Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
A f större intresse däremot var den skildring hon i en tidskriftsartikel gjorde af Ibsen. H o n skref nämligen ej blott böcker, utan äfven uppsatser i tidskrifter. I Paris hade hon gjort personlig bekantskap med fru Juliette A d a m, den spirituela utgifvarinnan af La nouvelle Revue, och denna, som aldrig underlåter att f ö r sin tidskrift vinna utmärkta pennor, förmådde äfven den unga svenskan att lämna bidrag. Så skref Pauline A h l b e r g i juli-häftet 1882 af nämnda revy Un poéte du Nord o c h var åtminstone cn af de första, o m ock kanske ej den allra första, som gjorde fransmännen bekanta med Henrik Posen. Hennes fullständiga skildring af den store norske författarens verk och personlighet intill början af 1880-talet är af stort intresse o c h visar, med hvilken grundlighct hon trängde till djupet af allt, m e d hvilket hon S3 * ssolsatte sig. D e t är en lefvandc bild af skalden o c h hans gärningar intill nyss nämnda tid, o c h o m vi sedan fått en kanske något förändrad uppfattning af hans verksamhet, torde man böra söka orsaken därtill hos h o n o m själf o c h icke hos den, som för hälft annat årtionde sedan skildrade h o - nom, sådan han då var. More. äfven i sitt personliga lif, o c h det förra var ett sant uttryck för det senare. Hvar man än k o m i hennes grannskap, i fosterlandet eller på främmande jord, var hon städse densamma. Oaktadt hennes hälsa var m y c k e t otillfredsställande, fann man henne d o c k alltid glad och vänlig, o c h de landsmän, m e d hvilka hon umgicks i utlandet, skola otvifvelaktigt aldrig g l ö m m a de behagliga stunder de tillbragte i den verkligen lärda, men alltid anspråkslösa Pauline A h l b e r g s sällskap. Under förra hälften af 1883 i R o m var hennes hälsa kanske mer än förr vacklande, men hon tycktes åter tillfriskna samt for på hösten nämnda år till Stockholm för att här ingå äktenskap med vår framstående konstnär Julius K r o n b e r g, hvars bekantskap hon hade gjort i Italien.
Deras verksamhet och operationer hafva sedermera ej heller svikit förhoppningarna, utan tverlom bekräftat dem; erfarenheten inom vårt land gifver, ännu icke åtminstone, vid banden annat, än det att privatbankerne i Riket motsvara och motsvarat alla å allmänhetens sida ifrågaställda billiga anspråk; men till denna calhegori kan jag alldeles icke hänföra ifråga var. motion, som, om den vunne afseende, skulle bereda privatbankerna mycket opåräknadt besvär och, snart sagdt, oerhörda kostnader; ty skulle det tillåtas, till en början, alt städerna Wenersborg och Borås förseddes med vexlingscontor, dröjde det visst icke länge, förrän sedermera alla öfriga städer i Riket, uti hvilka privatbanks-styrelse icke funnes förlagd, skulle måhända, med förment enahanda rätt, likaså begära och påyrka'att få vex 4 II. ‘ 18 i3S Den 12 Mars. lingscontor, och slutligen skulle tilläfventyrs hvarje härad och hvarje socken, om än aldrig så liten, fordra vexlingscontor. Till hvilka orimliga förbindelser för privatbanksbolagen detta skulle leda, inses lätt af hvar och en. Uti de nåd. octrojer, på grund af hvilka privatbanks-bolag stiftats och blifvit ingångna, ligger, som jag hoppas,- en säker borgen för möjligheten af författningars eller lagars uppgörande, sorn kunna tillintetgöra nämnda bolags fortfarande tillvaro. ' Jag kan ock icke finna, att allmänheten äger större eller andra rättigheter emot privatbankerna, än dem dessa, enligt fastställda bolagsreglor, erbjudit och sig åtagit; och hvarje person, som emottogcr en privalbanks-sedel-, måste väl vara betänkt på, att å ort som vederbör låta, i händelse af behof, til! invexling uppvisa sedeln, helst man, vid emottagning af sedeln, bor veta och är skyldig känna, att valuta för sedeln erhålles endast der eller der.
Konungens apanage bestämmes efter samma fördelningsgrund emellan Sverige och Norige, som för öfrige medlemmar af det Kongl, huset blifvit antagen eller till 12/17delar, d. v. s. till 550,000 Rdr Rint. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl; Som de föregtde talarne ej tyckas hafva velat fästa sig vid den stora skiljaktighet, som förefinnes mellan penningens och varornas värde nu och vid den tidpunkt, då anslaget till Konungens hofhållning bestämdes till den hittills utgående summan af 630,000 rdr, så får jag fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att 1823 voro varupriserna vida lägre och penningens värde vida högre än för närv:de är fället. Det är ur denna synpunkt sedt, som StatsUtskit ej ansåg det vara lämpligt - Den 11 Februari f. m. 401 ligt att ifrågasätta en nedsättning af det anslag, som nu i omkring 37 år utgått till Konungens hofhållning. Hvad beträffar det af Hr Gr. Anckarsvärd gjorda förslag om ett tillägg till Utsk:ts beslut i förevrde punkt, ber jag att få motsätta mig detsamma, såsom varande alldeles obehöfligt. Jag yrkar bifall till StatsUtskrts förslag oförändradt. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: Då Hr Stjernsvärd framhållit som skäl för nedsättning af det Kongl, appanaget, att nuv:d? Konung ej har så många barn, som hans höge fader, så får jag fasta Hr Stjernsvärds upmärksainhet derpå, att den Konung, för hvilken detta appanage bestämdes, nemi. Högstsal. H. M. Carl XIV Johan, var just i samma kategori som hans sonson.; han egde ej heller mer än ett barn; och för detta barns underhåll voro ej några betydliga utgifter af nöden, alldenstund dåv:de Kronprins hade långt större appanage, än nuvrde Konung hade som kronprins. Hr Stjernsvärd har dessutom yttrat, att Norige borde deltaga i upköp af ved och kol för Kongl, slottet i Stockholm.
Oktober till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition (införd under JV2 11 i lista Samlingen af Bihanget till RiksStåndens Protokoll vid innevarande riksdag) innehåller, hade Westerviks tändsticksfabriksbolag uti en till Kongl. Majit ingifven skrift — jemte förmälan att bolaget genom kontrakt den 14 Mars 1837 med dåvarande arrendatorn af en torplägenhet, benämnd Ladugården, under 3:dje Majors-bostället vid Andra Lifgrenadier-regementet, Stufverum, i Lofta socken af Tjusts härad och Calmar län, samt belägen på den yttersta, nära Westerviks stad gränsande udden af boställets egor, betingat sig rättighet till en byggnadsplan för anläggande af en tändsticksfabrik, men att bolaget blifvit uppsagdt till afflyttning den 14 Mars 1861, — i underdånighet anhållit, att enär bolaget, som under förutsättning af en längre tids besittning af denna lägenhet, låtit med icke obetydliga kostnader derstädes uppföra åtskilliga byggnader, genom denna uppsägning skulle försättas i nödvändighet att nedrifva husen och nedlägga fabrikeu samt afskeda arbetarne, deribland befunne sig en mängd af Westerviks stads fattiga barn, derest icke ifrågavarande lägenhet kunde för framtiden blifva tändsticksfabrikens tillhörighet, Kongl. Majit täcktes i nåder tillåta att förenämnda för fabriken erforderliga byggnadsplan finge till bolaget upplåtas, antingen under ständigt arrende emot årlig afgift till boställsinnehafvaren eller ock med full eganderätt, antingen genom köp eller emot voderlag af jord från det bostället angränsande hemmanet Sandebo. Sedan Kongl. Majits Krigs-kollegium erhållit nådig befallning att, efter vederbörandes hörande, inkomma med utlåtande öfver nu ifrågavarande ansökning, hade bemälde Kollagium, jemte eget utlåtande i ämnet, tillika i underdånighet öfverlemnat Bih. lill R. St.
När Strindberg icke kunde förjaga frökenen med hot, så reste han hals öfver hufvud med hela sin familj till Schweitz. 75 ”Fortæl lidt om dem selv,” sade Brandes i sin vackra, mjuka ton. Men jag berättade ingenting. Hvarför är jag så skygg och tillbakadragen, när jag ändå känner ett så innerligt förtroende för honom! Det är ju dumt. Vi talade om bref. Han sade att han aldrig vågade skrifva några öppenhjertiga sådana, numera, emedan han alltid tänker sig dem offentliggjorda för efterverlden. Jag sade att jag skulle bry mig strunt om efterverlden. Hvad folk tror om mig sedan jag är död rör mig inte mer än en sten. Ja men han har två små flickor, invände han, och om de finge läsa sådant sludder som deras far hade skrifvit, så skulle det göra honom ondt. ”De stakkels smaa Pigebørn, de ere min Efterverden. – Han sade det så hjertegodt. Hvad kärleken till barnen måste ligga djupt hos dessa två bröder! Der är åtminstone en punkt i hvilken de kunna förstå oss landtmenniskor.76 Han sade att hans första stöt, när han undantager en kärlekshistoria i tjugoårsålderen var då han vid trettio år mötte den der stora opinionsstormen då allt störtade ned öfver honom och hans parti. Till Magdalena Thoresen hade han då han var en tjugu år gammal skrifvit långa bref, på hvilka hon svarat med ännu längre. Han ryser när han tänker på att de brefven vid hennes död skola komma i främmande händer.77 Han påstår sig alltid ha varit naiv och lättrogen. Som barn var han afhållen och höll af. Jag borde öfvervinna min anspråkslöshet och skygghet, sade han. – Jaha. Fru Lange hade beklagat sig öfver sin fattigdom och sina husliga förhållanden. Mannen har, menade Brandes (”endast”, sade han) 4000 kr. om året, och han vill knappt ge henne något till ”hennes barn”, äfven Brandes uttryck. Hon måste skrifva samt gifva musiklektioner.78 Han sade att i umgänge måste vi två, han och jag, likna två stora cirklar, hvilka icke gripa in i hvarandra, utan endast tangera hvarandra på en enda liten punkt.
I brokig skiftning, med ständigt bibehållande af sina nationella egendomligheter, om än i nära vänskapsband sins emellan kunna dessa folk bibehålla sin specifika germanska karakter. Men i en sådan fast förening kunde dessa smärre germanska folk något betyda i världen. De kunde då af egen kraft värna sin själfständighet mot den åt väster framryckande slavismen, vare sig det skulle ske med vapen eller inom andens värld, och de kunde äfven känna sitt själfständiga lif gent emot sin mäktiga stamfrände. Fast sammansluten skulle en dylik federation ovilkorligen ega betydelse af en europeisk stormakt. Men mycket ligger i vägen. — Så Sveriges misstro till sin världshistoriska mission. Att Sveriges folk skulle, särskildt om det skedde på egen hand, begifva sig ut på eröfringar, faller väl numera knappast någon förnuftig människa in. Men att det, om det verkligen vill \ också kan värna sin politiska själfständighet, att det i konst, vetenskap, ja, äfven på industriens område, om det vill tillgodogöra sig de resurser natur e7i gifvit det, ännu kan uppträda som europeisk stormakt, och att det i förening med sina naturliga bundsförvanter ännu^ kan tala ett ord af vikt i Europas politiska angelägenheter — detta nekas blott af dådlösheten. Det är en besynnerlig jargon hos vår vänster. Att denna på mer direkt sätt skulle påverkas af ryskt inflytande, är naturligtvis ett mycket nedrigt förtal. Nekas kan dock ej, att en eller annan skrift från deras läger varit affattad i sådan anda, att de med någorlunda resignation måste finna sig i, att tanklöst folk mot dem i hettan framslunga sådana äreröriga beskyllningar. Vänsterns försvarsnihilism i förening med dess ryssvän-lighet är verkligen ett egendomligt faktum. Ligger härunder några kosmopolitiska tankar, så har man glömt att just kosmopolitismen fordrar, att hvarje folk klart ser sin världshistoriska mission och är beredd att för den något offra äfven af egna fördelar. I hvarje fall står fast: Sverige under Rysslands välde, blefve ej en tacksam jordmån för vänsterns reformplaner.
Petter Kruses öfverlå- På papper, telse af samma lägenhet af d. 30 Aug. 1630 till Riddarhusets byggnad . å:o d:o d:o d:o. Ett document af d. 18 April 1635 ang:de åter löseu af Tibble d:o d:o d:o d:o. Hennes Kongl. Majlis qvittobref, gifvit de fem höge Embetsmäns och Riksens Råd, för den uti tolf Den 13 November f. m. 243 Inlagde i Dädan N:o 3. Lådan N:o 4. år förde Regeringen och Förmyndarskapet och datcradt Stockholm d. 7 Dec. 1644. — Insatt att förvaras uti Riddarhuset d. 15.. Jan. anno 1645 Är åteckn. En läst trälå da , utan nyckel, med fleraåsatte sigill, dock med förseglingen bruten ; med ofvanstående påCarl XIss decharge för skrift, sina förmyndare d:o d:o N:o24. På pergament i ett pappersconvolut. Ri k s d a g sbeslut. N:o 1.1710 års riksdags - beslut På pergament, med en mängd sigiller. N:o 6. 1719 d:o d:o På pergament, med åtskilliga sir giller. N:o 8. 1720 d:o d:o På pergament, med 4 sigiller. N:o 9. 1723 d:o d:o Pä pergament, med 4 sigiller. N:o 10. 1727 d:o d:o d:o d:o d:o d:o N:o 11. 1731 d:o d:o På pergament (utan sigill).
Drätsel-förvaltning härom göra nådig framställning; hvarjemte Direktionen, enär det svårligen kunde antagas att någon för ändamålet tillräckligt och passande bebygd tomt funnes att tillgå, samt erforderliga medel till uppförande af en ändamålsenlig skolbyggnad alltså jemväl måste anskaffas, men statens medverkan härtill syntes med desto större skäl kunna tagas i anspråk, som ifrågavarande läroanstalt icke kunde anses utgöra eli hufvudstadens uteslutande angelägenhet, hvilket äfven ådagalades deraf att bland de 514 elever, hvilka under sistförfiutne år åtnjöto undervisning i skolan, endast 291 voro födde i Stockholm, utan fastmera vore att betrakta såsom en central-anstalt, hvilken utöfvade en 88 Bil. M 5 till Kongl. Maj:ts Ndd. Prop. M 1, om Statsverket 1850. gagnande inverkan på hela landets konstflit och som kunde tjena till föresyn vid bildandet af andra dylika skolor inom riket, i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit måtte till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig proposition om anvisande af medel till uppförande af en för ifrågavarande läroanstalt tjenlig byggnad å den tomt, som komme att af staden upplåtas; i hvilket hänseende Direktionen, som ansåge totalkostnaden för en dylik byggnad icke kunna antagas till mindre än omkring 125,000 Ridr Banko, i underdånighet hemställt, det Kongl. Majit måtte i nåder föreslå Rikets Ständer att, under förbehåll att Slöjdföreningens Direktion läte uppgöra ett efter tidens fordringar lämpadt förslag med ritningar till en åt föreningens skola i dess utvidgade skick tjenlig byggnad å anvisad plats samt att detta förslag blefve af Kongl. Majit faststäldt, för en gång bevilja, att af Kongl. Majit till berörde ändamål efter hand användas, den summa, som, efter det Stockholms Magistrat och Borgerskaps Äldste varit i tillfälle att yttra sig om den andel, hvarmed bidrag af stadens och borgerskapets medel kunde för ändamålet lemnäs, eller tilläfventyrs ett belopp motsvarande i kapital efter en viss räntefot den nu utgående hyran, i öfrigt för ändamålet erfordrades.
Om jag beräknar dessa pannors afverkningsfönnåga till endast 12 k:r om dagen, så upkommer under 2:ne månader en tillverkning af omkring 20 milhr k:r. Angbränneriernas antal är f. n. 870, af dem äro 370, att döma efter pannerymdens storlek, sådana, att de kunna tillverka det minimibelopp, som af Utsk. blifvit bestämdt; men om jag antager, att endast 300 af dem komma att fortsätta med tillverkningen, så upstår, då minimi-tillverkningen är 300 k:r, en tillverkning vid dessa brännerier under 2:ne månader af 5 milhr, sä alt total-tillverkningen upgår till 25 milhr k:r bränvin. Detta måtte väl vara tillräckligt! Hvad återigen nykterhetens sak vidkommer, så skadas 444 Den 26 April e. m. den, enl. min åsigt, mera derigenom alt bränvin finnes att tillgå vid alla tillverkningsställen under 6 månader af året, äfven om tillverkningsställena äro färre, än derigenom alt tillgång å bränvin finnes vid några flera ställen, men endast under den korta tiden af 2:ne månader. Det andra skälet, eller att bränvinsbräunaren skulle lida förlust å näringens bedrifvande, slår ju i uppenbar motsägelse till det första påståendet, ty skulle brännerier blifva så dyra att anlägga och bedrifva, är det väl icke troligt, att deras antal skulle tredubblas. Frih. Raab säger, att räntan vore förlorad under |:delar af året å de i brännerierna nedlagda kapitaler, samt vidare, all alla kapitaler, som användas för upförande af nya brännerier, skulle gå förlorade, emedan de måste ånyo nedläggas, då vid nästa Riksdag tiden åter skulle utsträckas till 6 månader eller kanhända till hela året. Går kapitalet förloradt, följer naturligtvis räntan med, men blir kapitalet i behåll, så måste det väl vara räntebärande för hela året, om än handteringen icke drifves under längre tid än 2:ne månader. En sådan beräkning torde man på förhand kunna upgöra, och gifver icke beräkningen ett förmånligt resultat, så anlägger man icke något bränneri. Man har åberopat exemplet af Norrige, der lillverkningstiden, först bestämd lill 6 månader, sedermera blifvit utsträckt till 7.
Sif, som såg, att han var förälskad, bad honom icke tala till Fröja ett ord om kärlek. Vore det så, att vanadisen gömde en känsla för honom, skulle Sif nog upptäcka det. Annars måste han försöka glömma henne; men i hvarje fall vore det hans plikt och hans ära att sända henne ren och oskyldig tillbaka till Asgard. Valands dotter Skade vistades vid denna tid hos Egil. Sif tillställde ett låtsadt bröllop mällan Svipdag och henne. Fröja kläddes till brudtärna. Fram mot natten följde hon Svipdag och Skade till brudgemaket. Där stod hon tyst med fälld och tårad blick och såg icke, att facklans låga närmades hennes hand, och kände icke dess sveda. Svipdag tog facklan och sade, att brölloppet var ett skämt. Då klarnade hennes anlete, och hon såg på Svipdag. Den kloka Sif anordnade då genast en värklig bröllopsfäst mällan Fröja och honom. Men när hvilans stund kom, lade Svipdag, såsom Sif tillsagt honom, ett bart svärd mällan sig och bruden. Sif tog svaneham och flög mot söder, och när hon återkom, visste man i Asgard, att Fröja var genom Svipdag frälsad ur jättevåld. Hon hämtades till den glänsande gudaborgen däruppe, och stor var asafaderns och alla gudars och gudinnors glädje öfver hennes återkomst. Sif och Skade togo åter svaneham och flögo mot norr. De kände nu genom Svipdag, hvar borgen låg, där Fröj var på samma gång höfding och fånge. De flögo öfver de svarta holmarne i Bele-stammens skärgård och sågo, att jättarne där voro stadda på flyttning. Sedan Fröja blifvit bortförd och deras tillhåll upptäckt, kände de sig icke säkra; de hade satt båtar i sjön och voro på väg med Fröj till än nordligare ängder. Svanemöarna flögo vidare och späjade. De funno Skidbladner, bemannadt med vaner, ligga förtöjdt i en vik. På en klippa där bredvid satt Njord sorgsen och grubblande. Trolldom och töcken gäckade städse hans letningar.
Der stadgas nemligen om kyrkolagsförslag såväl som om dem, hvilka höra till civiloch criminal-lag, att de skola anses såsom förfallna, om de ej före början af riksdagen näst efter den, som framställt eller antagit dem, blifvit genom allmän kungörelse af Konungen såsom lag utfärdade. Men nu må, enligt samma moment, kyrkolag ej stiftas, utan att kyrkomötet gifvit sitt samtycke och detta möte åter skall, såsom Kongl. Majit föreslagit, blott hvart femte år sammanträda. Följaktligen måste antingen Konungen låta alla de kyrkolagsförslag förfalla, som riksdagen under fyra på hvarandra följande år kan komma att framställa, eller måste riksdagens kyrkliga lagstiftningsrätt inskränkas till hvart femte år, hvilken inskränkning icke blifvit föreslagen och icke sjelfmant lärer inträffa, eller måste slutligen urtima kyrkomöte möjligtvis behöfva årligen sammankallas. Så täta sammanträden af denna korporation anse Reservanterna vara för kyrkan hvarken nödiga eller nyttiga. De hade blifvit fullkomligt obehöfliga, likasom möjligheten af de andra påpekade olägenheterna varit fullkomligt undanröjd, om momentets två första rader haft följande, efter Reservanternas förmenande, theoretiskt rigtiga och praktiskt användbara samt Statens värdighet fullt motsvarande lydelse: »Kyrkomöte ege att gemensamt med Konungen stifta, förändra eller upphäfva kyrkolag; dock att dervid erfordras samtycke jemväl af riksdagen». Men äfven om denna Reservanternas här framställda mening ej godkännes, utan man anser kyrkomötets lagstiftningsrätt böra inskränkas till ett veto; så fordrar i alla fall den nya ställning, som blifvit åt kyrkan anvisad, ett stöd i grundlagen, hvilket i det Kongl, förslaget saknas, och hvarförutan den beviljade rättigheten är ganska osäker och således tillika ganska värdelös. Det är tänkbart och till och med sannolikt, att de kyrkolagsförslag riksdagen godkänt ofta kunde komma att af kyrkomötet förkastas.
Hrr Bänkmäns lista vid val af Åtta Elektorer efter N:o 57 Erih. Posse af Säby, Carl Fredrik; N:o 220 Erih. Palmstjerna, Carl Otto; N:o 393 Erih. af Schmidt, Carl Johan Georg; N:o 254 Hr Lilliecrona, fullm. Hr Tornerhjelm, Rudolf; N:o 1,038 Hr Bogeman, Carl Adolf; N:o 1,560 C Hr Celsing, Lars Gustaf; N:o 1,600 Hr Braunerhjelm, Ferdinand; N:o 1,871 Hr Ehrenpohl, fullm. Hr Stjernsvärd, Rudolf Hodder; och N:o 2,017 Hr Björnstjerna, Oscar Magnus; och befunnos följande hafva bl fvit utsedde, nemi.: Gr. Mörner, Carl Göran Detlof. ” 1. Hr Lilliehöök af Fårdala, Johan. *> 119. ” Duse, fullm. Erih. Palmstjerna, Carl Fredrik. ” 645. » Möllersvärd, Carl Henrik. ” 1,877. r Carleson, Edvard Henrik. ” 1,092. » Leijonmark, Evald Gustaf. ” 1,721. ” Ingelotz, fullm. Frih. Manderström, Carl Adolf; och » 1,992. » Lagerstråle, Carl Erik. D e n 23 Maj e. m. 407 Upplästes ett utaf Gr. Hamilton, Hugo Bengt Archibald, inlemnadt mern. af följande innehåll: Härmed får jag vördsamt afsäga mig förtroendet att vara Bänkman och Suppleant uti BankoUtsk:t, under anhållan att, det oaktadt, vara bibehållen vid min riksdagsmannarätt. Sedan B. o. Ad., uppå framställd propos., bifallit denna anhållan, anmodade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr Elektorer att utse en Suppleant i BankoUtsk:t efter Gr.
Den bortglömdes gemensamt af fiender, af anhängare, af honom sjelf; den blef (mig veterligen) aldrig tryckt; den har icke heller blifvit det i den efter hans död utgifna samlingen af hans Skrifter. Likväl är den vida mer ett egentligt poem, än Inbildningens Nöjen! och skulle i hans nye Granskare förträffligt passat till sidostycke åt hans der tryckta dristiga och hjertliga ode ”Vid Konungens hemkomst”. Föröfrigt sågo Thorilds ovänner honom nu gifva ett det mest slående bevis på fullkomnadt fantasteri, då han till just samme motpart, som han i Straffsången på det djupaste nedsatte och höljde med den obarmhertigaste smälek, öfverräckte Inbildningens Nöjen med en offentlig tillegnan full af utsökt beröm. För honom sjelf åter syntes ingenting rimligare. Vore samme man, hvilken såsom granskare och konstdomare borde föraktas, likväl understundom en verklig ”behagens skald”: så borde han ju såsom sådan, eller så långt han detta var, lika eftertryckligt prisas! – Men länge hade Thorild önskat ingripa äfven i det allmänna medborgarlifvet, och, såsom en den oskrymtade sanningens härold för Konung och Folk, med kraftiga väckelser åt båda hållen, uppmana Svenska Samhället till en manligare och ädlare utveckling84. Desto lifligare kände han sig behöfva en egen tidning. Och så uppstod Den Nye Granskaren: med afsigt att vara ett kritiskt tidningsblad så väl i medborgerlig rigtning som i vitter, samt i bäggedera med en ärlig kärlek till både Monarken och Nationen. Snart började sålunda hans rol utbilda sig från en blott poetisk till en jemväl politisk. Naturligtvis blef hans anhang dymedelst betydligt talrikare och högljuddare85. Andra funno honom nu vara i dubbel måtto förryckt. Sjelf utropar han derom i en af sin tidnings maj-numror: ”Himmelens Gud! Det är visst en ära, att höra tvistas på källrarne, om man är oändligt galen eller oändligt klok”! En person var honom emellertid vigtig nog, att söka fullständigt öfvertyga om sin ”klokhet”: