Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Höga önskan/ -VM till Eders Kongl, Majtts egen Nädiga Disposition öfwerlämnas en wist ärlig summa för Hans Kongl. Höghet KronPrinsens Hofhållning att derom pä det sätt Eders Kongl, Majtt sjelf finner tsenligast, lata besörja: för detta behof erbjuda Riksens Ständer en ärlig summa af Tjugufyra Tusende Riksdaler (24000 Riksdaler), räknad ifrän den tid Hans Kongl. Höghet hit till Hufwudstaden anländer, och fä länge hans Kongl. Höghet är ofyrmäld; men hwilken summa Riksens Ständer förbinda sig att öka med ytterligare Tjugufyra Tusende Riksdaler (24000 R:dr.) fä snäre Hans Kongl, Höghet blifwer förmäld. Kommandes dä att bestäs en ärlig summa af Fyratio Atta Tusende Riksdaler (48000 Riksdr.) i ett för allt till Hans Kyngl. Höghets och desi Gemäls Hofhållning, Slukeligen anhälla Riksens Ständer i under, hänighet, det täcktes Eders Kongl. Maj-t sä wäl till deras Majestäters Egen som till Hans Kongl, Höghets uppwagrning sä midt möjligt är, antaga och anmanda alla dem af deras Kongl. Majestäters förra Den i8 November. ?4Z förra Furstellga HofStat, hwilka nu aro tjenstfri» pä det Statswerket malte undgä, att med deras widare Pensionerande graderas. Riksens Stander framhärda, etc. etc. Pä begäran af en och annan Ledamot bestöts alt denna Expedition skulle hwitå till genomläsning till nästa Plenum. Herr Grefwen och LandtMarstalken tillkännagaf att WalActen rörande Thronföljaren nu more till underskrift aflämnad, hwarföre han anmodade Ridderskapet och Adeln att i morgon begynna desi undertecknande. Föredrogs ett sä lydande ifrån Constikukions Utskottet ingifwit Wördsamt Memorial'.
SSefvielfe efter 2:bra Nrt. åtnjuta: l:o 3nnel)afioare af en eller flere tjenfter, antingen utan lön eller infomft, eder h^arS fammaiträfnabe belopp ej öftoetftigev Xre himbra Dliföbaler NifSs 86 SBenHllniiigS^örorbiiing 1858. mt) tit, ine b iafttaganbe af I)ivab 5:e § föreff cifioer; Slitffnltanter ocb extra ocbU »arie tjenjlemä» af alla ©later, ^icilfaö infomfter genom Slrftooben eller ©portier irfe öfroerjliga fijlitämnba fmilina; be perfoner, fjivilfa af ©taten eller allmänna Söerl åtnjuta penftoner, forn irfe ofmerftiga Jre lumbra OlifSbaler OiilSmpnt; afjfebabe eller blott farafteriferabe perfoner utan tjenft orf) löiterfirfoiitjl, jemte ©tuberanbe, ^milfa för enffilb uubertmSning tele l)aftöa mer än Jre cfntnbra rfiiföbaler SJifSmpnt lön; äftoenfom i beräkning af lönebelopp eller extra infomfter irfe upptagas å ©tat beftåbba expenfer ocb ffrtfioareltjelp; tractamente imber fom tBemillimtgd-Sötorbning 1858. 87 äUanufafturier od) -Jabrifer farn t allmogend betnmamaranbe fottet od) tnågar, få toiba be ej brifroa fåba» fjanbtering, rörelfe eller näring, för hrcilfen bercilliting eger rum; 3:o $erfoner, fnoilfa angifmit nyttiga uppfinningar, för ben belöning, font i fåbant affeenbe åtnjnted; 4:o 3ern
Från urminnes lider ägde Svenska bonden den jord han brukade, hans deltagande i den politiska lagstiftningen var alltid medgifven, och äfven den korta period af Sveriges medeltid, då bonden icke personligen utöfvade denna rätt, underkändes den aldrig. Dessa omständigheter mildrade de lägre classernas förtryck, hvilka äfven här, fast i vida mindre grad, hade känning af tidens råhet och aristocratiska begrepp. Dessa missbruk blefvo dock snart afhjelpte, och den humanitet, hvarmed de arbetande classerne för det närvar, behandlas, lemnar i delta afseende föga öfrigt att önska. Jordegendomen öfvergår allt mera och mera i BondeSt:s händer, jemlikhet inför lag komma de arbetande classerne i så fullt mått tili godo, att rättvisans vigtskål lill och med anses luta lill de sednares förmån. Detta förhållande öfverklagas åtminstone af ståndspersonerne; i rättvisans och domarnes intressen bör man förmoda, all dessa anmärkmr sakna grund. 32 Den 28 Augusti. Då democratiens billiga anspråk i Sverige aldrig varit underkända, och någon synnerlig fejd i detta afseende hvarken behöft öppnas eller slutas, då intet aristocratiskt öfvervåld bort framkalla en democratisk öfverdrift, dä democratien i tidens förhållanden, seder och begrepp .äger fullt tillfredsställande garantier, att de icke förlora de förmåner, de redan äga; må man med skäl förundra sig, att vi till öfverläggningsämne fått ett representationsförslag, der mera democratiskt element, utan motvägande conservativt correctiv blifvit inrymdt, än som förefinnes i något större samhälles kända statsförfattning. Ingen bestrider nu mera, alt all politisk lagstiftning bör utgå på flertalets intressen; detta åstadkommes endast såvida flertalet inverkar derpå. I hvarje väl ordnad t samhälle bör democratien således äga sina organer; men deraf följer ingalunda, att hvarje medlem af samhället, huru han än må vara qvalificerad, skall personligen deltaga i den politiska lagstiftningen.
Detta motsvarar således största delen af den summa, som af Hypotheks-föreningarne diskonteras. Om nu dessa obligationer upsägas af Riksg:sKont. och Banken, så att Hypotheks-föreningarne blifva tvungne att inom 6 månader inbetala dessa penningar, så skulle följden deraf blifva att de måste skalla penningar conte qu’il coute, och detta mäste då drabba dem i första rummet, som taga lån hos föreningarne, d. v. s. en stor del af landets jordbfnkande befolkning. För att förekomma en sådan rubbning utan olägenhet för Statsverket, så har Riksg:s-Kont. fått tillåtelse, enl. Utsk:s förslag, att antingen uplåna penningar eller upsäga obligationer, hvilket som för tillfället anses lämpligast och nyttigast. Man har dervid icke stadgat något vilkor, utan gifvit Fullmäktige friare händer än förut och detta är i min tanke en riktig åtgärd, ty jag önskar att man vid upgörandet af Reghtet för Riksg:s-Kont. gifver Fullmäktige friare händer än de hittills hafva haft i dessa frågor, ty derigenom skulle de kunna undvika sådana anmärkn:r, som dem en värd talare här har gjort emot deras sätt att utlåna penningar. Man har här klandrat att dessa obligationer skulle först inom tio år behöfva inlösas. Man har då glömt att i nu gällande Reghte för Riksg:s-Kont. finnes ett stadgande uti den 149 §:n, som medgifver Fullmäktige rättighet att för de af dem ulgifvande obligationer bestämma en förfallotid af tio år och om nu stad 232 Den 15 Mars f m. gandet i 166 §:n, som ålägger Fullmäktige ovilkorlig förbindelse att vid nu förevar:de förhållanden till inlösen upsäga eller försälja Hypotheks-föreningarnes obligalioner ej blifver tillämpad!, så bör man ju äfven i öfverensstämmelse med nyssnämnde 149 § medgifva Fullmäktige att tillämpa den der bestämda förfallotiden jemväl på Hypotheks-föreningarnes obligationer. Den ifrågavar:de förfallotiden af tio år är icke afsedd tili fördel för Ilypotbeks-föreningarne utan för Statsverket.
I detta särskilda fall är ett medgifvande från kyrkans sida så mycket nödvändigare, som det nu bestående förbudet mot ifrågav:de giftermål lätt kan eluderas, då de nemi. äro tillåtna i grannländerna, dit sålunda kontrahenterna kunna begifva sig för att vederbörligen förenas; och för öfrigt, ju mera reformerna i allmämhet närma sig ett land, destomera blir detsamma tvunget att gifva vika för och gå in på dem. Det är det mellersta Europa, som kan betraktas såsom en slags centralhärd för de stora sociala reformerna, och vi kunna skatta oss lyckliga, att de hinna mogna, innan de komma ända till oss. Då nu emellertid i detta fall så skett, och våra grannriken gått in på denna eftergift, så blir det äfven för oss en tvingande nödvändighet att följa exemplet. Jag tror dessutom, att man ingenting förlorar på att utsträcka judarnes rättigheter till större likhet med den kristna befolkningens, och att erfarenheten lemnar i detta afseende det mest ojäfaktiga vittnesbörd. I ett afseende måste jag dock instämma med dem, som gjort anmärkningar emot förslaget; jag anser nemi. att vigseln borde bibehållas. Man bör i allmänhet vara ytterst försigtig vid att borttaga religiösa förättningar, ty visserligen utgöra de icke religionens kärna, men ganska många finnas, som anse dem för något högst väsendtligt och skulle betrakta deras upp - 506 Den 17 December. häfvande såsom ett helgerån. Om man nu till en början tager bort vigseln och anser det vara nog att äktenskapet afslutes med en civil akt, så kan man också ganska lätt komma derhän, att man tager bort döpelsen och åtnöjer sig med att blott inregistrera barnet i kyrkoboken; och likaså kan det gå med konfirmationen, så att ungdom, som genomgått en skola, anses icke behöfva mera kyrklig undervisning är den theologiska bildning, den derstädes inhemtat, och att den derföre icke anser nödigt att gå till den Heliga Nattvarden. Jag instämmer sålunda för öfrigt i Utsk:ts förslag, men anser att äktenskapet bör fullbordas genom kyrklig vigsel, efter ett något förändradt formulär. Hvad beträffar sättet för dessa äktenskaps upplösande, kan denna fråga sedan bli föremål för särskild lagstiftning. Gr. Sparre, Erik:
Lagerbjelkes uppmärksamhet på den likhet, som enl. min åsigt, förefinnes emellan etablerandet af krogar och handelsbodar. Hvad krogar beträffar, kunna de visserligen anläggas vid segelled eller å andra ställen, sä vida de uppenbarligen äro behöflige, men deremot är anläggandet deraf förbjudet inom ett visst afstånd frän kyrkan. Handelsbodar åter med thy åtföljande brännvinsförsäljning kunna och skola säkerligen anläggas så nära kyrkan som möjligt, emedan på lediga stunder mästa folket der samlas, och belägenheten sålunda är gynnsam för afsättningen icke endast af kramvaror utan äfven af bränvin. Gr. Lagerbjelke har sagt, att man borde vara tryggad, då K. befh:de skulle i ena eller andra fallet pröfva frågan. Jag hade trott, att, då jag första gången yttrade mig, jag hade tydeligen ådagalagt, att detta pröfvande inskränkte sig dertill, att tillse, huruvida sökanden vore en välfrejdad person, och egde de ringa kunskapsmått, som erfordras för att handelsbok föra. Om sökanden uppgifver det ställe, hvarest han vill upprätta sin handelsbod, och styrker att lian har laglig rätt, alt der bo, kan K. beflnde icke förvägra honom att en sådan bod upprätta. Hvad krogarne åter beträffar, så skall K. beflnde efter ompröfvandet af beliofvet förneka eller bifalla anläggandet deraf, men församlingen eger, att öfverklaga detta K. beflndes beslut, som möjligen kan upphäfvas; deremot skall den dubbla handelsboden, om än icke välförsedd med andra varor så säkerligen med bränvin, äfven om församlingarna, som icke ega rätt alt den förhindra derigenom alt de säga: vi vilja icke hafva någon handelsbod, likväl komma att inrättas, och qvarstå i trotts af församlingarnes motvilja och landsh.-embetels öfvertygelse om dess skadlighet, enär landsh -embetet, på grund af gällande författningar, är förhindrad att afslå dylika ansökningar.
Hvad sålunda och för öfrigt i denna fråga förekommit hafva Rikets Ständer tagit i noggrann! öfvervägande och dervid väl funnit sig böra vidblifva de hufvudsaklig^ grunder, på hvilka nu gällande lagstiftning hvilar, men tillika ansell, dels åtskilliga förändringar i särskilda sladganden, enligt hvad här nedan för hvarje §, som funnits påkalla ändring, närmare omförmäles, dels några redaklions-förändringar af mindre betydenhet, erfordras; varande, tili följd af det nya mynt-systemets tillämpning från och med nästa stats - 302 Expedit! ans-Ut sko ite Is Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 425. reglerings-period, de ut i nu gällande förordning förekommande mynt-bestämmelser förvandlade till närmaste motsvarighet i riksmynt. Då Rikets Ständer funnit tillverkningstidens inoch utgång klockan 12 på natten medföra flera olägenheter, icke allenast, för bränvins-tillverkareu, utan äfven och isynnerhet vid kontrollen öfver iakttagandet af den tid, då bränningen får börja och skall sluta, samt öfver uppmätning af det tillverkade bränvinel och försegling af redskapen, har i bilagde förslag till förordning, angående vilkoret) lör bränvinslillverkning, middagstimman å de föreslagna begynnelseoch slutdagarne antagits till inoch utgångstid för tillverknings-lerminerne. Vidare synes det vara en brist i gällande lagstiftning, att tidsbestämmelse för beredning af mäsk till bränvins-lillverkning saknas. Detta lärer också föranledt åtskilliga förfrågningar hos E. K. M:t, sorn genom Nådig resolution den 22 September 1855 förklarat. att, i betraktande deraf, alt mäskberedning, enligt häfdvunnet bruk, alltid varit, före bränningstiden, tilläten, samt alt mäskberedning måste upphöra lika många dagar före utgången af den tillåtna brähvins-lillverkningsliden, som den måste börja tidigare i och för möjligheten alt vid ingången af bränningstiden kunna medgifva bränning eller sprit-afdrifning, beredning af mäsk vid bränneri finge företagas tre eller fyra dagar löre den dag, då bränningstiden, enligt gjord anmälan, inginge.
Jag vågar hoppas, att denna utväg mätte vinna något bifall inom de respectivc Stånden, så vida man gillar den åsigt af ämnets vigt, som föranDih. till R. St. t 8;de Bäftet. Statstamt Allm. Besv.- och Occon.-Utsk. Utlåtande JV-o 35. ledt denna reservation mot ett Betänkande, hvilket, godkändt af RilisStånden, skulle underhålla ett frö till missnöje, sorn måste växa i samma förhållande folket lärer att rätt inse frågans betydelse, eller faran af att kränka Lagen ora beskattningsrätten”; af Riksdagsfullmägtigen Eric Nilsson från Jemtland: ”Emot de förenade Utskottens beslut, i anledning af min motion om uteslutande af Jemtlands Rustoch Rotehållare från det nu gällande Passevolane?- contractet, utbeder jag mig äran få afgifva följande anmärkningar och upplysningar: om tillkomsten af nu gällande Passevolance-contract behöfver jag icke mycket orda; ty det är allmänt kändt; jag vill blott påminna, att det skett emot Rustoch Rotehållares, såsom rätta Contrahenters, frivilliga begifvande. Att det underhållssätt och den vård soldaten erhåller genom Passevolance-inrältningen eger ett afgjordt företräde framför det gamla sättet att medföra matsäck lill mötet, kan jag icke inse, då provianten består af samina persedlar, ehvad soldaten erhåller den af sin Rotehållare eller af Proviantörer; skillnaden beslår endast deruti, att han af den förra emottager på en gång för hela mötet, men af de senare i a eller 3 gånger; denna obetydliga skilnad måtte, efter min tanka, verka högst obetydligt på soldatens krigiska bildning. —. Om någon skulle tro, att Jemtländska soldaten är van vid vällefnad och det således är både nödigt och nyttigt, att under möten vänja honom vid ett larfligare lefnadssätt, så får jag upplysa, att Jemtlands täta missväxtår sätta både den ena och andra i nödvändighet att lefva med all sparsamhet.
En flicka bär sin tro ej fram på fat; den gömmer hon ja, bilden är fatal som en rekryt sitt hopp att bli genral. JOHAN FLEMING. Förlåt den misstro emot dig jag närt? OLOF KLAESSON. Gör ingenting. Jag ej stort bättre varit. Ty som, näst hertigen, af alt på jorden jag hatar sorgen mest, så har jag sökt förnärmad vänskap vända bort i löje och skratta ut dig ur min glada själ. Men som det orätt var, låt det bli glömdt! Och nu ett ord ej om hvad föregått; här har du gamla vännens hand tillbaka. JOHAN FLEMING. Jag tager den med hjärtats tysta ånger, jag trycker den vid minnet af den stund, då, nyss till Finland kommen, första gången jag till min faders grafvård gick och där dig knäböjd såg med kind af tårar stänkt. Hvem kunde därpå känna glade Olof, hvarom i Warschau jag så mycket hört. Vi därför länge sprakade tillsamman och kände ej hvarandra als igen, till dess du hastigt mig om halsen for och ropade mitt namn. Och det blef afton, förrän vi skildes af, och himlens stjärnor bevittnade vår vänskaps varma ed. OLOF KLAESSON. Och troget ock skall denna eden hållas. Snart komma storm och strid, då pröfvas den: då vet du hvar du har en trofast vän. JOHAN FLEMING. Nu låt oss följa Stålarm till min moder! OLOF KLAESSON. Ännu i dag blir flickan din jag håller! Och om jag vadet tappar, eger du min svarta frustande Arab. JOHAN FLEMING. Din tok! Du aldrig kärlek känt. OLOF KLAESSON. Blott åtta gånger, och hvar gång följd af små-förtret och ånger. (Båda gå genom vänstra sidodörren). Sjette scenen. Daniel Hjort (träder in bakom pelarena, läsande i en gammal bok). Jag kan ej säga som den stora talarn: "I skrift och tanke fins min fröjd och tillflykt; så gladt fins intet, som ej gladare blir genom dem; så sorgligt intet fins, som genom dem ej mindre sorgligt blir". Jag pröfvat denna sats, men den är falsk.
Grefve von Lantingshauren, Albrect, förenade ?ig med Herr Cederschjöld. Den 16 Junii f. nu 55 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hem;tä!lde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade äfven för sin del uti Pre~ steStåndets ifrågavarande beslut instämma. Bifölls. Föredrogs å nyo och gillades Stats-Utskottets den 22 sistlidne April afgifne, samt den 25 i samma månad förmiddagen* på bordet Jagde U'låtai*de, öfver Herr Prosten Eks Memorial om en del af Wadstena fordna Klosterbyggnaders öpplåtande för Hospitalslnrättningen derstädes. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomie-Utskottens så väl den 1 sistlidne Maj afgifne Betänkan-_ de, i anledning af gjorde motioner angående Tullverket, och dermed gemenskap ägande ämnen , som ock den S dennes meddeldte, samt den 11 derpå följde, förmiddagen, på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens nyssnämnde Betänkande, blefvo berörde tvenne Utlåtandeo till alla delar af Ridderskapet och Adeln gillade. 56 Den 16 Junti f. ms Företogs till pröfning Statsoch BancoUtskottens den a3 sistlidne Maj afgifne, samt den 27- i samma månad förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande, olver gjorde anmärkningar vid Utskottens den 3 sistlidne April meddeldte Betänkande, angående Götha Canalarbetets fortgång och befrämjande. Grefve Löwenhjelm^ Gustaf; Om Canalens nytta i mercantilt och economiskt afseende, kan jag ej med säkerhet tala, ehuru jag dock tror mig kunna påstå, att den är någon. Men att canalen i militairiskt hänseende, derom jag har något vidsträcktare åsigter, är högst vigtig, vågar jag bestämdt yttra. I ett Land sådant som vårt kunna ej fiendtliga inbrott före* kommas. Det är således nödigt, att hafva en centralpunkt, hvarifrån försvaret kan utgå.
STOCKHOLM, Typografiska Föreningens Boktryckeri, 1857. Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 18. 1 N:o 18. Utlåtande med förnyadt förslag till gravering och inskrifter å den af II. o. Ad. beslutade medalj öfver framlidne Presidenten Aug. von Hartmans dorff. Hörsamt Memorial. Sedan Eiddarhus-Utskottet numera fått emottaga svar å dess till K. Witterhets-, Historieoch Antiqvitets Akademien aflåtne skrifvelse med anhållan om Akademiens förnyade yttrande i fråga om inskrifterne å en af Högloft. Kidd. och Ådeln beslutad medalj öfver framlidne Presidenten Aug. von Hartmansdorff, åligger det Utskottet att, i anledning af Högloft. Kidd. och Adelns återremiss af Utskottets under N:o 12 aflåtne Memorial i detta ämne, meddela sitt yttrande. Enligt Utskottets, i öfverensstämmelse med bemälde Kongl. Akademiens förslag, i nämnde Memorial gjorda tillstyrkande borde den ifrågavarande medaljen erhålla följande inskrifter: Alsidan. Aug. von Hartmansdorff Presid. i K. KammarRm F. 1792 D. 1856. Frånsidan. En eklöfskrans, med inskrift inom kransen: Enhälligt tillerkänd af vänner och motståndare. Aktningsgärd af Sv. R. o. Ad. 1856. Emot dessa inskrifter hafva åtskilliga anmärkningar blifvit vid ärendets föredragning hos Högloft. K. o. Ad. framställda. Samtliga ledamöter som yttrat sig hafva erinrat, att Hr von Hartmansdorffs bröstbild borde å minnespenningens åtsida anbringas. I afseende på omskriften kring bröstbilden hafva några ledamöter ansett denj böra innehålla endast orden: »Aug. von Hartmansdorff F. 1792 D. 1856»; andra hafva funnit den böra lyda: »Presid.
Där blef ett lustigt lif på Stockholms gamla slott. (i_vcklare och spelmän inkallades från Välskland, ty i slika konster v o r o de svenske släte. Gigor o c h skallmejor klungo i de stora salarne, och liten Blanka svängde otröttlig o m i sidensko med riddare o c h svenner, tänkande vid sig själf i sitt sextonåriga sinne: Hvad det ändå är roligt att vara drottning! Snart skänkte hon sin make och Sverige en son. Gud hade gifvit h o n o m moderns guldgula lockar och folkungarnas dristiga vikingaögon. Föräldrarne gåfvo honom namnet Erik efter farfadern. Och den pilten blef fru Blankas lyckas b l o m m a. Han skulle bli så stor, den lille prins Erik, och hans namn skulle löpa öfver hela den vida världen, .medan hon skulle sitta där h e m m a o c h låta sina öron smekas af ryktet o m hans bragders tal. » K o n u n g Erik den store var drottning Blankas son, » så skulle de trägne munkarna pränta i de digra krönikeböckerna. Och hon lät hon o m gunga på sitt baldakinklädda knä och förtaide h o n o m om lifvets äfventyr och diktade hon o m den visa, som Sveriges mödrar sjungit för sina små alltsedan drottning Blankas dagar: — Så är mitt namn, hvad är edert, stoltsjungfru, mäkle främlingen kärft, undrande hvad detta kunde k o m m a henne vid. — I går var jag Blanche af Namur, i dag är jag Blanka af Sverige, svarade hon saktmodigt. Då föll den stränge riddaren på knä, blottan de sitt hufvud och ödmjukt kyssande den lilla hand hon försagd räckte h o n o m. — Jag vill söka blifva eder en god och en nå- dig drottning. Ar det Svårt att vara drottning, riddar Nils? — Eders nåde är en Guds ängel på jorden, vare mig Gud huldan, svor den tappre marsken vid sin riddareed. Så gick hon ned i grönan lund, där junker Ralph bidade sitt hjärtas dam.
Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde proposition til bifall af den begärdte kemis? sen, hwilken med Ja beswarades. Uplastes födande: Ut - Den 2 Mars. §- Utdrag af protocoliet, hållet Uti Borgare-Stättdets venum tvid Riksdagen i Stockholm d. s Marni 1810. S. D. Sedan wid anstäldt wal til Riksens Ständers äubtitis;-Ombudsman, Herr Lxpeclirions - 8ecreteraren och 6ommen6euren Friherre I.. ^lannerkeim'erhållit de fleste rösterne och likaledes, genom blleÄorernes pluralitet, Herr Lagman» nen och ^clvocat-kiscalsn ss bl. peterson bliswit til ^ustitiss Ombudsmannens Suppleant utsedds beflöt Borgare»Ståndet updraga Högloft. Lxpe<likion8-Utskottet, at författa och ingifwa Förflag til de Lonstitutorial, som Riksens Stander för nämnde deras Embetsmän komma at utfärda. vt supra. Lx krotocollo O. Valerius. Utdrag af ?rotocollet, hållet hos Bonde-Ståndet den 2 Mars iZio. S. D. Sedan pä sätt det hos Riksens Ständers samtelige blleÄorer sistlidne gärdags eftermiddag förde och nu upläste krotoLolls - Utdrag utwisar, til Riksens Ständers flistitiae-Ombudsman blifwit Utwald Herr Lxpeöitions-Lecreteraren och Lommen6euren af Kongl. Wasa-Orclens Stora Kors, Friherre v. VlannerNeim, och til 8uppls, ant /lclvocat-bixcalen i Kongl. Oommerce-LolleZic» Herr Lagmannen ä- kV keterson, sa stull e Lxps. flitions-Utffottet anmodas, at behörige (.'onstitutorial för desse Herrar foresta, vt tupra. vx ?rotoeollo 8. L, vräZstrclk. 6s