Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Ja, vet du hvad», svarade Dina och intog sin favoritställning, liggande på ryggen i soffan med armarna under nacken, »det tänkte jag verkligen aldrig på. Jag tog det mycket lätt, och det var mig alldeles likgiltigt.» Maria försökte då att med talande skäl öfvertyga henne, att icke alla kunde taga det så lätt, att det var ett ämne, som gälde framtiden och som hvar och en icke kunde nog tänka på, men då sade Dina i det hon räckte Maria handen och smålog: »Det är bestämdt nog när hvarannan tänker derpå. Nu tänker du så mycket, att jag kan få slippa, — eller hur?» och så öfvergick hon till att berätta Maria om sin nästa roll, som mycket upptog henne. »När jag läser den, förefaller den mig som en sak, när jag tänker mig den spelad, blir den annan», sade hon och blickade tankfullt ut i skymningen med sina strålande ögon. »Läs då inte mera på den, utan spela den», sade Maria, »så blir den nog bäst.» Dina nickade och teg. Hon låg länge tyst i skymningen, men så satte hon sig plötsligt upp i soffan. »Nu tror jag, att jag har det!» sade hon. — »Nu ska vi tända ljus och äta här inne hos mig som förr i verlden.» Dessa förtroliga sammanträffanden mellan väninnorna blefvo dock mer och mer sällsynta. Dina var ständigt upptagen och kringsvärmad. Det var först och främst teatern, der hon blef mycket använd, och så var det så många större och mindre bjudningar om vintern, utflykter och promenader i vagn om våren. Hon skulle vara med öfverallt, och hon befann sig bäst, när lifvet gick i en hvirfvel. Vid denna tid — hon var då snart trettio år — fick hon en tillbedjare, som i ifver och viljekraft öfverträffade alla andra, hon hade haft. Det var en ung grefve, ett par år yngre än hon sjelf, som var fideikommissarie till ett par stora gods och tillhörde en af landets förnämsta familjer. Hans föräldrar och slägtingar hörde och sågo med förskräckelse, huru han alldeles gick upp i sitt svärmeri för Dina, men man ansåg det dock blott för ett ungdomligt infall, som icke kunde ha några allvarliga följder.
Jag tror derför, att om det förslag antages, som jag anhåller att få uppläsa, så skulle måhända snarare en sannolikhet vara, alt vederbörandes utlåtande utfölle för förslaget och således ändamålet lättare vunnes. Milt förslag är följaktligen, att R. St. i und. skrifvelse anhålla, det täcktes K. M., så framt ej binder mola, som af R. St. icke kunna förutses eller bedömmas, nådigt anbefalla, alt aftal må inledas med Ryska Kejserliga regeringen, om de ytterligare fyrbyggnader, hvarmedelst — efter anordnad gemensam undersökning af localiteterne — sjöfarten i Södra Qyarken kunde anses bättre betryggad; samt, derest anläggning af en ny fyr pä Svenska sidan, vare sig ä Understen eller annorstädes, då pröfvats erforderlig, i mån af tillgångar derom förordna. Den 23 Januari. 419 Hr 11 ä fell, Anton: Då jag begärde ordet, skedde det endast fiir att vördsamligen anhålla, del betänk, mätte varda punktvis föredraget, emedan jag skulle önska, det R. o. Ad. ville afslå den ena af de båda punkterna, men bifalla den andra. Jag får nn dessutom anhålla, det Ridd.secret. måtte upplysa hvad beslut af de öfrige Stånden blifvit i denna fråga fatladt, hvarefter jag torde få yttra mig. I anleda, häraf upplyste lindert., t. f. Ridd.secret., att prot.utdr. i ämnet ankommit från BondeSt., som bifallit Utsk:ns utlåt., men icke från de öfriga 2:ne RiksSt:n. Hr Rå felt: Denna fråga förevar redan vid förliden riksdag. R. St. beslöto då, att ingå till K. M. med en und. skrifvelse jemte anhållan, det täcktes K. M. i nåder låta undersöka, huruvida det vore lämpligt att anlägga en fyr på klippan Understen.
Dessa anmärkningar äro hufvudsakligen riktade emot de föreslagna theoretiska undervisnings-kurserna, hvilkas gagn och behöflighet för de blifvande lärarne man velat bestrida, under den förutsättning, att de i den Kongl. Propositionen antagna grunder för organiserandet af ifrågavarande bildnings-anstalter skulle i det hänseende vara afvikande från de åsigter, Rikets sednast församlade Ständer i ämnet uttalat, att några theoretiska kunskapsprof dervid ej varit ifrågasatta. Ordalagen uti Rikets Ständers skrifvelse äro emellertid här ofvan fullständigt anförda, och det lärer ej kunna förnekas, att de deruti begagnade uttrycken — ”att läraren måste hafva klart fattat de vetenskapliga grunderna för hvad han meddelar” — tydligen afse lärarens insigter och theoretiska hildning, likasom de följande — ”att läraren måste känna lagärne för undervisningens meddelande såväl i allmänhet som särskildt med afseende å det kunskapsämne han behandlar, äfvensom vara öfvad i konsten att leda den späda tankekraftens utveckling” — åsyfta dels hans särskilda utbildning för lärarekallet och dels de praktiska öfningarne. Om vidare den af en enskild motionär gjorda framställning genomläses, hvilken föranledde Rikets Ständers beslut och uuderdåniga skrifvelse i ämnet, (Stats-Utskottets Utlåtande vid förra riksdagen N:o 148 pag. 27), så bcfinnes detta af Rikets Ständer till sina hufvudgrunder godkända förslag uttryckligen hafva till föremål: ”lärarnes såväl theoretiska som praktiska hildning”; likasom ock den angifna planen för den theoretiska bildningskursen — nemligen att de, som ville egna sig åt lärarekallet i någon viss kunskapsgren, borde förut, under ledning af akademiska lärare, i dertill hörande ämnen genomgå en särskild kurs, företrädesvis i sådana kunskapsarter, som inom elementar-undervisningen intaga ett mera framstående rum, såsom den klassiska filologien, mathematiken, de nyare språken med deras litteratur samt naturvetenskaperna — blifvit af Kommitterade i deras underdåniga förslag antagna och jemväl af Kongl. Maj:t i den nu aflåtna Propositionen hufvudsakligen godkända.
Under l:sta Hufvudtiteln, innefattande anslagen till Kongl. Hofock Slotts Staterne, 686,700: „ 2:dra dito, anslagen för Justitie-Departementet, 811,100: „ 3:je dito, anslagen för Utrikes Departementet, . 225,650: „ 4:de dito, anslagen för Landtjörsvars Departe mentet, . 4,118,240: „ 5:te dito, anslagen för Sjöförsvars-Departementet, 1,414,100: • „ 6:te dito, anslagen för Civil-Departementet, 860,740: •— .— „ 7;de dito, anslagen för Finans-Departementet, . 1,705,600: „ 8:de dito, anslagen för Ecklesiastik-Departementet, 1,038,200: „ 9:de dito, Pensionsstaterna och allmänna Indragnings staten, 524,460: Summa R:dr 11,384,790: — Häremot komma de ordinarie Stats-inkomsterna att å samma Riks-Stat, enligt Stats-Utskottets af Rikets Stander godkända beräkning, upptagas till 4,448,430: De till Kongl. Stats-Contoret ingående, uti RegeringsFormens 60 § uppgifna, extraordinarie Statsinkomster äro uti Bevilluiiigs-Ulskoilets ofvan åberopade Betänkande beräknade till följande årliga belopp, nemligen: Sjötullsmedlen till .3,700,000: Salu accismedlen
Utskottet hemställde i punkt 15:o, att Filialbankerna i Borås, Carlshamn, Hernösand, Nyköping, Wisby och örebro län, derest de underkastade sig de vilkor och förbehåll, sorn, enligt Banko-reglementet af den 30 Oktober 1860, äro fästade vid rättigheten att från Riksbanken undfå kreditiv, med allenast den förändring, att af teckningssumman minst 25 procent skola i Rikets gällande mynt erläggas, må, likasom Filialbanken i Skellefteä, erhålla förhöjning i innehafvande försträckning inom det belopp, hvarför säkerhet är vorden ställd: dock ej någjon Filialbank till högre summa, än 500,000 R:dr; i punkt 16:o, att den del af tillgångarne ä anslaget till Filialbanker, som i och för sistberörda ändamål icke varder använd, må ingå till Bankens reservfond samt i punkt 17:o, inom. 3 och 4, att, i händelse af bifall till förslaget i punkterna 15 och 16, blifvande Banko-reglemente må i omförmälda hänseende erhålla följande uppställning: Mom. 3. Af redan varande och framdeles uppkommande besparingar å den i nästföregående moment upptagna summa ega Fullmägtige att till såväl Filial-banken i Skellefteä, som Filialbankerna i Borås, Carlshamn, Hernösand, Nyköping, Wisby och örebro län utgifva förhöjd försträckning inom det belopp, hvarför godkänd säkerhet redan är vorden ställd, dock ej någon Filialbank till högre sammanräknad summa, än 500,000 R:dr samt under förbehåll i öfrigt, att sistnämnda sex Filialbanker, hvilka alla före sednaste riksdag blifvit oktrojerade, underkasta sig de förändrade bestämmelser, som, för åtnjutande af kreditiv från Riksbanken, vid samma Bih. till R. St.
St:s hos K. M. i und. framställda önskan derom, att förslag matte utarbetas till förmyndarekamrars inrättande i Sverige, behagade Konungen, i skrifvelse till dea comité', sorn hade sig uppdraget alt framlägga skiljaktigheterna emellan den gamla lagen och det nya lagförslaget, anbefalla nämnda comité, att undersöka de lagar och författningar, som Sverige äger och har ägt angrde förmyndareväsendet', och derefter inkomma med förslag till förmyndarekamrars inrättande. Denna comité, af hvilken jag är ledamot, ansåg sin skyldighet vara att noga undersöka hvad i detta ämne förut varit i lag stadgadt; och då man återgår ända till izjoo-talet, finner raan en grundsats vara antagen, som är baserad både på moraliska och politiska skäl, nemi. den, att förmyndare-väsendet bör bibehållas såsom en famil je-ange!ägenhet; att det ömma samband, som äger runi mellan föräldrar, barn och skyldeman, skulle förlora endel of sin helgd, om man icke anförtrodde åt föräldrar och anförvandter att tillse den omyndiges rätt och bästa. Denna princip, vidtagen på i4oo-talet, har i alla de lagar och författningar, sorn sedan den tiden utfärdats, blifvit följd samvetsgrann! och är ännu den rådande. Att skilja föräldrar från förmynderskap öfver sina barn, har man ansett i moraliskt och politiskt hänseende så mycket mera oklokt, som på föräldrarnes vård 0111 små bani och dessas tacksamhet mot föräldrarna hvilar en del af fordringarna för samhällsbyggnadens bestånd. Lagen har dock stadgat ett visst gifvet öfverförmynderskap hos domaren, samt att förmyndaren skall, om så begäres af närmaste anförvandt, vara skyldig att hvarje år till denna lemna räkning, som äger att densamma granska och klandra, 0111 han så behagar; men lagen ålägger förmyndare ovillkorligen att hvart 3:dje år gifva domstolen en sluträkning öfver sin förvaltning, som, ehvad den begäres eller icke, skall tillställas närmaste anförvandt, som har att densamma granska och den omyndiges rätt och bästa bevaka.
De tillhörde samma kast, med samma serie af idéer, de voro uppfostrade ungefär i samma principer, de voro, som man och qvinna betraktade, jemnåriga, de voro båda lika älskvärda, lika omtyckta och afundade, de voro hvarken utomordentligt rika eller fattiga någon utaf dem, men deras förmögenhet, hvaraf dock Alberts mycket öfvervägde, sammanlagd och förenad, lika som deras hjertan, utgjorde ett helt som var ganska betydligt, och ingalunda att förakta. Deras slägt å ömse sidor hade varit fullkomligt nöjd med det val båda gjort, och ändå hade ingen enda medlem af dessa båda slägter haft sitt finger med i spelet, utan de unga tu hade sjelfva förrättat detta val, hvaraf hela lifvets lycka eller ve ofta beror, och förrättat det utan att dock mycket öfverlägga derom, ty hitintills hade de haft så högst få tillfällen att meddela sig med hvarandra. Båda hade de talrik slägt: syskon, kusiner, tanter och onklar i parti, vänner och bekanta utan allt tal eller räkning, och några af alla dessa omgåfvo dem ju alltid i det hopträngda stadslifvet, eller lemnade dem blott dessa korta ögonblick, under hvilka de endast hunno glädja sig öfver att en sekund få vara allena tillsammans. Deras blickar hade, allt intill denna dagen varit deras mest talande språk, och hvad de visste om hvarandra, det hade de mest hört af andra, af det beställsamma ryktet som aldrig är att förakta, och minst när det talar om hvardags-menniskorne, och ungt, ännu icke med en viss karakter, ett visst anseende pregladt, folk. Det är om de utmärkta, de som synbarligen höja eller sänka sig, öfver eller under det vanliga, som ryktet finner för godt att dikta sina fabler, med pennan, ömsom doppad i hemsk svärta eller bländande hvitt. Men Albert och Elina hörde ingalunda till dessa.
Det är alltid vackert, när man börjar sina anföranden med att orda om den fördragsamhet och välvilja, som man bör hafva mot främlingar; men på samma gång är det sorgligt att finna den slutsats, hvartill mången kommer, och särskildt skönjes det i detta förevarande fall. Här hafva nemi. talare yttrat sig i menniskovänlig rigtning, men alltid slutat med att man bör förneka judame de aldra första samhällsrättigheterna. Jag kan för min del icke, lika med en föregrde talare, tro att det är meningen att, genom att nu taga detta steg, framdeles äfven kunna bereda judarne tillfälle att deltaga i lagstiftningen. Skulle sådant emedlertid hända, så tror jag dock icke att den kristna läran hos oss står på så lösa grunder, att några få Mosaiske trosbekännare skulle kunna på kyrkolagstiftningen menligt inverka. Det finnes sannerligen en annan religion, för hvilken farhågorna i detta afseende med skäl kunde vara mycket större. Det torde för öfrigt vara tid på att toleransen gör sig gällande äfven hos oss. Till och med i Norge, der ännu för 5 å 6 år sedan ofördragsamheten var så stor, att ingen jude fick beträda landets område, och om en sådan, skeppsbruten, ditkom, tillhöils att genast lemna landet, har man nu kohnmit in på toleransens bana. I många länder bekläda judarne t. o. m. de högsta embetena. I Frankrike är Finans Ministern en jude, i Holland är Justitie-Ministern jude. I Italien, med undantag af Kyrkostaten, hafva judarne samma rättigheter som alla öfriga landets innevånare. I England sitta judar i Underhuset, bekläda, höga embeten och för ej länge se - Den 10 December f. m. 421 dan var Londons Lord-Major en jude. Äfven i Österrike hafva judarne fullt medborgerliga rättigheter. Man kan med skäl förvånas öfver, att jag, som på detta rum för ungefär 10 år sedan uppträdde i motsatt syftning, nu förändrat tänkesätt. Jag erkänner villigt mitt misstag då; men jag har sedan dess en längre tid vistats i det land, der judarne äro mest förtryckta.
I mill öfvertygelse, jäg bekänner det, kunna ej prospererande financer i något land finnas, der ej förslagen emanerat från den högsta Styrelsen. Visserligen böra vi granska förslagen, men de böra utgå från de samma som skola utföra dernj det lyckas ej att i sådane ämnen feli person uppi Ställer en plan, soni äf eii annan skall titföras. Åf andra landers efterdömen kunrtä vi se att förhållandet äfven här skulle blifva sådant* Härefter sedan Vi få déssa Ivarin© saker stadgade, medger jag visserligen ock ätt besparingar och indragningar i många äfseendert kunna göras, hälst vår Statsbyggnad är ganska coöH pliquerad för den lilla folkmängd vi nti ägan Slirteligen önskade jag äfvert att en starkare htishållsanda hos oss kunde införas. Öss fatta* hvarken skicklighet eller förmåga nästart i h vil—i ka företag sorn hälst, men vi borde håfva en större sparsamhet, en mindre stark böjelse för flärd, hvilken, jag måste medgifva det, alltid är en följeslagare af papp er smy niet. Detta har jag i hast nämnt såsom de föremål, hvilka hörde komma att sysselsätta Utskottet Nu hemställer jag, med den bildning som vår Stats^ författning gifver åt Utskotten, jag hade så «-■ 34o Den 10 Feiniar ii. rätt då jag här om dagen yttrade; att ej ett Särskildt Utskott behöfdes; jag hemställer om icke alla ekonomiska frågor böra skickas till EkonomieUtskottet, de som äga sammanhang med financerne till Statsoch BancoUtskotten, och de öfrige ämnen till något af de öfrige redan existerande Utskott, enligt 34 §• Riksdagsordningen samt 53 och 8g §. §. Regeringsformen. Vid sådane förhållanden bekänner jag, att jag för dessa ämnens behandling anser ett Särskildt Utskott obeböfligt; ty om ett sådant tillsattes, kunde gerna de andra Utskotten hvila, de Ängö då icke något att göra4 Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Grefve Lowenhjelm, Carl Axel:
St:r blifva i tillfälle, att afslå eller bifalla Grins anhållan. Gr. Gyldenstolpei Jag har så mycket förtroende till Hr Printzenskölds upfattning, att, om han läser hvad Utsk. yttrat pag. 32, han skall finna, att Utsk. icke antagit Komiterades förslag, att det skall finnas en bokhållare och en kassaskrifvare, utan Utsk. har tillstyrkt 2 bokhållare i det ena alternativet och en sådan i det andra, hvilket sednare är en misskrifning och bör rättas till 2. Då nu dessa alternativer icke pä annat sätt skiljas än i fråga om kassaskrifvarnes antal, lärer Hr Printzensköld finna, att om 2 bokhållare behöfvas för ena fallet, måtte samma behof förefinnas äfven i det andra, och att således någon vidare utredning af frågan icke erfordras. Då Utsk. redan sagt, att det behöfves 2 bokhållare, lärer det väl sedermera icke kunna säga, att ett sådant antal icke är af nöden, enär det finnes en kassa mera. Frih. Tersmeden! Lika med Gr. Gyldenstolpe får jag förklara, att, i fråga om kassaskrifvarnes antal, en misskrifning förelupit. Sista alternativet uptager en bokhållare och en kassaskrifvare och det första 2 bokhållare. Läser man motiverne för Utskis tillstyrkande, så finner man, att Utskis mening varit sådan. Utsk. har ansett 2 bokhållare nödige, och detta behof är lika i båda alternativerna, enär det icke har något sammanhang med kassörernes göromål, och det icke heller verkar på bokhållarnes antal, om ena kassören öfverflyltas till diskonten. På grund af alla dessa skäl anhåller jag alt Ståndet utan återremiss måtte besluta att i sista alternativet skall införas 2 bokhållare. Öfverläggningen ansågs härmed fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde att, i afseende på de nu förevaride punkterna, angide personalen i kassa-afdelnin, blifvit yrkadt dels af Gr. Gyldenstolpe och Frih.
Hvad de sammansatte Utskotten i detta Memorial föreslagit, bi fö 11 s. S. D. Föredrogos å nvo Stats-Utskottets Memorial, N:o 3io, angående utsättande af en prasscriplionstid, inom hvilken de från Riksgälds-Contoret utgifne Credit-Sedlar böra till inlösen företes, återremitterades; och N:o 3i8> i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i fråga om beviljandet af extra anslag till försvars-verkets iståndsättande, allmänna arbeten nr. m., återremiterades. Från Hedervärda Bohde-Standetv S. D. Föredrogos å nvo och bi föllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottens pi bordet livilande följande Betan - 4© Fröt, ' TJtär. den i9 Nov, i£34» Landen: N:o 21, i anledning af gjorda anmärkningar vid Kongl. Mnj:ts Nådiga Stadga om Skiftes-Verket i Riket den 4 Maji 1827, samt Kongl. Kungörelsen den 9 Junii <832; N:o 22^ öfver väckt motion, om ändring i Kongl.
Jag får blott fästa de värde talares uppmärksamhet, hvilka synas hafva uppfattat milt förslag så som det anginge en inbjudning till öfriga Stånden, att frångå deras beslut blott i de fall, der trenne Stånd fattat lika beslut, deruppå, att mitt Den 16 Januari f. ra. inbjudningsförslag icke blott rör sådana frågor, utan alla dem uti hvilka alla tre eller blott två eller ett af de öfriga Stånden fattat olika beslut, i afseende på förbuds bibehållande, med R. o. Ad. Jag vill nied mitt inbjudningsförslag komina derhän, att de andra Stånden skola laga R. o. Adis beslut, i de fall der R. o. Ad. borttagit förbud och bestämt inlörsclstull, i öfvervägande, för att fatta rörtde tull be I öppet antingen lika eller olika beslut med R. o. Ad. Af della skäl anser jag icke den tvistiga frågan, huruvida förbud är af samma natur som ekonomimål och således icke kunna komma under pröfning af förstärkt StatsUtsk., böra lagga binder i vägen för inbjudningen. Jag vidblifver min önskan, alt inbjudning måtte ske. Hvad åter de särskilda afdelningarna af inbjudningsförslaget angar, så, ehuru jag anser dem stå i nära sammanhang med hvarandra, och ehuru jag måste vidblifva min önskan att propos. matte framställas på förslaget i dess helhet, kan jag dock icke vara förmäten nog att tro det min önskan skall göra sig mera gällande än andras yttrade önskan, och jag har derföre ingenting emot att Hr Frih. o. Landtm, äfven framställer propos. att dela förslaget i de två uppgifna delarna; underkastande mig R. o. Ad:s beslut deröfver. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Då Hr Printzenskjöld på ny3 året fortfar i den gamla vanan att ströfva in på personlighetens område, så får jag erinra, alt då hans oron icke ägt förmåga att uppfatta mitt yttrande, bör lian anlita sina ögon för alt ur prut. inhemta detsamma. Jag talar icke samma språk som han. Jag kunde säga till honom, sorn Gusman i Operan Alzire: "des Dieux, que nous servons, connais
Det är vigtigt, att man afser dessa förhållanden just derföre, att föräldrar kunna finnas, sorn önska att deras barn må lära i 2 år ett Handtverk, i 2 andra år åter ett annat. Det kan äfven hända, att ett barn, efter 2 års förlopp, finnes icke hafva fallenhet för ett visst yrke, då man måste äga frihet att vända dess arbetsförmåga på något annat mera passande. Herr Cederschjöld: Såsom utveckling af hvad jag nyss anförde om ett NormalContracts får jag nämna, att, om det antages, vore denna §. otillräcklig, emedan der borde då utsättas ett visst förhållande med läroåren, äfvensom huru förhållas skulle med gossens föda och beklädnad, samt till hvad grad han skulle kunna till enskilta ärenden af Mästaren användas m. 111. Det skulle då så styliseras, att der upptoges alla de vilkor, som man önskade stadga mellan Mästare och Lärlingar. Herr Lagerhjelm: Jag utber mig en upplysning, i afseende på hvad en Ledamot nämnt om Lärogosses rättighet att skiljas från Mästare, när en viss tid förflutit. Jag skulle önska att veta dm en Mästare äfven nu kan behålla en Lärling längre, än denne sjelf vill. Herr von Hartmansdorff: Då Herr Cederschjöld ytterligare talat mot rättigheten Den 12 November f m. att begagna Lärogossar till budskickningar, och andra enskildta ärender, så borde, oin denna grundsats blelVe rådande, det för fullständighetens skuld, i Contractet äfven utsättas, att Lärlingarne borde vissa timmar om dagen utföras under bar himmel, för att, på något sätt, få hämta frisk luft. Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall af aldra §. i förevarande aldra Artikel. Rojiades J a och N e i. Hvarefter Herr Grefven och LarultMarskalkcn hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla 2 §. med den förändring, att Ridderskapet och Adeln ej anser nödigt, det Contract alltid ovillkorligen skall emellan Mästare och Lärling upprättas. Ropades starka Ja, blandade med Nej.
Beträffande åter de så kallade extra Gm betsmanna befattningar, dem Herr Påhlman ansett icke böra åt köpmän uppdragas, emedan de, efter hans förmenande, ieke 6kola äga nog medborgerliga tänkesätt, för att behörigen förvalta Statens Verk, får jag den äran förklara, det jag, för min del, finnér det lika olärnpeligt, att Herr Påhlman fäller ett sådant omdöme öfver ea köpman uti ifrågavarande afseende, sorn en köpman är obehörig, att fälla ett dylikt öf: ver en militairperson. Grefve von Rofen: Jag instämmer med Grefve Cronstedt, ty lika obehörigt det är att antasta någon för Religionssattser, lika obehörigt gr det äfven att säga, att en köpman icke kan vara värdig allmänt förtroende. Friherre Cederftröm: Herr Friherre Wir Béo har väl yttrat att vid författandet af det reglementarisk», fördelning af Discont-rörelsen kunde ske, men jag tror att grunden för fördelningen först bör vara afgjord. Om Friherre Hjertås förslag skulle bifallas, så blir det 1,400,000 R:dr, som i Provincerne skall ersätta en Discontrörelse af nära 9 millioner. Jag öfverlemnar åt eder sjelfva mine Herrar att döma, om en sådan fördelning af lånetillgångarne är förenlig med Provincernea bestånd. Det är BancoDiscontrörelsen, som bör fördelas emellan Stockholm och Provincerna. Jag afstyrker alltså Friherre Hjertås förslag, och hera-. 1 M* ihit t Attin *, m. ställer om teko grunden för fordelniogen nubfts afgöra». Herr Munch af Rafénjkj old, Eherhard: Jag var dea första vid sista Riksdag, sorn anmärkte felaktigheten uti Malmö Disconts förvaltning, men fastän jag deltog i beslutet om dess ställande under tilltal, är jag fullkomligt fri frän partiskhet,emedan dä jag insett brottsligheten i förvaltningen, jag äfven vetat att göra akillnsd emellan personliga felaktigheter och bristfälligheter uti sjelfva inrättningen» Skulle alla inrättningar fördömas för fel af personer, som dermed äga befattning, skulle icke någon Statsförfattning existera. Kan man föreställa, sig att inga