Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Giftstämman hade utsatts till om en månad. Redan hade församlingens herde delgifvits om den stundande förbindelsen och den vördnadsvärde fader Henricus Martii hade tre söndagar å rad vid kyrkdörren tillkännagifvit för menigheten om det tillärnade giftermålet, för den händelse någon skulle afveta något, som kunde lägga hinder i vägen för detsamma. Kirsti hade med grämelse i sitt inre åhört denna offentliga kungörelse och skulle helt visst oändligt gärna velat göra alt om intet, men till sin stora förtret saknade hon fullt giltiga vittnesbörd härför, och hennes planer måste således stranda. Den oundvikliga dagen för bröllopet närmade sig med stora steg. Tillrustningarna å Laukko antogo en mer och mer feberaktig karaktär, ty enligt tidens sed firades bröllopet i mannens hem. Kirsti gick främst i ledet vid anordningarna. Hon sökte öfverträffa sig själf, endast och allenast för att lägga fram i dagen, att hon, då det gälde, var sin herres högra hand, samt för att desto mera ställa den blifvande arftagerskan af hennes makt och myndighet i skuggan. Sedan slutligen de blifvande makarne skriftat sig och tagit nattvarden voro alla förberedande ceremonier undanstökade. På den utsatta dagens morgon sågs åter ett praktfullt tåg sätta sig i rörelse mot Suomela. Brudgummen red i spetsen, efterföljd af ett i guld, silfver och ståtande dräkter prydt följe. Sedan man uppnått resans mål trädde Klas Kurck jämte en utvald skara af de älste fram till brudens anhöriga, som gått dem till mötes, och anhöll om försäkran af frid. Denna begäran beviljades ofördröjligen, hvilket bevisade, att ankomsten hit skedde i lofliga afsikter. Samtliga ryttare stego nu af hästarne och lämnade sadlar och vapen i husbondens å stället vård, för att äfven de därigenom ådagalägga sin fredliga hållning. Så framfördes till bruden de åt henne utfästa gåfvorna, hvilka i landslagen bestämdes till en gångare med sadel och betsel, en ärmkappa och en hätta. Därpå inträdde man i gästrummet, där de massiva ekborden dignade under förfriskningar af allehanda slag.
Kedan år 1587 utsände sålunda Konung Gustaf I Gr. Johan af Hoja på en extra beskickning till Holland; under de följande Konungarne föreföllo åtskilliga dylika temporära beskickningar u ömse sidor, men från och med är 1608 kan man räkna tillvaron af permanenta Holländska beskickningar i Stockholm. Detta fortfar till år 1841, då Holland, af financiella skäl, återkallade sin Minister och hitsände i stället en Chargé d’Affaires, hvarefter motsvarande förändring vidtogs med afseende å vår beskickning i Haag. Initiativet till dennas återuprättande på sin gamla fot togs af Svenska Regeringen, då K. M. år 1848 utnämnde en Envoyé derstädes, och att närmaste orsaken dertill var inledandet af underhandlingarne om II. K. H. Kronprinsens förmälning med en Prinsessa af Holland, är väl sannolikt, isynnerhet som kort efter förmälningen nämnde Envoyé återkallades, hvarföre -beskickningen under de följande åren föreståtts Den 24 Mars. 401 Pöreståtts af en Minister. Sedan likväl Nederländska Regeringen under förlidet år anställt en Envoyé i Stockholm, har K. M. icke kunnat annat än äfven förse sin representant i Haag med kreditiver som sådan. Det är en allmänt vedertagen sed inom diplomatien, att då ett land till ett annat sänder en representant, bör, om man vill vara höflig, från detta sednare landet sändas en person, som hnr samma rang med den afsände. Det låter tänka sig, att man undanbeder sig att hafva någon representant, men det anses likväl mindre höfligt, och mig synes att man bör, såsom Gr.
Medium af de belopp, hvartill dessa räntor åren 1838— 1842 uppgått, utgör visserligen 582,546 R:dr; men, i betraktande af den nedsättning, som blefve en följd af markegångspi isens möjligen inträffande fall, hafva Rikets Ständer trott ifrågavarande Stats-intrad icke böra beräknas högre, än till det af E. K. M i Nåder föreslagna värde, eller 575,000: — •— I öfverensstämmelse med hvad E. K. M., enligt serskilda till Rikets Ständer aflåtna Propositioner, i Nåder föreslagit, hafva Rikets Ständer, på sätt derom afgångna underdåniga skrifvelser innehålla, bifallit upphörandet af 2:ne under Ordinarie räntan inbegripna skatte-bidrag, nemligen den s. k. ollongälden samt den i Bohus Län utgående husmansskatten ; då emedlertid dessa räntor hittills uppgått till ett högst ringa belopp, har deras försvinnande icke ansetts i någon väsendtlig mån kunna inverka på beräkningen af nu ifrågavarande Stats-inkomst. 2:o Afrads-Spanmålen, eller den från Ordinarie räntan afskiljda, Siats-Verket behållna spanmål, blef vid 1841 års Statsreglering upptagen till 40,000 tunnor, och har, efter medelber-åkning för åren 1838—1842, utgjort 42,052 tunnor årligen. Då uti denna spanmål ingå 1,095 tunnor hafra, hvaraf 2 tunnor anses motsvara en tunna råg och korn, hafva Rikets Ständer, i enlighet med hvad E. K. M. i Nåder äskat, upptagit qvantiteten af berörde spanmål till allenast 41,000 tunnor, hvarå med bibehållande af det vid sista Riksdag fastställda förslagspris, 6 R:dr per tunna, uppkommer ett värde af 246,000; 3:o Krono-Tionde-Spanmdlen.
Del bekymmersamma förhållande, som för närvarande eger rum, alt ett Stats-Utskottets Utlåtande N:o 7/. 37 stort antal mililär-läkare-befattningar stå vakante i brist på sökande torde väl hufvudsakligen böra tillskrifvas den omständigheten, att de förmåner, sorn i allmänhet bestås Fältläkare-korpsen, icke äro tillräcklige att kunna uppmuntra unge läkare alt vid denna korps söka anställning. Utskottet tror dock icke, alt en tillökning i allöningen ensamt kan leda lill det mål, som afses, nemligen att för framtiden göra nämnde korps fulltalig och tjenstbar, utan föreställer sig, att verksammare åtgärder böra i detta hänseende vidtagas. Då emellertid denna fråga fordrar en grundligare undersökning, än tillfället nu medgifver, skall Utskottet framdeles meddela särskildt utlåtande i ämnet; hvaremellertid Utskottet för läkarne vid ifrågavarande regemente låtit i den hos Utskottet upprättade tabell tillsvidare uppföra de gamla lönerna oförändrade. Hvad öfrige tillökningar i staten angår, tillstyrker Utskottet,' att de må få med föreslagna belopp utgå. Enligt den af Kongl. Maj:t föreslagna reglering af häst-rationeinn, skulle antalet deraf vid Lif-gardet till häst, nu uppgående, efter den Departements-chefens betänkande bifogade tab. litt. B., till 55, minskas för Sekund-chefen, de begge Majorerne, alla Sqvadrons-cheferne och Kegements-qvarterrnästaren med 1 ration för hvardera, så ali antalet hädanefter konnne alt utgöra 47. Utskottet tillstyrker, alt ersättning för detta ralions-antål och belöpande stall-hyra m. m. må fastställas oell å staten uppföras. Jemlikt tabellen (N:o 8) blifver den. erforderliga tillökningen i Regementets kontanta anslag 21,032 R:dr R:mt; och hemställer Utskottet, att denna anslagstillökning må af Rikets Ständer beviljas, alt utgå i öfverensstämmelse med Utskottets förslag.
Hvarje Ledamot af Nämnden uppteckne å en sluten "Va 1— 1 ista de Män, dem han anser förtroendet värdige, och så många, att de med en person öfverstiga det af Ständerna utsatta antal. Af dem, som dervid kommit i åtanka," ställes, på sätt i 55 § stadgas, först den, som liesta rösterna erhållit, under ny omröstning, då Nämndens pluralitet gifve Utslaget. På samma sätt fortfares med den, som näst honom af de flesta blifvit kallad, och så vidare, till dess det föreskrifna antalet af Förmyndare varder uppfyldt; kunnande Nämnden ej åtskiljas förr, än valet gjordt och fulländadt är; och galle detta Yal såsom Riksens Ständers beslut. Nu händer, att Riks-Stånden ej inom Tre dagar, sedan de å Rikssalen afbört den i 26 § omförmälda berättelse, åsämjas om Förmyndarnes antal; förordne då genast, genom sina Elektorer, till ett Utskott, Sexton af hvarje Stånd, alt medelst votering per Capita, jemlikt 55 denna Iriga, med samma kralt och verkan som Riksens Ständers beslut, inom Två dagar algöra; skolande sedermera den utsedde Nämnden likaledes inom Två dagar halva Yalet förrättat. Ar o Riksens Ständer och Norriges Storthing ense, vare dä förmyndare den eller de, som utsedde blifvit, och tillträde Styrelsen sä fort ske kan. Skulle åter valet i hvartdera Riket hafva utfallit olika, förhulles pä sätt i Riks-Akten stadgas. Successions Or ätting en. Dör Konung i Sverige, utan att lemna Manliga Bröstarfvingar, men Hans efterlemnade Drottning sig i välsignadt tilstånd befinner, före.? Regeringen på sätt och med vilkor, 41 och 95 §§ af Regerings-Formen föreskrifva, til des Riksens Ständer, å den tid Regerings-Formen utstakar, hunnit sammankomma, då dem tilhör, at, gemensamt med Norriges Storthing, i den ordning Riks-Aden till bestämmande af de genom föreningen emellan Sverige och Norrige vpkomna constitutionela förhållanden stadgar, om Regeringens förande förordna. Blifver
Men häremot tillåter jag mig vördsamt anmärka, att det likväl faller alldeles af sig sjelft, att i den händelse man genom fördelning på flera skolor af den femklassiga undervisningen förminskar ungdomens antal i motsvarande klasser inom de högre elementarläroverken; så förminskar man i och med detsamma behofvet af ett ökadt antal lärare derstädes. Om man för öfrigt kan och måste använda oexaminerade lärare vid de högre elementarläroverken, måtte man äfven kunna göra det vid de lägre. Öfver hufvud torde det väl äfven vara oafgjort huruvida undervisningen lider något deraf att yngre studerande blifvit i de talrika vikariaterna använda. Hela den privata undervisningen vid hemmen, som handhafves af så kallade informatorer bestrides nära nog uteslutande af yngre studerande. Har undervisningen lidit något deraf? De studerande som anställas vid Statens läroverk, befinna sig för öfrigt under äldre lärares kamratliga inflytande och rektors ledning, hvilket alltid i icke obetydlig mån måste höja dem öfver de enskilda informatorerna. Vill man således använda de lärarekrafter som finnas att tillgå, så saknas följaktligen ej heller lärare. Jag föreställer mig äfven, att, för händelsen af beviljad utvidgning af elementarläroverket i Wadstena, då läroverket eger graduerade lärare för de högre klasserna, i de lägre lämpliga studerande lätt känna erhållas samt att desse, såsom extra lärare, kunna uppehålla undervisningen intill dess kompetente lärare hinna att bildas. Beträffande slutligen frågan om läroverksbyggnaden, ansvarar Wadstena stad, enligt af stadsfullmägtige redan fattadt beslut, beredvilligt för all den kostnad som blir nödvändig för nuvarande skolbyggnads aptering till femklassigt läroverk. 140 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. På grund af hvad jag nu haft äran andraga, får jag vördsammast anhålla, att Rikets Ständer benäget måtte bevilja Wadstena stads treklassiga läroverks utvidgning till femklassigt, samt för sådant ändamål anslå 3,000 Riksdaler Riksmynt till löner åt trenne kolleger. Om remiss häraf till Högloflig:! Stats-Utskottet får jag äran anhålla. Stockholm den 11 November 1865. C. F. Ridderstad.
Grefvinnan Wrede och fru von Stauden vexlade blickar; fru Schröderheim drog på munnen; Ehrensvärds öfverläpp kröktes försmädligt; ett sorl af hviskningar uppstod i rummet. – «Man tar sig bra många friheter i de kungliga personernas egen höga närvaro« – yttrade grefvinnan Löwenhjelm halfhögt till sin granne grefvinnan Jeanette Hamilton. – «Ja, det är oerhördt« – svarade denna, med ögonen fästade på grefve Lewenhaupt, som hon just då utsåg till sin riddare. Detta val föranledde nya hviskningar och illa qväfda smålöjen. – «Framgången, ers excellens, tycks i qväll vara bra litet lycklig,« – anmärkte Schröderheim till den inställsamme och slipade hofmannen, riksrådet Bunge. – «Åtminstone« – genmälte Bunge, med en sidoblick på baron Essen – «bör detta trösta dem, som blifvit förekomne.« Essens ögon voro liksom fastnaglade vid grefvinnan Löwenhjelm och konungen. 49 Måltidstimman var för handen, innan hvar och en fått sina färger och deras riddare bestämda vid det annalkande tornerspelet. Efter qvällsvarden drog konungen sig tillbaka i sin enskilta sängkammare. – «Med förtrytelse« – yttrade Gustaf nu mellan fyra ögon till Ehrensvärd – «finner jag mig vara en främling i mitt eget hof. Hvad betyder denna köld mellan hertigen af Södermanland och den sköna grefvinnan? Är det endast såkalladt kärleksgnabb, eller ha verkligen några smolk kommit i deras mjölk?« – «Brytningen är på fullt allvar. Ers Maj:ts vackre hofstallmästare, som alla våra fruntimmer förgapa sig på, suckar nu för henne, och det påstås (jag törs likväl icke säga det bestämdt), att hertigen skall kastat ögonen på en teaterflicka, vid namn Slottsberg.« – «Aha men ni är icke fullkomligt säker på förbindelsen mellan min bror och mamsell Slottsberg?« – «Nej, Ers Maj:t.
Jag afstyrker således den punkt, som innehåller, att åhörare måste visa sig med obetäckta bufvuden. Det är af sig sjelf gifvet, att åhörarne härutinnan skola följa Ridderskapels och Adelns exempel. Jag anhåller, attHerr Grefven och LandtMarskalken täcktes dela frågan i arne delar; först huruvida remiss, i hvad angår stafhagen, bör ske till Lagutskottet, och för det andra, om icke Ordningsstadgan bör serskildt författas, utan att uti RiddarhusOrdningen något annat intages än den föreskrift, att publicitet må äga rum; samt att OrdningsStadgan bör iakttagas, äfvensom Strafflagen. iq H. 2 i8 Den i April f. na. Grefve Posse: Jemte det jag instämmer i flere Ledamöters anhållan om återremiss af RiddarhusUtskottets Memorial i de delar, som nu blifvit ifrågasatte, får jag tillägga den önskan, att RiddarhusUtskottet mätte vid förnyad behandling af frågan iakttaga, att stadganderne om det egenteligen reglementariska, det vill säga, sättet att utdela poletterne och vid behof afvisa åhörarne med mera dylikt, böra inflyta i OrdningsStadgan; men att förslag till straffbestämmelser för oordningar af Åhörarne bör uppgöras af Lagutskottet; och jag skulle önska, att Ridderskapet och Adeln i detta afseende nu toge ett beslut. Herr Hjerta: Jag förenar mig i Grefve Posses och Herr Lefrens anhållan, att frågan om straffbestämmelserne för oordningar af Åhörarne måtte remitteras till Lagutskottet, med anmodan att upprätta förslag dertill, samt att de egenteligen reglementariska föreskrifterne i öfrigt må införas i OrdningsStadgan. Men jag utbeder mig derjemte att än en gång få fästa Ridderskapets och Adelns samt RiddarhusUtskottels uppmärksamhet derpå, att hvad jag föreslagit om rättighet för en Ledamot af Ståndet jemte LandtMarskalken att aflägsna främmande Åhörare, ej är så oformligt, som man här sökt visa.
Hans Kongl. Höghets Hertigens af Östergöthland gäld kan ej wara betydlig. Hertigen har al - drfg,/som jag kan påminna mig, erhällit något irkhepstöd för Sik Statsrverk af HSgloflige RrdderMpet och Adrin. Jag magar derföre lika wördsaw. t, förestå, at H ms Kongl. Höghets HettigLLks stuld mächlifrva betald. - F> lhsrrc lZo^s, Dris sob snslsn. Jag insiäm-ner sä mycket häldre med Herr Osneral DaAsrli^Llni i hwad han behagat chreslä, som jag Leri ser Vet enda för mig Ailstlndiga sätt at ådagalägga den upnktiga un.derdäniga tacksamhet, som jag sä länge kant för den ömma och nitiska omwärdnad Hanö Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland wid alla tillallen wisahe Sin höga kuxiii, wär Allernädigste Konung. Jag förenar mig ttfwen med Herr Stats - Leor-etor-arcn 2ittsttt i desi har yttrade önskan för Hans Kongl. Höghetö Hcrtigenö af Östergöthland Hsfflulders betalande, i den säkra öfwrrtygelse, ak dst skulle wara Konungen et angenämt wederm.M af Ridderstapets och Apelås, nnderdämga tilgifwenhet för Konungahuset, vm igenom Desi burade Deras Kongl. HögheLers HofhällmNig försattes i en ordning, som lofwads Lesia, höga Herrar et ostördt lugn för återstående Lagar. ^ Friherre Doll, stöttan LttriKoxtter. Jag skulle förebrå mig, vm detta tillfälle underläte / a/' ädagalägga den underdäniga wördnad och tilgffwenhet för. Hans Kongl. Höghet Hertigen af ELdermanlanb, som jag alltid hyst och aldrig åsidosatt.
Arme'eBefälets organisation, i afseende på tjenstgöringsförhållanden , tillhör ingen annan än Konungen: jag känner detta, och ingen kan vara tryggare i detta afseende än jag; men, i anseende till Indeldta Armdns löner, äger Nationen genom sine Representanter en röst — och om det är Representationens alfvar att bibehålla och återställa vårt så väl Civila som Militaira IndelningsVerk, Sr det både deras rätt och pligt, att uttala denna öfvertygelse, och afgifva denna rost i bestämda ordalag. I Öfrigt åberopar jag hvad min förra Reservation innehåller i afseende så väl på frågan om Generalslöner, i händelse särskilte sådane äro behöflige, som på den enkla uppställningen af grunder för en 3:dje BataillonsBefäls aflöning. H:r Biskopen Doctor Thyselius har i öfrigt reserverat sig emot Utskottets förslag att den ifrågakomne tillökningen må för framtiden finnas tillräcklig, såsom efter H:r Biskopens tanka icke lämpligt, så länge R, St:r cj beviljat allt hvad K. M:t för ändamålet begärt Betänkande!), N:o 23g, i65 och regleringen således ej kunde anses vara definitif saint så länge Myntvärdet ej blifvit bestämdt. Vid 20 Funden, ang:de Fourageringen för Varfv (ida Cavallcriets oell Artilleriets Ilastar. Af Hr Friherre Palmstjernaj som föreslagit det tillägg vid Utskottets hemställan, att i det fall möjligen brist uti AnsIagsSuinman mot beloppet af de blifvande PassevoIaneeContracterne skulle uppkomma, skillnaden intill nästa Riksdag må förskjutas, och utaf RiksgäldsContoret ersättas. Uti denna Reservation hafva Hr Grefve v. Schverin samt RiksdagsFulImäktigen Nils Strindlund från WesterNorrlands Län instämdt, med tillägg af den sistnämnde, att i händelse öfverskott å Anslaget skulle uppkomma, desamma till RiksgäldsContoret aflemnas.
Första gången frågan förevar, var min åsigt den, att dylika suppleanters tillsättande verkligen vore stridande emot grundlagen. Denna åsigt vann icke något särdeles bifall här; men då jag icke lyckats att fä denna åsigt igenom, så skall jag åtminstone söka att få fram sä mycket af min åsigt, att icke ett beslut lättas, som i min tan - 142 Den 12 October e. m. ka skulle strida emot Ridd.Ordn. Hvad de andra Ständens suppleanter beträffar, så liar jag icke kännedom om några andra sådana suppleanter än BondeSt:s. Nu är förhållandet med BondeSt. att det icke har någon Ridd.Ordn., som stadfästes af K. M.; utan enligt Riksd.Ordn. hafva de rätt att välja sina Ulsk:s-ledamöter på sätt Ståndet vid hvarje riksdag tjenligast finner. Således har BondeSt. en ofantligt vidsträckt frihet, i afseende på sättet att utse sina Utsk:s-ledamöter, hvilken icke är R. o. Ad. och de öfriga Stånden medgifven. Jag skulle tro, att då BondeStåndet har dylika suppleanter, så kan Stäudet hafva en grund derföre uti Ridd.Ordn., hvilken R. o. Ad. icke lärer deraf kunna hemta för sig. Dessutom existera verkligen icke sådana suppleanter, sorn nu är i fråga, eller hafva åtminstone icke existerat inom det Ulsk., der jag varit ledamot. Visserligen valdes redan vid början af riksdagen suppleanter för detta Ulsk , men ingen af dem har inträdt, utan att förete ett prot.utdr. ifrån Sländet, deruti det står utsatt, att han inträder för att vara ledamot under den ledighet, som blifvit beviljad den afgående ledamoten. Således äro dessa suppleanter verkligen af samma natur och beskaffenhet, som de suppleanter, hvilka R. o. Ad:s electorer utvälja, då ledighet beviljas för bestämd tid, och ingalunda några sådana suppleanter, som nu är fråga om att införa. Jag utber mig derjemte att få fästa uppmärksamhet på hvad Ridd.Ordn. innehåller, i afseende på electorernes skyldighet att välja suppleanter.
När Olli och Jussi kommo hem, sågo de på modern, hon låg så lugnt och sof... Jussi förundrade sig öfver att hon såg så glad och rask ut. »Vi få snart opp mor», sade Jussi, »just lagom till nya året, då Lisa kommer och hälsar på.» Om en stund kom pigan, hon hade varit på bal och skulle hem och se att korna fingo sitt. Hon gjorde i ordning mjölröran, gick ut och kom in igen. Då stod Lasse i stugan, varm och röd, rocken hade han hängt på en spik och stod framför spegeln och sträckte på sig, det roade honom att se, hur den hvita skjortan sken i lampljuset och stack af mot hans rödflammiga ansikte. »Sofver hon?» frågade pigan. »Jo, riktigt välsignadt», svarade Lasse, »som en gödkalf». Det blef tyst en stund. Lasse sträckte på sig och smålog. »Hur tycker du jag ser ut, Hilda?» frågade han med dämpad röst. »Sku' jag tycka annat än bra», svarade pigan och flinade till, men tillade därefter saktare: »Sku' jag tycka annat än andra kvinnfolk tycker. Lasse ä' vacker, han!» Lasse gäspade. Sedan vände han sig mot pigan, smålog och ref sig betänksamt i hufvudet. »Jag menar», sade han, »att jag kunde få mig en ung, frisk hustru än en gång; men det lär allt dröja...» Pigan fnyste till. Hon tog ned saltkaret från väggen och gjorde sig i ordning att gå ut. »Å, det kan en inte veta», hviskade hon med en blick åt sängen till, »hvad Guds vägar är, om Han skyndar sig, eller om Han inte har brådt.» Så gick hon. Dörren knarrade efter henne. Lasse såg sömnig ut, men hur det var, tog han på sig rocken igen och gick ut, samma väg som hon. Natten var bitande kall. Långträsket låg fruset, och vid stränderna var det redan bottenis. På dagen hade det småsnöat, så att marken var hvit och träden betäckta af rimfrost.
Bihang till Riks.St-Prof. 454 Låg-Utskottets Betänk andttti Genom detta stadgande har Utslcottet an^ sett det vara nog tydligen bestämdt, huru vida gäldenären vid det tillfälle, då hans borgenärer blifva ofver hans Afträdes - Ansökning hörda, är ovillkorligen pligtig att dess afgifne Bouppteckning edligen fästa, eller om denna skyldighets fullgörande får uppskjutas; Och som Utskottet funnit, att ett sådant uppskof med Edgångens fullgörande af gäldenären, så vida han ej är af sjukdoms förfall hindrad, att vid förhöret sig inställa, icke bör tillåtas, har Utskottet trott, att sednare periodeq af ifrågavarande stadgande bör blifva så lydande: ”Oc/i skall gäl» ”denären dä, eller, om han af sjukdom är hindrad ”,genast derefter, der han vistas, med Ed fästa Bo”uppteckningens riktighet —. 39 §. af berörde Capltel är af den lydelsei ,’V’ädjar någon emot Rådstufvu-Rätts eller ”Härads-Rätts Dom, åligger Rätten eller Doin”hafvanden, att alla Handlingar, som saken rö*’ra, till Hof-Rätten insända.” Enär nu , uti 2 5 Capitlet 4 och 35 §. §. Rättegångs - Balken den tid är föreskrifven, inom hvilken Härads-Rätt och Rådstufvu-Rätt skola till Hof - Rätten insända Handlingarne uti de vid bemälte Domstolar afdömde och till HofRätten vädjade Concurs-tvister, har Utskottet trott sig finna det vara med ordning mäst öfverensstämmande, att berörde tid uti nämnde §. af Concurs-Eagen äfven bestämmes, och att således vid §. tillägges: ”tre veckor förr än Par”terne skola sig der inställa Slutligen med afseende på 3:dje §. af g'de Capitlet har Utskottet förment, att, då Bolag Lag-Utskottets BetänkUndmi 435