Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först sa ' hon ingenting, hon teg - en timme visst Och jag blef radd, att hon försthdet hade mist. Se ' n bröt hon ut i skrik SA sk8rande och galla, Det lat som hon Paris till ansvar ville stalla; " h, det &amp; r skhdligt gjordt! " sh Itit det bvar minut. Och nar hon SA blef trött att rasa, vrida hander, Der inne - (pekar d t renster) - p&amp; en stol hon somnade till slut. Jag hörde henne nyss i drömmen sktira tander, Och nar hon vaknar, d$ -! - Qranmhust~un. E r oro jag försfair. f élie. Jag har hos henne tjant i minga, minga &amp; r - Ja, det blir femton air, dib Nartinsds ' n &amp; r inne. Ett tarfligt borgarfolk va9 hennes far och mor, Men de va ' döda re ' n. Tolf Ar var hennes bror, Och tjugu var hou sjhlf, men hennes unga sinne Var redan moderligt. I skolan gossen fick De vackraste betyg, ban var s % snEbll och kvick Och hade godt försthd, godt hjarta och gode minne. I seminariet, der fick han alltid pris Och gjorde sig bemarkt p&amp; alla sltt och vis. DA kom der en kusin - en praktig glrd hen hade Och friade till Rose, men hon gaf hoaom nej, Ty hon var fast bestlmd att aldrig gifta sig; Hon skyllde p&amp; sin bror, till friaren hon sade: Jean en gAng blir prest, skall jcg hans husfru blin, - * Och denna föresats har hon statt fast uti. a t brodern, &amp; t sin Jean, sitt hela lif hon skankte; Man aldrig syskon sett s&amp; ömma mot hvarann '. Och t a ~ k, nu ar han död, en stidan arans man! a h, detta brödrakrig! Det gick just som jag t8nkte: Jag mins, nar han blef niimd till prest har i Belleville E t t .fattigmans kvarter och ganska ruskigt till.
Bih. till B. St. Prat. 1862 dt 1863. 4 Sami. 1 A/d. 27 Haft. 9 66 Ståts-Utskottets Memorial M 77. dock betviflar jag storligen, att någon, sorn utan förut fattadt beslut i saken, vill eller kan följa hans bevisledningar, skall låta deraf öfvertyga sig att, då man bestämdt känner, af de redan utförda smalspåriga banorna i Sverige och Norrige, hvad slika banor och deras materiel kosta, dessa banor likväl böra kosta mera, och deias materiel vara dyrare än de bredspåriga. Sällan torde väl någon skefvare bevisning varit framställd för en allvarsam elier vigtig sak, än den, hvilken blifvit producerad för att ådagalägga skillnaden mellan anläggningskostnaden för bredoch smalspåriga banor. Jag menar den normal-profil, hvarpå allt är lika för begge spårvidderna, med afdrag blott af en remsa i midten, så stor som skillnaden af spårvidden. Följande molerinringar torde bäst bevisa detta. Vi veta af officiella rapporter, att den 5,6 fot smalspåriga banan mellan Hammar och Elfverum i Norrige, under ett klimat hårdare än vårt eget, trafikerats i ett par år med stor fördel, stått sig väl och gilvit fullt bevis på, att alla bankens dimensioner äro tillräckliga. Krönet af banken är på denna bana 13 fot. Enligt normal-profiiens theori skulle blott behöfva tilläggas en liten remsa i midten, lika bred med skilnaden i spårvidden, det är 1,6 fot, och den skulle blifva passande för den breda spårviddens banvall. Den blefve då 14,6 fot. Antingen har nu Chefen för Statens jernvägar gjort ett stort misstag, som användt 20 fots breda bankar, eller också är theorien ett misstag — vi måste antaga det sednare, då don ej slår in med verkligheten, antingen man vill räkna från breda till smala banor eller tävrlom.
En alinan ' g %ng liar lion varit oliöflig mot gamla Kristin, hennes mamina ålägger henne att bedja om ursäkt, inen detta vill lion ej, utan tycker &gt; a t t alla andra äro stydda, inen hon sjalf snälls och resultatet blir att hon läinnar Broby med en gurka och en brödbit i fickan. Vandas tankar och resonlieinang, d % Iion beslutar sig för att iitervända, äro verkligen en bit mycket god barnpsykologi. Vi äro öfvertygade om, att barn om 8 A f O &amp; r skola ined gliidje göra bekantskap med barnen p % Broby. De 16 teckningarna af Ottilia Adelborg torde ej i ringa grad förhöja bokens varde. P&amp; egen hanii. Berättelser för borni och ungdom af Eo Pris l, 75. Det vore för Ungt att här redogöra för alla de underbara öden som möta den lille sjuårige Carl Ros som blir stiilen fr %n sina föräldrar i Köln för att efter mycket kringirrande d den rida världen slutligen återfinnas af dem i Amerika. Bi vilja därför pk det lifligaste uppmana våra läsare att själfva taga kaiinedom diirom. Berättelsen ar särdeles fängslande och man lagger ej boken ifrh sig förr än man sett den alskiige, hurtige gossen lyckligen hamna i sin mors armar. I sitt företal säger förf. a t t han ej velat skri£va för nikgon bestämd ablder; och boken kommer helt visst, 2tt sasom han önskar askänka de något mera försikonina barnen och i deras sällskap äfven de äldre, några stunders gemensamt nöje kring ai ?tonlampana. Ja, vi skulle vilja tillägga mycket nöje. Herr Beckman har siktat den svenska ungdomslitteratiir med en ovanligt god, solig och vid skrifven bok. Barndomsminnen och sagor. Berättade för de smh af Zizgeborg Zethelhs. Med illustrationer af Azel Sjöberg. Pris 1,sj F r h en särdeles munter barndomstid, tillbringad i ett statligt hem på landet, berättar författarinnan om en mangd rappt&amp; och lekar, som hon och hennes tvenne bröder roat sig med.
Vill man fortgå i samma systeme, så är det visst möjligt, att de få enskildta pa pita ler som ännu stå qvar, i andra enskildtes fasta gods, häldre användas uti ett för öfrigt ofullständigt Statslånesystemej men nya capitaler skola ej på sådant sätt tillkomma Detta exempel talar således icke för ett Statslånesysteme i pappersmynt, utan att tillika erinra om den oordning i allmänna penniivgeväsendet, som utan tvifvel utgjordt den förnämsta orsaken till all den förlägenhet, hvaröfver man klagar. 4:de Frågan: Skall ett på fast egendom grundadt Hypothek-system införas eller ej? Svar. Om det af en närmare undersökning upplyses, att den enskildta crediten oundgängeligen erfordrar ett sådant stöd , så lärer det böra“vidtagas. Det blir icke Statscrediten som dervid ålites; det är blott genom en sammansättning af de enskildtes, som en sådan Den 7 Jpril f, m. kraft skulle tillvägabringas, hvilken i sine ieolerade delar icke kunde göras gällande, 5:te Frågan: Hvilka äro de grunder hvarpå ett sådant skall byggas? Svar. Säkerhet och garantier. Tydlig visshet att capitalet, ej undergår förändring, i följd af myntets fluctuation, således äfven bär myntbestämningen till ett vilkor; full säkerhet att räntan på dagen utfaller, samt möjlig amortissement, fastän långsam, så att skulderne efter hand i framtiden al bördas. 6*.te Frågan: Skola ränte-coupons å hy pothekssedlarne löpa serskildt eller ej? Svar. Från den stund räntan å en hypo» theks obligation förfallit, så är den räntecoupons som bestämmer beloppst för den gången, att anse alldeles lika som penningar, så vida nemligen förenämnde vilkor iagttages, att inlösen sker på dagen: derföre svaras ovilkorligen Ja på den frågan.
Pfeffers skyldighet att på egen bekostnad draga försorg om anskaffande af de bristande domböckerna, så vidt annan utväg till bristens fyllande nu mera gått förlorad; hvarvid jag hufvudsakligen anmärkt, att i händelse Pfeffer icke vore skyldig att på sin bekostnad anskaffa de i fråga varande saknade domböckerna, med mindre det styrktes, att desamma icke på annat sätt kunna anskaffas, och örn likaledes hvem helst som gjort en skada, kunde dömas fri från skyldigheten att denna skada upprätta, tilldess det visas, att den icke kan på annat sätt upprättas, det då troligen i de flesta fall måste blifva omöjligt att göra ett skadeståndsanspråk gällande; hvarföre jag i denna del i underdånighet yrkat ändring i Hofrättens utslag och Hofrättsrådet Pfeffers förpligtande ej blott att visa, huruvida tillgång till skadans gäldande kunde genom andras förbindande tiil ersättningsskyldighet erhållas, utan ock att besörja, det skadestånd på detta sätt verkligen vunnes, innan han kunde undslippa det ansvar, som omedelbarligen ålåge honom sjelf. Kongl. Maj:ts nådiga Utslag uppå dessa underdåniga besvär är gifvet den 14 Augusti 1851, och innehåller, hvad angick Advokatfiskalen Billberghs hemställan om upprättelse, att skäl ej vore anfördt, som i Hofrättens utslag i denna del kunde verka ändring, men vidkommande mina besvär i frågan om åtalet emot Hofrättsrådet Pfeffer, att enär jag icke ens upp gifvit, mindre styrkt, att i följd af den försummelse i tillsynen öfver renoverade domböckers behöriga insändande till Hofrätten, hvarför Holrättsradet Pfeffer blifvit till ansvar lälid, de saknade domböckerne icke, efter derom af vederbörande i laglig ordning vidtagen åtgärd, kunnat anskaffas; Kongl. Maj:t funne skäligt på det sätt ändra Hofrättens utslag i denna del, att min förda talan om skyldighet för Hofrättsrådet Pfeffer att på sin bekostnad draga försorg om bristens fyllande icke kunde bifallas.
Lagstiftarens mening varit att lemna organisationen af denna del af Riks-Styrelsens ledning till den Regerandes pröfning att på bästa sätt inrätta, och Utskottet har blifvit Expedition N:o 8. 213 styrkt i denna sia förmodan af Riksens Ständers vid sistlidne Riksdag gjorde underdåniga hemställan, att Kongl. Maj:t täcktes förordna en Comité till en sådan förbättrad organisations föreslående med bifogade premier för de bästa Förslag öfver detta ämne. Uti den Stats-Secreterarne tillagde befattning och uti Konungens i 15 § Regerings-Formen förbehållne rättighet att Commando-mål afgöra i närvaro af den Embetsman, Konungen allmän befattning dermed uppdragit, synes äfven stadganden innefattas, som fullkomligen medgifva införandet af den Departemental-Styrelse, Herr Mannerstam anser för mera redighets vinnande vara fördelaktigast. Det stadgande uti o § Reoreriims-Formen, som bestämmer Stats-Rådens Ö O 7 antal, synes ej heller utesluta möjligheten hvarken af uppdragande af inseendet öfver någon viss gren af förvaltningen till en viss af StatsRådet och ännu mindre att ibland dem välja den, som i Commando-mål skulle vara föredragande. Då verkställigheten häraf, så väl som valet af den för ändamålet lämpligaste organisation, helt och hållet beror af Konungen, har Constitutions-Utskottet icke trott någon ytterligare föreskrift eller Lagförändring vara lämpelig; hvilket enligt 84 §:ns föreskrift skulle anmärkaren till svar afgifvas. Härmed följa 2 bilagor (A, B). 214 Riksdagen 1810. Bilaga A till Exped. Ödmjukaste Memorial. Otvifvelagtigt äro visa Lagar grunden för Samhällets bestånd och dess medlemmars lyckliga belägenhet. Men, då äfven den mest välviljande Regering förfelar ändamålet att befordra Statens fördelar, om den icke utgår ifrån sanna och allmänt rättvisa grundsatser, så är det lika säkert, att verkan af de bästa Lagar och Regeringsprinciper går förlorad, om de icke genom klokhet och drift vid verkställigheten visa sitt inflytande på Samhällets tillstånd; och detta förhållande röjer sig tydligast uti en nyss inrättad eller omskapad Stat.
Staten som härigenom i en framtid skulle blifva betydligen ökad, borde vara sk i I jd ifrån Militaire-anspråk , dels Generalerne alltid voro delägare i Armeens PensionsCassa och således derifrån erhöllo sådan Pension, som, då nya PensionsStaten derstädes kunde sättas i verkställighet, syntes vara tillräcklig, och dels denna förmon för Generalerne skulle leda till fastställande af enahanda grund för pensioner genom alla grader af hvilka de högsta sist borde komma i betraktande. Å andra sidan bar deremot, hos H. R. o. A. af Herr Grefve BrahCj M. 4 B. 7 gB Stats-Utskottets Herr Grefve Posse, C. IL , Herr Friherre af Nordin, C. J., Herr Friherre v. Duben, J. C., Herr v. Platen, A. C., Herr Uggla, C. TV., och Herr Dorchimont, TV. A., hos H. PrästeStåndet af Herr Biskoppen Faxe och hos Y. BorgareStåndet af Herr Aspelin, blifvit anmärkt, att dessa pensioner borde vara till antalet oinskränkte, såsom med Landshöfdingepensioner är förhållandet. Utskottet, sorn ansett Statens knappa tillgångar ej böra i detta afseende med flere Pensioner, än de 2:ne föreslagne, belastas, har derjemte förmodat, att, då endast 3:ne pensionerade Landshöfdingar för det närvarande linnas, ehuru antalet af Landshöfdingelöner på Stat är 24, proportionen af 9 effective Generaler emot 2 pensionerade, skulle kunna bära sig; och då Utskottet anser det med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att någre så beskaffade pensioner för Generaler finnas att tillgå, får Utskottet, oagtadt hvad deremot blifvit anmärkt, dess förra förslåg härmedelst förnya. 3:o GeneralAdjutantsExpeditionens generela anslag till Adjutanters arfvoden, ved och ljus samt skrifmaterialier m. m., af Utskottet föreslaget till 4j000
79 slutet af hvarje påföljande år, inbetalas årligen å primitiva Capitalet 10 procent, så alt hela Capitalet inom i84g års slut år inbetaldt; men uppföras byggnader af tråd, får lånet icke innestå, utan Capital-afbetalning, mera ån 6 år, att råkna ifrån den l Januarii i83o, efter hvilka 5 års förlopp med inbetalningen kommer att förhållas på enahanda sått, som, i afseende på de andra lånen, stadgadt år, så att hela Capitalet af desse lån inom i844 års slut år inbetaldt; i3:o Skulle, å en och samma tomt, uppföras serskilda byggnader af sten samt af tråd, böra, i anseende till terminerne för afbetalningarne å lånen, serskilda härefter lämpade förbindelser af låntagaren utställas; och skall det ankomma på Comiterades pröfning och urskiljande att bestämma den lånesumma, som hvardera förbindelsen skall innehålla; l4:o Sedan hela den af.R. St. beviljade lånesumma blifvit uttagen och låntagarens förbindelser å ett emot denna summa svarande belopp till RiksgåldsContoiret aflemnade, samt alla Comiterade påförde räntor belalde, upprättas af Comiterade en gen eral-liquidation in duplo, och derest en sådan liquidation varder af Fullmågtige godkänd, tecknas å det ena exemplaret Fullrnågtiges decharge för Comiterade, i afseende på deras vid uppbörden hafda befattning; 15:o Med uppbörden af Capital-afbetalningarne och råntorne å de till RiksgåldsContoiret aflemnade låntagares förbindelser förhålles så - 80 Exp. Utsi. Fårslag till und. Skrifyr
General-post-sfyrélsens disposition utanordnadi. 75 — Sedan slutet af 1850 oell 1851 års riksdag, har Kongl. Stats-kontoret, efterförda réqvisitioner, utbekommit följande belopp utaf de till Riksgälds-kontoret öfverlemnade medel, som äro afsedda för undsättningar vid missväxter eller felslagna skördar, nemligen: under Oktober 1851 —* R:clr 100,000: „ Januari 1852 „ 100,000: „ Mars „ „ 50,000: och under Maj „ _ .. „ 55,000: eller tillsammans Kalr 0305,000: Deremot har Riksgälds-kontoret utaf enahanda medel fått. från Kongl. Statskontoret, emottaga: under år 1851 R:dr 150,000: „ ar 1852 . ; „ 42:3,679: 39. — och under innevarande är . : „ 363,641: 14. — och således tillsammans R:dr 937,321: 5. — Härigenom har den, för ofvanomförmälda ändamål, i Riksgälds-kontoret innestående behållning, hvilken vid 1851 års början utgjorde „ 590,500: numera ökat sig till Rdr 1,222,821: 5. — Under hufvudsakligt bibehållande af de i sednaste revisionsberättelse, sid. 65, uppgifna vilkor och bestämmelser i afseende på uppköpandet eller belånandet »/sådana obligationer, emot hvilka liiksgälds-kontorets kontanta behållning, i öfverensstämmelse med härom meddelade reglementariska stadganden, får tills vidare förränta#, hafva dylika uppköp, i den mån tillgångarne medgifvit och tillfälle härtill sig erbjudit, alltsedan 1852 års början, oafbrutet fortgått. Härigenom hafva, under denna tid, följande belopp utaf liiksgälds-kontorets i Rikets »Ständers
Sgr *) såsom högsta sats egde altså rum år 1844, minskning af frakten för paketer på jernvägarne år 1847 och på andra vägar år 1 848, hvarefter under nästpåföljande året en föi-fattning utkom, som omorganiserade hela Postförvaltningen. Dennas medelpunkt är nu för tiden Gencral-Post-Styrelsen (Amtet), som åter utgör första Afdelningen utaf Ministéi-en för Handel, Näringar och offentliga arbeten; under General-Post-Styrelsen stå 26 Öfver-Post-Di rektörei-, och under en hvar af dem samtlige Postanstaltei-, eller Postkontor och Post-Expeditioner i vedei-börande Regeringskx-ets. Med de nya förvaltnings principerne förtrogne Ofver-Post-Direktörer genomreste derefter Provinserna, för att befordra utvecklingen af den förändrade oi-ganisationen, och sedermera utfärdades Lagen om Postväsendet af den 5 Juni 1852 samt Reglementet till nämnde Lag af den 27 Maj 1856, jemte åtskilliga andx-a Reglementen och Instruktioner, hvax-om här nedan i korthet skall förmälas. Grunden för den nu gällande Preussiska Post-lagstiftningen är således Lagen af den 5 Juni 1852. Hufvudbestämmelserng i denna Författning äro följande: § 1. Det tillkommer uteslutande Staten, och utgör Postregalet, att befordra personer och saker mot betalning med transportmedel, som ombytas under vägen; eller mellan bestämda orter med regelmässigt faststälda afgångsoch ankomsttider. § 2. Det står emellertid en hvar fritt att anlägga transport-anstalter l:o) på vattenvägar, till befordran af personer och sådant gods, som ej är underkastadt posttvång; 2:o) på landsvägar a) till befordran af personer mellan bestämda orter med regelmässiga af - *) 1 Pr. Thaler Thaler kunna anses motsvara 1 R:dr Sv. Specie, då 1 Sgr. blir ungefärligen Preussen.
I afseende på Mantalspenningarnes betraktande såsom Koppskatt, hvilken egenteligen berodde på hvarje persons arbetskraft, men icke på förmögenhet eller serskilde omständigheter, har K. M:ts Bef:h:de andragit, att i äldre tider uppmärksamheten vid bestämmandet af dentia ränta icke varit endast fästad vid arbetskraften hos den mantalsskrifne, utan också på hvad han genom sin arbets - Betänkande n. 183 kraft möjligen kunnat sig förvärfva, och hvaraf handt, att de Norra Orterne, der ännu Allmogens vilkor pä få ställen kunde jemföras med de Södra Provinsernes, blifvit lindrade i denna utskyld, utan att under tiden utgöra någon annan deremot svarande ränta eller tjenstbarhet till Staten, emedan den från Herjeådalen utgående Bogskatt nu mera efter 8 Öre, i stället för 6 Öre S:mt af personen, rätteligen är en grundränta, som icke bör med Maritals-penningarne förblandas. Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan med Tingsgästnings-penningarne samt Sterbhus-procenten utgå i detta Län enligt gällande grunder. Län är förhållandet, hvad Mantalspenningar ne. angår, att Allmogen eller Åboer på Kronoskatteoch Kronohemman samt Nybyggen , äfvensom Torpare med barn och Tjenstefolk endast betala 8 sk. för hvarje person, hvarunder begripas alla i tjenst varande Soldaters och Båtsmäns hustrur; men alla Ståndspersoner med deras barn och Tjenstefolk, Bruksoch Sågarbetare, Sockenhandtverkare samt In bysesfolk af serskildta benämningar, så väl som Umeå Stads samtelige innevånare, erlägga 12 sk. för personen; och det är ej bekant, att den del af Allmogen, som njuter lindring i Mantalspenningarne, derföre vidkännes något motsvarande onus. Lagmansoch Häradshöf dinge-r antan med Tingsgästnings-penningarne och Sterbhus-procenten utgå äfven i detta Län, enligt gällande allmänna grunder.
Berättelse för yilgre gossar af Conrad Pristedt, fil. d: r. Med 8 lielsidesplanscher. Pris l, so. Att döina af onislagets fiillstandiga titel, vill det synas som o111 förl %ggaimeris afsikt vore att liarmed börja ett nytt samlingsverk till de inånga förut befintliga. Denna del, N: o 1 af)) Gossarnes afventyrsBöcker », bjiider p&amp; en slags robinsonad på tu nian Iiand. De Båda fosterbröderna, Jolin och. Erik, hemmahörande i en mindre stad på den svenska västkusten, koinina liiindelsevis att besöka ett fartyg soin ligger segelfärdigt ute på redden och råka att glömma sig kvar iiiider däck, till dess fartyget lyft ankar, d i de nödtvuiigna niåste följa ined på en långtur, wsoni kunde räcka biide två och tre år ». Denna inledning förekommer iiii niinst sagdt osannolik, och det inå förlåtas den unge läsaren o111 lian skulle utbrista i ett kritiskt:, All, liur kiinde de vara så dumma! » - Einellertid vänja gossarna sig snart vid lif. vet ombord och liafva liunnit inliemta iilånga praktiska och nyttiga färdigheter, i livilka de forna sjetteklassisterna hittills varit okunniga, då, en mörk stormig natt, fartyget grundstöter utanför Australiens nordvlstra kust och går till botten ined inan och allt; endast gossarile lyckas rädda sig. Och nu börjar för dem kampen för tillvaron i det okända landet. Vid en upptäcktsvandring inåt de stora sltogstral~terna saniinant~affa de ined infödingar, de vilda och nianniskoatande australnegrerna. De r i k a ut för niånga faror och afventyr, men Blifva inom kort stainrnens liöfdingar. De möta slutligen Jolins soiri död ansedde fader såsom anförare för en annan negerstam. Nii bildas af de Iivite och vildarna en nybyggarkolloni som på allt satt g i r
Lag icke stadgar någon grund för bestämmandet af förmyndares arfvode, hvarföre ock de mest olika åsigter i delta hänseende yppats, måste det ofelbart vara en lagförbättring, alt antyda en sådan grund, af beskaffenhet alt kunna i de allmännare fallen följas utan förändring, och i andra händelser åtminstone utgöra en stödjepunkt för omdömet. Huruvida denna grund är funnen, eller om en annan än den föreslagne borde i stället fastställas, ankommer på Rikets Högled. Ständer att afgöra; men Utskottet tror dess förslag öfverensstämma med det redan temligen allmänt utbildade begreppet om hvad i detta hänseende är rätt och billigt, samt i de fleste fall tillfredsställa både myndlingens och förmyndarens skäliga anspråk. Ett ytterligare skäl för bifall lill förslaget torde finnas deruti, att då man nu vill besluta nya controler öfver förmyndare vården, hvilka tvifvelsutan komma att öka förmyndarens besvär* Lag-Utskotttts Utlåtande N.o lid. II jaan ock på" samma gång bör vara omtänkt att försäkra förmyndaren om en viss, icke allt för mycket af godtycke beroende vedergällning för hans möda och ansvar. Att föreslå något serskildt stadgande för de fall, då myndlingens tillgångar bestå af penningar, utlånte till lägre ränta än 6 procent, eller af ntarrenderad fastighet, tror Utskottet vara destomindre lämpligt, som capitalets eller egendomens betydlighet, äfvensom de besvär och omsorger, hvilka i andra afseenden åtfölja förmynderskapet, böra tagas i betraktande. Alt med ärliga inkomster bör förslås brutto-inkomster, anser Utskottet vara påtagligt, helst, derest kostnaderne till myndlingens uppfostran och underhåll först skulle afgå, och förmyndaren endast få åtnjuta sjettedelen af hvad derefter vore öfrigt, hans arfvode i de fleste fall komme att antingen alldeles försvinna eller åtminstone blifva högst obetydligt - Men bär kan icke vara fråga om allt hvad som inflyter vid myndlingens jordbruk, handelsrörelse eller dylik näring. Endast vinsten deraf för året kan komma under namn af årlig inkomst. Vinsten är resultatet af förmyndarens förvaltning och det är detta resultat, som bestämmer hans arfvode.
Jaså, det var derföre du flyttade hit! alltid höll så vackra tal för oss om lika arfsrätten. FREDRIKSSON. Hör nu Stark, det var ju han som RYQVIST. Vänta du, Stark, om du hade än så många som vaktade dig, så ska' vi nog ändå komma åt att bulta dig både gul och blå! andan sitter i kroppen på dig. LARSSON. Vi ska inte ge dig någon ro så länge 44 STARK (för sig), Jag måste lura dem, laga att jag blir af med dem, på hvad sätt som helst! (högt) Ha, ha, ha! så'na narrar ni är! ni förstår väl go' vänner att jag bara drifver med er, visst ska' vi dela pengarne det förstås. RYQVIST. Jaså, din skalhake, du ville narra oss. FREDRIKSSON. Usch Starken riktigt skräm de mig nog gick det an för min skull, men jag riktigt småskämdes för kamraterna. LARSSON (till Stark). Din krokodil. inte bär så mycket pengar på sig, man kunde ju då i hvart ögonblick bli bestulen. FREDRIKSSON. Ja, det är sant. STARK. Men nog kan ni förstå, gossar, att man snart jag fick ut den, in på ett handelskontor, men riktigt lagligt ändå. STARK. Derföre lemnade jag hela summan, så om några dagar ska' vi företa oss delningen, och det RYQVIST. Se det tycker jag om! LARSSON. DU är ändå en hederspojke. supa upp en riksdaler på man, det är jag som bjuder. STARK. Men nu ska' ni gå ner på krogen och LARSSON. Det är rätt, så kom då, Stark STARK. Nej, mina vänner, jag kan icke, jag... De öfriga. Jo, jo, du måste! STARK. Nå, gå ni förut då, så skall jag komFREDRIKSSON. Dröj inte för länge bara! ma efter. engång, det är jag säker om. STARK. Åh, ni hinner inte tömma första flaskan Det ska' du få se det! nan jag kommer, blir utom räkningen. STARK.