Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Här är ej tillfälle att öka den summa som Ridderskapet och Adeln bifallit till fastighets-lån, men jag tror, att medel kunna återstå, som icke allenast äro nyttiga för saken, utan äfven kunna blifva en anledning att få lånesystemet att upphöra. Det medel som skulle vara mest verksamt, vöre, om den af Ridderskapet och Adeln oanslagna summa deltes uti tväune delar. Den elia skulle vara ett creditif för dem, som ville formera privatbanker, den andra för dem, som nen 13 September e, m, 691 ville formera hypotheks - banker. Derigenom kunde större tillgångar komina i allmänna rörelsen, utan att blifva menliga för Bankens credit. Jag tviflar ej, att då dessa creditif afsattes till sådane Banker, i stället för att utlånas, lånetillgången blefve större. Efter hvad jag hort,' tror man, att en million kunde på alla åren användas till fastighetslån, och man vet genom erfarenheten, att man kan låta gå i omlopp assignationer till 5 gånger så mycket som creditivet, när man bevakar sin säkerhet. Derigenom skulle således 3 millioner kunna gå i omlopp, emot det att privat-bankerne lemnade säkerhet för, dubbelt så stor summa som creditivet. Jag hemställer, om icke härigenom vunnes tvänne ändamål, att nemligen gå BondeStåndets önskningar till mötes, och att ej förderfligt verka på Bankens credit. I händelse ej creditoch hypotheksbanker skulle formeras, borde dessa medel begagnas uti Discontväg, men så att de skulle förvaras till dess corporationer presenterade sig till deras begagnande, och således ej få omsättas, utan till fullo inbetalas efter hvarje halft år. Denna proposition är ej alldeles ny, jag har omnämnt den flera gånger, men ej funnit tillfälle att förr kunna använda den, så väl som nu, då tillfälle derigenom blifver att öka fastighetslånen. Jag skulle i sanning blifva mycket tillfredsställd, om jag härigenom såg upphöra det oriktiga system, att Staten skall vara förläggare för private.
Vid sistlidet års slut, uppgingo inbelalningarne å dessa lån till ett. sammanräknadt belopp af i6p,oo3 R:dr in sk. 11 vst., och om härifrån äfven afdrogos de, efter 1827 års eldsvåda, inbetalda, Stats-Utskottcts Utlåtande, N.a 7o>. men, vid påföljde Riksdag åter bekomna lån, utgörande tillsammans 83,900 R:dr, återstod likväl en af Borås stad till Riksgälds-Contoret inbetald summa af 85, to3 R:dr 17 sk. 11 rst., hvarigenom dock capilal-beloppet af stadens räntebärande skuld endast med 17,667 R:dr 4r sk. 11 rst. blifvit minskad. De låne-vilkor, sorn stadens invånare, i nödens stund, varit tvungna underkasta sig, medförde för dem bördor, hvilka de icke förmått bara. Häraf bade åter concurser, minskning i ej mindre borgerskapets, än de öfrige invånarnes antal och välstånd, samt ökning deremot af fattigpersonalen och fattigvårds-kostnaderne varit oundvikliga följder. Borgarnes antal, sorn år i83o utgjorde 2i5, bade år i83g nedgått till 186. Under tidrymden från år i83o till och med sistlidet år, hade inom detta samhälle 118 concurser inträffat, hvaraf, under förstnämnde år, endast 5, men, under de 3:ne sista åren, tillsammans 63. — Staden bade visserligen, under den förflutna tiden, varit befriad från utgörandet af bevillning för hus och tomter, samt dels hälften, dels tredjedelen af de för handel och rörelse stadgade bevillnings-afgifter;; men sådant oaktadt funnes säkerligen i hela Riket icke något, i förhållande till folkmängden, utgörande endast 1,565 mantalsskrifne personer, med skattebördor så betungadt samhälle.
Efter reservantens åsigt borde de, som önska, att gammal häfd skall blifva beståndande, äfven mot gällande författningar, heldre rent ut förklara detta, än söka bevis för sina påståenden i en likpredikan, isynnerhet då en uppgift i en annan likpredikan motsäger deu förra. Vi skulle på så sätt kunna få både grefliga och friherrliga ättter, som blifvit upphöjda till sin värdighet, ej på vanligt, lagligt sätt, utan af en prest, hvilkensomhelst, mellan Haparanda och Ystad. Huru föga giltig en uppgift i en likpredikan för öfrigt är såsom ett lagligt bevis, då andra omständigheter bevisa motsatsen, bör man lätt inse, då man besinnar, att just den aflidnes slägtingar sjelfva lemna den tillkallade presten alla upplysningar, och att han således icke en gång är i tillfälle att granska dem, samt att ändamålet med personaliers intagande i likpredikningar för det mesta är att, som man säger, »upphöja till skyarne» den aflidne och hans förfäder. Att ändamålet i detta fall ej så sällan får helga medlen, torde väl ej kunna förtänkas likpredikans författare. Hvad Baron Tilas vid förefallande slägtetvister brukade åbe - 20 Riddarhus-Utskottets Utlåtande JK 4. ropa, var deremot, i första hand tillgängliga officiella uppgifter och i andra rummet liandskrifna genealogiska samlingar, och främst bland oessa den Akersteinska, som genom Baron Tilas egen försorg år 1769 inköptes för Riddarhusets räkning, för att tjena till ledning vid ännu icke utarbetade genealogiers upprättande. Men i de Akersteinska genealogierna, der ej mindre än 28 tabeller finnas ensamt öfver de Lillieliöökska slätterna, är på tabellen JM 15 under Peder Bryntessons son Nils Pehrsson till Gälared antecknadt: »dennes efterkommande introducerades 1625 å JM 66 »en anmärkning, som således gäller just den nu omtvistade ättegrenen.
Propos., var, att uti denna Propos. icke funnes bestämdt föreskrifvet, att Regent skulle styra »i Konungens namn», så ber jag att få i Ståndets minne återkalla, att, då K. M:t vid 1853—1854 årens riksdag aflat Propos. i ämnet, ang:de bestämmelse att, då Konung vore antingen af sjukdom eller resa utrikes förhindrad att sjelf varda regeringsärendena, den till thronföljden närmast berättigade Prins, om han uppnått 18 år, skulle, i stället för StatsRådet, föra RiksStyrelsen, — det icke heller i omförmäldte Nåd. Propos. blifvit föreskrifvet, att Regent skall styra »i Konungens namn.» Icke desto mindre blef denna Propos. hvilånde till riksdagen derpå. Vid sista riksdagen afslogs nämnde K. Propos. Konst.Utsk:t upgjorde då ett nytt förslag i frågan. R. St:r beslöto, att det sålunda upgjorda förslaget, som icke innehöll någon föreskrift att Regent skulle styra i Konungens namn, skulle blifva till derpå följande riksdag hvilånde. Då således detta stadgande vid alla föregide tillfällen undgått R. Stms anmärkning, borde man väl icke kunna säga, att detsamma föranledt till afslag a den K. Propos:n. Emellertid, och då tre Stånd godkännt Utsk:ts åsigt i detta fall, samt Ut.sk:ts förslag, som i öfrigt är i fullkomlig öfverensstämmelse med K. Mits Nåd. Propos., sålunda kan blifva hvilånde till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, har jag, för min del, ingenting emot, att afven detta Stånd fattar samma beslut som MedStånden. 172 Dan 9 J ani e. m. Jag liar endast velat fästa upmärksamheteti derpå, att det fel, som man här klandrat, icke är så stort, som man nu frii mati! llt. Frih. Cederström, Rudolf: Jag får till en början för klara, att jag skall söka undvika all controvers, huruvida de uti den K. Proposm saknade ord iiro af någon vigt eller icke. Hvad derefter vidkommer den af Gr.
Högvördige Preste-Ståndet har till Lag-Utskottet remitterat följande motioner: i:o af Herr Biskopen Doctor Bruhn, som anfört, att de medel, som genom stadgandena i Kongl. Brefvet den 17 October 1778 blifvit valde till förekommande af barnamord, i sina följder varit skadliga. Nämnde Författning hade nemligen borttagit all skymf från lägersmål och mildrat straffet för barnamord, så att den nästan kunde sägas befrämja brotten, hvilket bevisades deraf, att, enligt ett vid motionen bifogadt utdrag af Tabellverket, under de 20 åren näst före 1778, endast 1 af 4o barn varit oäkta; hvaremot under de 20 år, som förllutit näst före 1837, i allmänhet 1 16 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 144. varit oäkta aF endast \\ barn. Då Författningen äfven ginge derpå ut,atfc göra både häfdad qvinna och bennes lägersman lill namnen okände, saknades upplysning, om barns slägtskap med hvarandra, så att äktenskap i förbudna leder ej kunde förekommas; äfvensom oäkta barn, hvilkas föräldrar voro okända, ofta folio låttig-inrättningarne till last. Barnamorden hade likaledes tilltagit, ty, på sätt af nämnde utdrag af Tabellverket kunde in bernias, hade de utgjort, inom de 20 åren närmast före 1778, til hopa 147» men inom de före 1837 senast förflutne 20 åren 218, ehuru folkmängden icke skall ökats i samma förhållande. En oformlighet låg# deruti, alt Författningen tillåter, alt lägrad qvinuas enskilda ski iltermål lår verkställas inför hvilken prest, som derom anmodas, hvilket föranledde dertill, att denna kyrko-plikt stundom ej blefve fullgjord, och att den brottslige, det oagtadt, nyttjade salighetsmedlen. Själasörjaren borde känna de brottslige bland församlingens medlemmar, så framt han skulle kunna upprätthålla kyrkotukten.
Utskottets Memorial , lil s 76—80, bif. af BondeStåndet, IX s a35, af PresteStåndet, IX s 244* af Adeln, ix s 25o. om origtig tolkning af, lil s 126. ; angående kostnaden för; underd. Skrifvelse, X 1. s 27 — 29. — af hvilande förslag till ändring af GrundLagen, ix s 3o, 3i, 34* — oin skyndsammare, af Konungens Proposition om StatsYerket; Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s nö3. Utskottets Betänkande, IV 1. s 166, 167, bif. af PresteStåndet, IX s 70, af BorgareStåndet, IX s 71, af Adeln, IX s 72, af BondeStåndet, ix s 75. — af Committerades Förslag till förändrad organisation af Rikets Styrelseverk, besluten af Adeln, IX s 79, af PresteStåndet, IX s 83, af BorgareStåndet, ix s 84, af BondeStåndet, IX s 106. StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 394» 295, bif. af Adeln, ix s 110, och PresteStåndet, IX s 127. Tryck - 3o5 Tryckning, om, af Landsliöfdingarnas Femårs Berättelser. Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1144. Utskottets Utlåtande, IV 1. s 374, 375, bif. af PresteStåndet, IX s 90, af BorgareStåndet, IX s 92, lagdt till Handlingarne af Adeln, ix s 99. — om redovisning för de till, af i8i5års Bevillnings-Handlingar anslagne medel.
Jag begagnar således tillfället att vördsamt hemställa, huruvida icke Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagade fästa afseende vid den af Herr Friherre Åkerhjelm så klart framställda resumé af ärendet. Man inhämtar deraf, att meningarna, oansett några smärre skiljagtigheter, dock tyckas sammanstöta i egentligen tvenne mot hvarannan stående opinioner, i deras nemligen, som önska de 3:ne punkternas antagande, och i deras, som Det) i-j Januari! f. m. 45 ined undantag af den om Indragningsmagten, åsyfta de tvenne öfrigas förkastande. Frågan är följaktligen i det skick, alt hvars och ens tanka kan i en omröstning finna tillfälle att uttrycka sig. Visserligen är det möjligt, att uti ämnet ännu flera skäl, vare sig mot eller med, kunna förefinnas; men för mig enskildt, jag erkänner det, börjar det synas nära uttömt. I sådan belägenhet uppehåller man sig ännu något med varierade former, men deras ordning att tryta, kommer äfven, och hastigare än ämnets. Då detta sker, återstår ej annat för de båda stridiga opinionernas talare än alt i en dubbel och motsatt cirkelgång eftertrampa egna och hvarandras fjät. Jag erinrar mig härvid hvad en Resebeskrifvare, (hans trovärdighet lemnar jag derhän), yttrar om ett sällsamt bruk i Kejsaredömet China. Etiketten, säger han, fordrar der, att då en Mandarin besöker en annan af samma rang, är det den besöktes skyldighet att följa sin gäst hem; men då han verkstäldt detta, befinnes han vara den besökande, hvadan samma pligt till hem-konvoyerande åligger den senast besökta, hvarmed sedan fortfares från den ene till den andre, från den andre till den ene, ända tills, under denna Etiketts och höflighetsstrid, endera af trötthet stupar. Vådan vore kanhända störst för mig, som derföre vågar vördsamt anhålla om Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens pro - u JJc n u.7 J a n 11a r i i f. 111. position, huruvida de mot ConstitutionsUtskoltels
Björnstjerna nu, å sin sida, uttalat emot de borgerliga yrkena. Jag tror nemi. att alla medborgare i samhället lifvas af så pass mycken patriotism, att de icke äro ovilliga att fullgöra sina skyldigheter, och om än några enskildta söka undandraga sig detta, tillkommer det de af D e u 1 April f. m. 21 Staten eller lagstiftaren tillsatte myndigheter att korrigera ett sliki ofog, men ingalunda böra de beskyllningar, jas omnämnt, framkastas inom Ständen, hvilket gifver ani. till partisplittringar inom dem sjelfva. Såsom en reservation emot Gr. Björnstjernas yttrande och Hr Beckmans reservation anhåller jag alt få hänvisa R. o. Ad. till ett resultat, som kan dragas af de upgifter Hr Bildt, K., i sin reservation framställt, hvaraf sig visar, att 5,951 handlande i städer och köpingar för 1855 erlagt i bevillning 106,283 Rdr 20 sk. 11 rst. Dividerar man nu delta belopp med antalet handlande, så utgör bevillningen för hvar och en af dem 18 Rdr, som efter proc. motsvarar en inkomst af 717 Rdr 10 sk. per medium. Det är visserligen sant, att ett stort antal handlande i städer och köpingar hafva många gånger större inkomst, men det finnes Sfven många, som hafva mindre. En jordbrukare, som i bevillning erlägger 18 Rdr, har faslighet till ett värde af 18,000 Rdr. Om man jemnför den inkomst en jordbrukare af en sådan egendom har med den, som en handlande med 18 Rdr bevillning har, tror jag att den förre har all anledning att finna sig belåten, och deraf drager jag den slutsatsen, att någon orättvisa icke är begången, när jordbrukaren betalar 1 per mille och idkare af handel och rörelse i städerna proc. af sin inkomst. Det kan icke vara utan sitt intresse att hafva anmärkt detta. Hr Adelborg: Då, såsom man bör, man i allmänhet ser landet ur dess högsta synpunkt, ur dess sant konstilutionela synpunkt, så är också nödvändigt att iakttaga den grannlagenhet, som bör äga rum emellan de båda statsmakterna.
Majit vnderdånigsl anhålla om nedsättande of en kommitté, bestående utaf vissa representanter af hvarje stånd gemensamt meil för öfrigt i saken kunnige man, som skulle skyndsammast förordnas för behandlingen af landioch sjöförsvaret med dertill hörande frågor i en för hela rikets Jörsvarsriisende åsy/tau plan, och Nådigst behaga densamma förelägga nästkommande Rikets Ständer. 2:o Af Herr Mannerskantz-, Carl Axel, hvilken yttrat, att de inom vår verldsdel händelserika årens erfarenhet, sorn klarligen bevisat tillvaron af ett farligt magt-ulvidgningsbegär, som blott med största ansträngningar kunnat hållas inom tillbörliga gränser, bade bort gifva åt hvarje svagare folk deri lärdomen att noga se till huru det skulle kunna bevara sin sjelfständighet. Att Sveriges folk mindre än något annat i sådant afseende finge försumma att vara vaket och uppmärksamt, det hade säkerligen hvarje Svensk man med oro känt rinder rien nyss flydda tid, dä vi hörde den väldiga stridsslormen brusa nära intill våra egna stränder och hvad stund som helst kunde vänta, att också vi skulle indragas deruti. Denna gång gick det hotande ovädret oss förbi och visade faran blott på afstånd, men vi finge ej derför låta invagga oss i säkerhet, tv det kunde snart komma tillbaka, och då skulle kanske vi i främsta rummet blifva utsatta för delsammas våldsamhet, och då vi ej kunde veta när det kommer, måste vi derföre alltid vara beredda på dess emottagande. Vi finge ej heller med säkerhet räkna derpå, att någon fremmande hjelp skulle räckas oss i behofvets stund: ty vi kunde ej förneka, alt ställningen inom vår verldsdel vore sådan, all ingen den ena dagen kunde förutse hvad den andra skulle komma och att sådana politiska hvälfningar lätt kunde uppstå, att hvarje folk derigenom blefve lemnadt ensamt att på egen hand kämpa för sitt sjelfbestånd.
I öfrigt beslöt Ståndet, att, genom utdrag af Protocollet fästa Ilespective Med-Slåndens uppmärksamhet derpå, att Utskottets förberörde hemställan strider emot och går ut på icke mindre, än ett direct upphäfvande, i väsendtlig målto, af alla fyra Riks-Ståndens fattade beslut, genom hvilka, i öfverensstämmelse med förut fastställde grunder, blifvit bifallen 8 af Bevillnifigs-, Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ulskottens med Utlåtandet Jt:o 8, Öfverlemnade förslag till förordning, angående vilkoren för bran vinsbränningens utöfning och afgifterne derför, hvilken §. uttryckligen innehåller, att det skulle vara en och hvar, till hränvinsbränning berättigad obetaget, att anmäla 6ig till bränyinsbränningena utöfvande antingen för liela eller hälften af tillåtna tiden, emot, i förhållande derefter, beräknad afgift; och tillförser Bonde-Ståndet sig, att Respeetive MedStånden taga detta i öfvervägande, vid förestående pröfningen af BevillningsSJtskottets svar på Bonde-Ståndets återremiss af ifrågavarande Betänkande N:o 56. S. D. Nu föredrogs och upplästes Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocolls-Utdrag för den q uti innevarande månad, innehållande, att, vid föredragning af Bonde-Ståndets, den a6 sistlidne Januarii till Ridderskapet och Adein gjorda inbjudning, i anledning af Stats Vtskot£ets Utlåtande N!o 3p3, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 373, angående dels grunderne för Markegångs-prisens bestämmande, ränte persedlar nes omsättning och förer» k ning, indelta räntors «®h tionde anslags återingående till Kronan, samt andra, med Grundskatternas utgörande gemenskap egande ämnea, «ch dels, i anledning af lieie Pr ok Vtdr. d. 13 April i835. 31 i samma frågor väckta motioner, Ridderskapet och Ådel» fanni t sig nödgas afslå det förslag, sorn innefattades i Bonde-Ståndets inbjudning, emedan Ridderskapet och Adeln icke ansett det antagligt annorlunda, än i förening med bestämmandet af tiden för Markegångssättningen lill någon dag i Januari månad, I anledning häraf, och sedan Bonde-Ståndet, genom i dag fattadt serskildt beslut, förklarat sig låta bero vid Stats-Vtskotteis Utlåtande N:o 433, i anledning af Herr Grelve af Wetter ite elis motion, oin förändring i tiden för Markegångssättningen m. m.; företog nu Bonde-Ståndet till slutligt afgörande de på Ståndets pröfning ännu återstående delar al StatsUtskottets förstnämnde Utlåtande K:o 3g3, hvarvid Ståndet stannade i följande beslut:
Maj 1845 blef gällande, hafva vid den tid, då ansökningen gjordes, upphört att ägas af gäldenären, och derföre då icke häfta för hans gäld, men genom lagfarts försummande af nya ägaren hafva åter blifvit underkastad inteekningsanspråk af den förres fordringsägare, innan den anhängiga inteekningsfrågan ännu var afgjord. Behöldes då en ny ansökning, för att kunna draga fördel af den rätt, fordringsägaren genom lagfarten* försummande vunnit, och kunde det icke ,i allt läll antagas, att lian ville njuta den rätt, b°~ nom tillfallit och sorn han i en ny ansökning skulle haft att åberopa? Jemte denna fråga förekommer i det ämne, jag här vill framlägga, äfven en annan, hvarom redan i det föregående är taladt: huruvida salu af fast egendom är fullbordadt, innan köpehrefvet ännu blifvit utfärdadt. l>å dessa båda frågor är det således, sorn jag har att här utbedja mig läsares uppmärksamhet*). Den 18 Januari 1843 söktes inteckningen hos Häradsrätt; och deröfver meddelades beslut den 20 Juni 1845, hvari yttrades, att ehuru gäldenären skulle, före det intecknings - *) Jarid.
— Vill Villy följa mig, så ska jag gå och skaffa mig en kappa, så jag ser ut som folk, för det är det minsta jag har rättighet att fordra.» Så märkvärdigt lätt jag kände mig och så märkvärdigt skamsen! Men det aktade jag mig nog för att erkänna. Ja, så tog Villy och jag oss en droska och kuskade i väg på upptäcktsresa efter en kappa. Märkvärdigt hvad en stor stad utvecklar unga män! Villy frågade efter alla möjliga slags kappor – utom vinterkappor, den spjufvern! alldeles som han stått i bod i all sin tid, och till sist fastnade jag för en lång, rödbrun dolma med sidenfoder i krage och ärmar, som värkligen är utmärkt vacker. Så narrade Villy mig att köpa en riktigt kokett vårhatt med en bukett violer i, och därtill ett angtoka i samma färg som kappan, handskar och ett flor, som knyts jäms med näsan och som klär mig sär,deles det måste jag erkänna, fast jag först sa alldeles nej för en sådan fåfängelse. Hatten ville inte sitta på riktigt bra, och då var det vi for till hårfrisören. Att tänka sig, att en vildt främmande karl har rifvit i mitt, Lovisa Petterkvists hår! Det skulle någon ha sagt mig för bara en månad sedan! Men jag tog det märkvärdigt lugnt. Jag kände, att jag redan börjat att odla min själ och önskade bara, att barnen kunnat se mig i all min glans. Nu sa Villy, att tant Lova var så bussig, att hon kunde visas för pängar, och föreslog, att vi skulle äta middag på Rydbärg tillsammans. Nog kände jag mig bra hågad att låta Gustaf rikundvaratigt få känna hur fullkomligt bra jag kunde honom, men ändå Att äta middag på tu man hand med en ungherre! Nej, så modärn var jag inte ännu – dessutom så längtade jag hem. »Nå, då ska vi, ta mig tusan, åtminstone dricka choklad tillsammans», afgjorde Villy, och så förde han mig till ett kaffe, där vi fick den raraste choklad med de utsöktaste tortor till. Jag tyckte det kändes riktigt syndigt att äta något så rart midt på blanka hvardagen, men förfärligt godt var det.
Jag vill visst icke här inlåta mig med Marcellus i ett ordbyte om sådant som icke kan komma i fråga. För min del lemnar jag gerna de aflidna fyra stånden i ro i deras grafvar, vill icke ens bestrida, att Marcellus som spi~ ritist kunnat meddela sig med deras andar; men är deremoti tillfälle att upplysa derom, att åtminstone några af de män, som i främsta rummet ifrade for reformens genomförande, på framstälda frågor öppet förklarat att de hysa samma åsigter nu som 1865 om den nya riksdagsordningens företräden framför deti gamla. För mig är det emellertid angenämt att kunna med Marcellus instämma uti hvad han meddelar om grefva H: s löfte att » kärleksfullt stödja den unga Svea » och i hans redogörelse för sättet huru den ädle grefven höll detta löfte. Detta stöd lemnades redan den 22 jan. 1867 i det » re-vanche-krig » som grefve H. öppnade mot 1865 års mini-stér. Marcellus säger härom, » att efter vissa preludier, i hvilka under den mest silkeslena yta doldes de skarpaste klor, framstälde grefve Hamilton åtskilliga graverande anmärkningar mot det sätt, på hvilket stats regleringen blifvit uppgjord », ehuru, tillägger han, » såsom det senare visade sig, deras halt icke var oomtvistelig. » I verkligheten visade det sig, hvad som nog minnes af dem som vid debatten voro närvarande, och som ytterligare i protokollet kan inhemtas af enhvar, att de » graverande anmärkningarna » vederlädes, så att grefve H. förnyade gånger måste uppträda och förklara, » att han blifvit missförstådd » och slutligen tvingades till det förödmjukande erkännande, att han hvarken läst finansministerns yttrande till statsrådsprotokollet, icke heller de bifogade bilagorna. Så att den välkomsthelsningen till 1865 års ministér var lätt att fördraga. Med full rätt säger deremot Marcellus, » att den opposition grefve H. då begynte fortsatte han systematiskt och med största bitterhet till dess de sista lemningarna af den konselj, som genomfört representationsförändringen, voro borta ».