Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— hvilka råa eller kokta blandas med olja, ättika, salt och peppar, ibland med tillsats af socker, senap, kapris och hårdkokta ägg-gulor. Proportionerna mellan de olika beståndsdelarne måste bero på smak. (Till en ägggula anses emellertid, att man bör taga 3 matskedar olja och 1 matsked ättika samt 2 saltspadar salt mot en spade peppar), men sättet att blanda dem kan följa en bestämd regel. I allmänhet är det bäst, o m man under tillsats af salt och peppar med salladsgaffeln eller skeden så hopblandar oljan med ättikan — oljan tillsättes endast småningom — att de bägge flytande ämnena bilda en, så mycket som möjligt, innerligt förenad simmig blandning, hvilken gjutes öfver salladen och cäl omblandas med denna. Men man slår icke så mycket på salladen, att den liksom simmar i en sås, utan blott så mycket, att den blir fullkomligt genomfuktad. När salladen är uppäten, skall det icke synas kvar en droppe sås i salladskålen. Begagnar man ägg-gula, är det så mycket mer viktigt att väl arbeta ihop denna med oljan. Alla beståndsdelar måste, o m sallaten skall blifva god, vara af bästa slag. Man tager härtill den bästa provenceolja och finaste ättika. I brist på god olja kan man berga sig med rå ägg-gula eller grädde, och i stället för ättika kan man taga citronsaft. (Alexander Dumas d. ä. gör anspråk på äran af denna » upptäckt »). För dem som tycka o m löksmaken, men icke vilja äta själfva löken, är bäst att begagna den vid Taraxacum omnämnda » chapon gascogne. » 1 brist på hvillök kan man på landet med stor fördel använda Marasrnius scorodonius, Lökbroskskiflingen, som är rätt allmän i skogsoch ijungmarker. Salladsskålen bör vara af glas eller äkta porslin. Har man vanlig fajans, kan salladen lätt bli förgiftad, emedan ättikan ur glasyren löser blyoxid, som ofta användes vid fabrikation af oäkta porslin. Om b ö c k e r. et berättas, att en gång en amerikansk farmare eller industriidkare, som förvärfvat förmögenhet och byggt sig ett nytt hus, skulle skaffa sig ett bibliotek.
Den är indelad i: 1) Stående hären, hvars antal år 1840 var 45 regementer5 och 18 detacherade bataljoner infanteri, 38 regementer kavalleri samt 9 artillerioch lika många pionnierbrigader, och hvars manskap utgöres af konskriberade från 21 till 26 års ålder; 2) Landtvärnet, fördeladt i tvenne Uppbud, af hvilka det första, som står i tjenst och ungefär är lika talrikt med den egentliga stående hären, omfattar allt brukbart manskap mellan 26 och 32 år, samt dem emellan 21 och 26, som icke tillhöra stående hären, och det andra dem från 32 till 39 års ålder; 3) Landstormen, som består af ynglingar från 17 till 21 och män från 39 till 50 år. Hvarje armédivision består af en infanteri-, en kavallerioch en landtvärn-brigad. Af circa 52 millioner Thaler i statsinkomster6 användas för arméen nära hälften, eller 23½ million. Arméen står sålunda framför alla andra statsinrättningar. Att arméen är nationen, denna omständighet är mindre en följd af politikens beräkningar, utan beslutet dertill dikterades af stundens kraf. Det skedde (d. 3 Sept. 1814) i de tider, då staten endast af folket kunde räddas, och då med denna institution äfven andra skulle förenas, som genom att höja folket till deltagande i statens angelägenheter skulle lifvat nationalandan. Hvad den allmänna beväpningen kan uträtta, så isolerad som den nu står, deröfver kan endast framtiden afgöra. För den ointresserade betraktarens öga skiljer den sig ej ifrån konskriptionen i Frankrike under Napoleon. Den kan i krig blifva lika tryckande som denna, och åtminstone i de krig, hvilka ej hafva karakteren af omedelbart sjelfförsvar, likasom denna få utseende af en despotisk åtgärd, hvarigenom folket uppoffras åt regentens ärelystnad och herrskarebegär. Att institutionen härtills skulle lifvande inverkat på nationalandan, såsom kärlek för det gemensamma preussiska namnet, eller hos folket utvecklat sinne för den krigiska äran, derföre torde inga tillförlitliga bevis kunna upptes.
är fjärdarnes is har flyktat och träden ha gått i knopp och vindarne oärligt spela kring sippor, som vaknat opp, då mins jag den gröna gatan med kantning af dikesren och vänliga, låga trähus, begjutna af solens sken. Dit stämde vi lustigt möte i frihet från skolbänkstvång, här brydde oss inga lexor, här gjordes ej tiden lång. i i\ I LJ i | (J K t IN Tidningen innehåller nästan uteslutande originalbidrag. — Uppglf å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg e n krona, s å erKom bonden från handelstorget, lian vänligt emot oss log och gerna i halmströdd skrinda den sorlande hopen tog. Han flitigt med piskan smälde, och stolta vi åkte fram Ull målet, den hvälfda porten, som ledde till Zinkensdum. Här spridde sig nu vår skara kring backarne under skratt. Hvart grönskande strå, som spirat i våren, oss blef en skatt. tens tidehvarf — ty det finnes sådana — äro mest rika på öfverdrifter inom alla områden. Och det är ju också naturligt, att den, som blott ser till ytan, blott, så att säga, skummar gräddan af all ting, snart tröttnar, önskar ombyte, förkastar utan att pröfva och icke är nöjd, förrän han nått gränsen för nöjet och njutningen, och — öfverskridit den. Den ytlige ropar nemligen icke blott som den njutningslystne: » mer, mer! », utan också: » nytt, nytt! » Historien visar oss också, att ytlighet och veklighet hos folk och samhällen medfört de vildaste excesser, den omåttligaste öfverdrift, och att sedermera ingenting annat än det grymmaste blodsdop förmått borttvätta den smitta, som från ytan och ytligheten trängt Hvad fröjd, att på fria stigar ända in i nationens eller samhällets hjerta. Jå taga ur jordens famn Det bland Europas folk, som anses mest ytde nyjödda, späda, växibarn ligt, är ju också det, som snarast går till med enkla och kända namn! ytterligheter. Ytligheten går i civilisationens spår. Det Men plötsligt ett rop af jubel vill säga, när denna blir till öfverförfining.
Föredrogs Slats-Utskollels Utlåtande Nio 4 4 5, angående bestämmandet af resekoslnads-ersättning åt Rikets Ständers Deputerade vid Hans Majit Konungens och Hennes Majit Drottningens förestående kröning i Norge. Utskottets hemställan till Vällofliga Borgare-Ståndet, rörande vice Talmannens i samma Stånd Herr Schwans motion i ämnet, ansågs icke föranleda någon åtgärd. lista punkten, rörande ersättningen för Herrar Deputerades resa nu nu godkändes, med den förändring att Ståndet för sin del nedsatte det af Utskottet föreslagna ersätlnings-beloppet från 900 Ridr till 500 Ridr Runt i ett för allt. 468 Prol.-Utdrag den 9 Juni i860. Vid 2:dra punkten bestämde Ståndet, för sin del, alt dagtraktamentet för hvarje Deputerad under vistandet i Trondhjem skulle utgöra 20 R:dr Runt om dagen; och godkändes 3:dje punkten, med den förändring, som Ståndets vid de föregående punkterna lättade beslut kunde föranleda. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets sedan den 6 innevarande månad på Ståndets bord hvilande Utlåtanden: N:o 112, i anledning af väckt motion om inrättande al en låne-bank för jordbrukets och dess binäringars understödjande samt beredande af dertill erforderliga tillgångar. Bifölls. N:o 113. i anledning af väckt motion om stats-anslag för upprättande af hydrografiska kartor. Bifölls; och N:o 114, i anledning af väckt motion om anslag al statsmedel till befrämjande af täck-dikning. Bifölls. S. D. Vid förnyad föredragning af Sammansatta Statssamt Allmänna Be svärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 12. i anledning af väckta motioner om lindring i rustnings-skyldighelen genom Statens öfvertagande af munderingsoch utrednings-persedlars anskaffning och underhåll, blef detta Betänkande på grund af deremot framställde anmärkningar älerremilteradt.
Han skall deraf blifva förstummad och döf för alla efterforskningar till sakens rätta upplysning, ehuru han kanske vöre i stånd, att upptäcka den eller de verkeligen brottslige; ty det är att marka, att den ena brottslingen vet bäst om den andra, och att uppgiften att hafva begått ett brott, merendels förutsätter kännedom, att ett sådant verkeligen blifvit begånget. Det visar sig ock ofta under ransakningen, att den, som falskeligen åtagit sig brottet, bar fått kunskap om dess begående och de minsta omständigheter dervid, just af sjelfve våldsverkarne. Men LagUtskottets förslag skulle för Domaren systematiskt stänga vägen till sådane ganska upplysande kunskapskällor, och klokheten skall åtminstone säga den sjelfgjorda brottslingen, att den enda fördel han liar att vinna, är någon erkänsla af de verkligen brottslige, derigenom att han framhärdar i sin osanning, och dermed befriar dem från straff, enär Staten i Lagen uttryckt och på förhand afkunnat sin känslolöshet för återgång till sanning eller ånger, och straffar lika, ehvad det erkända brottet är begånget eller icke. Men den befarade ovarsamma Lagstiftningen blir ändå skadligare, om den icke Den 3o Mars e. m. ställes i sammanhang med den förut i samma ämne varande, utan sammanblandas med olikartade Lagbud, hvilka deraf i grunden kunna skakas eller till sin princip och syftning förvillas. 17 Cap. 36 §. RättegångsBalken förutsätter till fullkomnad bevisning af ett brott, som skall kunna straffas, att det skall vara kändt och erkändt, således äfven verkeligen begånget. Med tillämpning häraf föreslår Utskottet straff för erkännandet, som likväl, om det är osannt, icke har sammanhang med det begångna eller icke begångna brottet. Eller månne stadganderne i 4o Cap. MissgerningsBalken, om den som stjäl, kunna stå i sammanhang med dem, som i 60 Cap. förekomma om den, som ljuger*
Sparbankens styrelse består af fem ledamöter, ordföranden inberäknad, hvilka å allmän socknestämma inväljas och äro, en för alla och alla för en, ansvarige fiir sparbankens medel. Insättningar göras tills vidare å Karmansbo bruks-kontor. Tryckta motböcker, dervid reglementet är bifogadt, utdélas åt insättare. Ägaren af Karmansbo, Grosshandlanden Schwan, skänkte år 1853 till denna inrättning en grundfond af 200 R:dr, hvaraf motböcker och räkningsboken blifvit bekostade. Denna nya, jemte de förr i Länet varande, ännu bestående sparbankernes förkofran och tillstånd upplyses föröfrigt af följande tablå: Delägarues eller Insättarnes behållna belopp Stiftelsefond och BeIusättarnes antal vid slutet af året sparing under iret 1850. 1855. 1850. 1855. år 1850. ar 1855. Skultuna bruks och landtegendoms i sista berättelsen omförmälde sparbank - blef redan år 1850 ställd på utredning och insättningarne upphörde med berörde år. Delägarne beslöto år 1851 att räntan icke vidare skulle läggas till kapitalet, utan endast godtgöras å den kapitalbehållning, insättarena ägde vid 1850 års slut. — Vid samma tillfälle valdes för sparbankens förvaltning en direktion, och hafva till delägarne under de följande åren 83y procent af kapitalbehållningen blifvit utdelade. Enligt sista bokslutet utgjorde sparbankens skuld till delägarne: i kapital ; > , • • 2,925 R.dr 35 sk. 6 r:st. upplupne räntor , 3,588 R:dr 33 sk. 9 r:st. Summa 6,514 R:dr 21 sk. 3 r:st. 44 utom en tvistig skuld på .1,062 R:dr 23 sk. — Sparbankens tillgångar bestodo af Säkra fordringar 1,544 R:dr 36 sk. 10 rist. Osäkra d:o i förre Ryttmästaren Hammarskölds konkurs . 4,313: 21. 2.
Proposition N:o 59. 21 § orden: ”sorn i 19 § omförmäles” utbytas mot: ”sorn i denna Förordning förut omförmäles.” Till deltagande i anmärkningen vid 23 § finnér jag för min del icke skäl. Enär det icke bestrides, det ju bedrägeri mången gång utöfvas endast genom falska föregifvanden, hvaraf annan förledes till orätt uppfattning af för handen varande sakförhållanden, synes något anmärkningsvärdt icke ligga deri, att detta sätt för bedrägeriets verkställande, hvilket icke torde kunna hänföras till svikligt förfarande i egentlig mening, blifvit till åtskillnad derifrån särskildt utmärkt. Att uttrycket ”falskt föregifvande” skulle komma att missförstås derhän alt hvarjehanda osanna' uppgifter, som göras utan bedräglig afsigt, blefvo,dermed förvexlade, vara sig af domare eller allmänheten, förekommer mig åtminstone mindre sannolikt. Under förutsättning häraf förfaller den yppade farhågan för oskäliga rättegångars framkallande och med detsamma den uppgifna grunden för anmärkningen. Den 26 § har, efter min uppfattning, endast till syftemål, att i viss mån tjena till förklaring af Förordningen, angående stöld och rån, samt att förekomma det föreskrifterna om bedrägeri icke måtte vinna tillämplighet i åtskilliga fall, hvilka ansetts böra framgent vara derifrån undantagna. Utur sådan synpunkt betraktad synes mig denna §, ehuru måhända öfverflödig, likväl oskadlig. Med afseende härå och enär frågan, huruvida alla i §:ns I och 2 moment upptagna gerningar fortfarande böra tilläggas egenskapen af olofligt tillgrepp, icke torde böra under nuvarande förhållanden till granskning företagas, leranar äfven jag förevarande § utan vidare anmärkning, än den, som af Högsta Domstolens öfriga Ledamöter blifvit framställd.
Adis ledamöter, som begärt votering, om han icke skulle finna lämpligt att afvakta den förklaring, som Hr Landtm, kunde komma att göra, huru han uppfattat svaren på den propos. han ämnade göra; i annat fall kunde del hända alt Hr Landtm, uppfattat svaret alldeles i öfverensstämmelse med den mening, som den ledamot hyllade, hvilken begärt votering; i hvilket fall denne säkerligen icke vidare yrkade votering. Hr Dalman, Wilh. Fredr., förenade sig med Hr Cederschjöld. Hr Lagerhjelm: Då votering är begärd af Hr Ce derschjöld, hemställer jag till honom sjelf, huruvida lian kan anse alla meningar vara innefattade i voter:s-propos:n, då den ena meningen skulle vara för bifall och den andra för återremiss, äfvensom huruvida icke de egentliga meningar, som 100 Den a September e. m. här äro framställda, varit, den ena för återremiss och den andra för afslag. Jag hemställer till honom sjelf, om han på allvar menar, att alla åsigter kunna göra sig gällande, med antagande af en sådan contrapropos. som han föreslår. Frih. Boye: Då Hr Landtm, behagat göra första pro pos:n på bifall, och den blifvit besvarad med nej, så kan ju den icke nu mera komma i fråga i voter:s-propos:n. Men om det är en rättighet alldeles uteslutande för den som begär votering, att dictera contra-propos., så anhåller jag, att Hr Landtm, måtte anse mig också såsom den der begärt votering, och då anhåller jag att voterls-propos. må blifva den, att den som bifaller återremiss, voterar ja, och den som vill hafva afslag, voterar nej. Då äro alla meningar, äfven Hr von Hartmansdorff;, respecterade. Ilr Cederschjöld: Det har blifvit satt i fråga, hvar före jag begärt votering, vid framställningen af propos. till återremiss.
Slutligen tilläde Justitie-rådet Alexanderson, att någon anvisning rörande behandlingen af stängsel-delnings-frågor syntes honom vara utaf behof påkallad, till afböjande af den villrådighet och af den skiljaktighet i förfaringssätt, som eljest torde uppkomma; och hemställde Justitie-rådet i underdånighet, om icke föreskrifter härom, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer den 51 December 1828, 13 §, kunde meddelas genom en efter § 20 i nu granskade förslaget intagen ny §, af ungefärligen följande innehåll: ”Vill någon, utan sammanhang med pågående laga skifte, hafva äldre stängsel-delning ändrad efter denna författning eller i enlighet dermed ny stängsel upprättad och emellan grannarne fördelad, der stängsel icke redan är; ege härom aftala med delegare i stängsel-laget, hvars rätt frågan angår. Komma delegarne öfverens, varde skriftligt delnings-instrument, med utsättande af tid för erforderlig verkställighet, uppgjordt, samt af delegarne och vittnen underskrifvet; och gälle sedan den öfverenskommelse äfven emot framtida egare af samma jord. I brist af förening stånde ock en hvar af delegarne fritt att hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande söka och erhålla förordnande för landtmätare, att, jemte två till biträde vid laga skiften i orten valde gode män, dem landtmätaren tillkallar, stängsel-delningen förrätta, med iakttagande af hvad Skiftesstadgan 3 kap. 3 § föreskrifver. Är delegare missnöjd med förrättningen, håfve öppet att talan, genom stämning å sin vederpart, vid behörig domstol fullfölja. Kongl.
– Ack, exellensa, svarade Marietta med ett skalkaktigt småleende, jag ärnar icke vänta så länge på lyckan. Den klass, som jag tillhör, gör icke så många omvägar och ... – Ah, jag förstår, du har redan valt? – Ja, signor, en värd för mitt försäljnings-magasin – det blef alldeles nödvändigt. Och snabb som en fågel flög hon bort. Gaetano stod ensam. Han böjde dock snart sina knän på samma plats som Annunciada nyss innehaft. Det heta italienska blodet böljade inom honom ... Skulle han tillåta detta, skulle denne nedrige broder få köpslå om sin enda juvel ... Ah, mellan honom, kusinen, den icke erkände friaren, stod tyvärr moderns och broderns makt. Han nödgades tiga och ännu se på. Men snart torde han likväl framträda på scenen och begära sin andel i skådespelet. Ville-Rosny måste bli betald utan så högt pris. Den ruinerade ädlingen finge först tillgripa förfädrens säljbara minnen. – O, Italia, Italia, hvad har det blifvit af dina söner! mumlade han. Högheten, rikedomen och glansen kunna de försaka, men gif dem åter en ställning, ett samhällsskick, som de ej behöfva blygas för ... Arma Roma, allt skall kränkas, der ingen säkerhet finnes. Men hvarföre fråga den höga sjunkna? Jag vill ej teckna dig nu, böjd under väldet af den lutande tiaren, sjelf förtyngd af utländsk prydnad, om denna ock består af blott liljor. Arma Roma, se alldrig tillbaka genom seklerna förrän i samma stund, då det stora verlds-urets visare har skridit till den punkt, der befrielsens timma börjar! Den stora förklaringen. Sex veckor hade förflutit efter mötet mellan den unga romarinnan och hennes älskare. Samma kyrka och samma altare hade sett dem flera gånger söka dess helgade beskydd, men ännu hade ej Gaetano ansett stunden vara inne för ett samtal med sina verldsligt sinnade slägtingar, Annunciadas moder och broder, hvilka alltjemt hoppades få föryttra palatset Montefioris dyrbaraste ädelsten åt en afnämare från främmande land.
(N;o 107); Remitterades till Stats-utskottet. 21 af herr Norin, angående förklaring öfver 8 § uti 2 kap. af 1766 års fiskeri-stadga (N;o 108); uti hvilken motion herr Valley instämt; Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. 22:o af herr Gillberg, angående förändring af 4 mom. 145 § uti Bevillnings-författningen. (N;o 110); Remitterades till Bevillnings-utskottet. 23:o af herr Tjernberg, angående förändring af 20 och 23 §§ uti tull-ta xe-under rättelserna. (N:o lil); Remitterades till Bevillnings-utskottet. 24:o af herr Billström , angående stats-anslag för Ystads hamn. (N.‘o 113); Remitterades till Stats-utskottet. 25:o af herr Berglund, om stats-anslag lill en kanal emellan sjöarne Rossvalen och Väringen i Lindes bergslag af Örebro län. (N:o 114); Remitterades till Stats-utskottet. och 26:o af herr Kock, om ett lån af statens medel, stort 15,000 r.dr b:ko, till reparation af S:t Petri kyrka i Malmö. (N:o 117); Remitterades till Stats-uts kotte t. Från Hederv. Ronde-s-tåndet. S. D Föredrogos och remitterades nedanstående motioner och anföranden: Ti/l - Prot. utdrag den 22 December 1847. 73 Till Stats-ulskottet: l:o Johan Pehrssons från Upsala län, Olof Johanssons från Stockholms län, m. fl. om afskrifning af beviljade undsätlnings-lån; 2:o Pehr Sahlströms från Stockholms län, m. fl., angående åtgärder för nödlidandes undsättning i missväxtår; 3:o Carl Erssons från Westerås län, angående förändrade stadganden för utgörande af den kronotionde, som är anslagen soldat-rotarne i Westmanland; och 4:o Pehr Sahlströms från Stockholms län m. fl. om halfva skyddsafgiftens anslående till fattigvården.
Preste Ståndet innefattande Hr Biskop Faxes — Doctne Hedréns, Almquists och Professor Forsells anföranden i samma ämne — Alla dessa Handlingar remitterades till Tryckfr. Beredningen. D :o Utdrag af Högl. Ridd. och Adelns Protocoll äng :de återremiss af Const. Utskottets från sistl :ne Riksdag hvilande Betänkande om Grundlags frågors behandlingssätt, med flere af Ridd. och Adeln dervid gjorde anmärkningar. Efter upplösningen af Plenum fortsattes läsningen på Andra fördelningen. 37:0 d. 10 Juni. å Tryckfr. Beredningen. Genomgås och granskas de från Preste och Borgare Stånden inkomne anmärkningar i afseende på Tryckfrihets Lagen. 38 :o d. 11 Juni — Tryckfrihets Beredningen börjar råd plägningar i afseende på Tryckfrihets Lagens 5 § om Rättegångs sättet — 39 :o S. D. efm. hvilka nu fortsättas. — 426 1812 års Riksdags Const. Borgare Ståndet innehållande Remiss af StadsMajoren Westins anförande i afseende på Tryckfrihets Lagen. D :o Remiss från Hederv. Bonde Ståndet af Riksdagsmannen Anders Danielssons Memorial i samma ämne. Beredningen företager sig att pröfva Kgl Majsts Nådiga Proposition i sammanhang med Const. Utsk. förra Betänkande i afseende på TryckfrihetsLagen. Tryckfrihets Beredningen fortsätter sina öfverläggningar i anledning af förenämnde remisser. 15 Juni. D:o D :o D :o D. efm. D :o D :0 D :0 16 Juni. D :o D :o D :o D. efm. D :o D :o D :o 11 Juni. Andra Fördelningen af Stats Råds Pro tocollen öfver Just. Ärender. Föredrages och beslutes i anledning af de till denna fördelnings handläggning öfverlemnade Memorialer af Hr Cansli Rådet Bergstedt, Riksdagsmannen Eric Svensson, och Commerce Rådet B. H. Santesson. 12 Juni. Andra fördelningen fortsätter och slutar granskningen af Just. Rev. Protocoller.
Domstolens egen pröfning i hvarje fall, med hänseende till Tingets långvarighet, mängden och vidlyftigheten af Domstolens göromål, parternes mer eller mindre aflägsna vistelse, med flera omständigheter, anser Utskottet sistberörde, af Per Jönsson föreslagne stadgande icke erfordras. Stockholm den 3 Julii i834; Lag-Utskottets Betänkande Nio gc> 10 N:o ga. Ankom till Exped.-Utskottet den io Jul ii. Betänkande, öfver Riksdagsfullmägtigen Per Jönssons från öland motion, om förändring i hvad angående CöinmuniCations-resolutioner frän Öfver-Rätt nu stadgadt är. Uti ett från Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet remitteradt memorial af Riksdagsfullmägtigen; Per Jönsson från Öland är anfördt; att genom serskilda författningar funnes foreskrifvet, det Konungens Befallningshafvande och Under-Domstolarne, vid utfärdande af utslag, borde meddela föreskrift, angående hvad parter, då de anförde besvär i ÖfverRätterne, hade att iakttaga i afseende på besvärens uttagande och communicerande med vederparterne. Detta stadgande iakttoges dock stundom icke; och den utväg, som Öfver-Rätterne plägade vidtaga, alt nemligen utgifva communications-resolutionerne efter anslag, hade till följd, att åtminstone aflägse boende parter, som icke förmådde bestå sig fullmägtig, eller råkade ut för slarfaktiga ombud, stundom förlorade sina fatalier och det utan allt eget förvållande; hvarförutan stundom hände, att Öfver-Rätterne alltför länge dröjde med utgifvandet af omförmälde resolutioner.