Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konstitutions-Utskottet har alltså nu att afgifva förslag till voterings-propositioncr för omröstning uti Förstärkt Konstitutions-Utskott, hvarigenom, enligt 81 § Regeringsformen, fullständigt utlåtande öfver iöItih. lill R. St. Vrot. 1856 Sj 1857. 3 Sami. 14 Haft. 1 Konstitutions-Vtsliotlels Memorial N:o 38. revarande grundlags-ändrings-förslag må beredas, och dervid, enär trenne men ingar sig yppat, kontra-propositionen uti hufvud-voteringen måste genom en föregående votering bestämmas. Utskottet får alltså vördsamt föreslå följande Toterings-propositioiier: Första Omröstningen: Den som vill, att kontra-propositionen uti hufvud-voteringen öfver Konstitutions-Utskottets uti Memorialet N:o 13 framställda förslag till ändring uti 12 § Regeringsformen, angående Stats-Rådets hörande öfver afhandlingar och förbund med främmande makter, skall innehålla antagande till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag af denna, af Borgare-Ståndet yrkade lydelse af nämnde §: >• Konungen eger att sluta afhandlingar och förbund med främmande makter, sedan, enligt 8 §, Stats-fl ådel deröfver blifvit hör dtp röste Ja; Den det ej vill, röste Vinner Nej, kommer att såsom kontra-proposition vid nämnde omröstning uppställas förkastande af Konstitutions-Utskottets förbemälda grundlags-ändrings-förslag. Andra Omröstningen:
2:o) Konungen eger att genom naturalisation till Svénsk medborgare upptaga utländsk man i den ordning och under de vilkor, som uti särskild derom af Konung och Riksförsamling gemensamt stiftad lag bestämmas. Sålunda naturaliserad utländning njute samma rättigheter och förmåner, som infödd Svensk man, dock utan att kunna till ledamot af Stats-Rädet utnämnas. § 57. Till de embeten och tjenster, hvilka hittills blifvit tillsatte inom förslag, utnämne Konungen en af de tre, som föfeslagne blifvit. Med förslagens upprättande förhålles efter hvad genom särskild lag bestämmes. Kyrkoherde-beställningar i regala pastorater, tillsätte Konungen på sätt förr öfligt varit. Konsistoriela gäll vare vid sin valrätt bibehällne. § 58. Enär sådane sysslor, till hvilka förslag blifvit upprättade, skola af Konungen bortgifvas, böra Stats-Rådets ledamöter yttra sig öfver de sökandes skicklighet och förljenster. Ege de äfven rätt, att emot Konungens utnämningar till andra tjenster och embeten underdåniga påminnelser göra. § 59. Sändebud hos främmande makter, och Ijenstemän vid beskickningarne, nämne Konungen i Statsministerns för utrikes ärendena och någon annan tillkallad StatsRåds-ledamots närvaro. § 60. Hvarken Svea rikes Kronprins och Arffurste eller Prinsar af det Konungsliga huset skola hafva något lifgeding eller civilt embete: dock kunna efter gam malt bruk titlar af hertigdömen och furstendömen dem tilläggas, utan rättighet till de landskap, hvilkas namn de bära. § 61. Konungens hof står under Hans enskilda styrelse; kunnande Han deruti förordna som Honom godt synes. Alla beställningar vid Sitt hof må Konungen efter behag tillsätta och derifrån afsätta. § 62. Stats-ministrarne innehafva rikets högsta värdighet, och Stats-råden den närmaste derintill. Stats-minister eller Stats råd må icke tillika annat embete utöfva, ej heller några inkomster deraf uppbära. § 63.
Grefve Taubes, Henning Edvard, d. 14 dennes på bordet lagda motion, att Statens embetsoell tjenstemän måtte erhålla godtgörelse för deras genom förhöjd skjutslega Ökade utgifter vid sådane resor i tjensteärenden hvarföre ersättning icke särskildt erhålles, och att för sådant ändamål ett årligt förslagsanslag af 150,000 Itdr Ernt må ställas till K. M:s Nåd. disposition. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter,. Sammansatta Stats och BankoUtsk:s d. 14 dennes å bordet lagda Utlåt. N:o 29, i anledn. af vackt motion om förhöjning af det å Fullmäktige i Banken och ltiksgiildsKontoret anvisade honorarium. Föredrogs och bifölls Sammansatta Stats och BankoUtsk:s d. 14 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 30, öfver vackt motion om förändring af vissa för HypotheksFöreningarne nu gällande föreskrifter. Föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:s d. 14 dennes på bordet lagda betänk. N:o 37, i anledn. af väckte förslag till ändringar och tillägg uti de om skiftesverket i Eiket gällande föreskrifter. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlåt, och Mern., nemi. från StatsUlskollet: N:o 136, angide reglering af utgifterne under EiksStatens Bjunde Hufvudtitel; N:o 145, i anledn. af väckt motion om ändring i 1773 års skattläggnings-method för Vesteroch Norrbottens Län; N:o 146, i anledn. af K. M:s Nåd. Eemiss å Dess och Eikets KammarKolhii berättelse, angående Kungsgårdars och öfrige Kronolägenheters förvaltning ifrån Oktober månad 1853 till September 1856; N:o 147, i anledn. af K.
Särskildt torde böra anmärkas, att vid vära i jemförelsevis obetydliga städer förlagda universiteter, der ungdomen saknar det band på sitt uppförande, som ligger i påtryckningen af en allmän bildad opinion, en origtig uppfattning af de goda sedernas och allmänna ordningens fordringar lätt kan göra sig gällande hos den oerfarna ungdomen, och att, till rättande af en sådan missrigtning, lagen heldre bör använda disciplinära medel, än böter och fängelse. Den akademiska disciplinärmyndigheten har också otvifvelaktigt gjort mycket godt, om man får döma efter den närvarande ställningen vid rikets universiteter, och icke ens motionären, som representerar det borgerliga elementet inom en af universitetsstäderna, har kunnat påstå, att den någonsin missbrukats till förfång för den allmänna rättskipningen. Lag-Utskottets Betänkande N:o 28. 3 Utskottet har alltså icke funnit sig kunna understödja motionärens förslag, utan får vördsamt hemställa, att motionen må lemnäs utan vidare afseende. Stockholm den 26 Februari 1866. Reservationer: af Herr Henschen; af Herr Bovin; af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län. X o 38. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 6 Febr. 1866, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning Wening s-komitéer. 1 en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion (N:o 317), har Riksdagsfullmägtigen Anders Wilhelm Uhr från Nerikes län väckt förslag om inrättande af iörlikuings-komitéer i hvarje församling eller härad, och äfven uppgifvit vissa grunder för sådana komitéers verksamhet. Utskottet är långt ifrån att vilja bestrida önskvärdheten och nyttan af förlikningar. Lagen har åt dem egnat ett helt kapitel, det 20:de i RättegårigsBalken, samt dessutom genom 14 och 15 §§ af 4 Kapitlet Utsöknings-Balken lemnat föreskrifter om deras exekutiva kraft.
Förordningen den i3 Junii 1800; men skulle likväl med framgång kunna påstås att, för vinnande af sådant mål, motionen bort uttryckligen nämnt de Lagrum, hvars ändring varit antydd, och Lag-Utskottet derföre rätteligen ansett sig icke kunna uppgöra förslag till Lagförbättring i frågan om bättre rätt mellan köpare till samma fastighet, vågar jag tro det ordning, stadga och säkerhet i hypolheks-väsendet varit i och för sig nog stort mål att eftersträfva, alt samma bort sökas, om än man icke förmått äfven åstadkomma dermed enlige lagbud i andra ämnen, och jag reserverar mig således mot Utskottets betänkande, derigenom min motion blifvit afslagen; likasom jag i öfrigt, på de af Herr Strussenfelt ariförde skäl, reserverar mig mot Utlåtandet öfver 18 och 19 §§ i Inleeknings-Lagen. Antom till Exped. Utsk. den i3 Sept. Betänkande, öfver Riksdags-Fullmägtigen Nils Strin dlunds från VesterNorrland motion, att stadgas måtte, det af handlin gar, hvarigenom någon förvärfvar sig nyttjanderätt till jord, eller betingar sig så kalladt undantag eller afkomst af annans fasta egendom, böra intecknas, för att vara gällande. Uti Memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet hänvisat, har Riksdags-Fullmägtigen från Vester-Norrland Nils Strindlund anBih. till R. St. Bet.
N:o 315, med inbjudning till instämmande i Ståndets, vid föredragning aHörevar:de Utlåt, fat - 21S Ben 11 Augusti. tade beslut att bifalla de af Utsk. föreslagna förändrade stadgauden för de serskilda länen jemte hvad Utsk. i öfrigt beträffande frågan tillstyrkt ; dock under förbehåll att de misstag, som möjligen i afseende på ett eller annat län kunnat ega rum vid beräkning af de nuvar:de räntepersedlarnes belopp eller deras omsättning till penningar eller annan räntepersedel, varda rättade. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag anhåller, att Hr Riddarh.-Sekret:n behagade uplysa, hvilket beslut i frågan de öfriga Stånden fattat. I anledn. häraf tillkännagaf underl. Riddarh.-Sekret., alt PresteStrs beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddeladt, men att BorgareSt, enl. ankommet prot.-utdr., funnit för godt att, med antagande, af BondeSt:s nyss uplästa inbjudning, bifalla hvad StatsUtsk. , i dess Utlåt. N:o 191, tillstyrkt, med förbehåll att under delta godkännande icke vore inbegripen någon missräkning, som tilläfventyrs kan i samma Utlåt, förefinnas. Hr von Hartmansdorff: Konungen föreslog i Sin Nåd. Propos. d. 16 Nov. sisth år, att den dagsverksränta, som nu utgår, skulle sammanföras till endast drängdagsverken genom förvandling, efter den i första punkten af samma Propos. stadgade grund. Denna förändring var, i min tanke, riktig. Likväl framkom StatsUtsk. i sitt förra Betänk. N:o 92 med följande yttrande: ”Beträffande åter dagsverks-räntan, som K.
Jrg tillstyrker bifall till Utskts förslag i denna punkt. Frih. Cederström: Jag får först i afseende på Gr. Cronhjelms yttrande, att förevar, fråga redan vore genom B. St:s beslut afgjord, nämna, att detta ej är förhållandet, emedan enligt de prot.utdr., Ridd.secret. nyss uppläst, BorgareSt. beslutat en förändring i denna punkt. I fall B. o. Ad. jemväl frångår Utsk:s förslag, kommer följaktligen frågan till jemnkning emellan Ståndens beslut, och jag skulle förmoda, att dervid intet hinder kan möta införandet af ordet: revers, i stället för: en revers. Jag har svårt att ingå på Hr v. Troils mening, att, oaktadt lagen kornme att innehålla, det 10 H. 56 Don 3i Juli c. ra. hypotheket skall utgöras af cn revers, Bancostyrelscn dock vore oförhindrad att i stället antaga flera reverser; icke derföre, att säkerheten ej vore lika stor, men derföre, att då en lag finnes, sorn bestämmer ett gifvet förhållande, måste den följas. Då fråga nu är att antaga grunder för den lag, som skall stiftas, finner jag icke rätt, att lagen blifver sådan, att de, som det tillkommer att tillämpa den, skola nödgas öfverträda densamma. Hr Le fre'n, Joh. Pehr: Jag skulle tro, att R. o. Ad. gjorde väl att instämma uti BorgareStrs beslut i afseende på vederhäftigheten. Beträffande Frih. Cederströms anmärkning omorden: en revers, medger jag, att det varit bättre, om här i stället stått revers; men vid närmare besinnande torde Hr Frih. samt R. o. Ad. finna, alt ordet en här icke är räkneord, utan artikel, ty accenten ligger icke på en, utan på revers. Jag medger dock, att det kan gifva anledning till misstydning. Gr. Cronhjelm: I motsats mot hvad Frih. Cederström yttrat, är jag öfvertygad, att då hvart enda ord, som i lil. e förekommer, är gilladt af 3:ne Stånd, utgör Utsk:s förslag ett R. St:s beslut.
Yexelstadgan af den 21 Januari 1748 säges uti ingressen dertill ”vara af Riksens Ständer vedertagen.” Men detta förhållande bevisar dock icke hvad bevisas skulle, nemligen att den ansågs för en Civillag. Det är bekant att, under det dåvarande Regeringssättet, befattade sig Rikets Ständer med nästan alla, jemväl de obetydligaste, regeringsärender, och utöfvade äfven den ekonomiska lagstiftningen, emellan hvilken och den egentligen juridiska, eller så kallade Civila och Kriminella, då icke erkändes den åtskillnad, som 87 och 89 §§. i 1809 års Regeringsform antyda. AtL likväl ofvannämnda Vexelstadga icke den tiden betraktades såsom en Civillag, i numera gällande mening, utan för en handelsförfattning, visar sig tydligen deraf, att den blef utfärdad, ej från JustitieExpeditionen, utan från den Expedition af Konungens Kansli, inom hvilken då behandlades alla de Regeringsmål, som nu äro fördelade mellan Inrikes-, Finans-, och EcclesiastikDepartementerna. De förändringar i denna Vexelstadga och nya föreskrifter rörande utrikes vexlar, som i sednare tiden blifvit beslutade och kungjorda, hafva alla utgått från Handels och 95 FinansExpedilionen, samt deribland den väsendtliga Förordning af den 12 Juni 1816, hvilken varit föranledd af Rikets Ständers endast önskningsvis hos Kongl. Maj:t gjorda framställning, att författningarne om utrikes vexlar måtte öfverses. Vid denna behandling af frågor, rörande sådana författningar, hafva föregående Konstitutionsutskott icke haft något att anmärka. Det var Konstitutionsutskottet vid 1840 års Riksdag förbehållet att härutinnan, likasom i mycket annat, jäfva sina företrädares begrepp, samt af egen högre vishet afgöra, att hvad med dessa begrepp och med Rikets Ständers fordom ådagalagda egna åsigter fullkomligen öfverensstämde, vöre numera så felaktigt, att det borde vid RiksRätt åtalas. Förklaringen i denna punkt åberopas af undertecknade: Rosenblad. Löwenhj elm. Akerhjelm. Poppius, von Schulzenheim.
Ridderskapet och Ädelt? remitterat till Oeconomie Utskottet mitt Memorial rörande Bränvins tillverkningens inställande, som egentligen åsyftade tidens vinnande att få bespara flera iooO;de tunnor Spannmåls förödande öfver Riket, uti ett beklagligt, mindre gynnande afkastnin'gs-år, tili dess hela Bränvinsförfattningen kunde hinna att blifva utarbetad; men som Remissen är bifallen, uU)éder jag ödmjukeligen få tillägga, om icke Utskottet må få sig uppdraget att skyndesammast företaga detta högst angelägna måls afgörande, så mycket mer påskyndande, som redan de större Bränneri - Idkare uppköpa i Landsorterna kring sine ödande Verk all tillgänglig Spannmål, och att locka de mindre tänkande, som ej se efter Brödfödan innan nästa skörd, utsatt pris af En Riksdaler Banco L:ft af Rågens vigt, då n» detta synes förmånligt att i hast åtkomma en stor Penrdnge summa för den fattiga, säljer ban sig säkert för nära, tyckes då ej bli en kiar följd att Rigen nästa Vår går minst till 2j å Den i 3 December. 30 R;dr R:g:s tunnan , då den förleden Vår, några dagar Bökare-priset här i Stockholm var 25 R:dr Riksgälds, och den ritorra 22j R:dr Banco, Möjligt torde desse sig för nära säljande lita på, att genom Kongl. M-; j:fs och Kronans Förråder, elter af utrikes införskrifven Spannmål bli förhulpne från hungersnöden3 men hvad politisk rättighet har en sådan misshushållare , att förtrösta på, så framt ej Kongl. Maj;ts Landsfaderliga ömhet räddar dess lif. Vid det af mig senast ingifne Memorial, om sjelfva Bränvins fria tillåtelsen öfver hela Riket, på sätt deruti af mig projecteras, hir jag intet att lägga till eller taga ifrån, endast att Egendomar, som bestå af sammanslagna flera Hemmantal, ej böra få begagna sig af mer än en 30 kannors Fanna: All tillverkning är ju endast till husbehof?
(Motsvarar §. 2o5.) Fonden för denna rörelse bestämmes till Nio Millioner Riksdaler Banco, hvaraf tillhandaliålles 5,800,000 R:dr Banco-Discont-Verket i Slockholm, till utlåning för Rikets samtlige Provinser, med undantag af dem, som ega belåningsrätt i LåneContoren, enligt hvad här nedan stadgas, 2,100,000 R:dr Låne-Gontoret i Götheborg för provinserne Westergöthland, Dahlsland, Bohus Län och Halland, samt 1,100,000 R:dr Låne-Contoret i Malmö till utlåning för provinserne Skåne och Blekinge. Mom. 2. Banco-Discontens Reservfond skall, såsom sådan, upphöra och till Bankens disposition öfverlemnas. Den vid Låne-Contoret i Malmö bildade Reservfond skall likaledes till Banken inlevereras. Mom. 4- Den vinst, som å Discont-rörelsen under sistförflutna året uppkommit, skail, i vissa lämpliga andelar och terminer, under detta och nästa år, till Banken levereras, så att liela beloppet af nämnde vinst före slutet af sistberörde år varder till Banken aflemnad. Mom. 5. Till Fullmägtige öfverlemnas att närmare bestämma tiden och sättet för inlevererandet till Banken af de i nästförestående mom. 2, 3 och 4 omförraäldte medel, dock under iakttagande, att desamma varda till Banken aflemnade inom den i mom. \ stadgade tid af 1846 års slut. 7:o. (Motsvarar §. 210 och usta mom. af §. 211.) Fonden för denna utlåning bestämmes till 3,5oo,ooo R:dr Banco, under iakttagande, i afseende å fondens fördelning, såsom allmän grund, att ungefärligen två tredjedelar afses för Hufvud-Contoret i Stockholm etc. dessa proportioner jemnka och förändra. 8:0. De å denna låne-rörelse uppkommande räntor få icke till utlåning användas, utan skola, vid utgången af hvarje qvartal, till Banken levereras.
Således är det påtagligt, att. om från ett kronoskattehemman, som emot en låg köpeskilling blifvit förså 1 dt just i följd af dess mångå onera, dessa flyttades på ett säteri eller frälsehemman, som derifrån äro befriade och derföre blifvit dyrare betaldt, man begick ett våld. Jag kan icke biträda ett sådant sätt att förskaffa jemkning i skatterne, utan yrkar derföre bifall till Betänk. Hr Palmcrantz: Jag begärde ordet i anledn. af Frih. Ce derströms yttrande. Hans försvar för den privilegierade jorden, att vara befriad från de kronoskattejorden åliggande onera, är detsamma han framställde då fråga var om säteriernas deltagande i kronofjerdingsmans-bestyret. Oaktadt detta försvar hafva säterierne i följd af R. Stms beslut måst deltaga i kostnaden för besväret. Jag hoppas således, att hvad han nu anfört icke skall förhindra den återremiss jag begärt. En annan talare har sagt, att kronobrefbäringen är ett onus af ringa betydenhet. Jag medgifver att 380 Den 25 April. så är, då antalet af säterier inom en kommun är ganska ringa, men förhållandet är annorlunda inom de orter der flertalet af hemman utgöres af säterier, och der vore synnerligen nyttigt att en fördelning af besväret emellan alla hemmanen kunde åstadkommas. Enl. hvad man sagt mig lärer det finnas kommuner, hvarinom säterierne långt före E. Stirs beslut deltagit i kronofjerdingsmans-bestyret. En annan talare har såsom skäl för afslag på mitt yrkande anfört, att åliggandet att bära bref vore en grundskatt. Detta är fullkomligt oriktigt, ty brefbäringsskyldigheten är ett kommunalbestyr, sorn af Landsten kan förflyttas från det ena till det andra hemmanet, och således är det ingen grundskatt. Jag förnyar min anhållan om återremiss, öfvertygad att derigenom sker ingen skada. Hr Printzensköld, Carl:
Nu mera användes den dock veterligen icke i andra fall, än då brott är begånget, och i sammanhang med tillika ådömd annan bestraffning, ehuru 1686 års KyrkoLag i 10 Kap. omförmäler två händelser, då uppenbar skrift skulle äga rum, oaktadt något egentligt lagbrott icke blifvit föröfvadt. Det är nemligen ålagdt både den, som genom den större bannlysningen blifvit skiljd från församlingens gemenskap, och i vissa fall en hvar, som icke undviker den bannlystes umgänge, att på detta sätt försona sig med den förolämpade kyrkan. Ganska sällan, och tilläfventyrs aldrig, torde bannlysning hädanefter komma i fråga; och nyssberörde, nästan bortglömda föreskrifter, synas följaktligen nu mera oanvändbara; men de hafva likväl här bordt nämnas, såsom icke uttryckligen upphäfna eller förändrade. Deremot förekommer uppenbar kyrkoplikt desto oftare, såsom tillägg till straff för lagbrott. Den är, genom allmänna Lagen och serskilda Författningar, stadgad i följande fall: no För den, som, obetänkt och af hastighet, lastar Gud, Hans heliga ord och Sakramenter; 1 Kap. 1 §. För den, som efter Lag gjort sig skyldig lill dödsstraff, men njuter förskoning derifrån; dock med undantag för ett brott, derom i Kongl. Brefvet den 27 Juni ij65 är serskildt förordnadt; Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, 43 punkten 1 momentet; 3:o För den, som begår stöld eller står tjufsrätt; ibidem, 7 mom. 4:o Uti R. St. Just. Ombudsm. Uti tvegiftesbrott, för den förut gifta personen; ibid. i3 mom. 5:o För den, som föröfvar blodskam eller lägersmål i förbudna leder, derå dödsstraff är utsatt, men af Nåd eftergifves; ibid. 14 mom. 6:0 För den, som varit drucken eller eljest gjort oljud i kyrka under Gudstjenst; ibid. 16 mom. 7:0
Unberldter ndgon, utan anmdlbt laga förfäa, att perfonligen, fltift* Rgen efler genom ombub vib Mantals» od; ©Fattflrifningen ftg infldfla, famt afla nöbige uppgifter mebbela, bote tia tveffifte emellan dflagaren ocb ©ocInenS fattige ©n DtifSbaler, od) mare lamma bot för ben, forn unberldter att anrndla be pd ©aorne inbpfeS boenbe perfoner, flufle be dn frdn afgift böra befrias, hvaremot ben, forn antingen fjef betrdbeS meb oriftig uppgift, efler bibrager bertia, att ndgon utan fidi frdn flätt uteflutes, flaa betala ben flättflplbigeS afgift od) böta befi bubbla be« lopp; flolanbeS beffe böter, forn dro befamma, bmilla uti fdrflilb d?ongl. görorbning, angdenbe Mantals. od) ©fattflrifning, dfmen finnas utfatta, tiflfafla fattigcafjan i ben ©tab, ©oden efler görfamling, hvartill ben pligtfdtlbe börer; meb ialttaganbe Itfvdl, att afla uti benna görfattning ftabgabe böter ide utgd förr dn konungens SefaflningSbafvanbe beröm förorbnat. gore Mantals* ocb ©fattflrifnmgenS flut upprdftaS d hvarje fldfle en förtedning öfver befje böter, b villen, tia riltigbeten fiprfl af faflor, efler ben i befi fldfle ndrvaranbe, od) tvdnne©odnemdn, tia konungens SefaflningSbafmanbe öfverfdnbeS, forn boS ben förfumlige Idter uttaga böterne, fdiniba giltiga fidi till hanö befrielfe ej företes.
Ack moder, moder, snart lemnar Virginia dig; men om du älskar din dotter, så gläd dig, ty hon går före dig att bedja för alla dem, som äro henne kära; gläd dig, att hon så ung slipper jordlifvets sorger och mödor och det innan förderfvet förstört all god säd i hennes själ!” Derefter fick Virginia mera ro, men hennes kroppskrafter aftogo med hvarje dag. Elisabeth besökte henne ofta, men det var ej mera samma hjertliga förhållande emellan kusinerna som fordom, någonting kallt och fremmande hade trängt sig emellan dem. Virginia såg med djup grämelse detta, hon kände och erkände, att det var hennes fel, och denna hjertats svaghet förbittrade hennes sinne, men hon beslöt att bekämpa den. En dag, redan sednare på hösten, satt barndomsvännen åter vid hennes säng. Virginia var svagare, men äfven mildare och vänligare än någonsin. Sedan de länge samtalat i alldagliga ämnen, steg Elisabeth upp och beredde sig att gå, men Virginia bad henne stanna ännu ett ögonblick. ”Jag känner mig i dag så lugn, så fri från plågor,” sade hon med ett svagt leende; ”jag ser att det lider till slutet. Befriarn nalkas och jag tackar Gud, att han kommer utan plågor, att min sista stund blir ljus och stilla. Men innan jag går bort, vill jag be dig förlåta mig all den ovänlighet och köld, jag på dessa sista tider visat dig! Detta mörker i hjertat, som vållat mitt uppförande, är skingradt, jag minnes ej mera af hela vårt lif annat, än den vänskap som från barnaåren så innerligt förenat oss. Måtte äfven du hafva förlorat minnet af allt annat, på det du må kunna förlåta mig!” ”Hvad har jag att förlåta dig?” sade Elisabeth djupt rörd, ”kanske att mitt eget uppförande gjort, att du under dina plågor ej varit lika vänlig som alltid emot mig. Om så är, så bör jag bedja dig om förlåtelse, icke du mig! Menniskan, och isynnerhet jag, är så svag,” tillade hon ödmjukt, ”man kan så lätt fela utan att sjelf ens veta det; men om jag felat mot dig, så har det skedt utan uppsåt, och du bär ju ej derföre något agg till mig?”