Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han gräfver med labben i väskan. Ryttaren stannade ett ögonblick vid trappan och aflämnade ett hopviket, försegladt papper. Mostrarna armbågade sig fram på båda sidor om morfar och räckte honom brillorna, och hans händer darrade, så att han knappast kunde bryta sigillet. De ville läsa det skrifna alla på en gång, och Ulrika glömde sig ända därhän, att hon böjde sig öfver morfars arm och pekade utefter raderna och stafvade högt för de andra. Slutligen slog hon händerna samman och stirrade ut i luften, och gråten steg henne i ögonen. – Axel Fredrik, Axel Fredrik! – ropade hon och sprang öfver gårdssanden mot hagen. – För Guds skull! – Hvad håken rider er nu, – svarade Axel Fredrik och kastade undan den skrumpna stensötan, på hvilken han tuggat. Han hade ett skärt och fjolligt ansikte och en godmodig, liknöjd stämma. Hon stannade icke förr än hon tagit hans hand. – Axel Fredrik, du vet inte! Det är befallning att regementet skall hålla sig i ordning att samlas under fanan. Det är för de danskes inbrott i Holsten. Han följde henne tillbaka fram mot stora huset och hon kramade och kramade hans handlofve. – Kära barn, – stammade morfar. – Att jag skulle behöfva upplefva en sådan pröfning. Vi ha kriget öfver oss. Axel Fredrik stod och grubblade. Slutligen såg han upp och svarade: – Jag vill inte vara med. Morfar trampade kring på trappan, och rundt honom gingo mostrarna fram och åter. – Du är redan inskriften, kära barn. Det enda vore, om man kanske kunde lega någon annan. – Det kan en väl, – svarade Axel Fredrik likgiltigt. Han gick in i huset, och Ulrika sprang uppför vindstrappan med förklädet för ögonen och kastade sig på sängen. Om kvällen, när honungsgröten var spisad och alla sutto kring bordet, ville morfar som vanligt binda hundra maskor sköte, men han var för darrhändt. – Det har gått illa till där uppe i Stockholm, – sade han. – Baletter, maskerader, mattbelagda gator, komedianter och konstmakare af alla slag – det har varit sökenmat hos vår nya kung Kristina. Jag har nog hört därom.
N:o 4'r angtde föreslagna villkor och iakttagelser vid befordran till embeten och tjenster, bestämmelser om embetsmäns rang, och upphörande af fullmakters meddelande A titlar utan motsvarande tjenstebefattning, blef samma utlåt, ånyo lagdt på bordet af Hr von Hartmansdorff, Aug., samt Frih. Cederström, Jacob. Till pröfning företogs Allm. Besvärsoch Ekon Utsk:s den 7 dennes på bordet lagda utlåt. N:o lii, i anledn. af anmärkmr vid Utskrs betänk, angrde Bergs-collegii upplösning och dess förändring till en Bergsveltenskaps-academi. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Det ifrågavar. förslagets verkställbarhet grundar sig på förutsättningen att få öfverlemna en betydlig del af dessa göromål åt Civil-departementet; men då delta redan är så öfvei hopadt med göromål, att det svårligen lärer kunna medhinna deni, tordeman böla afbida några års förlopp, hvarunder det må visa sig i livad mån detta departement kan medhinna de åligganden det redan äger, innan man ökar dem med flera. Dessutom är det ett misstag i statsförvaltningen, att ålägga de högsta embetena en mängd småbestyr, som lättare utföras af underordnade myndigheter, såsom händelsen nu skulle blifva med åtskilliga göromål tillhörande Bergs-colbm. Ett annat skäl för atl icke antaga betänk, är, alt förlagsinteckningar i bruk skulle ske vid bergstingsrätterna, hvilkas afskafifande R. o. Ad. beslutat. Jag tillstyrker således afslag å betänkandet. Frih. Hamilton, Hugo: Den sista anmärkn:n torde det icke vara särdeles svårt alt besvara. Om nemi. bergs - 73 Den 16 November e. m. tingsrätterna komma att upphöra och deras göromål alt öfvertlytlas på häradsrätterna, så komma naturligtvis äfven ifrågavar. mål alt handläggas af häradsrätterna.
„Till nästa bal“, sade han, och då blef Rosa åter glad och dansade åter när qvällen kom. Det var hennes vederqvickelse efter arbetet, hennes enda förströelse, hon längtade ej heller efter någon annan; ty hennes själ fylldes af konstens tjusning, och då sade åter ofta fadren: „I qväll var din dans så vacker, den skall du dansa på nästa bal“. Men när nästa bjudning kom, så var det alltid hinder. År förgingo, många till och med, ingen bjöd mera Rosa, hon var glömd. Oftast tillbragte hon qvällen på sitt rum, och hon fann ännu stundom en vemodig glädje uti att der dansa ensam. Hon föreföll sig dervid stundom som en dåre, som pryder sig med halmstrån, fullt öfvertygad att de äro de skönaste blommor. Men då uppmuntrade henne åter fadren och sade: „lemna ej din dans, Rosa, på nästa bal, dit du blir bjuden, skola vi gå“. Ännu förgingo år, och nu reste fadren bort för några dagar. Emellertid tillställdes i staden en stor och lysande bal, dit alla personer af stånd i orten voro bjudna. Då erinrade sig någon af de bjudande att i det ödsliga huset, straxt utom tullen, hvars alla fönster utåt voro tillstängda, bodde ett herrskap. Så fick ock Rosa ett kort. „Bör jag gå då han är borta?“ sade hon. „Men han har ju alltid lofvat mig, att jag skulle få dansa på nästa bal, dit jag blefve bjuden. Hvarföre skulle han så bedragit mig, om han ej menat hvad han sagt. Hvarföre skulle han uppmuntrat mig att dansa, om han ej velat, att jag skulle göra det?“ Rosa tog den sednaste baldrägt, hon af sin far erhållit, och gick att deltaga i balen. Det föreföll Rosa, som om hon ej nu vore så obemärkt, som hon var det i början af den förra balen. Månget öga fästes på henne, hon tyckte sig märka ett gycklande leende på många läppar, men snart nalkades en dansare och bjöd opp henne. Hans min föreföll henne försmädlig, hon tvekade ett ögonblick.
A l l a deras hvardagsplikter, som anses oundgängliga för familjens välbefinnande, böra göras af dessa andra medlemmar, som tillbringa veckan i lättja och nöje eller med lindrigt arbete, alldeles olikt det som fordras af tjänaren. Genom att fullgöra det arbete, som under veckan göres af andra, och genom att fullgöra det, på det att dessa andra må njuta den ostörda hvila, som deras 6 dagars rastlösa arbete fordrar, skall hvarje " p r i; m c s B. A. K y r k o g a t a. Altstadt och Neustadt, öfver den Briihlska terrassen med dess stora förgyllda sandstensgrupper och höga kastanjer, öfver Altmarkt med dess Siegesdenkmal, öfver Zwingers och Galleriernas ståtliga byggnadskolonner. Det liksom ligger i själfva luften en fläkt af sachsarnes kärlek till de gamla minnena och det gamla kungahuset, till enkla seder, bildning, konst och musik. Hela tonen i icke minst den välvilja och artighet, hvarmed främlingen där bemötes, gör Dresden till en särdeles lämplig vistelseort för studerande ungdomar, det är en plats, dit föräldrar tryggt, kunna sända sina döttrar, då dessa längta att få » komma litet hemifrån ». • * m a t t a n,. IDUN 1894 familjens medlem gifva prof på själfuppoffring och människokärlek, och dessa gärningar höra icke till det arbete, som förbjudes på sabbatsdagen. » » Hädanefter blir jag j u tvungen att själf bädda min säng hvar söndagsmorgon, » utbrister nu säkert mången med förtrytelse. Ja, om blott hvar och en ville känna detta som sin plikt och inse, att just genom detta slags arbete sabbaten helighålles, skulle den dagen blifva, icke till namnet allena, utan i verkligheten en helig dag, emedan den manade husmodern och de unga döttrarna till kärlek och själfuppoffring. Arbetet skulle delas medlemmarna emellan, så att en åtoge sig att städa rummen, en att elda, en att bereda måltiderna etc. Ä r familjen stor och i synnerhet om den räknar många kvinnliga medlemmar, kommer ju icke så mycket på hvars och ens del. D e t förstås af sig själft, att så mycket som möjligt bör göras undan på lördagen.
Men man 0 fl n 1 Mar». har dragit denna slutsats deraf, att §:n innehåller åtskilliga stadganden sora icke stå tillsammans med beskaffenheten af en proprieborgen. På samma sätt tror jag med afs:de på 10 §:n, att den endast afser de fall då det blott är fråga om en löftesman; ty i annan händelse hade lagstiftaren icke satt denna g före den litte, och troligen också i g:n infört det stadgande: att icke blott borgenären utan äfven medlöflcsmännen skola höras i händelse af ny löftesmäns antagande. Hr Carleson: Jag vill nied afs:de på Gr. Sparres yttrande endast anmärka, att om en borgenär, i händelse af löftesmannens död, icke skulle godkänna den af gäldenären erbjudna nye löftesman, och om i sådant fall saken biet' dragen inför domstol, så kunde aldrig domaren utfärda något bestämdt intyg om löftesmannens vederhäftighet; ty det är en sak som är omöjlig att bevisa. Vi se af dagliga erfarenheten huru personer, som ena dagen anses mycket rika, andra dagen göra konkurs. Men om också löftesmanuen är en rik man och fullkomligt vederhäftig, så kan han möjligen vara en sådan person med hvilken borgenären står i de förhållanden att han på inga vilkor vill hafva några affärer med honom, och då vore det väl hardt om han skulle kunna tvingas att antaga honom som löftesman. Min åsigt ang:de tolkningen af den 10 §:n vill jag icke bestämdt utgifva för att vara den riktiga, men jag anser mig berättigad att vidhålla den åtminstone tills dess man bevisar att Utsk:s tolkning af 10 §:n öfverensstämmer med den af jurister i allmänhet antagna tolkningen af denna g. Hvad åter angår Gr. Sparres yttrande, att man icke anser 10 §:n tillämplig på sådana fall der det är fråga om proprie-borgen, så instämmer jag deruti fullkomligt med Hr Gr:n; men detta kommer sig deraf att proprie-borgen är af helt annan natur än en vanlig borgen. En vanlig borgen är detsamma som en förbindelse att betala hvad en annan icke kan betala, men en proprie-borgen är detsamma som att ikläda sig en annans skuld sorn sin egen.
Med så vidgad verksamhet ökades lärarinnornas antal till tre, hvilkas uppgift det var att undervisa 16 — 30 män och kvinnor (de flesta eleverna vid dessa skolor äro fullvuxna) i stolflätning, korgmakeri, borstbinderi, svarfning, halmflätning, linnesöm, stickning m. m. Dessutom skulle föreståndarinnan taga emot beställningar, sköta räkenskaperna, öfvervaka hushållet och bära ansvar för de i hemmet boende. Det sista var kanske det svåraste och det, hvartill just behöfdes fru Drakenbergs frisinnade och på samma gång allvarliga uppfattning af lifvet samt hennes stora förmåga att skilja på bisak och hufvudsak. Men var hennes arbete ofta tungt, så var det dock välsignelserikt, och härtill bidrogo icke minst de lyckliga sanitära förhållanden, under hvilka hon arbetade. Många återvunno hälsa och krafter. Den saknade eller skadade lemmen kunde väl icke helt återställas, men de hade utan den lärt sig ett arbete, med hvilket de mycket snart kunde försörja sig; de hade blifvit nyttiga samhällsmedlemmar och mången, som nedtryckt af andligt och lekamligt elände kommit till skolan, lämnade den icke blott med tro på människornas godhet och kärlek, utan med lefvande förtröstan på Gud. Från verksamheten i Helsingborg kallades fru Drakenberg detta år att öfvertaga Arbetsskolan för lytta och vanföra i Stockholm. Det var svårt för henne att lämna ett fält, där hon, så att säga, brutit marken, detta så mycket mer som skolans styrelse ogärna ville mista henne, men omtanken för sonens uppfostran manade henne att mottaga anbudet och den 1 september började hon sitt arbete i Stockholm. Skolan där hade redan före fru Drakenbergs ankomst varit i verksamhet så länge, att elever, hvilka där utbildats, nu försörja sig själfva. Så är en man, hvars alla fingrar på högra handen blifvit amputerade, borstbindare i Sundsvall, och en lam flicka har lärt sig att sy på maskin, så att hon nu hjälper sin mor, hvilken är bosatt i Stockholm, med sömnad. Vid Sveavägen (Stora Badstugatan) 92 är Arbetsskolan för lytta och vanföra belägen, och dit inbjuda vi för saken intresserade att mellan klockan 9 — 12 förmiddagen och 1 — 4 eftermiddagen göra besök.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, att, enär detta betänk, innefattade 2:ne serskilda punkter, desamma måtte hvar för sig få förekomma till pröfning, hvilket bifölls hvarefter nu förekom; l:sta punkten, innehållande hemställan om aflutande af en underd. skrifvelse i ämnet till K. 31. Frih. Akerhjelms vid Utsk;ns betänk, fogade reservation uplästes på begäran af Frih. Cederström, Rudolf, som derefter yttrade; I den af Frih. Åkerhjelm afgifna reservationen hafva Gr. Liljencrants, Gr. Lewenhaupt, Hr Carleson, Hr Rosensvärd, Hr Kontrakts-prosten Söderberg, Hr Engzell, Hr Collen och Hr Lundström instämt, med förklarande att de dela den af Frih. Åkerhjelm yttrade mening. Afven jag anser denna mening vara förtjent af mycken upmärksamhet. Jag tror det jemväl vara skäl att taga i betraktande, huruledes, då, vid 2:ne föregående riksdagar, Lagoch Ekon.Utsktn afgifvit hemslällanden, öfverensstämmande med det Utsk:n nu afgifvit, R. St. icke funnit skäligt att derpå göra afseende. Jag kan just undra hvad det måtte vara för förändrade förhållanden, som skulle föranleda R. St. att nu fatta ett annat beslut, än det då fattade. Utslcn säga visserligen 10 Den 17 Maj. att den, som har behof af en inrättning, äfven måste vidkännas den kostnad och tunga, som dermed åtföljer. Detta skulle väl snarare utgöra ett skäl för alt införa vägpennings-afgift eller dylikt. Men det hafva emedlertid icke Utsk:n föreslagit. Jag säger icke heller att dylik afgift kan i vårt land, med dess egna förhållanden, blifva med säker fördel förbjuden.
Konungariket Holland, med en folkmängd af2,640,000 menniskor, har en civil-lista af 1,425,000 floriner, som gör 1.425.000 r:dr b:co. Konungariket Portugal, med 4>6-t<8,20o menniskor, har en civil-lista, svarande emot 2,400,000 francs, som gör 1.150.000 rtdr btco. Konungariket Wurtemberg, med 1,690200 menniskor, har en civil-lista af 85o,ooo gulden, som gör i,o62,5oo rtdr btco. I Konungariket Sachsen, med 1,652,000 menniskor, har Konungen ensamt 5oo,ooo thaler, eller 937,600 rtdr Svenskt btco. De af mig upplästa jemförelser torde ej hafva utfallit ofördelaktigt för den sats jag velat bevisa, och skall jag ej längre tala i detta ämne, ty man bör ej orda i andra frågor än i dem man tror sig behöfva öfverbevisa. Jag anhåller om afslag å Gr. Anckarsvärds förslag och bifall till SlatsUtskts utlåt, i denna punkt. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid: Gr. Anckarsvärd har medgifvit att hans yrkande att Konungens civil-lista mätte nedsättas med too,ooo rtdr är ett genljud af BondeSlts beslut - Deji 10 Augusti f. m. •joi slut i detta ämne. Att detta genljud skulle höras äfven inom detta rum, torde jag få anse oförmodadt, då R. o. Ad:s ledamöter iclse borde vara okunniga derom, alt nationen vill se sin Konung uti en oberoende ekonomisk ställning, som motsvarar både majestätets och nationens värdighet.
Beträffande frågan om borttagandet af den under Wasa-vapnet uppställda bröstbild af framlidne Landtmarskalken vid 171!) års Bilaga till Häglof!. Kidd. o. Adelns Brot. vid 1858 års Riksdag. 2 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 27. riksdag Friherre Pehr Ribbing, har Utskottet inhemtat, att uppställandet af denna mans bröstbild i Riddarhus-salen beslöts af Ridd. o. Adeln först vid 1756 års riksdag, då Ståndet tillika beslöt att jemväl der uppställa en byst af Lagman C. G. Gyllencreutz, emedan dessa Herrar förklarats hafva haft största delen i den regeringsform, som afskaffat suveräniteten. Detta beslut kom likväl ieke till verkställighet under den tid, den af Ribbing undertecknade regeringsform var den gällande, men då ltibbings byst vid 1772 års riksdag befanns i det närmaste färdig, uppställdes den ociselerad i Riddarhus-Sekreterarens matsal, der den qvarstod intill dess, på förslag af Friherre Shering Rosenhane, Ridd. o. Adeln den 27 December 1809 beslöt att bysten borde ciseleras och sedan flyttas i stora Riddarhus salen och der få sitt rum bakom Landtmarskalkens stol; hvaremot Riddarhusets kassa ej egde medel att bekosta den beslutade bysten af Gyllencreutz.
Preste-ståndet den 2 Borgare-ståndet den 3 Bonde-ståndet den 3 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förklaring af S<dje mom. i Kongl, kungörelsen den 18 December i8a3, (Lag-utsk. Bet., N:o 74.) S. A. K, Enär olika meningar skola vara bland domare rådande derom, huruvida 3:dje mom. i Kongl, kungörelsen den 18 December 1823, hvilket innehåller, ”att den, som för olika brott vid flera domstolar undergått ransakning, skall 548 Expedit iöns-Utskottets Förslag till und. SkrifvelseN.o itS. ”dömas af den rätt, der Iian sist lagföres,” utan afseende a brottens mer eller mindre grofva beskaffenhet, jemväl eger tillämpning i det fall, att någon person, jemte det han begått förbrytelse, hörande till allmän domstol, blifvit ställd under tilltal för brott, som bör af Krigs-domstol upptagas, bar bos Rikets nu församlade Ständer blifvit föreslaget, det måtte, genom utfärdande förklaring, stadgas att en sådan vidsträcktare tillämpning, såsom med författningens mening öfverensstämmande, bör ega rum. Med sålunda fästad uppmärksamhet å förevarande ämne hafva Rikets Ständer trott, det berörda olika åsigter hos domare liemtat sin grund från det förhållande att, fastän föreskrifterne i 10 kap. 21 § Rättegångs-balken och 16 § af 14 kap. i Kongl, krigs-artiklarne den 31 Mars 1798, sådan sistnämnde § blifvit förklarad genom Kongl, brefvet den 19 December samma år, med hvarandra öfverensstämma, högstberörda Kongl, kungörelse af den 18 December 1823, likväl, enligt dess ordalag, endast afser ändring i förstomförmäldte lagrum, eller 10 kap. 21 § Rättegångsbalken; i enlighet hvarmed E. K.
Manskapets beväpning, beklädnad, remtyg och utredning fördelas, med hänseende till så väl persedlarnes bestämmelse som ock a) Se Tab. 17—22. b) Se Tab. 24 och 25. c) Se Tab. 15. 6* 84 Den 7 December' lill olikheten af deras bekostande, brukningstid och underhållande för värfvadt manskap i 2:ne slag, nemi. Slöra och Mindre Munderingen. Båda slagens monderings-persedlar anskaffas och bekostas af kronan. För indelt manskap (de stridande oell nummerspelet), emot att rustoch rotehållarne erlägga en årlig afgift till Statsverket: de förre af 37 r:dr 32 sk. per rusthällsnummer, eller i medeltal samma summa som anskaffning och underhåll af beväpning, beklädnad, utredning, trossoch sadelmondering a) nu kosta rusthållarne b); de sednare af 3 r:dr 17 sk. 7 rst., per nummer, eller samma afgift de nu erlägga c). För värfvadt manskap (häruti äfven inbegripet brigadoch bataljons-musikanter, samt handtverkare vid indelte trupper), hvilket är att anse såsom ständigt tjenstgörande, har persedlarnes brukningstid blifvit beräknad i kalenderår utan afseende på de dagar, då soldatens tjenstgöring genom tillfälliga orsaker, t. ex. permission, sjukdom o. s. v. blifver afbruten. För indelt manskap äter, hvilket under vanliga förhållanden endast en ringa del af äret är tjenstgörande, har, med undanlag af beväpningen och hvad dertill hörer, persedlarnes brukningstid blifvit beräknad med afseende på de dagar af året, då soldaten är i vanlig tjenstgöring, således ej i kalenderår utan efter 365 brukningsdagar på året. Som likväl tiden förstörande inverkar på en del persedlar, oaktadt de äro Riga i bruk och änskönt de förvaras med största möjliga omsorg, sä kan deras sammanlagda brukningsdagar icke blifva lika många som förde persedlar, hvilka ständigt begagnas och förbrukas inom en betydligt mindre tidrymd än de förstnämnde.
JEAN snopen, lägger ifrån sig rakknifven på bordet. Rymma? Det är nu för mycket sagdt! Höstslask Rococo: Ja, det kan jag! Allting kan sägas, om det säges fint! Mogol: Väl taladt! Säg det fint nu och visa, att du är en klok poj karl! Rococo: Jag hör och lyder! (Går.) Akt 3. På Torget. Rococo och De Missnöjda. Rococo: Ni säga att ni vill ha reformer. Ni skall genast få en reform! Missnöjda: Tala! Rococo: Reformera Er sjelfva! Missnöjda (rådslå). Missnöjda: Godt! Vi antaga ditt kungliga tillbud, men vi vilja ha fullmakt! Rococo: Här ha ni kunglig fullmakt på att få bli moraliska, sparsamma, nyktra, kyska, ordentliga, ärliga. Är det nog? Missnöjda: Det är nog! (De gå.) Hos Mogol. Mogol. Ansvaringen för Finanserna. O, store Mogol, hvilken helvetes reformator har du icke gifvit oss i Rococo! Samhällets grundvalar hota att ramla. Mogol. Hvad nu då? Ansvaringen. Han har gått och inbillat De Missnöjda att de skulle reformera sig sjelfva. Nu ha de tagit honom på orden och börjat bli nyktra. Mogol. Nå, det är ju godt det! Ansvaringen. Är det godt? Statskassan visar en brist på 14 millioner bränvinsmedel. Hvar skall man ta dem ifrån nu? Mogol. Fjorton millioner äro icke snutna ur näsan! Vi få lägga skatt på vin, punsch och konjak då. Ansvaringen. Går inte! Då få vi högern i uppror. Eller också utvandrar den, och då förlorar samhället sitt säkraste stöd. Mogol. Hvad skall man då göra? Ansvaringen. Det vet jag inte, och derför ber jag få ställa min portfölj till Ers Mogols disposition. (Går.) Mogol. Ansvaringen för Lyxen. Mogol. Hvad i Herrans namn är det du igen? Ansvaringen. O, Store Mogol, det var en olycklig reformator du sände ut. Han har gått och predikat att de skulle reformera sig sjelfva.
Ät hwar och en som innehar sysil an kan, dä han under en tid nödgats att af bristande utkomst i tjensten kanske fäkta sig i förbindelser, och Ämbetet ur desi tillbörliga,aktning, lika latt ätertaga ben wigt och det anseende Ämbetet och desi innehafware tillkomma, som om han ifrån tillträdet ägt sin tillbörliga inkomst? Har man wäl betänkt huru alla för äret ledi - Den 4 November. 16Z lediga blifna boställen kunna under ledigheten förmak, las? Kunna de oförsedde med alla inventarier pä en tid af ett är förarrenderas och blifwa brukade pä ett med god hushållning öfwerensstämmande och för fä wäl Staken som tillträdaren förmånligt satt? hu. ru stola wäl byggnader, stängsel med allt sädant underhällas vch wärdas pä denna korta tid? är ett sä kort arrende äfwentyrligt för jordägaren, om det stall blifwa förmånligt för arrendatorn? Huru stola af-och tillträdes-syner inom ett är förrättas sä wäl fran den som afgär till Kronan, som frän Kronan till efterträdaren? Om antalet af boställen är efter författarens uppgift ZZZ2 och deraf ^ hwart ar ledigt, sä mäste inom detta ar wid 222 stycken 2 ganger husesyn hällas, i stället för annars en gäng. Kan detta ökade besvär af de synande medhinnas? Allt detta vch mera torde dock wara srägvr af wigt att upplösa, innan man kan antaga förslaget. Om någon gäng handt, att en elter annan syssla antingen stätt ledig en tid, eller ock genom en vikarierande blifwit förrättad, bewisar wäl det rattheten, billigheten vch möjligheten deraf, att ärligen hwar iZtde kan wara utan olägenhet i en af nämnde ställningar?
1 fråga härefter, huruvida den princip borde läggas till grund för skjutsväsendets bestridande, att de, som begagnade skjuts, sjelfva skulle vidkännas den kostnad, hvartill densamma, besörjd genom entreprenad eller på annat sätt, kunde uppgå eller blifva bestämd, så vill Utskottet, som, enligt hvad ofvan är förmäldt, afstyrkt förslagen att jordbruket må fritagas från skjutsbesväret i sin helhet och att detta måtte ovilkorligen å alla stationer besörjas medelst entreprenad, endast erinra, att genom antagandet af den föreslagna principen och dess sättande i verket, flera ganska betydliga olägenheter skulle kunna uppkomma. Den fördel, som de enskilda kommunerna nu måste finna uti entreprenaders åvägabringande för minsta möjliga pris, skulle upphöra att utgöra föremål för deras omtanka. Skjutslegans höjande å många ställen till ett oskäligt belopp vore jemväl att befara, till men icke blott för trafiken och kommunernas egen befolkning, som i sådant fall finge vidkännas drygare kostnader vid godtgörandet af resor för de embetsman, som äro till ersättning för embetsresor berättigade, utan äfven för dc tjenstemän, som äro nödsakade att på egen bekostnad verkställa resor och dervid begagna skjuts. På dessa skäl tillstyrker Utskottet, att förslaget uti ifrågavarande hänseende icke må föranleda O O till någon Rikets Ständers åtgärd. Men då, med anledning af Rikets Ständers vid sista riksdag till Kongl. Maj:t aflåtna skrifvelse i ämnet och Rikets Ständers deruti framställda underdåniga anhållan om ytterligare åtgärders vidtagande för åstadkommande af skjutsbesvärets utgörande medelst entreprenader, endast de åtgärder hunnit vidtagas, som Utskottet här ofvan omförmält; då Utskottet fortfarande hyser den åsigt, att jordbruket må, såvidt med omständigheterna är förenligt, från utgörandet af skjutsningsbesväret fritagas; då lämpligaste sättet för vinnandet af detta mål, efter Utskottets förut Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 5.