Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag menar införandet i Sverige af en nyttig embetsmanna-klass, hvilken utöfver andra förtjenster, har den, att icke erfordra slats-anslag — och det är ett Nolarial-embele sådant som finnes uti Frankrike, Tyskland, Italien och England. Hos oss är väl benämningen känd, men inskränkt till några få af våra handelsstäder och egenteligen afsedt för handelns serskild behof. Jag får derföre begynna med en kort teckning af notarial-embetets verksamhet på Kontinenten. En Notarius-Publicus måste alltid hafva tagit Juridiska examina för att lemna allmänheten säker garanti derför, alt han fullkomligen känner lagen, dess fordringar, och dess för handlingars värde stadgade former. Notariens sysselsättning är att lemna säkra råd åt hvar och en som söker hans biträde vid upsätlande af behöflige akter, såsom t. ex. testamenten, codiciller, gåfvobref, arfsbestämmelser, pacta antenuptialiaoch giflermåls-konlrakler, boskillnads-handlingar, köpeafhandlingar, bolagsoch bodmeri-handlingar, löpande skuld-reverser, protester, förlikning parter mellan vid upkomna tvistemål, upsältande af stämningar inför laga domstol, m. II. ärenden, uti hvilka en Notarius Publicus går allmänheten tillhanda. Man skall invända att vi hafva sådane inrättningar uti de s. k. commissions-byråer som under sednare tider upstått och det skulle ock vara tillfyllestgörande om allmänheten egde full säkerhet ali den som förestår en sådan byrå alltid eger fullständig kunskap uti alla lagens fordringar — men denna säkerhet år för närvarande icke som lag föreskrifven, och deraf händer att uti en dylik commissionsbyrå acter upsätlas, hvilka sedan gifva ämnen till långvariga och kostsamma rättegångar. Man torde äfven invända att hvarje häradshöfding, som njuter distriktets förtroende gerna går lill handa och gifver fullmognade råd vid alla handlingars affatlande — men den häradshöfding, hvilken sedan måhända blir kallad att som Domare behandla målet, mäste känna sig moraliskt jäfvig, om ock icke juridiskt, då det rörer frågor, upkommande af de handlingar han sjelf upsatt.
Alltså gick David med sitt folk framåt vägen; men Simei gick ut med bergssidone jemte vid honom, och bannades, och kastade stenar till honom, och hof jord. Och Konungen kom derin, och allt folket, som med honom var, trötte; och vederqvickte sig der. Men Absalom och allt folket, Israels män, kommo till Jerusalem, och Achitophel med honom. Då nu Husai den Architen, Davids vän, kom in till Absalom, sade han till Absalom: Till lycko, herre Konung, till lycko, herre Konung. Absalom sade till Husai: Är detta din barmhertighet emot din vän? Hvi hafver du icke farit ut med dinom vän? Husai sade till Absalom: Icke så, utan den som Herren utväljer, och detta folk, och hvar man i Israel, honom vill jag tillhöra, och när honom blifva. Och sedan, hvem skulle jag tjena? Skulle jag icke tjena hans son? Såsom jag hafver tjent dinom fader, så vill jag ock tjena dig. Och Absalom sade till Achitophel: Gifver råd, hvad skole vi göra? Achitophel sade till Absalom: Lägg dig när dins faders frillor, som han hafver låtit qvara blifva till att bevara huset, så får hele Israel höra, att du hafver gjort din fader illa luktande, och alles deras hand, som när dig äro, blifver styrkt. Då gjorde de till Absalom ett tjäll uppå taket; och Absalom belåg sins faders frillor för all Israels ögon. På den tiden, då Achitophel gaf ett råd, var det såsom man hade frågat Gud om någon ting; alltså var all Achitophels rådslag, både när David, och så när Absalom. Och Achitophel sade till Absalom: Jag vill utvälja mig tolftusend män, och stå upp till att fara efter David i denna nattene; Och vill öfverfalla honom, medan han trött och mödd är. När jag nu förskräcker honom, så att allt folket, som när honom är, flyr, vill jag slå Konungen allena; Och draga allt folket till dig igen.
För egen del, får jag nämna, alt jag har mycket svårare, alt kl. 12 än kl. 10 Onsdagsförtn. lösrycka mig från embetsgöromål; men då, i alla fall, detta mål är alltför vigtigt, för att låta förmoda, att dess afgörande kan följa genast pä dess företagande, tror jag, att örn det blefve uppskjutet till kl. 12, skulle det kunna utdragas långt in på natten, dä möjligen alla af trötthet blefve hindrade att deltaga i denna frågas bedömmande, så att det uppskof, Frih. Boye begärt, skulle hafva en alldeles motsatt verkan emot hans afsigt. Således instämmer jag med motionären i den anhållan, att Hr Landtm, måtte föreslå R. o. Ad., att det ifrågavar. ämnet må blifva det först förekommande i nästa plenum, och alt Ståndets beslut härom, på sätt Frih. Hamilton begärt, må meddelas Talmannen i de öfriga Stånden. Hr Hjerta, Lars: Jag är öfvertygad, att det är ingen af R. o. Ad., som icke är beredd att betyga Frih. Boye sin högaktning för dess omvårdnad, att surpriser ej må äga rum för ledainöterne af Ståndet; men jag tror, alt de betänkligheter, den värde talaren här framställt, skulle kunna undanrödjas, om Iir Frih. o. Landtm, ville upplysa, hvad öfverenskommelse i delta ämne blifvit trälfad i Talmansconclaven. G Den i5 Februari f m. Hr Frill. o. Landtm, tillkännagaf, i anledn. af denna förfrågan utaf Hr Hjerta, att som det omtalade memorialet från Const.Utsk. icke före sista Talmans-öfverläggningen hade inkommit, ingen öfverenskommelse i sådant afseende hade kunnat äga rum. Hr Hjerta: För att i alla fall betaga den värde talaren liela resten af den oro, han här framställt, får jag erinra att, såvida nästa plenum inträffar nästkommande Lördag, hållas då inga sessioner i embetsverken. Frih. Boye:
Contoir ciflemnat sin förbindelse, att de stadgade vilkor en antaga och fullgöra; hvadan och då, för berörde Intecknings erhållande, utgifterne, uppgående ondast för stämpladt papper till något öfver 2,000 Riksdaler, icke blifvit tagne i beräkning vid Canalbyggnads-ånslagets beviljande, Utskottet ansett sig böra hemställa, om icke Rikets 66 II. 2 i8 Den i3 Mars f. m. Ständer skulle finna lämpligt, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det StatsContoiret måtte undfå Nådig befallning att låta, utaf det i Chartce-SigillatceContoiret varande förråd af stämpladt papper, till Ilerrar Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, efter requisition och emot quitto, utan någon betalning, utlemna det stämplade papper, som till Cliartering af Götha CanalBolags ifrågavarande förbindelse erfordras. Detta bar StatsUtskottet först hemstält och hafva Rikets Ständer bifallit. Sålunda finner jag StatsUtskottets nuvarande framställning i rak strid emot Rikets Ständers beslut. Jag tillstyrker afslag med förklarande, att Rikets Ständer redan, i anledning af Betänkandet N:o 388, fattat sitt beslut. Herr von Hartmansdorff, slaglist: StatsUtskottets förslag lyder som följer: De öfriga utgifterna för inteckningen må väl af RiksgäldsContoiret förskjutas, men emot ersättning af CanalBolaget, efter den räkning, som derå kommer att af gifvas; ägandes Bolaget, att antingen inbetala beloppet till RiksgäldsContoiret, eller ock låta detsamma på anslaget af dragas. Utskottet har således ej föreslagit, att kostnaderna skola tagas af anslaget, ty Bolaget kan taga dem hvar det för godt finner; det är endast i afseende på ersättningen, som Utskottet hemställt, att Fullmägtige må kunna af anslaget innehålla motsvarande summa, derest Dea i3 Mars f. m. *9 lion icke annorlunda liquideras.
M. sig anmält, samt det så begifver sig att några af StatsRådets ledamöter föreslå en person utom förslaget, och andra en annan, till erhållande af tjensten, utan att vidare yttra sig deröfver annat än med hans namn, så kan man väl icke undra deröfver att möjligen en tredje som jemväl utom förslaget blifver nämnd, om hvilken man endast känner hans namn. Huruvida man kan påstå att R:s F:ns 33 § härvid blifvit iakttagen, är åtminstone för mig omöjligt att fatta. Det är möjligt att Grundlagen går för långt i sina fordringar; men emellertid har den gifvit dessa fordringar tillkänna, och så länge den har gällande kraft, bör den väl följas. Hvad åter beträffar tillsättandet af förtroende-embeten, så är Grundlagens stadgande derom alldeles skiljaktigt från föreskriften om tillsättande af andra tjenster. I andra punkten af 33 § står nemi.: »Åge de», StatsRådets ledamöter nemi., »äfven rätt, att emot Konungens utnämningar till andra tjenster och embeten underdåniga påminnelser göra.» Huruvida denna del af § blifvit efterlefd eller icke, utgör nu ej föremål för Ståndets öfverläggning, enär Den 18 J uli. 423 Const.Utsk. sig deröfver icke yttrat, och jag anser mig fördenskull icke böra söka utveckla de åsigter jag kan ega med anledning af de anmärkir, som i detta hänseende blifvit framställda. Det är nemi. endast angående det ämne, hvaröfver Const.Utsk. utlåtit sig, som vi böra yttra oss, och i det afseendet tror jag mig hafva visat både att saken är vigtig, att Grundlagens bud är oförtydbart, och att det sätt att gå till väga, hvaraf jag framkastat cn bild, icke är det, som Grundlagen afsett. Vidkommande 2:dra punkten, »angående tillåtelse för utlänning, som ej erhållit svensk medborgarerätt, att besitta fast egendom i Riket», så hafva åtskilliga skäl här blifvit framlagda för den åsigten, att det skulle vara orimligt påstå, det ingen annan än svensk medborgare skulle få ega svensk jord.
Men ej blott i)) Tidskvift ffHenrwet)), utan ock i audra pressorgan forelcomma uppsatser af hennes hand. Dessutom utgaf hon IS57 en intressant lefnadsteckning ofver den framstkende flantropen Mary Carpenter samt 2 haften dikter. Det senare: aSpritlda Zllad~ utlconl 1889. Ndgra stycken i samlingen hafva utmiirlcts med hedersomniimnande af Svenslra Alcadeinien. Heunes sista uppsats vidrorde bland annat Laura Marholms till oss importernde gammalh kvinnor8relsen ' nya laror rarande kvinnan. Under titeln: o bertittigad ?&gt; infordes artikeln i Dagny sommnren 1896. Denna sunda, sakrikn och sansade vederlaggning af a~klngeleerna mot Irvinnororelsen i v %rt land under sennste Artionden och af deu tyslra dalnens nlaterialistislra reaktionsforsok - hos oss i andra hand - bildar e t t viirdigt inkgg till de m&amp;nga andra, som i sainma syfte salntidigt utgdfvos, och utgor denna for rattvisa och renhet sd va.rmn lwinnas sista ingripande i v&amp;ra sociala frkgor. Fra Olivecrona hude lyclran att i ovadigt hog grad fb tillfredsstalla sin vetgirighet och tillgodose sin3 mbngsidiga intressen. HOII var en viildig resenar. Pd hemvagen frAn Binerilra gjorde hon en ntflykt till Havana och njot obeskrifligt af den tropislra natureus skonhet. DSirifriin foretog hon en tur uppfor Mississippi, besokande landets forniimsta platser och sevilrdheter. ~ f v e r n l l vann t hon genom sitt angen5ma vBsen och sina ' m h g a kunskaper intressesade viinner och beskyddare. I sin mans stillslcap bevistade hon flere lrongresser, 1861 i Dublin, 1869 i Kopenham, IS72 i Briissel, IS76 i Budapest.
Att särskilja personoch varutrafiken från hvarandra, eller fullständigt uppdraga gränsen emellan den ena och den andra, låter sig derföre icke göras. I det följande måste sålunda dessa båda i teorien och, hvad utlandet beträffar, äfven i verkligheten skilda frågor behandlas i ett visst sammanhang, som dock, så ofta ämnet det medgifver, skall lemna en öfversigt af hvardera frågan för sig. Orternas Det torde nu till sakens utredande vara lämpligt att fästa uppmärksam önsknmheten vid de önskningar, som i fråga om jernväg från Stockholm till Sala blifvit gr yttrade inom de orter, denna väg efter de olika förslagen skulle genomgå, samt 47 att tillika redogöra för de hufvudsakligaste skäl, på hvilka dessa önskningar sig grunda. De källor, kommitterade i detta hänseende haft att tillgå, äro de redan förut omförmälda, vid sammanträdena inför undersöknings-kommittéens delegerade haline protokoll, och de skrifter som vid samma tillfällen blifvit aflemnade. Får man af den likgiltighet, som inom Stockholms län visat sig beträffande förslaget att draga jernvägen öster om Sigtunafjärden, sluta till vidden af de fördelar länets invånare anse sig deraf kunna vänta, så visar det sig, som om man i detta afseende icke gjort sig särdeles stora förhoppningar. Af den del utaf länet, som ligger norr om Mälaren, har ensamt Erlinghundra härad, hvilket jernvägen skulle genomlöpa, förordat densamma. Deremot är uti Lyhundra härad uttryckligen förklaradt, att då ortens varor förnämligast sjöledes fortskaffades, och orten genom sitt läge svårligen kunde komma att åtnjuta några af de fördelar, hvilka genom jernvägar tillskyndades andra orter, närde man den billiga förhoppningen att, genom det så kallade Hattsundets upptagande och utvidgande, få en behöflig lättnad i sjötrafiken. Uti Upsala län är, såsom redan blifvit antydt, den östra linien förfäktad af Upsala stad och landsbygden deromkring, hvartill äfven bör räknas den nära gränsbygden af Stockholms län. De skäl, som å denna sida blifvit åberopade, äro redan vidrörda. Det är sålunda i sin ordning att uppgifva hvad man å andra sidan haft att andraga till stöd för den motsatta liniens företräde.
S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets: Betänkande, JM 54, i anledning af vackt motion om ändring i Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1827, angående beräkning och fördelning af den ersättning, 734 Prot.-Utdrag den 13 November 1863. som boställsinnehafvare i anledning af verkställda egoskiften kunna erhälla eller få vidkännas. Bifölls. Betänkande, JM 55, i anledning af väckt motion, att folkskoleinspektör måtte dels för anställande af inspektionsresor berättigas till ledighet från annan ordinarie tjenst, dels förklaras för sjelfskrifven medlem och föredragande i Domkapitlet vid behandling af folkskoleväsendet rörande mål, m. rn. Bifölls. Memorial, JM 56, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om lydelsen af 18 § sista momentet i förslaget lill ny Jagtstadga. Inbjudningen, sid. t, afslogs, hvaremot den uppställda voteringspropositionen godkändes; oell Utlåtande, JM 57, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande al Utskottets Betänkande, JM 50, öfver väckta motioner om förändrade föreskrifter i afseende å skogshushållningen i riket. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och godkändes Bevillnings-Utskottets Betänkande, JM 26, angående beräkningen af tullmedlen, postmedlen, stämpelpappersafgiften och bränvinsbränningsmedlen. Frän Heder v. Bonde-Ståndel. S. D. Föredrogos Stats-Ulskottets Memorial : JM 220, med förslag till stadganden i det nya reglementet för Riksgäldskontoret, angående de under nuvarande riksdag på nämnda Kontor anvisade stats utgifter, äfvensom angående de för jernvägsbyggnader beviljade anslag och lån samt om anskaffande af dertill nödiga medel.
Jag vill visserligen icke helt och hållet skrifva delta förhållande på räkningen af tull-lindringarna, men otvifvelaktig! har också den ensidiga, konstlade riktning, som denna undantagslag gifvit åt vår sjöfart, i sin mån dertill bidragit. I Norrige deremot, der ingen sådan serskildt förmånsrätt blifvit lemnad åt någon viss del af sjöfarten, utan densamma fått utveckla sig efter sina egna naturliga lagar, har också utvecklingen såsom vi sett varit vida större, och lemnar derigenom ett nytt stöd ål den grundsats som jag för min del anser i dessa afseenden vara den rälta, eller alt rörelsens frihet är det kraftigaste medlet till dess förkofran. Annu ett par omständigheter som på det närmaste sammanhänga med navigationen, och som man å ömse sidor vidrört under diskussionen, äro af den vigt alt jag måste utbe mig för några ögonblick dertill få återkomma. Försl och främst i afseende ä sjöfolksbildnin gen, har man å ena sidan ansett, ali denna vigtiga sak vida bättre befrämjas genom den mindre seglalionen än genom den större, under det å andra sidan genom stridiga auctoriteters åberopande, velat visas, att detta icke skulle vara förhållandet. Såsom icke varande en man af yrket, eller eljest nog bevandrad i dessa ämnen, tilltror jag mig visserligen ej att afgöra mellan dessa motsatta påståenden, ehuru jag subjektivt är öfvertygad all den förra meningen är den rätta, hvilket jag äfven hört af flera sjömän bekräftas, men hvad som emellertid torde vara obestridligt, är att den mindre sjöfarten bibringar sjömannabildning åt ett betydligt större antal personer än den större flottan kan göra med ett lika lästetal. Detta är likväl den väseudtligasle sidan af saken, och jag har äfven i sådant hänseende hört det relativa förhållande mellan Sverige och Norrige upgifvas, hvilket visar ett, för oss långtifrån tillfredsställande resultat, då allt hvad Sverige såsom verkligt sjövana personer kan påräkna lärer vara mellan 20 å 30,000, då deremot Norriges sjöfolk anses upgå till bortåt 3 gånger detta antal, hvilket äfven i sin mån talar till fördel för det sätt hvarpå dess navigation utvecklat sig. Vidare har Frih.
R:dr; tre de yngre Kammarrådens, hvardera 4,000 R:dr; Sekreterarens 3,000 R:dr; Advokat-fiskalens 5,000 R:dr, samt Kamererarnes i de tre Provins-kontoren äfvensom i Kammar-archivkontoret hvardera 3,000 R:dr; Stals-kontoret: Presidentens 7,500 R:dr; två de äldste Stats-kommissariernes, hvardera 4,500 R:dr, den 5:dje Stats-kommissariens (yngres) 4,000 R:dr; Sekreterarens 3,000 l\:dr; Kamererarnes i Kammaroch Riksbokssluts-kontoren, hvardera 3,000 R-.dr, samt de båda Räntmästarnes, hvardera 4.500 R:dr; Myntoch Kontroll-verken: Öfver-direktörens 4,000 R:dr; samt Kammar-rätten: Presidentens 7,500 R:dr; tre de äldste Kammar-rätts-rådens, hvardera 4.500 R:dr; tre de yngre Kammar-rätts-rådens, hvardera 4,000 R:dr, samt Sekreterarens 3,000 R:dr, allt Riksmynt. De af Utskottet tillstyrkta anslagen till Wadstena slotts yttre iståndsättande • och till vidmakthållande af Kalmar slott. Afslogos.
Så hade de också kommit in på Nya kyrkogården och stannat för att se på en begravning. Det var en tarvlig kista, åtföljd av några få enkla människor: utom prästen fanns det i hela likföljet endast en person, vars dräkt tydde på att han tillhörde de bättre klasserna, en liten välfödd man med spelande, pepparbruna ögon. Kistan sänktes ned och prästen förrättade jordfästningen i största hast. Därefter steg den lille mannen upp på jordvallen och började tala; och de kringstående blottade andaktsfullt sina huvuden, medan han med rörd stämma och ögonen mot höjden tolkade de efterlevandes förlust. XI Det var en av höstens stora dagar. Humlegårdens glesnande träd stöda röda och gula. Likt jättestora flyttfåglar, vilkas breda, svarta vingar hela minuter kunde förmörka solen och lägga jorden i skugga, drevo söndertrasade molnflikar i hast och oro fram över en oktoberhimmel så bjärt och blå, som om den varit ämnad att lysa över en varmare och mera sydlig höst. Det hade blåst upp till storm under natten. Gångar och gräsmattor lågo strödda med kvistar och vissna blad och hela lösryckta trädgrenar, och ännu alltjämt sjöng vinden i kronorna, medan kastbyarna nere vid marken virvlade upp den ena vansinnigt dansande pelaren efter den andra av jord och sand och brokiga döda blad. Tomas och Märta hade stämt möte med varandra i parkens norra del, vid den fläderbuske, under vilken hon en varm dag i juni hade väckt honom genom att kittla honom på munnen med ett strå. Det är en storartad dag, sade Tomas. Vi måste hitta på något! Ja, sade Märta lågt och dröjande, vi måste hitta på något... Och hon betraktade honom tyst med vidöppna ögon. Slutligen såg hon sig omkring med en hastig blick, tryckte sig tätt intill honom och kysste honom. Det fanns ingen i närheten mer än en gammal dalkulla, som böjd och krokig gick på gräsmattan och krattade blad. Därefter föll hon i gråt. Vad fattas dig? frågade Tomas. Hans röst var upprörd. Ingenting, ingenting... Hon torkade sina tårar, och efter ett par minuter var hon sig åter lik, leende och käck. De följdes åt nedåt staden, obekymrade om människorna, som sorlade omkring dem. Det var livligt på gatorna.
11 desse äro i gäldenärens eller en egares hand, men icke utstakar den andel, serskilda egare af fastigheter, soni gemensamt äro för skuld intecknade, böra uti densammas gäldande taga; i hvilket afseende följande föreskrifter ansågos böra stadgas, nemligen: 1:0 Har fastighet, som, jemte annan eller flere fastigheter, blifvit för gäld intecknad, sedermera kommit i annan egares hand, då må val inteckniugshafvaren derur söka och erhålla betalning för hela sin fordran, men egaren eller senare inleckningshafvaren äro berättigade att yrka, clet den öfriga intecknade panten jemväl må genast utmätas och försäljas, till gäldande af den del utaf intecknade skulden, sora derå belöper; 2:0 Skola fastigheter, som för gäld gemensamt äro intecknade, på offentlig auction försäljas, och äro serskilda personer deraf egare, då skall hvarderas fastighet serskildUutbjudas, antingen hel eller styckad, på rätt lämpligast finnes. Räcka de erbjudne köpeskillingarne sammanlagde icke till gäldande af hela skulden, och fordrar inteckningshafvaren, att fastigheterne skola gemensamt i ett slag utbjudas och försäljas; då bör sådant ske, och varde det^ senare budet gällande, derest detsamma är högre, än de föregående; i annat fall blifva desse beslående. Hvad för hela panten samfält således högre bjudes, skall å hvarje egares del deraf, i mon af den serskildt derföre erbjudne köpeskilling, fördelas och dertill läggas; 3:o Den således för hvarje del af panten erhållna köpeskilling utgör det belopp, i mon hvaraf densamma bör för den intecknade gemensamma gälden ansvara, och varde densamma, efter det förhållande summan af alla köpeskillingarne har till hvar och en af dem serskildt, till gäldande deraf fördelad; 4:o
Innan vi för alltid skiljas vid Elise Sellzing, hvars uppträdande endast hör till de strödda partierna i vår teckning, anse vi oss böra redogöra huru hon, med den uppfostran och bildning hon egde, ej dragit bättre parti af sina den tiden i Finland sällsynta talanger, utan uppoffrade sin bästa, vackraste tid, att med handarbeten förskaffa sig sin bergning; ett företag som ofta ådrager sig missaktning af oförståndet. Hvad var det som gaf henne mod? ty dertill fordras mera sannt och moraliskt mod, än mången tror! Huru ofta hör man icke den bättre klassens fruntimmer säga: «jag ville gerna arbeta något smått, för att få det eller det, bara ingen skulle få veta det.» Sellzing hade varit en man, som i sina välmaktsdagar aldrig förhäft sig öfver andra, och borde således icke sedermera så hafva känt dessa små men hvassa nålstygn, småsinnet ger åt den olyckligblefne rike; men han var ytterst känslig för sitt rykte som affärsman och köpman. När han, genom andras oredlighet, kom på obestånd, lemnade han alltsammans åt kreditorerne, på det ingen måtte förlora på honom, och sökte sig en aflägsen boningsort, der han kunde lefva dold för alla dem som fordom kännt honom. Denna sinnessjukdom, ty annorlunda kunna vi ej benämna denna svaghet, som lemnade honom till rof för overksamhetens följder, ¯förslappning till själ och kropp¯, afhöll dottern att formera någon jemnårig bekantskap, eller söka någon förströelse, tillhörande hennes ålder. Hennes åsigt af lifvet blef allvarlig och reflekterande. Goda frön, nedlagda i hjertats bördiga jordmån, utvecklade sig till ett inre högre lif, osynligt för andra. Hon umbar frivilligt, hvad hon i början ¯försakade¯. Snart var deras lilla återstående kapital sammansmält; öfvergifva sin far kunde hon ej; att genom yppande af sina kunskaper — söka sig elever — tillät han icke; ty hon hade derigenom fäst uppmärksamhet på honom. — Hon fattade nålen och saxen, och blef en slaf för andras nycker och fåfänga.