Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att erhålla rättigheten, att med egna händer idka hvad slöjd sorn helst, och att dervid hafva biträde af närmaste slägtingar och blodsförvandter; af en upptagen dotter, i brist af egen; af personer öfver 60 år och af barn under 13 år, äfvensom af hvar och en som tillhör klassen af bevisligen bräck liga eller krymplingar, men ej af någon som icke kan inbegripas i de här angifna förhållanden, böra följande vilkor uppfyllas; a) Att sedan sökanden behörigen styrkt det för slöjden fasställda prof’ vara af honom sjelf tillverkat, samma prof, efter föregången offentlig besigtning inför vederbörande Magistrat, förklaras kunna opåtaldt gå i handel, såsom en användbar vara. b) Att han är försedd med betyg af 2:ne välkände personer , hvilka bevittna att sökanden icke är känd för oredlighet, samt ansvara för de böter, hvartill han kunde pliktfällas för dryckenskap. 2. För idkandet af en handtering med egen hand på landet, det vill säga, på längre än en half mils afstånd från Stad, fordras ej att aflägga något skicklighetsprof, endast man företer det i andra punkten omförmälte bevis och erhåller Landshöfdinge-Embetets tillstånd. lS6 Deri 11 April e, m. \ Smed, som p* Landet arbetar med egen hand, skall vara berättigad, att för sitt smide betjena sig af en medhjelpare, utan afseende på dess ålder; så vida han ej derjemte begagnar någon af de i J §. omförmälte anförvandter och personer, 3. Manspersoner, som äro öfver 60 är gamla, äfvensom qvinspersoner af alla åldrar och bevisligen bräckliga af båda konen, skola äga rättighet att, med undantag af läkemedel, tillverka och bereda till försäljning, hvad an. nan vara som helst, som ensam eller till en del utgör föremål för en slöjd: dock med det vilkor, att flere af desse personer, sorn idka samma yrke, hvarken skola arbeta i Bolag, eller den ena för den andras räkning, eller ens till; sammana; så vida de icke äro makar, föräldrar och barn, eller syskon. , 4.
År 1850 hade schäferierna vunnit den förkofran, att den Hushållningssällskapet tillhöriga stam-hjord då utgjorde 101 afveisdjur (17 baggar och 84 tackor), jemte 39 lam om | år; och hade under tiden från schäferiernas anläggande Sällskapet dels såsom premier åt förtjenta odlare inom Länet utdelat, dels för spridande i orten å auktion försålt 16 baggar och 8 tackor, hvarförutan 54 baggar och 37 tackor tillfallit schäferihållarne i afkomst af schäferierna enligt ingångna kontrakter, så att stam-hjorden med dess afvel under berörde 4 år tillsammans utgjort ett antal af 255 djur. Att genom croisering med denna ädlare race den inhemska får-racen re o o dan märkbart vunnit är ådagalagdt, och emedan Clieviot-fåren i Länets kustorter väl trifvas, lider det ej något tvifvel, att ju ändamålet med deras införskrifvande skall i samma mån än vidare befrämjas, som racen binner att ytterligare spridas, förutsatt, att djuren fortfarande väl skötas. Skolarne äro i detta Län, såsom i de flesta öfriga, ytterst vanvårdade. Det är redan i det föregående antydt, att denna del af riket tillförene varit skogiik; men för alt icke tala om de härjningar af fiendehand, som skäligen antagas i forntiden hafva blottat detta Läns kuster och skär från skog, har tillgången derå synbarligen medlagils under sistföiflutne och innevarande århundraden, dels till byggnad af Salteriverk i skärgården och till trankokning under sillfiske-tiden, dels i följd af de tidtals gynnande konjunkturerna för trävarusképpningen och deraf härledda prisstegring, dels ock till fyllande af det alltjemt ökade behofvet af bränsle för den inhemska ångfartygsrörelsen. 14 Af skogsbyggd kunna för närvarande icke andra delar af Länet få namn än en del af Wälle och Tanums härader, Bullaren och Sörbygden saint det inre af Inland. I allmänhet svarar tillgången å byggnadstimmer och bränsle numera icke emot Länets behof. Furuoch granskogar äro de vanligaste.
Bifölls. 96 § i utlåt. Denna § ansågs ej erfordra någon åtgärd. 97 § i utlåt. IST:o 22 samt 28 punkt, i utlåt. Biföllos. Den 17 Juli, c. ra. 4*i 98 § i utlåt. Denna § ansågs ej erfordra någon åtgärd. 99 § i utlåt, N;o 23 samt 29 punkt, i utlåt. Biföllos. 4 100 § i utlåt. ^ Denna § ansågs ej erfordra någon åtgärd. 101 § i utlåt. Bifölls. 102 §. i utlåt. N.'o 22 samt 3o punkt, i utlåt. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Vid § 3i 1 betänk. N:o 22 gjorde jag samma anmärkn., som jag sedermera förnyade vid § 102. Utsk. har likväl uti sitt sednare betänk, icke frångått sitt första beslut i afseende på någondera af dessa §§; men på skäl, som af Hr Lagerhjelm och mig utvecklades, beslutade R. o. Ad. på förmiddagen en underd. skrifvelse, angrde förändrad räkenskapsmethod vid Förvaltn. af Sjöärenderna samt Flottans statiouer. Nu är förhållandet här alldeles enahanda, och jag anhåller derföre, att en lika skrifvelse mätte beslutas, angtde Öfverintendentsembetets räkenskaper. Utsk. har medgifvit , att Statscontrs erhållna uppdrag att upprätta nya räkenskapsformulärer blott åsyftar att bereda likhet emellan de särskilda förvaltningsverkens bokslut och riksboksslutet, men icke att bereda någon större enkelhet i special-räkenskaperna till lättnad vid redovisningen. Förhållandet med Öfverintendentsembetets räkenskaper är för närvar, sådant, att de äro uppgjorda på ett sätt, som betagit R. St:s Revisorer möjligheten att se, hvad hvarje arbete kostat för sig, hvilket väckt revisorernas uppmärksamhet. Då jag således förmodar, att R. o. Ad. nu godkänner samma princip som på förmiddagen, anhåller jagom den propos., att en dylik skrifvelse måtte beslutas som vid § 31, och att R. St. altså hos K.
Någon fast kärntrupp af gamla vänner har han egentligen icke här.95 Det var lustigt att se hur Lundegårds ögon glänste till när fru Agrell kom in i rummet för att helsa. Jag har aldrig sett dem sådana. De följde henne – glänsande, varma, lyckliga. Det var icke att misstaga sig på. Hin håle spionerar på mig. I går stod vår lilla jungfru och passade på mig i korridoren. Hon skulle rapportera. Fan hade rukit på henne och frågat om jag skrifvit en komedi, ”en vän till honom hade skrifvit och frågat honom”, derför ville han skaffa reda. Jaha. Förra rapporten löd att fan icke ansåg det lönt att gå till bords när icke jag var der; hans första fråga gälde alltid det. Men nu har fan ingen glädje af bordsgrannen. Jag spelar den stumma. Han vet nog att det är Brandes. Satögonen äro svartare än annars. Nu är han arg.96 Alla menniskor tala om hur jag fallit af. Sist i dag fru Schou.97 Jag såg så mycket friskare ut för två år sedan. Skulle jag verkligen icke hinna Åhjo. Jag är inte sjuk. Jag kan bara inte hålla mig lugn. Men jag skall dra mig tillbaka, göra det trefligt i mitt ide och lägga på hullet. Ernst, min gubbe, du och jag måste lefva några år ännu. Det fins så mycket arbete för oss. Om man bara visste när man skulle dö! Om det blott ville ske just när man gjort det bästa man förmår och så fort, fort! Icke det långa eländet. Om du fins, du Gud som de tala så mycket om, så låt mig dö i rätt tid, när arbetet är fullgjordt; utan att en dag längre framsläpa ett eländigt ålderdomslif. Det är det enda jag ber dig om. Det enda! Jag ber icke om ett lif efter detta. Ro efter arbetet, det är allt hvad jag ber om. Ack om du hade en hand – gamla bok! – en sval hand att lägga öfver mina ögon, som icke få gråta. Brandes inledningsföreläsning handlade om Hegels filosofi och Heibergs estetik. Han plockade ned härligheten sten för sten, gjorde den så oemotståndligt komisk. För honom sjelf hade Hegel en gång varit det orubbliga evangelium. Det märktes också i hans böcker att börja med.
Sfteb affeenbe på ben af mig uti 1827 ård beråttelfe beröm gjorbe framjlåUning, bafma Sitfetö ©tanber, uti tmenne fårffilta unberbåitiga jlrifmelfer af ben 5 februari rtafflibet år, (31:o 345 ocfj 353) belö få fia t i?ongl. 3)?aj:tö Slåbiga uppmårfamfjet å ben, genom fjögflberörbe ifongf. ftörorbning af år 1819, ffebba ånbrin* gen i förejfrifterne uti 1 Slrt. 1 §. af i8o5 årS öfottgf. Segofiabga, forn innefattabe Fraftigt merfanbe mebel till förefommanbe af lööbrifmeri, men lenutabe fjmar ocf) en öppet, att anmånba fin arbetsförmåga på bet få mål för fjonorn fjelf, font för bet aömånna ntefl förmonUga fått, belö ocb i unberbånigfjet föreflagtt be mobiftcationer uti 1819 årS författning, forn anfettö mara nöbiga. Sill anlebtting år att fjoppaö, bet Ölongf. 59faj:t iefe lemnar utan affeenbe benna Stifetö ©tånberö unberbåniga önflan, fjmilfctt år ett uttrpcf af ben i ©menfia folflpnnet gruttbabe meningen, att uti ffplbigfjeten att taga årötjenjl, t fafnab af eget jfabigt nåringe fång, ligger icfe någon inflrånfning i ben perfonliga friheten, men mål ett nöbmåitbigt bilbningöntebel, manligen bet enba, font fan begagnaö af ben mib jorbbrufet arbetanbe fattigare folfflaften, att fjb$ h^öbönber få Uit.
Se kreterare för Riksgähisverket rörande ärenden, hvardera i månaden „ 166:32. dock tillerkändes sistnämnde Sekreterare, enligt Stats-Ulskottets hemställan i dess Memorial N:o 380, samma aflöning under hela Riksdagen, som Utskottets Sekreterare för Statsverket. „ Sekreteraren vid Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens sammanträden, i månaden . „ „ 133: 16. Kamereraren hos Stats-Utskottet d:o „ 100: — „ Föreståndaren för Tryckeri-afdelningen af Expeditions-Utskottets Kansli, dagtraktamente, hvilket, enligt nämnde Utskotts hemställan i dess Memorial N:o 9, förhöjdes från 3 R:dr 24 sk. till „ „ 5: — „ Notarierne hos Riks-Stånden, hvardera, om dagen „ „ 4:24. „ Notarierne hos Stats-Utskottet d:o d:o „ „ 4: Notarierne hos öfriga Utskotten d:o d:o „ „ 3:24. „ Kanslisterne hos Riks-Stånden och Stats-Utskottet, om dagen „ „ 3; — Dessutom erhöll den hos sistnämnde Utskotts Riksgälds-Afdelning anställde Kanslist vid Riksdagens slut en skilnaden mellan Notarieoch Kanslist-aflöningen motsvarande gratifikation. „ Kanslisterne hos de öfriga Utskotten, om dagen „ „ 2:24. „ Vaktmästarne hos Riks-Stånden och alla Utskotten, om dagen , „ 1: 16. Sedan 1815 års Riksdag, då en allmän förhöjning af arfvodena och traktamentena för de hos Riks-Slånden oell Utskotten anställde tjenstemän beviljades, hafva under alla derefter hållna Riksmöten de flesta bland dessa arfvoden och traktamenten bibehållits vid samma belopp oaktadt, tid efter annan, skedda löneförhöjningar för de civile, med kontanta löner förseddc embelsoch tjenstemännen.
Med ökadt välstånd bland allmogen synes det öfverdådiga brännvins-supandet jemväl aftaga; och ett yttre verksamt medel emot dryckenskapslasten torde dessutom stå att finna i beredande knapp tillgång, med högt pris på brännvin, enär erfarenheten ådagalagt, att öfverflödig tillgång och lågt pris på varan städse visar ett förderfligt inflytande till motsatsen. Då man undantager Dahlsland, der allmogen ännu saknar händighet i slöjder, framvisa öfrige delar af Länet åtskillige slag af slöjdfärdighet och stundom af verklig konstfärdighet, så att slöjdvarors förfärdigande till afsalu på många ställen af landsbygden utgör en för orten vigtig binäring, oumbärlig såsom beståndsdel till folkstockens underhållande jemte det svagare jordbruket; och inträffar detta förhållande synnerligast uti häraderne omkring Borås och Ulricehamn, derifrån varornes afsättning befordras genom gårdfarihandel: inom dessa trakter, hvarest mycken flit och idoghet råder, är ock välmågan mest allmän, och träffas ej sällan verklig förmögenhet hos allmogen, fastän det ena och andra icke eller saknas uti Länets öfrige delar. Femdrs-Berättelse fr. Elfsborgs Län. 2 10 Den intill Norrige närmast gränsande delen af Dahlsland, som på svaga och ofruktbara hemman hyser talrik befolkning, utgör må hända skarpaste undantaget från regeln, i synnerhet sedan rörelsen med skogs-effecter nu mera efter skogarnes aftagande, icke så jemnt och tillräckligt sorn förr, fyller bristen i jordens afkastning; och folket kan här således endast bestå vid det mest larfliga och sparsamma lefnadssätt.
U.aF Kongl. Allmänna Magazins-DireCtionens, d. 15 April sistförlidne år, till Kongl. Majit ställde underdåniga Utlåtande, öfver förre Interessenternes uti den i o 86 Stats-Utskattets, Betänkande. hår i Hufvudstadcn , på Kungsholmen belägne Eldqvarn och dertill hörande TorkInrättning, som drifvas med Angmachinerie, hos Kongl. Maj:t gjorde underdånigt anbud, att till Allmänna Magazins-Inråttningen aflåta nämnde Qvarn-Egendom emot en Köpe-summa, af 45000 R:dr Banco, har Stats-Utskottet inhemtat, att Kongl. Directionen genom uppgjorde calculer, efter en supponerad Köpe-skilling af 40,000 R:dr, sokt ådagalägga den fordel och vinst, som besittningen af Eldqvarnen skulle tillskynda Allmänna Magazins-Inråttningen, men tillika i underdånighet anmält, att Kongl. Directionen, då Verkets Fonder voro fästade i Magazins-behållningar och utestående fordringar, saknade nådiga Medel för Köpeskillingens liqviderande; hvarefter Kongl. Maj:t med Nådigt afseende å hvad Kgl. Directionen om Egendomens förmånliga afkastning i underdånighet anfort, täcktes uti Nådigt Bref af d. 14 derpåfoljande Junii bifalla, att Eldqvarnen borde för Allmänna Magazins - Inrättningens räkning inköpas för en Summa af 40,000 R:dr B:co, hvartill Kope-skillingen blifvit af Interessenterne nedsatt och utväg till betalningen beredes genom försäljning af sådane Hus och Lågenheter, hvilka StalsUt skot, tets J3 stänkanden. 1087 för Inrättningens behof kunde finnas umb årliga.
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 7.) S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad på den lättnad för de brefbäringsskyldige, som skulle uppkomma, derest de allmänna författningar och kungörelser, som skola i kyrkorna uppläsas, expedierades direkte från Landskanslierna till Länsmännen, i stället att först sändas lill Kronofogde-kontoren och derifrån till Länsmännen, för att af dem till kyrkorna inom distriktet vidare befordras. Detta expeditionssätt, som fått namnet kyrkoposten, synes Rikets Ständer särdeles olämpligt, enär till följd deraf stundom inträffar, alt författningar, sorn skola uppläsas i en kyrka, belägen icke långt från länsresidenset, först sändas till den många mil derifrån boende Kronofogden, från hvilken de genom kronobrefbäringen befordras samma väg tillbaka till vederbörande Länsman, för att slutligen äfven genom kronobrefbäringen aflemnas på 160 Exp e dido n s - UIs k ottu ts Förslag lill underd. Skrifvelse IS: o 75. destinationsorten; hvarjemte utom den tunga, sådana omvägar medföra för de brefbäringsskjldige, härigenom stundom förorsakas ett obehörigt dröjsmål, hvarigenom någon gång inträffat, att författningar, som å en viss dag skolat till efterlefnad kungöras, för sent anländt till vederbörlig ort.
I en det introduceracs inför svensk publik genom C l a r a originell och gedigen utstyrsel föreligger nu af hennes T s c h u d i s biografiska skildring af » N a p o l e o n s, hand en fantastisk-didaktisk dikt, kallad » Mot ljum o d e r ». Lelitia Bonaparte är här tecknad på ett s e t ». Det yttres originalitet motsvaras här äfven af det så lefvande och alltigenom fängslande sätt, att det inres. Hör blott, hvad hon själf berättar om bokens präktigt utstyrda bch med illustrationer försedda verket tillkomst: » Då jag i våras befann mig i London, erhelt visst skall finna talrika läsare i en tid, då inhöll jag på spiritistisk väg en serie meddelanden från tresset för denna intressanta historiska epok visat sig min aflidne man. Dessa meddelanden voro af särskildt lifaktigt. den art, att det för mig ej kan finnas minsta tvifvel angäende meddelarens identitet. — Till sist anmoÄnnu ett för Iduns läsare bekant och kärt namn dades jag att genast lämna London och att i grafkaskymtar bakom märket » En g a m m a l sk å d e s p e1 a r c », som bjuder på en samling elegant och liffullt pellet vid Bovigny slott * afvakta ett meddelande från andevärlden. Jag lydde. Midsommarnatten blef jag tillberättade » S k o l p o j k s m i n n e n med flere glada sagd att hämta penna och papper. » Och så skrefs på hågkomster från flydda dagar ». Det är nämligen hr denna enda natt dikten » Mot ljuset » — » utan någon Adolf Hellander, som här sammanknutit en bukett medverkan af min personliga vilja. » » Denna dikt är färgrikt skiftande blommor ur sina minnens rika örtaskrifven g e n o m mig, icke a f mig, » förklarar pringård, och ingen skall förtryta de timmar, han med sessan. författaren tillbringar » I ett prästhus på landet » eller bland hans ypperligt karaktäriserade » teatertyper från En andebok alltså midt i vår prosaiska tid! Ej unskilda scener. » der att den redan på få veckor uppnått sin andra upplaga!
Såsom skäl för denna framställning är af Herr Wijk anfördt, att det under hösttiden icke sällan skall hafva händt, att fartyg under en och samma resa varit tvungne flera gånger anlöpa Bohusländska skärgården, i hvilket fall det icke allenast i och för sig sjelft var orimligt, att båk-afgiften för hvarje gång erlades, utan att sådant jemväl medförde den verkan, att Skepparen hellre sökte Norrska hamnar och gjorde sitt yttersta att undvika de Svenska, äfvensom att då en myckenhet skepp, under resan emellan Westersjön och Sundet, passera Bohusländska Skärgården, hvarest öfverallt finnas förträffliga hamnar, det med visshet kunde antagas, att dessa skepp, så vida merberörde afgift endast en gång affordrades, skulle till reparerande af sina sjöskador, anlöpa Svenska kusten i stället att, såsom nu sker, i dylikt ändamål söka inkomma till Norrige. 6 Allm. Besvaraoch Oeconomie-Utskotteta Betänkande N:o jj. Utskottet liar tagit i behörigt öfvervägande hvad sålanda blifvit föreslaget; och beträffande först Herr Bräkenhjehns framställning om upphörande af skyldigheten för mindre båtar alt, vid ankomst ifrån öppna sjön, taga lots om bord, så anser Utskottet, lika med Motionairen, det i a:a §. af Kongl. Lotsförordningen i berörde afseende förekommande stadgande, så vidt det kan tillämpas å mindre båtar, hvilka ej medföra varor, icke i något fall vara af behofvet påkalladt, utan endast föranleda till en för båtegaren i hög grad obillig utgift. Och af sådan anledning finner Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer, att, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl. Majit hemställa, att 2 §. i Art. af Kongl. Förordningen om Lotsoch Båkinrättningen i Riket den 16 Maji 1827, mätte så förklaras, att stadgandet om skyldigheten att taga lots om bord icke har afseende å öppna Svenska båtar, under 5 lästers drägtighet, hvarmed handelsvaror icke transporteras.
Talarstolen bestegs nämligen af fru BraunGizycki, som m e d m y c k e n skärpa uttalade sig mot kongressens arbete o c h sade, att dess frukter k o m m o endast den borgerliga kvinnan till g o d o, hvarför socialdemokraterna ock afslagit en inbjudan att vara med. För dem o c h för proletärerna var kvinnofrågan endast en del af den sociala frågan. D e kämpade för b r ö c, under det kongressens kvinnor kämpade för doktorshattar. Här afbröts talarinnan af hvisslingar o c h energiska protester, men tog åter till ordet för att å proletärkvinnornas vägnar inbjuda de närvarande till ett stort folkmöte, hvilket m e d anledning af kongressen skulle hållas i Berlin. Där skulle man få se, att det fanns ett elände större än bland borgerskapets döttrar, o c h hur män o c h kvinnor där gemensamt kämpade för allas befriande ur ekonomiskt o c h moraliskt slafveri. Folkmötet k o m sedan till stånd, m e n vid vår ankomst till lokalen var densamma så öfverfylld, att vi icke vågade kvarstanna. Där hade gått ganska stormigt till, o c h intet af de båda partierna kände sig öfvertygadt af det andras argumenter. Kongressen afslutades den 26 sept. m e d en festlig bankett i utställningens stora hufvudrestaurang. » Hafva vi arbetat, skola vi nu också roa oss, » sade fru Morgenstern dagen förut, och detta slog in. Alla deltagarne voro vid ett strålande humör, maten o c h vinerna 3 ' pperliga, vädret vackert och dagen glad. Herrarne, s o m nu åter kunde göra sig gällande, höllo flitigt tal och prisade kongressen o c h damerna på både vers o c h prosa. Pastor Seydel höjde sitt glas för » de tre stjärnorna », kejsarinnan Augusta Viktoria, kejsarinnan Friedrich o c h storhärtiginnan af Baden, kejsarhymnen speltes o c h alla reste sig upp. En skål för pressen, föreslagen af fru Morgenstern, dracks äfven. F ö r kongressens le' darinnor o c h däribland främst fru Morgenstern 1806 talade generalkonsul Schlesinger. En festdikt af fru Arendt-Morgenstern utdelades.
Genom utdrag af samtlige Riks-ståndens protokoll för den 25 nästlidne Juli, rörande det af Konslitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 13 framställda förslag till ändring uti 12 § Regerings-Formen angående Stats-rådets hörande öfver afhandlingar och förbund med främmande makter, har Konstitulions-Utskottet inhemtat, alt Ridderskapet och Adeln och Preste-Ståndet nämnde förslag förkastat; alt B o rga r e - S t å n d e t, såsom Ståndets gemensamma tanke, till Konstitutionsutskottet hänvisad, antagit denna lydelse af Regerings-Formens 12 §: ”Konungen eger att sluta afhandlingar och förbund med främmande makter, sedan, enligt 8 8 Statsrådet deröfver blifvit hördt”; samt att Bonde-Ståndet lill vidare grundlagsenlig behandling ifrågavarande förslag antagit. Enär 8 § Reg.-Formen föreskrifver tvenne olika former för Stats-rådets hörande, men den af Borgare-Ståndet yrkade lydelse al 12 § i samma grundlag icke angifvet hvilkendera af dessa former, ellér i hvilka fall den ena eller andra bör vid slutande af afhandlingar och förbund med främmande makter iakttagas, så har Utskottet trott den af Utskottet föreslagna lydelsen lemna mindre rum för ovisshet; men obestämdhet torde företrädesvis höra undvikas i lagar, hvilka efter deras ordalydelse skola i hvarje särskildt fall tillämpas. Bih. till B. St. För öfrigt innefattar Borgare-Ståndets gemensamma tanke i hufvudsaken ett gillande af den af Utskottet föreslagna grundlags-ändringen, hvilken oförändrad blifvit af Bonde-Ståndet till vidare grundlagsenlig behandling antagen. Då nu dessa Stånds beslut icke kunna med Ridderskapets och Adelns samt Preste-Ståndets förkastande af förslaget sammanjemnkas, får Konstitutions-Utskotlet de oförenliga skiljaktigheterna till samtlige Riks-ståndens behandlande vördsamt anmäla, med hemställan, att Utskottets ifrågavarande, af två Stånd hufvudsakligen gillade, grundlagsändrings-försiag måtte förklaras hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Man har omfattat hufvud - Keu 4 Deeember. grunderna och lemnat det öfriga derhän. Men i den stund detta förslag förkastas, blifver hvarje dess bokstaf en lösen, och ingen förändring, vore den än en förbättring, upptages, för att icke äfventyra att söndra den kraft, som uppbär reformen. En strid uppstår sålunda, hvars utgång enligt min uppfattning hvarken är aflägsen eller oviss. Hvad jag vid denna utgång fruktar är, att den — icke mera en följd af ett värdigt tillmötesgående — blifver betraktad såsom en eröfring, och att ett »va; vietis» under upphetsningen uttalas. Detta må vara af jemförelsevis underordnad betydenhet, hvad individernas anspråk beträffar, men för staten blefve det en olycka, om icke allt hvad afbildning och fosterlandskärlek, den sluter, skulle kallas att stödja dess första steg på den nya konstitutionela banan. Det ligger en stor vigt på detta första ögonblick, och den anda, som då i skapelsen ingjutes, bestämmer möjligen framtiden. Den kan — om god — förbättra mången felaktig bokstaf och göra mindre välbetänkta stadganden oskadliga. Men härtill fordras enighet och att förtroende omfattar de medborgare, hvilkas insigter och erfarenhet kunna leda det börjande arbetet. Vinnes denna enighet, befästes den genom tacksamhet emot dem, som för fäderneslandets skuld uppoffrat dyrbara egande rättigheter, så kan man med temlig säkerhet antaga, att de första valen i allmänhet skola blifva goda, och det förtroende och den mognad, författning och institutioner vunnit innan val ånyo skola företagas, gifva då grundad förhoppning, att den beträdda banan skall fullföljas. Mine Hrrl Stunden är allvarsam. Då ingen bör kunna tillsluta sina iigon för den sanning, att afgörandets tidpunkt nalkas, gäller frågan ej blott en enkel kritik af det nu framlagda förslaget; den gäller fastmera, huruvida man kan uppgöra ett bättre, icke ett hugskott, icke theoremer, men ett praktiskt och som man ärligt kan antaga hafva hopp att förena sinnena.