Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning af detta förhållande och hvad Revisionsberättelsen i öfrigt rörande dessa ämnen innehåller, får Utskottet tillstyrka, det Rikets Ständer ville bos Kongl. Majrt i underdånighet begära: a) att Kongl. Maj:ls vederbörande Befallningshafvande vid de tillfällen, då contract med enskilde personer afslulas om undsättningsspanmåls anskaffande lill större belopp, mätte erhålla föreskrift att skyndsamligen lemna Kongl. Stats-Contoret del af vilkoren vid medlens utlemnande, på det Kongl. Stats-Contoret må tidigare, än först följande år, då räkenskaperne ingå, erfara, hvilka åtgärder, sorn blifvit vidtagne; U) att, vid de tillfällen, då undsättningsspanmål in natura lill Länen levereras, Kongl. Majrls Befallningshafvande mätte anbefallas, att hvarje qvartal till Kongl. Stats-Contoret aflemna summarisk uppgift, huru densamma blifvit disponerad; c) att, då antingen undsättningsspanmål eller penningeförskott i och för samma ändamål lill serskilda församlingar, emot gemensam ansvarighet, utlemnas, behöriga afskrifter af qvittensen från desse församlingar måtte bifogas den redogörelse, som af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande afgifves, och d) alt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande måtte undfå Nådig befallning, alt till Kongl. Stals-Contoret insända vidimerade afskrifter af alla dylika borgensförbindelser på samma gång, som de i mom. a) omnämnde contract aflemnas. § i56. (Rev. Ber. i835. Med framställning af de förhållanden, sorn föranledt den, i följd af Kongl. Brefvet den 5 Oetober i833, till Grosshandlaren C. JF'. Liljewalch skedde öfverlåtelse af 2,5oo tunnor råg och 4>5oo tunnor korn, i ändamål att tillhandahållas undsätlningsbehöfvande i Norroch Vesterbottens
R Oberg; hvarjemte, enligt motionärens begäran, denna motion kommunicerades de öfriga Riks-stånden; 4:o Friherre Cederström*, Rudolf, denna dag väckta motion, att Rikets Ständer måtte anvisa en summa af 30,000 R:dr B:ko, att ställas till Kongl. Maj:ts disposition för utförande af en minnesvård öfver Högtsalig H. K. H. Hertigen af Upland Prins Gustaf, hvarjemte, enligt motionärens begäran, denna motion kommunicerades de öfriga Riksstånden; 5:o Densammes denna dag väckta motion, om pension för enkan efter Hofgravören och vice Professoren D. C. Densammes denna dag väckta motion, angående statsanslag till rese-stipendier och premier, i ändamål att i Sverige göra fiskodlings-konsten känd och begagnad; 7:o Herr Liljens'olpes, Axel Fredrik, denna dag väckta motion, att en summa af 100,000 R:dr banko måtte anslås till uppresande uti hufvudstaden af en minnestod åt Högstsalig H. M. Konung Garl XIV Johan; hvarjemte, enligt motionärens begäran, denna motion kommunicerades de öfriga Riks-Stånden; 8:0 Grefve Gyldenstolpe*, Anlon Gabriel, denna dag väckta motion, om pension för enkan efter Kansli-rådet J. D. Valerius; 9:o Grefve Taubes, Henning Edvard, denna dag väckta motion, om löne-anslag för en Andre Amanuens vid Universitets-Bibliotheket i Upsala; 10:o Herr Sleuchs, Mathias, denna dag väckta motion, med förslag till löneregle ring för Kongl. General-landtmäteri-kontoret. Bevillnings-Utslcottet: 1:o Herr Lagerhjelms. Pehr, denna dag väckta motion, med förslag till åtskilliga förändringar i nu fällande tulltaxa rn. m; 2:o Grefve Taubes, Henning Edvard, denna dag väckta motion, med förslag till förändringar i tulltaxan; 3:o
Kungörelse angående rättighet för rikets innevånare utan undantag, att antingen själv eller genom kommissionärer, få av allmogen upphandla sin egna förnödenheter av viktualievaror som till städerna införas; Stockholm den 1 augusti 1803. Lättnader då det gäller handeln med viktualievaror. Lantmännen skall få möjlighet att sälja sina produkter där det är förmånligast för dem. Man får tillstånd att handla av vem man vill och behöver inte som tidigare anlita städernas handlare. Stockholm den 1 augusti 1803 J LILJENCRANTS Kungörelse angående fabriksidkares rättighet, att i städerna hålla öppna salubodar till deras tillverkningars föryttrande i parti och minut; Stockholm den 3 augusti 1803 Tillverkare får rätt att sälja sina produkter i vilken stad eller marknadsplats de vill. Deras salubodar skall dock registreras av magistraten. De har rätt att sälja både i parti och minut. Flera tillverkare kan dela en salubod. Stockholm den 3 augusti 1803 J LILJENCRANTS Kungörelse angående husbehovsaccisen för malt; Stockholm den 10 augusti 1803. Kungl Maj: t har förordnat att husbehovsbryggeriaccisen för malt skall fastställas till 2 skillingar och 6 runstycken per tunna både i Stockholm och andra städer. Stockholm den 10 augusti 1803. J LILJENCRANTS SAMUEL af UGGLAS. Convention till förklaring av handelstraktat av den 21 oktober 1661 mellan Sverige och Storbritannien; 25 augusti 1803. En tydlig förklaring av den 1661 slutna handelstraktaten med Storbritannien och Irland, rörande den neutrala handeln i krigstider. Några personer från båda länderna har utsetts att göra ett samarbetsavtal. Skulle ett av länderna vara i krig är det inte tillåtet för det andra att föra pengar, vapen, bomber eller krigsredskap till fienden. Den krigförandes kryssare skall ha rätt att uppbringa den neutrales fartyg som går till fiendens hamnar och köpa livsförnödenheter. Följer ratificeringsavtalet både på svenska och engelska. Quedlinburgs slott den 25 augusti 1803 GUSTAF ADOLPH GEORG III
Den som bär rättigbek att tillwerka eller föräd» la en wara, bör, mål ock aga den, att uti större elier mindre varti densamma afyttra. Det förefaller mig således lika orimligt att förbjuda den, som jac tillwerka eller lära tillwerka bränwin, saln deras under ett wist makt, stin att förneka Landkmannen salu af mindre gnantum säd än en skärpa eller ett mitzi antal Marker ucaf dctz victualie waror. Uti inledningen kill Beränkandet medgisweS ock, Stt förbud emot lönnkrogar ocy andre misibruk af biän mi»S - Den 4 December. 215 »vins salu icke hindrat dem, att beha förbud bliswit ös, werträdde och eluderade. Men oagkadt denna Utskotten erkända och af hela Swensta Allmänheten kända sanning innehåller likwäl Betänkandet förbud emot bränwinSnmuurering och emot inrättning af andra än pa ett eller annat sätt privilegierade krogar, till ex. Odahl-krogar (en hittills, åtminstone pä dc fläste ställen okänd titel) med flere krögeri och näringsställen, hwilka likwäl äro till ett sä frikostigt belopp upgisne och rillänie, alt hela förbudet derigenom i del närmaste förswinner. Det lärer sällan falla en Ståndsperson och ej osta nägon Bonde i hägen att sälja sitt bränwin supwis, eller i mindre partie än ett halfstop, men om de wille Let, kan och bör det wäl sörekommas? Mä de ej med lika skäl i mindre som i större quanlileker sälja eller stän, ka borrt sitt bränwin? Om man nödwändigt will förbjuda minutering, borde man ätmjnstone förbjuda salu af mindre än ett halsankare. Pä hwad sätt man än mä stalla förbudet, blir den goda följden likfullt, akt det icke efterleswes, mc» den stadliga är och stall altid blist iva, att utwäg till förtjenst lämnas ät KronoBetjening och Fiscaler, akt liksom hittills äga rätt till ett för med» borgerliga friheten förolämpande inträng Uti den enstilde hushållningen.
Besvoch Ekon.-Utsk:s d. 8 och 13 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 97, i ani. af väckte förslag, åsyftande förflyttning till hufvudstaden dels af Universiteten i Upsala och'Lund, delsafbåda Universitetens juridiska fakulteter och dels af Upsala Universitets medicinska fakultet. Usta punkten, ang:de furslaget om båda Universitetens förening lill en läroanstalt i hufvudstaden, äfvensom förflyttning af Lunds Universitet. Gr. Sparre, Brik: Jag har ingenting att anmärka emot det resultat, hvartill Utsk. kommit i denna del af Betänk. Jag anser nemi. det icke vara lämpligt, att båda Universiteten förflyttas till och förenas i hufvudstaden, men deremot kan jag ingalunda gilla de grunder, Utsk. till stöd för sin åsigt anfört, och ehuru jag nu icke vill vidare yttra mig derom, emedan jag får tillfälle dertill, då frågan om Upsala Universitets förflyttning förekommer, har jag likväl på förhand velat tillkännagifva mitt ogillande af Utsk:s motivering. Förevarande punkt blef uppå härefter framställd propos. af B. o. Ad. bifallen. 2:dra punkten, ang:de förslaget om förflyttning till hufvudsladcn af Upsala Universitet. Gr. Sparre: I denna del är jag deremot af en emot Utsk:s åsigt alldeles stridande tanke. Jag hade i sanning icke väntat, att en fråga af så genomgripande vigt för fäderneslandets utveckling i intellektuelt hänseende, som denna, skulle af Utsk. blifva så lösligt behandlad, så knapphändigt affärdad; att förslaget om Upsala Universitets förflyttning till Stockholm skulle blifva så omotiveradt afslaget, att man icke ens tyckes hafva ansett det löna mödan att ingå i någon verklig pröfning deraf. Det torde, på sätt motionärerne yttrat, vara en obestridlig sats, att bildningen i våra dagar icke kan bestå såsom isolerad från lifvet.
Det enda, som här kunde väcka någon betänklighet, vore, att dictionen, som i hans öfriga skaldedikter vanligtvis har stark böjelse för en viss lärd och ej sällan till konstleri drifven utarbetning, här möter oss i en husmansdrägt, stundom till och med alltför ledig. Syskontycket af ”Hercules”, ur hvilken ock uttryck, ja halfva verser flerstädes här anträffas, är mellertid så afgjordt, att det omöjligen kan öfverhalkas. Synbart är, att Skalden, längre framskriden i ålder och likväl oförminskadt liflig, här velat slå sig lös eller låta sig gå; man tycker sig märka, att han diktat, och för sina förtrognaste uppläst, detta Epithalamium – i nattråck. Det skildrar, mestadels med öfvervigt af en komisk ton, de mångfaldiga bryderier och vedermödor, som dels föregå, dels efterfölja hvarje giftermåls-förbund; dock så, att sakens ljusa sida tillsist göres gällande. Stjernhjelm har roat sig att här fullständigt utmåla, än med komisk sanning, än med komisk öfverdrift, hvad redan Hesiodus erinrar om äfventyren af qvinno-umgänge och äktenskap. Han har gjort det med särdeles godt lynne; och ville man säga, att ”Hercules” är hans didaktiska Iliad, så kunde man kalla dessa ”Bröllopps-Besvär” hans didaktiska Odyssée, som i vissa fall supplerat den förra. I sitt hela är det – om det än vunne på att vara kortare – ett muntert underhållande, och äfven såsom tids-bild interesserande stycke. Man får ej stöta sig på ett och annat drag, som öfverskrider hvad vi nu anse passande att säga och läsa. Begynnelsen, en behaglig tafla öfver den svenska ung-sommaren, må här få en plats. Phoebus, han har sin vagn, med de guldglimmande piggar Samt eldsprutande, svårt regerliga, drakota fåglar, Vändt; med tygeln i krok, från Barbrer och torkade Blåmän, Mot de mätliga 49 land, och sist till Nordiska näset; Och far nu så märkliga fort, uppvärmer och aflar,
N:o 138, angående revisionerne öfver Banco-Discont-Verkels förvaltning och räkenskaper samt f. d. Riks-Discontens utredning, Bifölls. Nso 139, i anledning af väckt fråga om anställande af en Canzlist till biträde åt Ombudsmannen vid Låne-Conloiret i Götheborg. Bifölls. Nso 140, med hemställan, att ett i Banken upptaget landtegendoms-lån, hvilket icke blifvit inom behörig tid i låntagarens concurs bevakadt, måtte i Bankens räkenskaper få afskrifvas. Bifölls. Nso 141, öfver väckt motion, angående utredning af de binder, som från Banco-förvaltningens sida mött Actie-egare i Götha Canal-Bolag att för deras i Banco-Disconten belånade actier erhålla sådana bevis, sorn, enligt Bolags-reglemente, erfordras, för att för desamma föra talan vid Bolagets sammankomster. Bifölls. Prot. Utdr. d. 6 Fabr. 184*1 87 N:o 142, till svar å Vällofl. Borgare-Ståndets återremiss af Utskottets ander N:o ISO allåtna Betänkande. Lades till liandlinga me. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Utlåtanden: N:o 418, i anledning af begärd utredning öfver de uti 1837 års Rikshufvudbok utbalancerade Riksgäldsmedel. Bifölls. N:o 419, i anledning af väckt fråga om ett räntefritt lån för Carlskrona stads Pastorat. Återremitterades. S. D. Vid nu ånyo skedd föredragning af Bevillnings-Utskottets Betänkande A:o 38, i anledning af väckt motion, att vissa sorter sidentyger, då de med direct lägenhet införas från Ostindien, må bära en tull af endast 10 procent, blef samma Betänkande af Ståndet bifallet. Från Y ä 11 o fl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskotlets Memorial och Utlåtanden:
LagUtsk. har ända till öfvermått fullbordat det oförväntade i sitt betänk., då det yttrar sig hafva funnit, ”att ’’de yttre förhållanden, som föranledt ifrågavar. påbuds utfar"dande, ännu fortfara.” Jag ur af den öfvertygelse, att man äfven 1812 icke ägde några grundade anledntr till den ifrågavar. författningens utfärdande; men så mycket mera kortsynt torde det tillåtas mig att anse Utsk:s förklaring, att samma yttre förhållanden, som föranledt påbudets utfärdande, ännu fortfara. I detta hänseende torde det för mig vara tillräckligt att påminna om tillkomsten af den älskvärda familje-tillökning, som kungahuset sedan 1812 vunnit, och som ensamt torde vara ett inre förhållande, mera än tillräckligt, att omintetgöra Ut'k:s alltför sökta ordande om fortfarande yttre förhållanden, som icke ens någon gång i detta afseende ägt sken af inverkan på Sveriges inre förhållanden. Slutmeningen uti Utskts betänk, är lika anmärknings>4 11. 55 434 Den ty October e m. värd, som det öfriga, då Utsk. yttrar, att bestämmelserna uti idta års K. påbud icke äro stridande emot lag eller af sådan grund påkalla förändring. — Jag tager mig, med anledn. häraf, friheten protestera emot den åsigt, att ett påbud, som i annan väg än grundlagen medgifver, påbjuder lifvets förlust eller landsflykt, icke är lagstridigt. Jag instämmer i öfrigt uti Frih. And. Cederströms reservation, och anhåller otn återremiss af betänk.; och i den händelse sådant skulle vägras, torde denna min tankeyttring få anses såsom min reservation emot beslutet. Gr. Frölich: Jag är på sätt och vis förekommen uti de anmärknrr jag hade ämnat göra emot LagUtskts nu föredragna betänk., genom det nyss upplästa skriftliga anförandet af Gr. Anckarsvärd. Jag finner det vara besynnerligt af LagUtsk. att vilja åstadkomma en slags inskränkning uti R. St:s rätt att begära eller för sin del besluta återkallandet af en författning.
Du usla kryp från ett finskt svedjeland, utfor Kristina, du, som är mindre än en groda och vill vara en örnunge, du vågar att trotsa mig, du! Har jag inte dragit dig upp ur kärret till en plats, som de ädelbornaste jungfrur i Sverige afundas dig? Var du inte den fattigaste, eländigaste kiselsten, som människor trampade på, och har jag inte slipat dig in i en infattning af guld? Vet du inte, att jag åter kan kasta dig mera hjälplös, mera förtrampad, än du någonsin var, i mörker och glömska? Och du vågar förråda mig, du, du, som har mig att tacka för allt och utan mig skulle vara intet! Hvarför tiger du? Svara! Jag blygs ... Ja, blygs! Därtill har du skäl. Blygs öfver min enfald att tro på din tacksamhet! Blygs öfver din otack att löna mig så! Bekänn, och jag vill se, om jag törhända ännu kan för dig göra något, som du icke förtjent! Jag blygs, att nådig fröken, som varit så god mot mig, så lätt kan döma mig ohörd för jag vet icke hvad. Fröken har sagt till mig: de, som Gud adlat, få icke förnedra sig, och nu blygs jag, att fröken kallar mig ett kryp och en kiselsten. Så ovärdig är jag ej, och så mycket har jag lärt af fröken själf, att jag aldrig skall blifva en annans klafbundna träl. Mig skall ingen fjättra och ingen förtrampa. Jag är så fri född som något kungabarn. Slå mig, döda mig, men skymfa mig icke! För hvad anklagas jag? Det var någonting i dessa trotsiga ord, som på samma gång anslog den unga drottningen och ytterligt uppretade henne. Hon uppreste sig och fattade med en hastig rörelse ringklockan, vägde den några sekunder i handen, utan att ringa, och lade den därpå ljudlöst tillbaka på nattduksbordet. De två nyss så förtrogna jämnåriga stodo mera fientliga mot hvarandra nu, än de stodo i Björnsnäs skog, när den enas ridspö färgade en röd strimma på den andras hals.
Med naturen af deras rörelse är det öfverensstämmande, att de lemna lån på längre tider med antingen årliga afbelalningar, eller ock med låntagaren öppen leornad rätt att betala så mycket han förmår, dock med vilkor i sednare fallet, att hela länet är inbetaldt inom viss tid. Enahanda vilkor med dem dessa inrättningar sålunda bevilja sina låntagare, måste de således söka förskaffa sig sjelfva. Orsaken hvarföre de Svenska hypoteks-föreningarne hittills icke vunnit det allmänna bifall, som dylika inrättningar onekligen förtjena, synes mig lill en del böra härledas från det förfarande, som vid åtskilliga af dessa föreningar blifvit iakttaget. Man har nemi. betingat sig lån endast för kortare lid, under farhåga att penningar ej skulle kunna erhållas emot ouppsägbara obligationer, förfallne först efter en längre följd af år. Likväl finnes det i vårt land ett verk, som måhända lemnar mindre säkerhet än hvad hypoteks-föreningarne kunna lemna. Detta verk — arméens ackords-amorterings-fond — började under en ofördelaktig tidpunkt, för 14 år sedan, att utgifva 5 procents obliga - 2 22 Den 19 April e. m. lionel' till ett belopp af nära 3 millioner nrlr, och oaktadt räntan sedermera nedsatts till 4 procent, äro de ändå mycket begärliga. Hade hypoteks-föreningarne vidtagit samma åtgärder, bade de också fått åtnjuta enahanda förmåner; deras obligationer bade blifvit gångbara och Svenska allmänheten hade vant sig vid dessa ouppsägbara papper, som kunna försäljas när man behagar. En annan åtgärd, som icke ligger i hypoteks-föreningarnes egentliga bestämmelse, är den att upptaga utländska lån. Sådant har måhända till någon del varit behötligt för ali fä räntenedsättningen i gång; men det är också möjligt, att del blifvit utsträckt utöfver det verkliga behofvets gräns, och alt derigenom i sednare åren framkallats en reaktion i allmänna tänkesättet emot dessa inrättningar.
Om den siste värde talarens mening vore — hvilket jag likväl ej hört honom bestämdt uttrycka — att det borde medgifvas egare af mindre brännerier att, efter det bränvinslillverkningen bedrifvits under första höstmånaden, välja emellan tillverkningens fortsättande under ännu en månad på hösten eller dess upskjutande till en månad under påföljande vår, så vore det en stor fördel för de mindre bränneriernas egare. Men jag anser, att samma skäl, som gäller emot en sådan fördelning af bränningstiden för de större brännerierna. i ännu högre grad gör sig gällande i afseende å de mindre, och jag kan således ej annat än ifrigt motsätta mig eli sådant förslag. Jag uprepar del ännu en gång, det är för att gå till mötes en ännu icke fullkomligt uplyst opinion hos allmogen, som Utsk. tillvägagått på sätt som skett, ty detta stadgande öfverensslämmer icke med den princip, som gjort sig gällande inom R. o. Ad , och med det beslut, som af 3:ne Stånd redan är fattadt, att bränvinsbränning icke är en sådan näring, som uteslutande bör vara fästad vid jorden Det är således endast med afseende på en inom den talrikaste delen af nationen, tyvärr, ännu herrskande fördom, som jag för min del anser denna koncession böra göras, men att utsträcka detta medgifvande så långt, att man lemnade allmogen valfrihet emellan en höstoch en vårmånad till bränningstid, det tror jag icke vara rådligt. Jag tillstyrker således bifall lill U(sk:s förslag i denna del, och anser de emot detsamma gjorda anmärkn:r ej vara af sådan beskaffenhet, att de höra förmå R. o. Ad. att fatta ett annat beslut i frågan. Frih. von Kraemer: Oro jag rätt npfattat de reservationer, som BondeShs ledamöter inom det Serskilda Utsk. afgifvit emot detta förslag, ehuru jag erkänner, att jag ganska flyktigt genomläst dem så är reservanternas åsigt den, att de förbehålla sig en höstmånad till bränningstid, men vilja sedermera hafva rättighet alt välja emellan ännu en höstmånad och en vårmånad. Det är emot en sådan valfrihet som jag upträder, emedan derigenom en olikhet emot de större brännerierna kommer att upslå.
Man är tillochmed oviss om, huruvida han haft det för de flesta öfriga gudar gemensamma utseendet af en menniska".84 Det är uppenbart Juma som härmed åsyftas, den andliga makt, som står bakom tingen. Sednare har likväl Castrén, i likhet med Lencqvist och andra, ansett att Ukko är namnet på Finnarnes högsta gud, en herrskare på himlahvalfvet öfver åska, blixt, regn m.m., med andra ord en öfvergud; ehuru denna benämning troligen först begagnats som ett "vördnandsfullt epithet" för den högste. Sjelfva grundbetydelsen af detta ord såsom gammal anförvandt, och alla de brokigt skiftande föreställningar man förknippar dermed gifva dock tillkänna, att Ukko är endast ett tillnamn för den redan såsom person fattade himmelens gud. Klädd i blåa strumpor och brokiga skor, försedd med en eldgnistrande skjorta, vandrar han vid himlaranden längs molnets kant. Regnbågen är hans stridsbåge, hvarifrån han skjuter sina brinnande kopparpilar, blixten är hans svärd. Han råder äfven öfver vindar, snö och hagel, och är likaså eldens herre, såsom synes af många ställen i Kalevala.85 Allt detta hänföres i en mängd varianter, äfvensom i gamla upplagan af Kalevala, till Ilmarinen. Att Ukko är endast ett tillnamn, bevisas ytterligare af den omständigheten, att det på de allra flesta ställen begagnas adjektivt, tillsammans med ett annat ord, och kan utbytas mot vanha. Så i den bekanta sammanställningen: Oi ukko ylijumala. Redan Lencqvist omnämner Porthans betänkligheter att deraf göra en serskild gud. Han anför det bevisande faktum, att namnet ukko tilldelas både björnen, som i en sång tilltalas med: Ukkoiseni, lintuiseni, Kaunoiseni, kultaiseni, samt Tapio, skogens konung. Denne måste nemligen åsyftas med följande bön: Anna ucko uuhiansi, Anna oinahat omansi, och straxt derpå: Ucko kullainen kuningas, Tuuvos ilman tuusimata, Varomata vaaputtele.86 Ganander anför:
Se här, hur kassan bildas! Femme d ' affaire har att vid hvarje samqväm medföra tvänne sparbössor, som placeras på obemärkt ställe, och då lägger hvem, som vill, sin tribut i de samma • — antingen i den för nöje eller den för nytta. Ingen ser, hvem som lägger eller hur mycket, hvadan ingen tvingas af falsk stolthet att gifva, då han ej eger råd. » L a société » räknar rik som mindre rik, hög som mindre hög bland sina medlemmar. Nyckeln till dessa sparbössor deponeras hos utom föreningen stående person, som efter viss tids förlopp har att vid pågående samqväm inlemna densamma, hvarefter kassan upptages, räknas och summorna insättas på sina särskilda sparbansböcker. Utaf » kassan till nytta« lemnas bidrag till sjukvård åt medlemmar, som äro i mindre goda omständigheter, till och med åt icke aktiva, så att de få läkare och medikamenter fritt. » Kassan till nöje » användes stundom till skogseller slädpartier, men » La société » brukar dock deraf merendels bereda ett annat, icke mindre » nöje ». Kassörskor, butiksflickor, sömmerskor, lärarinnor m. fl. behöfvande unga qvinnor sättas nämligen i tillfälle till en månads vistelse vid en badeller brunnsort eller ock i någon annan liten vrå af skärgården för att hemta en smula förråd af helsa och frisk luft till långa och tunga arbetsdagar. Att många penningar på detta sätt betalats ut är ett faktum, men hur de kommit in — - det är och förblir för de flesta en gåtfull hemlighet. Ingen vet, hvem som i kassan lagt alla de många verkligen hjerterörande små 1- 2- och 5-öringarne, hvars alla samlade » bäckar små » sammanförda bilda en rätt » stor å ». Och icke heller blir någon klok på, hvem som stoppat ned de der tunna pappersbitarne, på hvilka ordet tio esomoftast står prentadt, och hvilka så tyst och stilla utan skrytsamt skrammel glida ned i den lilla sparbössan. Kanske småttingarne sparat in sin karamellslant och bedt mamma lägga den ned — helt tyst och obemärkt; ty äfven barnen lära sig att gifva på detta sätt.