr 73 öre, användes till boställets förbättring, på sätt vid nästinträfFande ekonomiska besigtning eller laga afoch tiliträdessyn pröfvas lämpligt, har Kongl. Maj: t detta ärende, såsom afseende en afsöndring för alltid af kronojord, till Rikets Ständers bepröfvande öfverlemnat och dervid, enär, på sött alla i ämnet hörda myndigheter sammanstämmande upplyst, det skulle lända till fördel för komministers-beställningens innehafvare, om ifrågavarande mark finge från bostället på ofvanuppgifna vilkor försäljas, föreslagit att Rikets Ständer till Lied borgs ifrågavarande, ansökning måtte lemna deras samtycke. Efter härå från samtliga Riks-Stånden erhållen remiss, har Stats-Utskottet förehaft detta ärende och dervid tagit kännedom af de till frågan hörande handlingar jemte karta; och får Utskottet, med afseende å de i den Kongl. Propositionen utredda förhållanden, tillstyrka, det ifrågakomne 13 tunnland 22 kappland, utgörande komministersbostället Hof-Dahlbogårds andel i den så kallade Spetsamossen, må på uppgifna vilkor till Kommissions-landtmätaren A. P. Liedberg försäljas. Stockholm den 19 Februari 1863. - r;'lu a i ,ooä >o»; 'ottil moni ‘_l iJi,; eimimjiiod-ei; kiumimoi doo -noJe ab(oH Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48, IV:© #8. Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Febi. 1863, kl. 12 inidd. Utlåtande, i anledning af Kongl.
Jag vill endast med ett par ord ytterligare fästa uppmärksamheten på en omständighet, sorn jag tror vara af vigt för bedömandet af frågan, huruvida rikets Colhr kunna förvandlas lill embetsverk af icke collegial natur, utan hinder af grundlagens stadganden, den nemi. att 35 § Reg.Fm, som vid omnämnandet af rikets Colhr tillägger: ”eller i dessas ställe inrättade verk”. Deraf torde vara klart och ovedersägligt, att Colkne kunna af regeringsmakten förändras, utan att från R. St:? sida vara beroende af annat än de erforderliga anslagens disposition. IIr Gr. 0. Land tm. hemställde, om R. o. Ad. bifölle att jemväl de nu i anledn. af K. M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof afgifne yttranden skulle få till StatsUtsk. remitteras. Ropades ja. Föredrogs ånyo K. M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda banker. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Uti denna propos. har K. M. föreslagit, alt när en privatbanks verksamhet upphör igenom inträffadt konkurs-tillstånd eller utredning af banken genom årsstämning, denne sednare sålunda skall tillgå alt K. M. låter utfärda allmän kungörelse med uppmaning till innehafvare af privatbankens sedlar, att inom 2 år presentera desamma till inlösning, i del fallet att banken upphörde med sin funktion, men dä banken försattes i konkurstillstånd, skulle sedlarne presenteras till påskrift för att utvisa den utdelning, sorn vid bankens utredningkunde komma i fråga. Mot den korta preskriptionstiden vågar jag göra en anmärkn.; mig synes nemi. att, då R. St. för inlösen af sina kreditsedlar bestämt en lid af 10 år, en preskriptionstid af 2 år vore för privatbanker alltför kort. Jag får derföre föreslå, att denna preskriptionstid måtte utsträckas öfver 2:ne eller t. o. m. 10 år.
Efter denna ansträngning återgick han till franc-en, som låg på bordet, vände den ett par gånger mellan fingrarna, som om han väntat att få se den växa, lade den betänksamt tillbaka i portmonnäen och stoppade portmonnäen i fickan. Sedan gick han till dörren och öppnade den på vid gafvel. Ett skarpt solljus strömmade in från en liten gård, som var aldeles kringbygd med hvita murar. Denna sol, i förening med den friska luften, tycktes försätta honom i bättre lynne. Ty hans ansigte ljusnade, han sköt mössan tillbaka i nacken, så att solljuset obehindradt kunde blänka honom i ögonen, och stälde sig midt i dörren, kisande med ögonen och ansträngande sig för att rätt lifligt se alting, som var att se. Under veckor hade han hållit på med att betrakta denna lilla vrå, som för hans inspirerade målaröga rymde en hel värld af skönhet och poesi. Solen låg in, så att muren kastade en bjärt skugga öfver det vilda vinet, som i spalierer klängde ända upp till murens kant, och där de ljusa skotten sköto upp öfver muren, spelade solen omkring den unga grönskan och gaf den en färg, hvilken återdallrade i målarens sinne med en ton af musik. Han tog ett steg tillbaka och skuggade med handen för ögonen. Ett uttryck af förtjusning spred sig öfver hans ansigte, ett par skarpa, iakttagande veck lade sig omkring de ljusa ögonen, och han vände hufvudet för att följa solstrålarnes lek förbi den skarpa skuggan, som föll på sandgången och bort till en grupp af gula rosor, bakom hvilka syntes en af blekröda slingerrosor täckt berså. Här darrade solljuset i ett vimmel af reflexer, som kommo och gingo, alteftersom den lätta sommarvinden gungade blommor och blad. Det var en glans i de bleka bladen, som skiftade i rödt, hvitt och violett, och på marken under det hvälfda taket lekte solstrålarne mellan skugga och ljus, medan hörnet mellan bersån och muren, som fyldes af en akasia, låg i svalaste skugga. Artisten tog ett långt andetag.
Trägårdh, Sv >, Motion N:o 101. om anslag för anläggning af jernväg från Eslöf vid södra stambanan till Ystad. Stats-Utsk. Utlåt. R St. underdån. Skrifv. N o 120. Motion N:o 268, angående förhöjning i Regementsoch Sqvadrons-häst läkares löneförmåner. Stats-Utsk Utlåt. N;o 66 Motion N:o 269, angående ett bestämdt anslag, att användas till åtgärder för betryggande af seglationen i Kalmar sund och dess grannskap, företrädesvis med afseende å de i samma sund belägna grunden Dämman och Utgrunden. Stats-Utsk. Utlät. N:o 81. R. St. underdån. Skrifv. N:0 144 Trildgårds-illfreniörcr, örn anslag till löner för två. Motion N:o 91. Stats-Utsk. Utlåt N:o 99 samt Mera. Tullbevakning, angående förändrade bestämmelser i fråga om personalen hörande till den inre. Motion N o 58 Ållin. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk N:o 74 om upphörande af skyldighet för fartyg att erlägga någon afgift för. Motion N:o 258 Sammans. Sevillu - samt Allm. Besv,- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 7, Tull lagstilluhlg', om bibehållande utan förändring under den statsregleringsperiod, som innevarande Riksdag omfattar, af nu gällande. Motion N:o 228. Bevilln.-Utsk. Betänk. Tlliisläliipiing, af varor, inkomna från utrikes orter’, angående upphäfvande af föreskrifterna om. Motion N:o 108. Sammans. Beviiln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Tlllitaxa, angående revision af nu gällande till afskaflande af ännu bibehållna skyddstullar samt. förtydligande af vissa rubriker i. Motion N:o 291. 45 Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o 8 samt Mern.
Föredrogos å nyo och biföl los följande den il dennes på Bordet lagda Betänkanden och Memorial: l o Från StatsUtskottet, om utgifvande af och kostnadens bestridande till Register öfver Bihangen till 1810 och 1812 årens Urtima Riksdags Protocoller. 2:0 Från StatsUtskottet, om organisa.’ tion af en Committé till allmän reglering af Statens Embeten och Tjenster. 3:o Från StatsUtskottet, om ersättning af skjuts och tractamente för Ledamöter i CompromissRätter uti Bevillningsmål. 4:o Från Lagutskottet, om uppfostrings. hjelp för omyndiga barn. 5:o Från Lagutskottet, angående yr-* Jkad ändring uti åtskilliga delar af Medici[ pal Lagfarenhe ten. 6:0 Från Allmänna Besvärsoch Oeco. InomieUtskottet, angående skyldighet för pila husägare i Städerna att lika dekaga i uppbyggande och underhållande af Kyrkoherde , Capelians., Klockare-, Reetorsoch cholae-hus. 7?o Den a? Maj. e. m. Vidare föredrogs RiddarhusUtskottets. den 11 dennes på bardet lagda Memorial, om den hos Utskottet uppkomna fråga, huruvida ägaren af Westanå FideiCommiss må kunna anses berättigad, att tor den utdöda adi liga Attén* Gyllensvaan å Riddarhuset ägu säte och stämma. Hans Excdlence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog bifall till Utskottets Memorial. Ropades Ja och Nej. Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham .• Förhållandet, hvilket RiddarhusUtskottet framställt, lärer vara det, att framlidne Öfverste Gyllensvaan inrättat ett FideiCommiss, med vilkor att den lagliga ägaren skulle kalla sig Gyllensvaan. Ägaren är en Major af den adeliga Ätten Rosenqvist. Ett FideiCommissbref är ingen adoption, hvilken aldrig kunnat ske, utan i stöd af Konungens särskilta Resolution.
Ja, det är med denna trollformel man vill besvärja bort dem ur Bankens böcker. År det så bankvidrigt, att en säker Bank har en betydligare del af sin grundfond uti de säkraste 4 procents papper, som kunna finnas? Men dessa penningar kunna ej indragas på 28 år, derföre böra de bort ifrån Banken. Likväl är skuldförbindelsen eller kontraktet med låntagaren så beskaffadt, att det kan från ”Bankens sida uppsägas. Och skulle väl indragning af dessa lån någonsin komma i fråga? Om en sådan riksolycka skulle inträffa — men jag vet knappt huru den skulle blifva möjlig — att, sedan alla realisabla obligationer blifvit försålda och alla andra kreditiv och låne-fonder blifvit in O dragne, metalliska fonden likväl mer och mer sjunker under sitt minimum, så måste andra åtgärder vidtagas än att uppsäga dessa 6 å 7,000 landtegendomslån, hvilkas indragning med något öfver 51 millioner B:dr Banko ingalunda kan rädda Riks-banken. Det kan således omöjligen vara omtankan för realisationens upprätthållande, som nu föranleder obenägenheten för denna lånefondens bibehållande till oförändradt belopp. llih. lill II. St. Men man hänvisar de lånesökande till hypotheks-föreningarne, som äro bildade i landsorterna just för sådant ändamål. En sådan hänvisning synes mig åtminstone icke vara gifven i Bankens, icke ens uti Statens eller det allmännas intresse. De flesta svenska hypotheks-föreningar, kanske nu alla, röra sig med utländska kapitaler, och de jordegendomar, sorn belånas i dessa kredit-anstalter, blifva ju medelbarligen intecknade för utländsk skuld, som med både ränta och amortering i sista hand trycker på Riks-bankcns» silfverfond. Mig synes det då vara tryggare, att svenska jorden är intecknad för skulder till svenska Banken, än för skulder till utländska kapitalister. Det måtte då vara af ömhet för de lånebehöfvande, som man vill skilja dem ifrån Riks-banken. Om så är, synes det förunderligt, att Bonde-ståndet, hvars mindre förmögne medlemmar mest begagna sig af dessa lån, likväl vid hvarje Riksdag icke blott enträget motsätta sig denna fondens förminskning, utan yrka på dess tillökning.
1897 Låt lyckans solglans göra dig blind Och pröfningens friska, stärkande vind Få kylande susa omkring din kind Och smärtans eldström dig bränna. Ellen Lundberg. Det är ej endast fröken Björnbergs skicklighet som lärarinna samt hennes fina smak, som beredt henne den aktning och den vänskap, hvarmed hon öfverallt i de svenska landsortsstädernas bildade och goda hem under årens lopp hälsats, detta har ock grundats på hennes i allo respektabla personlighet, hennes okonstlade väsen samt, ej minst, hennes friska humoristiska, ofta ej så litet originella syn på tingen. Emilie Björnberg är en personlighet i vår eljes allt och alla i samma former stöpande tid. Denna aktning och vänskap togo sig ett för Emilie Björnberg hedrande uttryck, då hon helt nyligen i Gefle firade 25:te årsdagen af sin lärarinneverksamhet. En platstidning berättar h ä r o m: » Sedan uppvisningen å slutbalen af slutats med dalpolskan, ljödo de kraftigare applå- der, som icke slutade förrän fröken Björnberg framträdde, då bankdirektör Carlson till henne riktade några ord, hembärande hennes elevers och föräldrars tack och erkänsla för det utmärkta sätt, hvarpå hon alltid ledde sin undervisning. Om dessa känslor hos nuvarande och forna elever samt deras föräldrar hade hon, som nu kunde fira kvartseklet af sin verksamhet som danslärarinna, förut under dagens lopp fått mottaga bevis, som han nu ytterligare ville bekräfta, hvarpå höjdes ett af fanfarer åtföljdt trefaldigt lefve för fröken Björnberg. Förut på dagen hade nämligen fröken Björnberg, med anledning af sitt 25-års jubileum som danslärarinna, af forna och nuvarande elever i sin bostad förärats som minnesgåfva en stor vacker salongsmatta, ett dussin skedar samt en toalettask med inneliggande penningsumma i guldmynt samt vid balen en bukett med band i de svenska färgerna, å ett af hvilka var anbragt en inskription o m dagens betydelse. » Äfven med sin penna har Emilie Björnberg under de senaste tjugufem åren ganska flitigt uppträdt, lämnande bidrag på, såväl vers som prosa i tidningar och tidskrifter, *) men städse under växlande signaturer, vanligast Björn.
Någon gång kunde han erkänna att han felat; men om felet mot formerna betingat vinst och framgång för saken - och att så var kunde han vanligen faktiskt bevisa - så kunde ingen öfvertyga honom att han handlat orätt. Tvärtom vore han färdig, att när hälst saken så fordrade, handla pii samma sätt. " Mitt samvete ", tillade han, " förbjuder mig att dölja detta, och med lugn emotser jag påföljderna. ' ' E t t sådant uttalande väckte naturligtvis förbittring. Carl Johan själf, som dittills stått på Platens sida, drog sig tillbaka! och striden slöt för en gång med nederlag för Platen. Från många sidor uppbar dock den väldige inannen loford och erkännande. Om hans tryckta anföranden vid nyssnämde tillfälle yttrade Hans Järta: " de stå som Göta kanal och hela din offentliga lefnad till monumenter af svensk kraft iit kommande tider. " 73 Carl Johan besökte kanallinien, och, belåten rned hvaid han sett, lofvade han vid nästa riksdag begära livad som fordrades för kanalarbetets fullföljande. Vid 1823 års riksdag hade Platen nya tillfallen att lägga i dagen sina egenskaper som djupsinnig statsman, Många af hans anföranden, såsom de om finanserna, om kriserna i näringslifvet och den ekonomiska verlden, om anstalter för penningbesparing, om tullar och handelsfrihet, om indragning af de utländska beskickningarna för att dermed lindra allmogens nöd, om pensioner åt högt förtjente offentliga män, om offentlighet vid riksdagens förhandlingar, om adeln och yrkesarbetet m. m. visa, huru skarpsinnig och framsynt han var och innebiha märkliga lärdomar och varningar äfven för den tid, som nu är. Sammandrabbningarna med Ankarsvärd och Schwerin bilda epoker inom Riddarhusets annaler, och efter denna riksdag betraktades Platen allmänt som en af de ypperste talare Sverige egt. " Det sj älfiilla i föredraget ", säger Criisenstolpe om Platen, " gaf skälen dubbel styrka. Det låter ej beskrifva sig.
Vi bade väl hopp, att genom en sammanförd kraft, under en förändrad administrationsform, något nyttigt i denna del skulle kunna åstadkommas, men verkningarne deraf hafva ännu ej låtit skönja sig, och dertill finnas många orsaker. Jag hoppas likväl för en framtid mera kraft, enighet och förmåga inom en concentrerad styrelse, än inom en splittrad. Då torde det också blifva tillfälle alt tillse, huruvida man har anledn. att verkställa alla de tillgöranden, som ifrån ett sådant departement kunna komma att underställas R. Stts pröfning. Hvad jag nu har att betrakta, är endast fäderneslande ts behof af försvar. Det har bär blifvit yttradt, äfven af dem, som motsätta sig beviljandet af detta anslag, att man skulle önska försvaret så fullkomligt, som möjligt. Jag delar denna åsigt, och tror det vara en oundviklig nödvändighet för detta försvar, att åtminstone hafva gevär till fulla behofvel. Sa länge således våra förråder ej äga ett sådant antal gevär, hvilket jag uppskattar till minst 200,000, så finner jag all anledn. att öka denna fabrikation, och vid detta tillfälle, då oförutsedda tillgångar, då öfverskotter finnas för R. St. att använda, anser jag det just vara till så stora fosterländska ändamål, som man bör använda dessa medel. Det ar således enl. mina åsigler nödvändigt, att i närvar, tidpunkt understödja gevärsfahrikatiorien, utan afseende på hvilket politiskt parti man för öfrigt kan tillböra. Jag tillstyrker således det högre anslaget, som bär blifvit ifrågasatt, nemi. 84,000 r:dr örn året, för gevärsfabrikationen. Jag delar visserligen den öfverlygelsen, alt en förslitning af 3ooo gevär om året är alldeles för stor.
Herr Cidersch/öd, Pehr Guflaf: I händelse Betänkandet skulle blifva återremhteradt, anhåller äfven jag, att följt?nde anmärkningar kunde till Utskotten få m-d löija. Men först får jag äran påminna, att den gynnande väderlek, hvaråt landet fått glädja sig, sedan Kongl. Majit afgaf sin Nådiga proposition lär betydligen hafva mildrat utsigten för den blifvande skörden, och följaktligen minskat behof ve t af utomordentliga åtgärder, till förekommande af hung r*nöd Ivian synes derföre nu mera kin na hoppas, att årsväxten skall på det hela tj bl .fva sämre, än att d-t erforderliga spamnnålsbehofvet skulle kunna fyllas, g-noin enskiita Spannmålshandlares for ong, jag skulle således nästan våga förmoda, att den visa åtgärd Kongl Maj:t redan i Nåder täckts vidtaga, genom beviljandet af Tullfrihet för inkommande spannmål, skulle ensam kunna göra aBa utomordentliga medel öfverflödig». Mea deremot befarar jag, att om Magasins-; Den 27 Junii e. ni. 631 Directioh äfven skall börja införskrifva spann* inål, sä skall ändamålet med Tullfriheten ali-* deles förfelas j emedan förmodligen ingen enskilt skall våga concurrera med en MagasinsDirection, som gemenligen plägar handla med uppoffring. _ Jag föreställer mg derföre, att MagasinsFbrvaltmngen blott borde inskränka sin spannmålshandel inom Landet, och fördela den sålunda uppköpta spannmål till de Provincer, der nöd kan blifva att befara, m n kan hända ej öppna förråderna förr, än den svå-t raste tiden inträffar, nemligen vid midsommar, samt då egentligen endast bistå don, sorn ära ur stånd art hos Köpmannen b tala contant, Ali Utländsk, spannmålshandel borde således i min tanka vara fjerran från MagasinsDirectionens befattning Endast Köpmannen kati, i anseende till sina hand l>,förbindelser, sin erfarenhet mm inför krifva spannmål till det möjligen lägsta pris, och följaktligen förmånligast för landet.
Grefve Brahe har klandrat, att jag icke vänt mig till Grefven directe med mine besvär, men då jag är Riksdagsman, anser jag mig, med begagnande af min Riksdagsmannarätt, endast behöfva från min bänk framdraga hvad jag finnér vara tryckande för den provins, som jag tillhör. Det är visserligen tillfredsställande höra, det garnisons-tjenstgöringen för den indeldta trouppen kommer att upphöra i samma mån Artilleriet hinner tillökas, men jag fruktar, att härmed kommer att dröja ganska länge, emedan Artilleriet lärer hafva mycket svårt att få manskap anvärfvadt. Grefve Horn, Claes Fredrik: Förekommen af Herr Hallenborg anhålleV jag likväl, Den 7 Maji f. m. 167 alt få tillägga, det äfven jag hyser den tanka, att det är öfverensstämmande med hushållningen för det allmänna, att commenderingar till sådan garnisons-tjenstgöring bestridas genom värfvad troupp. Då Grefve Brahe sagt, att commenderingen endast utgöres af 60 man, så är dertill utan tvifvel tillgång af Kronprinsens Hussarer, som utgöra ett värfvadt Regemente. Att för fångars bevakning gevär behöfvas, är sannt; men Kronprinsens Hussarer äro icke heller obevärade. Grefve Brahe: Det är ej för att besvara, eller vederlägga, de anmärkningar, som här blifvit gjorda, för eller emot lämpligheten af indeldta eller värfvade Armeens commendering, som jag ämnar svara; ty det är ett ämne, som ej hörer till Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, utan ensamt tillkommer Kongl. Maj:t, att efter Dess godtfinnande bestämma; och anser jag mig af detta skäl ej kunna ingå i någon discussion rörande ifrågavarande ämne; men jag får endast erindra den sista värde Talaren, att jag aldrig hört, att man till arrestanters bevakning företrädesvis utväljer troupper, som posta med sabel, och ej hafva gevär; för mig är detta något alldeles nytt, och tror jag sådant vara mindre ändamålsenligt.
Huru ringa och obetydliga på så sätt verificerade utgifter äro, synes bäst om de anmärkta summorna jemföras med hela bvggnadskostnaden. A räkningarne på de öfriga tvänne anmärkta posterna å 7 R:dr 32 sk. och 16 R:dr 28 sk. är orsaken till den förra utsatt i räkningen och utgjordes af en resa till tinget i Barkarby, och den sednare både utsatt detaljerad och i vanlig form af den person, som blifvit anlitad, och utgiften attesterad af arbets-befälhafvaren. Den afviker således i intet hänseende från alla de icke anmärkta verifikationernas form. Orsakerna till dessa utgifter voro för dem gemensamma, nemligen: resor i och för expropriation af mark, dels af Sesigtningsmännen för att bese den mark, som skulle inköpas, dels af desse herrar till och från tingstället Barkarby. Af de verifikationerna bilagda handlingar öfver expropriationerna, kunde detta förhållande lätt utrönts, äfvensom att besigtningsoch jurymän ej tagit någon annan ersättning för deras hafda besvär. Hvad slutligen angår anmärkningen om det orätta i att posthafvande officern utgifvit räkningar, måste dessa anmärkningar uppkommit af förbiseende deraf, att räkningarne blifvit af mig attesterade, hvilket betyder för honom en ordres att göra de resor o. d., som medfört utgifterna. Någon annan form för verifikation aT sådana utgifter har mig veterligen aldrig begagnats, och finnes tydligast deraf, att Kongl. Kammar-rätten ej dervid gjort någon anmärkning. Stockholm den 13 Februari 1856. F. W. Leijonancker. Direktionens för Civilstatens Pensionsinrättning underdåniga utlåtande, i anledning af den vid 1855 års statsrevision gjorda framställ* ning angående granskningen af nämnde inrättnings räkenskaper.