Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det beslut, som 1810 fattades och tillämpades i en, enligt Rikets Ständers förklaring 1823, orätt uppfattad mening, har genom sistnämnde Ständers, af Kongl. Maj:t gillade, beslut till sin kraft och verkan blifvit grundlagsenligt upphäfdt. Utsockne frälsehemmanen äro visserligen underkastade rusttjenst-bevillning; och då rotevakans-afgiften dem ålägges, kunna de väl sägas erlägga dubbel beskattning för samma ändamål; men i detta hänseende befinna de sig i samma förhållande med det öfriga allmänna frälset i riket, som, jemte rusttjenst-bevillning, äfven har ordinarie rotering sig ålagd. Derjemte har rusttjensten nedsjunkit till en obetydlighet emot det dryga beBih. till B. St. Den uppgår nu för ett utsockne hemman i Halland, likasom i Bohus län, till endast 3 Rdr 11 sk. efter helt mantal, i Skåne till 3 Rdr 26 sk., och i Blekinge till 3 Rdr 16 sk., likaledes efter helt mantal, och motsvarar denna utskyld hvad i det öfriga Sverige utgår under namn af rusttjenst-marker, som enligt nu gällande Bevillnings-förordning löses med 10 sk. för hvarje rusttjenst-mark. Af ofvanstående utredning anser Utskottet det rara till iullo bevisadt, att utsockne frälse-hemmanen i Halland böra ordinarie rotering underkastas; och enär all den lindring i detta besvär, som af hemmanens svagare beskaffenhet kan billigtvis föranledas, redan genom Rikets sednast församlade Ständers beslut blifvit medgifven, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer att, på sätt Utskottet i betänkandet N:o 16 redan föreslagit, samma beslut vidblifva. Stockholm den 3 Juli 1851. Mteserrn tioner •' af Hr Warn'. ”Att de Halländska utsockne frälsehemmanen från uråldriga tider voro lika med det öfriga frälset underkastade utskrifning, kan icke bestridas och har mig veterligen aldrig blifvit nekadt.
Uti de emellan Stats-Werket och allinänna Magazins-Jnrärrningen uprättade liqwider, har Stats. Wcrket ärligen blilwit päförd bekydliga ersättningar till Magazinö-Inräuningen för benita difserence. 2:0 Angäende Fängars skjuts ^ och Underhäll. Wällofl. Borgare-Ständet har harwid sunnit den anmärkning äga rum, att de Städer, som aro pligtige ali underhälla och transportera Färgar böra äfwen sä ival som Landtboerne wara till ersättning derföre berättigade. Utaf de i Stats - Conkoiret förwarande Hand» lingar kan ej uplysas, huru wida någre Städer åtnjuta eller äro berättigade till en sadan ersättning. Stats-Conloiret utfärdar anordningar pä medlen esler inkomne reqwisikioner frän Landshösdingarne och redowisningen derföre ster u-i hwarje Läns Landsbok. Hos Konungens Defallningshafwande i orkerne böra uplysningar härom kunna erhälias. StatsUtstouek kan emedlertid icke undgä att anmärka, alt der synes billigt, att de Skader, som haswa ett sadan: onus sig älagdk, äfwen sä njura ersättning derföre, sä wida det icke strider enior Slädernes privilegier eller andra gällande Författningar. 72 ä Den 14 Zebruarir. z:o Angående de till Enskifiens befrämjande i Skäne och Skaraborgs Län upförde medel. Af någre Ledamöter sä wäl hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, som uti det Walloch BorgareStändet, har blifwit yrkadt, ark detta understöd mät» te till Staten indragas Detta anslag grunda sig pä Kongl. Förordningarne af den gi Mars i8oz och den 2Z Julii 1804.
"Hwilken är denne olycklige?" frågade hon den unge mannen som ledsagade henne på detta himmelska besök. "Det är," swarade han, "Siciliens och Italiens onda genius, som, då han en gång befrias, skall förorsaka så många städers ruin!" Denna dröm berättades genast andra dagen bland folket. Afundsjuk öfwer Syracusas frihet, hade Fortuna swurit de dygdige inwånarnes förderf, befriade Dionysius ur fängelset och kastade honom som åskan midt ibland detta folks lugn och fred. Då denna qwinna skyndat att bland folkmängden åskåda tyrannen, wid hans ankomst till Himera, hade hon knappast warsnat honom förr än hon utropade: "Se der den man som jag sett i drömmen!" Tyrannen lät döda henne. (464 f. C. f.) Poeten Simonedas blef genom en dröm warnad för en stark storm i samma ögonblick, då han skulle gå ombord på ett fartyg. Och i sanning de, hwilka han skulle göra sällskap, omkommo alla på sjön i hans åsyn. Simonidas lyckönskade sig att hafwa anförtrott wården om sitt lif åt en dröm, heldre än ett fartyg, och af erkänsla för denna räddning, gjorde han denna beskyddande dröm odödlig genom ett mycket wackert poem. (År 550 f. C. f.) Konung Croesus såg i drömmen sin son Atis falla för en lönnmördares dolk. I följd häraf bemödade sig hans faderliga omsorg att taga alla de mått och steg som kunde afwärja den grymma olycka hwarmed han blifwit hotad. De största försigtighetsmått woro ständigt widtagna på hans befallning; men olyckan wißte nog att deßa oaktadt bana sig framgång. Ett ofantligt wildswin härjade en lång tid på landet i Lydien. Atis wille befria landet från denna farliga fiende, och fick med stor möda sin faders tillåtelse dertill, fastän denne icke fruktade annat än mördarens stål. Under jägarnes häftighet att döda det förfärliga odjuret, swängde sig en af deras lansar om, och dödade den olycklige prinsen.
Skulle Ridderskapet och Adeln icke nu gilla Utlåtandet, utan besluta, att lönen skall uppföras i likhet med inkomsterne för Rikets öfriga Biskopar; blir det nödigt, att öka denna rubrik med beloppet af de räntor, som äro anvisade för Biskopen på Gottland till enahanda belopp, som i InkomstBetänkandet finnes upptagit för den ordinarie räntan. x ... Friherre Anckarswärd: Jag utber mig få förklara, att det är ingalunda om summorna jag vill yttra mig, utan blott om principen, ehuru jag, i fråga om summor, har varit till deu grad olycklig i mina meningar inom detta Stånd, att jag knappt vet, om jag vidare kan stiga upp, för att tala om någon summa; och det återstår mig blott detsamma i afseende på mina grundsatser. Men nu måste saken hänga så tillsammans, att antingen fordras lagstiftningens biträde till detta steg, eller icke. I förra fallet måste afgöras, om man bör gå in i sådane personela undantag, som detta. Jag bekänner, att jag icke är öfverbevisad om nödvändigheten häraf för lagstiftaren. Då Biskop Eberstein redan, i följd af Styrelsens begifvande, kunnat komma i åtnjutande af en sådan fördel, ser jag icke, hvarföre lagstiftningen bör göra sig delaktig i dessa oformliga Styrelse-åtgärder. Jag Den 8 Octo ber e. m. tror, att nationen, i följd af både Styrelsens oell lagstiftningens beslut, redan blifvit öfver måttan besvärad med dylika omsorger, och jag ser rättnu knappast, huru man skall kunna för hvem som heldst afslå sådana ansökningar. Om något svar på den Kongl. Propositionen bör afges, så tror jag, att detta, långt ifrån att behöfva ingå i sättet för Biskop Ebersteins åtnjutande af sina fördelar, blott helt enkelt behöfver innehålla, att lagstiftningen icke finner sig böra göra sådane personela undantag från en allmän författning, innan en allmän reglering blir verkstäld. Ilerr Lefren_, Johan Pehr: Jag skulle önska, att kunna bibringa Friherre Anckarsward den öfvertygelse, att det vore nyttigt, om Rikets Ständer bifalla hvad här blifvit föreslagit.
I öfrigt är stadgadt och öfverenskommet: a) alt den i Usta punkten omnämnda väg, i förlängning af Vestergatan, skall till allmänt begagnande af Kronan och staden, lill hälften hvardera, försvarligen stensatt underhållas. b) Den å vestra betesmarken 52 tunnland 26,6 kappland, nu befintliga markväg från öster till vester samt derifrån erforderliga vägar till både stadens i norr derutmed belägna strandmark och enskildes i söder angränsande jordar, hvilka alla vägar äro å förutnämnda karta och kartritning utmärkta, lemnäs till obehindradt allmänt begagnande, dock ulan något deltagande i deras underhåll å Kronans sida. c) Ofver den uti 2:0 b) omnämnda kanalbank af 6 alnars bredd, har staden full egandeoch dispositionsrätt, för begagnande hvaraf den nu skedda öfverlåtelsen af skjut-stall-lyckan i öfrigt följaktligen icke utgör hinder. d) Tvättning, badning, kreaturs vattnande eller annat, hvaraf orenlighet åstadkommes, må icke i kanalen ega rum.» Då, enligt hvad härvid blifvit utredt, ifrågavarande egobyte emellan Kronan och Malmö stad, är för Kronan i allo fördelaktigt, men för dess verkställighet jemväl erfordras Rikets Ständers samtycke, på sätt 77 § Regeringsformen i sådant fall stadga;-, vill Kongl. Maj:t härmed i nåder föreslå Rikets Ständer att för deras del medgifva egobytet under ofvanupptagna vilkor. De till denna fråga hörande kartor och handlingar skola blifva tillställda det Rikets Ständers Utskott, som kommer att med ärendet taga befattning; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. A. F. Z. Reuterskiöld. 8 Kongl. Muj:ts Nåd. Proposition Jtt 14. Utdrag aj Protokollet öfver Landt försvars-Ar enden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet på Stockholms Slott den 24- Oktober 1862. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer.
Slalssami Allm. Besv.- och Ekon.-UlskoUets Betänkande N:o 36. hafva tjenster, som af behofvet, åtminstone under fredstid, påkallades, enär dessa tjenster medförde blott två till fyra dagars tjenstgöring om året, ville motionären derföre ytterligare föreslå, att prestsysslorne vid icke i garnison liggande regementen eller korpser, vid nuvarande innehafvare» afgång, ej måtte å nyo tillsättas, och att, då trupper äro sammandragne, presternes förrättningar måtte fullgöras af särskilde, utaf Konsistorierne dertill förordnade prester, hvilka härför erhöllo ersättning enligt gällande rese-reglemente; och kunde, under krigstid, enahanda förhållande, ega rum med aflöning åt de då förordnade prester. Då de ifrågavarande presternes sammanlagda löner, enligt stat, utgjorde omkring 45,000 R:dr R:mt årligen, hvartill komme deras andel, åtminstone 5,000 R:dr, i öfverskottet af utarrenderade boställen, så uppstode, genom bifall till detta motionärens förslag, en ganska betydlig besparing åt Statsverket. Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet tagit i öfvervägande; och då, hvad först beträffar frågan om Krigs-hofrättens upphäfvande, Rikets Ständer vid denna riksdag redan godkänt Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 9, deruti af andre motionärer väckte förslag oin Krigs-hofrättens upphäfvande blifvit afstyrkte, hemtar Utskottet häraf anledning att föreslå det berörde förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Frågan åter om indragning af Regements-pastorsoch Bataljons-predikantsbeställningarne synes Utskottet medföra åtskilliga betänkligheter.
Riks dagsordningen, sorn föreskrifver sättet, huru Stats^ Verket skall revideras, och deraf lärer man finna, att granskningen ej skall inskränkas endast till ziffran. Hans Excellence Herr Grefve af TVetterstedt; I anledning af en värd Ledamots begäran om tryckning al hvad jag i början af denna discussion yttrat, nödgas jag beklaga, att jag icke kan gå hans önskan tili mötes. Jag hoppas, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln ej yrkar en sak, som jag tror ej böra äga rum med särskildta yttranden, emedan, enligt min öfvertygelse, öfverläggningame alltid böra i ett sammanhang komma till allmänhetens kännedom. I öfrigt är jag den värde Talaren oändlipen förbunden, för det han behagat anse mitt Dictatnm vackert', men icke till den grad, att vilja öka dess skönhet genom särskild tryckning. Herr Grefven och Gandl Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskottets förevarande Memorial böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet åter* remitteras. Repades Ja och Nej, HOsn 59 Önioker /, m. Herr Hjerta begärde votering. Grefve af Ugglas, GustaJ: Ingen lärer neka , att ju ämnet är af den vigt och beskaffenhet , att betänketid erfordras för att stadga sitt omdöme, och fatta beslut. Då de vid StatsUtskottets förevarande Betänkande gjorde anmärkningar ovedersägligen äro af den betydenhet, att de förtjena begrundas, och då Ridderskapet och Adeln tillförene merendels tillåtit återremiss, äfven på grund af mindre vigtiga anmärkningar; så hemställer jag till den värde Talaren, som yrkat votering, om han ej skulle behaga derifrån afstå, samt om icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja visa samma uppmärksamhet åt de anmärkningar, hvilka blifvit emot detta Betänkande framställde, sorn vanligen plägar ske? Herr Hjerta: Det Betänkande, hvarom nu är fråga, har en längre lid hvilat på Ridderskapets och Adelns bord.
Betänkanden föredrogos och biföllos, nemligen: N:o 40, i anledning af väckta motioner, angående bördsrättens upphörande; N:o 41, i anledning af väckt motion om förklaring af stadgandet i 5 kap. 1 § Jordabalken, angående bördskillings beskaffenhet; N:o 42, i anledning af väckt motion om upphäfvande af lagens stadganden angående morgongåfva; och N:o 43, i anledning af väckt motion om förklaring, huruvida 1845 års arfslag må Prot.-Vtdrag den 8 Augusti 1861. 469 inverka på fördelning af egendom, som förut blifvit emellan barn gjord af föräldrar, hvilka likväl, först efter det nämnde lag blef gällande, allidit. S. D. Vid föredragning af Beviltnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorial N:o 4, i anledning af Riks-ståndens olika beslut angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, lät Ståndet bero vid hvad Utskottet i afseende på 1 och 8 §§ af Utlåtandet N:o 3 anmält. Den inbjudning Utskottet framställt, i afseende på §§ 10, 12, 13, 18, 2 mom. samt 2S, blef icke af Ståndet antagen, utan vidblef Ståndet sitt i afseende på berörda §§ förut fattade beslut och godkände voterings-propositionen. Hvad Utskottet i afseende på 49 § yttrat, godkändes af Ståndet. Den 8 Augusti. Frän Högloft. Ridder skalet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 0 och 7 dennes på bordet, lagda Betänkande N;o 40, i anledning af väckta motioner, angående bördsrättens upphäfvande, bifölls detta Betänkande, så vidt det rörde bördsrätten å landet; men afslog Ridderskapet och Adeln Utskottets förslag om upphörande af bördsrätten i stad. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D.
Urskoitet har ali skäl i min tanka alt tro, det ve af dem förestagna rnskränkninqar torde föranleda lill införsel af utländskt bräuwin; jag tror det äfwen, derföre stadgas lag i min öfwerlygelfe, åke ir skränkinngarua intet böra hafwa den ykkerlighel hwaremol anmärkningar äro anförda; kronans bränr nerier skola bäst kunna bestämma tkllgangcn, och jordbrukaren tryggas wid säkerheten arr 8 mannder utan inskränkning sä begagna den; för nation är bränwinets nylkjande en nödwändighet, och med manlighet begagnar, hälsosamt hwar finnes det folk, som ej i något spirituöst, söker en upfriskuing; mart elimar förmenar dem nägot annar än brännvin, hwcm har arbetsfolk och will wara utan brännvin, genom en upmunlrgn dermed, har ju ofta err swärt arbete uträttais och ffyiidsamhet wunnits, mä man aldrig förglömma art j mistwäxt ar, foderbrist - Den ig Jumi, 56g brist utgör en fördubblad pläga, och mindre spissamr bles atk med mjöl göra tak elier annan hulm ärlig än nied drank; jag anser för den största nödwandighet ark Riksens Högloft, Ständer för jordbrukets wäl hys Konungen i underdånighet begära 8 mänaders bränning ärligen, utan inskränkning i nägot fall. Som den Mängd twister i asla tider warit om rättigheten atr bränna bränwin tydeligen wisak, a il dek ansedt s som en sörman, finner jag inret skäl förmoda der någon uraktläter den rättigheten, och sälcdes ej, hwarföre den afgifren skall skiljas ifrän jorden, när bränningen är med den samma förknippad, I betänkandet finnes alt, Hederwärda Bonde-Ständers Ledamöter funnit att progression emellan Z4 och ZO kanns pannor blifwit för högt föreslagen, dek besannas gärna, och är det öfwer
Jag skulle derföre önska, att om frihet i öfriga afseenden meddelades, undantag likväl måtte göras för artikeln trävaror. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag bekänner, att jag tagit alltför liten del i tulltaxans uppgörande för att bedöma, huruvida de uppgifter äro riktiga, hvilka derur göras. Men är det sannt, att exporten af vissa trävaror är belagd med 3o proc., så beklagar iag, att en så hög tull blifvit denna vara ålagd, aliraraest i afseende å Norrland. Jag hoppas dock på skälig, jemnkning härutinnan, enär Konungen bibehåller sin rätt att nedsätta. Men det är af vigt, då det står Ständerna öppet att sjelfva sträcka jemnkningen partielt till norra provinserna, hvilka jag, lika med Hr Stuart, finner vara deraf mest i behof, att icke försumma tillfälle dertill. Jag instämmer således i allo med Hr Stuart och finner intet skäl för Gr. Fröjichs motsatta anförande, likasom jag icke kan inse, hvarföre man skall afvakta häfvandet af det hinder, Hr Gr. uppgifvit, för att uppmuntra användandet af våra stora skogar. Tag åtminstone bort 20 af de 3o proctn, så skall en ökad vinst deraf säkerligen uppstå, hvilken ännu mer skall stiga, om Englands tullagar undergå en erforderlig reform. Lika med Hr Stuart finner jag det vara angeläget att icke längre lemna befordrandet af de norra provinsernas framsteg ur sigte. Tvenne Vigtiga tillfällen dertill har man redan låtit gå förlorade: det ena, då Öfverflödet af capitaler på den Engelska marknaden öfver allt sökte emploi och lätt hade kunnat ledas till Lappmarkens grufvor; det andra, då fattigförsörjningscommitteerna sökte colonisationer för sysselsättandet af dem, som, af brist på arbetsförtjenst, voro föremål för de allm. barmhertighetsanstalterna. Jag hoppas, att man icke må låta ett tredje tillfälle gå sig ur händerna. Jag yrkar altså återremiss. Hr Stuart: Lika med Gr.
Från Höglofliga Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en af Herr Grefve Adlersparre, C. A., väckt motion, att, enär nyttigt och behöfligt vore att för prestmän, likasom för andra Statens embetsman, tillfälle bereddes att vid uppnådd viss ålder och deraf föranledd oförmåga att embetet vidare förvalta, kunna erhålla pension, de tillgångar, som genom det af motionären väckta förslag om biskops-embetenas indragning blefve disponibla, måtte användas till bildande af en fond för pensionering af prestmän vid fyllda 65 eller, om detta ansäges förmycket begärdt, vid fyllda 70 år, enligt samma grunder, som för öfriga Statens embetsoch tjenstemän vore gällande. Sedan ofvanomförmälda, af motionären väckta förslag om indragning af nio biskops-embeten, deröfver Utskottet i Betänkandet N:o 189 afgifvit yttrande, genom Riks-Ståndens skiljaktiga beslut förfallit, och således användande, pä sätt motionären föreslagit, af de nämnde biskops-embeten anslagne inkomster icke vidare kan ifrågakomma, får Utskottet hemställa, att någon Rikets Ständers åtgärd icke må i anledning af förevarande motion vidtagas. Stockholm den 24 Oktober 1860. Allmänna Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 207. § Alik. till Exp.-Utsb. den 34 Okt. 1860, kl. 8 e. m.. Betänkande, i anledning af väckt motion om rätt till erhållande efter utsyning af skogsalsler från Kronans marker för sjelfegande frälsebönder samt landtbonder inom Norrbottens län, m. m.
Sådant är icke serskildt utredt och torde svårligen kunna noga utredas, i anseende till den ordning för uppbörden och kostnadernes bestridande, som varit följd; men det är åtminstone alldeles ovedersägligt, att förhållandet, sådant det af Commit terade är frarnlagdt, för ingen del utgör något skäl för afgifternes ökande, utan tverlom visar den mest uppenbara anledning, att förut fastställda afgifler redan varit betydligt högre, än som för deras rätta bestämmelse erfordrats. Afgifter af denna beskaffenhet måste alltid verka menligt på trafiken, och de, hvarom här är fråga, göra det så mycket mera, som för mången producent transporten sjöledes derigenom är mera kostsam än landtransporten. Af sådane skäl, anser Utskottet sig böra tillstyrka, alt Rikets Högloft. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det de, enligt Kongl. Brefvet den i3 Februari i838, påbudna afgifter för varor, som sjöledes inforas till Stockholm, måga upphöra. Stockholm den q Juli 1840. Reservation af Herr Friherre Kramer: "Då otvifvelagtigt Stockholms dyrbara bro ocli quai-byggnader skadas af de tunga fastager, som från fartygen på de samma uppläggas, anser jag billigt och rättvist, att en afgift för denna rättighet erlägges, helst dylika afgifter äfven å andra ställen äro medgifna; men tror dock, i likhet med det förslag, Afdelningen afgifvit, att beloppet, hvars bestämmande på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning beror, enligt 3 § i Ansvarighets-lagen, i möjligaste måtto bör nedsättas till lättnad för handel och rörelse.” Härmed förenade sig Herr Biskop Butsch, samt Herrar Åbom, Wallander, Winge och Pousette. 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N\0 82. Anis. till Exp. Utsk. d. 29 Juli, kl. 9 f. m.
Sultanen Ibrahim i Konstantinopel skickade en jude med ny anhållan om lån. Han behöfde tre månaders sold för janitscharerne, som hotade afsätta honom, likasom de tillsatt honom. Ruben Zevi gjorde sig noga underrättad om ställningen, fann Ibrahim sitta lös på tronen, men gaf ett förskott mot fyrtio procent för att betrygga föregående lån. Den siste anmälde för i dag var en af Ruben Zevis egne agenter i Frankrike, där han understödde det missnöjda partiet mot kardinal Richelieu. Agenten medförde dåliga underrättelser. Det gick illa för hertigen af Orléans; kardinalen var mäktigare än någonsin. Ruben Zevi hade förspillt en million på en misslyckad politisk intrig. Tålamod, sade han, kardinalen lefver icke i evighet. Och kardinalen dog året därpå. Mottagningen var afslutad klockan elfva, och bankiren gaf order i kontoret om afgående expeditioner, när en kejserlig adjutant inträdde och öfverbragte en kallelse till Ruben Zevi att infinna sig klockan fyra eftermiddagen hos öfverhofmarskalken grefve Trauttmannsdorff. Kontorspersonalen betraktade hvarandra med frågande blickar. Skulle deras principal ställas till ansvar för den ur luften gripna historien om påskalammet? Ruben Zevi svarade: Framför min underdåniga hälsning till hans herrlighet hofmarskalken, att jag skall infinna mig på utsatt tid. På slaget fyra lät han anmäla sig i öfverhofmarskalkens palats. Han fördes genom rader af undrande kammartjenare och hofmän till grefvens kabinett. Aldrig förr hade en sådan gunst beviljats en jude. Hofmännen hviskade till hvarandra, att denna ära torde kosta en Mose lärjunge vackra penningar. I kabinettet befann sig kejsar Ferdinand III:s gunstling och främste statsman, grefve Trauttmannsdorff, en lång, groflemmad herre med ett utseende som skulle varit afskräckande, om det ej mildrats af en klok, välvillig blick, hvilken ingaf förtroende. Bakom honom satt geheimesekreteraren von Miltitz och i ett hörn af rummet en i kappa insvept obekant man.