Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— I afseende på formen har detta betänk, kommit pä en liten villostig; det bar nemi. blifvit hänvist till Utsk:s liksg.afdeln. och der blifvit behandladt, då deremot frågor, hvilka dermed äga största sammanhang, äro under utarbetning på Utskts inkomst-afdeln. dit de egentligen höra. Riksg.afdela, har, ovetande af hvad som skett på inkomstafdelntn, knapphändigt afslyrkt motionen. Detta, i afseende på formen. — Hvad åter saken beträffar, så har jag vid många tillfällen hört, äfven i yttranden från Utsktn, att man velat afskaffa det vingleri, som i sednare tider ägt rum vid arrenden af Kronans lägenheter. Det går så till, att den, sora ej har någon annan ressource, reser till auclionerna för att arrendera, och först af talar med sin borgenär, som utaf honom intet äger att vänta och uppgifvit allt hopp att få något, alt kunna få honom till cuutionist. För honom förespeglar han, att om han får egendomen, kan han få taga hans gröda, hvarpå denne går in på att blifva hans cautionist. Sålunda har tillgått vid en mängd tillfällen, icke allenast här uppåt landet, eller i medlersta delen af Sverige, utan äfven i södra orterna; derpå finnas många exempel. De, som med ledsnad sett sådana förhållanden, hafva tänkt sig, att man en gång skulle kunna komma till samma skick som kyrkan begagnar, i afseende på sina hemman i Hallands län, och jemväl Lunds domkyrka, i afseende på sina hemman. Man har nemi., för att slippa dessa vinglare, hvilka äfven der visat sig, bestämt ett maximum, hvaröfver man ej får gå, och äfven ett minimum för arrendet. Det har all - Boo Don 22 April. tid visat sig personer, som velat Ljuda öfver; men du lill maximilin är taget så mycket, som jorden kan bära, hafva de, som förut suttit på den, fått bibehålla arrendet.
Och vid dessa sammanträden uppträdde ombuden och en del bruksegare från Frvksdals härad med yrkande att banan måtte från Christinehamn anläggas öfver Norums bruk i Nyeds härad och Sunne i Fryksdals härad genom Bogens kapellförsamling till gränsen, hvari de understöddes af ombuden m. fl. från Nyeds härad och Filipstads bergslag. Detta yrkande Den 17 Januari. 113 yrkande vann likväl icke framgång, utan på grund af K. Propos. till förra riksdagen bestämdes då att nordvestra stambanan skulle förläggas öfver Arvika, men med förklarande att ny undersökning borde ske till utrönande af lämpligaste sträckningen för banan emellan Christinehamn och Arvika; och till följd häraf har icke allenast lörslaget till den norra eller så kallade Nilsby-linien tillkommit, utan ock ny undersökning blifvit verkställd och förändringar föreslagne å den södra eller Carlstads-linien. Frågan gjordes lill föremål för öfverläggning vid länets landsting 1864, och pluralitelen af den då tillsatta komité lör utredande al hvilkendera hanan, den södra eller norra, kumle blifva fördelaktigast för länet, algaf till 1805 års landsting ett betänkande, hvari man sökte visa att medelst norra banan och anläggning af biliana till Norum skulle en bligst betydlig vexeltransport uppslå af kol från vestra Wermland till bergslagen, som deraf hade behof, samt af malm och tackjern från bergslagen till vesterlandet lör att der förädlas, men deremot ville man icke tillerkänna sö Ira linien något värde.
Prenumerationspris pr år: Idun e n s a m Iduns Modet., fjortondagsuppl. Iduns Modet., månadsuppl. Barngarderoben Redaktör och utgifvare: B y r å: kr. A l l m. telef. Rikstelef. FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : J. Noi-dling. Utgifhingstid: Iduns Kungl. MofboMr. ll:te årg. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. hvarje fredag. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Thérése Saxenberg. F ör dem, som lefvat med uti hufvudstadens musiklif under de senast förflutna årtiondena, skall det säkert blifva till upplifvande af ett kärt minne att i dag på Iduns första sida möta de älskliga dragen af den nyligen aflidna uppburna sångerskan frö- ken Thérése Saxenberg. Den 1 mars detta år tystnade hennes stämma för alltid; men hos alla dem, som kommo i beröring med denna begåfvade, talangfulla och varmhjärtade kvinna, skall hon säkert länge lefva kär hågkomst. Å Hakunge gods, i en af Uplands mest leende nejder, stod hennes vagga, och där upplefde hon de första barnoch ungdomsåren. Hennes föräldrar, Abraham Saxenberg och Sofia Bennet, styrde sitt hus i gammaldags sträng anda, hvilket dock ej hindrade, att det gästfria hemmet ofta genljöd af yster glädtighet från den stora syskonskaran och dess vänner. Stor begåfning hade kommit de flesta af syskonen till del och icke minst Thérése. Ett lifligt, kärleksfullt och med musikaliska anlag rikt utrustadt barn, blef hon allas älskling.
Mention honorable tillerkännes mottot: » Sparsamhet år en dygd », under hvilket ingått en god uppsats från stockholmssynpunkt, och fru M. Wallensteen, Vadstena, som förtjänstfullt utredt saken enligt omständigheterna i en småstad. Genom att, som sagdt, efterhand införa samtliga dessa uppsatser, vill Idun söka bidraga till att få denna för svenska husmödrar viktiga sak så allsidigt som möjligt belyst. De författarinnor, som ej erhållit pris, skola vi särskildt betala ett litet honorar som uppmuntran. V i börja i dag med den ena af de prisbelönade uppsatserna: Tre tusenkronors Jlanna J (amke: treoket. ut med sitt insjunkna bröst och de mörka skuggorna under ögonen. Stackars Göran, han behöfde sol på ett annat sätt än hon, det förstod hon nog, men med all sin kärlek förmådde hon icke ens framkalla reflexen! En välkänd bultning på dörren lockade ett leende öfver bådas ansikten, och hon skyndade att öppna för lille Viktor, som röd och varm rusade in. » Goddag pappa, goddag mamma, » hälsade han brådskande och lade med en viktig min skolböckerna ifrån sig. » Jag vet någonting, jag, » sade han med ättaärig stolthet, i det han kom fram och ställde sig hos fadern. » Ja », fortsatte han, » jag vet det inte riktigt, men du kan .nog hjälpa mig, pappa, för du vet väl mer än skolfröken; gör du inte? » » Det kan kanske bero på, » sade fadern med ett matt leende, » men berätta du, min pys, så får jag höra. » » Jo, vet du pappa, ingen människa behöfver vara olycklig. » » Jaså, » sade fadern. » Nej, alla kunna bli lyckliga. » » Hur skall det gå till? » » Jo, vi läste om en, som var så fattig och sjuk, ensam och så förskräckligt så, och ingen brydde sig om honom heller, men han låg på sjukhuset, och det var vår också, och sä tittade han på den blåa himmelen och på solskenet, och då blef han glad, fast han hade det så svårt, och det var då inte underligt, när han såg solen, säg pappa? Men se ' n skall pappa få höra!
Han meddelar också en hel mängd förut obekanta fakta, i synnerhet rörande 1808 — 9 års händelser. Danielson har ingalunda tagit vederbörlig hänsyn till dessa fakta, som, det må medgifvas, böra vara mer välkomna för svenske läsare än för finske. Här är dock icke stället att redogöra för det historiska innehållet af Ordins framställning. Hvad åter angår den politiska tvistefrågan emellan de ryske och de finske publicisterna, så finns det alis intet skäl för oss svenskar att utan förbehåll ställa oss på de senares ståndpunkt. Det är något haltande i den bevisning, som afser att göra 1772 års regeringsform och 1789 års säkerhetsakt till det från Sverige afsöndrade Finlands arfvedel. Finnarne hafva aldrig haft någon rätt till dessa grundlagar annat än såsom medborgare i Sveriges rike. Låt vara, att Alexander I bekräftade Finlands » konstitution » (oclr att han gjorde det med berådt mod, kan ej af ryssarne vederläggas), så är det lika säkert, att han icke kunde i denna konstitution inbegripa de förut gällande grundlagarne under andra förutsättningar än sådana, som öfverensstämde med de förändrade politiska förhållandena. Olyckligtvis kom det aldrig till en tydlig och bestämd utredning af de grundlagsstadganden, som kunde anses fortfarande gälla, i motsats till dem, som voro antikverade genom föreningen med Ryssland. Kejsar Alexander var med ali sin liberalism ett allt för oklart hufvud, hans ryske rådgifvare antingen allt för ovillige eller allt för ovane vid68 LÄRDOMAR FRÅN FINLAND. sådana statsrättsliga frågors behandling för att denna oundgängliga revision skulle hafva kunnat komma till stånd. Finnarne åter hade goda skäl att frukta en undersökning, som kunde rubba den af dem åsyftade kontinuiteten i deras konstitutionella utveckling, och de måste föredraga att åt en framtida praxis öfverlemna de kvarstående oklarheternas stilla utjämning.
Skulle uti en eller flera Kyrkor af ett Pastorat Gudstjenst saknas å den Söndag, då Kungörelsen borde uppläsas, åligge det Preslerskapet, att genast genom Kronobetjenle i Pastoratet besörja, det nästa dag ett exemplar af Kungörelsen skyndsamt cirkulerar frän by lill by, uti sådana Församlingar eller Kapell-lag, med förständigande, att deras Ledamöter bafva att nästföljande Söndag sig vid Moderkyrkan infinna till Elektorsval, i händelse Gudstjenst icke samma Söndag bör hållas i egen Kyrka, då valet derstädes må för Socknen eller Kapell-laget förrättas. 1 de Härader, der Dornh a fia riden är af Frälsestånd, /iirordnes af Hof-Rdllerna Ofrälse Fa/förrältare för Bonde-Ståndet. 2.o. Om tiden för de Riksdagar, till hvilka Konungen Ständerna kallar, lärer Konungen i Nåder Hof-Rätlerna förständiga. Om tiden åter för sådana Riksdagar, till. hvilka Stats-Rådet, eller ock, enligt Regering s-Formens 95 §, de i densamma nämnde vederbörande kalla, åligge det dem att Hof-Rätlerna underrätta. Bih. till R. St. Med de i andra § omförmälda sådana Valförrättningar, å Embetes vägnar, föranstalta, med särskild föreskrift frän Landshöfdingarne, att samma dag, då i Kyrkorna Riksdagskallelsen kungöres, skall Sockneslämma till nästföljande Söndag, för Elektorsval af Allmogen, ullvsas. Skulle uti en eller flera Kyrkor af ett Pastorat Gudstjenst saknas å den Söndag, dä Kungörelsen borde uppläsas, åligge det Preslerskapet, att genast genom Kronobetjenle i Pastoratet besörja, det nästa dag ett exemplar af Kungörelsen skyndsamt cirkulerar från by till by, uti sådana Församlingar eller Kapell-lag, med förständigande, att deras Ledamöter hafva all nästföljande Söndag sig vid Moderkyrkan infinna till Elektorsval, i händelse Gudstjenst icke samma Söndag bör hållas i egen Kyrka, dä valet derstädes må för Socknen eller Kapell-laget förrättas. Allmogen i hvart
Maj :t har i Den 19 Juni 181*2 215 sin Nådiga Proposition angående tryckfriheten, velat fästa Riksens Ständers upmärksamhet egenteligast på nödvändigheten deraf att Regeringen enligt tryckfrihets Lagen må vara i tillfälle, att hämma och förekomma det skändeliga missbruk, som utgifvare af Dagblad och Periodiska skrifter ej sällan tillåtit sig, medelst sådane framställningar, som, då de störa allmänt och enskildt lugn, förordsaka en oordning uti Samhället, den der fordrar kraftig och skyndesam rättelse. — De skäl och anledningar dertill som Kongl. Majts Nådiga Proposition innehåller, äro så oemotsägliga och öfver - tygande, att de icke kunna misskännas af någon. Frågan är således om sättet huru ändamålet skulle kunna vinnas. Att utgifvare af Dagblad eller Periodiska skrifter som befunnos vådeliga för allmän säkerhet eller utan skäl och bevis förnärmande personlig rätt eller af en fortfarande smädelig egenskap, skulle få fortsätta utgifvandet deraf, intill dess, efter anstäld Rättegång med alla dess formaliteter, alla Instantier igenom, Domaren sluteligen pröfvade honom förlustig af sådan rätt; det vore att lemna honom obehindradt tillfälle till utöfvande af sin vanart och brottslighet uti flere månader och år, hvarpå vi hafva dagelig erfarenhet, och Regeringens afsigt syftande endast på oordningens hämmande, alldeles icke vunnen.
Statskontorets förständigande, att på Riksgälds-kontoret i laga ordning öfverlåta vederbörande låntagares skuldförbindelser och desamma, äfvensom det redan inbetalda lånebeloppet, derefter till delta verk öfverlemna. § 37. Sedan Riksgäldskontoret, emot godtgörandet af det i § af detta reglemente .omförmäldla förskott, från Kongl. Krigskollegium återbekommit staden Malmös, under den 16 Maj 1833, afgifna skuldförbindelse för det dessförinnan icke återbetalda belopp af den vid 1812 års riksdag nämnde stad till kasernoch stallbyggnader för dervarande garnison beviljade lånesumma, så bör återstoden af detta län med två procent årligen å det föreskrifna kapitalet, tjuguett tusen trehundratretiotre riksdaler sexton skillingar, till Riksgäldskontoret inbetalas samt derjemte fyra procents årlig ränta för den återstående lånesumman till samma verk erläggas. § 38. Det lån af trettiotusen riksdaler, som Rikets Ständer under sednasle Riksdag beviljade bruksegaren Conrad Bleckert Fitinghoff för återuppförande af de under 1844 års sommar genom vattenllöde förstörda verkstäderna, med tillhörande byggnader, vid Conradsforss bruk i Östmarks socken af Wermlands län, får innehafvas räntefritt till 1849 års slut; men derefter skola sex procent å det ursprungliga lånebeloppet, inom hvarje års utgång, inbetalas; hvarvid tre procents årlig ränta för det obetalda kapitalet först beräknas och afgår, samt hvad derefter återstår utgör kapitalafbetalning; kommande, derest denna betalningsskyldighet åsidosattes, hela den utestående lånesumman alt å Riksgäldskontorets vägnar indrifvas. Dessutom bör inför Riksgäldskontoret, före den 13 Oktober hvarje år, styrkas, att brandförsäkringsafgifterna för den, till säkerhet för besagde lån, intecknade egendom blifvit behörigen erlagda. § 39. För det af Riksgäldskontoret under åren 1840 och 1841 utbetalda lån å Slals-Ulsholtets Memorial, N:o 276.
Om med de »dyrbara företagen» skall förstås jernvägsbyggnaderna, ber jag att få erinra, att utgifterna härför Den 3 Januari. 9 icke drabba den ordinarie budgeten, och om med nämnda uttryck afses byggandet af fästningar, monitorer och dyi., vill jag fråga när IJtskit tror den tid skola komma, då sådana utgifter skola upphöra. Sannerligen, jag tror att härå kan tillämpas folkvisans ord: »I vänten mig sent, men jag kommer aldrig», och mig synes, som om hvad LTtsk:t i detta afseende anfört, snarast kan betraktas såsom »de obotfärdigas förhinder». Utsk:t omnämner vidare de förslag, som vid föreg:de riksdagar varit väckta om Upsala universitets förflyttning till hufvudstaden. Jag kan dervid icke undgå att nämna, hurusom man, när nämnde fråga varit före inom Utsk:t, förklarat sig icke vilja flytta universitetet, men deremot vara benägen för upprättandet af ett nytt universitet. Nu deremot, då fråga är om upprättandet af ett nytt universitet, nu säger man: nej, men om fråga vore att flytta ett universitet, då skulle vi vara benägna att ingå derpå. Ett sådant handlingssätt påminner om Utsk:ts förklaring i afseende å en annan motion för någon tid sedan, då Utsk:t slutligen yttrar: Ehvad meningen med motionen må vara, finner sig Utslct böra afstyrka densamma. För öfrigt, jemte det jag ur min motion upprepar dessa ord: »Att utan betydande kostnader ingenting stort i vår tid åstadkommes, är nogsamt af erfarenheten bekräftadt; men då så många millioner frikostigt anslagits till vägarbeten m. m., borde väl ock någon summa finnas sparad för samhällets högsta intressen, de der gifva hundradefallt frukt i såväl andlig sorn lekamlig förkofran», — får jag fästa Högloft. Ståndets benägna uppmärksamhet derå, att vid denna riksdag skulle icke ett enda öres utgift förorsakas af bifall till min motion, ty denna afser allenast att frågan skulle dragas under K. M:t, på det en behörig utredning måtte åstadkommas. Utsk:ts tredje skäl är, att Stockholm, i anseende till sin närbelägenhet till Upsala, icke vore en lämplig plats för ett nytt universitet.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bondea Prat‘"Utdrag den 8 Mars 1830, 77 Ståndet uti antagande af den af dessa Riksstånd beslutade förändring af berurda moment, fann Ståndet första Voterings-propositionen förfalla. 7*de punkten' Enär Högvördige PresteStåndet, enligt denna dag meddeladt ProtocollsUtdrag, förenat sig med Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet uti beslutet, att lån af omförmälde fond rneddela9 icke under 200 R:dr, ansåg Ståndet a:a och 3:e Voteringspropositionerne förfalla. 3tdje punkten af de allmänna föreskrifterne : Vid hvad Utskottet derom i Memorialet N:o 4aö anfört, lät Ståndet bero. S. D. Efter föredragning af Statsoch Baneo-Utskottens Memorial, N;o 57, i anledning af de inom Riks-Stånden fattade beslut, i afseende på Utskottens, under N.'ris 55 och 46 afgifna Utlåtanden, biföll Ståndet den i Memorialet föreslagna Voterings-propositionen ; äfvensom Ståndet ansåg sig böra förklara , att de af Ståndet, till Statsoch Banco-Utskottens förstärkning, af anledning dessa Utskotts Memorial N:o ai utvisar, valde ^Ledamöter och Suppleanter för det nu varande ärendets behandling bibehålles. 78 T?rot,-Utdrag den 8 Mars 1830. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Expedit ions-Utskottets, under N:o 423, afgifna Memorial, med förslag till föreskrifter, i afseende på hvad iakttagas bör vid verkställandet af tryckningen af Bihanget till RiksStåndens Protocoll vid blifvande Riksdagar samt i afseende å dermed gemenskap egande ämnen; äfvensom med vissa hemställanden, föranledda af nämnda tryckning innevarande Riksdag.
Riksdagsman må ej från riksdagsorten afresa, eller från riksdagsöfverläggninR. O. § 79. garne sig afhålla, med mindre han dertill undfått, genom protokollsutdrag, tillåtelse af den Ramare, hvartill han hörer. Är han ledamot i utskott, skall han först derstädes anmäla sig till ledighets erhållande, och derefter gifva sin åstundan i Kamaren tillkänna; börande, ifall ledigheten beviljas, en suppleant utses att under tiden intaga hans plats i utskottet. Utan synnerliga skäl må ej längre ledighet, än för tre veckors tid, beviljas. Den, som utan lof från riksdagsorten afreser, eller utöfver undfången tillåtelse från riksdagen uteblifver, skall ansvara, på sätt 74 ,§ för likartadt fall stadgar. 46 Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 83. K. O. § i morn. 2. R. O. § 7 inom. 2. R. O. § * § 137. Af statsmedel skola arfvoden utgå till Riksförsamlingens samtlige ledamöter, äfvensom resekostnadsersättning åt de riksdagsmän, som icke äro i riksdagsorten bosatte. — För hvarje lagtima riksdag anordnas dessa arfvoden och ersättningar till de belopp, som å föregående lagtima riksdag blifvit bestämde, och hvilka äfven böra gälla för urtima riksdag, som under mellantiden inträffar. § 138. Fullmäktige i riksbanken och riksgäldskontoret samt Riksförsamlingens revisorer kunna ej, i och för deras befattning, emottaga befallningar, utan af Riksförsamlingen och i enlighet med dess instruktioner; ej eller till ansvar och redo ställas, utan efter Riksförsamlingens beslut och i laga ordning. Do njuta för sina gerningar och yttranden, under samma befattning, den säkerhet, som riksdagsmän enligt denna grundlag tillkommer. § 139. De hos Riksförsamlingen eller dess afdelningar anställde tjenstemän och betjente njuta, under riksdagen, samma säkerhet som riksdagsmän, och erhålla af statsmedlen en efter göromålens vigt och mängd lämpad vedergällning, som af Riksförsamlingen för hvarje riksdag bestämmes. Kongl. Maj:ts Nåd.
Landt m. afbröt detta yttrande, med erinran, att den nu af Hr von Hartmansdorff omnämnda frågan om serskildt kreditiv för behöfvandes undsättning i missväxtår, blifvit upplagen först i 4:de punkten och att den förevande första punkten endast angick bildande af reservlager för spanmåls-undsättningar. Uppå härefter framställd propos. blef den förevande Usta punkten af R. o. Ad. bifallen. Biföllos. 4:de punkten. Hr von Hartmansdorff: Jag ville för min del yrka bifall till det af K. M. äskade undsättnings-kreditivet, emedan jag anser det fåfängt att vilja sätta sin förtröstan till den enskilta handelns förförmåga att kunna afhjelpa nöden när hon infinner sig. Saknaden af ett sådant skulle endast blifva att blottställa Regeringen vid de tillfällen dä nöden påkallar undsättning. Erfarenheten har i senare tider jemväl visat huruledes det varit fruktlöst att för någon viss tid vilja ens bestämma en fast spanmålslull; äfven den theorien har måst öfvergifvas för nödens skuld. Jag har likväl förnummit att (vänne af de öfrige Stånden bifallit StalsUtsk:s betänk. ang:de mindre kreditivet och följaktligen delat summan så att hälften deraf må användas för krigsbehof och endast återstoden skulle vara tillgänglig i och för andra oförutsedda behof. Jag vet knappt något hvartill medlen skulle kunna begagnas, om icke till undsättning i miss - Den 8 Juli. 561 missväxtår. Under sådana förhållanden måste vi väl låta bero vid StatsUtsk:s förslag i denna punkt, isynnerhet som omöjligheten att hos de öfrige Stånden vinna någon ändring torde böra tagas för gifven. Hr von Hohenhausen: Tyvärr måste man förutse ett annat statsbehof utom det af medel till undsättning i missväxtår, hvartill hela den ena hälften af det mindre kreditivet kan blifva erforderligt, nemi." till hämmande af kolerafarsotens härjningar. Denna är nu vid Östersjöns stränder.
Väl en fjärdedels stund låg markisinnan afdånad, stum, utan att annat än med tårar kunna betyga sin sorg, och förgäfves lofvade Ulrich-Theodor att snart efter högtidligheterna komma åter – markisinnan tryckte hans hand så förtvifladt som för den sista skilsmässan. Så skedde emellertid förmälningen med den prakt och ståt, som äro öfliga vid dylika tilldragelser. Klädd i amazondräkt med juveler i hattplymen, kom Richissa på en mjällande hvit kröningshäst, en gåfva af kejsaren, och den regerande hertigen UlrichFerdinand mötte henne själf och förde henne, fast åldrad och grå och stapplande på benen – han hade redan vid taffeln välkomnat furstbiskopen af Bayreuth, som skulle viga de höga två – till sin sons sida. Ulrich-Theodor hälsade med stor courtoisie, och hon svarade med all finhet och respekt, men sedan redo de tysta bredvid hvarandra genom äreportarna och triumfbågarna till dômen. Festen räckte en hel vecka. Fontänerna på torgen runno med vin, och kröningsslantarna regnade, och folket gladde sig i munter fröjd samt i det sälla hoppet att af en så vacker och from prinsessa få en ättling af Ulricharnes höga hus. Men på högtidernas sista dag, då den stora karusellen, som föreställde, hur Amadis kämpade om Oriane med konungen af Rom, skulle försiggå, och då härolder redan kallade riddarne till rännarbanan, öfverraskades hela hofvet af, att UlrichTheodor efter ett kort samspråk med Hengstenberg, som i hemlighet varit afsänd till Mon-Bijou, i sporrstreck lämnade Dessau. Men när han på sin häst efter en förtviflad ridt nådde fram till slottet, hade markisinnan Buoncompagni redan dragit sin sista suck och nu låg hon liflös, hvit på bädden, skön som en ängel ännu i döden, med en ensam opal i det svarta håret, en baise-moi, som han själf köpt åt henne hos Ulrich-Ferdinands hofjude Israel.
Maj:ts eget Nådiga godtfinnande öfverlemna, om icke, för att göra General-Consul Ehrenhoffs ansvars-skyldighet möjlig att uppfylla-, 15,ooo Piastres linge, på de af Convoj-Commissariatet uppgifna grunder, såsom använda till Consulat-husets ombyggnad ©eli inredning, afskrifvas i Convoj-Commissariatets räkenskaper, under förbehåll, att huset, vid derå genom Cancellie-Rådet Lagerheim anställd besigtning, funnes vara i fullkomligen godt stånd; hvaremot återstoden af de disponerade medlen, booo Piastres, borde af General-Consul Ehrenhoff till Convoj-Cassan återgäldas, med den lindring i betalnings-vilkoren, såframt nöjaktig säkerhet för deras fullgörande ställdes, att sistnämnda summa, . under loppet af fem år, finge med i oo g Piastres årligen likvideras.. Conslilulons-Utskotlels Memorial N.-o 7. Cdnslitutions-Utskottet har tagit målet, sålunda utredt, i noggrant Öfvervägande; och emedan, efter Utskottets omdöme, den af Stats-TJW skottet åberopade 3o §.