Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häradsrätierne äro det visserligen icke, men då concursmålens antal icke är stort, låter det sig göra att afhjelpa denna brist genom extra-ting, nar så fordras; men om häradsrätt skulle blifva första instansen uti frälsemäns concurser, så hemställer jag, huruvida det vore möjligt att, jemte de ordinarie tingen i de flesta orter tre gånger om alet med tre, fem eller flera härader samt extra förrättningar och brottmålsransakningar emellan lingen, kunna medhinna, icke blott de flera extra tingsförrältniugar, som dessa concursmål skulle erfordra, utan äfven, oberäknadt andra, utom de nu nämnda göroniålen emellan tingen, att utarbeta vidlyftiga concursdomar, icke sällan omfattande 6o å 70 ända till toorde ark. Uti häradsrätterna sitta ofta personer, som kunna vara mycket qvalificerade alt slita andra tvistefrågor och hålla brottmålsransakningar, men som sakna den lagfarenhet, sorn erfordras för att skilja invecklade förhållanden i concurser, såsom t. ex. frågor om boskilnad, urarfvaförmån och invecklade inleckningsfrågor. Sådana concursmål skulle häradshöfdingen icke hinna utarbeta utan tjenstledighet från sina öfriga befattningar, och skulle dessutom vara besvärad af ett göromål, hvarvid han icke ägde den vana, som hofrättspersonalen, hvaribland de personer, som få på sin lott sådana mål, kunna taga sig en eller annan veckas ledighet till utarbetande deraf; och då referenten hunnit uppsätta domen, undergår den en ganska allvarsam discussion af fem eller sex personer, som alla äga speciel vana och erfarenhet af dylika mål. Jag tror derföre, att den mera gedigna pröfningen af sådana concursmål bäst erhålles i hofrätten. Ett annat skäl för dessa concursmåls förflyttning från hofrätten, nemi. alt papperslösen är mindre vid häradsän vid hofrätten, måste utan tvifvel förfalla, då man besinnar att resekostnaden och fullmäktigs-arfvodet blefve drygare vid häradsrätten än vid hofrätten.
Lagsamt Allmänna Besvärsoell EkonomiUtskottens Memorialer, Betänkande!) neli Utlåtanden: — N;o 68. till det Hedervärda BondeStåndet, i anledning af erhållen återiemiss å Utskottens betänkande N:o 5o, angående Kongl. Brefvet den 19 Juni 1819, rörande iakttagande vid skatteköp. XXIV. B. 5 4- XXV. A. 24. — N:o 69. lill det Hedervärda BondeStåndet, i anledning af erhällen återiemiss å Utskottens betänkande N:o 5i, angående tiden, hvarifrån författningar, som uppläsas från predikstolarne, skola anses gallande. XXIV. B. 514- XXV. A. 24. — N:o 70. lill det Hedervärda BondeStåndet, i anledning af erhållen återiemiss å Utskottens betänkande N:o 55, angående tillämpningen å de utskiftade kronoparkerna å Öland af Kongl.
Det är kanske dig, jag känner dig nästan pä förhand, då väl rysligt styggt och otacksamt af mig, men ibland du deremot knappast visste af, att jag fans till. » tyckte jag nästan, att jag var af en annan, Äfven hon kallade honom du! Och hvad finare ras än de andra, och att jag hade rättigdet föll sig naturligt! Icke en skymt till tvehet att lefva på ett annat sätt — jag menar kan eller rodnad, första gången det lilla ordet inte ha finare kläder och mindre arbete — halkade öfver hennes läppar! En sådan präknej, bara att någon gång få skaka dammet af och känna, riktigt tydligt känna, att jag tig tös! Det var min sann annat än de der mig dugde till annat än att vara ett slags bättre sippa och pryda inspektorsmamsellernapåbruket Men det är nog orätt af mig att der uppe i Gestrikland. Erik kände sig i det lastdjur. allra bästa lynne, han visste icke hvarför, och tänka så der. Då tant och flickorna voro nöjda, slog sig ner på midtbänken, så att han fick hvarför skulle inte också jag vara nöjd? Men sin vackra syssling tätt framför sig och kunde jag är inte skapad som de. Då dagen var slut, hade de iugenting angelägnare än att få se henne rakt i ansigtet. » Hvarför ser Erik på mig så förvånad? » sofva, och de drömde aldrig. Men jag drömde, — och jag låg vaken och längtade — sade hon efter en stund, då han ingenting jag längtade efter någonting, som jag inte vet hvad sade. det var, men som var så högt oeh stort och » Jo, det är alldeles märkvärdigt — du är härligt och så långt borta — och då kändes så annorlunda än andra flickor. Jag trodde det alldeles, som om jag hade gjort något du skulle vara blyg och sjåpig för mig! Att illa, då jag var liten, och nu satt i fängelse resa ensam med en obekant herre — » för det. » » Äh, jag är så van att se främmande men» Hör du, Ingrid, du skulle väl inte händelseniskor, herrar också; det var som en ström af folk ut och in der nere på Hallerums prestvis vara litet romanesk? » frågade Erik leende. » Romanesk?
De visste det ej. Kanske var det emedan de i denna stad af endast amerikaner kände starkare samband med mänskligheten än i det kosmopolitiska Chicago. Emedan deras rädda, kallsinniga, ironiska hjärtan här svällde ut i en bred, stor känsla, som famnade världen och dock i sin intensitet slöt inne mer af dem själfva än de någonsin förut erfarit. Eller kanske de gräto, emedan de ej födts till frihet, emedan innerst de kände sig som barn af en annan race, hvars oroliga längtan ej stod att stillas af söndagens dödstysta ro och arbetsdagens enformiga id och lika enformiga hemfrid. Emedan de födts med en annan själ, som icke gaf dem lycka, och dock hindrade dem att annorstädes finna lyckan. En lördag kom Tore åter hem med minskad aflöning. – Det blir sämre och sämre tider, sade han. I västern är det ännu någorlunda, men i den här staden är sannerligen bra dödt. Jag träffade misses Bryan du minns? hon, den ljusa, i Wilnington. Hon bor här nu och får tvätta för främmande – så långt ha de kommit! Söderut ökas sträjkerna – grufvorna stängas. – Låter dystert öfverallt. Vi äro minsann lyckliga. Tores ton var nästan litet skadeglad, men Louise hörde på tämligen förströdd; talet om dåliga tider hade hon hört i hela sitt lif. Men att inkomsten blifvit mindre, var ett sorgligt faktum och väckte på nytt den olidliga känslan af osäkerhet, som slet på hennes lifstråd. Dagen därpå gjorde de sig redo att gå till kyrkan. – Vi ha icke sökt Gud på länge, det är icke underligt om välsignelsen viker ifrån oss, sade Tore halfvresigt. Louise motsade honom icke. De måste hålla sig i Guds hus. En annan dag mötte de plötsligt en af Tores bekanta från en sommarvistelse i målarbyn Gretz, – en amerikansk målare, tämligen medelmåttig men mycket rik. Innan de fått tid att vända sig bort, kom mannen fram och skakade Tores hand och började genast tala om konst. – Aldrig möjligt väl Hultman, att ni lagt bort penseln. Misses Hultman, er man var den löftesrikaste af oss alla, jag har många gånger undrat, hvarför jag ingenting sett till –
För öfrigt ber jag slutligen få tillägga, att det är så mycket mera anledning, att ej alltför strängt fästa sig vid den form, att hypotheksföreningarnes lån alltid skola vara ställda på viss amorteringstid, som det mången gång för jordbrukaren är behöfligt att för sin landtegendoms befrämjande vidtaga någon förbättring, som endast kräf - 100 Den 8 September e. m. ver en tillfällig förskottering af penningar; derföre har det sammansatta [Jtsk:t i 16:He §:n äfven med allt skäl föreslagit, att säkerhet, dock företrädesvis i jordegendom, men eljest i statsverkets och hypotheksföreningars räntebärande obligationer, är, för låns försträckning på kortare tid, antaglig. Som jag för min del sålunda anser, att jordbruket icke tillskyndas någon nytta af denna inrättning, så vida man ej medgifver direktionen att iogå sådane uplånings-transaktioner, som i denna och 16:de gg:ne äro föreskrifna, så kan jag ej annat än på det varmaste förorda det af det sammans. LJtsk:t i denna § framställda förslags antagande. Hr Hjärne: Den siste värde talaren har sagt, att den i denna § föreslagna lånerörelse måste medgifvas, såvida man ej vill omöjliggöra den nytta, man väntar af denna inrättning. Han kan ej inse att hypotheksbanken skall kunna verka gagneligt för jordbruket, så vida man ej medgaf direktm att ingå sådana uplånings-transaktioner, som i denna och l6:de §§:ne blifvit föreslagne. Dessa hans uttryck göra, att jag måste betvifla, att han känner de reglementen, som, om ej i detta ögonblick, åtminstone i många år varit gällande i det land, der man på det mest konseqventa sätt tillämpat idéen med hypotheksföreningarne, nemi. i Preussen. Enligt dessa reglementen tillgick så, att hypotheksföreningarne skulle vara medlande organer mellan låntagare och långifvare.
Riksens Stander må icke å den riksdag, då Utsk. någon sådan ändring föreslår, kunna den till grundlags stadgande antaga, utan först å den näst följande derom besluta. Inkommer lill Riksens Ständer Const.Utsk. med något förslag lill grundlagsförändring, skall detsamma, efter öfverläggning derom i Ståndens plena, först framställas endast till gillande eller ogillande. Ogillas det af alla fyra RiksStånden, förf alle frågan. Gillas detsamma af samtliga RiksSlånden, hvite då, alt oförändradt antagas eller förkastas å näst följ ande riksdag. Göras åter, i något eller några Riksstånd vid förslaget anmärkningar, som hindra dess hvi/ande, blifve de, hvilka hvarje RiksSlånd särskildt förklarat utgöra dess gemensamma tankar, hänvisade till Const.Utsk., sorn det åligge att desamma till ett förslag i möjligaste måtto sammanjemka, och, 0111 oförenliga skiljakligheler linnas, dem derjemte till samtliga RiksStåndens behandlande anmäla. Förena sig derefter alla RiksStånden om Utskts yttrande, hvile det då till slutligt afgörande, som ofvan sagdt är, vid nästa riksdag. Blifva åter något eller några Stånds tankar i någon eller några delar skiljaktiga, eller ogillas förslaget af något eller några Stånd, men gillas af de öfriga, varde Const.Utsk., genom val af RiksStåndens plena, förstärkt till ett antal af tjugu ledamöter af hvarje Stånd, hvilka genom samfälld omröstning öfver af Riksens Ständer godkända voterings-pr opositioner med Riksens Ständers rätt af gore, hvilkctdera af förslagen bör hvila, eller huruvida frågan må alldeles förfalla. Blifva å riksdag, då öfver hvilande grundlags-för slag beslules, alla RiksStånden om ändringen ense, åstundan. Vill Konungen hos uppdraga Const.Utsk., att till Riksens Ständer afgifva sitt utlåt., hvarom öfverläggning i RiksStånden ej må vägras, dock utan rubbning af den för lehandlingan här nedan utstakade ordning. Tillstyrker
Detta sista ändamål är för realisationens fortgång så mycket nödvändigare, sorn Banken, i händelse dess silfverfond skulle för 1 lycket påkännas, icke får, såsom i andra länder, draga in en del af sina sedlar; ty detta ä’ genom redan vidtagne och ganska nyttigt beslut förekommet. Men när Banken således ej kan förhindra en för stor påkänning af silfverfonden genom sedelindragning, bör man naturligtvis vara desto omtänksammare att förekomma, det icke för mycket silfver utgår. Jag känner väl den satsen, att underbalance i handel är en chimer, men sunda förståndet upplyser, att en så - 202 Den 26 Februarii f. ni. dan underbalance Lm fortfara i liera år, ehuru en allmän icke för alltid, men en partiel i afseende på ett visst främmande land kan fortfara beständigt; och det behöfves blott, att en half million R:dr Specie årligen utvandrar för de varor, som utifrån införas, utöfver hvadfrån oss utföres, för att sätta realisationens verkställighet och bestånd uti fara. Jag lian för öfrigt ej inse annat, än alt det är lika nyttigt att minska en öfverdrifven införsel af varor, hvarpå vi sjelfve hafva öfverflöd, söm alt befordra utförseln af metaller, t. ex. de ädlare jemsö!'ter , hvarpå vi sjelfve i en, om ock aflägsen framtid, möjligen kunna lida blist; ty metaller äro varor, hvilka icke, såsom de af växtriket, reproduceras.
Deremot förvånas jag öfver dem, som äro nog djerfva att ingå en sådan borgen för en tjensternans hela lifstid, och icke mindre förvånas jag öfver deni, som anse en sådan borgensförbindelse vara solvabel; de äro lika beundransvärda å ömse sidor. Jag vet huru svårt det är att komma från gamla vanor; jag har någongång gjort försök i den vägen och funnit att en idé behöfver minst 10 år att göra sig gällande, och jag är derföre icke utan grundad anledn. att hoppas framgång åt detta mitt förslag omkring år 1864. Del faller mig nu i minnet en historia om en Ungrare, som uppehöll sig i Wien, der man sökte göra honom upmärksam på den konfusion, som befanns icke allenast i Ungerns grundlagar, utan i nästan alla dess inrättningar, hvilket för öfrigt äfven på andra ställen torde vara händelsen. Ilan medgaf att kontraparten hade rätt, men tilläde: "stid amamns confusiqnem noslram amabileni”. Detta var det slutliga skäl han afgaf, och huru denna passion slutade kan man inhemta af Ungerns sednaste historia. Gr. Wachtmeister, Hans: Sedan så mycket i denna fråga blifvit ordadt, och Hr Silfverstolpe så väl utvecklat de skäl, hvarpå Utsk. grundat sitt afstyrkande af ifrågavande motion, har jag egentligen föga eller intet att tillägga; men' jag kan dock icke underlåta att uttala min öfvertygelse, att med detta förslag ingenting står att vinna. Motionären synes egentligen hafva åsyftat att bereda kronan större säkerhet, men jag tror icke att den föreslagna åtgärden skulle kunna leda till detta resultat, helst om man tager i betraktande, att den borgen en upbördsman är förpligtad alt ställa, blott upgår till 15 ä 1,800 R:dr då deremot de summor, som gå genom en Kronofogdes händer ofta upgå till 70 å 80,000 R:dr.
St. afgöres, huru dess olika beslut skola tolkas, på det att icke cautionisterne i Dalarne må efterhållas, och cautionisterne i de öfriga länen slippa helskinnade. Det är på denna grund jag får hos Hr Frih. o Landtm, anhålla, alt, då nu detta mål står nast det sista på föredragningslistan, och således icke kanske på några Den i\ April f. ra. 357 veckor kan med bibehållande af en sådan ordning företagas, Hr Landtm, täcktes till R. o. Ad. framställa propos., att detta Exped.Ulsk:s mern. måtte på föredragningslistan få ställas näst efter det mein., som R. o. Ad. nu förklarat böra komma främst pä listan till nästa plenum. R. o. Ad. beslöt att Exped.Utskrs mern. N:o 42 skulle ställas på föredragningslistan till nästa plenum näst efter StatsUtsk:s nyss främst på listan uppförda mern. N.-o 490> Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. St:s und. skrifvelser till K. JV1., nemi.: N:o 286, om upphörande af de s. k. portpenningarna vid Christianstad; N:o 287, i anledn. af K. M:s nådiga remiss uppå ledamöternes i Rikets Allmänna Ärenders f. d. Beredning und. ansökning att få såsom pension bibehålla de af dem, i berörde egenskap, innehafda arfvoden; N:o 288, om sammanslående af de bancoräkningar, hvarå det Manufacturdisconlen beviljade understöd i banken är anvisadt. Likaledes upplästes till justering nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till §§ i riksdagsbeslutet, nemi.: JN':o 20, ang:de s'äderna Öregrund, Borås och Wenersborg förunnad lindring i afbetalningsvillkoren för erhållna byggnadslån; N:o 21, ang:de kurhusafgiften ; W:o 22, ang:de creditivet för belåning af Svensk ull.
Utskottets Betänkande, IV 1. s 44^ — 446, återrem. af Adeln, IX s 124, bif. af BorgareStåndet, IX s 131 , af BondeStåndet, IX s i34, af PresteStåndet, IX s i38. Ytterligare Utlåtande, IV 1. s 64g, 650, bif. af Adeln, IX s 168. Underd. :— hofdinge Residencelluset i Hernösand, angående; SlalsUtskottets Betänkande, IV! i74 3. s ii3 — ti8, åtérrem. af PresteStåndet, IX s 56a, af BorgareStåndet, IX s 586, bif. af BondeStåndet, IX s 5p4» af Adeln, IX s 5g8. Ytterligare Utlåtande, IV 4- s 525'—i 527, bif. af PresteStåndet, IX s 925, lagdt till Handlingarne af BondeStåndet, IX s 927, af Adeln, IX s 966, bif. af BorgareStåndet, IX s 1000. Underd. LandshöfdingeÄmbetet istockholm; åtaladt af Justitiae Ombudsmannen, II s 1093 — 1 io3. — höfdingarne befalde att skaffa löner åt Djurläkare inom Länen, III s i33, 134* — höfdingars skyldighet, om, att befordra enskildes Lagsökningsärender. LagUtskottets Betänkande, VIII 1. s 358 — 36i, bif. af BondeStåndet, IX. s 335, återrem. af Adeln, IX s 338, af BorgareStåndet, IX s 355, bif. af PresteStåndet, IX s 372.
På grund häraf hemställer Utskottet, att Borgareoch Bonde-Stånden mätte antaga § 53 sådan densamma af Utskottet bli/ht framlagd, § 34 mom. 2, som Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkänt, har af Rorgare-Ståndet blifvit till Utskottet ålerremitteradt, såsom det vill synas i del syfte, att det måtte varda uttryckligen stadgadt, att kostnaderna för elit-korpsens aflönande, hvarom detta mom. handlar, skola bestridas af de medel, som inflyta genom de afgifter, en del beväringsskyldige erlägga för vinnande af befrielse från vapenöfning. Vid den häraf föranledda granskning, som Utskottet egnat åt omförmälda moment af § 34, har det icke undfallit Utskottets uppmärksamhet, att deri icke nog tydligt särskiljes mellan hvad som »af Kongl. Majit och Kronan» bekostas och hvad som bestrides i den ordning »särskilt stadgas».
Denna nådiga Proposition är af följande lydelse: rJ anseende till det betydliga antalet af de mål, sorn på Högsta Domstolen' pröfning för närvarande är beroende, klafver omsorgen för lägskipningens jemna gäng, att den genom en grundlags-förändring nyligen beredda utväg, att medelst ett förstärkt antal ledamöter försätta Högsta Domstolen i tillfälle att arbeta på tvä afdelningar, utan uppskof varder anlitad. Då emellertid behofvet af Högsta Domstolens arbete ä tvä afdelningar möjligen kan komma att upphöra, när den nuvarande balansen hunnit afarbeta*,• har Kongl. Majit, ansett, dels att ledamöternas antal för närvarande icke bör okas utöfver sexton, hvilka med full säkerhet äro behöflig» intill dess vid nästa riksdag ny reglering efter omständigheterna kan förelagas. och dels att. förändringen af den nuvarande organisationen bör i öfrigt sä verkställas, att en återgång till densamma utan alltför stora svårigheter må kunna ega rum. På dessa i b il agde Statsråds-protokoll närmare utvecklade grunder, har ett förslag till stadga blifvit upprättadt, innefattande de bestämmelser, som, jemlikt 17 S Rogerings-Formen, ansetts erforderliga: Och vill Kongl. Majit, som i ämnet hört Högsta Domstolen, pä sätt dess jemväl bifogade protokoll utvisar, alltså, jemlikt 87 § Regeriilgs-Forinen och under förutsättning, att Rikets Ständer jemväl anvisa medel till de i följd af den nya organisationen behöflig» löner och arfvoden. sorn Kongl. Maj:t i särskild Proposition denna dag äskar, härmed till Rikets Ständers antagande ’ framställa följande förslag till stadga angående Kongl. Maj:ts Högsta Domstols tjenstgöring pä två afdelningar. Kongl. Maj:ts Högsta Domstol skall, intill dess annorlunda förordnas, arbeta pä två afdelningar och utgöras af sexton Justitie-råd. Bih. till B. St. Fröt.
Under många år har på Carlsborgs fästning PlaceMajorens befattning blifvit bestridd af den officer som varit befälhafvare för den i och för fångarnes bevakande der förlaggde kommenderingen ur indelta Arméen, och PlaceMajorens åligganden å denna ort äro inskränkta till ganska litet, eller knappast mer är det dagliga utdelandet af fältrop och lösen, så synes befattningen kunna skötas hädanefter såsom hitintills utan att någon serskild person behöfver aflönas för. dess handhafvande. Frih. Tersmeden: Frih. Leijonhufvud, som tyckes känna förhållandet på Carlsborg, har ansett detta arfvode vara öfverflödigt. Han har likväl medgifvit, att en PlaeeMajor der har något att göra, och jag hemställer då, när arfvodet icke är större än 400 Rdr och K. M. föreslagit denna plats samt således ansett den behöflig, om det icke vore skäl att bifalla densamma. Jag är visserligen fullt öfvertygad att Frih. Leijonhufvud är opartisk i frågan, men eljest är det en känd sak, att förhållandet, icke varit rätt godt mellan fortifikationsoch kommenderings-befälet på Carlsborg. Frih. Leijonhufvud: Carlsborgs fästning har visserligen en PlaeeMajor som upbär arfvode för fästningsbyggnads-anslaget, men icke kan meningen vara att gifva honom ifrågavide lön, då han ej på många år bestridt befattningen, utan vistas hvar han behagar. Är afsigten att tillägga den officer som, jemte det han för befälet öfver bevakningstruppen, äfven sköter PlaceMajorens befattning den nu föreslagna aflöningen, så har jag ingenting deremot, men ansåg mig endast böra uplysa om obehöfligheten af en serskild PlaceMajors anställande derstädes. Den 4 Juli e. m. 57 Den härefter till bifall å Utsbs förev:de tillstyrkande framstälda propos:n besvarades med starka
Stockholm den 31 Mars 1851. Ank. till Exp.-Utsk. den \ April 1851, kl. \ e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om Kongl. Ribliolhekcts förflyttning till det af Riksgälds-kontoret begagnade hus. (Rgs Afd.) Riksdagsfullmäktigen Tobias Lind från Götheborgs och Röhus län har, uti en af Bondeståndet till Stats-utskottet remitterad motion, föreslagit, att statens stora offentliga boksamling, eller det Kongl. Bibliotheket, måtte inrymmas uti f. d. Hessensteinska huset på Riddarholmen, samt annan lokal i stället anskaffas för Riksgäldskontoret, helst detta verk skulle kunna vara belåtet med ett vida inskränktare och inom något af kronans byggnader möjligen tillgängligt utrymme, hvaremot de å härvarande slott åt Kongl. Bibliotheket upplåtna rum skulle vara alltför otillräckliga för uppställningen och ordnandet af denna rika boksamling. Härjemte har motionären emot Kongl. Bibliothekets förflyttning till den nya National-Museibyggnaden erinrat, att de lokaler, som derstädes kunde erhållas, ingalunda skulle komma att öfverstiga behofvet för alla öfriga samlingar, hvilka inom denna byggnad borde förvaras, samt att det skulle vara så mycket mera olämpligt, att inom ett hus sammanföra ett bibliothek och så olikartade samlingar, som taflor, statyer, fornoch konstsaker samt rustoch klädeskammare, som, vid en samtidig ökning af dessa samlingar, den ena nödvändigt måste intränga på den andras område, [ ’ -12 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o -108. hvarförutan en lokal, hvilken icke kunde utvidgas, omöjligen skulle kunna lemna erforderligt utrymme för ofvanberörde, årligen vexande, bokförråd.
Befallningshafvande leinnat tillstånd att under i författningen medgifven tid, utskänkning må ä bestämdt ställe å landet hållas och person, sorn gjort antagligt anbud å rättigheten, af Socknenärnnd pröfvats vara tjenlig och derföre antagits till utskänkningens utöfvande, den sålunda antagne, utan att göra sig skyldig till sådane förbrytelser, för hvilka i författningen blifvit gifna särskilda ansvarsbestämmelser, likväl handhafver utskänkningen pä sådant sätt, att vid näringsstället förefalla oordningar, hvilka vittna derom, att näringsidkaren icke fortfarande besitter den ordentlighet och tjenlighet, som voro vilkor för hans antagande ; men han kan dock författningsenligt icke skiljas frän näringens utöfvande förr, än den vid hans antagande bestämda tiden tilian dalupit. Vidare inträffar att, då någon till minutering eller utskänkning berättigad, som ställes under åtal för förbrytelse, medförande minutering*- eller utskänkningsrättighetens förlust och derföre af första domstol blifvit fälld, han, för att få fortsätta rörelsen under största delen af eller hela den tid, som för honom återstår, genom att i besvärsväg draga åtalsfrågan under Hof-rätts och sedermera Högsta Domstolens pröfning, eluderar straffbestämmelsen sålunda, att då denna slutligen skall verkställas, har redan tiden, under hvilken han fått tillstånd att hålla utminutering eller utskänkning, förflutit. Dessa förhållanden synas påkalla följande af mig nu föreslagna tillägg i författningen : l:o Förekomma vid utskänkningsställe oordningar af den art, att innehafvaren af utskänkningsrättigheten icke kan anses hafva bibehållit de egenskaper af ordentlighet och tjenlighet, som han, enligt 6 § vid antagandet till utskänkare pröfvades besitta, må fråga om utskänkningsrättighetens indragning väckas och behandlas sålunda, att ä landet Kommunalnämnden upptager anmälan derom, undersöker förhållandet och meddelar yttrande med afeller tillstyrkande och skälen derför, hvarefter Nämnden insänder dess protokoll och utlåtande till ordföranden i Kommunalstämman, som å stämma inhemtar Kommunens utlåtande och detta jemte eget yttrande insänder till Kongl.