Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Efter förnyad föredragning af Lag-Utskottets, den i5:de dennes på bordet lagde, Utlåtande N:o 196, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 139, öfver Riksdags-Fullmägtigen Johan Jacob Rutbergs Memorial, angående mildring i Straff-Lagarne, fann BondeStåndet, enär sistnämnde Betänkande blifvit af de Irenne öfrige Riks-Stånden bifallet, för godt, att låta vid berörde åtgärd bero. S. D. Vid föredragning af Lag-Utskotlets den i5 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o i94> i anledning af ålerrcmiss å dess Betänkande N.*o 3G, om upphörande Prot. Utdr. d. s3 Oetober i8a3. 1187 af de Författningar, sorn hindra Sakegarens fria val af Rättegåags-Ombud, fann Bonde-Ståndet för godt att, med ogillande af Utskottets åtgärd, besluta, att de sedan Allmänna Lagers antagande utkomna Författningar i detta ämne, böra till deras kraft och verkan upphöra, så att stadgandet i i5 Cap. 2 §. Rättegångs-Balken endast förblifver gällande. S. D. Bonde-Ståndet, som förut bifallit Lag-Utskottets Betänkande N:o i36, örn förändring i Brottmåls-Lagstiftningen, fann för godt antaga den förändrade redaction Utskottets nu föredragne ytterligare Utlåtande N:o 198 innefattar. S. D. Vid förnyad föredragning godkändes Stats-Utskottets Utlåtande N:o 538, om Häst-Vacance-afgiftens utgörande vid Östra Ilärads-Esqvadron af Smålands Husar-Regemente. S. D. I anledning af gjorde anmärkningar, återremitterades Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o igi, angående en friare Jern-tillverkning. S. D.
Det lärer nemligen beklagligtvis icke kunna bestridas, att den frihet, Skrå-ordningen medgifvit Gesäller, att obehindradt af bestämda arbetstider söka och antaga arbete, hvarmed egentliga afsigten varit att bereda deras egen förkofran i arbetsskicklighet samt spridandet deraf, blifvit i hög grad missbrukad samt urartat till verkligt sjelfsvåld. Man torde dock icke böra helt och hållet lägga Skrå-ordningen detta missbruk till last, efter sorn den innehåller åtskilliga föreskrifter, att förekomma så kallad spatsergång samt godtycklig uppsägning å Gesällernas sida, hvilka dock icke blifvit noga iagttagne. Det förekommer nemligen sannolikt, att Mästare mången gång funnit uträkning dervid att hålla deras arbetare på så rörlig fot, sorn möjligt, hvarigenom tätare ombyten och ömsesidig osäkerhet, till men för handtverkeriens uppkomst och idkarnes önskvärda stadga, kommit att inrota sig. De häraf uppkomne förderfliga olägenheterne för hela samhället ligga nu i öppen dager och hafva blifvit allmänt öfverklagade i hela Riket. Sådane äro: det förhållande att arbetsföre Gesäller kringvandra landel hela åratal, utan att någorstädes hafva blifvit använde i arbete; att de esomoftast hvarken blifvit i mantal antecknade elier fullgjort beväringsskyldigheten; att de icke sällan besvära Rikets invånare med betlande, under hot och pockande; att de merendels, sedan arbetskraft och helsa under sådant kringströfvande blifvit förspillde, på ålderdomen falla barmhertighets-anstalterne till last, eller ock någon gång, efter det lättjan och okynnet tagit öfverhanden , öka antalet af uppenbara eller hemliga förbrytare. Då sålunda en samhällsclass utbildat sig, hvilken dock noga bör skiljas ifrån de mera stadiga och för framtiden omtänksamme Handtverksgesäller, som vanligen eftersökas på verkstäderne och hvarifrån Handtverks-Borgerskapet gemenligen förstärkes, lärer det i sanning möta svårigheter att utfinna några lämpliga medel , hvarigenom det öfverklagade onda må hejdas samt bättre utsigter för framtiden kunna öppnas.
I afseende på hvad den siste värde talaren anförde om huru riksdagsmännen från Linköping yttrat sig, att de voro nöjde med hvad StatsUtsk. hade föreslagit, får jag fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att den förmån, som riksdagsfullmäktigen från Linköping, på sätt Hr Westfelt sjelf upplyst och i StatsUtskts betänk', reservationen å pag. 18 antyder, hade begärt, den förmån nemi. alt utfå årliga summan af 1080 r:dr på en gång, denna förmån hade mångfalldiga gånger öfverstigit den lilla förmån, som PresteSt. beviljat för alt bringa Linköpings stad i öfverensstämmelse med andra släde)', som fått låneun22 H. 56 44* Den 2; Mars e. m. derstöd; likasom jag får erinra derom, att för del fall att man ej ville bifalla livad samma reprentant yrkat, innefattar bans reservation äfven ett annat förslag, som varit särskildt af Hr von Troil väckt inom Utsk., angtde capitalisering af dessa 1080 rtdr, hvilket äfven, om det blifvit antaget, varit fördelaktigare än del nu ifrågaställa. Då lärer nian icke kunna säga, att det varit représentanternes från Linköping mening, att de varit nöjde med hvad Ulsk. här föreslagit. Det är ganska naturligt, alt vid förra riksdagen, då 4 proc. var en låg räntefot för de lån, solli utgingo från Riksg.cont , nödgades Linköpings stad underkasta sig det och afven erbjuda en sådan ränta för att kunna få detta lån; men nu, då begge de verk, som slutligen kunde komma att upptaga lånet, icke behöfva betala en så hög ranta, oell då det ej är fråga om högre ränta än 3 proc., så bör det icke komma i fråga, att de, som förut kommit att ingå i transactioner, ej böra få åtnjuta samma fördelar, som de hvilka anmält sig efteråt. Jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff uti att yrka instämmande med PresteStåndel. Hr Lagerheim:
Följden deraf blefve antagandet i R:g:sContoiret af en motsvarande Tjenstemannastat. Utskottet har väl föreslagit, att LäneBankens tjenstemän skulle i della hänseende Betänkanden. xrn gå R:g:sContoiret tillhanda; men då sådant icke kan ske, utan så vida desse tjenstemän vore öfverflödiga i Banken, och följagteligen borde der sättas på Indragningsstat: så skulle förflyttningen utgöra en besparing för Banken och följagteligen för det hela , endast så Jange de förflyttade tjenstemännen lefde; men för återstoden af de 37 åren äfvensom för Indragningsstaten efter deras förlopp och för alla andra tjenstemän å'n de öfverflyttade linge R:g:sContoiret sjelft bestrida kostnaderne. Likaså vore det med remisslaget å räntorne samt med alla andra förvaltningskostnader här hemma och utrikes, förluster på concourser och uteblifvande räntor, m. m. Det utrikes lånet skulle upptagas åren i83o och i83i; men realisationen icke ske förr än år i832. Någon förbättring i coursen kunde ej uppkomma af lånets indragning, emedan den borde ske genom silfver, som infördes i Banken och hvaremot Bancosedlar utfärdades till intecknings-bjudarne, men ej genom vexlar, som ökade den vanliga tillgången för handeln. Om Statslånet skulle erhållas för godt pris: så måste Stats-obligationerna göras små, för att lättare kunna afsättas. I samma raon, som de blifva af ringa belopp, komma de atti Cassakistor och i allmänna rörelsen ersätta Bancosedlar. Statsobligationerne skola då verka på sedelstocken likasom dess förökande med vanliga Bancosedlar utan fond, det vill säga till förryckande af det för realisationen fastställda förhållandet emellan silfver och sedlar af 5 till 8, till försämring af sedelvärdet och till coursens höjande, eller xiv Stats-Utskottets med ett ord till uppskof oell hinder för den väsendte» ligaste af alla åtgärder förcrediten, nemi. realisationen.
Hvad han i sin ungdom var för sina vänner inom litteraturen och skön konst, är han ännu i dag för sina socknebor, samme faderlige vän och rådgifvare, samme varme deltagare i alla deras angelägenheter, i deras fröjder och lidanden, outtömlig i uppfinning af medel att skydda de förra och skingra de senare». Blanche började det anförda utdraget med att tala om Den kristlige predikaren, som, heter det, han »så när glömt», och som han nästan åter glömde denne, under värman af sitt föredrag att hålla sig till den verklige predikanten, så tyckes mig det icke vara ur vägen att anföra en annan författares yttrande om just det ifrågavarande arbetet, icke blott derför att det blifvit nämndt, utan att det ovilkorligt hörer till individualiteten af Mellins väsende såsom den andlige läraren eller rättare till hans uppfattning af den lagstadgade delen deraf. Så lyder detta andra meddelande från Svea. »Han, presten, skulle naturligtvis äfven plöja på kyrkolitteraturens fält. Och så utgaf han »Den kristlige predikaren», med uppgifvet syftemål att inom husliga kretsar lända till uppbyggelse samt väcka och underhålla andakten. Af den offentliga kritiken blef Predikaren icke med odeladt intresse emottagen, kanske mycket derför att Mellin var i det hänseendet strängt dogmatisk, och, med sin frände Franzén till förebild, klafband den inneboende poetiska känslan under det rent presterliga, liksom fruktade han för inspiration, hänförelse. Emellertid skattade Franzén sjelf högt Mellins predikogåfvor, och han skref en gång till en vän om Mellins egna predikningar, hvilka nu utgöra supplement till Franzéns predikosamling: »Hade Mellin också icke skrifvit mer i sina dagar än dessa predikningar, så förtjenade han befordran.» – Befordran inom den dogmatiskt rättrogna svenska kyrkan naturligtvis. I dessa uttalanden, hvilka söka angifva Mellins presterliga uppfattning af sitt embete, ligger bokstafven af hans verksamhet. Men andan deri kunde endast uppfattas då man hade tillfälle att se honom i sjelfva utöfningen af hans heliga kall.
Jag får derföre förklara, att jag röstar för förslaget, sådant det blifvit af Coust.Utsk. för oss framställde, och hoppas jag, att R. o. Ad., lika litet som jag, skall låta ögat förvillas af den Carnevalsdrägt, i hvilken en värd talare funnit för godt att för tillfället insvepa detsamma i den föga prisvärda afsiglen att vanställa och förlöjliga dess för honom misshagliga gestalt. Härefter ropades åter på propos. Frih. Cederström, Rudolf: Grannlagenhelen och känslan af R. o. Ad:s rättmätiga längtan att i denna sena limme snart få företaga frågan tili slutligt afgörande, bjuder mig att i möjligaste måtto inskränka mitt yttrande till så få ord, som för ändamålet synes mig oundgänglige. Jag har dock ansett mig icke höra lemna alldeles obemäldt en så väl under f. m. som nu på e. m förfäktad sats, riktig i dess allmänlighet, men oriktigt tillämpad i förevarrde fråga, nemi. att Konungamakten skulle förlora ett af sina starkaste stöd genom uphörandet af R. o. Ad:s politiska betydelse, eller af dess deltagande i riksdagsmannakallets utöfning i hvilket fall den kungliga ätten skulle qvarstå såsom det enda ärftliga politiska elementet i Svenska samhället. Denna sats är, såsom jag nyss sade, icke här tillämplig, ty den Svenska Adeln skulle enl. förslaget, fortfarande äga bestånd såsom en särskild samhällsklass, den der genom börden vore sjelfskrifven alt så väl välja som väljas till Svenska folkets representanter. Svenska Adeln komrne således fortfarande alt bibehålla en uppå forntida odödliga förtjenster och en fortlefvande ädel, fosterländsk anda grundad, för oss alla dyrbar företrädesrätt framför andra medborgare, hvilken rätt, om den må kunna bevaras, måste allt framgent hvila på ett hos oss aldrig svalnande nit för fäderneslandet och dess bästa. Svenska Adeln komme sålunda att, med en något modifierad efter lidsförhållanderne afpassad form för dess verksamhetssätt, framdeles såsom hittills, utgöra thronens fasta bålverk mot möjligen framträdande flender till det monarkiska samhällets idé. Man har påstått, alt val inom Adeln skulle strida mot sjelfva den adliga principen.
Men om Hr Gr. o. Landtm, anser mig oförhindrad att äfven efter detta betänkts antagande utan förändring söka göra min mening gällande om nummerlotteriets förvandlande till classlotteri, skall jag gerna afstå från yrkand.e ojn mitt förslags antagande vid detta tillfälle. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det H. Ex. ej ansåge sig kunna intaga Hr Rosenblads förslag i den propos. , H. Ex. i detta ämne komme att till R, o. Ad. framställa, då nu endast vore fråga om nummerlotteriet. Frih. Boye: Jag medger gerna, att vår tid 6r filtare på moraliska theoder än den förflutna tiden; men jag medger icke derföre, att vår tid är lyckligare, peli ännu mindre kan jag medgifva, att Svenska folket blefve lyckligare derföre, att man borttoge lotterier. Jag anser icke saken så omoralisk, som man velat framställa den. Man tillåter utan klander i de högre kretsarna ett spel , som man kallar societetsspel. Detta gäller vanligen mera än de 12 sk., sorn i lotterispelet utgifyas för en förhoppning, hvilken ieke alltid slår felt. Jag är dessutom öfvertygad, att om man till för - '74 Den 6 Augus ti f. ni. del för de tli core t i sk a begreppen nfskaffade lotteriet i Sverige, åstadkom man icke annan elfert, än alt förskallä utläridningen den summa, som vi äro för stolta att emottaga. Beloppet deraf uppgår ej till mindre än 110,000 r:dr, och lotteriets afskaffande skulle således leda lill den följd, att man med denna summa nödgades öka lievillningen. Den 1111 var. afgiften är åtminstone frivillig; den andra blefve tvungen, och då tror jag mig med fullt skäl kunna tillstyrka bifall till förevar, hetänk. Hr Tham, Wolrath, förenade sig med Frih. Boye. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
Styrelsen öfver fängelser och arbets-inrättningar i riket afgifvit underdåniga yttranden öfver det utgiftsbelopp, som kunde förslagsvis beräknas såsom erforderligt för anskaffande, genom köp eller nybyggnad, af Landshöldinge-residens och embetshus samt fängelsebyggnad i Westervik, derest den ifrågasatta delningen af Calmar län komme att ega rum; och har i delta hänseende blifvit anmäldt och upplyst: att fem särskilda lägenheter med åbyggnader inom staden blifvit till salu utbjudna, ehuru dessa för andra ändamål inredda byggnader, af hvilka fyra dessutom voro uppförda af trä och den femte till nedra delen af gjutet murbruk och till den öfra af tegelsten, ansetts icke kunna till beqväma och lämpliga residensoch embetshus förändras; att inom staden i öfrigt ingen lör uppförande af residensoch embetshus lämplig tomt, likasom icke heller någon till fängelse tjenlig byggnad, vore att tillgå; att, af de flera i stadens granskap åter befintliga, till byggnadsplatser såväl i ena som andra hänseendet erbjudna lägenheter, en tätt invid staden utmed stora landsvägen belägen åkerlycka, under JYs 33, hvilken, innehållande fyra tunnland och % kappland, kunde få köpas efter beräkning af fyra skillingar banko för qvadrataln, ansetts företrädesvis lämplig, såsom med fritt och öppet läge egande god grund för nybyggnad samt lemnande tillräckligt utrymme för uppförande derå af ej mindre Landshöfdinge-residens och embetshus, än ock länslängelse-byggnad; att, med anta - Kongl. Maj:ls Nåd.
Voterings-propositionerna Niris 172 och 173 återremitterades på det Utskottet må frånskilja hvad genom 2 Stånds, med nu gällande tulltaxa sammanstämmande beslut må af ifrågavarande art. anses till införsel förbjudet. Voterings-propositionerna Nio 174 godkändes. Voterings-propositionen Nio 175 förfaller, äfvensom 2:dra alternativet i N:o 176, emedan Preste-Slåndet frånträdde sitt beslut och antog Utskottets af Bonde-Ståndet gillade förslag rörande art. kläder, tillhörige sjöfarande eller resande. Voterings-proposilionerna Niris 177—182 gillades. Äfvenledes godkändes hvad Utskottet hemställt pag. 9o angående Korgmakare-arbeten ej specificerade. Voterings-propositionen Nio 183 ogillades och Ståndet ansåg artikeln genom 3:ne Stånds beslut vara till införsel förbjuden. Voterings-propositionen Niris 184—189 gillades, äfvensom Utskottets hemställan pag. 92, angående käppar alla slag. Voterings-propositionen Nio 190 ogillades och artikeln ansågs Lill införsel tillåten då endast ett Stånd deremot stadgat förbud, i sammanhang hvarmed 2:dra alternativet i voterings-propositionen N:o 191 förfe Iler. Voterings-propositionen Nio 192, gillades. 25a Prot. ZJldr. cl. 29 Mars 1841- Voterings-propositionen N:o 193 förfaller, emedan Preste-Slåndet frånträdde silt beslut och antog Ulskoltets af de öfriga Stånden gillade förslag. Yoterings-propositionerne N:ris 194—200 gillades. Yoterings-propositionen !N:o 201 förfaller, emedan Ståndet frånträdt sitt beslut och antagit Utskottets förslag, hvilket af de öfriga Stånden linnes godkänd t. Yoterings-propositionerne
Ordet varda är icke detsamma sorn äro, utan ett futurum och utrycker en kommande tid eller framdeles. Att göra en inbjudning till de öfriga Stånden om en sådan småsak, anser jag sä mycket olämpligare, som Ståndet nogsamt aktat sig för att i frågor, der ett Ständers beslut redan finnes, söka rubba det genom inbjudningar. Ståndet har i sådana fall ej eller antagit inbjudningar, och jag afstyrker vördsamt allt afvikande från samma handlingssätt i denna fråga. En - De n 22 Februari. 389 ligt ruin tanke gör R. o. Ad. rättare att endast bifalla StatsU(sk:s hemställan. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Min afsigt liar ingalunda varit alt väcka fråga om någon rubbning i tre Stånds beslut, men redactionsfrågan syntes mig ännu öppen, och jag ansåg derföre möjligt att få infördt ett efter min tanka tjenligt ord. Likväl erkänner jag, att de anmärkn:r, som deremot blifvit gjorda, äro af den art, alt jag finner lämpligt och tjenligt att afstå från mitt yrkande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att han, då R. o. Ad. icke med sin röst bidragit till det beslut, R. St. i detta ämne fattat, finge hemställa, om icke R. o. Ad. ansåge lämpligast, alt den förevarande 4 punkten endast lades till handlingarne. Ropades ja. 5:te punkten, ang:de en ifrågasatt und. anhållan om Comitécns för norra väganläggningarne indragning och dess befattnings öfverjlyttande pä Styrelsen för allmänna vägoch vatlenb yggnader. Bifölls. 6:te punkten, ang:de förändring i nuvar. formulär för rikshufvudboken. Hr von Hartmansdorff:
I öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit anfördt och tillstyrkt, och för öfversigten, i ett helt, af derifrån h-irflytande Grudlagsändringar, får ConstitutionsUt-kottet vördsam!igen uppgifva efterföljande reductionsförslag. Regeringsformen. § 5- StatsRådet skall bestå af Tretton Ledamöter, hvilke ege rätt att alla der förekommande mål öfvervara, nemligen: En list i! iasSfats Minister, som tillika alltid vofrämste Ledamot af Konungens Hogsta Domstol; En StatsMinister för Utrikes Äenderna, samt Elfva StatsRåd. Ej må Fa - goo Constitutior.s-Vtskottets betcinkandenMConslitutions-Utskottets Eetänkcinclen. 301 der och Son eller Två Bröder på en gångl vara ständige Ledamöter af StatsRådet. § 6. Äf StatsRåden skola Fern vara Föredragande, nemligen: En Krigs Minister för Amnéens och blottans Ärenden; En Inrikes Minister för ärenden, soia angå Näringarna, allmänna Hushållningen ock Ordningen; En FinansMinister för Cameraloch Drätsel ärenden; En EcclesiastiqueiYlinist er, jör Kyr ko-är enden, derunder inne begripne Mal, rörande Allmänna Uppfostran, samt Hälsooch Fattigvården, och En JustiticeCanceller, Jör Fiättsoch Nadär enden. Bland de öfriga Sex StatsPiåden hvaraf minst Fre böra hafva förvaltat Civilt Ämbete, skall Ett kallas Hoj Canceller, oel ega de särskilda befattningar, sorn l Grundlagarna vidare bestämmas. Ej må Konungen fatta något Beslut i de mål, hvaröfver StatsRådet höras bön derest icke minst Tre af dess Ledamöter] jemte vederbörande Föredragande, tillstädes äro. Stats Ministr arne och samtlige licke föredragande StatsRåd, der de icke laga förfall ega, skola —■ med flera af dylik beskaffenhet. § 9- Uti alla rnål, som hos Konungen i StatsRådet förekomma, skall Protocojl Föras.
I sådant fall föreslår jag, att till Kongl. Majus höga disposition, för att befrämja Bancosedlarnes bibehållande i värde, må ställas ett creditif på Banken af en million Riksdaler i Bancosedlar, hvars belopp Kongl. MajU skulle äga att anticipationsvis från 1819 års början till nästa Riksdag, lyfta till uppköpande af myatbara metaller; dock att motsvarande deposition af sådane metaller borde i Banken göras, förr än ytterligare disposition å simma creditif finge äga rurn; äfvensom att icke större belopp af myntbara metaller, än som motsvarade en million i sedlar för hvarje år, finge till liquid på detta creditif af Ban - Den g Junti /. m. 459 ken emottaga», derest icke Iefvereringen skulle kunna ske till ett Cours-förhållande af etthundrade å nittiosex skillingar eller derunder, i hvilket fall BancoStyrelsen skulle äga emottaga allt hvad Kongl. Majit i Nåder kunde erbjuda, eller enskilte personer ville till Banken aflemna. Om Eders Excellence samt Ridderskapet och Adeln skulle anse ett sådant beslut uppfylla de Ledamöters önskan, sorn framställt motionen, och derjemte lemna Banco-Utskottet öppet, att, under iakttagande af den form, hvarigenom grundprincipen icke störes, föreslå det reglementariska, har jag, för mindel, icke något häremot, utan tror, att det åsyftade ändamålet härigenom mycket lämpligare vinnes, än genom BondeStåodets beslut, hvaraf, åtminstone i mitt omdöme, dea skräckbild syaes uppstå, att Riksens Ständer skulla med fem millioner nya sedlar öka sedelstocken, utan motsvarande värde. Herr Mannerfiam, Johan: Jag snssr lika med Herr Påhlman denna fråga, som hufvudsakligen rörer Banken, böra1 remitteras till BancoUtskottet, efter som den icke varit dar förut granskad, och att följaktligen, innan den till pröfning förekommer, nämnde Utskotts yttrande derom först bör inhämtas.
Utskotten hafva endast skolat upptaga, hurusom anmärkt blifvit: att den af Utskotten föreslagne ersättning af 5o R:dr till roterade posthemman icke vore roteriugs-koslnaden fullt motsvarande; att posthemman borde befrias från brooch väghållnings-skyldighet, och att en Författning måtte utfärdas, upptagande alla de posthemmanen förunnade frioch rättigheter. Efter öfvervägande häraf, få Utskotten anföra: alt då, såsom uli förra Betänkandet anmärkes, genom Rikets Ständers lemnade bifall till Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 22, blifvit afgjordt, att någon förändring med postförseln, genom borttagande af detta onus från posthemmanen, för närvarande icke bör ega rum, lärer frågan derom, emot 75 §. Riksdags-Ordningen, icke å denna Riksdag vidare utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning; alt i förra Betänkandet jemväl finnes utredt, det sådana åtgärder redan blifvit vidtagne, hvarigenom tillökning af posthemmanens antal icke af behofvet påkallas; att Utskotten icke funnit något skäl för bifall till det nu framställde yrkandet om posthemmanens befrielse från brooch vägbyggnads-skyldighélen, helst, genom en sådan frihet, andra hemmans besvär skulle ökas; Bih. till R. St. Prot. l834. 4'de Sami. 2 Afd. 2 g:de Häftet. i o Stats,- samt Alim. Bésv. och Oeeon.-Ulskottens Utlåtande JV.a 41. alt en Författning redan Ennes, ntgifven den 1g Ali g. 1801, sora upptager de posthemman förunnade frioeh rättigheter; samt att de i öfrigt gjorde anmärkningar icke innefatta någon omständighet, sorn ej uti förra Betänkandet blifvit af Utskotten pröfvad. På grund häraf och då dessutom Högloft, Ridderskapet och Adeln samt llögv. Preste-Slåndet den 17 sisth Sept. bifallit
Äfven hemställer jag, om icke f. d. Statssecrettu Hr von Hartmansdorff i afseende på frågan om ett privilegium, rörtde hvilket Utsk. icke nämnt några enskildta förhållanden, upplyste, att det angick ett apothek, om han ej till och med nämnde apothekarens namn , och i öfrigt omförmälde hela förhållandet roed detta mål. Jag kan således icke finna, att en blick, kastad på egenskapen af ifrågavar. transaction, ämnad endast att underlätta vårt omdöme om Konungens rådgifvares handlingssätt, så vidt de dermed haft befattning, kan vara på något sätt uti go §:n Reg.F:n förbjuden , enär det ej kommer i fråga, att R. o. Ad. skulle ingå i någon öfverläggning eller pröfning af sjelfva saken, utan afsigteu endast är att upplysa, huruvida vederbör, å Statens vägnar handlat till Rikets sannskyldiga nytta. Sådana upplysningar gålvos ock i förra plenum af Konungens rådgifvare uti en mängd mål. Af samma skäl som nu skedde, borde Hr Landtm, då slagit klubban i bordet, och förbjudit Frih. Åkerhjelm att nämna summor i afseende på anslaget för K. theatern , äfvensom dervid anställde personers förhållanden. Med mindre R. o. Ad. förbjuder mig att nämna derom, i hvilket fall jag är tvungen att vika för öfvermaklen , kan jag derföre icke se min rätt kunna stängas att yttra mig i den syftning jag börjat. Sedan jag nu emedlertid hört flera ledamöter hafva begärt ordet, torde Hr Frih. o. Landtm, låta dem först få yttra sig i denna sak , hvarefter mig torde tillåtas att fortfara. H. Ex. Ilr Gr. Löwenhjelm, Gust.: Jag får endast tillkännagifva, att jag för min del icke har något emot, att Ilr Hjerta fortfar såsom han börjat. Gr. Frölich, David: