Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den för nu gjorda första afbetalning erforderliga indragning från rörelsen af omkring Tre millioner R:dr har visserligen, utan märkbar svårighet kunnat ega rum, oansedt, samtidigt dermed, minskning i Bankens sedelstock uppkommit, i följd af derunder nästan ofbrutet fortgående silfveruttag; men FuBriiägtige befara att, derest1 ej Banken fortfarande, såsom nu är händelsen, kan komma i tillfälle att, genom köp af vexlar, utgifva sedlar, de nästa år förestående inbetalningarne svårligen kunna ske. utan att högst skadligt inverka på landets penningeställning; dock torde det ännu vara för tidigt att i detta hänseende uttala ett bestämdt omdöme. J 8 § af 1858 års Revisions-berättelse hafva Herrar Revisorer, i sammanhang med omförmälandet af Fullmägtiges beslut att nedsätta räntan och provisionen vid utlåning från Statslåne-fonden till 8 procent för alla lån, som från och med den 31 Maj nästlidet år komme att beviljas, till Rikets Ständers bifall förordat en hos Fullmägtige då väckt fråga, att redan varande låntagare i Statslånefonden, vid deii dädanefter hvar 6:te månad deni åliggande inbetalning i förskott af ränta och provision, kunde fa tillgodonjuta den lindring, som, enligt nyssnämnde beslut, skulle blifvande låntagare tillgodokomma och sålunda vid berörde inbetalningar skillnaden emellen 6 och 9 procent eftergifvas. Då endast i de täll, att lånen upptagits å tolf månader och derutöfver, särskilda ränteoch provisions-förbindelser ifrågakommit, skulle antagandet af det lidne September verkställd med Återstoden 3,000,000: —
St:r för behofvet uppfört ett sådant, på förslag och calculer grundadt Anslag, att det skolat räcka till, men förvaltningen ej varit bättre, än att brist uppstått och mera blifvit användt, än hvartill man haft rättighet, undersökning och ansvar derpå borde följa, men ej en sådan tilltagsenhet authorisera till en större Anslagssumma, för att kunna dermed göra en ännu större misshushållning. Härvid får Utskottet upplysa, att, med undantag af Aflöningen, i hvilken någon tillökning hvarken sedan sista Riksdagen ägt rum eller nu är i fråga, Academiens Utgifter, h varibland äfven underhållet af Carlbergs Slott, äro af den natur, att de ej på förhand kunna till beloppet bestämmas, utan måste efter nödvändige behofver lämpas; och inträlfar här ett förhållande, enahanda med många andra sådane inom StatsVerket, att anslagne FörslagsSummor för obestämda behof ej varit tillräcklige utan fordrat större eller mindre tillskott. Redan före år 1824 hade så - io8 S t a t s - U t s k ot t e t s dane tillskott för Krigs Academien erfordrats, ehuru detta ej vid 1823 års Statsreglering beräknades. Alt de år 1826 betydligen ökats, härrörer ifrån det genom detta årets missväxt uppstegrade pris å lifsmedel. En emot Cadetlernes Underhåll svarande PensionsAfgift erlägges väl af de betalande och utgör nu omkring 326 R:dr 3a sk. Btco. Men , enligt grunden för Academiens inrättning, underhåller Staten derjemte derstädes ett betydligt antal FriCadetter, hvilkas underhåll vid stegrade priser äfven förorsakar ökad Utgift för Staten.
Utskottet har dervid funnit, att för en del af Städerna grundar sig denna rättighet på Privilegier, meddeldte antingen vid deras fundation eller under en påföljande tid ; Meni anseende till andra åter har den tillkommit på samma gång, som Allmogen i en del orter, jemte de i Köpingarna bosatte personer, vunnit Seglations-frihet och utgjort vilkoret, hvarmed denna blifvit beviljad. I förra fallet har uppbörden af i fråga varande afgifter ansetts nödvändig för Städernas bestånd och beredandet af möjlighet för dem, att kunna behörigen underhålla sine hamnar och broar, och i det sednare har densamma blifvit Städerna tillagd, såsom ersättning för den förlust i inkomster, de genom den åt Allmogen och Köpingarnas Inbyggare upplåtna Seglationsrätt lidit, af minskad Skeppsfart. Uti ett land, så väl belägetrför sjöfart och med så rik tillgång på producter till utförsel, sorn Sverige, måste man erkänna nödvändigheten af trefna Städer, så vida man ej vill se handeln öfverflyttad i ut - Besil, och Ekon, Utsh. Betånkanden. 515 landningars hand. Under denna synpunkt är det, som en vis Statsklokhet It Städerna beredt vissa fördelar, för att befordra deras uppkomst och fortskridande till en mot deras ändamål svarande utveckling, hvarförutan detta icke skulle kunnat tillvägahringas; och, likasom roan vid detta förhållande har lätt att finna anledningen till de åt Städerna förunnade Privilegier, skall Inan ock nödgas medgifva deras vigt och nödvändighet, Hvad angar det fall, der afgiften för fartyg, som till lastning och lossning anlägga vid Köpingar och lastage-platser, tillfalla vissa Städer, såsom en följd af den inskränkning i Skeppsfart, desse Städer fått vidkännas, genom den åt Landtbygdens Innevånare förunnade Seglations-frihet, så hvilar rättigheten till åtnjutande af denna förmån på den rättvisa princip, att ingen bör kunna ålaggas uppoffringen af lagligen åtkomne fördelar utan motsvarande ersättning.
F örb. — 36. — 1: 3a. Fisk: saltad — Sill i i och ‘ tunnor 8 16 is T:na _ 4. - ■ ____ 8. 8: all annan 1 T:na — 16. 3. — 1: 3a. — torr: — Gråsidor eller Sej 1 LM.. - 4. - 8. Längor och Torsk med derunder inbegripna Rotschel’ 111. m. 1 LM. - 4. - _ — 8. Bcvillnings-Utskottets Bet. Qvantitet. Inf. tull. Utf. tull. Salt: 2:32.— Kok 1 T:na — 12. —. —- Tobak: — 18.— Blad, alla slag 1 U. — f — 3. Ull: Okammad och okardad, gröfre, af till och med 3a sk. värde (fri från Convoy-afgift och Tolag) . \ U. 8. 2. Finare öfver 3a sk. värde 1 U.. — 2. — 2. — 36. — Kammad 1 U.. — 2. — 4* och derigenom åsyftat en lindring i de afgifter som hufvudsakligast drabba de näringsidkande classerne, samt jordbrukare/bergsmän, hela den för sin enkla föda, salt och saltad samt torkad fisk, allt jemt behöfvande massan alde ringare folkclasserne, äfvensom de med spånad och väfnad sysselsatte befolkningarne i vissa orter.
April c. m. hållet slutligen kunde återfå honom fullkomligen förbättrad, ja möjligen med väckta, om icke mera utvecklade anlag för det goda och nyttiga, efter undergåendet af dessa grader af correction, än den förut missvårdade uppfostran kunnat gifva honom. Att särdeles i luifvudstaden en dylik inrättning borde finnas anser jag högst nödigt, — i hvilket afseende den förut omnämnda Prins Carls inrättning skulle kunna tjena till mönster, om densamma ej skall genom utvidgning dertill äfven kunna användas. Detta skulle dock kanske ej vara fullt lämpligt, enär denna inrättning endast afser vanartiga barns förbättring, och platsen för den mängd, som deraf beklagligen finnes, icke bör borttagas af äldre personer. En förändring af nuvar. corrections-inrätlning å Långholmen skulle i detta hänseende kanske vara möjlig, utan alltför stor kostnad, särdeles som derstädes redan befinnes en mängd verkstäder och undervisningsanstalter i och för inbemtande och förrättande af åtskilliga handtverk, hvarigenom ständig och för fånge eller annan vanartad och lättjefull person så nödvändig sysselsättning är att påräkna. Det stora behofvet af någon dylik anstalt för liufvudstaden hemtar jag isynnerhet ifrån det stora tillopp utaf menniskor ifrån alla landsändar, hvilket beklagligen med hvarje år ökas. Hufvudstaden är att likna vid hjertat i djurkroppen: — dit strömmar allt blod; så till hufvudstaden menniskor ifrån alla delar af Riket. Yi torde härvid erinra oss hvad R. St. för deras del, nyligen beslutat, medelst godkännandet af den uti 2 5 §:n af Lag-och Ekon.Utsktns betänk. N:o 31, ang:de lagstiftningen om fattigvården i Riket, sidan ig, stadgade princip: ”att ingen må för äfventyret af framtida fattigvårdstunga inskränkas i rättigheten att välja vistelseort.”
Häröfver hade just parodien gjort sig lustig och låtit en bjömtämjare, som motsvarade den stolte hertigen, peka på en stor mordtafla, sådan som man ser dem vid marknaderna. Joanny,som spelade Ruy Gomez ’ roll, hade nu en svår uppgift; publiken, som hade den löjliga parodien i minnet, var mottaglig för skratt Joanny skildrar under publikens stigande otålighet det ena stordådet efter det andra som hans förfäder skulle ha begått. Då han kom till den sjette, höjdes ett allmänt mummel, det hade blott felats ännu en glorifikation och stycket skulle ohjelpligen hafva fallit, om icke lyckligtvis nästa replik ljudit: Jag några öfvergårf ert tålamod att skona. Och så var då tredje akten räddad. I slutscenen erfar den gamle svartsjuke Ruy Gomez, som lemnat donna Sol till kungen såsom gisslan, af Hernani, att äfven konungen är deras rivaL Det är här som Hernani aflägger sin olycksaliga ed, att när don Ruy fordrar det låta sitt lif. Nu skall han å bådas vägnar taga hämd å kejsaren. Fjerde akten inledes som bekant af Earls stora och gripande monolog med sin allt annat än historiska tidsQLrg. Det var mycket mindre Karl V af Spanien-österrike än den store Napoleon som här talade. Och så följa de sammansvumes möte, kejsarvalet, den nyvalde kejsarens ädelmod mot Hernani, deras försoning och Hemanis förlofhing med Donna Sol. Allt synes båda lycka utom Ruy Gomez ’ slutreplik: » Men jag ej än, som han, förlåtit har. Efter fjerde aktens slut kom en främling in på scenen och bad att få tala med Victor Hugo. Han hade ett vigtigt meddelande att göra skalden och anmodade honom att en stund gå ut i det fria. Kommen på gatan förklarade den främmande, att han är förläggaren Marae som önskar köpa det nya dramat och det ännu samma afton. De kommo öfverens om 6,000 frcs och gå in i en tobaksbod der i hast ett stämpelpapper köpes på hvilket kontraktet undertecknas.
Jag bar också alltid sökt att bibehålla denna känsla hos dem, men på ett sätt, och till ett mål, som verkligen förbättrar och gagnar dem. Den, som åtnjuter samhällets skydd och omvårdnad, och som, oansett han äger hälsa och krafter, icke med något återgäldar dessa välgerningar, utan fast hällre missbrukar till samhällets skada den frihet lian der åtnjuter, förtjenar, att åtminstone underkastas ett temporärt tvång för att lära sig känna värdet af denna frihet, och såmedelst Den 3 November e. m. göra sig värd dess återfående. Då vi erkänna angelägenheten af att äga en samhällsordning, lära vi äfven höra medgifva, att de, som våldföra densamma, höra afskiljas från dess fördelar. Inom murar och under bevakning förvaras desse afskiljde, och vi fordra af deras bevakare, att de vid strängaste ansvar icke få tillåta dem undkomma. Men om desse bevakande icke dertib få nyttja de medel de erhållit, förrän det inträffat, som de bort hindra, så borde de åtminstone vara skuldfria för de olyckor, som deraf kunna följa. Vid Långholmen bevaka tvenne poster nästan hela antalet fångar. — De äro visseligen så ställde, att de icke kunna öfverrumplas, oaktadt de kunna se och höra allt hvad som passerar; men oansedt de sjelfve befinna sig i ettslags säkerhet, och dessutom äro utrustade med ett signalgevär, utom det skarpladdade de bära, och äro anbefallde, att vid händelse af oljud, oväsende eller hvad som efter deras tanka hotar ordning och lugn inom Inrättningen, lossa detta signalgevär, då hela garnizonen inom några minuter kommer dem till biträde, så kunna likväl fall inträffa, då både dessa poster och den öfriga garnizonen hafva behof utaf att nyttja sina skarpladdade gevär, och således äfven behöfva en bestämd instruction eller ordres, sorn berättiga dem dertill, innan de af våldet beröfvats möjligheten att utöfva sin pligt, ty det låter ej tänka sig, att den moraliska kraften alltid är tillräck - Den 3 November e. ra. lig, eller alltid är till hands, för att afstyra ett upplopp bland en mängd vildsinnade, eller af upprorsstiftare upphetsade och förvillade menniskor.
Maj:ts Svar i anledning af åtskilliga af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag antagna —: VII. 262, 263, R. 263. Grundlags-förändringar, Kongl. Maj:ts Svar i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid innevarande Riksdag antagna—: II. 199, 200, R. 200. Grundlags-stadganden, angående förslag till ändring i åtskilliga sådane, för att bringa dem i öfverensstämmelse med strafflagslörslaget: B. VI. 389, 391, 395, A. 395. Grundlags-ändringSrförslag, med anmälan om Riks-Ståndens beslut i anledning af de sedan sistlidne Riksdag hvilande —: B. 1. 556, 573, A. 573, E. 556. Grund-räntorna, i anledning af väckta motioner i fråga om deras kapitalisering: B. V. 299, 341, 345, A. 350; E. VII. 3. Grund-skatterna, i anledning af väckta motioner angående deras a Iska Hände: B. VII. 9, 11, A. 11. — G — 75 Gustaf Wasas monument vid Utmeland i Dalarne, angående anslag lör framtida vårdandet af detsamma: I. 47, R. 49; B, lil 87, 177, 232, A. 232, E. 317. Gyldenstolpe, Hans Excellens Herr Grefve Adolf Fredrik Nils, dess yttrande: VII. 407. Gyllenhammar, Axel Fredrik, Justitie-Råd m. m., angående pension från Rikets Allmänna Indragnings-Stat åt honom: 1.486, 493, Ii. 493; B. II. 208, 232, A. 232, E. 324. Gymnastik-inrättningar, angående anslag til! fyra sådane i Stockholm; motion af Herr Sten Erland von Hofsten: se Motioner. Gymnastik-lärarne vid de högre Elementar-läroverken, angående löneförbättring åt dem; motion af Friherre Carl Henning Ivan von Vegesach: se Motioner.
Skillnaden i berörda afseende är verkligen ganska stor, ty då Fångvårdsstyrelsens kammarförvandt hufvudsakligen har sig uppdraget att granska inkomna förslag, styrelsens hufvudbok m. m. d., skola deremot Kammar-Colhii kammarförvandter, bland annat, företaga utredningar och undersökningar att tjena till ledning lör Colini bedömande af ganska vigtiga och invecklade mål. Jag tror således, att R. o. Ad. bör åtminstone på det sätt biträda K. M:ts Propos, att R. o. Ad. antager Frih. af Ugglas’ 204 Den 10 Mars f. m. förslag, hvarutinnan jag alltså nu mig förenar. Enär jag, som väl ej i Kammar-Coll. tjenstgjort, likväl under åtskilliga år varit tjensteman i det Departements Expedition, som med nämnda Coll. har en trägen beröring, nemligen K. Civil-Departementet, och jag derunder haft tillfälle att med noggrannhet följa dessa ärender, vågar jag således åberopa någon personlig erfarenhet i ämnet, då jag inför R. o. Ad. nu härom mig yttrar, och har således äfven denna grund till stöd för min vördsamma hemställan. Hr Lagerstråle, Henrik Gerhard: Jag anhåller att Hr Riddarhus-Sekreteraren ville upplysa, huruvida genom protokollsutdrag underrättelse ingått om de beslut, som af MedStånden blifvit i denna fråga fattade. I anledn. häraf tillkännagaf undertecknad, att, enligt ankomna protokollsutdrag, Rorgare-Ståndet bifallit Utskits i förevarande punkt gjorda hemställan, hvilken deremot blifvit af RondeStåndet afslagen ; och hade någon underrättelse om PresteStåndets beslut i frågan ännu ej inlupit. Hr Lagerstråle: Efter den upplysning, som nu blifvit meddelad, att nemi. ett Stånd afslagit Utskits hemställan och ett annat bifallit densamma, samt då jag på enskild väg erfarit, att det tredje Ståndet bifallit K. M:ts Propos., vill jag, då det icke lärer vara att förvänta att K. M:ts Propos. skulle vinna bifall, förena mig i det af Frih. af Ugglas framställda yrkande. Frih. Alströmer, Oscar:
Godt uppförande. 19 Sofia Wilhelmina B — rn 1845. Stockholm, Maria församling. oäkta, vanvårdad, misshandlad, hade aldrig lärt läsa. Häktad för stöld. d. 10 Dec. 1860 fr. stadens cellfängelse. Flyttades till Räddningshemmet. 20 Johanna Charlotta E—son eller P—son 1841 t Husby socken af Nykö- pings län. straffad för 2:dra resan stöld. d. 27 Dec. 1860 från korrektionshuset. Erhöll tjenst den 4 Juni 1861, sedan åter straffad för stöld. 21 Carolina Sofia L — n 1830 i Brännkyrka Södermanland. straffad för Esta resan stöld, ytterst liderlig, 3 gånger derför häktad. d. 28 Dec. 1860 fr. korrektionshuset. Fick tjenst den 27 April 1861, rymde, återföll, dömdes försvarslös. 22 Johanna Carolina B—ren 1841 i Gefle. straffad för Irsta resan stöld; lättfärdig, intagen å kurhus. d. 21 Jan. 1861 fr. korrektionshuset. Fick d. 29 April 1861 tjenst; nu sedeslös. 23 Johanna Carolina A—dotter född i Sy a församl, al Östergötland. straffad för 3:dje resan stöld; flera gånger försvarslös. Kom den 4 Febr. 1861 från n. korrektionsini ältningen. Återvände d, 24 Febi. 1861 till sina föräldrar. 24 Ingrid Maria P—dotter 1836 i Gerdlösa socken på Öland. föräldrarne Torparefoik; straffad för stöld. d. 4 Febr. 1861 fr. korrektionsinrättning. Fick d. 3 Sept. tjenst å Ljusterön. Ilai godt beröm. 25 Maria Sofia Wilhelmina K — m 1836 i Torpa af Nykö- pings län. för bristande försvar vistats å korrektionsinrättning. d. 14 Febr. 1861 jfr. Provisoriska sjukhuset. Återsändes d. 29 Febi 1861 till hemorten Lärer sedan återkommit hit; sedeslös.
Det för gemensamt bolag upprättade reglemente blef af Eders Kongl. Maj:t i nåder faststäldt den 28 Juli 1846 och trädde då genast i verksamhet. Genom oafbrutet tillopp af delägare, har totalförsäkringssumman så småningom årligen vuxit, och utgör nu ett ganska betydligt belopp. Weaciö stad. Min sista Femårs-berättelse, ehuru icke omfattande år 1843, började likväl med redogörelsen för åtgärder, vidtagna i anledning af den staden öfvergångna eldsvåda om hösten nämnde år, förnämligast af den orsak, att föga i öfrigt var att säga om en stad, som då knappast kunde sägas existera, och 15 der handel och näringar befunno sig i aftynande tillstånd. Oaktadt den menliga inverkan, som 2:ne större eldsvådor, inom 6 års lopp, utöfvat på invånarnes ekonomiska ställning, hafva de mörka utsigterna ljusnat, och staden har genom Eders Kongl. Maj:ts och högtsalig Konung Carl d. XIV:s välgörande omtanka för dess uppkomst, rest sig upp, förskönad, ur grushögarne. Folkmängden har sedan 1841 ökats så, att den år 1847 utgjorde 2,464 personer. Denna tillväxt har icke sin grund i någon näringarnes större förkofran, utan i nya bosättningar af arbetsfolk och handtverkare, som, efter här verkställda byggnadsföretag, nu mera tillhöra samhället och för framtiden möjligen komma att till större eller mindre del betunga fattigförsörjningen. Genom de i min förra berättelse omförmälda lånebidrag af staten, bar Wexiö stad blifvit i det närmaste ånyo uppbyggd efter de i fastställd byggnadsordning bestämda grunder. De bebyggda tomterne, hvilka före sednaste eldsvådan voro 171 till antalet, äro nu 153, och flera odisponerade tomter finnas ännu att tillgå. Af de inom nya delen af staden uppförde hus, äro 12 boningshus, deribland läus-residenset, ett färgeri, ett garfveri och 12 uthusbyggnader, dels af sten, dels af korsvirke med tegel.
Den anmärkning, som blifvit gjord mot mitt förslag, går egentligen ut derpå, att allmogen, i fall mini mum bestämdes till 30 kannor, skulle tvingas antingen att köpa mer än sorn behofs, eller ock att vända sig till minuthandla ren, der den skulle lå betala varan dyrare. Olli man vill för bjuda de personer, som köpa bränvin, att sedermera använda detsamma så som de behaga, då kan denna anmärkninng vara giltig, men för den, som lika med mig tror att det är omöjligt, sedan bränvinet väl blifvit såldt och kommit från försäljningsstället, att förfölja det in i det enskilda hemmet och se lili hur det der blir anvämlt, måste anmärkningen sakna all grund. Förslaget att hindra den s. k. salningen är ett till den grad vexa toriskt sätt att gå till väga, att jag tror det vara omöjligt i ett civiliserarit land. Man köper icke bränvin i parti, om man omedelbart skall förtära det, utan den, som detta vill giira, vänder sig till minuthandlare!) eller utskänkaren. Afven är det min öfvertygelse, att, när man köper ett så stort parti sorn 15 kannor, priset icke blir mycket högre på det ena eller andra stället, och i alla fall anser jag icke att man för några få personers skull, som behöfva kiipa 15 kannor, skall gå miste örn en kontroll, som är nyttig för hela landet och som är så mycket nödvändigare, som bränvinslörsäljningen är den stora olägenhet, som uppreser sig mot näringarnes frigörande. Jag hoppas att den tid kommer, då Svenska folket kan vara sjelfmyndigt älven i afseende på bränvin, men ännu är icke så förhållandet. Jag fortfar att yrka bifall till det af mig framställda förslaget. Frih. af Ugglas: Att den s. k. salningen är ett ondt, som på många ställen blifvit öfverklagadt, lider intet tvifvel, men jag tror icke att detta kan afhjelpas på det sätt, sorn Hr v. Koch föreslagit. H. V. 20 306 Den 4 Juli f. m. Deremot tror ja?, att detta kan ske, om R.
I fråga om den i räkenskaperna synliga brist hade Förvaltningen, på grund af inkomna uppgifter från Flottans stationer, upplyst att vid 1860 års slut värdet af i förråd befintliga båtsmansbeklädnadspersedlar och effekter utgjort R:dr 172,420: 82 oell att från förrådet utlemnade men vid sistnämnde tidpunkt ej uttjenta persedlars värde, i förhållande till återstående slit ningstid, utgjort 230,183: 55, hvadan i materialier och effekter förefunnits en tillgång af „ 402,604: 37, och således om derifrån afdroges omförmälda bristsumma „ 265,082: 32, tillgångarue i sjelfva verket öfverstigit bristen med R:dr 137,522: 5, hvaraf dock ej borde dragas den slutsats, att anslaget varit för ändamålet tillräckligt, emedan nyssnämnda öfverskott icke bildats genom besparingar å beklädnadsanslaget, utan genom tid efter annan till anslaget influtna utomordentliga bidrag till ett sammanräknad t belopp af R:dr 397,807: 69, så att, om derifrån afdroges berörda öfverskott „ 137,522: 5, det visade sig, att, ifall nämnda bidrag ej erhållits, en brist hade uppstått af R:dr 260,285: 64, hvilken summa ock i sjelfva verket utgjorde bristen i beklädnadsanslaget vid 1860 års slut, såsom medelst en särskild beräkning vore ådagalagdt.
Från hvilken sida man än nalkas dig, visar du dig genast sådan du är, utmärkt bland städer, och det behöfves ingen forskning, ingen lång bekantskap, för att skatta ditt värde. Och dock förlorar Stockholm intet vid ett längre umgänge, äfvensom väl ingen stad i detaljer är mera omvexlande och längre tid erbjuder nya upptäckter. Kommer man in från landssidan genom Horns-, Roslagseller Norrtull, så framstår vid första anblicken blott det behagfulla. Men närmar man sig sjöledes, fremlingens vanliga väg, antingen från Mälaren eller från Saltsjön, då framträda det storartade och behagfulla i förening. Mälarsidan visar en vidsträcktare fond, staden öfverses derifrån lättare i hela sin storhet, och vattenleden, som ända till bakgrunden rakt genomskär taflan, omsluter symmetriskt dess medelpunkt, den egentliga staden och slottet. Knappt kan man tänka sig en mera konstmessigt ordnad utsigt för en tafla. En målare deremot, som från östra sidan vill afteckna Stockholm, väljer sin ståndpunkt på djurgårdsbergen. Men likväl visar sig staden ännu skönare från en östersjöfarares däck, än från ett mälarfartyg. Der har man den fria och glada anblicken af slottet, af skeppsbron och dess prydliga husrad, af de öppna platserna, slottsbacken med dess släthuggna granitmassor, Carl XIII:s torg, med dess alleer, och en skymt af Gustaf Adolfs med Norrbro, vidare batterierna, varfven, och dertill skeppen, båtarne, rörelsen på skeppsbron och hvimlet öfver slussens broar – allt partier, som gifva taflan mera lif i utbyte mot mälarsidans perspektiviska regelbundenhet. Djurgårdens lummiga storskog saknar också motsvarighet på mälarstränderna, äfvensom södra bergen öster om slussen, emedan de äro mer bebyggda, visa en skönare och mer pittoresk beklädnad af terrassformigt öfver hvarandra hängande hus och trädgårdar.