Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I krig ökas pä hwar Bataljon en UnderLäkareRegememvLäkare torswinnm Intendenten som är DepartementsChef i Dir Misionens Genera?Stab, expedierar alla StatsFörsi^q och r-qv sirioner wm röra underhälltt, »ev?n de frän Bngcderne inkommit och g ranstadt b ifwit. Pä samma sätt gör Tygmästare» hwav bewär ngen engär. slopbördsmänners redogörelse för hwarderas detotjer af Artillerioch UtndnmgvFörräd, ingä äswen genom Znlendknreii och Tvgmästaren till GereralIntendrntk-Dcpaltemrniet Hwad l desi» detaljer icke rör ekono». ien, uran är purt militäriskt, ingär g^nom DwisiolisGeirtrchel» till GeneralA'jutal. tsDep^rlemenlet. Stöta flere Diwisioner tillsommmars att formera en Fördelning elier Arm-^, lä upprättas ett Ger>e:a!Koa-mchar,at. DiwtsivnöZnk-', dentrrne dv» ra der wara sjeststrisne DtpartememsChefcr under ArmsJnlendenten, och bibchälla spccieia omlo^gen hivar tor sin Diwtsion, lä att en söränduag «Kek omdste mä kuntfa sse, utan alt widiystiga Dm IO Januaru. Liqwider äga rum, eller upplösning mä kunna saknas huru Dlwisionerne t ekonomist! afseende sig b-filma. I krigstid insärlifwas med DiwisionsStabm Fältmatnings och FortifikotionsOff-cerare, samt ttädeias hwar Brigad a» GeneralFänTvsmäsiaren «tl batteri, hware kaliber och sammar, ätm-lig tarm pas etter den ilrägarvarande krigsreatern.
Den blifvande presten, juristen, läkaren får aldrig ringaste nytta i sitt fack deraf, att han kan begagna logarilhm-tabeller eller konstruera analytiska expressioner, hvilken sednare kunskap dock förutsätter en så hög grad af mathema - 69 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 11$. tisk underbyggnad, alt många nutidens verkligt lärda män dervid torde komma till korta. Följden af dessa stränga fordringar blir, att det unga sinnet nedtryckes och förslappas; att barnet redan från början af sin skolgång anser kunskapen såsom en tung börda, hvilken det nödgas belasta sig med, men hvilken det gerna skulle afkasta; att all sjelfständig tankeutveckling hämmas; att snillet spränges eller nivelleras till medelmåtta och att, i lyckligaste fall, af nu uppvexande skolungdom bildas män med mycken kunskap, men ringa förmåga alt använda den. Snillen och män med sjelfständig forskningsförmåga, personer, som stå öfver sin tid och kunna föra vetenskaperna framåt, får man då söka bland dem, som icke genomgått elementarläroverken. För att förekomma detta onda, bar Utskottet föreslagit hvad uti punkten e innehålles, nemligen: ”att den förändring af låseordningen och den inskränkning af deri anvisade pensa må vidtagas, som till förekommande af öfveransträngning hos lärjungarne må synas af behofvet påkallade, äfvensom meddelas lämpliga föreskrifter i enahanda syfte, rörande förminskning af hemarbetenas vidd, användandet af ett enklare och med elementarläroverkets uppgift mera öfverensstämmande behandlingssätt af särskilda ämnen samt ett noggrannt iakttagande vid undervisningen af det inre sammanhanget mellan med hvarandra närbeslägtade ämnen.” Jag anser detta förslag vara alltför sväfvande och obestämdt, för att uttrycka hvad man egentligen vill, i synnerhet som man i andra punkter uttalat bestämda önskningar. Så har t. ex. Utskottet bestämdt påyrkat, att ingen lärare må åläggas mer än 24 timmars undervisningsskyldighet i veckan, emedan en större undervisningstid för mycket anstränger läraren.
Stats-Contoret anordnade medel i afräkning på det årliga anslaget af 1,800 R:dr B:co, som genom Kongl. Brefvet den 3o Januari i83o blifvit un visad t till ersättande af de utgifter, Svenske Consuler å utrikes orter bestridt för Svenskt Sjöfolk: År i836 2,794 37 8 500 Summa B:co R:dr 3,294|37| 8 — 45 — 1836 till godtgörande af de utgifter, Svenske Consuler å utförskaffande af Svenskt Sjöfolk. Credit. Kongl. Stats-Contoret: Till Kongl. Räntekammaren levererade medel, hvilka influtit från Rederier såsom ersättning för lemnadt understöd till Svenskt Sjöfolk, hvarför Svenske Consuler förskottsvis blifvit godtgjorde: År 1835 50: 20. 4- » i836 91: 4*- 8. 142 14 Omkostnader, som äro bestridde, enligt Kongl. Brefvet den 10 Augusti i836, i anseende till öfversättningen af ett i Danmark utkommet arbete om signaler för fartyg: År i836 39 24 Balance till år 1837: Till Consuler förskottsvis utbetalda ersättningar för bestridda omkostnader för Svenskt Sjöfolk, om hvilkas godtgörande af Rederier Advocatfiscals-Embetet fått sig uppdraget att ombesörja, 2,640: i4- io. Behållning af contanla medel i Rikets Ständers Bank . 472: 32. io. 3,112 47 8 Summa B:eo R:dr 3,294 I37 1 8 Stockholm den 28 Augusti 1837. J. M. Härstedt. 46 Kongl. Commerce-Collegii underdåniga utlåtande i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse, angående den år 183^ förrättade granskning af de under Kongl. Collegium ställde Fonders och medels förvaltning. Stormägtigste, Aller nädigste Konung ! Medelst Nådig skrifvelse af den 22 sistlidne December bar Eder Kongl.
Näd oeb önnest städse välbevågen. Datum ut supia. 6 ^ IL I. 4 O Is V X. 6^. aN. k7^kf,SK s/ ö/ve/- «-^,'6-rr/e?r, r'/?/ör//r/?rs ^o/rr,KA6?r r « K/oe/c/kv^ms K/oi/ Oc/oöe/' 1840. Derr Kriberre ^ 3» ^V.o 87. Höll' I^iilieilö /6//>e, /^a/r^cer^^ cr/ ^OMrsA/tr^/e, 8tgt8-kääet Hett kHIieers 6e^s^,'6.vr u^jVlsste till i»8tei'inA ett, i enIiA^et mect KonZI. >1.ij:t8 fätut futtu-le IVääi^s bsglut, ursult lörsIiiA tilt Körtel. tVl!ij:t8 IXälliAs 8litifeelL6 till kiliets 8tZnclee, snAZeocle jemltninA i ^roviucen 8Iiäne8 oi-cllnZi-ie roteeinA; oelt lzeiiAAgcle XonAl. Hx I^iotoeollo, t!', te. IV:» 87. ^uli. till Lx^>. tit8^. 6en 2/, Octolisr, ti. 2 e. s>. /xo/rA/. 8^-^r/v6^6 //// Z?/^ei8 r/-'KAK
Sedan jag nu sökt ådagalägga att Motionen, betraktad så väl till sin allmänlighet, som i sin tillämpning till närvarande uppgifna fall, i min öfvertygelse icke är af <len natur, att den borde blifva föremål för Rikets Ständers öfverläggning, får jag, i händelse dessa mina åsigter icke delas af den värde Motionairen, eller af Ilögloflige Ridderskapet och Adeln, vördsamt anhålla, att mina anmärkningar må få åtfölja Remissen af Motionen tili vederbörligt Utskott. Friherre Ridderstolpe, Fredrik: I anledning af den siste värde Talarens yttrande går jag att åt bekännelsernes öppenhet öfverlemna uppdraget af ett försvar, som vältaligheten ej infunnit sig alt utföra. Jag delar detta ej i försvaret för Sak och för Sätt. Saken består helt enkelt i den fromma önskan att, i frågor om StatsVerkets fördel eller förlust af ett framkastadt förslag Localf uctoriteternes ansvariga utlåtande deröfver alltid må varda allernådigst infordradt. Denna önskan hvilar på Den 19 December e. m. begreppet om, att alla Åuctoriteter tjena en Konung och ett Land; så länge man i Scandinavien sjunger en Kung, ett Folk, ett Land — må det vara tillåtit att äfven tala ur samma ton. Tillåten, mine Herrar! en analogie. Då af 2 Inspectorer, under samma Herre, den ena säljer hvad den andra till den gemensamme Herrens nytta kan behöfva återuppbygga; och en tredje anmärker detta missförhållande i afsigt att få det rättadt — månne anmärkningen är obehörig? Detta örn Saken. Nu vidare: Sältet j att igenom detta Ståndets medverkan framskaffa ett förslag, som directe till Timonen kunnat underdånigst inlemnas, var motiveradt (enligt ordalydelsen af Motionens ingress) deraf, att i ett annat Stånd en, dermed gemenskap ägande, Motion blifvit gjord. Att detta sätt ej kan vara oangenämt inför en Styrelse, som älskar att kallas faderlig, tror jag ofelbart. Här har blifvit anfördt, att ”Kongl. "StatsContoret saknade anledning atti detta 'Tall höra Landshöfdingen.”
Förordningen om kyrkostämma m. m. den 21 Mars 1862, § 9, föreslagen, att församlingens utgiftsoch inkomststat för kyrkan och skolan skall bestämmas i Oktober i stället för i Maj månad; och då, enligt Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse å landet den 21 Mars 1862, ordinarie kommunalstämma för bestämmande af kommunens inkomstoch utgifts-stat skall hållas i Oktober månad, samt de skattdragande med mera lätthet torde kunna samtidigt uppgöra staterna för såväl kyrkans och skolans som kommunens behof, hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. Majit i underdånighet anhålla, att 9 § i Kongl. Förordningen om kyrkostämma samt kyrkoråd och skolråd kunde erhålla följande förändrade lydelse: »Tre ordinarie kyrkostämmor skola årligen hållas: den ena inom Maj månads utgång för besluts fattande om föregående årets räkenskaper och förvaltning; den andra i Oktober för bestämmande af församlingens utgiftsoch inkomststat för kyrkan och skolan, enligt hvad i § 36 sägs; och den tredje inom utgången af December för debiteringslängdens granskning, samt för anställande af val till de befattningar, 6om höra under kyrkostämman och vid årets slut blifva lediga, äfvensom för val af revisorer.» Och få Rikets Ständer i sammanhang härmed i underdånighet hemställa om den ändring i 37 § uti ifrågavarande Kongl. Förordning, att orden »Maj månad» utbytes emot »Oktober månad». Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Juni 1866. Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den 20 Juni 1866. » Preste-Ståndet » 20 — » — » Borgare-Ståndet » 20 — » — » Bonde-Ståndet » 20 — » — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förrättad t nytt val af Suppleant för Justitie-Ombudsmannen. f S. A. K. Sedan, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, E. K.
äfvensom uti de öfrige Regements-Officers-graderne; tror jag att man mera allmänt ser Öfverste-Lieutenanter och Majorer vid yngre år nu än förr; likasom att de nu tyckas tidigare tröttna vid tjensten; hvilket allt aammanlagdt, långt ifrån att förtröga, påskyndar befordringarna, Den 24 Februarii, 64y Motionens naiva slut eller hela slutsats, ”Om icke Arméens förra organisation åter borde införas,” kan icke annorlunda besvaras, ån att det icke siår i R iksens Si änders magt, att denna fråga afgöra; oell har Författaren visligen icke heller begärt frågans remiss till Utskott. Den af en annan värd Ledamot, (hvilken yttrat si» redan hafva lemnat den rnilitairiska banan), hos Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade proposition: ”Det vi i underdånighet hos Kongl. Maj:t borde anhålla om vissa förÄndringar uti Arméen;” anser jag för min del icke kunna upptagas och tror jag att det öfriga af samina motion, ännu mindre är nödigt att besvara. Hvad åter igen den vårda Ledamoten fram; stålh, som visserligen icke understödde hufvudtheserne af Herr Montgommerieä motion, men som, på ett lika så värdigt som grundligt sätt, upplyste rätta förhållandet af ämnet i dess hela vidd; får jag blott upplysningsvis äran nämna; Det Arméens nya fördelning uti Inspectioner och Brigader, eller rättare dessa Chefers inställande till löner eller på särskildt
Riksförsamlingen ege dock i dessa mål endast att framställningar och önskningar hos Konungen anmäla. Vill Konungen åt Riksförsamlingen öfverlemna att gemensamt med Honom besluta i mål, sorn Rikets allmänna Styrelse röra, då förfares dermed på det sätt, som angående Lagfrågor är vordet stadgadt. §. 108. Riksförsamlingen eger, rörande hvilket ämne som helst, rätt att besluta och till Konungen öfverlemna framställningar och önskningar, å hvilka Konungen, under iagttagande af Rikets Grundlagar, gore det afseende Han för Riket nyttigt finnér. §. 109. Under Riksförsamlings, dess Iiamares, Nämnds eller Utskotts öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller på annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om Embetsoch Tjenstemans tilloch afsättande, Regeringseller Domare-magternes beslut, Resolutioner eller Utslag, enskildta medborgares eller eorporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning. §. 110. Ej må vid sluten omröstning, som i denna Lag är sagd, röstsedel gälla, som ej är enkel, sluten, hoprullad, omärkt och, derest omröstningen angår val om personer, fri från så väl all tvetydighet i anseende till dessas namn, som från oriktighet i anseende till deras antal. Ej må sammankomst, som är för val beramad, upplösas innan valet fulländadt är. Är dervid, genom likhet i röstetal, frågan oafgjord, afgöre lottning eller eller skiljeröstning, allt efter som serskildt är stadgadt. Vid sådant val, som får, om nödigt är, genom lottning afgöras, gälle högsta röstetalet, änskönt det vore ringare än i 73 §. är sagdt. §. in. Skall skiljeröstning ske, upptage då valsedel ej annat namn, än å sådane personer, emellan hvilka personer skiljas skall, ej heller annat antal, än som då utses bör. ftih. till R. St. Varde ock, innan sedlarne öppnas, en af dem undantagen och förseglad.
Härvid betraktade han sorgset sin magra börs och besinnade att han redan dragit in på allt möjligt så långt, att det ej gerna kunde förknappas vidare. Men hvem uppoffrar ej gerna sin beqvämlighet, ja nära nog det nödvändiga, då det gäller den idé, för hvilken man lefver. Också funderade artisten ej länge. Promenad-rocken togs åter fram, besågs, borstades och pådrogs, börsen gled ned i bröstfickan och de våta trasorna lades ånyo omkring statyn. Romanelli gick ned till floden och vandrade utåt dess strand, mönstrande med en kännares blick de förbigående florentinskornas former. Det hände honom ett par gånger att han mötte ganska uppmuntrande blickar; men ehuru dessa blickar kommo från rätt vackra ögon, tillhörde dock ej ögonen personer af det slag, som han sökte. Han fortsatte derför sin vandring ihågkommande att han ej gått ut på kurtis, utan i affärer. Vid Ponte-Vecchio påskyndade han sina steg för att upphinna ett ungt fruntimmer, som han tyckte sig igenkänna. Det var en välväxt flicka i en skrynklig klädning, med en svart sidenmantilj, som hängde långt ned på axlarne och en urblekt hatt, hvars band voro nya och brokiga. – Få se om det ej är Violetta, sade Romanelli för sig sjelf. Jag tror mig känna igen henne på gången och den ojemna kostymen ... Hon vore kanske den bäst passande ... Bara hon icke är för dyr. Han var nu helt nära och lät höra ett långdraget st, ett ljud, som vi i Sverge nyttja för att uppmana till tystnad, men hvilket i Italien användes för att väcka någons uppmärksamhet, kalla på en kypare och så vidare. Violetta, ty det var hon, vände sig om och nalkades tvekande. Hon var stor och välväxt, med ett vackert, men något stelt ansigte. – Hvad vill ni? frågade hon och betraktade artisten utan någon särdeles aktning. Såsom modell var hon invigd i sina kunders förmögenhets-vilkor. – Jag behöfver er för en staty. – Hvad skulle det bli? – En Flora. – Flora! upprepade modellen föraktligt. Om det vore en Juno ändå.
I dessa skrifvelser har visserligen icke blifvit anbefaldt, ast de frånvarande skulle åtnöja sig med de närvarandes beslut; men då Församlingarne varit vande, att detta förhållande alltid skall ega rum, emedan det så är1 och bör vara i aila mål, som tillhörer Socknestämmors handläggning, d. v. s. Socknens enskildte ekonomi, så ha Församlingarne äfven nu tillämpat detta stadgande; och personer, som enligt Grundlagen trott sig endast kunna af Rikets Ständer allena vid allmän Riksdag blifva beskattade, och som varit öfvertygade, att endast afgifter till Socknens egen ekonomi på Socknestämmor kunna komma i fråga, afgifter, som ej kunna variera betydligt, och som de gerna betala, hafva på detta sätt blifvit tvertemot Grundlagen genom SocknestämmoBeslut beskattade. Jag har sjelf varit tillstädes vid en Socknestämma, der i4 närvarande personer beskattade omkring 2000 frånvarande, till uppbyggande af ett Sjukhus, och till utvidgande af ett Lazarett, der alla patienter i mån af tillgång skulle blifva betalande, och dit sjuklingar från alla’ delar af Riket kunde insändas. Jag frågar nu: eger Stockholm någon skyldighet, att underhålla en sådan Den 3o Ju lii F. m. inrättning? Eller rättare: var detta ett mål, sorn tillhörde den enskildta ekonomien inom den Församling, der jag är bosatt? Jag protesterade visst icke för min egen person emot afgiften; tvertom, jag ville gerna derpå ingå, men jag stridde mot den princip, att de närvarande skulle ega rättighet, att utur de frånvarandes fickor taga bidrag till välgörenhetsoch beqvämlighetsanstalter för till och med hela Riket. Jag bestred detta på den grund, att målet enligt SocknestämmoFörordningen alldeles icke tillhörde Socknestämmas handläggning. Jag torde äfven få nämna några ord, huru detta prejudicat, att tili Socknestämmor remittera mål, som ej höra dit, först bildat sig. År 1812, yppades inom en dåvarande Stockholms FattigDirection, en balance i faltigmedlen pä omkring 3o,ooo R:dr Banco.
En krukskärfva lägges som vanligt i krukans botten, hvarefter jord påfylles till J af krukan. Därefter sättas rötterna (gamla blad få sitta kvar till dess drifningen börjar) i en krans i krukan, och j o r d påfylles ända upp till krukans kant, hvarefter den tillpackas litet så att rum " finnes för vattningen, som genast bör börja. Krukorna ställas därefter på skuggigt ställe ute, så länge inga froster inträfia. Vattning bör ej försummas, dock får den ingalunda vara öfverflödig. När frosten på hösten börjar, intagas krukorna i källaren o c h vattnas nu blott så, att de ej uttorka, ty då misslyckas drifningen. På så sätt få de stå till början af december månad, då några kunna intagas till drifning, d. v. s. de inflyttas i vanlig rumsvärme cirka 14 dagar, och därefter kunna de, för att komma fortare, sättas i en kakelugnsmsch eller i köket uppe på den afsats i muren öfver spiseln, som vanligen plägar finnas. Ymnig vattning måste nu gifvas, att jorden genom värmen ej någon enda gång må uttorka, ty i och med detsamma torka naturligen också rötterna, o c h hela arbetet är bortkastadt. På det nu nämnda sättet har jag flere år haft blommande konvaljer sedan före jul och vanligen långt fram på våren, i det jag undan för undan inflyttar krukor till drifning. Och rikligenlönas den lilla möda jag offrar på detta arbete, hvilket ingen af eder, ärade läsarinnor, skulle neka, om ni vid jultiden såge mitt bord, prydt med blommande och doftande konvaljer. H. A. Iduns panoptikon. i betydelsen gifta män — i förtid. O c h g ö r a de oss ingen annan direkt nytta eller glädje, så h a f v a de alltid sitt v ä r d e såsom insatser i societetslifvet. hos sig p å en liten tillställning. Konservera eller reformera — det är frågan. D e t t a prerogativ måste afskaffas.
„Så befallte Holofernes sina tjenare att de skulle taga fatt på Achior och föra honom bort till Bethulien uti Israels barns händer“. „Och Holofernes tjenare grepo honom och då de kommo öfver slättmarkene intill berget, drogo skyttar ut emot dem“. „Då veko de afsides om berget och bundo Achior vid ett träd, med händer och fötter och stötte’n neder och låto så hänga’n, och foro till sin herra igen“. „Men Israels barn kommo ned af Bethulien till honom och gjorde honom lös och hade honom in i Bethulien och ställde honom midt ibland folket och frågade huru det tillgånget var och hvarföre Assyrierne hade hängt honom“. „Och Achior svarade och berättade huru det allt tillgått hade, och allt folket föll på sitt ansigte och tillbad Herren“. „Och de fastade och bådo hela den dagen, och de sade åt Achior: våra fäders Gud, hvilkens makt du prisat hafver, varder dig så vedergällande, att de intet skola få se sina lust på dig, utan du skall få se huru de slagne och nederlagde varda“. Men Maheli väntade hela dagen, att han skulle hemkomma, och då han icke kom bedröfvades hon och sade: hvad har händt min herra? Och hon sände en tjenare ut att speja, och tjenaren återkom och bådade henne hvad som händt. Och Maheli vred sina händer och afklädde sig sina kosteliga kläder och låg hela natten och bad inför Herran. Men mot morgoren innan solen gått upp, kastade hon en mantel öfver sina skuldror och insvepte sin förstfödde deruti, och gömde ett bröd i sin klädnad, och sedan hon ännu bedt en bön till Herran vandrade hon bort. Och Herrans hand omskyggade henne, så att ingen af väktarena blef henne varse, och hon vandrade allt framåt, och då krafterna öfvergåfvo henne bad hon till Herren, och hon kände sig åter styrkt, och hon nådde slutligen bergen och gömde sig der. Men hon bad en bön och sade: Herre Israels Gud, Du som hafver beskyddat Hagar och Ismael i öknen, se i nåd till detta barn att det icke förgås.
St. endast på grund af en enskild riksdagsmans motion och utan att afvakta behöfliga uplysniugar från vederböride auktoriteter, beslölo afskrifning i ett balansmål af den beskaffenhet som det ifrågavande. Deremot har jag trott alt raan boide laga i betraktande de ömmande omständigheter som här förekomma och ingå till K. M. med en anhållan, det K. M. täcktes genom vederböride undersöka förhållandet, och derest K. M. funne sterbhuset förtjena någon lindring, derom lill Rikets näst församlade Ständer aflåta nådig propos. Sådant var Inkomsl-afdelnins förslag till utlåt, i denna fråga, ehuru delta förslag i Utskis plenum underkändes. Det har sedermera visat sig att de ifrågavande medlen redan äro till Statskassan intlutne och torde således frågan nu blifva, om restitution af dessa medel hör ega rum eller icke. I delta afseende tror jag för min del, att R. St. icke f. n. äro i tillfälle att med full sakkännedom fatta sitt beslut, utan alt frågan först bör genom Styrelsens åtgärd behörigen beredas. Jag skulle derföre tro att det är skäl alt återremittera frågan, på det Utsk. måtte blifva försatt i tillfälle ali nytt utlåt, i förut antydda syfte afgifva. I anledn. af den siste värde talarens yttrande, anhåller jag att få fästa upmärksamheten deruppå, att om å ena sidan mäste medgifvas, att Kronofogden Huss visserligen icke uti förevaride fall förfarit med den ordning och omtanka, som varit nödig och som man af en kronans tjensteman har rätt att fordra, det åter å andra sidan måste lagas i betraktande, att under del oefterrältlighetstillständ, som i dylika frågor egde rum i Wester-Norrlands län på den tid, balansen inträffade, flera förhållanden kunna framdragas, som i eli eller annat afseende urskulda Kronofogden Huss.
Fisket efter strömming och annan småfisk har de sednare åren i allmänhet varit förmånligare, än derförut, men stadens donerade laxfiske vid Edeforss, som ock blifvit med ali omsorg skött, har gifvit högre afkastning, än någonsin tillförene. Jordbruket och boskapsskötseln, som väsendtligen bidraga till invånarnes bergning och med omsorg å donerad jord skötas, hafva lemnat god afkastning. Pottaskeoch Beckkokerierna äro nedlagda, hvaremot å stadens jord tillkommit ett större briinueri. Fattigvården har besörjts med kontanta bidrag till de mest behöfvande, Skjutsningsbestyret från staden bestrides af entreprenörer. 3i I öfrigt finnes uti staden, hvarest Provincial-läkaren jemväl är bosatt, en Apologistskola, med Rektor och en lärare, men folkundervisningen är ännu icke kommen i verksamhet. c) Haparanda, anlagd med köpings-privilegier i Qystinkäntä hamn 1812, och sedermera ilvttad en mil längre uppåt Torneå eif, midt emot Torneå stad, samt år 1842 förunnad stadsprivilegier, äger dålig hamn, men hemtar sin hufvudsakliga bergning likväl från handel och sjöfart, äfvensom handtverksrörelse. Dess invånare utgöra nu 445 till antalet, och således 42 mer än år 1841. Atskillige handlande drifva ganska betydlig handel med ortens hufvudprodukter, smör, lax, trävaror, Lappmarks-produkter och tjära. Men dels den besvärliga hamnen och dels den betydliga rörelse med landtmanna-produkter, som åtskilliga mycket förmögna bland allmogen slagit under sig, förorsaka, att många handlande i staden icke kunna hafva sin utkomst. Under de fem föregående åren torde staden kunna sägas mer hafva afän tilltagit i välmåga. I judicielt hänseende lyder staden under Neder-Torneå och Carl Gustafs häradsrätt, i ecklesiastikt under Neder-Torneå församling samt i ekonomiskt under Konungens Befallningshafvande och kronobetjeningen. 1846 donerades till staden Hapaniemi kaptens-boställe med derunder lydande laxfiske i Torneå eif.