Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan, vid sistförflutna Riksdag, Rikets Ständer, såsom De hos Kongl. Majit i underdånig skrifvelse af den 30 Mars 1835 1) anmält, stadgat grunderna för Deras Banks rörelse och förvaltning, samt dervid ibland annat förordnat. att, till förstärkande af Bankens metalliska kassa, Deras Fullmäktige skulle ega att, i den mån behof deraf gjordes, och äfven med användande af de till Bankens grundfond hörande Statsobligationer, förskaffa sig å utrikes ort kredit eller kreditiv till ett belopp motsvarande högst Två Millioner Riksdaler Silfver, efter 1664 års förändrade myntfot, framställde Rikets Ständer till Kongl. Majit, i ytterligare skrifvelse af den 22 nästderpåföljde Maj 2), Deras i anledning af nyssnämnde förordnande beslutna underdåniga anhållan, att, derest Fullmäktige kunde blifva i behof af Kongl. Majits bemedling i ministeriel eller annan väg, för att, till realisationens upprätthållande, bereda Banken kredit eller kreditiv, samt Fullmäktige derom gjorda underdånig anmälan, Kongl. Majit då täcktes en sådan bemedling i nåder meddela. Denna Rikets Ständers skrifvelse blef föredragen inför Kongl. Majit i StatsRådet den 25 i sistnämnde månad, då, efter tagen kännedom af densamma och af det skick, hvari frågan om Bankoreglementets öfverlemnande till Kongl. Majit af Rikets Ständer sig befunne, samt, med hänsigt till Riksdagens skyndsamma afslutande, Kongl. Majit, enligt StatsSekreterarens och StatsRådets underdåniga tillstyrkande, behagade i nåder förordna om den under samma dag till Pukets Ständer afgångna skrifvelse3), hvari Dem tillkännagifvits, att Kongl. Majit, med stöd af Grundlagens anda, af aldrig öfverträdd häfd och af Svenska Folkets rätt, ansåg en åtgärd, af beskaffenhet som den ifrågavarande, ej lagligen kunna till vägabringas, utan de bägge StatsMakternas samverkan, och att, i följd deraf, Kongl.
Till dessa varningsgradcr hörer, bland annat, att sådane makar skola 2:ne särskilda gånger af domstol bötfällas. Och detta bötesstraff vill Utskottet skola fortfarande tillämpas, oaktadt det uppenbarligen icke kan lända till förbättring, men väl till förbittring, och det drabbar i flesta fall den oskyldiga makan lika om ej värre än den skyldige, ehuruväl det heter, att böterna skola utgå af den brottsliges lott i boet. Skulle någorstädes ändring ske, hade den väl här varit på sin plats, och troligtvis hade ingen motsatt sig. Lag-Vtskottets Utlåtande JV& 48. 11 Dessutom tillåter jag mig anmärka, att förslaget sjelft tyckes i sin egen syftning icke vara rätt ändamålsenligt. Under antagande, att detta syfte är underlättnad och påskyndande af äktenskapsskilnad, torde detta icke så lätt vinnas, just derföre att målet skall af underrätt behandlas. Ilär kan blifva besvär, vad, återförvisning, nytt vittnesförhör ny dom o. s. v. i den långa följd, som vår rättegångsordning utstakar. Och att sådant icke är otroligt, följer deraf, att, då domstol skall döma till skilnad, måste deno ock i ett sammanhang afdöma frågor om ersättningsanspråk, underhåll o. s. v. Åratal kunna åtgå. innan ett sådant mål blifver slutligen afgjordt och skilnad verkligen vunnen. Men under den tiden skola makarne fortsätta det olyckliga äktenskapet och således vara qvar i straffanstalten. Hade målet om äktenskapsskilnaden i stället gått till Konungens afgörande, så hade den frågan för sig blifvit afgjord, och tvisten om ersättning och sådant mera fått i laga ordning utföras, men de olycklige makarne emellertid varit skiljde. På dessa och många flera grunder, som jag icke anser nödiga att anföra, har jag allsicke kunnat instämma i det förslag, som Utskottets majoritet nu uppgjort, utan anser, att Utskottet hade bort vidblifva sitt förut fattade beslut, och förnya sin hemställan, att ifrågavarande motion icke måtte tiil någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Jag tror, att hvarje försök, all närmare vilja definiera hus-andakten, skall blifva vanmäktigt och stranda emot de klippor, som redan af flere talare blifvit omnämnde. Man hur velat, att i 2:dra §:n skulle tilläggas orden: ”offentlig eller allmänt tillgänglig” andakls-öfning. Om afsigten är, alt under namnet hns-andakl sammanfalla alla möjliga religiösa sammankomster, så må man gerna tillsätta dessa ord, men om man icke vill utvidga begreppet, ulan låta det bibehålla sin närvaride betydelse, så tror jag, alt man gör klokast uti, alt stanna vid de af LagUtsk. begagnade uttryck, och låta domaren med afseende pä, i hvarje falt förekommande omständigheter pröfva, huruvida sammankomsten är, alt hänföra under benämningen hus-andakt eller ej, utan alt till hans ledning i §:n införa några ytterligare bestämmelser. Att uti den 2:dra §:n införa ordet ”offentlig”, synes mig äfven i det afseende vara olämpligt, att om jag hade inbjudit 1,000 personer, men sammankomsten icke vore offentlig, d. v. s. för öpna dörrar, så skulle en sådan sammankomst naturligtvis vara, att hänföra under benämningen hus-andakt. Ulsk. har ganska noggrannt pröfvat dessa ordalag; det har till och med en gång uli sitt förslag intagit dem, men åter borttagit desamma, emedan Utsk. ansett dem kumm leda till allt för stora missbruk. Man har derjemte gjort den anmärkn., att lista §:n af Utsk:s förslag, icke såsom Prof. Brings förslag, eller 1726 års Konvemikel-plakat upmanade föräldrar och husfäder till hus-andakt. Lagstiftningen har nu en annan form än den hade i början af 18:de seklet; — nu söker man att i lagen inlaga sådant, som medelst åtgärder af den verkställande makten kan befordras till efterföljd, men man intager icke deruti några förmaningar. Detta är orsaken, hvarföre denna form icke år uti LagUtsk:s förslag begagnad.
— Detta var början till den kedja af äfventyr, som sedan utmärkte Elpis Melenas resor, hvilka företogos i tider af mycken politisk oro och i länder, hvilka företrädesvis voro upprörda af strider; hon spelade till och med i dessa — Italiens och Kretas frihetsstrider — en indirekt, ej obetydlig roll. Elpis Melena har nu i nära 30 år varit bosatt i den lilla byn Khalepa på Kreta; hon har under denna tid förvärfvat sig äretiteln » Kretas välgörarinna ». Det är hufvuddragen af denna kvinnas mänskliga lefnadshistoria jag i korthet vill berätta. Ädla människors lifsöden bli alltid lärorika och väckande, om än skådeplatsen för desamma ligga vidt fjärran från den, på hvilken vår egen enkla lifssaga förflyter. Elpis Melena föddes den 8 nov. 1821 i Hertfordshire i England; hennes fader var från Hamburg och grundlade i London en storartad bankaffär; hennes moder tillhörde den gamla piemontesiska och grefliga släkten Sylvestre de Sassy. Hennes moster var under många år hofmästarinna för prinsessan A u - gusta af Preussen, sedermera kejsar Wilhelm I:s gemål. Som helt ung sändes Elpis till Frankfurt för att under ett par år fullt lära sig sin blikens fall utgöra ett af de mest storartade skådespel, historien har att uppvisa. Och särskildt ett namn öfverglänser härvid alla andra, namnet af Italiens befriare, folkhjälten Garibaldi, som ägnade sitt lif åt den stora tanken: Italiens enhet, det italienska folkets själfständighet. Elpis Melena var 1849 innesluten i den belägrade staden, och hon var med bland den jublande folkskaran, då den berömde anfö- raren första gången höll sitt intåg i R o m, iklädd sin hvita mantel, sin röda tröja och sin plymprydda hatt; hon blef äfven vittne till hans hjältemod. Hennes hjärta greps ej mindre häraf än af de stora tankar, för hvilka han och hans män kämpade. Och från denna tid var och förblef hon en hänförd, trofast vän såväl till Garibaldi själf som till hans lifssak.
Det mesta nya om fru Lenngrens personliga förhållanden torde innehållas i de båda första afdelningarna, men af hennes alster förekomma förut otryckta prof spridda i hela boken; man kan om dessa säga, att fru Lenngrens kynne röjes i dem alla, men de flesta försvara nog bättre sin plats så här i en biografi, såsom upplysande för gången af hennes utveckling o. s. v., än hvad de skulle göra i en upplaga för den stora allmänheten. På tal härom, skulle vi för vår del önskat, att förf. i ett fall varit en smula mindre hänsynsfull: det gäller den bekanta, för att icke säga beryktade, Anders och KöksKajsa. Att sjunde strofen af denna dikt uteslutes ur de vanliga upplagorna är, med afseende på den sedan århundradets början så betydligt förändrade tonen i allmänna lifvet: försvarligt och i mångas ögon säkerligen godt; men i en biografi, som för öfrigt är så allsidig och uttömmande, synes haii kunnat få behålla sin plats, hälst så ytterst få hafva tillgång till Stockholmsposten och fru Leiiiigrens rykte sannolikt far bättre af, att denna hennes " mannabragd, ' framtriider i sitt LVrgny. 146 ratta skick, iin att det öfverlåtes åt fantastiska gissningar att göra upp saken till något vida värre än hvacl den verkligen är. E n utomordentlig flit och möda har förf. nedlagt på att kontrollera originalen till fru Lenngrens mångfaldiga imitationer och öfversättningar, och det har nog varit i högsta grad tålamodspröfvande att för detta ändamål genomgå de olika årgångarna af L ' Almanach des Muses, Poesies fugitives, och hvad de allt heta, dessa samlingar, der Parny, Sedaine, Imbert, Pannard, Riviere du Fresny och andra skalder af tredje och fjerde rang införde sina bagateller. Att fransmännen skulle vara frii Lenngrens förebilder, var livad inaii a priori kunde vänta; men dr Warburgs trägna forskningar hafva ådagalagt, att just under hennes bästa tid äfven danske författare, en Wessel, Baggesen, Zetlitz m. fl.
Dervid får jag blott anmärka, alt priset åter kan höjas genom beskattning på tillverkningen, så långt nian anser det rimligt och nyttigt, hvadan också hela skälet således förfaller, — Vidare har man härstädes i dag in vandt mot systemet, att det skulle föranleda smygbrännerier. Detta förefaller mig besynnerligt att påstå, emedan smygpannorna endast kunde vara små, och den lilla redskapen, efter hvad man uppenbart känner, går med förlust i förhållande till den större, som drifves mera planmessrgt, I afseende ■ ') Måhända det för controllens skatt är nödvändigt att laga mäskekarens kubikinnehåll till måttstock för beskattningen; det torde dock, om skatten klefve hög, medföra det mehn, att man till brännvinsbränning blott kunde använda de ädlare sädesslagen, hvilka af minsta mäskmassa gifva mest sprit. I Danmark, hvars provinser, såsom isynnerhet Lolland och Falster, frambringa mycket mera säd, synnerligen hvete, än potates, betyder . detta ingenting j Den aj Juni f. m. 4*7 Seende på de mångå declamationerna, jag hört mot brännvinets skadliga inflytande, är jag visserligen af den öfvertygelse, alt brännvinet icke åstadkommit något godt, och att man är skyldig att söka minska frestelsen till dess Ortiåttliga bruk, så Vidt sig göra låter, ulan alt falla i etl ännu Värre ondt genom sin nitiska öfverdrift. Men män bör dock besinna, alt brännvinet i och för sig sjelf! icke är något Ondt, utan blott ett medel, hvarmed det onda kan åstadkommas. Det är Ined brännvinet Sorn t. ex. med krutet eller boktryckerikonsten. Likasom dessa kan det missbrukas, men yttersta grunden till detta missbruk ligger icke bos sjelfva materialet, utan hos den , som använder detsamma. Om brännvinet n ju tes Omättligt, så är skälet dertill Vanligen en brist på mod Och lefnadslust, som man genott! den Stimulerande drycken söker att ersätta.
H. St. inkomma med förslag till en sådan lag i öfverensstämmelse med det systeme, som blifver antaget; — hvarvid, i händelse det Pennsylvanska systemet skulle godkännas, då detta systems afsedda verkan ofelbart, mer än i något annat, är beroende, icke blott af ett noggrannt iakttagande af de principer, hvarå det hvilar, utan äfven af den mildare behandling och vidsträcktare moraliska och religiösa undervisning, som det kan lemna —jag, till vinnande afall möjlig fullkomlighet, föreslår det bestämmande, att till den maktpåliggande och hedrande befattningen af uppsyningsmän vid åtminstone correct:s-inrättningarne skola prester företrädesvis antagas, och dessa, efter en viss tids oklanderlig tjenstgöring vid inrättningen, vara berättigade att söka presterlig befordran inom hvilket stift af riket som helst. Äfvenledes tager jag mig friheten till LagUtskts bedömmande hemställa, huruvida Belgiska K. förordningen af d. 4 Dec. 1835, rör:de frigifna fångar må kunna i mer eller mindre mån tjena till ledning för stadgande i detta hänseende inom vårt fädernesland. Anhålles om remiss till LagUtsk. Lades på bordet. Hr von Gerdten, Guslaf Mauritz: Flera värde ledamöter af detta Stånd hafva yttrat den önskan, att brottslingar och correctionister måtte transporteras till Gottländska Sandön j och då troligen få af dem känna öns locala Den 4 Mars f. m. 45 beskaffenhet, hvarom jag underrättat mig, anser jag mig böra derom yttra några ord. Denna ö är af ungefärligen 3 mils omkrets med alldeles raka stränder, hvilka äro så låga, att det är nästan omöjligt att med någon farkost hinna Jandet. Den inköptes för flera år sedan af ett bolag i Carlskrona för 8000 r:dr b:co, i afsigt att göra någon vinst genom skogens begagnande till afsalu. Detta bolag inköpte ön, liksom nu blifvit projecteradt, utan kännedom af dess beskaffenhet; man insåg sedermera att ingen vinst stod att erhålla, hvaremot årligen stora summor på företaget tillsattes, och ön slutligen måste säljas för ett lågt pris.
Af dessa anledningar begär jag Återremiss till Utskotten , och hoppas att derifrån få förvänta någon plan, sorn icke förvärrade Vårt tillstånd, och b sparade oss möd.n, att åter sandas, om H a 10 månader, till ny Riksdag. Herr Svedenstjerna, Eric Thomas, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes 3 så lydande: Om man opartiskt betragfar den ställning, hvari samtelige Disconternes Penningeväsende sig befann vid den tid Högloflige Stats och BancoUtskotten fingo sig uppdraget att föreslå medel och utvägar till dess i ordning bringande ", så lärer man billigt, hvarken kunnat fordra en skyndsammare åtgärd deivid, eller begära att det Förslag, sorn Riksens Högloflige Ständer nu är öfverlemnadt, skall vinna all-i mänt bifall. Med någon uppmärksamhet på de nya och ovanliga förhållanden , som uppkommit sedan Disconterne inställde sina betalningar, på de tillfälliga händelser, som, jemte allmäntla Lagens föreskrifter, verkat på deras tillgångar och återverkan af allt detta på det allmänna Penninge-väsendel, lärer man säkert få medgifva, att det Höglofl. sammansatta Utskottet , hvad medel det ock måtte föreslagit till Discontaffairernes reglerande, alltid råkat i fara att fela mot någon principe och att träda för nära, ej allenast enskilte, utan ock vissa alls Den 17 Martil, e. m. 229 manna inferessen. Det är således icke för att klandra det Högloflige Utskottets åtgärder, titan med den rena öfvertygelse, ait i ett ämne af sä stor' vigt och omfattning, som detta, afven de obetydligaste inkast emot förutfattade meningar skulle möjeligen kunna leda till nya forskningar, som jag vägar utbedja mig H rr Grefvens och LandtMarskalkens saint Höglo?!/ Ridderskapets och Adelns tillstånd att vid det Högloflige sammansatta Utskottets Betänkande få göra några Anmärkningar.
Icke egentligen eller annat än vid serskildta tillfällen tillhörande ifrågavrde embetsverk äro: 1 Chef för skeppsbvggeriet, så länge nuvar:de organisation af KonstruktionsCorpsen bibehålies, utom lön på stat . 900: 1 Biträde för Chefen vid skeppsbyggeriet, under ofvann:de vilkor 200: 1 LotsDirektör, med aflöning å Lotsstaten .— 1 Chef för SjökarteArkivet, med arfvode af serskildta medel — 15,900: Nu genom K. M:s Nåd. Propos. föreslagna nya stat för Förvaltnm af Sjöärendena . 34.750: Skillnad 18,850: II. H 22 338 Den 4 December e. m. Denna besparing, under alla förhållanden vigtig att åstadkomma, då den utan något mehn för Statens tjenst kan tillvägabringas, är nu så mycket mera af behofvet påkallad, som Civilstatens löner i allmänhet äro i behof af en reglering, till någorlunda proportion med stigande lefnadskostnader, samt de vid sed’ naste lönereglering för andra civile embetsman bestämde inkomster. Tillgång härtill kan på detta sätt, i mån af de indragna tjensternas vakans, beredas samt dessutom ett betydligt öfverskott komma Staten till godo. Slutligen kan jag icke underlåta att fästa upmärksamheten på ett förhållande, som med den nyss afhandlade frågan står i nära gemenskap. Om man än alldeles lemnar å sido den förut anmärkta olikhet inom Sjöförsv:sDepart:t, jemfördt med Rikets öfriga förvaltningsgrenar, som de fullständigt ordnade utvecklade Räkenskapsoch Förvaltningsverken å Flottans stationer förete, hvarigenombehofvet af ett för dessa ändamål inrättadt Collegiiverk, så vidt jag kan inse, alldeles försvinner, så ligger uti detta verks sammansättning, sådan den nu befinnes, något så fullkomligt mot principen för en Collegiistyrelse, att jag mycket betviflar huruvida, vid Förvaltnms af Sjöärendena inrättande, man afsett stiftandet af ett RiksColkm i egentlig mening, eller om detta ens såsom sådant kan annorlunda än till namnet betraktas.
Landtm., som Hr Gr. o. Landtm, yttrat sin enskilda lanke, att R. o. Ad. svårligen kunde besluta om en ingress, utan att vela hvad sjelfva författn:n skall innehålla, och derföre ansett bäst att fatta beslut först om saken och sedan om ingressen, men alt det berodde på R. o. Ad:s afgörande om likväl ingressen först borde blifva föremål för beslut. Hr Gripenstedt, Joli. Äng.: Då jag utaf Hr Gr. o. Landlmrs sista yttrande förnummit, att frågan, huruvida R. o. Ad. bör fatta beslut i afseende å ingressen före eller efter författningens genomgående, ännu är öppen, anhåller jag att fä förklara, det min mening öfverensstämmer med Frih. Tersmedens, och att jag således anser tjenligast att nu genast fatta beslut ang:de ingressen. Den supposition, man här framställt, nemi. alt intet enda stadgande i hela förslaget skulle gillas, och vid hvilket förhållande ett beslut ang:de ingressen vore alldeles obehöflig!, är, enligt milt förmenande, så chinrärisk, att jag ej kan finna, alt man derför bör uppoffra fördelen af att hafva ingressen före lagens genomgående afgjord, enär det torde vara alldeles obestridligt, att ju icke formen för beslutet väsendtligen inverkar på bestämmelserna i sjelfva saken. Det lärer nemi. icke vara möjligt att helt och hållet förbigå den princip-frågan, huruvida saken skall behandlas såsom ett lagförslag, eller blott såsom ett, till K. M. underd. framställdt önskningsmål, och derföre tror jag också alt det vore tjenligt, att, ju förr desto heldre, få denna princip-fråga afgjord. 12 Den 16 September f. m För min del är jag af den mening, att Utsk:ns framställning i delta hänseende icke kan godkännas. Det är visserligen sannt, alt åtskilligt i detta förslag är af beskaffenhet att närmast öfverensstämma med allmän Civillag, men det måste å andra sidan lika väl medgifvas, att större delen deraf, och deribland sjelfva grundfrågan, eller huruvida enskilda banker få bildas eller icke, äro ämnen, sorn icke tillhöra R.
Ther med far nu väl och så iag will ini min kammar nu gå, gör mig rett min hiertans käär. Judith. Sanerliga, herre iag förmår icke meer. Holof. Jag går nu för åth, kom efter mig. Bagoa, folj henne in, thet befaller iag tig. (under det han går) Nu haffuer iag druckit all som en man fast meere än iag är elliest waan. Nu kan iag wel ther soffua uppå, Och vill här med åt sengene gå. Sedan Holofernes aflägsnat sig, frågar Bagoa, när han får föra Judith till honom, och hon förklarar sig genast villig. Bagoa låter förstå, att han hoppats på en kyss, men Judith är dertill obenägen. — I tredje scenen besluta H:s rusiga öfverstar att gå och lägga sig, och i fjerde scenen gör Judith en bön till Herran (13: 7), och ber pigan stanna utanföre med ”possen.” ”här går hon in och tager hans sverd och håller honom i håret och säger vidare: O min Gudh och fader styrk nu migh, Ther om beder iag af hjertat tigh. (här kommer hon med thet döda hufvud och säger)” m. m. Sedan begifver hon sig till staden och klappar på porten. — Här afbryter stycket. Man finner af dessa utdrag, huru lockande det synts författaren att kunna insmugla i det religiösa dramat ett stycke af den profana verkligheten; något, hvilket troligen långt ifrån misshagat hans publik. Hammarsköld finner detta stycke vida bättre än de förut omtalta. ”Intresset ”är uppstegradt genom den åskådliga föreställningen af ”den fara, som hotade Bethulien, och genom den på fler”faldigt sätt framställda målningen af det betryckta till”ståndet inom dess murar. Äfven sjelfva expositionen har ”en utförligare, mer konstrikt anlagd och karakterutveck”lande gång, och dictionen saknar icke en viss upphöjning ”och styrka, i synnerhet i vissa scener, bland hvilka den, ”som föreställer Holofernis bröllopsgille med Judith för ”sin liflighet förtjenar utmärkas.
I någon nion torde förhöjningen härleda sig från inkomster, som Lärarne åtnjuta, utan att de äro i Staten beräknade, men Utskottet anser dock sannolikt, att skiljagtigheten till största delen är en följd deraf, att de här framdragne exemplen blifvit hemtade från äldre Aflönings-stater, som endast gälla för nuvarande löntagare, och dessa exempel höra till de fall, då, enligt hvad Utskottet i Betänkandet anmärkt, lönerne blifvit genom den nya regleringen minskade, i stället att en tillökning varit med regleringen i allmänhet åsyftad. Emedlertid hyser Utskottet fortfarande den öfvertygelse!), att löne-anslagen , sådane de nu äro fastställde, icke kunna anses motsvara de skäliga anspråken på tillräcklig nikomst vid en mera framskriden ålder under en mödosam och ansvarsfull tjenstgöring, och att dessutom, så länge det icke gifves tillfälle för den ålderstigne och för undervisningen icke nog kraftfulle Läraren att afträda från sitt kall, med bibehållande af lönen, äro hvarken Lärarens framtida bergning eller läroverkets bestånd tillräckligt tryggade. Då Lärarne, till följd af deras så beskaffade ställning, med få undantag, alltid måste, äfven om den förhöjda årsberäkningen upphörer, räkna på presterlig befordran lör bergning på ålderdomen, blefve följden af dröjsmålet med deras befordran den dubbla olägenheten, att de, med en inskränkt förmåga för lärarekallet, måstr en längre tid qvarstanna dervid, och alt de vid inträdet på den egentliga presterliga banan, till följd af en redan långt framskriden ålder, äro vanmägtige lill den äfven för detta kall nödvändiga verksamheten, så att kyrkan, lika mycket som läroverken, skulle få vidkännas den menliga verkan af förändringen. Af hvad, som blifvit anfördt om förhållandet inom Carlstads Stift serskilt, kan icke hemtas någon grund för de allmänna bestämmelserne, och icke eller kunna, i ett ämne sådant som detta, några serskilda stadganden derefter lämpas.
Också tror jag, all denna olägenhet vore fullkomligen afhulpen genom antagande af lörsta momentet i LagUlsk:s förslag. Der lillst vrkes nemi. ett så lydande stadgande: ”Öfverlåter någon sin äganderätt till fast egendom åt två, staude den öfverlåtelse fast, derå lagfart försl sökes; dock att, om två söka lagfart å samma dag i staden eller vid samma ting å landet, den öfverlåtelse är gällande, sorn först skedde.” Härigenom har LagUtsk. tillräckligen betryggat dens rätt, som försl köpte, ifall han sjelf vill bevaka sin rätt att söka lagfart. Frih. Cederström, Jac., har endast halt den anmärka, alt framställa, att en viss lid borde utsättas, inom hvilken lagfart skulle sökas, nemi. vid första rättegångstimme eller första ling å landet. Ett så beskaffad! stadgande anser jag alldeles öfverflödigt, ty det faller af sig sjellt, att om LagUtsk:s förslag antages, blir hvarje köpare angelägen att söka uppbud på det skedda köpet, så att påföljden blir alldeles densamma, som den, hvilken skulle uppkomma genom antagande af Frihtns förslag, utom det att i sednare fallet köparen skulle förverka sin rätt endast derigenom, att han ej genast sökte lagfart, hvaremot det, enl. CJtsk:s förslag, finge bero på köparen alt bevaka sin räll, och han, oaktadt sin försummelse, åtminstone bade möjligheten att vidblifva det köp lian gjort. I afseende på det i andra punkten förekommande förslag om inteckningsrätl, stadgas för närvar., att uppbud ej behöfver ske förrän inom 3 månader i stad och, örn jag minnes ratt, vid del ling, som först infaller efter 6 månader på landet. Men nu kan det hända, att sedan en egendom blifvit försåld förre ägaren låter inteckna den inom dessa 3 eller 6 månader, hvarunder köparen har rättighet att uppskjuta med lagfarten.