Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som det i väsendtlig mån skulle bidraga så väl till ledning och upplysning, som till underlättande af behandlingen vid riksdag af en bland dennes vigtigaste frågor, nemligen bestämmande af sättet att genom bevillningar fylla hvad Staten utöfver de ordinarie inkomsterna erfordrar, derest den proposlion, som till följd af 59 §. Regerings-formen Kongl. Majit vid hvarje riksdag angående Statsverkets tillstånd och behof låter afgifva, åtföljdes af förslag, huruledes dessa behof genom bevillningar kunde fyllas; får Konstilulions-Ulskottet, uppå derom af herr Kjörck väckt motion, ett förslag i detta afseende till Rikets Ständers grundlagsenliga behandling härigenom vördsamt öfverlemna, af följande lydelse: Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 17. 11 Regeringsformen § 59. Efter Rikets och Statsverkets tillstånd och behof läte Konungen till Utskottets öfverläggning framställa hvad Slaten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterna. Dessa behof böra genom bevillningar fyllas, och bör Konungens framställning härom åtföljas af förslag rörande sättet, huruledes sådant lämpligast ske kunde. Riksdag s-Ordningen § 27. mom. I. I.o Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof, hvaraf Stånden hvartdera ett exemplar tillställes, och som åtföljas bör af förslag, rörande sättet att genom bevillningar fylla hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterna, öfverlemne Konungen antingen — Rikssalen hålles. 2:0 — . Anm.: Skulle Konslitutions-Ulskotlets uti dess Memorial N:o 7., jemfördt med Memorialet N:o 10., afgifna förslag till åtskilliga grundlagsändringar å nästkommande riksmöte blifva antaget, kommer detta förslag att. förfalla. Stockholm den 21 Juli 1851. STOCKHOLM. Östlund & Ank. till Exp.-Utsk. d. 23 Juli 1851, kl. 12 middagen. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ändring i 3 mom. 14 § Riksdags-Ordningen, rörande gmnderna för röstberäkningen vid riksdagsmanna-val i Städerna.
Om man nemligen, hvad först angår 18 § Riksdags-ordningen, betraktar dennas sammanhang med de föregående §§, så finnér man, att sedan 12 § stadgat, att Ridderskapet och Adeln representeras enligt Riddarhus-Ordningen samt 15, 14 och 15 §§ leinnat föreskrifter i fråga om valrätt och valbarhet i Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden, 18 § meddelar stadgande!) i dessa hänseenden, gemensamma för alla fyra Stånden, För att utan tvä— tydighet uttrycka detta, särdeles med afseende å Ridderskapet och Adeln, hvars representationsrätt bestämmes i en särskild lag, hafva orden »i något Stånd» influtit, och dessa ord angifva äfven uppenbart denna mening, om man, som sig bör, lägger tonvigten på ordet »nugot» och ej på det lilla ordet »i», hvilket icke heller kan Kons ti lut i o n sIJl siw t let s Memorial M 4. 9 kan uthärda denna tyngd utan att förvandlas till ett af. I öfrigt kan det icke rimligen antagas att lagstiftaren, om han haft för afsigt att stadga en så vigtig princip, som den Utskottets majoritet velat finna nedlagd i de ifrågavarande orden, skulle gjort detta liksom i förbigående och i ordalag så föga lämpliga för ändamålet. Går man vidare till 19 §, kan man väl säga, att orden »olagligheter vid ett Riksdagsmannaval» icke utan våld emot språkbruket kunna gifvas den ofvan omförmälda inskränkta tydningen. Man skulle derigenom betaga de väljande och den, som kommit under omröstning den rätt de hittills ostridigt egt att öfverklaga ett val, dervid t. ex. en person, som är förklarad skyldig till straff för nesligt brott, blifvit vald, så vida man icke vill tillägga dem rättighet, att såsom klagande uppträda hos Riks-Stånden, en rättighet som jag dock icke hört någon vilja tillerkänna dem.
Och dä alder efter all antagen'praxis, aldrig kan styrkas, uran genom Prestbewis, dä. ett sä» dant berms nödwändigt mäste grunda sig pä Kyrkobok, sa finner Utskottet ingen anledning tillstyrka någon ändring uti hwad denna § härom stadgar. — Vlifrvr Riddarhusets genealogier wcderbörligen complctterade och sedermera i full ordning hällne, sä är alt behof af föreskrtsne bcwis undanröjdt och Utskottet skulle innerligen önska, att detta stadgande mätte lill Genealogiernas complctterande bidraga. Sä snart nägon till laga alder kommen, sättes under Förmyndare, skall sädant enligt 1774 ärS Kongl. Kungörelse altid införas i allmänna Tidningarne och nägon widare underrättelse i denna del, läker RiddarhuS'Direct.ionen icke behöswa. Ehuru ordalagen i början af det föreslagna formulairel, aldeles icke behöfde cgenteligcn rättas ef, ter RikSdagS.-Ordningen, dä den sednare har afseende pä walde och Riddarhus Ordningen pä födde Representanter, sä har likwäl Ut>korter i de» delen med uteslutandet af det vlämpeliga gäll grannlagenheten till mötes. Herr I^oröensrolpas anmärkning som synes medföra en Fullmagts Fabrique ä sjelfwa Riksdags-orten, säsom wid 1761 ärs Riksdag, finner Utskottet icke förtjena nägol afseende. so. §. Herr dloräsnskvlpsr anmärkning om förståndet af denna §. har ester Utskottets tanka kunnat ulestutas, »ch bliswer af sädan orsak äfwen obeswarad. 21. §. Det är i synnerhet till rummetS tvinnande ät Herrar Gcefwar och Friherrar, hwilka nu lill en del äro föranlätne intaga lägre säten ä Riddarhuset än de äldre Adelsmän, som Utskottet föreslagit den förnya, de bänkdelningen.
Mörner, G. G. D., har fästat upmärksamhet på de stora missförhållanden, som skola tipkomma, om de serskilde straffbestämmelser, Utsk. föreslagit, skola blifva lag, och hur man än vill förklara orsaken, hvarföre man ansett de 2:ne mom. i ifrågav:de §, som afse förpligtelse för förbrytaren att erlägga minuteringsafgift och derjemte förlora en del af det bränvin han eger, så slår det dock fast, att dessa förpligtelser innefatta en bestraffning, ty med fog kan man väl säga, att den afgift han skall erlägga samt värdet af det bränvin han förlorar, i sjelfva verket ingenting annat äro än böter, eftersom de utgöra en tillökning i den förlust af penningar eller deras värde, som förbrytaren genom det serskildta bölesansvaret får vidkännas. Ser man då pä siffran af det penningebelopp han i sjelfva verket får böta, är det så omättligt stort, alt det efter mitt begrepp mångfaldigt öfversliger den straffpåföljd, hvarmed förbrytelsens beskaffenhet förtjenar att beläggas. Detta förhållande bör Utsk. noga öfverväga vid den återremiss, jag hoppas R. o. Ad. skall bifalla, men derjemte önskar jag, alt, då Ulsk. öfverlägger om straffbestämmelserna, Utsk. ville sammanträda med LagUtsk., så att förslaget till den brottmåls-lagstiftning, hvarom nu är fråga, må i formellt hänseende erhålla en grundlagsenlig behandling. Något antagligt skäl för bibehållande af. det morn., som stadgar, att förbrytaren skalf mista en del af det bränvin, han vid förbrytelsetillfället möjligen eger, har icke blifvit anfördl; visserligen har Frih. Raab försökt att försvara detta stadgande dermed, att en likhet förefinnes emellan den förbrytelsen, att man olofligen säljer en mindre qvantitet bränvin, än den, hvartill man eger rättighet, och den förbrytelse, att man bränner med hränvinsredskap, ehuru man dertill icke är berättigad, men jag hemställer till Frilen om någon likhet emellan dessa fösbrytelser verkligen förefinnes.
Skulle allt detta oagtadt motionairens önskan blifva tillstyrkt, och slutligen under en framställd åsigt, som skulle Ronneby^ utvidgade privilegier kunna hänföra densamma till en högre grad af välmåga» Kongl. Maj:ts stadfästelse derpå följa, så, på det att saken, hvad Carlskronas förnärmande angår, måtte blifva consequent, torde man äfven böra tillstyrka ett förbud för Carlskronas borgerskap, att någonsin återflytta till dess fädernegrundj emedan det annars lattligen skulle kunna inträffa, att detta borgerskap, allt mer och mer inskränkt i sina rättigheter, återsökte dem på den ort, som deraf kommit i besittning. Carlskrona, på så sätt frånlockad sina mest Besv. och Ekon. Utsk. Eetänkanden. 1195 verksamma handlande, med en aftynande rörelse och minskad närande personal, skulle öfvergå till en usel hökeri-, krogoch marquetenteritrafique, och staden, tillkommen genom stora uppoffringer af staten pä en klippa, der naturen med njugghet räknar till och med den färska vattudroppen, skulle snart, beröfvad sina yttre förmåner, falla, fortare eller långsammare må vara än den stigit, och man torde ändtligen hänföras till den partiella följd, att äfven för östra delen af länet åter upprätta köpingen Ghristianopels förlorade stadsprivilegier. Uti delta anförande instämde H:r Friherre Ridderstolpe, Herr Professor Bexell, samt Herrar Huldberg och Lundman. Ex Protocollo. A, Fryxell. 1194 Besv, o&h Ekon. Utsk, Betäukanden, N:o 171. Ankom den 29 Aug, 1823.
Hånande, jublande lyfta de hela vallen på starka skuldror, rycka och slita i den, och så ha de den i sitt våld. Bort med det usla försvarsverket, ned i Löfven med det! Och så fram på nytt mot den vacklande, hjälplösa stendammen. Men Gösta Berling jagar efter sjörået. Hon såg honom, då han kom mot henne, svängande båtshaken. Hon blef rädd. Det såg ut, som om hon tänkte störta sig i vattnet, men hon besinnar sig och springer åt land. »Sjörå,» ropar Gösta och svänger båtshaken öfver henne. Hon skyndar in bland strandens albuskar, trasslar in sig bland det täta riset och blir stående. Då kastar Gösta bort båtshaken, går fram och lägger sin hand på hennes axel. »Ni är sent ute i natt, grefvinna Elisabet,» säger han. »Låt mig vara, herr Berling, låt mig gå hem.» Han lyder genast och vänder sig bort ifrån henne. Men eftersom hon ej blott är en förnäm dam, utan egentligen en liten snäll kvinna, som ej kan uthärda tanken, att hon bragt någon till förtviflan, eftersom hon är en liten blomsterplockerska, som alltid har rosor nog i sin korg för att kunna pryda den ödsligaste väg, ångrar hon sig genast, går efter honom och fattar hans hand. »Jag kom,» säger hon och stammar. »Jag kom för att O, herr Berling, ni har ju inte gjort det, säg att ni inte gjort det. Jag blef så rädd, då ni kom springande efter mig, men det var just er, jag ville träffa. Jag ville bedja er, att ni ej skulle tänka på det där jag sade sist, och att ni ville komma hem som vanligt.» »Hur har grefvinnan kommit hit?» Hon skrattar nervöst. »Jag visste nog, att jag skulle komma för sent, men jag ville ej tala om för någon, att jag gick; och för resten, förstår ni, kan man ej åka öfver sjön mera.» »Har grefvinnan gått öfver sjön?» »Ja, javisst, men, herr Berling, låt mig veta det nu. Är ni förlofvad? Ni förstår, jag ville så gärna, att ni ej vore det. Det är så orätt, ser ni, och det kändes, som om jag vore skuld till det hela.
Utdrag af protocollet, hältet hos ^Zgw. prest-Ståndet, wid Urtima Riksdagen i (örebro den 23 Maji 1812. S. DRemitterades till Stats-lltftottet: Konal. Mastts Nädiga Propositioner, angående Ollestads sa kallade Krono, Säteri med underlydande Hemman uti Elfsborgs Län; och om erfor - Z16 Den 2z Maji. derliga medel för en ny wags anläggande emellan Wermland och Jemtland, samt de i sammanhang dermed »vidtagande anstalter; Banco-Mskottet: Kongl. Maits Nådiga Proposition, anaäende den af Fullmäktige uti Jern-Contoirct hos Kongl. Majit giorde underdåniga anhållan om något kraf, ligt biträde till Bergwerkens upprätthållande i RiketLag-UtstotteN Ett Memorial af Biskoppen m. mDoctor '-axe, angående Besvärs-anwisnina till Kongs. -lof-Rätterne öfwer Dom-Capiklens Dommar i OrottmalIlt su^>rg, klx krotocollo, II. ^.lm^uift - Utdrag af protocollet, hället hos Högwvrcst, Ståndet, wid Urtima Riksdagen i Orebro, e. m. den rz Maji 1812. SD. 2)jfölls Allmänna Besivärs-vch EconomieUtskottets pä dordet yrvilande Betänkande, rörande be, klädnaden för Extra Noteringsmanskapet; och skulle, såsom en följd deraf. Stats-Utskottet anmodas, att inkomma med Förslag till ersättning för de Ka potter, hwarmed Extra Noteringen af Rotehållare redan blifwit försedd. Hr su^ra. kx krotocollo, 5- II. ^.lm^uist, Ut - Den 2z Maji. zrg Utdrag af protocollet, häl/et bos Högw. prest-Ständer wid Uttima Rrks-Agen L (örebro, e. m. den Sz Maji 1812.
Ständer hafva väl i deras förberörde skrifvelser, samt vid Riksdagarne i3i5 och 1818 ansett, att Magazins-Inrättningen borde till » Landtbrukets upphjelpande, genom upphandlingar bereda ett någorlunda jemnt pris å spannmål; men delta åliggande har alltid varit vilkorligt och inskränkt inom Inrättningens behof af spannmål. I de år då skörden så olika utslagit, att den ena Provincen haft att sälja, och en annan varit i behof af undsättning, har Magazins-Inrättningen, sin bestämmelse likmätigt, försett de nödstäldte delarne i Riket genom upphandling från de 962 Riksens Ständers sädesrikare, och i så måtto bidragit till spannmålsprisens upprätthållande, der de möjligen genom saknad afsättning hade kunnat falla allt för lågt. Uti det underdåniga Förslag till Reglemente för Allmänna Magazins-Inrättningens förvaltning, som Direction vid förlidet års slut hade Nåden att till Eder Kongl. Maj:t afgifva, äro grunderne och viikoren framstälde för Magazins - Inrättningens spannmålsuppköp, samt huruvidt desamma böra efter Directions tanka sig sträcka, nemligen : Aldrig utöfver gränsen af undsättningsoch andre angelägne behof. Det beror på Eders Kongl, Majit att efter pröfning al detta Förslag i hela dess vidd i Nåder förändra eller stadfästa det till framtida efterföljd, och Direction kan således icke med de bestämmelser , angående spannmåls-upphandling, som Förslaget upptager, sammanbinda äldre, ännu gällande, föreskrifter, hvarefter Direction har att tills vidare rätta sig, ehuru de förre i det väsendtligaste öfverensstämma med hvad Riksens Ständer sjelfve vid i8i5 och 1818 årens Riksdagar derom i underdånighet hemstält och önskat. Men då Revisorerne, genom jämnförelsen af spannmålsprisen olika orter emellan, draga den slutsats, att Inrättningen icke beredt den jemnvigt derutinnan , som med Magazins - Inrättningens ändamål skall åsyftas; så bör
"Skul-, "le den föredragande finna något Konungens be"flut wara stridande mot denna Regeringsform, "göre han i Staks-Nädet derom föreställning; yr"kar Konungen ändock, att ett sävant beflut stalt "utfärdas, ware det dä ben föredragandes rättighet -"och pligt-att sin kontrasignation derä wägra, samt "nedläggs han i följd deraf sitt embete, hwilket "han icke mä ätertaga förr än Riksens Ständer "hans förhällande pröfwat och gillat. Emedlertid "ware han wid sin lön och öfriga tjensten ätföljan"de inkomster bibehållen." Häraf synes tydeligen, att dä en föredragande wagrat sin contrasignation och nedlagt sitt embetestola Riksens Ständer, wid päföljande Riksdag, Upträda i egenskap af Domare emellan Konungen, som anbefallt ätgarden,och ben föredragande som nekat alt sanktionera den samma, gmom sitt namns undersättande ä Expeditionen. 736 De;; is Augustt tioNeM En af dessa parter stalt således, tlkt sill omdöme dm grundlagens mening, och Lill firl för^ hällande, af nationens församlade ombud, antingen gillas eller ogillas^ KaN denna pröfningsrätt wara förenlig Med Naturen af en lagstiftande församling? Skall den ej leda till eli tillständ af sjelf-förswar och söndring mellan Konung och Ständer, som förr eller senare, pä bekostnad af Statens lugn och sällhet, stall göra den ena af dessa magiker till segrare öfwer den andra? Hwad begrepp kunne wi göra oss om en Konung, emot hwilken Rikets Stander förklarat sig, tili förmän för en föredragande? Är det ej att förstöra Konungamagkens helgd och werkningsförMäga, att tänka sig ett sädaNt falt; ätt se en föredragande segrande kimot sitt Konung, ätminstone sjelf kunna sätta i fräga, HurNwida dess Embetes befattning endast warit hwilande, och derföre tvore Möjlig att ätertaga?
I sednare fallet åter råkar styrelsen måhända att vidtaga åtgärder, som ingalunda leda till det önskade målet och befinnas derföre slutligen alldeles olämpliga. I Norrige, Finland och andra länder har den myndighet, som skulle kunna anses i det närmaste motsvara styrelsen hos oss, endast att utöfva en kontrollerande, inspekterande och reviderande uppsigt öfver läroinrättningen, men vidtaga icke på egen hand några förändringar eller ega någon beslutanderätt öfver institutet. Deremot eger den rätt att göra anmärkningar och framställningar till det departement, hvarunder läroverket närmast subordinera'. För att tillämpa ungefär samma grundsatser här i riket, skulle saken ställas på följande sätt: Högsta öfverinseende! öfver landtbruks-instituten skulle omedelbart tillhöra Civildepartementet i förening med Kongl. Landtbruks-akademiens Förvaltningskomité. I detta afseende kunna dessa myndigheter icke betraktas såsom tvänne särskilda auktoriteter, enär desamma egentligen blott utgöra en enda, helst, enligt nu gällande förordningar, Förvaltningskomitéen är att närmast anse såsom Civildepartementets jordbruksafdelning och således alltid sammanhörande och samverkande i frågor, som röra landthushållningen. Landtbruks-akademiens Förvaltningskomité skulle sedan förordna en inspektionsnämnd, eller hvad den blifvande lokaldirektionen må komma att benämnas, bestående af fem personer, boende i närheten af läroanstalten, således någonting i likhet med den nuvarande styrelsen. Ledamöterne i denna inspektions-nämnd eller komité skulle 54 Motioner i Hor gare-Ståndet 1865. N:o 27. utgöras af kunnige och för landtbrukets alla delar intresserade män med anseende, förtroende och inflytande inom orten och landet i allmänhet. De kunde väljas dels bland landtbrukarne, dels bland lärarne vid de närbelägna universitetéh.
Tullväsendet sättas i en närmare öfverensstämmelse, en mängd oförtullade Articlar måste, så länge Sveriges och Norriges Tullinkomster icke gemensamt uppbäras och proportionaliter fördelas, påföras först nämnde Rike från det sednare, i händelse af Gränseiullarnes indragning, till hvilkas underhåll en ytterligare tillgång lär blifva att påräkna, när den mängd liiltintills såsom förbudne, men genom Lurendräger ifrån Norrige inpracticerade, Articlar få enrot Tull införas, alltså funno Utskotten, det merberörde gränsetullbevakning borde bibehållas, så länge bägge Staternas Tulluppbörd icke skedde för gemensam räkning, eller ock båda Nationernas Tullförfattningar icke stäldes i så fullkomlig jemnlikhet, att den ena icke kunde erhålla någon vinst på den andras bekostnad, dock med hemställan, om ej hos Kongl. Maj:t borde i underdånighet anhållas, att, efter det prohibitif-Författningarne undergått förändring, personalen måtte minskas till lika antal, som innan föreningen med StOfts-UtslcpttetS; Betäukanden. Norrige, hafva här emot åtskilige värde Ledamöter af Hedervärda Bonde-Ståndet. @rinrat; att det prohibitif system, sorn utr gjort grunden för dessa stadganden nu mera upphört, att handeln mellan Sverige och Norrige, särdeles med Skogs-produeter är frigifven, att Credit-upplag är. tillåtet Nprrske innevånare i Svenska Städer, att da andra stadganden blifvit lam-, pade efter inbördes; förhållanden och tir tlens fordringar, finnes icke heller något giltigt skä.1 för gränsetullbevakningen, sorn icke varit af nytta för Staten, mert deremot kostat betydligt, att då meranämnde
Tiondeoch Harn ma rskattsjernet har efter medium för åren 1825 och 1826 lemnat en årlig inkomst af 215,000 R:dr, och beräkningen af denna titel till 158,ooo R:dr, som Kongl. Majits proposition innehåller, kan följaktligen icke anses öfverdrifven, !3 H. 18 274 Den 2i Februari i. M a n t a 1 s p e n n i n g a r n e: Enligt StatsContoirets underdåniga förslag är denna inkomst-titel i Konungens proposition beräknad till 320,ooo R:dr, på den af Rikets Ständer vid i8a3 års Riksdag framställda grund, alt Mantalspenningarne hädanefter borde utgå till lika belopp i alla orter af Riket, hvaremot något hinder, i följd af andra motsvarande tjenstharheter, icke funnits vid den undersökning, som på Rikets Ständers begäran härom skett. Om Rikets Ständer vid denna Riksdag, på de af StatsUtskottet anförde skäl, icke finna för godt att fullfölja det förra beslutet om mantalspenningarnes jemnande till lika belopp för alla mantalsskrifna personer i Riket; så är det klart, alt denna inkomst-titel bör i beräkning nedsättas till hvad den efter föregående årens medium utgjort eller till 3oo,ooo R:dr, såsom StalsUtskottet föreslagit. Lagmansoch Häradshöfdingeränta n: StatsUtskottet bar ej funnit skäl att tillstyrka Sterbhusafgiftens förening med Lagmansoch Häradsliöfdinge-räntan, såsom Kongl. Maj:t i anledning af Rikets Ständers hemställan vid sista Riksdag, samt KammarCollegii och StatsContoirets i ämnet afgifna underdåniga Utlåtande, föreslagit, utan StatsUtskottet har upfört nämnde afgift till samma belopp under serskild titel, i likhet Den '21 F e b r u a r i i. 275 med hvad vid föregående Statsregleringar ligt rum. Denna förändring är, hvad beräkningen af Sluts Verkets inkomster beträffar, likgiltig.
St:r, hvilka ändtligen liirt sig inse, att prohihitionen och det öfverdrifna »skyddet» icke medförde alla de fördelar man förväntat, och att vår industri genom dessa medel icke blifvit väsendtligen lyftad. Framför allt är detta förhållande anmärkningsvärd! i fråga om besluten 1853, enär dessa iillkommo i strid med K. M:ts proposition i ämnet, hvilken i viss mån sökte förekomma eller förminska framskridandet. Jag, som äfven då hade äran tillhöra Konungens råd, men som icke delade dessa åsigter, bade sålunda den tillfredsställelsen, att finna min mening gillad af R. St:r, ej blott vid denna riksdag, utan ock vid den kommande 1856, tlå ett mera fullständigt förslag i denna syftning äfven af K. M:t framlades. Och allt sedan denna tid — således under en tiderymd af nära 10 år — har intilldess Franska traktaten afslöts, med ett enda undantag, icke det ringaste, som är värdt att omnämnas, blilvit gjordt lör frihandelns utveckling, utan har tvärtom K. M:t, vid 1859 och 1862 årens riksdagar, med afseende på vigten af stadga i näringslagstiftningen, och för att ej försvåra underhandlingarne om traktater!, lork larat sig icke hafva funnit skäl att vid dessa tillfällen gora någon framställning i sådant syfte. 440 Den 8 Februari f. m. Jag sade, alt ett undantar emellertid egt rum, och detta består i det vigtiga beslutet vid sisth riksdag, att alla exporttullar skulle upphöra; men äfven detta utgick, såsom 11. o. Ad:n behagar påminna sig, från B. St:r. Nå väl, Mine Hrr! Jag öfverlemnar nu till en och hvar att bedöma, huruvida dessa åtgärder med skäl kunna kallas »blindt framrusande på frihandelsbanan»? — Jag hemställer om det ligger någon befogenhet i det upprepade påståendet och det bittra klandret, alt en oförnuftig, våldsam tillämpning af »frihandelsteorier» skall hafva utgått från den nuvarande chefen för finansdepartementet? Ej bättre förhåller det sig med uppgiften, att vår tulltaxa skulle vara så ytterligt radikal.