Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En talare har ansett att den (i:te punkten vore en delaljbestämmelse, som icke skulle hafva varit nödvändigare, än den, som varit ifrågasatt af Gr. Lagerbjelke. För det första är denna detaljbestämmelse, densamma som föreskrefs vid föreg:de riksdag uti den då lemnade garanti, men dessutom är denna bestämmelse en gifven följd af den lemnade garantien. Då beloppet af de bidrag Slaten skall lill bolaget lemna, och beroende af det bokslut, som i bolagets räkenskaper ulföres och blir större eller mindre i förhållande till dess mindre eller större behållning, så är det gifvit alt Staten måste äga ombud, som granskar förvaltningen af bolagets angelägenheter, för att utfinna, hvad det rätta boksintet eller den rätta inkomsten skulle vara. Således är denna punkt en nödvändig följd af de föreg:de, men alt tillsätta en ledamot i direkl. -n, att deltaga i förvaltningen af bolagets angelägenheter, är icke en nödvändig följd af den lemnade garantien. Hvad skulle han dessutom egentligen kunna uträtta? K. M. skulle icke tillsätta så mänga, att K. M:s Direktörer hade pluraliteten inom bolaget, utan Han skulle blott tillsätta en eller tvä ledamöter. Om nu dessa komma i minoriteten, hvartill tjenar då deras närvaro i direkl:n? Majoriteten, som består af bolagets Direktörer, bestämmer ändock sjelfva förvaltningen och det blir ju i alla fall öppet för Statens ombud att klandra denna förvaltning vid en skeende granskning af direktms räkenskaper och förvaltning. Det finnes ett bolag här i Sverige, som bar erhållit ganska betydliga bidrag af Staten, der K. M. icke har fordrat tillsättande af någon serskild af K. M. förordnad Direktör. Det är Trollhätte kanal-bolag. Der har K. M. ett ombud, sålunda att detta ombud föreslås af aktie-egarne, d. v. s. delegarue i kanalen, och K. M. väljer ibland irenne föreslagna, den, som Han finner lämpligast. Detta är helt annat än hvad Gr. Lagerbjelke har föreslagit, då han ovilkorligen yrkat att K. M. skulle kunna taga Den 28 Augusti e. m. 527 dessa ombud hvar K. M. behagade, antingen de hade något enskildt intresse i bolaget eller icke.
Och när Ja således vunnit, är för införseln af ali slags Hampa bestämd en MedelTull af 5 R:dr per Sk®. i8:de Voterings-Propositionen : Härvid inträffade samina förhållande som vid den I2:te Propositionen är antecknadt; hvadan ej eller af denna Propositionen Lief något resultat. 19:0 Den sorn vill, att, enligt Bevillningsutskottets förslag, Inoch Utförsel-Tullen å Tacksamt BallastJern skall bestämmas till 4 R-'dr per Sk®, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; kommer genom Votering attafgöras, om Tullen å Tackjern skall utsättas antingen efter H. R. o. A. eller Vällofl. RorgareStåndets elier Hederv. BondeStändets Beslut. Voteringen har utslagit med 71 Ja och 48 Nej,- hvadan och när Ja vunnit, Inoch Utförsel-Tullen å Tacksamt Ballast-Jern är bestämd till 4 R:dr per Sk®- 20 och 21 Voteringspropositionerne förföllo således. 22 och 23 Voteringspropositionerne hafva förfallit derigenom att Vällofl. BorgareStåndet frånträdt de beslut som dem föranledt. 24^0 Den som bifaller BevillningsUtskottets hemställan, att Tullen å gamla casserade Canoner och Bomber samt Jernskrot skall bestämmas för införseln 320 Stats-Utskottets till 4 R;dr samt för utförsel till 2 R:dr 24 sk. per Sk®, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; kommer Inoch UtförselTullen å nyssnämnde varunrtiklar att utsättas till 8 R:dr per Sk®. Voteringen härom har utfallit med 47 3a och 70 Nej; hvarjemte 2 sedlar befunnits dubbla och derföre icke antagits.
Ett litet små- leende, så att hälften af den fina tandraden syntes, det tog sig oförlikneligt bra ut, och då passade den där sakta höjningen af ögonbrynen. Men så ett litet barnsligt, naivt, uppsluppet skratt, då kunde det passa att hastigt och okonstladt blicka upp; ja, det såg så älskligt omedvetet ut. Men löstanden på högra sidan ' syntes väl inte? Ack nej, visst inte, våra dentister äro ju så skickliga — och så artiga sedan! Hyn? — På den var ingenting att klaga, verkligen ingenting alls. Dräkten smög sig behagligt och smakfullt till den smärta gestalten — tack vare modisten och snörlifvet — och fötterna betäcktes af de mest förtjusande små skor. Visst voro de mer än vanligt trånga, de här skorna, det gjorde bra ondt i fötterna, men det kunde nu ej hjälpas, de sågo så » rysligt söta » ut, med sin smala spets. Amanda hade observerat, att Cecile Stjärnkronas fötter, som voro så utskrikna, voro nästan större än hennes, när hon hade de här skorna. » Amanda lilla, pappa är inne och vill äta frukost », hviskade modern sakta i dörren. Amanda knyckte till litet på sig: det var så förargligt att bli störd; men ihågkommande, att det ej gick an att förarga pappa nu, om hon skulle kunna få den der originella dräkten till trädgårdsfesten om lördag, steg hon in och helsade på sina föräldrar med det blidaste barnsliga leende. Utom föräldrarnc, grosshandlar K. och hans fru, var äfven hennes bror kungl. sektern inne i den eleganta matsalen. Det var en ståtlig ung man med pince-nez och bruna mustacher, en stor sportsman, pristagare på skridsko, skidor, bicycel m. m. » Ingenting är mera härdande och stärkande », försäkrade han, då husläkaren efter en noggrann undersökning sagt honom, att han hade reumatism, början till magkatarr och ryggmärgslidande. Kanske var det dock mera den sport han öfvade i det tysta, som blekte kinden och gaf hans ansikte denna gubblika prägel, som är så plågsam att se hos ungdomen.
Det uppstår nästan alltid fall, som göra att det öfverlästa icke vill passa i stycket, åtminstone ej i längden. Ända till Irenes svar hade det nog gått för sig, men detta svar var nu af den natur, att hans lexa här tog slut och han lekte länge med sin handske, innan han hittade på att säga: – Var icke rädd min fröken. Svara mig nu ändå, svara mig någonting. Smittad af hans tilltagande förlägenhet, blef äfven den stackars Irene mycket förlägen och bladade ifrigt i de några notblad hon hade i hand. Men genom en liten ansträngning fann hon sig dock snart och vågade tillochmed se sin plågare i ögonen då hon sade: – Herr kammarjunkarens bekännelse är visst för mig mycket smickrande. – Min sköna fröken – sade v. Assar och ämnade visst säga mera, men orden stockade sig i hans mun och blekheten på hans kinder lemnade rum för en hög rodnad. Det var icke utan, att Irene betraktade honom med ett visst medlidande. Men hennes blick antogs af Emil v. Assars fåfänga uttrycka blott deltagande eller än bättre. Detta ökade hans mod i icke ringa grad och åter runno honom i hågen några ord af lexan: – Det beror således på frökens uppriktighet att svara, huruvida jag lyckats ingifva er de samma känslor, som frökens älskvärdhet ingifvit mig. Den läsarinna, som någon gång gifvit en korg, har troligen funnit, att det just ej är något roligt göra. Jag ville tro, att en flicka vill så länge som möjligt uppskjuta de ruskiga orden. Men är hon ädel och god, samt ej en flärdfull, vanlig kokett, så skall sanningen inom henne ändå snart taga ut sin rätt; hennes hjerta skall bäfva tillbaka för att gifva äfven det minsta falska hopp åt en man, den hon ej kan älska. Lägg härtill, att hon älskar en annan, och redan blifvit medveten af denna kärlek, så skall hon så mycket mindre vilja ingifva falska förhoppningar, som hon då icke allenast uppskjöte sanningen utan äfven gäckade sin kärlek. Irene var nu uti ett af dessa ledsamma moment af lifvet, då sanningen är svår, men måste fram.
Afwenledes bifölls Bewillnings-Ulstotkets swar pä anmärkningarne, rörande afgift ä Discont-' aclier och i andra Acriewerk insatta capitaier. y. Om bewillning af sterbhus, testamenten, gäfwor och fidei commisier. Bifölls Ulstoktets sivar pä anmärkningarna. Tredje Ac^kelnOm bewillnings afgift i progresiivt förhastande för större förmögenhet. Bifölls, akt hwar och en hwars bewillning upgär lill Zo R:dr, llkall, rist bcltämmande af hans progressiva afgift, för Berednings-Commilöen i Vet districk, ber han är stattstrilwen, kill pröfning af Taxerings-Coliiinuöen och med rättighet lill afdrag af stulder, upgifwa hela fin behällna inkomst, ware sig af fastighet, rörelse eller capitaler. Den pro» gresilda afgiften stall endast a en sadan behällen inkomst beräknas. Embeksoch Tjenstemän stola derwid fina löne-inkomster, med sin enstildra förmögenhets behållning sammanräkna. Skulle härigenom brist upkomma i den af den progresiiva afgiflen paräknade suminan, anfäg Riddcrstapet och Lide! n ersätinrng ä andra artiklar deremot warit påräkna. fjerde Artikeln» Om bewillnings-afgift för wiga öfwerstödS artiklars bruk och nyttjande. BiföllS Andra Del4Z° . -74 Den 10 Augusti. Bifölls Ut.kottets swar pä anmärkningarne. Zemte ArtikelnOm mankalsstrifningar, CommitLerna och bensår öfwer deras åtgärder. irsta, arbra och grdje §. h. biföllos. 4:de tz. Bestöts, att taxeringsmännen i staberne stnlle utses till ett lika antal Ledamöter bland skattskyldiga af alla stand, i sall tillgäng dertill finnes.
Få grund af hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördt, hafva E. K. Maj:ls bemälde Befallningshafvande i underdånighet hemställt, alt E. K. Maj:t täcktes lill Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om beviljande al årligt anslag af 50,000 R:dr för myruldikningar och vattenaftappningar inom hvartdera af omförmälda län, att utgå såsom anslag och utdelas på säll E. K. Majit pröfvade skäligt i nåder bestämma; hvarvid tillika boide föreskr'ifvås, att hvad af ett års anslag icke till fullo utgått, finge till ett följande år för enahanda ändamål reserveras och disponeras, samt att anslagen lill hvarje särskildt arbete må till någon viss del förskottsvis, emot ställd säkerhet, utbetalas oell vidare i terminer i mån af arbetets utförande; alllid med förbehåll om skyldighet alt återbetala hvad af ett anslag blifvit lyftadt, jemte laga ränta derå, för den händelse arbetet icke inom förelagd lid eller efter fastställd arbetsplan blifvit fullbordad). Härförulan har E. K. Majlis Befallningshafvande i -Jemtlands län, uti en till E. K. Maj:l samtidigt adalen särskild skrifvelse, i underdånighet anmält att, till följd af'E. K. Maj:ts Befallningshafvandes genom allmän kungörelse till länets jordegare gjord uppmaning att hvar för sig eller i större och mindre föreningar, eftersom lokala förhållanden föranledde, på egen bekostnad låta af sakkunnige personer verkställa nog. granna undersökningar af sådana mvrlrakter, till hvilkas utdikande statsbidrag åslunda Exp edil i o n s - U Isko Hets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 1~ 5. 61 des, större föreningar träffats inom Ovikens pastoral, hvars 2:ne socknar, Oviken och Myssjö, åtagit sig att gemensamt och efter skalte-talet bekosta en, hela pastoratets odlade bygd omfattande, undersökning; och hade likaledes, förutom flera mindre föreningar, mänga byar inom Hammardals och flera andra socknai förenat sig om bekostande af synnerligen omfattande undersökningar.
Men <jm det ej kan nekas, att brist pa penningar i Landsorterna h(aft den skadliga verkan, att industrien minskats, den uddiga omvexlingen genom Handel »af Jord-Egendomar uphbrt, och Näringarnes förkofran afstannat; öm det vidare ej kan nekas, att bland, nationen finnas industrieUsa, s.peculativa och kraftfulla menniskor, sorn veta beräkna sina företag, som ej villa begagna förlagsbiträde, utan förutseende af möjligheten till återbetalning samt af någon sin förkofran derigenom; och som kunna tillbjuda tillförlitliga säkerheter; och om det slutligen ej kan bestridas att Bankens virist, som icke lärer kunna -beredas annorlunda än genom Lånerörelsen, är nationens vinst; så torde det vara förlåtligt, att den, hvars skyldighet det är att för sin del bevaka Banquens, så väl som dess Creditorers, fördel, och att lemna sin röst för Landets bästa, icke förmår fatta grundprinciperna uti förrberörde Systern,. 3.0 Att. Räntan ä de publique Lånetiltgäng arne icke bör minskas, men i det stället för, en del, såsom d Fastighetslänen, ökas från 4 till 5 procent, emedan i förra fallet de förmögna skulle komma att begagna Läneratten, för vinsten på räntan, så att Låneanstalterna blifva föremål för en lätt Speculation för den som ej bchöfde Lån, och deri förlägna lika litet, sorn deni förutan, kunde finna den hjelp, som vore honom behöflig och ämnad'. Deremot har jag trodt, att Staten icke bör Bahco-Utskottets Betänhinden. 43g betrakta blott sitt eget intresse; utan, då dess mellankomst prdfvas oundgänglig för att bispringa med förlagsbiträde genom Lån, detta bör ske på så billiga vilkor, att näringarne kunna bära dem. Härigenom skall Jordbruk, Bergsbruk och Fabriker, med flera näringar, kunna upphjelpas till ökad ihkomst för Staten.
Bonde-Ståndet har underrättat Utskoitet, det Ståndet, för sin tiel, godkänt de i Memorialet N:o 63 framslälda förslag, ej mindre under si dan i5 raderne 3a—35, än äfven sidan 17 raderne i4— Vid sådant förhållande, alt ett Stånd förkastat allt, hvad Utskottet i Memori det 63 föreslagil, och ett annat icke godkänt det lörsta bland de af Utskottet föreslagna alternativ, har frågan om delta alternalil, i förening med det dertill logade serskilda förslag, föi fallit; men då sistnämnda förslag, som två Riks-Stånd antagit, i hufvudsaken fullkomlige» éfverensstämmer med det af ett tredje Riks-Stånd antagna andra alternativet, får U skottet hemställa, huruvida Borgareoch Bonde-Stånden, i saken» nuvarande skick, lör att befrämja ett ändamål, hvars vigt tre Riksstånd erkänt', skulle vilja ullrjckligen förena sig med Bih. till. R. St. Ridderskapet och Adeln om antagande af det andra i Utskottets Memorial N:ris 63 och 107 föieslagna aller* nalif. Stockholm den 27 Maj ,84.. Ank. till Exp, Utsk. den 2 Juni., kl. il f. m. Memorial till Riksens Ständer, med förslag till ändring af Riksdags-Ordningen §. 22. I följd af Kongl. Majrts den 27 sisllidne Maj meddelade Nådiga bes1u% rörande den af Riksens Ständer, för deras del, vid innevarande Riksdag, go lkända ändring af Riksdags-Ordningens §-22, har detta Grundlags-rum blifvit bibehållet i sitt löre sima dag egande skick. Constitutions-Ulskottet anser detta skick tarfva rättelse, såsom stående i strid med Riksdags-Oi dningcns; §. 15: en strid, sorn förefinnes, ehvad sistnämnda §. oförändrad bihehålles, eller erhåller den ändrade lydelse, som Constitutions-Utskofels Memorial N:o 88 föreslagit, I förra händelsen beslår denna strid deruti, att frälsehemman i Riksdags-Ordningens §.
karlek, livarined Iion älskade inodern, hade ' korninit lienile att kanna dennas sorger med en styrka, livaraf annars barn icke äro mäktiga, och under detta sainlif ' med inodern, hvars innerligaste förtrogna Iion iner ocli mer blef, utvecklades henxies känslolif på ett för ett barn onaturligt sätt, ocli hade ej det friska lifvet i iiatiireii starkt hennes kropp, skulle hon troligen för länge sedan dukat under för de många våldsamma själsrörelser, hon under sin barndom måst genoingå. ' I dag hade hennes lilla ansikte ett mycket allvarligt uttryck; de fina ögonbrynen voro rynkade, och ögonen sågo mörka och misslynta nt. ~ H i i r ser lian ut, marnma? D fdgadv hon plötsligen helt oförberedt, sedan hon räckt modern en knappnål. » Han, hvilken lian? w svarade modern småleende och vände sig om. » Han som kommer hit, svarade Jane så trögt som om hvarje ord varit påkostande att ntsaga. w Jaså? J a, det kunde jag verkligen inte första. J a g trodde a t t du nienade kattungen, som Lars Persson nyss bar hit., &gt;Nej, jag menade honom, hur ser han ut? w envisades Jane. Det får da se. Han. är lik mig, tillade hon kmåleende. » I vår ungdom fingo vi alltid höra att vi voro så lika som syskon., Jane rodnade och hennes ögon blixtrade till. Q wHan ar inte lik inanima!, utropade hon häftigt. Och hvarför inte det di %?, Nej, för lian tir det inte! J a g kan inte med honom, tilllade Iion hastigt i hviskande röst och sankte ögonen. Fy, Jane, svarade modern och gaf den lilla flickan en missnöjd blick, du vet hur orätt det ar att tanka och tala pk det sättet om människor. D,: 4r det då nödvändigt, att man älskar alla människor lika?, fortfor Jane med samma hviskande röst och utan att se npp.
na provisoriska reglering af Utskotten blifvit följde, äro: att Städernes jord, I ena, samt Städernes borgerliga näring, bus och tomter, ä den andra sidan, livar för sig blifvit bibehållna vid samma antal Båtsmän, som för närvarande finnes å dera fördeladt, utgörande för jorden 218 samt för borgerlig näring, hus och tomter 668, eller till» sammans 886 man; att den nya fördelningen af förstnämnde 2(8 man, Städernes jord emellan, är rättad i förhållande till de uppgifter öfver Stadsjordarlres hemmantal, sorn för närvarande finnes att tillgå, och enligt hvilken fördelningsgrund 3 och 297-43 6:dels Hemman skulle komma att Utgöra en Båtsman; att den nya fördelningen af slstberörde 668 man blifvit lämpad i förhållande till den bevillning af borgerlig näring, hus och tomter, som, jemlikt de Kongl. Collegiernes uppgift, är i medeltal erlagd för åren 1834, 1825 och 1826; och motsvarar, efter denna fördelningsgrund, 515 Rdr rst. Banco Bevillningsafgift, utgörandet af hvarje Båtsman; att, sedan det antal Båtsmän på det hela, gom efter dessa grunder borde af hvarje Stad utgöras, blifvit utrMknadt, samt den deraf utvi? 20 Statssamt Opc.-Utslt. Uti, N:o i3s. säde minskning tller tillökning i den Båtsmansstyrka, som för närvarande utgöres, blifvit i serskilde columner utförd, hafva Utskotten, hvad först det för vissa mindre Städer sig företeende behof af lindring beträffar, för deras del, ansett, att, då fråga icke kan blifva derom att, före nästa Riksdag, bevilja hela den af Utskottens calcul utvisade nedsättning, de Städer, för hvilka lindring nu tillstyrkes, böra, intill dess en, uppå fullt tillförlitliga grunder hvilande, ny fördelning kan af de Kongl.
§ 3 Sedan landshövdingeembetets utslag rörande förra gästgifvarens i Lorås, Anders Erssons skattskrifning och vistande i socken, beslöto sockenmännen att mot detta utslag vädja, och anhöllo till den ändan hos exped.kronobefallningsmannen H. E. Holmberg att ärendet å vederbörlig ort utföra och fullfölja. § 4 Lappmannen Olof Larsson från Föllinge anmälte sig vela till sockenlapp antagas; hvartil samtycke gafs, at han, sedan prästebevis om dess frägd blivit uptedt och ett tjenligt torpställe anskaffat, nästa höst skulle få till socknen inflytta. § 5 Torp. P. Sebrelii fattiga och sjukliga hushåll åtog sig socknemännen att å rota intaga, nemligen hustrun i Norderåsen och norra Nybyggen, dottren i Österåsen och sonen i Utbygden, till dess rum för dem å curhuset i Östersund blir ledigt, och hvarom anmälan hos Konungens befallningshafvare är g[j]ord. In fidem E. Nordenberg 1822 den 10 febr. är förestående uti socknestugan upläst och ärkänt, intyga: Erik [bomärke] Nathanaelsson Olof Olofsson Johan Mattsson 12 Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, pag. 3–4 , ÖLA. Protocoll, hållet å allmän sockenstämma med Hæggenås socken den 28 april 1822. § 1 Sedan socknemännen inträdt uti socknestugan, företogs till öfverläggning ärendet angående den reqvirerade undsättningsspannmålens transport från Sundsvall. Ganska få egde duglige dragare till förestående såningstid. Större delen behöfde begära kronoskjuts. Men då man å ena sidan betragtade svårigheten att med egna dragare upforsla sin säd från Sundsvall, och å den andra, olägenheten att kallas till krono skutsens utgörande, så blef det beslut fattadt, att Hæggenås socken i denna sommar åtager sig ansvara upforslandet af den spannmål, som af socknens invånare är reqvirerad, då de dervid vela biträda hvarandra, likväl med det bifogade uttryckeliga förbehåll att från all kronoskutts varda befriad.
Uti den berättelse, som, vid denna riksdags början, af dåvarande Justitie-ombudsman afgafs till Rikets Ständer, har denne, efter framställd erinran emot det vilkor, som stadgades då aflöningen för Justitie-ombudsmannen höjdes till likhet med Justitie-kanslerns förut ökade lön, eller att hvad han kunde af annan tjenst åtnjuta, skulle från det för honom bestämda arfvodet afräknas, yttrat den åsigt, att Justitieombudsmannens aflöning borde förbättras, så att Rikets Ständer fortfarande måtte vara oförhindrade att till detta embete utse äfven dem, som icke vore bemedlade; och har bemälde Justitie-ombudsman i samma berättelse, för den händelse, att aflönings-beloppet komme att blifva oförändradt, hemställt, att det nu gällande vilkoret, angående arfvodets förminskning med all den inkomst, Justitie-ombudsmannen af en förut innehafvande tjenst åtnjöte, måtte i så måtto förändras, att han finge utan afräkning behålla sådan, från annan tjenst härrörande, inkomst, som i allt fall ej komme staten till godo. Beträffande aflöningen för tjenstemännen vid Justitie-ombudsmannens kansli eller s. k. Expedition, skulle, enligt hvad i samma berättelse vidare yttrades, en skälig förhöjning af deras löne-vilkor vara än mera behöflig, helst dessa löne-vilkor ännu vore desamma, som vid Justitie-ombudsmans-embetets inrättande, oaktadt de betydliga löne-förbättringar, hvilka inom allmänna embetsverken blifvit derefter beviljade, samt Stats-Utskottets Utlåtande M 215. 3 de nämnde Expedition tillhörande tjenster endast innehades på behaglig tid, hvaraf följde, att dessa tjenster blefve försakade ej allenast för sysslor af enahanda tjenstegrad, utan äfven för lägre, men med jemngod aflöning förenade tjenster.
St. vid 1823 års Riksdag hänskjöto till K. M:s Nåd. sanction, den der dock sedermera icke blifvit gifven. Denna min motion torde erhålla remiss till Lagutskottet. Förslag till Stadga om invisa ingar, som emellan enskilda personer eller bolag inom Riket utställas. 1 §. Gifver någon till annan anvisning att bära upp penningar eller annat hos tredje man, ställe sådan invisning att betalas vid anfordran, å viss dag efter uppvisandet, eller å bestämd tid. 2 §. Invisning må ställas till viss man, viss man eller dess ordres, eller invisningens innehafvare, och bör densamma vara af utgifvaren egenhändigt undertecknad och försedd med dess brukliga sigill, antagen stämpel eller tvenne vittnens intygande, att utgifvaren sitt namn derunder tecknat. Utgifvarens rätta adress och hemvist vare å invisningen utsatt. 3 §. Till innehållet bör invisning vara skrifven eller aftryckt utaf i metall eller sten graverad stämpel. 4 §. Invisning, ställd till viss man eller ordres, eller ock till innehafvaren, att betalas uti penningar, må ej lyda å mindre summa än 20 lt:dr uti R. St:s Banks transportsedlar. 5 §. Öfverlåtes invisning från en till annan, vare öfverlåtaren skyldig svara för invisningens riktighet, men ej för utgifvarens eller godkännarens vederhäftighet, der han sig ej dertill förbundit eller velat, att endera eller begge varit på obestånd, då öfverlåtelsen skedde. 6 §. Hvar, som fått invisning, ställd till betalning på viss tid från utgifvandet eller uppvisandet, vare skyldig, att för densamma vid förfallotiden betalning fordra. 3o Den i Mars f. m. 7 §. Vägrar den, som in visningen lyder å, att den ovilkorligt godkänna, eller erhålles icke betalning enligt invisningens ordalydelse, bör innehafvaren derom fordra den förres skriftliga intyg å invisningen.