Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan länge hade jag trodt mig vara i en förtrollad nejd, och det behöfdes icke mer än hennes åsyn att förverkliga min inbillning. Jag kan sjelf finna att jag i detta tillstånd måste hafva gjordt en löjlig figur för Herr Haller; Hans höflighet märkte det likväl icke. Jag fick nu veta att jag helt och hållit tagit miste om vägen, att jag hade mer än två mil till mitt hem; och med en godhet som skulle lockat en Människjohatare, med ett slags ljuft tvång, som på det lifligaste uttryckte hans okonstlade tänkesätt, öfvertalte han mig att dröja qvar öfver natten. – Han smålog åt den beundran hvarmed jag beskådade rummet. ”Det är ett infall af min dotter,” sade han, ”hon älskar mycket blomster, och som ”jag icke velat anlägga något annat oran”geri, har hon fått lof att inrätta detta ”till ett sommar rum, där vi gemenligen ”tillbringa våra lediga stunder.” Vanliga samtals ämnen, och några frågor angående min familj som var känd på en fördelagtig sida af min Värd, uptogo sedan en fjerdedels timma, hvarefter han föreslog mig att gå ut i trädgården under det vi väntade på aftonmåltiden. Du lärer gissa hvad mina blickar beständigt varit syslosatte att söka, och det skall icke göra dig förundrad om jag säger, att jag knapt gaf agt på hvad jag verkeligen såg. Änteligen gaf man tilkänna att maten var färdig, och då vi nalkades byggningen blef jag varse Mamsell Haller som satt på en bänk i bislaget; Jag bemödade mig att gå långsamt för att icke synas brydd, och var rätt glad att skymningen gaf mig frihet att rodna omärkt. Fåfängt skulle jag försöka att berätta den myckenhet af små omständigheter som föreföllo; jag har icke glömt någon enda, men jag kan icke tillika förklara det värde mitt hjerta då satte på dem, och till trotts för all öfverläggning, är det likväl endast detta värde som bestämmer vårt omdöme.
Majit, som jemväl häröfver hört Stats-rådet och Högsta Domstolen, har väl funnit med syftningen och innehållet af förordningen den 49 Augusti 4845 instämma, att det deruti stadgade ansvar för bruk af Iifsfarligt vapen hör ådömas då någon, oträngd, i vredesmode, tillfogar annan skada ej blott med hugg-, stick-, skäreller skjut-vapen, utan äfven med tillhygge eller annat dylikt af sådan beskalienhet, att dess begagnande, på sätt som skett, under vanliga förhållanden är lilsfarligt; men då, enligt hvad Högsta Domstolen i dess utlåtande gilvit tillkänna, omförmäide stadgande redan nu af Högsta Domstolen så tillämpas, och Rikets Ständers förslag blifvit affattadt i sådana ordalag, att stadgandet skulle kunna komma att utsträckas Kongl. Maj:Is Nåd. Skrifvelse N:o li. 5 äfven till andra än ofvannämnde fall, hvilket icke vore lämpligt eller ändamålsenligt, har Kongl. Majit ansett sig icke höra samma förslag godkänna. Med förmälan att, ehuru det i äldre författningar stadgade förbud mot tryckta eller graverade invisningar ännu qvarstode, likväl i allmänna rörelsen alltjemt till dylika handlingar begagnades tryckta och graverade blanketter, hvilka medelst handskrift ifylldes till vissa delar samt af utgifvaren underskrefvos, hafva, enligt underdånig skrifvelse den o December 11154, Rikets Ständer, som ansett lagen utan minskning af den säkerhet, som man genom de rörande invisningars form nu gällande föreskrifter sökt vinna, kunna medgifva, att dylika handlingar, såvida de till sina väsendtligaste delar voro handskrilne, i öfrigt må vara tryckta eller graverade, till följd häraf, och då ett sådant medgifvande vore för affärslifvet behöfligt, för sin del beslutat en författning, hvarigenom, med ändring af dels Kungörelsen den 2 Augusti 1792 och Förklaringen den 27
För det första får jag nämna, att jag icke påyrkat införandet af en sådan frihet, och för del andra ber jag att få elinia, det satsens riktighet helt och hållet beror på huru man definierar religion. Afven jag är fullt öfverlygad, att den innersta religionen, kristendomens kärna, utgör del fastaste samhällsbandel, men man får ej förbise, att de af menniskor skapade formerna för densamma kunna vexla, under det att dess innehåll blifver detsamma. Den värde ledamoten har äfven (alal om det inträng man velat göra på statsreligionen i åtskilliga länder, och har ansett dessa försök vara en härmning ifrån Frankrike. Jag hemställer likväl lill honom, huruvida England uti detta eller andra afseenden, visat sig synnerligt benäget att efterapa Frankrike. Han har vidare mycket utbredt sig öfver faran af alt i samhället uplaga Hedningar, Brahmadyrkare, Muhamedaner, Mormoner m. m., men jag inser icke meningen med dessa nprepandeu, enär den uti Frih. Creutz’ motion förordade, Norrska Dissenlerlagen, uttryckligen nämner endast den kristna religionens bekännare. Ytterligare bar han påpekat de olägenheter, som i borgerligt hänseende skulle genom religionsfrihetens beviljande upkomma, och såsom exempel häruppå har han framhållit Qväkarnes afsky för eden, och vägran alt göra krigstjenst. Jag får då svara, ali här alldeles icke är fråga om att göra landets innebyggare lill anhängare af främmande sekler, ulan att frågan endast gäller, huruvida de olika länkande, som verkligen finnas, skola behandlas såsom brottslingar eller icke. Han har äfven åberopat nödvändigheten af att uprätthålla en gemensam bekännelse, och ansett detta utgöra en Statens högsta angelägenhet. Ja väl, Mine Hrr, men hvilka medel skola härvid begagnas? De rätta, andliga medlen, eller verldsligt tvång; derom är frågan.
Dvergr, pl. -ar, anglos. dveorg, t. zwerg, är till sin härledning obekant. Alfvarne framställas såsom sköna, ljusa och luftiga väsenden. De äro små, späda och fina; i synnerhet är älfvan (alfqvinnan) outsägligt skön, och hennes röst ljuder med en späd silfverklang. Alfvarne äro mot gudar och människor vänliga och hulda, såsom ljusets och luftens utvecklande krafter. Från solnedgången till hanegället dansa de i månskenet på ängar och kullar, i gröna lundar och dalar; om morgonen ser man deras spår i daggen. Från luften skjuta de med pilar, och deraf får man älfskott (älfbläst). Man offrade åt alfvarne (fn. álfablót), likasom åt åsarne, och åsar och alfvar nämnas ofta tillsammans i motsats mot jättarne. Alfheim (fn. Álfaheimr) ligger åsaverlden nära, och Frö, fruktbarhetens gud, erhöll det i tidens begynnelse såsom tandgåfva4. Dvergarne stå visserligen åsarne fjärmare, men arbeta dock i deras tjenst, samt hamra och smida konstiga ting till gudars och människors gagn. De äro små och klumpiga, bo i jordens inre, i klyftor och stenar, och kunna icke fördraga ljuset, hvarför de hafva en hjelm att skyla sig med, när de någon gång komma fram deri. Till dvergarnes område hör allt, som i jordens inre hemlighetsfullt verkar till människornas bästa: ur jordens sköt skjuter eken fram, ur jordens sköt bryter guldådran fram; under jorden bildas de af dvergar, och när de utbreda sig i ljusets glans, blifva de en välsignelse för människan. Åtskiljandet af ljusalfvar (fn. ljósálfar) och mörkalfvar (svartalfvar; fn. ðökkálfar, af dökkr, mörk) synes vara af senare ursprung. Mörkalfvarne förekomma i den äldre Eddan endast i Hrafnagaldr (str. 25) i förbindelse med dvergarne, som bo likasom desse nere i jorden.
Från denna tid hafva LäneBokhållare, som sett sig ur stånd att af den ringa lönen äga lifsbergning, och derjemte saknat ali möjlighet att i en tjenst, som dem helt och Milit sysselsatt, försörja sig med enskilda commissroner, endast betraktat syslan såsom en väg till befordran, och sökt sig till mindre ansedde men mera brödgifvande tjenstår, hvarigenom handt att Landshöfdingarne med saknad förlorat fofvande ämnen till Landskamrerare-tjensler så. fort de hunnit förvärfva erfarenhet; och hvilket förhållande varit enahanda med" nybörjare, som i de afgåendes ställe blifvit inöfvade. Följden af 1797 års indragning har blifvit så mycket svårare, sorn Landskontoren fått vidkännas tyngsta delen af de sedan den tiden tillkomne nya göromål, hvaremot den nådigst beviljade tillökning i Expeditionslö* Den 16 Maj. 5*5 sen är mindre båtande för Landskontoren, hvarifrån jemnförelsevis ett högst ringa an. tal Utslag utfärdas. Ett ännu ytterligare missöde för Landskontoren har varit totala förlusten af den indelta lön, stor 534- R:dr, sorn på i6?6 års Stat åt Kontorsskrifvare varit ti Udel t, och sorn på sätt här ofvan är . nämndt åt LäneBokhållaren anordnades; ty denna indelta lön har alt sedan 1797, dä LäneBokhållare lingö kontanta penninglöner, varit till Kronan indragen, och första LandsContoristen, alltsedan 1797, fått åtnöja sig med endast 53 Rtdr 16 sk. i penningar. Vid detta Riksmöte, då Riksens Högloft. Ständer sjelfve insett nödvändigheten att med indelta löner förse samtliga Rikets tjenstemän, bör jag så mycket mer hoppas att LäneBokhållaren och Landskontoristen i Vestmanlands
Förseglingen skall ske pä det sätt, alt messingstråd trädes uti borrade eller stampade fina bål, och sedan, sträckt öfver midten af pannans, hattens, det lösa bröstets, rörens eller pipornas öppning, hopfästes genom en linnelapp, som förseglas på båda ändarne med förrättningsinannens sigill. Kronobetjente och andra af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förordnade personer skola, med ledning af de förteckningar, som från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande erhållas, ofördröjligen, efter det rättigheten till bränvins tillverkning eller distillering för någon eller några redskaps-innehafvare inom ett distrikt upphört, utan föregången anmälan, redskapens försegling på landet verkställa. Å tid och lämpliga ställen inom distriktet, hvilka af förseglaren i kungörelse utsättas, ege en hvar, som icke föredrager att få redskapen i sitt hemvist förseglad, densamma förete. 1 stad late Magistraten ombesörja förseglingen. Den för materialier till försegling åtgående kostnad skall af Kronans medel från Landtränterierne förskjutas och ersättning derför i vanlig ordning af Kongl. Majäs och Rikets Stats-konlor meddelas, emot behörig redo och räkning i Landsholmen. Arfvode för förseglings-bestyret bekostas deremot af redskaps-innehafvaren, och utgår, vid enkel redskaps försegling för hvarje kanna af punnerymden med 3 öre, dä redskapen förseglas i innehafvar ens hemvist, och 2 öre, då den å mötesställe förseglas. För försegling af annan redskap erlägges arfvode med 3 R:dr Rint. Vid dessa tillfällen få reseoch traklaments-penningar icke af förseglare beräknas. § 38. De, som enligt g 90 ega att i afseende på bränvins-tillverkning göra undersökningar och beslag, vare berättigade att, när de för Kronans rätt och till kontroll mot underslef anse sådant nödigt, låta uppmäta redskap i iBiitntve fastän den förut är uppmätt och stämplad. Finnes dervid annat innehåll, än stämpel och betyg utmärka, vare egaren saklös, der ej underslef skett, och han deri del tagit. Art.
funnit dessa i fullständigt skick, samt beträffande medlens förvaltning, efter tagen kännedom om hvad dervid förekommit, fått grundad anledn. till det förklarande, att densamma öfverensstämt med de i Ridd.Direehs 3 H. 5 34 Den 5 October. instruction samt särskildt gällande reglementen och donations-samt teslamentsförordnanden meddelte föreskrifter. I sammanhang härmed har Utsk. emedlertid ansett sig böra, i afseende å bokföringen af YVennerstjernska fonden, anmäla ett förhållande, hvilket väl, såsom ursprungligen hänförande sig lill ett år, hvars räkenskaper Utsk:s granskning icke omfattar, nu ej kan blifva föremål för anmärkn., i vidsträcktare mån, än som erfordras för åvägabringande af en lätt verkställd rättelse.
Jag delar med Veste aktningswärde Herrar sam. ma kistiga önskan, akt en National armering kill szelsständighetenö bibehällande mätte kunna uprärcas j men har den olyckliga öswertygelse, akt detta i närwarande tidepunkt ej kan wcrkställas. UplästeS ffrifteligt: Dä säsom Protokollet för den 4 jnncwarande mänad Ukwisar, jag för Högled Riddcrskapet och A« deln haft äran förklara, det jag med Nes beswarat den af Herr Grefwe» och Landt Marskalken framstäl» de proposition till ogillande af hwad en Ledamot uti ett ingifwit diktamen yttrat; skedde detta icke af förhastande, än mindre as blind tillgiswenhct för någon annans enskilda ranka. Nej, Mine Herrar, Detta mitt förklarande war en följd as min ötwertygelse, enligt hwilken jag ej kan finna det öfwerenestämmande med Riksdagsman»!» frihet i ötwerlaggningar, om hwad här till Protocollet anfökes skall undergå censur till tan» kar, meningar och uttryck. Jag har för mycken högagtning för delta Riks Stand, för atr wilja klandra eller söka uphä'wande af ett fattadt beslut. Min afsigt är lika sa litet af akt förswara som akt wederlägs ga hwad Herr E>jwcrste Lieutenant LnxenvvLlflt här fkristcligen anfort; emedan jag om skälen dertill alde» l«S icke ingär i pröfning. Men jag wägar i ödmjuk - Den 14 Dcmnber. het anhalla, stt Högloft. Riddcr^aprt och Adeln täck» tes esker moget öswerwägande besinna följ verne as, om dcn prans blifwer gällande, alt de Meningar som avar framställas skole genom sormeliga besiur af Ståndet ogillas, sä snart Majoritetens kauka icke med dem instämmer.
Utsk. att föreslå såsom en förhöjd tullafgift till betäckande af kostnaden för Krigsrustningarne en lämpelig tillökning uti tullen å berörde artiklar; om man derjemte förböjde tullen pä tobak med några runstycken per skålpund, så skall säkerligen den icke betydliga summa, som nu årligen erfordras till ifrågavar. ändamål, med all visshet erhållas och, utan minskning i den beräknade tullinkomsten, kunna anskaffas, utan att väcka ett större missnöje i landet, som jag befarar blifver händelsen om Utsk:s förslag antages. Redan bar en ledamot af Utsk., som sjelf insett, lika med hvad hvar och en annan kan inse, att andra utvägar finnas än dem Bevilln.- Utsk.f föreslagit, af Utsk:s förslag tagit sig anledn. att i sin betänk, vidfogade reservation uttrycka den misstanka att afsigten vore att åstadkomma missbelåtenhet med det beviljade anslaget till krigsrustningar. En ytterligare misstanka kunde möjligtvis framkastas, emedan det är ännu en annan omständighet som härvid förtjenar att tagas i betraktande, nemi. att, om ytterligare utgifter för krigsrustningar skulle oundgängeligen erfordras, skulle sinnesstämningen, genom den nu föreslagna åtgärdens vidtagande i oträngt mål, vara redan på förhand gjord afvog mot allt vidare skattebidrag; i hvilket fall möjligtvis ingenjfannan utväg återstode än att tillgripa den gamla orättrådiga och förderfliga, men beqväma åtgärden att skaffa sig penningar, genom att utan fond eller säkerhet, såsom år 1808 skedde, utkasta nya millioner af Bankosedlar, hvaraf myntets fällande värde och förstörandet af den med så stora svårigheter tillvägabragte realisationen blefve en ovilkorlig följd. Dessa misstankar äro visserligen obefogade, men de kunna dock lätteligen uppkomma, då man ser att Utsk. föreslår utvägar, som onekligen inom landet skola väckt missnöje, hvilket kunnat undvikas om man i stället använde det indirekta beskattningssättet för så vidt som det, hvilket här är fallet, med säkerhet utgår.
Par ter, som blifvit muntligen stämde , anledning till den invändning, att målets beskaffenhet fordrat skriftlig stämning, för hvilken invändnings bedömande någon säker grund ej kan af lagen hemtas; b) att någon på tillförlitlige och giltige skäl grundad förklaring öfver hvad med ringa mai bör förstås ej synes kunna tWlvägabringas; c) att det muntliga stämnings-sättet nu mera ganska sällan begagnas, hvartill orsaken tvifvelsutan lärer böra sökas dels i försiberörde omständig* het, oell dels i osäkerheten huruvida sökandens påståenden varda af den, som skall stämningen verkställa, fullständigt uppfattade och kungjorde den, sorn stämmes ; samt d) att då stämning ar grunden för rät tegång och bestämmer den gräns, hvarutöfver tvisten ej får sträckas, bägge parternes rätt och fördel kräfva, att ali ovisshet om stämningens L/rigUtskotetts Betänkande N:o 65. 3 verkliga lydelse undanröjes, hvilket sier derigenom att stämningen skriftligen författas , har Utskottet, med afseende tillika derå, att skrifkonsten nu för tiden är så allmänt spridd, att tillfälle att få sina stämningspåståenden skriftligen uppsatte ingenstädes saknas, funnit sig böra, i anledning af Börje Börjessons motion föreslå, att muntliga stämnings-sattet i tvistemål måtte alldeles afskaffas, och anira §:n i 11 Cap. RättegångsBalken till den ändan hel och hållen upphäfvas samt, i följd deraf, utur 7:de $ i samma Capitel , orden : ”Muntlig stämning ä landet bör ske genom Länsman eller någon af Nämnden med en annan trovärdig man, som inom Häradet bor; och i staden af Rättens tjenare,” uteslutas. Stockholm den 5 Maji 1829. XiägTJisiottett JSetiinAande Nio 66. Ankom till Expert. Utsk. elen 29 Maji l$l$. 66.
N:o 46 återremitteras, dervid R. o. Ad. uttrycker den önskan, att utsockne frälsehemmanen inom Halland måtte åtnjuta nedsättning med hälften af den rotering, som ålades dem vid sista riksdag, och den delen deraf som är oförmedlad, endast rotera hälften mot de förmedlade. Hr Bildt: Sedan Frih. Palmstjerna besvarat det anförande, som Hr von Hartmansdorff dels sjelf upläst och dels låtit upläsa, har jag i hufvudsaken intet att tillägga, men jag har begärt ordet för att bemöta ett yttrande af Hr von Hartmansdorff, hvilket, ehuru det 80 Den 22 Februari. egentligen icke rörde ifrägavar. ämne, likväl är af den beskaffenhet, att det icke bör med tystnad förbigås. Han liar nemi. yttrat, att indelningsverket, hvilket så väl förtjenar sympalhier inom detta hus, skulle genom bifall till motionen i mera eller mindre mån äfventyras eller, om jag rätt fattade samma talares mening, uphäfvas. Hrnne torde dock ihågkomma, alt detta indelningsverk hade funnits mer än 150 år innan de Halländske utsockne frälsehemmanen blefvo ålagde ifrågavar. afgifter, och att beloppet häraf, som utgör omkring 10,000 r:dr ingår till Statsverket men ingalunda till 5:te hufvudtiteln. Dessutom ber jag att få fästa upmärksamheten derpå, att frågan nu egentligen är, huruvida R. o. Ad:s privilegier af 1723, sådane de finnas i dess 10 § och under loppet af 100 är blifvit tillämpade, skola cga någon betydelse eller icke. Visserligen äger R. o. Ad. numera icke uteslutande rätt till besittning af privilegierad jord, men jag tror likväl, alt privilegier, hvilka åtfölja jorden äro lika heliga som privilegier, de der åtfölja R. o. Ad. såsom Stånd, och åtminstone skall jag upbjuda hela min förmåga till förekommande af sådane beslut, hvilka pä något sätt kunna rubba eller rättare orättvist betunga den privilegierade jordens be skaffenhet, hvilket uti förevar, fråga just varit händelsen.
Den 7 April. emot ginge för sig ganska ordentligt, har Utsk. altsä trott sig sakna anledning att för närvarande föreslå någon förändring i detta hänseende; dock har Ridd.fiscalen hos Utsk. anhållit att, derest ett annat förhållande skulle visa behofvet af en sådan förändring, få derom hos Utsk. göra anmälan, då Utsk. lämpligast torde blifva i tillfälle alt med förslag derom till H. R. o. Ad. ingå; hvilket dock R. o. Ad. vördsamt underställes. Stockholm d. 28 Mars i834- H. F. Steömfelt. W. F. Dalman. Lades på bordet. Justerades 2:ne prot.-utdr. för d. 2 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 2 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Thorsdagen elen io April 1834» Plenum kl. io f. m. Frih. Boye, Ludv.: Jag anhåller att få till dagens protocoll reservera mig mot R. o. Ad:s i sista plenum vidtagna beslut i anledn. af LagUtsk:s betänk. N:o 7. Såsom grund för min reservation får jag icke blott åberopa, hvad jag då yttrade emot behandlingssättet, utan äfven såsom ytterligare skäl andraga det omdöme, som hos mig står orubbligt, att betänk.’s lmfvudsakliga syftning företer tvenne stora brister, den ena, att den föreslagna skärpningen är så otillräcklig, att då lagstiftaren fäster den vid menederiets grofvaste art, har lagstiftaren betagit sig möjligheten att skärpa bestraffningen i de öfriga fall, sorn stå långt nedanom den högsta arten. Den andra bristen är, att skärpningen är öfverflödig; ty om man antager, att en person redan om falskt vittnesmål blifvit öfvertygad, är han också i hög grad vanfrejdad och utesluten från möjligheten att blifva föremål för allmänt val, om också ej något laga stadgande derom finnes. Med denna reservation har jag dock icke för ändamål att träda den aktning för nära, som jag är skyldig pluralitetens beslut.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den ‘2 Juni 186 6 Preste-Ståndet den 5 Borgare-Ståndet den 6 Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. I Maj:ts nådiga Proposition, om antagande af ny Riks dags-Ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regerings-Formen. (Konstilutions-Utskoltets Memorial N:is 2 och 4.) [ | S. A. K. Sedan Rikets nu församlade Ständer till slutligt afgörande förehafl och antagit de från sistförflutna riksdag hvilande, af E. K. Maj:t medelst nådig Proposition af den 5 Januari 1863 lill Rikets Ständers pröfning framlagda förslag till nv Riksdags-Ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regerings-Formen, få Rikets Ständer, med anmälan härom, särskildt öfverlemna sitt Beslut angående den nja Rihsdngs-Ordningens antagande: Och kommer Regerings-Formen ali, i anledning häraf, erhålla följande förändrade lydelse: § 1- Sveriges Rike Arf-Rike med den arfslöljd, som i fastställd Successions-Ordning stadgad är. § 2. Konungen skall förklarad är. § 3. Konungens Majestät åtal fredade. § 4. Konungen äger — Evangeliska läran. Bih. till R. St. IQ Sami. i Afd. 3 Hafi. I Expedit lons-Utskottets Förslag till untlerd. Skrifvelse, N:o 33. § 5. Slats-Rådel skall Siats-Rådet. § 6. Af Stats-Rådets — Civil Beställning. § Alla Regeringsärenden, — der afgöras. § 8. Ej må dylik beskaffenhet. § 9. Uti alla mål, det beslut fatta. § io. Innan ärendena beredas. § 11. Ministeriella mål, Stats-Rådet finnas. 9 § 1 Konungen äger Ledamot. § 13- Vill Konungen nyttigast finner. § 14. Öfver Rikets Krigsmakt Befälet. § 15. Kommandomål, godt synes. § 16.
Jag kan visserligen icke dela denna farhåga, men jag vill så mycket mindre inlåta mig uti någon vederläggning i denna del, som jag aldrig åt någon vill eller skall gifva ens den aflägsnasle anledning att tro, det jag velat undandraga mig eller dem, som med mig befinna sig i samina förhållande, från påföljderne af det oss ålagda constitutionella ansvaret. Mycket kunde ännu återstå att i ämnet tillägga; men jag skall inskränka mig inom att endast fästa uppmärksamheten vid det egenteligaste föremålet för denna öfverläggning, hvilket mäste vara, att söka tillvägabringa ett i möjligaste måtto fullständigt redactionsförslag. De som ogilla hela förslaget i sin princip, hafva ju vid nästa Riksdag för sig öppet alt då söka genomdrifva sin opinion och få förslaget förkastadt; nu åter vill det synas mig, som vore det hufvudsaken, alt blott söka göra redactionen så tydlig och fullständig som möjligt. Ur denna åsigt, afslår jag från allt vidare yt - Den 9 Mars f. m. trande, och anhåller endast om proposition, att Ridderskapet och Adeln ville såsom sin gemensamma tanka förklara de af mig framställde anmärkningar, med den af Grefve Gyldenstolpe foreslagne förändring. Grefve Horn: Jag tror, att Ridderskapets och Adelns egentliga syftemål vid detta tillfälle bör vara, att söka bereda frågan så, att förslaget ej måtte oförändradt blifva antaget, och sedan likväl 3 Stånd antagit detsamma, är det högst nödigt för Ridderskapet och Adeln att redigera det så godt som möjligt. Jag medgifver, att jag icke nog har fästat min uppmärksamhet vid nödvändigheten af det stadgande, att ConstilutionsUtskottet äfven vid Urtima Riksdag bör vara activt, då jag likvist tydligen inser möjligheten deraf att sjelfva de Kongl, propositionerna vid en sådan Riksdag kunna gifva anledning dertill; och som en annan tanka derom möjligen kunde göra sig gällande, tror jag det vara högst nödigt, att man i bestämda uttryck stadgar, att ConstitutionsUtskottet äfven vid Urtima Riksdag sättes i verksamhet. Dessutom har Grefve Gyldenstolpe ådagalagt, alt