Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial, Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Febr, 1860. kl. 1 e. m. Till biträde vid behandlingen af de till Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning hörande ärenden har Utskottet antagit en särskild Sekreterare: med anmälan hvarom Utskottet får hos Rikets Högloflige Ständer anhålla, att nämnde Sekreterare, sorn den 18 i denna månad inträdde i tjenstgöring, måtte, frän och med samma dag samt så länge hans biträde erfordras, få uppbära arfvode till det belopp, som framdeles kommer att bestämmas, och under tiden till dess sådant skett, ett förskott till lika belopp med hvad för Sekreteraren hos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit bestämdt, eller 175 R:dr Riksmynt för månad beräknadt. Stockholm den 31 Januari 1860. På Höglofl. Ridd. och Adelns Ledamöters vägnar: E. W. NORDENFELT. På Högvördiga Preste-Ståndets Ledamöters vägnar: ABR. NORDSTRÖM. På Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar: L. J. LOVÉN. På Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar: NILS SVENSSON. Arvid Virich. Bih. till R. St. Besvärsoch Ekon,-Utskottets Utlåtande A/i 2. JW S. Ank. till Exp.-Utsk. den i Febr. 1860, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga 'Skrifvelse, i fråga om den tillämnade fyr-inrättningens vid Hernöklubb förlängande till Lungön utanför Hernösand.
Före Mantalsoch Skattskrifningens slut upprättas å hvarje ställe en förteckning öfver dessa böter, hvilken, till rigtigheten styrkt af Pastor eller den i hans ställe närvarande och tväune Socknemän, till Konungens Befallningshafvande öfversändes, som hos den försumlige låter uttaga böterne, så vida giltige skäl till hans befrielse ej företes. Mantalsoch Skattskrifvaren åligger att bevisligen underrätta den, som för uteblifvande är till böter fälld, så väl om deras belopp, som att honom åligger, inom fjorton dagar, vid fördubblad bot och förlust af vidare talan, å ort, som utsättes, de bristande uppgifterne aflemna. Uteblifva de ändock, anmäle han förhållandet hos Konungens Befallningshafvande, i afseende på böterne, och varde Mantalsoch Skaltskrifningen verkställd, enligt de upplysningar, som kunna erhållas. §. 44. Vid Universiteten förrättas Mantalsoch Skattskrifningen för Academistaten och dem, som under Academiska Jurisdictionen lyda, af Academi-bokhållaren, under Academi-räntmästarens inseende, samt i närvaro af t vänne Deputerade af stadens Magistrat eller Borgerskap; skolande, så väl desse deputerade, som de 2:ne af Academiens Rector utsedde personer, äfven öfvervara Mantalsoch Skattskrifningen med städerne Upsala och Lund, §.45.
Ar Christus vorden det nya förbundets förste prest, utan rakning, smörjelse och prest - IBO Den 18 Juni. marke, och utan den biskopliga prestvigningens hela apspel, sd har han också gjort sina apostlar och lärjungar till prester, utan dessa narraktiga påfund, hvarföre hela detta galna bruk år alldeles öfverflödigt, och der det begagnas år det dessutom alldeles otillräckligt att göra någon till prest; annars tvingas man ju till att suga, att hvarken Christus eller hans apostlar varit råtta prester. Häraf år det dd alldeles klart, att jag med full rätt har kunnat säga, att der ingenstädes finnes i mindre grad prester, ån just der, hvarest man inviger prester såsom nu för tiden.» »Men låtom oss nu gä vidare och af de s. k. presterliga förrättningarna bevisa, att alla kristna uro prester.» — »Det första och aldra vigtigaste, hvaraf edit annat beror, och hvartill det slutar sig, år Guds ords förkunnande, ty medelst ordet undervisa, välsigna, binda, lösa, döpa, offra, pröfva och bedöma vi edit, sd att när vi öfverantvarda ordet dt någon, kunna vi ingalunda taga oss rättighet att frånkänna honom fullständig andel i prestadömet. Men nu är ordet just alla kristnas gemensamma egendom, såsom Esaias säga': edla dina barn skola varet lärda af Gud, hvilket Christus sålunda utlägger, att alla de uro lärda af Gud, som höra Fadrens ord och lära att komma till honom.» — »Men att denna första förrättning, nemi. Guds ords tjenst, (ministerium verbe divini), tillhör alla kristna, år ytterligare klart af följande Skriftställen: J åren ett konungsligt presterskap, det heliga folket, och det egendomsfolket, att J skolén kungöra hans dygd, som eder kallat häfver af mörkret till sitt underliga ljus. Får jag nu taga mig den friheten att fråga, hvem det är, sorn år kallad från mörkret till Hans underliga ljus1 Ar det kanske bara de plättrakade och smorda komediantpresterna, eller är det icke fastmer alla kristna?
Utlåtande, i anledning af Wisingsö hemmansegares underdåniga ansökning om nedsättning i lösen för dagsverken till Wisingsborgs Kungsgård. (I. A.) Hos Kongl. Maj:t hafva hemmansegarne på Wisingsö i Wista Härad af Jönköpings Läll, genom utsedde ombud, förre Slottsfogden Svett Ulrik Seipel och Nämndemannen Johannes JönssoJij under åberopande af deras hemmans svaghet och inskränkta ego-område med flera serskilda omständigheter, i underdånighet anhållit, alt, sedan genom Wisingsborgs Kungsgårds upplåtande til! ekplantering, behofvet af de 4>888 dagsverken, som, i stället för man - 6 Stats-Ut skol tets Utlåtande ÅT.-o 28. tals-ränta, blifvit till Kungsgården utgjorde af 47 hemman med 2ine dagsverken i veckan af hvartdera, upphört* och dessa dagsverken alltså skulle, efter årligt markegångspris, lösas, Kongl. Maj:t, såframt ej tillfälle sökänderna bereddes att, hädanefter sorn hittills, dagsverksskyldigheten in natura fullgöra, måtte antingen i Nåder tillåta, att lösen af ifrågavarande dagsverken inskränktes till idel af markegångsprisét, såsom motsvarande det belopp, Kongl. Majit och Kronan af Kungsgårdens arrendator för samma dagsverken erhållit, eller ock vidtaga annan åtgärd till förekommande af sökandernes obestånd. Af handlingarne i detta mål, som genom Nådig remiss blifvit till StatsUtskottet öfverlemnadt, har Utskottet inhemtat, ait krönohemmans-åboerne på Wisingsö redan från äldre tider tillbaka varit befriade från hela mantalsräntau, emot skyldighet att, af hvarje mantal, till Wisingsborgs Kungsgård utgöra 4 dagsverken i veckan, hvilken dagsverksskyldighet äfven blifvit bibehållen för de efter år 1723 till skatte försålde hemman, då deremot de äldre 3i mantal skatte, istället för mantalsränta!!, utgjort endast 6 ökeoeh 12 dränge-dagsverken årligen; men att Kongl.
Det förundrar mig således, hvarföre Grefve Horn i sin första motion så högt klandrat Styrelsens overksamhet i denna del, och oaktadt alla försök å min sida att sammanjemka desse yttranden, har jag ej kunnat finna annat, än att de stå i rak strid mot hvarandra. Sednare momentet af den citerade strophen förundrar mig äfven. Jag kan ej instämma deri, att allmänheten ej erfarit Regeringens afsigt att lindra dess skattebördor. Tillfällen att visa en sådan afsigt kunna hafva varit få, men jag erinrar mig med glädje ett, som blef begagnadt, då Regeringen, efter det svåra missväxtåret, fann godt att inställa åtskillige Regementsmöten för år 1827, och eftergifva ett halft års Passevolance-afgift, hvilket verkade en lindring i skattebördorne af, som jag tror, omkring i3o,ooo R:dr för hela Riket; och detta angick likväl en Cassa, som är ställd under Styrelsens egen disposition. Jag ber, mine Herrar, om förlåtelse, att jag gått på ;sidan om ämnet. Jag medgifver, att det visst icke tillkommer mig, att här uppträda såsom en försvarare af Styrelsens afsigter emot beskyllningar af denna art; men då Grefve Horn rigtat sina anmärkningar mot mig personligen, har, jag trott mig böra upptaga och besvara dem utan undantag. Den 6 Februarii e. Längre fram yttras: ”Grefve Posse tror ”det ej vara väl betänkt att upphäfva Kro”noskjuts-skykliglieten, förmodligen på an”dra, ehuru ej uppgifne skäl, än att sådant ”skulle påkalla mera omtanka och hushållning vid bestyret med Kronans transporter.
Uti en till Stats-Utskottet, den 12 nästlidne Oktober aflåten, skrifvelse, hafva Fullmäktige i Riksgälds-kontoret förmält, hurusom den föreskrift, hvilken i sammanhang med andra, under Riksdagen åren 1840 & 1841, beslutade nya eller förändrade stadganden, angående stämplingen af spelkort, samt de konvoluter, deruti dessa kort vid försäljningen skola vara inneslutna, af Rikets Ständer meddelades, nemligen att »vid konvoluternas förfärdigande och stämplande hör den konstskicklighet »anlitas, som vid Rikets Ständers Banks pappersbruk och stereotyperings-anstalt »finnes att tillgå», och hvilken föreskrift bibehållits vid de under innevarande Riksdag vidtagna förändringar i afseende å kort-konvoluternas beskaffenhet och utseende m. m., nödsakade Riksgälds-kontoret, som, fastän vissa andelar af kortstämpelafgiften vore åt särskilde inrättningar anslagne, måste ensamt vidkännas kostnaderne för kort-konvoluternas förfärdigande och stämpling, att underkasta sig och godtgöra de pris för samma konvoluters stämpling och tryckning, hvilka bestämdes och fordrades af Föreståndaren för Bankens tryckeri. Vid sådant förhållande och då nu den af nyss bemälde tryckeri-föreståndare äskade betalning för detta stämplingseiler tryeknings-arbete, derför den årliga utgiften redan förut -uppgått till ett icke obetydligt belopp, i följd af de nu beslutade förändringarna af kort-konvoluterna vore för den kommande tiden ansenligen förhöjd, bade Full - 4 Slait-Ulikolleli Ullålande, N:n 361.
Denna kyrkojorden oafhängighet af Kronan, ursprungligen stadfästad i och med kyrkans å det kyrkliga hemmantalets skattefrihet erhållna privilegier, är ock till yttermera visso bekräftad med de många Konungaförsäkringar, som finnas af rikets såväl protestantiske, som katholske Konungar afgifna, enligt hvad ock vitsordats af Svenska kyrkans frejdade häfdatecknare och rättslärde författare, ibland hvilka, jemte 2:ne hår bland oss närvarande, endast må nämnas en Botin (om Svenska hemman), Hans Järta (i rättshistoriska afhandlingar), Strinnholm, Bergfalk, Geijer, med flere, dem Naumann i Sveriges författning,snitt åberopar. I samma grundförhållande Kronan och kyrkan emellan skedde ej heller, hvad jordprivilegierna beträffar, någon ändring genom reformationen medelst Westerås Recess, sorn väl indrog och minskade kyrkogodsen till antal och omfång, men ej fråntog de för kyrkan och dess presterskap behållna deras jordnatur. Detta bevisas redan deraf, att prestbolen ej heller från den tiden finnas i Kronans jordeböclrer införda. Detta skedde ej lörr än 1686, då prestbolen för första gången jemte all rikets öfriga jord inregisterades, likväl då inom särskild kolumn under namn af geistliche. Och fastän desamma sedan, efter 1718, till jordehöckernas förenkling, började införas i kronokolumnen, blef dock, oberäknadt Prest. Priv. den 16 Oktober 1723, äfven genom Resol. på Prest. Besv. den 7 Juli 1752, § 10, samt på Allmänna Besv. den 29 November 1756, § 79, den Konungaförsäkran afgifven, att oaktadt Motioner i Preste-Ståndet 1862. 53 jordebokens nya indelning, ändock “prestgårdarne icke skulle ombyta den natur“, som dem i egenskap af kyrkoegendom tillkommer.
I England och Förenta staterna, dar man liingesedan med tacksamhet beredk kvinnan officiel plats i fattigvhrdens styrelse, har man vid dessa stora hushhl1 på, månghundrade personer funnit kvinnans råd. och insikter ovarderliga. Och jag betviflar alls icke hvad som föniihats af Englands banbryterska på detta omride, miss Louisa Twining, i hvilkens siillskap jag haft tillfälle att besöka fattighus i London, näriiiigen att inom de numera, sedan svira missförhallanden afl agsnats, allra f örtriiff ligast ordnade inrättiningar funnits mycket mer %n ' nbgon anar, som endast ett kvinligt öga lcunnat ~ p p t a c k a och genom hvars ändrande viktiga förbiittringar införts, utan att dette med nödvändighet behöft medföra ökad kostnad. Det skulle vara af synnerligt inbesse att, s i snart sadant lampligen later sig göra, få lära kiinna erfarenheterna frhn de fattigvirdssamhällen i vårt eget land, dar kvinnor nu under e t t, eller annat år haft tillfälle att arbeta sisom medlemmar af fifnttigvirdsstyrelse. Antalet Gr visserligen ännu, ytterst ringa. Men man bör därvid ej glömma, att p i landet lagen endast medgifver kvinnans invaljande dar kommue. nalniiiilnden icke jamviil utgör fattigvårdsst~relse. Härigenom &amp; r med ytterst få iiiidmtng liviniians valbarhet inslzränkt. till st " d erna:. * * ' J: I Sveriges hufvudstad, soiu man vilntat skulle gå i spetsen för hela rörelsen, hai frågan om kvinnans deltagande i fattigvarden hittills r avancerat bakliinges r. Redan i in. struktionen för församlinwrnes fattigvårdsst~relse~ af d. 18 7 1 fanns stadgadt att inom hvarje distrikt i ' församlingen skulle finnas en ordningsman, till ' hvilken befattning kupde utses j ä ~ d 7cvinna .. Således hade församlingen då rättighet att anlita kvinnan till ett af de viktigaste göroinklen inom fattigvarden. Detta upphörde emellertid vid införandet af rotemansinstitutionen.
Anckarsvärd ett exem - Den 39 April t m. exemplar, på samma gång som jag tillsände de tvänneqvarlefvande arbetande ledamöterne af förra Lag-comite'en hvar sitt; de sednare, i den förhoppning, alt om mina anmärkningar voro felaktiga, de skulle mötas af en vederläggning, som likväl sedermera hvarken från deni eller från allmänheten afhörts. Att Gr. Anckarsvärd sålunda haft öppen tillgång till fullkomlig upplysning angtde civil-lagförslaget, kan icke förnekas; och då man likväl nu erfar, att han yrkar, det samma lagförslag må af R. St. utan föregående pröfning antagas, — ty så har jag fattat hans mening — torde man varn berättigad alt tro, det Hr Grtn icke läst någon enda af förberörde allmängjorda handlingar. Med den öfvertygelse, angide Hr Grins urskiljning och omdömesförmåga, som jag med hela allmänheten delar, kan jag ingalunda förena deri tanke, att Hr Grrn skulle, om han känt dem, anse alla de mångfalldiga och grundligen motiverade ogillanden, som ej mindre båda Hofrätterne, än Högsta Domstolen, offentligen afgifvit, icke ens förtjena att tagas i något betraktande; eller, att han skulle hafva försökt, att åt en blott och bar npinionsaucloritet förskaffa ett sådant inflytande, alt de lagliga auetoriteternas yttranden icke ens skulle få framkomma lill Ständernes öfvervägande. Visserligen kunna de riksdagsmän, som tro sig fullgöra deras pligt till Svenska folket dermed, att de, i det vigtiga ämne, som skall mäktigt inverka på varande och kommande generationers väl, lill ledning för R. St:s beslut, framställa ingenting annat, än deras enskilda blinda tro på personliga auetoriteter; hvilket, i min tanke, vill säga, att de anse sakvärdet böra icke allenast sammanblandas med personvärdet, utan jemväl bero deraf; visserligen kunna desse riksdagsmän icke betagas rättigheten att välja sina auetoriteter hvarhelst de behaga. Men om om det vore tänkbart, alt ett så beskaffadt afgörandesätt kunde af R.
– Jag ska’ inte göra om det mer, sade han. Och efter ett ögonblicks uppehåll: – Ja det vill säga, det kan jag då inte lofva riktigt. Därpå hörde hon, hur han gick utför trappan, och kände ännu den lätta doften af hans cigarr. Men när hon fortsatte med arbetet, förnam hon en besynnerlig, stickande känsla i bröstet, som fylde henne med oro, och som hon aldrig hade känt förr. Aldrig någonsin för Fredrik. Aldrig på det sättet, aldrig. En dag kom herr Björling och gaf henne två teaterbiljetter och frågade, om hon inte ville gå på teatern och bjuda någon väninna med sig. Hon visste ej, hvad hon skulle svara, utan tog emot biljetterna och tackade. Till frun sade hon, att hon blifvit bjuden på teatern af sina slägtingar. Men sedan var gärdet uppgifvet. Än var det en påse konfekt, än en apelsin, än ett par handskar eller en halsduk, som han förärade henne. Och för hvar present hon fick, måste hon ljuga på nytt. Ty fru Sivert var en sträng gumma, som inte höll sig för god att titta i hennes byrålådor, och altid hittade hon på något nytt. En dag visste Elin ej, hvad hon skulle säga, och då måste hon ut med språket. Frun hade hittat en påse chokladpraliner. – Jag har fått dem af herr Björling, sade Elin. Vill frun smaka? Men då blef den gamla frun med ens alvarsam och sade henne, att hon fick på inga vilkor taga emot sådant. Och hon sade, att Gottfrid var ingen elak karl, men han hade nog narrat flickor förr. Ty det hade alla karlar gjort, och dum vore den, som trodde på dem. Och Elin hörde på hvad hon sade och teg. Men hon trodde inte, att Gottfrid var sådan. Aldrig i verlden skulle någon få henne att tro det. Och så gingo månaderna. Det blef töväder med blåst och regn. Det gick hål på isen, och stora flakar drefvo i ilande fart utför Norrström, smälte eller hvirflades rundt och jagades långt ut till hafs mellan de björkbevuxna öarna. På gatorna var det moddigt, och vattnet forsade genom ränstenarna.
Riksstånds mening em sättet för målets slutliga behandling, äti med de tvänne andres olika, och afgöran. dst af denna, inom de Respective RiksStåndert yppade skiljaktighet, beror på tydningen af förrberörde, hvar emot annan åberopade stadganden i G-rundlagartie, med hvilket ämne RancoUtskottet icke tillkommer att sig befatta, Rikets Höglofl, Ständer må för afgörandet af de sk il jak t ige meningarne i detta fall uppdraga åt ConstitutionsUtskottet, ' att med Rikets Ständers rätt, och i deras ställe derom besluta. Atikoni den 15 Dec. l8^3' Metnorial till Rikets Höglofl. Ständer, med förslog till reglementariska föreskrijter för BancoStyreisen,> i fråga om Dispositioner pä Banquens Silfverforid, samt beslutade anstalter till reela Fondens förstärkning. Jemnlikt BancoUtskottets nti dess Memorial, 46* Bhnco ftdiåtirti Bettini andert-, N:o 6g, afgifne förklarande, får Ui slott et häftige nom till Rikets Ständers kännedom och bifall vördsamt anmäla de föreskrifter, hvilka Utskottet, dels såsom en följd af Rikets Ständers generella beslut, och dels med stöd af hittills gällande stadnanden, ansett böra vid närvarande Riksdag meddelas BancöStyrelsen. i fråga om dispositioner på Banquens SilfverFond, samt beslutade anstalter, till reela fou* dens förstärkning. Häribland förekommer i ö) Utvexling af Speciemynt-sorter* Sådan utvexling har efter det vid sista Riksdag gifne Reglementet, fått ega rum för lika nurneratre af Bancosedlar, dels till de Kongliga Personerne emot deras egenhändiga reqvisitioner, hvilken uttagning, i man af fö« refallande behof, årligen uppgått till ett belopp af från och med 116
Maj:ts denna dag ankomna Nådiga Svar af den 22 dennes, uppå Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående Riksdagens förlängande. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utkottets den 9 och 17 dennes på bordet lagda utlåtande, N:o 33, angående beräkningen af StatsVerkets inkomster, blef den af Utskottet, i afseende på ordinarie eller ständige inkomsterne, i punklerne, Nil is 1 till och med 25, föreslagne beräkning af Ridderskapet och Adeln bifallen; hvarjemte beslöts, att med pröfningen af Utskottets i fråga om extra ordinarie-inkomsterna, uti punkterna Airis 26 till och med 30, samt beträffande restanlierne, i punkten Nio 31, uppgjorda beräkning skulle anstå, intilldess det förslag, som Bevillnings-Utskottet tillkommer att derom afgifva, till Rikets Ständer inkommit. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde den 9 och 17 dennes på bordet lagda utlåtanden: N:o 33, Litt. A., i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition, angående den så kallade ollongäldens upphörande; N:o 33, Litt. B., i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om upphörande af den så kallade husmansskatten i Bohus Län; N:o 33, Litt C., i anledning af väckta motioner om upphörande af eller nedsättning uti den för tackjerns-lillverkningen utgående tionde-afgift; N:o 33, Litt D., i anledning af väckt motion om ändring uti Kongl. Kungörelsen af den 18 Februari 1843, angående nedsättning af den till Prat.-Utdra", den s3 October 1844•
Det kan så mycket mindre hafva varit Utsk:s mening alt föreslå en till verkställigheten omöjlig statsreglering, sorn Utsk., utom i en enda punkt, t. ex. den, som rörer minister-staten, icke blott bibehållit samma anslag som hittills, utan äfven ökat detsamma. Det är i anledn. af den anmärkn., som vid Gr. Horns yttrande blifvit gjord, som jag funnit mig uppkallad att förklara, hurudan min mening i ämnet varit. Hr Printzensköld, Carl: Då jag till alla delar förenar mig i det skriftliga yttrande, som Hr Gyllenhaal uppläst, kan jag icke undgå att till de muntliga anmärkningar han sedermera gjort vid Gr. Horns yttrande, lägga några, som jag anser väl grundade. Gr. Horn har nemi. tillkännagifva, att det icke vore hans och måhända icke de fleste ledamöters af StatsUtsk. önskan, att den statsreglering, sorn nu blifvit af Utsk. föreslagen, skulle af Ständerna bifallas. Af ett sådant yttrande kan jag ej draga annan slutföljd, än att StatsUtsk. måtte haft något annat ändamål, hvilket icke blifvit uttaladt vid denna reglering. Af denna slutföljd måste jag draga en annan, att Utsk. icke handlat bona fide, emedan jag föreställer mig, att den delegation af Stånden, som utses att bereda ärendena och upplysa Ständerna om rätta förhållandet i hvarje sak, bör och skall handla efter bästa förstånd och samvete och tillstyrka Ständerna hvad de anse vara för fäderneslandet gagneligt, men ingalunda framkomma med förslag, som sedermera förklaras icke vara Utsk:s mening. Skulle egentliga ändamålet med detta StatsUtsk:s förslag varit, att göra statsmachinens gång under närvar, statsskick omöjlig, sorn Gr. Horn yttrat, men Frih. Sprengtporten bestridt, hemställer jag till liiGrefven, om icke det mest verksamma medlet varit att förverkliga denna omöjlighet och rent ut tillstyrka Ständerna att ej bevilja några anslag, — då hade man fört rent språk och ingifvit förtroende för Utsk:s betänk.; men då man hör sådana dubbla meningar, må det förlåtas, om man ej kan sätta mycket förtroende till Utsk:s förslag. Frih.
Bland verifikationerne till konto för anslaget till extra utgifter förekommer särskild redogörelse för Krigs-vetenskaps-akademien, som uti årligt bidrag åtnjuter af detta anslag 600 R:dr och från 5:te hufvudtitelns enahanda anslag 200 R:dr. Räkenskapen utvisar, att utgifterna för året uppgått till 773 R:dr 35 sk. och att behållningen vid 1856 års slut utgjorde 29 R:dr 4 sk. 10 rst. § 7. § 8. Bland de år 1856 iiiflutne medel till anslaget för försvarsverket i allmänhet finnas uti det deröfver upprättade sammandrag, under titel fästningsbyggnad, uppförde tvenne 9 — 66 — poster, deil enå å 3,325 R:dr 37 sk. 2 rst. och den andra å 5 R:dr 24 sk., hvilka skola hafva tillkommit genom försäljning å auktion af åtskilliga kasserade effekter från förråden i Christianstad oell Landskrona; men Revisoreme få härvid erinra, att de öfver försa Ijningarne förda protokoll icke, såsom vederbordt, blifvit räkenskaperna bilagde. 8 it). Beträffande den vid sednaste stats-revision gjorda erinran, att vid de uti räkenskaperna intagna balans-relationer borde meddelas upplysning om de åtgärder, som för fordringarnas indrifvande blifvit vidtagne, eller om de hinder, som derför kunde hafva uppstått, få Revisoreme nu anmäla, att en fullständig utredning af förhållandet med de fordringsposter, öfver hvilka Kongl. Krigs-kollegii Artdleri-afdehung har inseende, finnes hufvudboken bilagd; men att Intendents-afdelningen deremot uti sin i följd af sednaste revisions-berättelsen afgifna underdåniga förklaring meddelat de i detta hänseende äskade upplysningar; i anledning hvaraf ltevisorerne hemställa, att äfven från sistnämnde afdelning en fullständig balans-utredning hädanefter matte varda räkenskapen bilagd. i afseende å nedannämnde fordringar, af hvilka de flesta uti sednaste revisionsberättelse , omnämnas, hafva Revisoreme, dels af ofvanomförmälda uppgifter, dels ock ur räkenskaperna, inliemtat följande upplysningar: