Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon dref omkring i kyrkor, på museer och på gatorna, besökte teatrar, satt ensam i sitt hörn på restauranten, medan Paris marscherade förbi utanför fönstret, bodde i en pension bland idel gamla fröknar — det var det allra värsta — och fann det vara ungefär som hemma. Hon måste efteråt bekänna, att hon varit nära att ledas ihjäl. Det var sällskap hon saknade, nu som alltid behöfde hon umgås på kamratfot » med andra zigenare » för att trifvas. » Om jag hade några riktiga menniskor att vara tilsammans med här! Dä först kunde det vara tid för er att skatta mig lycklig. Kan ni inte komma hit? Man kunde ha det så rasande bra och trefligt här, om man bara vore några stycken. Men när man skall gä alldeles ensam, så är det sannerligen icke svårt att hålla sig för skratt ». Hon blygs inte för att längta från Paris till Köpenhamn, der hennes vänner gjort allt för att skämma bort henne, och der hon trifdes så utmärkt. När hon vaknar på sitt hotell vid rue de Helder och tänker på de gamla fröknarne, hon skall sällskapa med vid dejeunern, så flyga hennes tankar till Hovedvagtsgade, och hon tror sig höra spårvagnarnes klockor från Kongens Nytorv — tänker för öfrigt mest på den nya romanen, som hon skall gräfva sig ned med på Hörby öfver sommaren. Det gick likväl med henne som med andra. Paris tog henne småningom fången. Känslan af ensamhet gaf med sig, de nya intrycken fylde i allt högre grad hennes sinne, och en vacker dag måste hon tillstå, att hon verkligen trifs utmärkt, att hon håller af detta lifliga Paris med sina rika minnen och sitt ständigt vexlande lif. Hon är numera sällan hemma, går alltid och drifver och saknar endast ett — att hon ej haft råd taga med sig den af henses anhöriga, hon var varmast fäst vid. Hon har inte pennan i hand på en hel må- nad, hon är glad öfver att slippa skrifva resebref till tidningar hemma, att få behålla sina nya intryck för sig sjelf, för sin egen utveckling. På teatern är hon nästan hvarje afton, of f DU N tast på Frangais men äfven på de andra. Hon gång — också på hösten 87.
Ett TLkgstens -brort r lTlerike, derföre betalas ärligen zr tz. och upphör arrendet l8i7« Wid upplZtelserna af osman berörde Kronans Fisken, qwarnar, Färjor, Broar och Ixrogac samt diwerfe Lägenheter, har Stars Ulstoltet utom hmad angär Torneå Elfs Lax-fiste, lamt r^yqwarns qwarn och Bro, enligt hivad här frammanföranför dt är, icke kunntt nägon anledning förekomma, som kunnat föranleda till rubbning eller förändring uti hmad Se derom ingängne Contracter och aifne sörvrdnunben fövestriswa; hwilket Riksens Högloft Ständers Eget ompröfwanbe wördsommeligen underställeS. Stockholm den 22 December 1809. Pä Högloft. Ridderstam pet och Adelns Ledamöters wägnar iLlaes kleming. Pä Wällofl. BorgareStäiidels Ledamöters wägnar Pä Högwördige PresteStänbtts Ledamöters wägnar 'kb. Weist m»n, Pä Hrderwärda BondeStändets Ledamöters wägnar Austers iblilssos. lbl. kröstelius. Rid. och Ad. Proe. 5 54 För - Förteckning pä Ncdannämnde Acono-Lägenheter med uppgift af deri Inkomst Staten af dem kMflyrer upprättad i anledning af derom inkomtte uppgifter frän Bongl. Rammar-Collegrum. s r: L Län - oo Södermanland östergöthland Nerikes Gottland Kronobergs Calmars Jönköpings Blekinge Christianstads Hallands Listen. Qwickiunds och Flintesten, upphör - Skruckarnes , , , . , Motala med en Qwarn, utan afgift, , . Motala Hhl-Fiske e Swintuna Skjar » - , , Stora och Lilla Rohnen, 2 Fisken , - Bogewiks 7 Strömmars Fiske Stens Ähl» Fiske Thurefors Lax.
Finnes brottet hafva skett, och ”fordrar målsägande, att ransakning derom "vid vederbörlig domstol anställes; eller ”anser Konungens Befallningshafvande i den ”ort, der brottet är begånget, den brotts”liges fällande skola föranleda förhöjdt an”svar å honom, eller ransakningen med”föra upptäckt af andra i brottet möjligen ”invecklade personer; varde ock d.å, genom vKonungens Befallningshafvandes föranstaltande, ransakning företagen; men ej skalL ”fången till den ransaknings undergående ”utlemnas, derest icke Domaren yrkar hans ”inställande, utan förfares på sätt i näst-, ”föregående punct är förordnadt.” ”5:o Öfver förnekad ransakning äge ej ”den brottslige besvär anföra,” Sedan Högste Domstolen och StatsRå* det blifvit i detta ämne hörde, har Jag Den 7 Ju n u a r i i i. m. tagit detsamma i öfvervägande, och funnit ^ Edert ifrågavarande Förslag till Lagförändring hufvudsakligen hvila på antagande deraf, alt ransakning i brottmål skulle kunna äga rum i den tilltalades frånvaro, med rättighet likväl för den sistnämnde att af yndersökningen erhålla del, innan dom i målet meddelas. Ett så beskaffadt rättegångssätt anser jag icke kunna godkännas, såsom stridande emot den i Sveriges Lag i allmänhet uttryckte grundsatts, att den anklagade äger rättighet att ransakningen öfvervara, en grundsatts, hvilken synes vara så mycket nödvändigare att iakttaga, som ransakningens hufvudsakligaste föremål: att få sanna förhållandet ulredt, skulle, genom den tilltalades frånvaro, i de fleste fall betydligen förfelas. Uppå detta skäl, och då Edert Förslag i öfrigt egenteligen innefatr tar endast en förändrad redaclion af de i ämnet förut meddeldte stadganden, hvilka, rätt tillämpade och iakttagne, äro tillräcklige för vinnande af de dermed åsyftade ändamål, har Jag funpit Mig sakna anledning alt till Edert berörde Lagförslag lemna nådigt bifall.
Majit med nedsättning i det af Velenskaps-Akademien till 1,000 ridr föreslagna belopp, begärt, och Utskottet i nästföljande loide punkt tillstyrkt för professorn Guslaf Erik Pasch, som dock, med afseende på hans förljenster om det allmänna och om vetenskapen, torde, utan underkännande af de goda vitsord, sorn majoren Gjertz erhållit för det siilf, hvaruppå han vidmakthållit ordning och polis inom Korrektions-inrättningen, kunna med majoren uthärda jemförelse!). Vid 21 punkten, angående fröken Törnebladh. Till beviljande af understöd åt många andra har Utskott et tillstyrkt Rikets Ständers bifall, men då det kommit i fråga, att med en ringa summa söka minska närings-bekymren för dottern till en man, som efter att under en längre följd af år hafva beklädt det embete hvartill Rikets Ständers förtroende honom kallat, sedermera innehaft den högsta värdigheten i riket, då finnas inga medel eller ingen båg att meddela något deraf! Hvarifrån denna njugghet emot en högt förtjent, redlig och ända till försakelse oegennyttig mans, i knappa omständigheter efterlemnade dotter? Jo! säger Utskottet, det är allt för betänkligt, att på pensionärernes barn öfver Hytta rättigheten till pensions åtnjutande. Det torde, till vederläggning af detta skäl, vara tillräckligt, att åberopa, det nu gällande Indragningsstat, företer mångfaldiga bevis deruppå att vid föregående riksdagar en sådan betänklighet icke gjort sig gällande, och får jag såsom exempel häruppå endast anföra, att vid 1840 års riksdag tillädes riksdagsmannen Anders Danielssons enka och två barn en pension af 600 ridr årligen, att på det sätt fördelas att enkan skulle intill sin död erhålla hälften, och barnen hvardera en fjerdedel utaf nämnde summa, sonen intill dess han fyllt 25 år och dottern intill dess hon inträdt i gifte.
Till fullgörande af den ansvarighet, sorn i § 5. litt. a), finnes bestämd, eger Rikets Ständers Bank att i främsta rummet använda det till Banken öfverlemnade förråd af metallisk valuta; men skulle detta förråd visa benägenhet att nedgå till det derför stadgade minimum, eger banken att, till fyllande af sitt behof, utaf Sveriges Bank utkräfva erforderligt belopp i afbetalning å dess här förut omförmälda förbindelse. 5 7. Sveriges Bank emottager Tillgångar: a) Rikets Ständers Banks depositionsbevis å den vid uppgörelsen i denna Bank befintliga tillgång af guld i utländskt mynt och plantsar; b) det belopp i Rikets Ständers Banks sedlar, som vid början af Sveriges Banks rörelse kan anses erforderligt, icke allenast för att tillhandahålla sådana redan beviljade kreditiv och hos Rikets Ständers Bank innestäende depositioner, som af Sveriges Bank skola öfvertagas, utan ock för att utgöra nödig reserv för inlösen af kreditsedlar, hvilka af samma Bank kunna utfärdas; c) diskonteller andra fordringar motsvarande såväl den summa, hvarmed Rikets Ständers Banks verkligen utelöpande sedelstock, dä uppgörelsen sker, öfverskrider inneliggande metalliska valutan, sorn ock beloppet af aila hos Rikets Ständers Bank innestående depositioner; d) nedannämnda obligationer och fordringar: l:o Rikets Ständers Bank tillhörande räntebärande obligationer, som återstå sedan denna Bank, efter hvad här förut är stadgadt, bekommit livad fördess grundfond erfordras; 2:o fordringarne för lån mot inteckning i landtfastigheter, eller de obligationer, som af allmänna Hypotheksbanken kunna komma att aflemnas i utbyte mot dessa fordringar; 3:o de i utländskt mynt ställda jernvägslåneobligationer. som före uppgörelsen emellan båda Bankerna, enligt Rikets Ständers beslut, äro för Rikets Ständers Banks vinstmedel inköpta; 4:o de af Filialbanker för erhållna försträckningar utgifna förbindelser med derför ställd säkerhet.; Banko-Vtskottets Betänkande JV$ 32. 5:o Rikets Ständers Banks återstående, fordringar dels för lån från Diskontverken, dels ock för hvad å kreditiven till Manufaktur-diskonten.
(Stt taftfartpg famt ett mtnbre tranéportmngfartpg äro imber ttpbpggnab od) tre Äanonffonerter imber föränbring tift SJiörfarefartpg. ftetn bataljoner fanonflttpar, fer bataljoner fanott jodar, elfira dtefbfartpg, fpra nior' farefartpg famt ©färgdrböflottanö bemärabe ångfartyg Ijafma blifmit föt SGBib (Sarlöfrona flatton £)ar Rammars fmebjebpggitaben blifirit fullborbab ocb till en bel fbrfebb meb magine' rier. Sdt^amnéanläggningen mib Äungöbron fortgår, äftrenfom toU od) ut^ué för npa fafernbpggnaben mib famina ftation uppföra^. Sill berebanbe af crforberliga förrdbölofaler mib 0tocfl)olmé ftation f)ar ett pdbpggnab af tpgbufet berfläbeé blifmit aitbefaflb od) är till en bel rebatt utfbrb. fått nptt d Sonbbett uppförbt frut^nö är imber inrebntng. Sltjfidiga galcrffjul l;afma blifmit reparerabe ocb plan faftjlädb för attbe Sentte bet glottanb frigöfartpg förfettö nteb beftpdning, i ben mått famtiUr0Jfccs anmifabc mebel lemnat tidgdttg, bafma 24 bomb 29 bebof af ^atibroapen, feban från gemäröfaftorierne i rifet aflemnaté bmab berifrån fumtat erbållaö, blifmit afbjelpt genom öfmertaganbe från 2lrtne'ené förråb af fåbana gernar, brilla befunnits för Arméen nu Rönningarne
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan votering blifvit begärd, ansåg Hans Excellence att den, utan afseende å de lemnade svaren, borde för sig gå; och föreslog Hans Excellence altså följande voterings-proposition: Den, sorn anser, att den upplåning Banken, i anledning af BancoUtskottets Utlåtande N:o 82, pag. 8r, kommer att verkställa, bör ske endast mot Obligationer på det sätt och under de vilkor sedermera komma att bestämmas, voterar Ja ; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer ofvanberörde upplåning att verkställas, så väl mot Obligationer, som uppå så kallad Afskrifningsräkning, på det sätt och under de vilkor i öfrigt, som sedermera komma alt bestämmas. Hvilken Voterings-proposilion af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Den i December f. m. 45 Voteringen börjades kl, i e. m. och befunnos, vid dess slut kl. tre quart till 2 e. ni-, röslerne hafva utfallit, som följer: Ja — 41. Nej — 59. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans E.xcellence Herr Grefven oell LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln beslutat, det upplåningen borde ske, så väl mot Obligationer, som uppå så kallad Afskrifnings-räkning, på det sätt och under de vilkor i öfrigt, som sedermera komma att bestämmas. Upplästes till justering och godkändes följande från ExpeditionsUtskottet inkomne Förslag till Rikets Ständers Underdåniga Skrifvelse!' till Kongl. Maj:t: N:o 261. Angående reglering af RiksStatens Fjerde HufvudTitel. N:o 262. Angående en afskrifning af öfverskotten på SlatsVerkets inkomster. Angående beviljadt ökadt anslag för Upsala Ridskola. Angående ett Lunds Academi återgifvet penninge-anslag.
Utan att egentligen lill bemötande upptaga de sålunda till stöd för anmärkningen uppgifna grunder, anföras deremot i förklaringen åtskilliga andra omständigheter, hvilka skulle visa behörigheten af anmärkta rådgifvande utgär - 240 derna och hvilka af sådan anledning först påkalla min uppmärksamhet. Sålunda säges det, att då Rikets Ständer, vid 1834 och 1835 årens Riksdag, beslöto, att vid de EmbetsYerk och Korpser, hvilka sedan Riksdagen derförut blifvit reglerade med högre aflöningsstater, än de af Rikets Ständer fastställda, och af sådana förmåner kommit i åtnjutande, det högre aflöningsbeloppet fortfarande, så länge tjensternas dåvarande innehafvare qvarslodo, linge tillgodonjutas och skillnaden deremellan och den gamla Staten, såsom dittills skett, utgå af de på hufvudtiteln uppkommande besparingar, meddelade Rikets Ständer intet yttrande, huru i framtiden borde förhållas för den händelse, att de högre löningsbeloppen, änskönt icke af Rikets Ständer på ordinarie Stat uppförda, dock kunde finnas så nödvändiga, att de, intill dess sådant skedde och så länge tillgängliga medel dertill förefunnos, borde utgå. Det synes emedlertid uppenbart, att sedan Rikets
Om ordet lösaktig skulle införas i mom. framför ordet qvinna , så lärer det väl vara helt klart, att något bättre medel alt kunna fortsätta samma lefnadssätt ej kan uppfinnas , än att borltaga barnet ifrån modren och låta henne fri och ledig, under fortsättande af sitt förra lefnadssätt, flytta ifrån socken till socken och plantera ut barn i socknarna. Det är ej på det sättet man böi lagstifta. Här kommer i nästa mom. den cathegori, som Hr Ribbing ansett finnas redan i det 3 momentet. För det förhållande, som i 3 mom. afses, skulle jag tro, att styrelsen, långt ifrån att erhålla tillåtelse, borde uttryckligen förbjudas att borltaga barnet ifrån qvinnan, och detta med ännu mera skäl, ifall ordet lösaktig utsältes; ty skiljes barnet ifrån en sådan qvinna, så är det helt säkert, att hennes förra lefnadssätt blir för henne en riktig födkrok. Nu vill jag likväl ej förmoda, att här menas en sådan qvinna; ty det står: J’Då qvinna söker fattigunderstöd, i anseende till det hinder folsjö! (Försörjning, som vården om barn föranleder, må det bero af styrelsen att antingen, med hennes bibehållande vid barnavården, lemna henne derefter lämpadt understöd, eller ock fråntaga henne barnet och låta det vårda, då hon för sin person är pligtig alt förse sig med lagligt försörjningstillfälle, under förbindelse tillika, atti mån af förmåga bidraga 468 Den i3 Man e. ra. lill barnets försörjning.’’ Det är ju klart, mine herrar! alt i samma stund, som modren är skiljd ifrån barnet och pligtig; att skaffa sig laga försvar, så förskaffar hon sig det i nästgränsande socken, der hon vore barnet nära utan att kunna åläggas att lemna något bidrag. Qvinnan bör således i min tanke ej på detta sätt skiljas ifrån sitt barn, utan jag skulle tro, att de ord, som afse detta, böra utgå och mom. i öfrigt oforändradt bibehållas. Hr Gripenstedt:
M 53, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för anskaffande af s. k. lifräddnings-båtar, blef detta Utlåt, ånyo bordlagdt, på begäran af Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., och Hr Mannerskantz, Carl Axel. Föredrogs och bifölls StatsUtskis nedannämnde d. 1 dennes f. m. på bordet lagde Utlåt, och Mern.: M 54, i anledn. af väckt motion, angide nedsättning uti arrendet för Skällnora Kungsgård; och M 55, aDgide aflöning för en E.-O. Kanslist. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Guslaf, Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar, m. 11. ledamöter, Allm. Besv. o. Ekon.Utskis nedannämnde d. 1 dennes f. m. på bordet lagda Betänkm: JVs 52, i anledn. af väckte motioner om ändring i K. M:s Nåd. Kungörelse d. D Aug. 1851, angide skyldigheten att deltaga i fjerdingsmanna-bestyret; JV2 53, i anledn. af väckte motioner om meddelande af slapelstadsrätt för köpingen Döderhultsvik; 92 Den 4 Mars. JV2 54, i anledn. af väckt motion om förbud mot förrättande af auktion å dag, som näst föregår Söneller Helgedag. JM 55, i anledn. af väckte motioner om uphäfvande af 25 § i Kongl. Fiskeri-stadgan d. 29 Juni 1S52; samt JM 56, i anledn. af väckte motioner om förändring i Kongl. Förordn. d. 7 Maj 1842, ang:de behörighet att föra befäl å Svenskt handelsfartyg. Föredrogos och biföllos Allm. Bes v. o.
A. i anledning af väckt motion om upphörande af Landttogsgärden: B. III. 206. 265, A. 275. — N:o 45. Litt. B. i anledning af väckt motion om upphörande af tackjernstionden och hammarskatten: B. III. 206, 266, 275, A. 295, E. 638. — N:o 45. Litt. C. i anledning af väckt motion om mantalspenningarnas bestämmande till jemna belopp efter nya myntsystemet: B. III. 207, 266, 296 A. 296, E. 462. ‘ — N:o 46. i anledning af llulderskapets och Adelns remiss till Stats-Utskottet af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition rörande Biskoparnes löneinkomster: B. III. 207, 266, A. 266.
7 rst., utgörande ersättning tili åtskiilige pacdagogier för mistade djeknepenningar, den andra å 37 R:dr 14 sk. 8 rst., dylik ersättning till vissa pastorer m. 11., Klereciet tillhörande, tjenstemän; hvilka poster blifvit öfverförde, den förra, å 754 R:dr 40 sk. 7 rst., till anslaget för folkskolorna under titel folkskolor (pmdagogier) och den sednare, å 37 R:dr 14 sk. 8 rst., till anslaget för Klereci-staten. Sundhets-Kollegium med Medicinal-Staten. 13:o. 1 anledning af väckt fråga om löneförhöjning för Provincial-Läkarne, har hos Rikets Ständer i betraktande förekommit, hurusom af Statens tjenstemän måhända inga äro, i förhållande tili tjensternes vigt samt fordringarne på kunskaper och skicklighet hos deras innehafvare, så svagt aflönade af Staten, som bemälde läkare, hvilka utgöras för närvarande af 67 ordinarie och 18 extra Provincial-läkare, de förre med löner i tre grader från 432 R:dr 24 sk. till 500 R:dr, med undantag af en enda, som uppbär 666 R:dr 32 sk., samt de sednare med arfvoden å 250 R:dr hvardera, utom en, hvars arfvode utgör endast 150 R:dr.
Då för öfrigt ifrågavarande språk, i följd af dess nära frändskap med latinet, i sammanhang med detsamma utan synnerlig svårighet inheinlas; då dess literatur företer ett rikt förråd af de mest utmärkta arbeten, till hvilka lärjungen vid en mognare ålder sålunda öppnas tillträde; då kännedomen af detta språk bereder tillfälle att på grundspråket läsa våra heliga urkunder, en läsning, som enligt gällande skolplan, likasom i alia andra protestantiska länder, är föreskrifven vid religionsundervisningen i skolans högre klasser; då erfarenheten dessutom visat, att detta språk, som i sig eger någonting ganska tilldragande både för formens och innehållets skull, merändels är ett begärligt studium, hvarifrån dispens sällan sökes af dem, som läsa latin, samt att detsamma för vissa lefnadsbanor är af stor vigt; och då dertill slutligen kommer, att detsamma, enligt Utskottets förslag, ej skulle börja förr än i 6:te klassen, torde en rubbning i nu gällande, för icke längesedan stadgade föreskrift, med hvilken skollärarne på många ställen uttalat sin belåtenhet, icke böra förordas. I fråga om den förändrade plats, som vissa särskilda läroämnen, såsom t. ex. engelska och botanik, enligt de ofvannämnda förslagen skulle komma att i undervisningsplanen intaga, har det synts Utskottet, som detaljer af denna beskaffenhet svårligen egnade sig att utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning, och det så mycket mindre, som en sådan pröfning icke kunde företagas ulan en genomförd undersökning om undervisningsplanens bestämmelser i öfrigt och den inverkan, en rubbning i nämnda hänseenden kunde komma att ulöfva på förhållandet i det hela. Icke heller kan Utskottet inlåta sig på bedömandet af de förändrade läs-schemata, hvilka åtskilige motionärer i sina vid motionerna fogade undervisningsplaner uppställt, helst som, innan 1859 års läroverksstadga vunnit någon längre tids tillämpning, och isynnerhet innan undervisningen inom skolorna vunnit en sjelfständigare ställning genom det nyligen anbefallda, mea ännu icke verkställda upphäfvandet af studentexamen, verkningarne af skolstadgans bestämmelser icke kunna med säkerhet bedömas. Men då den klassiska och den reala linien i skolan åtskiljts, och dessa linier, enligt
Inga ofrankerade försändelser lösas. Ingen annons Införes under 1 krona. Och så gick jag — dag efter dag, vecka efter vecka — och stred i tysthet med mig sjelf. Jag var hundra gånger redo att öppna mitt sjuka hjerta för dig; men så — alltid — när jag efter en fruktansvärd kamp hade ordet ända ut på läpparne, så svek mig i sista ögonblicket allt mitt mod. Jag är så förfärligt feg! Och din långmodiga finkänslighet, att sjelf aldrig fråga, lade hyende härunder. krafter. Efter några dagar vände jag åter till pappa Rebolledo, och allt blef — genom hennes förmedling — som förut. Hvarför jag nu så plötsligt reste, förstår du nog sjelf. Du känner ju så väl, hvad som varit emellan din bror och mig. Och så fick jag anledning att frukta, att hvarken han eller jag skulle ega krafter i längden att motstå det gamlas magt. Efter en tid föll pappa Rebolledo åter i gamla vanor och — Elon Kruse kom till baka. De bägge männen arbetade af all magt emot mina svaga krafter för att förmå mig till detta äktenskap, som jag afskydde mer, än jag kan uttala. » (Forts.) Nu anser jag mig emellertid vara skyldig, för att i någon mon godtgöra min försumlighet åtminstone i detta fall, att gifva dig, den enda vän, som nu står mig åter i verlden, en inblick i den sorgliga historien mellan mig och min man. Du skulle nog förlåta mig, att jag gör det i så korta drag som möjligt, om du kunde känna den smärta, som detta nu kostar mig, der jag om natten sitter i mitt ensliga hotellrum, som ändtligen, nu så sent, blifvit så pass tyst, att jag kan söka reda mina tankar. Dock icke allt. Till en tid var det ovanligt lugnt och godt, » gumman » tittade emellanåt till oss, pappa Rebolledo var förundransvärdt mild till sinnes och höll sig nykter, och af Elon Kruse såg jag ej en skymt. Men det skulle ej vara så länge. Från Iduns läsekrets. Återigen något o m rullkaminer. Allt ifrån den mörka julnatt, när jag flydde, förfärad, från huld och hem, har hela mitt lif varit en enda stor sorg.
Kuru Den 22 Junii f. mi 35 9 är det då möjligt, jag vill ej säga rättvist, att åsätta dem en Bevillningsafgift, beräknad efter ett dubbelt eller tredubbelt värdeP Enahanda och ändå bekymmersammare är förhållandet med Egendomar å Landet, der Bevillningen otvifvelagtigt i alla fall får till stor del utpanta»; och jag hemställer då, om det är an-4 ledning att vidtaga ett steg, som skall göra detta liqvidationssätt ännu mera nödvändigt. Om vi få Riksdag inom ett år, hvilket icke är otroligt, gör det visserligen ingen ting} men skulle den icke inträffa förr än 5 år härefter, frågar jag, är det billigt, att stadga en minimiafgift, som skall hafva i spåren Landtmannens största skada och förlust, om icke fullkomliga ruin. Jag känner Egendomar, som på ett år fallit 50 procent i värde, och då jag anser det vara bäst, af två ofullkomliga ting, välja det minst onda, tillstyrker jag, att man må förblifva vid hvad som förut är stad-! gadt, och således afslå hvad Utskottet uti ifrågavarande afseende nu yttrat. Friherre Cederström, Jacob: I händelse grunden för Bevillningen vore behållen inkomst, skulle jag visserligen instämma i den mening, att minimiafgiften borde försvinna, men då Bevillningen nu utgår gf synbar förmögenhet, och denna beskattningsmethod icke är fotad på någon verklig rättsgrund, måste man bibehålla något, hvarpå man kan calculera ; och i sådant afseende är det nödvändigt att stadga ett correctiv, sorn förekommer, att icke somliga Provincer nedsätta Hemmansvärdet allt g6q Deli 22 Junii }. ty. för lågt, då det i andra förblifver orubbadtj och hvarigenom just den orättvisa af ojämnhet i beskattning uppkommer, emot hvilken Friherre Boije ifrat. ' Den skillnad sorn, enligt flans anförande, skulle befinnas emellan Östergöthland och Gottland, tror jag visserligen existera, men till förmån för Östergöthland.