Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti elt till Bonde Ståndet ingifvet oell derifrån till Stats Utskottet remitleradt memorial har Riksdags-fullmägtigen Johnn Pettersson från Kronobergs län anfört hurusom den i nu gällande författningar stadgade uppbords-tid, eller Januari månad, skulle vara den mest olämpliga, åtminstone inom motionärens hemort, hvadan motionären föreslagit alt nämnde lid mätte förändras så, att Krono utskylderne icke behöfde erläggas förrän i början af Mars månad. Stats Utskottet får i anledning häraf erinra, hurusom det i ämnet gällande stadgande, Kongl. Maj:ts nådiga Bref till Siats-kontoret af den 2 November 1836, bland annat innehåller, att det af Ofver siåihållare-embetet i Slockholm och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länen må bero, alt. efter sig företeende omständigheter för olika orter eller uppbörds distrikter, med afseende å de skatlskyldiges största beqvämlighet, i behörig ordning förordna om uppbörds-stämmas hållande på någon lämplig tid inom Januari, Februari och Mars hvarje år. elier, der särskilda omständigheter någon gång kunde gifva anledning till längre anstånd, sist inom medlet af April månad; och då motionären genom sin framställning i ämnet icke visat behof ai någon förändring i detta stadgande, hvarom han synes hafva saknat kännedom, torde nämnde motion icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. I sammanhang härmed har Utskottet förehaft en jemväl inom Bonde-Ståndet af Johan Johansson frän Öland väckt motion, hvaruti, i afseende å tiden för Krono-ut - Slats-Utskoltets Utlåtande N:o 89. 11 skyldernas erläggande ä Öland, föreslagits de förändringar, att personela afglfter och bevlllningar, hvilkas belopp icke berodde på markegång, skulle erläggas innan November månads utgång, samt ordinarie räntan, spanmålslösen och andra sådana utskylder, hvilka bestämdes efter markegångs-sättning, borde utgöras i Juni eller Juli månad.
Om det icke kan bestridas, att Fullmåglige i Jern-Contoret kånna Bruksrörelsen i Riket, dess idkare och deras industriella ställning båttre ån de af Riks-Stånden valde Fullmågtige i Banken; att den auetoritet, som genom Kongl. Majtts Beskickningar och Consuler får kännedom om Ullhandelns ställning i liela - Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande, N'.o 4. 9 la Europa och hvarunder Ull-CouLureloch alla i och för Får-afvelu och Ullculturén anställde tjenstemän sortera, skall bäst kunna bedömma alla de förhållanden, sora rora denna industrie, så år ock lika ovedersägligt, att samma auctoritet, som har till åliggande att kånna och befordra fabriks-nåringarnes fortkomst, under hvilken Magislraterne, Hall-Råtterue och Stämpel-Verken i Riket sortera, som således kan och mäste egna en oafbruten uppmärksamhet åt dessa näringar och deras idkare, bör bäst kunna förvalta Manufactur-Disconten; och i högsta giad olämpligt vore då att förflytta denna förvaltning från en auctoritet, som år elen enda rälta, till en annan, som icke kan kånna förhållandena, hvarken i det hela, eller i detail, och som icke kan infordra en enda upplysning eller utöfva någon slags controll öfver tillförlitligheten af de uppgifter, som i enskild väg meddelas. Den föreslagne reformen skulle vidare blifva i hög grad skadlig, så val för det allmänna, sorn för fabriksidkaren. Manufactur-Disconten, som på Svenska fabrikernes utveckling utöfva! ett så välgörande inflytande, har nemligen till ändamål aLt understödja allmänt nyttiga näringar i lånevåg. Förvaltaren skall sålunda tillse, alt säkerhet för lånets återbetalning lemnäs, men ock att, om en ofördelagtig conjwnctur eller andra missgynnande förhållanden inträffa, fabricalionen icke må gå under, samtidigt med dess idkare. År icke ögat ståndigt fästad t på dessa bägge föremål, förfelas ändamålet med hela inrättningen. Nu kan ett förvaltande Verk, då detsamma icke eger rättighet sjelf fatta beslut i en fråga, underställa åmnet Kongl. Majtts
Alla de närvarandes blickar voro riktade på honom eller den ett stycke från honom varande uppsyningsmannen, som fört båda händerna till sitt huvud, från vilket blodet rann ur ett sår utför hans ansikte. Klemens, som kommit för att träffa sin fosterfader, hade vid sin ankomst blivit vittne till ett nytt drag av uppsyningsmannens grymhet och i ett utbrott av sin harm gripit en sten och slungat honom mot kättarens huvud. - Fly! Fort härifrån! ropade de närmast stående homoiusianerna till den unge prästen. Andra samlade sig kring den sårade uppsyningsmannen. - Klemens, vad har du gjort? utbrast Petros förfärad. Skynda härifrån ... till Eufemios, och dölj dig hos honom. Men Klemens hade icke sans nog att lyda biskopens uppmaning. Med vreden blandade sig förvirring över hans egen handling. Petros fattade hans arm och ville, begagnande sig av den allmänna häpenheten, skyndsamt föra honom undan, då en man, som från något avstånd bevittnade uppträdet, ilade fram och förekom hans avsikt. Det var Kimon, den skeptiske filosofen. Han fattade med ena handen i Klemens' mantel, med den andra i biskopens tunika och sökte fasthålla dem, i det han ropade: - Nej, nej, lugnen er, mina vänner! Varför han I så bråttom? Rörelsen är måhända skenbar, och det tjänar då till intet att fjäska. Och då Petros med en kraftig stöt befriade sig och Klemens från Kimons tag, så att denne tumlade till marken, ropade han med hela styrkan av sina lungor: - Mördare, rövare! Hjälp, hjälp! Alla goda medborgare hit! Uppsyningsmannen, som nu hunnit sansa sig, hade skyndat fram och gripit ett fast tag i den unge brottslingen, för att hindra honom komma undan. Lustvandrande medborgare, som av ropen lockats till stället, förenade sig med honom. Petros insåg omöjligheten att rädda Klemens. Han släppte gossens arm, och då han varsnade Krysanteus och Hermione, som nu hunnit fram, drog han sig tillbaka till tempelportiken för att därifrån bevittna uppträdets vidare utveckling. Uppsyningsmannens blodiga ansikte sade Krysanteus genast, att något våld var förövat. Han lämnade
Konungen, ej äga rum, sedan det Särskilta Utskottets Memorial redan Gillande af Statsoch Baneo-UtstottenS särskilta utlätanden öfwer Annuitets-länenS upphäfwande, äfwensom af det förra Utskottets Mems» 480 Den ig Octobek. Memorial, i afseende pä wisa förändrade omständigheter wid upptagande af län mot Riks? gälds-"Contoirets obligationer. Bifall till Statssamt Allmänna Beswärs och OeconvmtL Usffcttens yttrande öfwer am ställande af Sillfiske pä djupet. Gillande af Stats -Utffottets Memorial - angäende tiden frän hwilken Landt-Räntmästarena fä uppbära den bewiljade förhöjningen, af Remiffaget ä Riksgälds-Contöirets mebel»' Upplästes Pi-otccolls-Utdrag frän det W ils lostige Borgare-Sländet af den 6 Octcber, innefattande: Gillande af Bewillnrngs-Utffottets utlätande öfwer Riksdagsmannen ^nllers Oljons Memorial, rörande nägra förklaringar i Bewillnings - Förordningen. Gillande af Stats-Utffottets Memorial om medel och utwägar till godtgörande af nägra oförutsedda utgifter. Gillande af Stats-Utffottets betänkande om Borgmästaren ^i8enii motion om rättighet för Konungen att behandla benädningsfrägor iBalanceoch Ersättnings-mäl. Af den 8 Oetober: Instämmande i Bonde-Ständets beffut om flåendet af en Medaille öfwer det lyckliga Tronföljare-walet. Bifall till Lag-Utffottets Memorial, rörande förklaring öfwer' Allmänna Lagens stadgande Uti g §.6 Cap. MiHaernings-balken, i hwad angär till Trycket befordrade ffrifter som anga främmande Manter.
Och jag babblar så mycket, det är inte att fästa sig vid, det jag pratar. » Hon sökte slå in på sin vanliga ton, men hennes röst darrade: » Är det inte irriterande att se den, som har talang, inte kunna göra det mesta möjliga af den? Man kan bli upprörd för mindre. Jag tror inte, att Edvard kommer att lyckas, och det bara därför att han gör ai betet så svårt för sig. » Hon fortfor att tala om, huru han torterade sig genom sina ständiga slitningar och sitt själfplågeri. Men hennes tankar gingo ej samma väg som hennes ord. » Jag far till landet, » blef slutklämmen, tämligen öfverraskande, efter det hon talat uteslutande om Edvard och nästan uteslutande om hans konstnärsskap » Och hän? Hur tror ni att hans lif skall ställa sig? » Hon såg forskande på mig. Efter en stunds tystnad utbrast hon, ånyo nästan gråtande: » Det här är ändå. det är för sorgligt! Hvad skall jag göra? Tror ni, jag vill henns något oodt, tror ni att det har varit ett spår af beräkning i någonting? Säg? Om han går till bottnen och jag kunde hjälpa honom upp på torra landet, skulle jag inte fä göra det, jag skulle inte ha rättighet att försöka. Och han gar under — andligt sedt går han under Hvad det ju finns uppå hvart apotek. När någon foll, hur han vanligtvis skrek. Redigeras af Sophie Linge. Bidrag mottagas med tacksamhet. Charad-logogryf. Mitt första; Aldrig sig bvilande, Skyndar det, ilande Fram på sin bana, Andras ej skärande, Därunder bärande M^r än vi ana. Sekler ha gått, Rkola kanske ock gå, Innan förgängelsen det hunnit iiå. Mitt hela: Ett modellerande 0 ' h imiterande Blott af mitt första Ar det — och om vi det svänga omkring, Skall det oss ge många olika ting: Härmed då börjande Med något smöijnnde Till sista droppen. Flod som är strömmande, Dirunder gömmande Näring åt kroppen. Apropos — ännu en ström vi få. Och hvari kvinnan nu äfven syns stå. Svar som är jakande. Hvem som kan vakande Människor göra. Plagg som är sopande.
1897 H Hvad i Dalarne finns. Hvad är svart som en natt? Hvad en bonde kan göra en kung. Hvad man får från sitt kök, men kör ut utan prut. Hvad går sönder, om man är för tung? Hvad blott sjunges af en; med hvad röst djupt ur bröst? Och en term i musik. Konjunktion. Och hvad omvandt är namn på en hed. Hvad går ned, Men ock upp? Liten .interjektion. båda händer och tryckte en sista på hans panna. Därefter ilade hon hastigt bort, lilla rum och dörren slöts bakom Så skildes de åt, de båda, som andra öfver allt annat på jorden. Innehållsförteckning. Idun \ Stockholm, N:r 9 (376) Prenumerationspris pr år: Idun ensam ._ _ kr. 5: — Iduns Modet, fjortondagsuppl. &gt; 5: — Iduns Modetidn., månadsuppl. &gt; 3: — Barogarderoben » 3: — Byrå: Klara Södra Kyrkog. 16, 1 tr. A l l m. telef. Marie Charlotte Brunerona, dotter af öfversten och kabinettskammarherren hos konung Oskar 1, Olof A b r a h a m Bruncrona, och hans maka, Kristina Charlotta Lagerheim, föddes i Stockholm den 24 oktober 1831. Sina tidigare barnaår tillbragte hon delvis i farföräldrarnes, öfverste N. A. Bruncronas hem i Upsala, lyssnande med det vaknande barnasinnets lifliga intresse till den gamle farfaderns berättelser från sitt skiftesrika lif. Som officer i arméns flotta Eedaktör och utglfvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. : J. Nordling. Charlotte Utglfningstid: hvarje Tryckeri Aktiebolag 8:de årg. Fredagen den 1 mars 1895. Marie Kärlek och lidande äro ofta förbundna med hvarandra. Den, som älskar mycket, får vanligen lida mycket, men den som lidit mycket, h a r ock därigenom ofta lärt den himmelska konsten att älska mycket. Ingen h a r älskat högre än den gudomlige mästare, som fått namn af » smärtornas man » och » lidandets förtrogne ».
I anledn. häraf yltrade Hr Gr. o. Landtm, det han förmodade, alt vid detta likasom vid föregående tillfällen kunde helt enkelt så tillgå, all den propus., han ansett vara besvarad med öfvervägande ja, blefve ja-propos. och den propos., hvilken blifvit yrkad af den, som begärt voteringen, inginge i nej-propos., hvilken sålunda komme att lyda å återremiss; hvarjemte Hr Landtm, erinrade att han visserligen hade framställt propos. lill återremiss, men ingalunda förklarat huru denna propos. blifvit besvarad, utan nu, likasom i allmänhet iakttagit den ordning, alt icke tillkännagifva sin uppfattning af 15. o. Ad:s beslut innan han hört någon propos. besvarad med öfvervägande ja. Hr Rosenblad, Bernh.: Ehuru möjligen andra åsigler kunna förefinnas i afseende på det förhinder Ilr Gr. o. Landtm, förklarat sig äga, i grundlagarne, alt göra propos. lill bifall å StatsUtsk:s ifrågavar:de förslag lill votens-propos., så då det nu likväl endast är fråga om återremiss och icke om Hr Landtm:s vägran, hemställer jag lill deni, som yrkat punktens återremitterande, hvartill det väl skulle Ijena. Jag inser nemi. icke, att Etsk. kan till svar derå säga annat än hvad det redan sagt. Upplästes lill justering och godkändes en sålydande votenspropos. Den som ogillar den i StatsUtsk:s mern. N:o 319, i fråga om 18:de punkten af samma Utsk:s utlåt. N:o 242, föreslagna voter:spropos. N:o 9 voterar ja; den det ej vill voterar nej; vinner nej, kommer Utsk:s i afseende på nämnde framslälklta förslag alt på grund af deremot gjorda anmärkn:r återremitteras. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sqm följer: Ja — 41. Nej — 22. 19:de punkten. Lades till handlingarne. Hr von Hartmansdorff:
En erkänd sanning är likväl den, att taxeringsvärdena i t. ex. Upsala län, äro mycket högre än i Östergöthlands län, jemförelsevis med jordvärdet. Jag anser att denna § kan utan någon olägenhet godkännas, och alt deremot 2:dra morn. i nu gällande författnings 50:de § icke kan gillas. Frågan om någon utväg alt bereda en bättre minimitariff än den, som f. n. är stadgad, hoppas jag icke undanskjules längre än till slutet af förordn. då det ämnet kan åter uptagas. Hr Lagerhjelm: En och annan talare har anmärkt omöjligheten för Taxerings-komitéen alt göra sådana jemförelse!', som den nu gällande Bevilln.-författningen medgifver. Jag inser icke denna omöjlighet enär jag känner Taxerings-komitéen, der Domaren i orten sitter, han som meddelar laga upbud och fasta på alla egendomsköp inom sin domsaga, och följaktligen mäste känna hvad egendomar som säljas äro värda. Huru desamma taxeras är lätt att få veta, fastän de äro belägne i andra socknar, och dessutom har han nog tillfälle till att underrätta sig hur taxeringen tillgår i andra delar af af samma län. En annan fråga är, huruvida länen sins emellan äro olika taxerade; och till beredande af enhet derutinnan, fordras en annan, mera vidsträckt, åtgärd. Hvad Hr von Hartmansdorff rörrde denna sak yttrat anser jag för min del vara lämpligt, hvarföre jag instämmer i hans åsigler i detta ämne. Den 14 Maj f. m. 427 Gr. Mörner: Jag nödgas fortsätta mitt yrkande om återremiss. Jag kan icke med föreg:de talare dela åsiglen, att något är vunnet med att utbyta ordet jemförliga värden, som förekommer i nu gällande bevillmsstadga, mot det uttryck, som i den föreslagne skulle inkomma medelst nyttjande af orden ”rättmätiga värden,” Vid en jemförelse emellan olika hemmansvärden, kan man alltid finna hvad i sådant hänseende kan vara rätt, men ett hemmans absoluta värde, tror jag nära nog vara omöjligt att med visshet bestämma.
Kronobergs läns hushållningssällskaps andel al bemälda afgifter för de nio sistförflutna åren i medeltal utgjort årligen blott omkring 1,870 Riksdaler. Ett sådant missförhållande, som alltid måste inverka förlamande på de hushållningssällskapers orter i arbete och företagsamhet, inom hvilkas distrikt konsumtionen af spirituosa är mindre riklig, blifver hädanefter desto mer betänkligt, som genom Kongl. Maj:ts nådiga Cirkulär den 3 Mars innevarande år, det är hushållningssällskaperna ålagdt att årligen insända och till sammandrag bearbeta utförliga uppgifter för en jordbruksstatistik, hvarjemte i samma nådiga Cirkulär förklaras, att de i följd häraf uppkommandp utgifter böra med hushållningssällskaperna tillagd andel af bränvinsförsäljnings-afgiftema bestridas. Det torde icke vara af nöden att här omständligen ådagalägga, huru angeläget det är, att tillfälle beredes äfven för de hushållningssällskap, som i berörda inkomstväg äro mer ellpr mindre vanlottade, att söka motsvara de från olika håll alltmera stegrade anspråken på desamma och deras verksamhet. På grund häraf, och då någon annan lämplig utväg att undanrödja det här antydda missförhållandet svårligen lärer kunna påfinnas, får jag vördsamt föreslå, att den hushållningssällskaperne i riket tillerkända femtedel af bränvinsminuteringsoch' utskänkningsafgiften måtte från samtliga länen till Statsverket ingå och derefter emellan de särskilda länens hushållningssällskaper fördelas i förhållande till folkmängden inom hvart och ett sådant sällskaps distrikt. Vid remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott torde det i motionen åberopade utdrag få såsom bilaga åtfölja; hvarjemte jag vördsamligen anhåller, att nämnda utdrag måtte, i sammanhang med motionen, äfven införas i Ståndets protokoller. Stockholm den 15 November 1865. J. Medin, från Kronobergs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 305. 445 Af Anders Jledin från Kronobergs län, att de uti Småländska länen frän postföring befriade hemman måtte indelas till understöd åt andra, roteringsskyldighet underkastade hemman i samma län.
Vidare har Kongl. Majrt inhemtat, att vid ifrågavarande jemknings förrättning, som börjades år 1822 och afslutades påföljande året, Blekingska Båtsmans-Indelningen, hvilken före jemkninggn uppgått till i5oo Rusthållsuumer, efter densamma allenast utgjorde ia5r och således blifvit med 249 numer förminskad; att, i stället för gamla anslaget af 16, 17, till och med 20 å 21 daler till hvarje helt rusthåll,’ Comiterade anslagit till hvardera af 27 Numer 20 daler 128 d:o 2r 371 d:o 22 3qi d:o a3 334 d:o 24; och alltså öfver hufvud 22 å 23 daler på hvarje Rusthållsnumer, samt att, denna förminskning oaktadt, Rust-' hällarne icke voro allmänneligen nöjde med Comiterades förrättning. Den öfverklagades uti 4° serskilde besvärsskrifter af cirea 400 jordegare. Dessa klagomål angingo egentligen, dels Indelningsgrundernas tillämpning, dejs för hög rustning och dels olämplig Fusthållsåarnmansättning.
Staten dels såsom officer från den 15 Februari 1820 till den 6 Februari 1830, dels såsom Statsråds-ledamot från den 18 Maj 1844 till den 10 April 1848 och dels såsom Landshöfding från den 14 December 1857, och derjemte varit i hvarjehanda allmänna värf använd, — i underdånighet anhållit att, enär han, på sätt bifogadt läkarebetyg vitsordade, under år 1863 träffats af ett slaganfall, som efterlemnat ett försvagadt och i allmänhet aftagande helsotillstånd, hvilket vid utöfningen af hans embete ofta måste finnas menligt och medföra ansträngningar, missgynnande för möjligheten att återvinna en varaktigare helsa och ernåendet af en längre lifstid, Kongl. Majit måtte, ehuru sökandens tjenstetid icke uppginge till det antal år, som berättigade till pension å Allmänna Indragningsstaten, i nåder täckas hos Rikets Ständer göra framställning derom, att sökanden, som pä sin ålderdom befunne sig i mindre bekymmerfria ekonomiska omständigheter än tillförene, då han, oförhindrad af tjensteåligganden, kunde åt vården af enskilda angelägenheter egna en oafbruten verk - \ Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 3S. 11 samhet, måtte vid afskedstagandet beviljas pension i likhet med hvad för Landshöfdingar i allmänhet vore stadgadt.
Den af motionären omförmälde Nådiga Kungörelsen den 27 Februari )836, hvilken motionären önskar få tillämpad på Trelleborg, innehåller i afseende på Lysekihls Köping, följande stadganden och föreskrifter: ”1:0 att hvar och en välfrejdad, till myndiga år kommen Svensk man eller utländning af Christna trosbekännelsen, sedan han vunnit Svensk medborgare-rätt, må, efter sökt och vunnet tillstånd af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länet, i Köpingen sig bosätta och utan tvång af Allm. Brsv.- och Ekon.-Utsk. Betänkandej JV-o y 4- Corporationer, Skrän eller Gillen, af hvilken beskaffenhet sorn helst, derstädes idka handel och handtverk, äfvensom hvarje välfrejdad lill myndig ålder kommen person, som dertill hos Kongl. Maj:ls bemälde Befallningshafvande sig anmäler, må förunnas rättighet att i Köpingen idka bryggeri, bageri och slagteri;” "2:0 att alla slags fabriker och manufaclurer må, efter hos Kongl. Maj-ts och Rikets Commeice-Collegium gjord anmälan och dertill erhållet tillstånd, i Köpingen anläggas och drifvas;” ”3:o att alla Landtmanna-producter, som ej äro skämda eller för hälsan skadliga, få, med undantag af Bränvin, vid försäljning hvaraf Bränvins-Brännings-Förordningens allmänna föreskrifter skola tjena Lill efterrättelse, förytlras i Köpingen alla söcknedagar i så små partier som helst ’7y.o att antalet af Värdshus, Spisqvarter och Krogar i Köpingen bestämmes af Kongl. Majrts Befallningshafvande i Länet, som jemväl till idkande af dylik rörelse meddelar tillstånd;” och ”5:o att Kongl. Maj:ls bemälde Befallningshafvande eger, att, till ordningens bandhafvande inom Köpingen, förordna en serskild med Instruclion försedd ordningsman.”
Jag anhåller att få begagna Hr Gr. o. Landtnäs tillfälliga frånvaro för att göra en framställning, från hvilken hans trägna närvaro hittills hindrat oss, nemi. om att R. o. Ad. såsom ett vedermäle af sin aktning för det af oväld och reda utmärkta sätt, hvarpå vår nuvar. Landtm, leder våra öfverläggningar, måtte besluta målandet af hans porträtt för att uppsättas ibland de öfrige aktade män, som fört ordet hos oss. Om R. o. Ad. härtill samtycker, så torde Ståndet med detsamma besluta att ål Ridd.Direktm uppdraga verkställigheten deraf med uttryckligt förständigande att låta målningen förrättas af den skickligaste hand som i vårt land finnes, på det att minnet af vår landtmarskalk äfven måtte vara ett minne af den inhemska konstens ståndpunkt på denna lid. Frih. Hamilton, Hugo m. fl. ledamöter hördes häruti instämma. Frih. Boije, Fredr.: Jag instämmer fullkomligt i det yttrande Hr von Hartmansdorff här afgifvit: men vill likväl fästa hans uppmärksamhet derpå att det vilkor han föreslagit i afseende på målningens beskaffenhet kan hafva en så vidsträckt tydning att det kan åstadkomma en alltför stark påkänning på riddarhuskassan, enär denna redan bekostat en guldmedaljs slående och det tillika inträffar att tvenne Landlmarskalksporträtter måste målas. Det kr nemi. förhållandet att den som sednast haft sig uppdraget att måla ett sådant porträtt har derföre uppburit 400 r:dr b:ko, 208 Den 25 Juli. men den skickligaste målaren här målar icke under 1200 r:dr tuko. Jag hemställer derföre om man icke borde göra någon inskränkning i det förslag Hr von Hartmansdorff hemställt. Hr von Hartmansdorff: Det har varit mig och troligen äfven Ståndet ganska okärt att få höra talas om prutning. Jag hoppas att Ståndet icke måtte göra afseende derpå, utan bifalla min framställning, sådan hon är. Härtill hördes många ledamöter yttra bifall. Hr Printzensköld, Carl: Jag instämmer så mycket heldre i det förslag
H ur det gick till, kan jag ej säga — jag vet blott, att det skedde, o c h att det väckte u p p en storm af ovilja emot mig, o c h dyningarna efter densamma gåfvo mig under ett par dygn känslan af, att jag var en liten ensam farkost, s o m redlös rullade o m på främmande, farliga farvatten. Blif ej förskräckt, m a m m a lilla, jag är i hamn nu igen, o c h vänliga vågor smeka åter min köl. Det var en m o r g o n vid frukostdags. Jag hade låtit vänta på mig ett par minuter, o c h kapten Carling gick s o m ett lejon i sin bur, när jag k o m in i salen, m e n hälsade mig dock m e d ett vänligt g o d morgon. Majorskan besvarade ej min hälsning, utan t o g i stället u p p sitt ur o c h såg menande därpå, innan vi alla satte oss till b o r d s. Jag hade sofvit illa under natten — det var fullmåne, o c h du vet af gammalt, att jag alltid känner inflytande däraf — samt kände mig nervös o c h trött. Att jag k o m för sent, var i själfva verket ej heller mitt fel, ty jag hade hjälpt Gertrud att kamma sitt hår, som ' h o n ej fick någon bukt på, samt sytt i ett par knappar i Ellens klädning. Min klocka gick också litet för sent. Då kaptenen sitter till bords, har han för vana att peka ut de föremål han önskar, att man skall sända till h o n o m, i stället för att bedja därom, o c h detta gör, att m a n alltid får lof att ha sin uppmärksamhet spänd. Nu såg jag hans pekfinger vändas åt min sida, o c h då jag trodde, att han ville ha saltkaret, som stod bredvid mitt kuvert, så skyndade jag att räcka det till h o n o m, m e n i min ifver — tvärs öfver bordet.