Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter öfvervägande af hvad dels revisorerne, dels ofvanbemälde motionär, angående nu omförmälde ämnen, anfört och föreslagit, får utskottet, hvad först den af revisorerne anmärkte bristfällighet i kontrollerna inom Riksgäldskontoret beträffar, yttra, att då, enligt hvad fullmäktige upplyst, erfarenheten vitsordat dessa kontrollers ändamålsenliga och tillfyllestgörande beskaffenhet med hänsigt till ej mindre uppbörden och redovisningen af Riksgäldskontorets inkomster, än verkställigheten af dess utbetalningar; då, på sätt Utskottet ofvan uppgifvit, fullmäk - StatsUtskottets Utlåtande, N:o 78. 19 tige numera meddelat åtskilige, till ökad kontroll å Riksgäldskontorets räkenskaper ledande föreskrifter; och då Utskottet redan föreslagit de förändringar i räkenskapsföringen, hvilka synts Utskottet behöfliga och ändamålsenliga, anser Utskottet några vidare åtgärder för omförmälde kontrollers förökande, åtminstone för närvarande, icke vara af omständigheterna påkallade. Vidkommande derefter förenklingen eller förändrandet af Riksgäldskontorets organisation, så finner sig Utskottet af hvad härom blifvit yttradt icke föranlåtet att något förslag i sådant afseende nu utarbeta samt Rikets Ständers pröfning och afgörande underställa. Då, såsom redan blifvit anfördt, Riksgäldskontorets verksamhet och åligganden, efter de begge sednaste riksdagarne, högst betydligen utvidgats, och då det torde vara att förutse, det dessa åligganden, genom de beslut, som vid innevarande riksdag varda fattade, snarare komma att erhålla en ytterligare tillökning, än undergå någon väsendtlig minskning, så anser sig Utskottet, vid de af fullmäktige upplyste förhållanden, ej heller för närvarande ega anledning att några vidare tjensteindragningar vid detta verk tillstyrka; viljande Utskottet dock, vid uppgörandet af förslagen till Riksgäldskontorets nya reglemente och nya allöningsstat, tillse huruvida och på hvad sätt den nu anställda tjenstemannapersonalen och dess aflöning må, utan olägenhet eller äfventyr för göromålens behöriga gång och verkets säkerhet, kunna ytterligare minskas.
Af *1779 års Kongl. Regieirtente hafva Revisorerne inhämtat, det Rånens belopp sålunda bestämmas, att sedan de fabriksidkare och. Manufacturister, som Discont-Rån åstunda, inom den 15 Januari hvarje år, anmält eådant hos Hall-Rätten eller Magistraterna, hvilka genast derefter bora tili Kongl. Collegium insänds befityrkt förteckning öfver det föregående årets totala tillverknings-värde för hvarje Idkare, så har Kongl. Collegium, efter dét sådan.e Förteckningar inkommit och Kongl. Collegium pröfvat huruvida Fån kunna de dertill sig anmälande tilldelas, låtit öfver tillverkningarna upprätta sammandrag, samt vid jemförelse af tillverkningarnas värde, med DiSconbFondens behållning, bestämt, huru stor procent af tillverknirigs-Värdet hvarje Fånsökande leunda^ meddelas. Och fastän Kongl. Collegium, uti ;in berättelse, såsom orsak till ofvannämnda vidsträckta Fån-rättighet, uppgifvit, att under, loppet af året dels åtskillige Fabriks-Inrättningar upphört, dels visse Idkare icke begagnat den Disconteringsrättighet dem. tillkommit, hvarigenom Fonden erhållit ett öfverskott, hvilket kunnat användas till understöd åt , andra Fabriks-Idkare, som, med behörig säkerhet försedde, sig derom anmält; dock, som det är upplyst, att hvarje Fabriks-Idkare, som lån-rättighet, i grund af tillverkning, blifvit tillagd, äger att under hela loppet af året, enär han det åstundar, till större eller mindre del begagna denna sin rättighet, vid. hvilket förhål - Den 6 Mars.• hällande hans andel i Fonden ända till slutet af året bör hållas honom tillhanda, och ej förr än vid detina tid kari anses obegagnad; så anse likväl Revisorerne ett användande af dessa medel till andra Fabrikanter, som förut erhållit Fån, inom berördelids förlopp, kunna verka på dea verkligen lån-berättigades rätt, i händelse, vid hans anmälan om erhållande af Fän, Fonden dertill skulle sakna tillgång, hvilket, efter hvad anmält blifvit, likväl aldrig skall hafva -inträffat.
Enär K:s Beflnde kan finna för godt att sjelf vara narrande vid en eller annan mantalsskrifning, eller, om lian det icke vill, förordnar ett ombud i sitt ställe, så måste det bero på K:s Befh:de att bestämma när och hvar — inom de i författningen föreskrifna gränsor — skattskrifningarne skola ega rum, och icke derpå, att socknarne underrätta Häradsskrifvaren, antingen de vilja hafva mantals-och skattskrifningarne verkställde efter socknar, eller eller pastorat. I afseende pä bestämmandet af mantalsoch skattskrifningsorterne, så torde det böra lämpas efter de olika förhållanderna på olika ställen. Hvad sorn passar för orterne i Norra Sverige, är icke lämpligt för dem i det Södra, hvad som är fördelaktigt i detta hänseende för skogsbyggden, torde icke vara det föridättbyggden o. s. v. Det finnes pastorater med 2:ne socknar och 15 å 1600 innevånare, hvilka ho hvarandra nära och hvilka ulan svårigheter kunna samla sig på ett enda ställe, hvaremot på andra ställen det finnes pastorat med 2:ne socknar och 5000 personer, hvilka ho långt aflägset frän hvarandra och för hvilka en enda samlingspunkt vore mycket besvärlig. Mantalsoch skattskrifnings-orterna böra således bestämmas efter de olika lokal*- förhållanderna, och man hör förvänta, att K:s Befdide förstår att bedöma detta efter folkets behof, men icke efter Häradsskrifvarens beqvämlighet. Om något annat stadgande, än det som f. n. finnes, skulle i den nya Bevillms-förordn. införas, så hemställer jag, om det icke vore lämpligt, att det finge följande lydelse: ”Mantals-och skattskrifning förrättas inom hvarje stad eller socken; med rättighet likväl för flere socknar att förena sig om gemensam mantalsoch skattskrifning”.
Att man likväl icke bör af Svenske Rådgifvare begära hvad sorn i andra Constitutioneila Länder fordras af dem sorn inbegripas under titel af Ministrar, emedan sådant vöre att hos de förre förutsätta en verkningsförmåga, utöfver den af Lagen utstakade gräns. Herr Grefven slutar vidare: att när den Konung sorn äger att allena styra Riket, är Carl Joha,n så blir det icke allenast förlåt ligt utan äfven pligtenligf, om Rådgifvaren vid yttrandet af sina meningar misstror sina egna insigter; Om han, vördande ett fattadt beslut, hvars rigtighet han till. äfyentyrs ej genast insett^ icke derföre anser sig hafva förlorat förtroendet eller varit onyttig. Om han, derföre att hane mening icke blifvit gällande, ännu icke anser sig förbunden; att lemna sin plats. Herr Grefven menar att om man besinnar 54 Ben 5 Maji c. m, Huru de fleste ämnen kunna under olika synpunkter betraktas; Huru uti många fall grunderna för omdömet äfven i theorien äro oafgjorda; Huru den tanken, att vid afgifvandet af ett enkelt råd, ett afgörande steg skulle följa många gånger skulle hindra eller aflägsna invändningar som annars kunna göras, ehuru de möjligtvis icke åstadkomma någon förändring i beslutet, likväl tjent att utreda och närmare bestämma begreppen; Huru genom täta ombyten af Embetsmän , menliga följder för ärendernas gång ofelbart skulle uppstå; Så torde man lätt inse: Att den Lära, hvars olägenheter Herr Grefven blott i korrthet vidrört, endast i dessa sällsynta och vigtiga fall kan vara lämpelig, då Statens välfärd eller Lagens helgd kan vara i fråga, samt att den nuans, som 9:de §. i Regeringsformen innehåller, också utmärker att sådan varit Lagstiftarens afsigt. Herr Grefven anger sliUeligen en annan tydning icke heller hafva några förmåner för andra än dem som med otålighet tro sig vaxa bortskymda af personer hvars platser, de må hända med skäl, förmoda sig bättre kunna uppfylla» Dea 5 Maji e. ra.
Han lemnade henne dock ej tid dertill, utan stängde genast dörren, förde henne till en stol och manade med rätt mild stämma: «Sätt dig, stackars Märtha, och svara mig lugnt. Hvad tror du att det skall blifva af ett lif, sådant vårt nu är? Jag frågar dig ej, hvems är skulden? – Jag frågar blott: kan det nånsin blifva bättre? Blir det ej med hvarje dag värre?» Bättre önskade hon ej, än att få besvara en sådan fråga. Fermt inföll hon derföre: Du har godt att fråga, då du vet, att allt endast beror af dig. Endast din köld, brist på kärlek hos dig gör mig ju så outsägligt olycklig. Och nu, kan du neka det, att du älskar en annan? Kan du Han hade med hastiga steg gått fram och åter i rummet, stadnade nu tvärt och sade ett lika tvärt: «Nej!» Hon reste sig ofrivilligt från stolen, men föll åter tillbaka; hon halföppnade läpparne för att tala, men häpnaden tillslöt dem åter. Han såg nu modig ut, der han stod, och fortfor: «Hör mig lugnt! Nej, jag vill ej neka det, jag vill ej bedraga dig jag har redan gjort det. Jag är brottslig; men det står ej i min makt att förgöra hvad som är, att utplåna hvad som varit. Hela din framtid vill jag ej hafva på mitt samvete. Du bör blifva fri. – Jag ber dig, tala icke! var lugn! Tiden skall lära dig att glömma den, som endast beredt dig olycka. Jag sörjer att så är, men det kan ej hjelpas. Det nödvändiga måste ske.» Nej, nej, nej! – ropade hon utom sig – Nej, jag vill det ej, jag förlåter dig allt, Fredrik, allt, hör du, allt. – Hon sträckte armarne emot honom, utan förmåga att stiga upp. Han fattade hennes båda händer. «Det är fåfängt, stackars Märtha! Du kan ej hålla hvad du lofvar, och kunde du det, jag kan likväl ej förändras. – Hvarje dag skall blifva oss ett fortsatt och vexande elände. Bättre är då att skiljas; båda kunna vi ännu finna lugn, om ej lycka» Oh, jag ser det! Det är du som vill vara fri, för att Hvarföre hyckla?
Då jag ej hörde nå- got ljud, tystnade min barnastämma snart. » Tills den lilla vid sju års ålder fick sin lärarinna, framlefde hon sin glädjelösa tillvaro i okunnighet, en tid, om hvilken hon själf senare skrifvit: » Jag tror icke jag ofta smålog, innan min lärarinna kom till mig och lärde mig, huru full världen är af sköna, underbara ting, och allt sedan dess har mitt hjärta varit till brädden fyldt af kärlek och glädje. » Aldrig glömmer hon den kväll, hon så lefvande skildrat, då miss Sullivan i sällskap med modern anlände från järnvägsstationen och i sina armar slöt den skygga, lilla flickan, som undrande stod vid porten och som i detta ögonblick säger sig ha känt, » att den främmande damens kärlek skulle göra hennes lif ljuft och godt och lyckligt. » Morgonen därpå begynte arbetet att bringa den fängslade anden budskap från den värld, hvari den var en främling. Detta arbete var icke ett famlande på måfå. Om än ett vidt rum lämnats öppet för afpassning efter Helens individuella anlag, var dock planen till sina hufvuddrag från början utstakad, och den ledande grundsatsen däri var tron på människonaturens oändliga utvecklingsmöjligheter. Tio år därefter, sedan Helen Keller visat sig i mogenhet, uppfattning och kunskaper mer än väl kunna ställas i bredd med sina seende och hörande jämnåriga, ja, äfven öfverträffa de flesta bland dem, intygar den erfarne föreståndaren för den skola, hon senast besökt, att hennes framgångsfnlla inträdesexamen till Harvard-universitetet utgjorde » ett bevis icke blott öfver miss Kellers skicklighet, utan också öfver det sedan åratal tillbaka af miss Sullivan planlagda och fullföljda tillvägagåendet ». Den unga lärarinnan hade själf en tid varit blind och uppfostrats i ett stort blindinstitut i Boston. Kallelsen att öfvertaga ledningen af Helens uppfostran föranledde henne till ytterligare ett års specialstudier, särskildt beträffande de metoder, som användts vid ett liknande fall, nära ett hälft sekel tillbaka i tiden, nämligen vid Laura Bridgmans undervisning genom den äfven för svenska läsare af Fredrika Bremers skildring kända d:r Hoive.
Preste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majds nådiga Propositioner dels angående förändring i grunderna för beväring sinrättning en samt om bildande af en landstorm, och dels angående grunderna för infanteriets och kavalleriets organisation, m. m. (Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 5 och Mern. Niis 19 och 27. Lag-Utskottets Mern. N:o 62 samt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 105.) S. A. K. Uti en till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition af den 21 November nästlidet år har E. K. Majit till Rikets Ständers pröfning framställt förslag angående förändrade grunder för beväringsinrättningen samt om bildandet af en landstorm; hvarjemte E. K. Majit i nådig Proposition samma dag dels, jemte framställning af de grunder, som E. K. Majit ansåge böra för ständiga infanteriets och kavalleriets organisation bestämmas, föreslagit Rikets Ständer att godkänna berörda grunder, så vidt deruti förekommande frågor ej tillhörde E. K. Majits pröfning och afgörande, äfvensom att indelta soldaten eller ryttaren efter 18 års tjenstetid må vara berättigad till afsked, om han det önskar, men att han tillika må vara oförhindrad att utöfver denna tid i nummern qvarstå, om han dertill är villig och har förmåga, med tillämpning i öfrigt af de för afsked gällande författningar, dels ock till Rikets Ständers godkännande framställt angifna grunder i fråga om arméens vapenöfningar och underofficersbildningen; men då de af E. K. Majit föreslagna förändrade grunder för beväringsinrättningen och för bildande af en landstorm ännu inom landet äro föga kända; då de derjemte icke väl torde kunna pröfvas Bih. till R. St.
Jag vet vidare att mången ej önskar rättelse i våra CreditLagar, derföre att de för mången, som ej är mån om egen och allmän Credit äro beqväma, och dei kan vara troligt, att när man antager en FinancePlan man sätter frågan om CreditLagames förbättring alldeles å sido i from förhoppning, att allt ändock går väl, men jag är öfvertygad, att den dag skall komma då alia halfheter måste försvinna och alla hinder för Creditens fria utveckling måste vika, och jag Den 17 Februarii, 43* skall, om jag upplefver denna tid, åtminstone hafva den tillfredsställelsen att kunna säga till mig sjelf: Du har ej tegat då du borde tala, N:o 6. Herr Gripensvärd, Fredric Adolph : Både i beslutet om våra Protocollers tryckning och i det angående Bulletinens utfärdande till de Tidningsredactioner, som sådana åstundade, anser jag Höglofl. Ridderskapet och Adeln hafva ådagalagt sin afsigt , att så vidt möjeligt är, tillfredsställa den läsande allmänheten på kännedom af våra öfverläggningar. jag slutar deraf, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln icke ogerna skulle se, att dessa öfver-' läggningar kunde mera fullständigt, än som i någon tidning, nyligen skedt, läggas i sammandrag för allmänhetens ögon, och föreslår i sådan öfvertygelse, det Ridderskapet och Adeln ville besluta, att våra justerade Protocoller hädanefter i RiddarhusCanzliet blifva tillgänglige för de Tidningsutgifvare, som der-i af villja sig begagna. Om detta förslag bifa lies, torde beslutet genast få gällande kraft, utan att behöfva afvagta justering. Friherre Aniar svärd, Carl Hindric: Svenska folkets constilutionella rättighet; 43* Den. J 7 Februarii. att genom Riksens Ständer allena beskatta isig sjcltt, än oskiljagtigt förbunden med granskningsrätten öfver beskattningens användande, styrelse och vård; och om det är en obestridelig sanning, att ali rättighet innefattar någon skyldighet, så var den aldrig större, än tor Riksens
Det i förra berättelsen *) omnämnda stamholländeri, bestående af 20 kor och 2 tjurar af Voigtländer-race, som ifrån början varit stationeradt på Johannisberg i Medelpad, har under qvinqvenniet blifvit flyttadt till Holms säteri i södra Ångermanland, men är nu af arrendatorn derstädes åter uppsagdt till afflyttning, och det har ej lyckats Hushållningssällskapet att för denna inrättning erhålla någon annan lämplig plats inom Länet. Att holländeriet under dess vistande inom Länet bidragit lill kreatursracens förbättring, är onekligt, men, då detsamma under varandet på Holm ej lemnat det lyckliga resultat, man genom förflyttningen hoppats vinna, nemligen spridande af en bättre race äfven inom Ångermanland, tillskrifver man detta, bland annat, den omständigheten, att Voigtländer-racen är mera költgifvande än mjölkgifvarule, samt att afkastningen icke svarar mot den betydliga tillökning i qvantiteten af födoämnen, dessa kreatur fordra framför de inhemska. En croiserad race af Voigtländare och ortens kreatur har ansetts lyckad; och måhända skulle, om holländeriet försågs med en annan för orten mera passande race, än den der nu befintliga, ett lyckligare resultat vinnas. Om fårafveln gäller ännu hvad jag i min sista underdåniga femårs-berättelse **) anfört. Fråga har visserligen under qvinqvenniet förevarit i Hushållningssällskapet om införande af en förbättrad fårrace i Ahlnö socken, som utgör en af hafvet kringfluten ö; men sällskapet har ännu icke kunnat utfinna medel för verkställigheten. Svin underhållas icke i särdeles stort antal och antalet af getter har under qvinqvenniet minskats.
Att de frågor, som redan äro väckte, om Constitutionella förhållanden mellan Norrige och Sverige, kunna, i öfverensstämmelse med hvad af Urtima Stortinget blef antaget och i Grundlagen finnes anfördt, vid detta Storting genast afgöras, och behöfva således icke till ett följande Storting uppskjutas. B. Att de stadganden, som rörande Föreningen blifvit vidtagne, böra införas och utfärdas i en från Norriges och Sveriges Grundlag afsöndrad och särskild Riks-Act, som i öfverensstämmelse härmed bestämmes. Stortinget tror sig härigenom hafva förbundit Grundlagens bud så väl med Kongl. Maj:ts Nådiga vilja som med Sveriges Rikes Ständers yttrade önskan, och har derföre bemyndigat det samlade Stortingets President att till den Kongl. Norrska Regeringen afgifva underrättelse om dessa beslut. Christiania i Stortinget den 13 Juli 1815. Christie, p. t. President. Wtidemann. Secreterare. Kongeriget Norges nu forsamlede Storthing har, med den i det overordentlige Storthing vedtagne Grundlov for Öinene, taget under nöieste Overveielse Hans Kongelige Majestsets naadigste Förslag, angaaende Bestemmelsen af de Spörgsmaales Natur, der vedkomme Foreningsbaandet imellem Norge og Sverrig, og er i Anledning deraf kommen til fölgende Beslutninger: A. At de Spörgsmaale, som allerede ere opstaaede om constitutionelle Forhold imellem Norge og Sverrig, kunne, i Overeensstemmelse med hvad der af det overordentlige Storthing blev antaget, og i Grundloven findes anfört, ved dette Storthing strax afgjöres, og behöve saaledes ikke at udssettes til et fölgende Storthing. Bilaga till Mern.
Skrifvelse, IV.o a5. sedan i behörig ordning blifvit utredt, dels hvilka städer egde laglig rätt till uppbärande al andelar utaf de så kallade gerningsören och efter hvilka grunder dessa andelar till städerna utgingo, dels ock huruvida ifrågavarande afgifts öfverflyttande till bevillningen kunde utan olägenhet verkställas, i sådant fall till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet och dervid tillika i nåder föreslå det sätt, hvarpå, i händelse gerningsörena skulle såsom ordinarie inkomst-titel försvinna, vederbörande städer kunde hållas skadeslösa för hvad de i följd af förändringen komme att förlora. Med föranledande af hvad Rikets Ständer sålunda i underdånighet anhållit, har E. K. M., efter det Kammar-kollegium och Stats-kontoret blifvit hörde och gemensamt utlåtande afgifvit, uti till Rikets nu församlade Ständer aflåten, nådig proposition, angående statsverkets tillstånd och behof, behagat, med tillkänna gifvande, att E. K. M. ansåge något hinder icke möta för de så kallade gerningsörenas öfverflyttning till allmänna bevillningen, öfverlemna till Rikets Ständer att afgöra, huruvida gerningsörena må från beräkningen af statsverkets inkomster uteslutas, hvarjemte E. K. M., med afseende på den af vissa städer hittills åtnjutna rättigheten till uppbärande af serskilda andelar af dessa gerningsören, föreslagit, att, på sätt hemälde kollegier i underdånighet hemställt, ersättning härför mätte samma städer af statsmedlen årligen tilläggas, till det belopp, hvarmed, efter medium af de tio åren från och med 1835 till och med 1844, hvarje stad sådana afgifter, enligt räkenskaperna, uppburit, och att denna ersättning afföres å riks-statens 7:de hufvudtitel till städers friheter; anseende dock E. K. M., att endast de städer, som till hittills uppburna gerningsören kunnat visa sig ega laglig rätt, borde af ersättning derför komma i åtnjutande.
Kungörelsen den 7 Augusti 1863, hvarigenom 1 § af 1847 års Kongl. Kungörelse erhållit förändrad lydelse, men sjelfva stadgandet om bestämmande af dylika belopp qvarstår dock i allt och är fortfarande gällande. En dylik föreskrift om maximibelopp synes mig emellertid icke vara af behofvet påkallad och således öfverflödig. Detta stadgande synes nemligen egentligen hafva tillkommit i öfrigt att förekomma det icke arrendeaubuden skulle stegras till en öfverdrifven höjd, så att arrendatorn icke skulle kunna fullgöra de förbindelser, han sig genom arrendekontraktet åtagit, hvaraf ruin för honom sjelf och vanhäfd för den arrenderade lägenheten vore att befara. Då emellertid i alla öfriga rigtningar individen börjat lösrycka sig från det i många fall tryckande förmynderskap, Staten öfver honom utöfvat, tyckes det mig som kunde man i föregående afseende öfverlemna åt den enskilde att bedöma hvad med hans sanna fördel och bästa vore öfverensstämmande; helst hvar och en nog ser sig för innan han på ett öfverdrifvet arrende riskerar det möjligtvis lilla han eger och sålunda blottställer sin ekonomiska tillvaro. Dessutom torde det i så fall blifva honom svårt nog att anskaffa den borgen, som bör aflemnas, och är genom stadgandet af godkänd borgen tillräckligt sörj dt för Statens säkerhet. Ätt deremot, såsom nu tillgår vid utarrenderande af ifrågavarande lägenheter, Statens för andra ändamål så väl behöfliga inkomster rent af bortslumpas, torde icke vara obekant för alla dem, sorn med ärenden af ifrågakomna beskaffenhet tagit någon befattning; åtminstone har jag för min del härom en ganska god erfarenhet, För exempel skull vill jag nu anföra hvad jag specielt har mig bekant, att en lägenhet i min hemort af den beskaffenhet, hvarom nu är fråga, vid bestämmandet af maximibeloppet för arrendet åsattes allenast 28 tunnor säd, en tredjedel af hvardera slaget. hvilket, med beräkning af säden tili 10 R:dr tunnan, gör 280 Riksdaler, oaktadt lägenheten var taxerad till 11,000 Riksdaler, å hvilket belopp årliga räntan efter sex procent uppgår till 660 Riksdaler.
Sagodikt af K. A. MELIN. Pris kart. 3: 50, Historiska romaner: Ur Onfcel Ååams Portfölj. Faraonernas Skattkammare, Efterlemnade skrifter i urval af C. A. " Wetterberg-li. Ro frän det gamla Egypten af W. W a l l o t h. Bissula, Berättelse l.as tid af Feiix Dahn. Nederländernas frihetsstrid. o m den Nederländska republikens uppkomst af J. M o t l e y. Pris 15 kr., inb. JULKLAPP. Pris Sabbatsstunder. Korta Prisessan och Svennen. Historien af Den blinda musikern. af K. A. MELIN. Pris haft. Lemonadpulver (apelG t i m m i s t ä l l, praktisk sin, citron eller hallon) som man kö- prydnad på skrifbordet. per på apoteket upphettas som ofvan, Pris 2 kr. naturligtvis utan vidare essens. Bästa medel mot | kg gul farin,4 mats n u f v a är torra och varskedar vatten eller grädde, smör så ma fötter — rekvirera dermycket som en böna, 4 teskedar stött före V a s e l i n a 50 öre kanel, 2 dl. kryddnejlikor, l kg. rifven pr ask till skodonens inoch | kg. hackad sötmandel kokas ungnidning — samt l l å r - der omröring då och då, tills det blir e l l e r h a l m s u l o r till 50 pösigt och sockrar sig vid kanterna af Jt 75 öre paret. Uppgif fotens längd. tälgstensgrytan. (En sådan begagnar Tänk ock på tänderna och köp D:r jag till all karamellkokning.) En rund Martins berömda Tandpulver. spilkum har man förut smort med litet Pris i pappask 1 kr., i ask af nickel smör (eller doppat i kokt vatten), sme1 kr. ten hälles hastigt i och bör genom Sändes mot postförskott eller efterkraf.