Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På den tiden skall man säga: Si, det är vår Gud, den vi förbide, och han skall hjelpa, oss; det är Herren; vi förbide honom, att vi skole fröjda oss, och glade vara i hans salighet. Ty Herrans hand hvilas på desso bergena; och Moab skall derunder förkrossad varda, såsom strå söndertröskadt varder, och såsom träck. Och han skall utsträcka sina händer midt ibland dem, såsom en simmande dem uträcker till att simma, och förnedra deras prål med sina händers arm; Och skall nederböja edra murars höga fäste, förnedra, och kasta dem i stoft på jordena. På den tiden skall man sjunga, en sådana viso i Juda land: Vi hafve en fast stad, murar och värn äro helsa. Låter upp portarna, att det rättfärdiga folket, som tro bevarar, må gå härin. Du håller allstädes frid vid magt, efter visst löfte; ty man förlåter sig uppå dig. Derföre förlåter eder uppå Herran evinnerliga; ty \ Herren Gud \ är en klippa evinnerliga. Och han nederböjer dem som i höjdene bo; den höga staden förnedrar han; ja, han stöter honom neder till jordena, så att han ligger i stoftet; Att han med fötter trampad varder; ja, med de fattigas fötter; de arme skola trampa deruppå. Men de rättfärdigas väg är slät; de rättfärdigas stig gör du rättan. Ty vi vänte efter dig, Herre, uti dins rätts väg; hjertans lust står till ditt Namn och ord. Af hjertat begärar jag dig om nattena; med minom anda i mig vakar jag bittida upp till dig; ty der din rätt är på jordene, der lära jorderikes inbyggare rättfärdighet. Men om än dem ogudaktigom nåde tillbuden varder, så lära de dock icke rättfärdighet; utan på jordene, der rätt ske skulle, göra de det ondt är; ty de se intet Herrans härlighet. Herre, din hand är upphöjd, det se de intet; men när de få se det, så skola de på skam komma, uti nit öfver Hedningarna; dertill skall du förtära dem med eld, der du dina fiendar med förtärer.
Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Jemte anhållan, uti Memorial af sistlidne dag, det måtte åt Stats Utskottet öfverlemnas, att, efter inhämtad upplysning af Expeditions Utskottets Ordförande , föreslå Renskrifva* re-hjelp för samma Utskotts Cancellister, hemställer Expeditions Utskottet, på anförda skäl, om icke ett afpassadt arfvode kunde varda bestämdt för den eller dem af Utskottets Cancellister, som efter Riksdagens slut besörjer tryckningen af det då återstående Eihanget till Riks Ståndens Protocoller, och derföre hos Stats-Contoiret redovisar. Härtill fann Bonde Ståndet skäligt för sin del lemna bifall. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Bonde-Ståndet lät sig nu åter föredragas Bevillnings-Utskottets den 3 Juli afgifna, och sedan den 5 i samma månad på bordet hvilande Memorial, med förslag till vissa ändringar och rättelser uti 1812 års Chartse-Sigillatae-Förordning. Efter öfverläggning härom, fann BondeStåndet för godt att berörde förslag gilla och an. taga. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Uppläst hos Samteliga Riks-St-åntlen den 7 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung ! Genom Nådig Proposition af den 28 sist!, Mars har Eders Kongl. Maj:t föreslagit Riksens Ständer, att ytterligare uppskjuta med afgörande af de från förra Riksdagar på bordet hvilande Grundlags frågor, med undantag af förslaget till ändring af Konungens myndighets ålder i 41 §. samt förslaget till bestämmande af Grundlags-frågors behandlingssätt i 56 §. Regerings-Formen. I anledning häraf hafva Riksens Ständer , genom sräskilda underdåniga skrifvelser, till Eders Kongl. Maj:t anmält de beslut , de öfver ofvanbemälte §. §. redan tid efter annan fattat.
Der du sitter, «Charlotte, satt fröken Knesebeck och berättade sann«sagor för din gemål, hvilken redan som barn var «begifven på det rysliga och hemlighetsfulla. Jag «stod just här jag nu står och lekte med Badin, den «tiden en äkta vildbasare. Min mor skämde bort «honom med flit. Det ångrade henne sedermera, «och gunstige herren fick då betala laget. Mina «begge yngsta syskon jollrade med hvarandra der «borta vid soffan. Sophies barnstol var ställd der. «Hon och Fredrik hafva allt ifrån spädaste åren va«rit oskiljaktiga. Jag skulle kanske kunna förebrå «min mor, att hon varit nästan mycket svag för dem; «men så hafva de ock städse varit outtröttlige vid «hennes svagheter, och i denna stund, nu under hen«nes sjukdom, lemna de henne intet ögonblick «Nå, ja! de hafva inga regeringsärenden, som upp«taga deras tid; moderskärleken är deras allt: de «sakna begrepp om pligterna och ansträngningen, för «att vinna ett helt folks kärlek Vi funno oss «alla så väl denna afton i detta China: det är min «mors danelse; jag anser det som hennes testamente «och jag skall noga vårda denna hennes yttersta vilja. «Men vi lefde då under de afskyvärda partitiderna – «Du kan icke fatta styggelsen af detta mångvälde, «Charlotte, ty jag hade redan krossat hydran, innan «din ankomst till Sverige; men Sophie bör kunna «minnas detta otyg, kalladt maktägande ständer «Maktägande Ha mot hvilka mina för«äldrar haft att kämpa under hela min högstsalige «faders regering. Jag minns, som hade det händt i «går, huru vår glädje här i China afbröts af en an«mälan om en utskicknings af dessa ständer ankomst «hit, huru min moder lät dem vänta och hennes bil«liga harm, när de, som slutligen fingo företräde, icke «här likväl, utan i slottet, androgo sitt ärende att «inventera hennes juveler, hvilka de påstodo tillhöra «kronan Det var en skymf, som gick min mo«der djupt till sinnet Jag har hämnat henne «J kunnen knappt föreställa er innerligheten af den «förkärlek, som fästat min moder vid detta ställe.
Prol. 3840 och 1841. 4 'Sami. 1 AJd. 3 Band. j.-de-Haft. 2 10; Stals-Utskollcts Utlåtande, N:o 449'• hitintills i allmänhet varit reglerade efter de med hvarje tjenst förenade göromåls vigt och betydenhet. Ehuruväl Rikets Ständer från längre tid tillbaka erkänt och iagttagit den grundsats, att Riksgälds-Conloirets tjenstemän borde tillgodonjuta enahanda lorieförmoner, som deras vederlikar inom Banken, vore dock denna grundsats aldrig så tillämpad, att den för löneregleringen inom: Riksgälds-Contoiret förut stadgade grund blifvit helt och. hållet förbisedd. Gom missaria tet förmodade derföre, att den likhet i löneförmoner, sorn fortfarande ansågs böra ega rum vid begge dessa Verk, snarare borde grundas på göromålens motsvarighet och en jemförelse emellan de serskilda tjensteåliggandena inom hvartdera Verket, än på en jemförelse emellan den rang, sorn för tjenstemännen hade kommit att bestämmas.
– Det är sannt att en qvinna är orsaken till detta svärmeri, men det är derför icke kärlek jag känner, åtminstone finns ingen enda sådan känsla i mitt bröst, som hittills med oemotståndlig tjusning förledt mig att plocka hvarje skön blomma på min väg, för att glömma och bortkasta den då friskheten och nyheten af dess behag försvunnit, och ersätta den med andra som delat lika öde – och likväl har denna kärlek aldrig hunnit djupet af mitt hjerta, utan endast skimrat några ögonblick på ytan deraf, för att spårlöst försvinna som bubblorna på vägen den kärlek, som jag drömt om fordom, som jag hoppats finna i min ungdom, den har jag nu för längesen ansett som en skön dikt, en fabel uppfunnen af poeterna, och jag vet icke om jag någonsin skall finna den hos det sköna väsen, som natt och dag fyller mitt hjerta med en känsla som jag icke kan förklara, så ljuf och så mystisk, så ren och helig som en brors, och ändå så djup, så olik allt hvad jag hittills kännt för någon qvinna, utom min mor. Men jag vill berätta dig, hvad jag sjelf tusen gånger åter genomlefvat i mina tankar, sedan verkligheten försvunnit. Det var en afton jag kom till gästgifvaregården här näst intill, jag ämnade mig ännu en gång, fast på en annan väg, ned till södra Sverige, och som det var mig likgiltigt hur långsamt min resa gick, efter den ändå var utan något egentligt mål, hade jag intet förbud; min gamla trogna Didrik, som du kom så väl öfverens med, hade stannat qvar i Stockholm och skulle först efter en månad uppsöka mig, och endast en betjent följde mig, Det fanns inga hästar när jag kom, och i stället att på en usel gästgifvaregård invänta dem, begaf jag mig, liksom ofta förut, till fots med min portfölj under armen landsvägen framåt, och lemnade betjenten att komma efter med vagnen så fort han kunde.
Uti ett till H. R. o. Ad:s prot. d. 4 sisth Juli afgifvet yttrande har Ilr Roos af Hjelmsäter, Jon. Eman., under anförande af de svårigheter, sorn skola möta vid val af ledamöter bland R. o. Ad. till deltagande i hufvudstadens bevilln;s-taxerings-förrättningar, samt den liknöjdhet för utöfvandet af ifråga var. medborgerliga förtroende, som vid flera tillfällen lärer förmärkts, till förekommande häraf föreslagit ett bestämdt stadgande, hvarigenom de i hufvudstaden boende, såväl civila som militära ledamöter af R. o. Ad. ina ovägerligen tillförbindas att, då icke laga förfall kan företes, åtminstone 3:ne år uti ifrågavar. taxeringsförrättningar deltaga, hvarvid likväl det undantag borde äga rum, att högre embetsman, som innehade förtroendeposter eller voro .chefer för publika embetsverk och andra myndigheter, borde från ett sådant åliggande varda frikallade. Utsk. har tagit Hr Roos’ framställning i öfvervägande; oell ehuru Utsk., vid granskningen af Ridd.Directms prot., fullkomligen inhemtat de flera svårigheter, som mött, då fråga varit att lill beviJ!n:s-taxeringars förrättande i hufvudstaden utse behörigt antal taxeringsman bland R. o. Ad., äfvensom Utsk. nogsamt inser vigten och angelägenheten deraf, att det II. Ståndets ledamöter icke undandraga sig detta medborgerliga förtroende, hvilket står i så nära sammanhang med Svenska folkets beskattningsrätt; finnér Utsk. likväl det icke vara sig tillständigt att i detta afseende föreslå någon särskild ansvarsbestämmelse för R. o. Ad:s ledamöter, helst någon sådan icke är för de andra RiksSlrn stadgad samt, derest den skulle af Utsk. föreslås och i Ridd.- ordn. införas för att leda till åsyftad påföljd, icke torde komma att bestå i något annat än förlust af representationsrätten, hvilket åter skulle vara ett alltför strängt stadgande.
Betänkandet framställde allmänna förslagen, sorn äfven upptaga, hvilka förändringar Utskotten ansett lämpliga, i afseende på verställigheten af fängelsestraff, derföre Utskotten icke finna den omfögmälde erinran föranleda till vidare U( låtande. Då Utskotten, till följd af hvad sålunda är /anfördt, vidblifva de genom Betänkandet Nio 8c) framställde förslag, hvilka redan äro af 2:ne Riksstånd bifallna, få Utskotten fästa uppmärksamhet derå, att de för fängelsebyggnaderne föreslagna anslags-beloppen ingalunda böra lemnäs ofruktbara linder tiden, som kan åtgå, innan de för det bestämda ändamålet kunna användas, derföre, då de icke i likhet med stats-anslag i allmänhet äro bestämda att utgå till visst belopp hvarje år, det är angeläget, att RiksgäldsContoirels Fullmägtige serskildt på förband underrättas, vid hvilka tider och till hvad belopp vid hvarje tidpunkt medlen böra hållas tillhanda, hvilket beror af den plan, sorn för den föreslagna anstaltens utförande kommer att uppgöras. I detta afseende, och för öfrigt med anledning af hvad Utskotten serskildt yttrat angående Lans-fängelsernas förläggande å lämpliga platser, få Utskotten, såsom tillägg lill de förslag, det förut afgifna Betänkandet innehåller, tillstyrka en underdånig anhållan hos'Kongl. Maj:t: dels att, vid uppgörande af planen för den föreslagna förändringen, af fängelse-bj^ggnaderne, det må tillses, att Läns-fängelserne anläggas icke ensamt vid Landshöfdinge-Residencen, utan äfven å andra lämpliga ställen inom. Länen, då dessas vidsträckthet eller andra locala förhållanden dertill föranleda: dels att, sedan Kongl. Majit fastställt den byggnadsplan, som vid de serskilda häktenas uppförande bör följas, Kongl. Majit, till ledning för de på Riksgälds-Contoirets Fullmägtige beroende åtgärder för medlens tillhandahållande, täckes underrätta dem om beloppet af de anslagssummor, som, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, för hvarje år, som byggnadsplanen upptager, anses erforderligt.
Revisorerne anse sig böra fästa nästkommande Statsrevisorers uppmärksamhet å det inflytande, som ofvan uppräknade förändringar i postkommunikationerna, samt i synnerhet den nedsatta taxan för utrikes brefvexlingen, komma att utöfva pä Postverkets inkomster. § 2. På sätt den efter ofvanstående tabell intagna summariska redogörelse för Postverkets inkomster och utgifter under ifrågavarande år utvisar, har år 1846 uppkommit ett öfverskott af 5,020 R:dr 39 sk. 1 rst.; men år 1847 deremot inträffat en brist af 18,696 Rdr 46 sk. 11 rst., oaktadt sistnämnde års postmedels-uppbörd icke obetydligt öfversligit 1846 års. Rerörde brist synes hufvudsakligen härröra deraf, att för :’postföringskostnader inom Riket”, ”sjöposlfart-omkostnader” samt ”utrikes brefvexlingen” vida större belopp utgått under år 1847, än under det föregående året. Ehuru dessa ökade utgifter mäste anses vara endast tillfälliga, hafva likväl Revisorerne trott sig böra hemställa, att åtgärder mätte vidtagas, ledande till någon minskning i Postverkets årliga utgifter för vissa föremål. 1 sådant afseende kunde, enligt Revisorernes tanke, nedsättning ske i det till Rolaget för diligens-inrättningen emellan Stockholm, Götheborg och Helsingborg, med 8,000 Rdr, utgående årliga understöd af postmedlen; hvilket bidrag icke skulle till detta betydliga belopp erfordras, om uppehåll i diligens-inrättningens — 37 - verksamhet ägde rum under den tid af året, då sjöfarten är öppen och kommunikationerna, de flesta inrikes orter emellan, med ångfartygen underhållas. Likaledes syne* det Revisorerne, som en minskning i de årliga förlusterna på den med Postverket förenade paketpost-inrättning, hvilka uppgått: år 1846 till 7,944: 43.
Utdrag den i Junii 182g. tänkande, N:o 27, öfver väckta frågor, rörande den så kallade Gårdfarihandel^ S. D. Då nu föredrogos Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Memorial: N:o 4, angående anmärkning emot det i anledning af Herrar Donners och Valleijs Motioner om ändring af 4 §. i underrättelserne till 182G års Tulltaxa afgifna Utlåtande; samt N:o 5 , i anledning af anmärkningar inom Hederv. Bonde-Ståndet, ang. Införsel af eller Tull å utländsk tvål, ull och ost, lät Preste-Ståndet vid förstnämnde Memorial bero; och blef det sistnämnde Utlåtandet lagdt till Haridlingarne. S. D. Vid å nyo skedd föredragning lädes till Handlingarné Constitutions - Utskottets Memorial, N:o 27. till Hedervärda Bonde-Ståndet med utlåtande, om en yrkad men vägrad Propositions stridighet eller enlighet med Grundlagen. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets ytterligare Utlåtande, N:o 115, rörande väckt fråga om rättighet att leverera Bänte-hö och halm in natura för Kongl. Hof-Stallets behof; beslöt Preste-Ståndet lemna sitt bifall till Utskottets i ämnet först afgifna Betänkande, N:o*% 36, med de förändringar förstnämnde Utlåtande innehåller , äfvensom Preste-Ståndet, som under den 6 sisth Februarii redan bifallit Utskottets Betänkande N:o 27, fann för godt bi. Prot, Utdrag den i Junit 1829. 7 falla Utskottets ytterligare Utlåtande, N:o 116, ang. väckt fråga om åtgärders vidtagande till spridda Rote-andelars sammandragande. Från Vällofl. Borgare-Stånclet.
Befall Balkan.' len i Mora, Rättvik, Leksand, Elfdals med flera Socknar, att blifva bemma och odlaen otacksam joid, och man skall snart fä ett förr okändt räkne-bestyr, det nemligen "af huru mänga som omkomma i bristaf utkomst. Friherre Hjerta, Lars: Det är både som Ledamot af Oeconomie - och BesvärsUtskottet, som egentligen i egenskap af Landshöfding i det Län, hvarifrån Gårdfarihandel idkas, jag, i anledning af flera gjorda anmärkningar, linner mig föranlåten att, då jag yttrar min mening, upplysa rätta förhållandet. Jag tror mig ej biottstälias för att ådagalägga en klandervärd egenkärlek, då jag anser mig äga fullkomlig kännedom om nyttan eller skadan af omförmälte Gårdfarihandel. Det vore till och med oförlåtligt, om jag, i anseende till det embete jag bekläder, ej härutinnan förvärfvat mig all den erfarenhet och upplysning, som möjligen kan finnas hos någon annan. De af Friherre Mannerheim gjorda anmärkningar uppå Utskottets Betänkande vill jag, i den ordning, som ett hastigt fattande medgifver, besvara; men utbeder mig Ridderskapets och Adelns benägna öfverseende, om, i ett eller annat afseende, jag ej nied den fullständighet som vederbör, fullgör detta mitt åtagande. Baron Mannerheim anser det ej vara förenligt med nu varande lyckliga upplysning, att Den 19 Juni. 395 lägga band på industrien och dess utöfning. Jag medger och värderar högt de fördelar som upplysningen verkar; men kan omöjligen föreställa mig att i detta fall någon verklig fördel varit följden; ty ingen lärer kunna bestrida sanningen deraf, att många skadliga missbruk blifvit utöfvade, och hvarigenom Gårdfarihandel med mycket skäl ofta blifvit klandrad, samt då upplysningen betraktas utur denna synpunkt, lärer den i sitt stigande hvarken vara eller blifva nyttig.
På lediga stunder hade han till sin gamla moder förfärdigat en så kallad karmstol och en «kärlahylla»,18 och Lena berättade numera ofta för sina kamrater om alla de husgeråd, som hon ämnade låta Gunnar göra, när de kommo till Viken; ty Lena var ganska fåfäng, och ville hafva så förträffligt som möjligt, ett fel som mamsell Sara nog såg och ruskade hufvudet åt, men som egentligen icke inverkade på hennes användbarhet som tjenare, och som, med Lenas egen raskhet, duglighet och förmåga, ej dessutom var så farligt. Man kan således om mamsell Sara säga, att allt hvad hon tillrustade för detta bröllop, skedde af rättvisa för Lenas skull, men både af rättvisa och con amore för Gunnars, och stora och dråpliga voro äfven alla dessa tillrustningar. Redan trettondagen på ottemorgonen, när Bengt, drifven af en besynnerlig oro, steg upp klockan fyra och gjorde upp eld i drängstugan, saknade han Gunnar. Hans första rörelse, bifogad af ett sakta utrop af: «Miskundelige Gud!» var att kasta blicken bort åt bössan. Men den hängde der så fredlig bredvid sitt vanliga sällskap, fiolen, och Bengt drog en djup suck, dels af glädje häröfver, dels af sorg öfver att han snart, ej allenast der på väggen skulle sakna dessa tvänne gamla bekanta, utan sjelfva Gunnar, som värre var. Imellertid brydde han sig icke stort om elden, utan klädde i hast på sig och begaf sig ut för att först få reda på Gunnar, och sedan begifva sig på vägen efter dennes moder, som han lofvat hemta. När han kom ut på becksvarta morgonen, såg han sig litet om, tvehogse åt hvad håll han skulle styra kosan; men just som han stod och funderade som bäst, kom den gamle oxgubben, som hvarken helgdagar eller hvardagar glömde sina älskade oxar, eller försummade sina åligganden. Han kom nu med sin lykta i handen, och då han blef Bengt varse, sade han: – Ska’ helsa så flittigt frå’ brugummen.
Protocoll numera kommer att utgå från R:g:sContoret, dit exemplaren slutligen i allt fall böra aflemnas, syntes det äfven vara högst lämp - 14 2 Stats-U tskottets Jigt, att en Tjensteman derstädes erhåller det uppdrag, att, i den mohn tryckningen fortgår, emottaga och vårda upplagan samt densammas försäljning och utdelning sedermera besörja. De olägenheter, som skulle uppkomma, i händelse R:s o. A:s Protocoll böra » Riddarhuset forvaras intilldess hela upplagan blifvit färdigtryckt och häftad, skola vara betydliga. Dels skall å Riddarhuset saknas nödigt utrymme för förvarandet af R:s o. A.‘s tryckta Protocoll, hvilka vanligen till arktalet öfverstiga de öfriga 3:ne RiksStåndens Protocoll tillsammans, samt, vid sistförflutne Riksdag uppgingo till io4» tryckta ark, dels skola RiddarhusCanzhets, under Riksdagens lopp, vanliga, mångfaldiga och trägna göromål icke medgifva, att behörigen genomräkna och dymedelst controllera de från Boktryckarena tid efter annan aflemnade serskilda paekor af ti*yckta exemplar, hvarigenom ofta ansvar och äfventyr för RiddarhusCanzliet oundvikligen måste uppstå. Och hade, på grund af allt detta, Hr Lagerheim hemställt, att IL R. o. A. skulle anmoda StatsUtskottet, att i denna omständighet jemka Betänkandet till närmare öfverensstämmelse med de omförmälde 3:ne RiksStånds derom fattade Beslut; och i sammanhang hvarmed äfven torde höra förordnas, att den Tjensteman i R:g:sContoret, som varder utsedd, att mottaga upplagan af R. o. Ars Protocoll, får sig uppdraget, att, i likhet med hvad, i afseende å Bihanget, redan lärer vara förordnadt, föranstalta om prenumeration på R:s o. A:s Protocoll samt öfver försäljningen i Boklådorne hafva vederbörlig uppsigt. — Uti denna af Hr Lagerheim gjorda Betänkanden, JV:o 108.
Man införde här reformationen utan att det medförde ens några egentliga lidanden, då deremot månget annat folk ej, oaktadt strömmar af blod blifvit utgjutna, allt hitintills förmått förvärfva sig de fördelar vi så länge åtnjutit. Nu tillbjudes åter en frihet, som vi förmena vara obehöflig, och derföre måhända äro på väg att förkasta; ja, mine Hrr! det är allt för möjligt, att just emedan vi så lätt upnått de fördelar vi åtnjuta, just emedan vi ingenting vedervågat för denna frihet, just derföre skola vi kanske förkasta den nu erbjudna; men det torde måhända blifva dyrt nog att köpa den en annan gång, elier åtminstone kan med visshet antagas, att det tillfälle till förmedling som nu är öppet, och som begagnadt ofelbart skulle afvända den oreda och splittring inom Kyrkan, sora nu pågår, ej i framtiden, då sanningens röst vunnit seger, skall framstå under så gynsamma omständigheter, som de nu befindtliga. I st. f. några fåtaliga aff.dlingar, som kanske lätt nog kunnat återföras inom Kyrkans sköte, skall man kanske då få omsorgen att lagstifta för flerfaldiga redan ordnade sekter. — Jag, för min del, kan icke annat än pä det högsta tillstyrka att It. o. Ad. måtte antaga den Kongl. Propos:n. Hr Tham, Casper Wolrath Victor: Den siste talaren yttrade, att mången tror sig ega förmåga att döma öfver det ämne som nu är förhanden, och derpå hafva vi nu sett månget bevis; men om någon i sjelfva verket saknar denna förmåga, torde det vara jag. Ehuru således villigt erkännande, att jag icke mäktar intränga i denna fråga, har jag icke desto mindre begärt ordet, i den förhoppning, att R. o. Ad. måtte, såsom ursäkt för detta mitt framträdande, antaga den varma känslan för det kall jag beträder, för den Kyrka jag tillhör, och på denna grund med någon skonsamhet bedöma mina ord.
Ett par gånger syntes emellertid kaptenens betjent, en ung spetsbof, spionera i trakten, men ingen anade något ondt. Då lade en seglare under en stormig höstafton till vid kusten. Det var skolmästarns bror, hvilken, som styrman, förde, i sin sjuka kaptens ställe, ett fartyg till Amerika. Skolmästarn rodde om natten de unga tu i en liten båt ut bland de skummande bränningarna. Plötsligen gensköts båten vid en udde af en väl bemannad slup. Kaptenen satt i slupen. Efter en kort strid förtes BERTHEL. 51 skolmästarn och den arma Ingeborg i land, men löjtnanten störtade sig i vattnet och simmade till fartyget, eller drunknade han i bränningarna. Min arma, arma mor! HERMAN (med djup smärta). Ja, min stackars gosse, du anar rätt. Ingeborg blef din mor. Den stränge grefven gjorde dej till ett barnhusbarn, och jag, det enda vittnet dertill, måste svära honom en helig ed, att aldrig yppa dina föräldrars namn. Kaptenen, som hade rest till Frankrike under Ingeborgs svåraste sorgetid, återkom efter ett par år, och gamla grefven tvingade din olyckliga mor att gifta sej med denne man, som hon afskydde. För att försona minnet af mitt bedrägeri, då jag, såsom prest, vigde de olyckliga, uttog jag dej från barnhuset, och försökte att föda oss begge. Men allting misslyckades för mej. Då friade jag till min gamla galanta, för att hjelpa våra affärer. Men du kan nu sjelf se, om jag vunnit något på den spekulationen. Och min fars öde? HERMAN. BERTHEL. Känner jag lika litet som min stackars brors. Fartyget hade afseglat om natten, och jag har aldrig haft några tidningar om dem. HERMAN (tankfullt stirrande framför sig). BERTHEL. Mina arma, olyckliga föräldrar! SCENEN. DE FÖRRE. FANNY. FANNY (skämtsamt, i det hon smugit sig bakom dem och slår dem begge på axlarna). Hvad är det för statshemligheter? Ah, är det du, lilla yrhätta! BERTHEL. HERMAN. FANNY.