Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det för år 1841 Riksgälds-Kontoret sålunda tillgodokomna bevillningsbelopp R:dr 2,522,023: 29. 6. öfverstiger följaktligen den vid i835 års Riksdag, jemlikt då utfärdad och för åren i836 till och med 184 * gällande Bevillningsförordning, påräknade allmänna bevillning 2,301,690. med R:dr 220,333: 29. 6. Enligt hvad i samma Revisionsberättelse vidare uppgifves, hade utaf 1842 ärs allmänna bevillning, inom den sista September 1843, till Riksgälds-Kontoret ingått eller der innehållits ett sammanräknadt belopp af R:dr 1,996,44!: Transport 1,999,851. — 1. — *4 Riksgäldssed iarne. Tillsammans R:dr 2,026,897: 28.— hvilket belopp öfverskjuter den i 1841 års Bevillningsförordning beräknade summa af „ 2,000,000: med R:dr 26,897: 28. Utaf den för år 1843 belöpande allmänna bevillning har Riksgälds-Kontoret uppburit: under samma år, —'med inberäkning af den då influtna arfs-och testaments-bevillning samt de af Riksgälds-Kontoret vid några ränteliqvider innehållna afgifter, men med afdrag deremot af de från Kontoret utbetalda summor till godtgörande af taxeringskostnader i Stockholms stad oeh på Gottland-, . 9. det i nu gällande Bevillnings-förordning kalkylerade belopp. Den för år i844> till och med nästl.
Om de i Fredsförbunden för de afträdde Provincer betingade willor rubbas, med hwad Laglig rätt besitter wäl Sweriges Krona dem sen? Jag anhäller ödmjukast, at detta Memorial mätte remitteras til Stats - Utskottet, som torde pröfwa detsamma pä en gäng med Herr Baron tlljertAs motion. Grefwe illam-leon, ^xel, förklarade at dä detta Memorial anginge Skäncs rättigheter wille han conformera sig'' med Herr Uönix; hwari Friherre Uamet, Otto, genast instämde, vch sedermera äfwcn Grefwe äela Oaräie. Memorialet Remitterades til Stats-Utskottet. Herr Den 11. Augusti. 907 Herr Center k jolm, Larl, upläste et Memorial sä lydande: Den nu warande, och mer och mer tillagande Skogsbrist innom Swensta omrädet stadgar den lika rysliga, som säkra öfvertygelse, al denna wär oumgängeliga wara innan kort mäste fela. Detta förutseende har upfordrat flera at yttra sina billiga farhägor och förmodade hjelpmedel, men som de merendels blifvit betraktade frän annan syne-punct, anhäller jag ödmjukast hos Herr Grefven och Landtmarstalken samt Höglofl. Ridderstapet och Adeln fä yttra mina tankar sädane de i detta ämne hos mig upkommit. Der forn äldern agde et ymnigt förräd pä Storwirkstrad, mäste wi wäldföra blotta ämnen. Skall detta fortfara pä lika Administrations grund, berede wi för följande generationer total brist pä icke allenast denna för handelswägen nödiga och päräknade Erport articel utan äfwen egne behof.
På söndag middag kl. 1.30 gifves en matiné till förmån för » D e sceniska artisternas understödsfond », hvarvid programmet upptager » Sista hvarfvet », » Den tillämnade sparlakanslexan », » I telefon », » Den gamle skådespelaren » och » E n spik i nyckelhålet ». Samma dags afton uppföras » Kärlekens triumf » och » Duvals skilsmessa ». Måndagen den 6 dennes gifves för första gången » Bernardo Montilla », drama i 3 akter af Echegaray, och » Arfskiftet », lustspel i 1 akt af Ivan Turgenjeff. Vasateatern uppförde på torsdagen före påsk för första gången » Prins Orlofsky », operett i 3 akter af L. Treptow med musik af österrikaren C. A. Baida, en här förut tämligen okänd kompositör. » Prins Orlofsky » utgör ett slags fortsättning af » Lä- derlappen » och har till stor del samma personal; om den nu också ej kan mäta sig med förebilden vare sig till underhållande musik eller libretto, är det bifall den röner å Vasateatern dock bygdt på goda skäl. Musiken är melodiös ocb sångbart tacksam, fastän föga originell, och den uppsättning, teatern bestått stycket, synnerligen vacker och lysande. Särskildt utmärker sig andra akten med sin lifliga karnevalsscen och en ny, högst effektfull dekoration af hr Grabow. Det burleska elementet företrädes lyckligt af hr Strömberg som kammartjänaren Frosch och fröken Magnusson som den kärlekskranka hushållerskan. Fröken Johnsson, som alltid gör sig godt i manlig kostym, uppbar titelrollen hurtigt och ledigt. Herr och fru Stenfelt hade funnit lämpliga uppgifter för att göra sina rätt gedigna musikaliska förutsättningar gällande. Det hela går med schwung och god sammanhållning, och en talrik publik har öfver den gångna helgen kväll efter annan med lifligaste bifall helsat denna senaste nyhet inom det, som det synes, i det glada Stockholm outslitliga operettfacket. Emile Sauret, den framstående och sedan några år tillbaka härstädes välkände violinisten, låter höra sig härstädes på Filharmoniska sällskapets konsert om tisdag i Musikaliska akademien.
Priskurant å yllevaror sändes franko. Borås. SPARSAMMA FRUAR. GAMMALT YLLE OCH ULL EMOTTAGES DAGLIGEN T L I L SPANAD, VÄFNLNG AF TYGER, SCHALAR, FILTAR M. HVAR OCH EN FÅR SITT YLLE T L I LBAKA I FORM AF GARN ELLER VÄFNADER. OBS. NEDSATT SPÅNADSAFGLFT. OBS, ETT PARTI SCHALAR REALISERAS FRÅN 5 KR. OBS, ETT PARTI F L I TAR REALISERAS FRÅN 5,75. TELEFON 26 53, JLILDUR ANDERSSON, [1361] FADD SUNDEMAN. S GFIOEOLADE g CACAO, LNN E H ÅL 1 SFÖR TECKNING:. I välgörenhetens tjänst; af Adolf ' Hellander: (Med porträtter af lady Plunkett, madame Millet, baronessan Pfustersclimid, madame Busch, grefvinnan von Plåten, markisinnan de Giiell, grefvinnan Sparre och madame de Bille.) — An die S e e; dikt af Carmen Sylva. (Autotypi.) — Till hafvet; öfvers. af J. N — g. — Stor pristäfling. — Från forna dagar; strödda blad ur minnets album, samlade af Mathilda Langlet. V: Nummer trettioåtta, Triumf. — Till nordens blonda m ö; dikt af Daniel Fallström. — Indirekte; af Ave. I I I: En baklexa. — När våren kom; skiss af Elisabeth Kuylenstjerna. — » Tjugonde århundradet »; nyaste pariserchic, kåseri af Richard Kaufmann. — Hemlif; af Lisscy. I L — Mat och matlagning; af O. H. — En liten själfhjälp vid klädsömnad; hedersomn. svar ä prisfrågan X I V; af Bissan. — Teater och musik. — Striden om hjärtan; ur ett kvinnolifs historia; af Jolian Nordling. V: Autonio Bosca.
Hon gjorde också sitt aldra bästa, ty hennes ödmjuka tacksamhet minskades ej, och det enda, som mer än en gång hejdade hennes arbetsifver, var en plötslig känsla af lycka öfver, att det var hennes hem detta — hennes alltsammans, och han, som gifvit henne det. Efter tvenne års äktenskap födde hon en son. Han var klen och späd — skulle troligen ej blifva vid lif, sade läkaren — men hon vårdade honom med outtröttlig kärlek och omsorg, älskade honom som endast en moder kan älska — och ändock var mannen henne kärare än allt annat. Intet ondt ord hade fallit dem emellan, och hon anförtrodde honom hvarje tanke, viss att han skulle förstå henne — hon var så ung, och han flere år äldre, en god och förståndig man, som hon kunde se upp till och som sade henne hennes fel också. Egentligen hade hon endast ett, och det kom aldrig till ubrott — ty ingen anledning fans — hon var svartsjuk till sin natur, och ville ej dela med åt någon, der hon älskade. När gossen — Gunnar, som de kallat honom — var fyra år, dog fadren helt plötsligt, utan föregående sjukdom. Hon var fullkomligt tillintetgjord, ty hon hade i sin lycka glömt fienden döden — som alltid står på lur, färdig att röfva ett lif här eller der — oftast det som synes oumbärligast. * Fru Carléns syn har på de senaste åren mycket försvagats — hon är nu nästan blind. I öfrigt har hon dock både sin kropps och själs krafter i godt behåll, och hennes lifliga, spirituella konversation är särdeles fängslande. Hälst dröjer hon — som ju så naturligt är — vid flydda dagars minnen, rika på glädje och sorg i skiftande vexling. Hon beklagade sig öfver den massa böner om autografer, som från all verldens kanter ännu i dag strömmar in till henne; hon kan ej gå dessa » anspråkslösa önskningar » tillmötes, då hon på grund af sin svaga syn endast med stor svårighet tecknar sitt namn. Detta smärtar henne. Men innan vi lemna hennes hem, för den gamla frun, som lifligt och säkert rör sig på de kända vägarne inom sina rum, oss fram till fönstren för att beundra den vackra utsigten. Sjelf kan hon ej längre njuta deraf.
Rättelser uti Lag-Utskottets Betänkande jv? 48. Sidan 3, raden 17 uppifrån står: ”innan kort färdiga” läs: samt innan kort färdiga n 4, — 17 — _ ”diskussionen” » diskussionerne » 21, — 14 ”från dessa” från dess * 77 23, § 6 — r. 1 — "ock för stöld” » ock såsom för stöld v 25, S 16 • „ 2 — ”njute åter” n njute det åter » 77 S 18 - „2- ”sorn han gerningen’ v som om han gerningen » 26, 8 21 »2 — ”vare” 77 varde » •n § 22 - „ 1 - ”Hvar som” 77 Hvar, som » 27, § 29 - „1 _ ”hvad stadgas” 77 hvad som stadgas Bih. till R. St. 7 Sami. 1 Afd. 27 Bäft. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854. Lag-Vtskotlets Tillåtande, J)f SÖ. i M 50. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 6 Nov. 18S4, kl. 11 f. m. Utlåtandei anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande J\z 35 ofver väckta motioner om förklaring af hvad 1 kap. 2 § Missger ning s-B alicen stadgar angående gäckeri med sakramenten, eller stiftande af lag emot ett olofligt utdelande deraf Berörde anmärkningar hafva blifvit framställde inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet, hvilka Riks-Stånd till Lag-Utskottets lörnyade behandling förvisat det ärende, som utgjort föremål för omförmälde Be tänkande, hvilket öfriga Riks-Stånd åter bifallit.
Samme värde Grefve har, som el t ytterligare skäl för denna nedsättning, åberopat mitt yttrande att denna canal genomskar de rikaste bergslagerna inom Sverige: jag får då närmare förklara delta uttryck och säga, att då jag begagnade ordet rikaste, menade jag dermed de malmrikaste trakterna, likasom man kan säga att Götha canal löper mellan våra sädesrikaste provinser. — Beträffande Gr. Frölichs andra tillägg lill PresteSt:s beslut, eller att Staten skulle äga rätt att, efter 5 år sedan canalen blifvit färdig, tillösa sig hela canalverket emot en summa af 3oo,ooo r:dr, så, oaktadt jag visserligen anser att så stora företag som detta böra ske på Statens bekostnad, vill jag dock icke tillstyrka R. o. Ad. att nu fatta ett definitivt beslut i detta fall; ty örn Ständerne 5 år efter det canalen blifvit färdig vilja inlösa densamma mot den här omnämnda summan, ser jag visserligen icke att något hinder å bolagets sida skall uppstå för canalens afträdande, men anser, som sagdt är, det vara onödigt att nu härom fatta ett beslut. Frih. Boye: I besvarandet af Gr. Frölichs framställning är jag förekommen af Frih. Tersmeden, förenar mig med honom och begär att endast få tillägga några ord. Efter den uppfattning, jag gjort mig af delta ämne, så Den 34 Mars f. m. utgör föremålet för Ständernes och följaktligen detta Stånds öfverläggning den frågan: har bolaget uppgifvit sådana villkor, att vi möjligen kunna ingå derpå? Vårt åliggande är således att yttra oss, huruvida Staten bör på dessa villkor biträda med hjelp eller icke. Att förändra vilkoren och göra dem sådana, som Gr. Frölich föreslagit, är efter min tanke ett indirect sätt att nfslå frågan; detta torde likväl ej vara den ädle Grefvens afsigt, men nog blir conclusionen sådan. Jag får alltså förnya min förut gjorda anhållan om propos. till bifall å PresleSt:s beslut, och hoppas, att R. o. Ad. icke skall, då propos. göres på Gr.
Samma rätt ega utländska arf vingar, om de i landet inflytta, och der bygga och bo. 5 Lemnar testamentsgifvarén efter sig omyndigt barn, och kan det ej af sitt arf njuta föda och uppfostran; Aå skall, af egendom, som i testamente gifven är, så mycket af sättas, som Rätten prof var barnet, efter stånd och vilkor, nödigt hafva, till dess < det sig sjelf nära kan, dock ej för längre tid, än till dess barnet uppnått 2i år. Ar barn ofärdigt, med svår sjukdom behäftadt eller litet vetande; då skall ock af sättas hvad till barnets underhåll tarf vas, der dess arf ej dertill förslår; och gånge det understöd ut, så länge behof vet fortfar: kommer barnet till helsan, eller varda dess vilkor eljest så förbättrade, att det sig sjelf försörja kan; uppliöre då understödet. Nu har man genom testamente-anslagit viss årlig inkomst till sitt omyndiga barns föda och uppfostran, eller till underhåll för sitt barn, sorn är of är digt, med svår sjukdom behäftadt, eller litet vetande; kan ej det bar.n, som omyndigt är, af eget arf njuta Lag-Utskottets Betänkande K:o 123. 9 njuta föda och uppfostran, eller det, som ofärdigt, sjukt eller litet vetande är, med eget arf underhållas; då må det testamente gälla, för tid sorn här ofvan sägs, ändå att arfvejord eller bröstarfvingars lott dermed belastas skulle; och 2:0 att 8 Cap. 3 §. 1 mom. Jorda-Balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: Eger man jord, hus eller tomt i staden; håfve ej våldbortgifva mera än hälften deraf, ehvad det är ärfdt eller afladt, derest bröstarfvinge lefver efter. En Ledamots serskilda yttrande bifogas. Stockholm den 26 Augusti 1834.
Deri förklaras nemligen, att enär en borgenär, enligt berörde lagrum, är pligtig att inom natt och år, sedan Konungens befallningshafvande skjutit ett mål under domaren, taga stämning å sin vederpart, eller vara all talan i målet qvitt; "Så bör ock samma tid, vid lika påföljd, af gäldenär iakttagas, i det full alt han kännes skyldig utmätning Lag-Utskottets Betänkande, N:o 47. 5 undergå, men Konungens befallningshafvande lemnar honom fritt att hos domaren söka sitt igen;” Och häraf visar sig det antydda sammanhanget. Man har funnit väckandet af rättegång om ett utaf exekutor t v is t i g t förklaradt fordringsanspråk vara af enahanda beskaffenhet med anställande af talan om återvinning., derest exekutor godkänt anspråket och pröfvat fordringen ulmätningsgild, och i följd deraf ansett lika tid böra i båda fallen iakttagas. Men annat är dock, att genom rättegång fullfölja ett icke bedömdt anspråk, än att söka upprifva en redan prölvad sak. Äfven i denna del har den åsigt, som stiftårne af 1734 års lag hyllat, blifvit frånträdd i 1798 års författning. Jemlikt berörde lag kunde Konungens befallningshafvande, då till utmätning dömdes, icke lemna gäldenären rätt att söka återvinning. Gjordes jäf emot en fordran, egde Konungens befallningshafvande desamma förkasta, derest de funnos uppenbart ogiltiga; men i annat fall måste målet förvisas till domstol, utan att Konungens befallningshafvande kunde i exekutiv väg förhjelpa sökanden till sin rätt.
Såsom exempel härpå har Hr von Hartmansdorff uppgifvit, att ett regemente icke förr än 1847 kunnat utfå dess löningsräntor för år 1845. Jag skulle derföre tro, alt det vore en fördel för desse verk och inrättningar att, då de få behålla indelningarna, uppbörden öfverflyttas på Statens embetsman. Att en sådan åtgärd vore fördelaktig jemväl för indelningshafvarne är förut bevisadt. Då således en förändring härutinnan är nyttig för båda parterne, så får jag vördsamt föreslå R. o. Ad. alt fatta följande beslut: De anslag af hemmansråntor och kronotionde, hvilka äro anvisade till allmänna verk och inrättningar, af hvad namn de vara må, eller till kyrkor och fromma stiftelser, skola uppbäras i samma ordning som de kronan beltållne. Beloppet, enligt den markegång hvarefter de skattskyldige skola utgöra sina räntor skall oafkortad! och utan afseende på restantier af uppbördsman innan den l:sta April årligen i landtränteriet till fullo deponeras för vederbör:de styrelses räkning, eller ock af uppbördsman omedelbart till sådan styrelse vara fullt lefvererad. Hvad af räntegifvarne ej kunnat i rättan tid uthekommas skall af kronans behållna uppbördsmedel fyllas och detta fyllnadsbelopp derefter för kronans räkning indrifvas. Hr Printzensköld: Sedan flere talate under discussionen om föreg:de punkt anmärkt, att, genom afslag å 20:de punkten i Utsk:s betänk, förfallit, och ifrågavaride punkt står i ett så nära sammanhang med förstnämnde punkt, att, när beslut blifvit fattadt om den, detta beslut bör äga tillämpning på den punkt, som nu är under öfverläggning, så anser jag nu föga eller intet här vara att tillägga. Gr. Lagerbjelke har framställt ett förslag, som, i hvad det angår indelningshafvarne, utgör en fortsättning eller en förnyelse, ehuru i andra ord, af Frih. Palmstjernas förslag vid 254 Den 11 September f. m. den 20:de punkten. När nu R. o. Ad. ogillat Frih.
Skulle i (ifrigt Ridderskapetpch Ådeln göra något tillägg till hvad BorgareStarider beslutat, och icke belt enkelt dermed förena sig, fruktår jag, att ändamålet ginge förloradt Grefve af Ugglas, Gustaf: Hvad Friherre Anckarsvärd nyss anfört, synes mig vara ett ytterligare skäl, att det på Staf uppförde ättslag för Kongl. Bibliotheket måtte vara t i 11- räckeligt, och kunna oförändradt fortfara. StatsUtskottet har icke af bristande upplysning, eller hog att befordra Vetenskaperne, ansett sig icke höra tillstyrka den begärda förhöjningen af nämnde anslag; men då Utskottet kände, att Kongl. Majit har ett årligt belopp af loo.ooo Rtdr, att till extra utgifter använda, har Utskottet trott, att deri ifrågavarande utgiften till Bibliotheket äfven kunde dit hänförds; och har derföre inryckt i sitt Betänkande, att, då Kongl. Majrts nådiga Omvårdnad ock sträckes lill Kongl. Bibliotheket, Han icke lärer underlåta att af Extra utgifts-med* len Understödja detsamma, utan ätt något diteet anslag dertill behöfver uppföras. Friherre Anckarsvärd* Jag kart ej anrlät ärt förena mig med Cnefve af Ugglas. Kerr Hjertä , GustaJ i Jag får blott fästå Uppmärksamheten derpå, huruvida det icke Snå« * Den *9 Jutit e. m. tare borde gifvas en föreskrift, ätt A.:fmäri* hoten skulle äga begagna de böcker, sorn. redan äro i Kongl Bibliothelret tillfinnandes, än att bka antalet deraf. Om nemligen det sa tillställdes, att man kunde sitta der hela dagen och läsa, Vöre mer nytta åstadkommen, än genom inköpet af ännu flere böcker. Jag vet ej , huru länge Bibliotheket hålles öppet{ dock lärer det Vara ganska få timmar, i syn. nerhet vintertiden.
Enär, af okänd eller misstänkt anledning, en folkmassa sammanffockar sig och wäxer tillden styrka, som, l händelse af utbrott, synbar ligen - 588 Den 19 September. Den 19 September. 5F9 ligen öfwerstege den wanliga waktens, samt följagteligen gjorde patrouller otillräckelige till Folkmasians skingrande, och de sammanstockudes häcktande, om sä fordrades, omöjligt; dä anses den allmänna säkerbeten hotad och upplopp kunna befaras. Inträffar sädant i Huswudstaden eller pä annan ort,der Konungen wistas, bör Rapport derom af Öfwer-Släthällarna och General Adjutanten eller af Ort»nS Högste Civila Embetsman och Högsta M litaira Befälhafware i ögonblicket aflemnas till Konungen, sem lärer i Räder täckas förordna om de Mi« litaira anstalter, /Mika till skydd och förlwar widtagas böra. Är Konungen ifrän Hulwudstaden fränwarande, äligge det Befälhafwande General-Adjutanten, eller den Konungen i hans ställe förördnat, att, med Öfwer-Stäthällarens wetstap,. utan minsta uppehäll, med hela den befintelige Militaire-styrkan, genast uppbädad, widtaga nödige dispositioner, som närmast leda till upploppets förekommande eller dämpande och som endast och allenast ^mä bero pä tillfället och omständigheterne. Är en sä stark Folk, masia för nägon högtidlighet eller af annan känd anledning redan samlad, och börjar den derunder, genom smädelser eller ropande, att mera allmänt röja tydligt brottsliga afsigter, ware förhällandet detsamma. Pä andre ställen i Riket stall wid dylika tillfällen Högste Mililair Befäihafwanden, efter samräd med ortens eller Stadens tillstädes warande Högste Civile Embetsman, wid answar wara stylvig, att. med med de Lillqängelige troupperne ingä i lika beskaffade säkerhets mätt, rch of andes dercsicr om utgängen styndesamt uuderdämg rapport till Konungen. §. 2.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll 4-de momentet, med. den förändring Herr Hjerta föreslagit, eller att den i BancoDisconten anslagna särskilda fond af 5 oo,ooo R:dr för lån på A etie r och Documenterj ulan omsättning, må med upplåning sfonden sammanslås j men såsom reservfond disponeras. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln således bifallit den framställde propositionen. Herr Lefre'n: Jag reserverar mig emot de generella termer, hvari beslutet blifvit fattadt. Man hade i stället bordt säga, det reservfonden i proportion mot rörelsenskulle hållas ofruktbar, för att göra tete emot Bankens egna utbetalningar. Jag beklagar innerligen, att jag med min röst bidragit till en utvidgad lånerörelse, då pluraliteten nu nekar, att deråt gifva den nödiga säkerheten. Herr Cederschjöld: Jag hemställer vördsammast, om icke Herr Grefven ochLandtMarskalken täckes framställa proposition å t74 Den 4 December e. m. det tillägg till beslutet, att 4:del alltid bör finnas i Banken tillgänglig för bestridandet af dess egna utbetalningar. Friherre Boye: Till en aktningsvärd Ledamot, Herr Lefre'n begär jag få ställa den anhållan, att han sjelf må eftersinna, om icke hans missnöje med det fattade beslutet härrör från missförstånd om ändamålet, hvartill han syftar. Är Herr Lefréns mening, att Reservfonden skall ligga aldeles ofruktbar, så frågar jag, hvad han begär annat, än att dessa penningar skola såsom döda ligga inläste; och jag hemställer, hvad nytta de då skulle medföra; men om Herr Lefre'ns mening varit att penningarne skola göra tjenst, då de behöfvas, så frågar jag hvad han vill annat, än hvad vi nyss beslutat. Jag skulle vara ledsen, om icke Herr Lefre'ns klagan härrörde från missförstånd; ty jag har förut med nöje bort honom i detta ämne. Herr Lefren:
Jag tror ali. det är högst farligt alt, för det man vill ett godt ändamål, man anser det lofligt vinna detta på sidan om grundlagens rätta tolkning. Om detta lyckas för en god sak en gång, så kan en dålig en annan gång derigenom vinna framgång. Så länge vår grundlag får vara så otydlig som den är, är den visst svår att tolka, dock ej så alt man ej i en fråga sorn denna, klart ser huru den menas. Jag anser, lika med Frih. Raab, att motionen icke kan undertryckas utan att densamma, såsom omedelbarligen föranledd af ett ärende, som förut varit före, måste till vederbörligt Utsk. remitteras. Frih. Alströmer: Jag är så fullkomligt förekommen af Frih. Raab och Hr Adelborg, att jag icke har något vidare att tillägga utan endast förenar mig med dem. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, yttrade II. Ex. Hr Frih. o. Landtm., det lian, i anledn. af Hr von Hart - Den 1 Mars 121 yttrande personen, Hr von Troil, icke är närvar., — att om R. St. skulle uprifva sitt vid en föreg:de riksdag fattade beslut, sä skulle ju R. St. kunna komma vid en annan riksdag och uprifva det beslutet och sä in infinitum. Detta synes mig något sofistiskt; ty jag skulle kunna omvända satsen och säga, att R. St. hafva vid förra riksdagen ålagt Halländska utsockne frälsehemmanen en icke aldeles laglig gärd, och det kunde ju falla t. ex. samma person in att vid en följande riksdag motionera, att dessa hemman skulle hafva en dubbelt sä stor rotering och så in infinitum, så alt jag förenar mig helt och hållet med Frih. Alströmer derom, att lians motion, såsom laglig, må remitteras till StatsUtsk., för at, behandlas i sammanhang med den förut väckta frågan i iletta ämne. Hr von Hartmansdorff: Riksd.Ordn:s 56 §, som Frih. Alströmer åberopat, säger, att inga andra nya ämnen, med undantag af grundlagsfrågor, må efler motionstidens slut väckas, än de som föranledas af ”redan fattade beslut”.