Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial fullkomligen uppdaga detta förhållande; men da något afseende derpå icke lämnades, ma det wäl icke wara Bergslagets Deputerade obetagit, att nu eldade af samma Patriotiska nit, som förut, yrka, att dest näring ej malte utöfwer all proportion betungas. I srägorne om Rotering och Lonfcription war Bergslaget ibland de förste, som till deltagande vti fullgörande af desse begge skyldigheter, jakade, fastan Den i8 Iulin r?s7 fastän derigenom ett onus mera, jemförelsewis kinot öfrige Skatte-Allmogen, drabbade Bergslaget, halst det emot erläggande af den betydeliga Tionde-jernsafgifcen, såsom fullkomligen swarande emot det ifrån Roteringsstyldigheten oskiljaktige onus, tyckes med allt stjäl hafwa ifrån denna skyldighet warit befriadt. Längre tid tillbaka har Kronan wisligen öjwerlamnat till en hwar, den förut rcgala rättighet, att söka och begagna fynd under jorden — Att likwal Bergslaget, en ringa del deraf undantagen, är genom brist pa denna till Jernets tillwerkning oumgängeliga rudimateria, i afseende pa priser 06) winkar, ärligen gansta hardt taxeradt, bewises deraf, att en ifrån Gruftorget hämtad Malmhop, som giswer rs Skeppund Tackjern, stall med 26 a 27 Skeppund betalas, och da Malmens framkörmng 4, 5 a 6 mils wäg, dess rostning, bokning, Hvttefolkets aflöning, afgång pa Kohl, hwars tillwerkning blir, Skogens warde oberäknadt, mycket kostsam, korgfattning, dyra werkstäders underhall m. m. härtill lägges; lärer hwar och en lätteligen inse den ringa båtnad som Tackjerns-tillweckningen åtföljer, och att swelt och möda är den arbetande Bergskarlens enda behållning.
Sedermera förmälte Hr Gr. o. Landtm., att, vidkommande sednare delen af Utsk:ts hemställan, som lydde sålunda: »och att resande må förpligtas att vid sådan skjutsinrättning, utan afseende å den allmänt gällande skjutslegan, betala för hvarje mil det belopp, för hvilket entreprenören vid auktionen förbundit sig att bestrida skjutsen», hade yrkats dels bifall till detta lörslag och dels afslag derå; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. på bifall till förslaget, hvartill svarades flere nej jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med flere ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Hr Montgomery begärde votering. Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som bifaller sednare delen af 6:te punkten i Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Utlåt. N:o 40, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ifrågav:de stadgande.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 11. Utskits tillstyrkanden ä sid. 7 och 8. Biföllos. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 22 och 25 dennes bordlagde Mern. N:o 125, med formulär till fyrktals-längd, lill debiteringsoch uppbörds-längd för kommunal-utskylder samt till debetsedel för dylika utskylder. Gr. Sparre, Erik, väckte en motion N:o 272, ang:de ändring i vilkoren för det af B. St:r vid sednaste riksdag beviljade låneunderstöd för anläggning af en jernväg från Borås till Herrljunga. Remitterades till Stats-Utsk:t. Frih. Fock, Alexander Georg:
Län, hos Kongl. Majit gjorde anhällan om en sädan Förklaring af r. Art. 4. §. 6. Mom. af Bemillnings Förordningen, att den Allmogen derigenom tillagde lindring i Bewillning, äfwen bör förstäs om desi Hustrur, Barn och Tjenste, solk, sä att Allmogen, i likhet med hwad förut marit stadgadt, mä anses wara frikallad frän hälften af den Bewillning som icke allenast 2:dra utan ock z.dje Z. af berörde Artikel, älägger dem: Och Z-.o Trankils, Fogelwiks, Holmedahls och Carlanda Socknars i Wermeland underdaniga Ansökning, att de, säsom warande i samma förhällande med ätstillige andra tvid Norrsta gränsen belägne Socknar, hwilka, i anseeitde till deras lidande under kriget, undfäit 2:ne ärs eftergift af Bewillning, mä hugnas med en lika förmon, hälst de wid ffsta Riksdag däraf troligen gätt i mistning endast genom deras dä walde Riksdagsmans Matts Pär Hons timade död innan Bemillnings Förordningen kom under öfverläggning; Den 4 Octobeb. Sä har Utstottet i ökmei'.vägande tagit, bmad desin Ansökningar innehalla; Och emedan Tose Socknemän genom söretedt Bemis styrkt, art de i lika mohn med Smarteborgs Sockens öfriga Inncmänare midkandts stada och lidande genom kriget; samt det Liwen blifmit intygat, enahanda förhållande ägt rum i afseende pä Trankils, Fogelwiks, Holmedahls och Carlanda Socknar, hwilka äro belägne intill Norrsta gränsen: Ty fär Utstottet tillstyrka bifall af deras anhällan, att de af dem, som icke hafwa uti ärlig behållen inkomst 200 RM. och däröf. mer, mä, under Twänne är, njuta eftergift i Bnvillningen; Till följe hwaraf Utstottet föresiär att uti 1. Art. 4. §. 12.
Om man t. ex. ville börja kläda skolflickorna i reformdräkt — det vore så lämpligt just nu, då det ju är modernt att barn ha löst hängande klädningar, så skulle de se ' n som fullvuxna säkert vilja bibehålla dessa bekväma dräkter. » » Menar du, att man skulle kläda alla skolflickor i uniform? » utropade hon. » Nej, Anna lilla, det tror jag ej vore lämpligt. Dels finnes det så mången fattig mor, som nu kan ändra sina eller sina äldre döttrars olikfärgade klädningar åt de yngre flickorna, hvilket hon j u ej skulle kunna, om det vore föreskrifvet en bestämd färg, och dels tycker jag man bör kläda sina barn i de färger, som kläda dem bäst, om man det kan. Min mening är ej heller att föreskrifva någon viss form på klädningarna, utan försöka få de praktiska och nyttiga underkläderna införda; dock skall klädningen äfven hvila på axlarna, men för öfrigt kan ju hvar och en sy den efter sin smak. Tänk bara om vi skandinaver kunde komma så långt i utveckling, att vi hade vårt m o d e för oss och inte behöfde vara slafviska efterapare af parisiskorna eller engelskorna. Vi ha ju så olika klimat, att vi bara för den skull borde vara olika klädda. Och nog tror jag, att det finns så pass skickliga artister hos oss, att de skulle kunna komponera några vackra, hälsosamma dräkter. Du vet för resten, att jag är läkaredotter, så det är ju egentligen min skyldighet att föregå med godt exempel, och jag hoppas, att andra läkaredöttrar, ja, äfven läkarefruar också vilja göra det. Men dem jag framför andra anser böra lägga sig till m e d reformdräkten äro alla de unga kvinnor, som äro eller länka bli läkare, dels för att de själfva skola bli utvecklade och friska, då de lättare skola kunna stå emot sitt yrkes ansträngningar, och dels för att kunna inverka på sina patienter och då framställa sig själfva som exempel. T y detär ovillkorligen läkarens plikt att framför andra upplysa kvinnorna om det IDUN 1898 skadliga uti att hafva hårdt åt sig, och lä- karen är nog den de helst rätta sig efter.
Med 1812 får denna plan en friare och fullkomligare utveckling. Det är då modet och Statsklokheten, som öppet skydda friheten och handeln, och när 500,000 man af en segervan här, under Napoleons befäl, vandrade till Ryssland för att straffa det att hafva underlåtit uppfylla kontinentalsystemets föreskrifter, vägade Sverige öppet antaga Öboernes grundsatser ochställning,och med detsamma vi öppnade våra hamnar för »lia nationers fartyg, tillegnade vi oss alla de fördelar, sorn närheten till fasta landet, under ett allmänt handelstvång, erbjöd, jag skall icke här göra teckningen af de följder som conferenserna i Åbo medförde, och jag skall icke undersöka Den 17 April t, nu ?77 om icke de, kanske lika mycket som Moscaua brand bidrogo till inkräktarens undergång; men jag skall fråga, om icke under året 1813 Sverige oaktadt krigstillståndet skördade alla förmåner af en utvidgad handelsrörelse, om icke igenom det lif den sptidde i alla näringsgrenar, och igenom de tillfällen till förtjenst dea öppnade, de förluster blefvo till en stor drl ersatte, som en oväntad och ovanlig sträng missväxt förorsakat? Må man betänka hvilka omsorger den erfordrade, hvilka svårigheter skulle möta att förse landet med Spannemål da behofvet knappt var kändt förrän segelfarten var tillsluten och man skall finna att det fordrades, icke blott verksamhet, men mod, för att under en sådan ställning fortsätta heredelserne till det krig, sora skulle förås emot den di ännu obesegrade Härförare, som besökt de flesta Europas Hufvudstäder i spetsen, för sini härar och som ofta med ett ord förklarat att Regenter upphört att regera. Det krig som följde härpå och som då det återgaf Svenska vapnen deras ära och Sverige litt anseendeibland Europas Nationer, slöt med att förena Scandinaviens båda Folk under en spira, detta krig vittnade äfven, att det gifves ett annat hushållssätt än det att hushålla i smått, och häfderna skola intyga att intet krig fordrat mindre uppoffring af Sveriges egna tillgångar. Under tiden hade uppmärksamheten sträckt sig äfven till landets ecanomiska förkofran.
till högre skolor för kvinlig ungdom och detta anslags progressiva höjande till sitt nuvarande belopp 100,000 kr. - lamiias su vältalig skildring öfver den högre ' flickskolans nitvaraiide stallning. Man erfar däraf, att för narvarande af statsanslaget 76 skolor erhhlla understöd, bland dem 18 med det högsta beloppet 2,000 kr. och 14 med ett belopp, som icke uppgår till 1,000 kr. Statsbidragens maxiinisiff ra liar, efter hvad som vidare påvisas, efter hand nedgått - sedan 1873 och 1877 d % ett anslag af ända till 2,200 kr. kom en och annan skola till del - soch detta oaktadt~, heter det i petitionen, » skolornas iitveclding under senare tid och i öfrigt förändrade: ekonomiska förhållanden långt ifrån att minska, tvärtom i ganska betydlig mån ökat den enskilda skolans behof af understöds. Att beliofven af understöd äro ganska tvingande påvisas vidare genom framläggande af en massa fakta rörande flickskolornas ekonomiska förlifillanden, hvilka i allmänhet taget äro i hög grad tryckta och bekymniersamina. Och sj under, d % med undantag af ytterst få, ssm hafva större donationer, det stora flertalet ' flickskolor äro haiivisade till lärjungarnes årsafgifter sasoiii sina förnämsta inkomster. Enligt de villkor, som äro fasta vid de statsunderstöd, som nu af flickskolorna åtnjutas, kommer kostnadsfri undervisning endast 3 procent af samtliga elever vid privata flickskolor till del (1893 i allt 280 elever). Förmånen af nedsatt afgift eller kostnadsfri undervisning tillkomma inemot 9 ' 12 procent af samtliga flickskoleelever (i allt 846 elever år l 8 9 3). För visso måstes, fortsätter petitionen, » för många af de öfrigas m&amp;lsinan, af hvilka ntan tvif ve1 ett icke ringa antal utgöres af faniiljeförsörjare med ganska begränsade tillgåiigar, dessa skolafgifter kannas synnerligt betungande.
Den, forn tia Sebamot i 23erebningd>dommitteen blifmit malb, md betta förtroenbe, utan laga förfäa, ftg icfe affdga, ej eder utan anmd* lan beraf, frdn Sommitteen uteblifma. ©fer bet lifmdl, tillfälle Sorn» miteen genad annan Sebamot af ben glafj, bmartia ben uteblifne hörer, ecb erfdtte ban ben tiOfaOabed refefojlnab od; tractamente, betta febnare berdfnabt tia £rod SiifSbaler om bagen. 33erebning*»€ommitteen fortfare lifmdl meb filt arbete tia bejj ben npe Sebamoten binner anfomma, fd* mita, Drbföranben inberdfnab, gt;ra Sebamöter dro tiajldbed. Ij. 8 > ■ De b°^ 23erebning$*€ommitteen förbe fprofocoa od; Sdngber, feban be blifmit behörigen jujlerate famt af Crbföranben ocb ^törnne Sebamö* (8) S8 filt. lfa &. ff.. 82—85, fer ätecfnabe, (Tola, jemte gttanfnldlängbett cv beff biläger, af ffrifmarm emottaga*, för qu SaperingdGommitteeu Håjfånaf, Gnär en ©oden dt Belägen i flera Jgäraber, utfee Ben fifväl Blott Ga ©erebning^Gommiftee, mea vid Saperingen anfté fytvarjt perfon o$ Ggenbom.
Men lika litet som Utskottet för närvarande kunnat tillstyrka förslagets antagande, lika litet hade Utskottet, efter min åsigt, bort öfver förslaget i sin helhet uttala sin förkastelsedom. Med afseende på detta förslags utomordentligt vigtiga beskaffenhet, och i betraktande deraf att Lagberedningen ej haft tillfälle att deröfver sig yttra, har jag ansett tiden för Lag-Utskottet att om detsamma uttala sitt hufvudsakliga omdöme ej vara inne förr än Rikets Hofrätter, efter samtelige underlydande Domares hörande i ämnet, deröfver utlåtande afgifvit. På grund häraf hade derföre Lag-Utskottet, efter min åsigt, för närvarande bordt inskränka sin åtgärd till att föreslå en underdånig skrifvelse, hvaruti Rikets Ständer uttryckte den underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t, efter det Rikets Hofrätter och samtlige dem underlydande Domstolar i ämnet blifvit hörde, måtte till Rikets Ständer aflåta Nådig proposition om den förändring i Domstolarnes organisation, som finnes vara mest ändamålsenlig. Häraf finnér jag mig dock icke förhindrad att instämma så väl i Utskottets utlåtande i fråga om Hofrätternes utflyttning, som äfven uti de framställda förslagen till förändringar i rättegången och arbetssättet hos Hofrätterne, hvilka förändringar, äfven efter mitt omdöme, äro af behofvet högeligen påkallade. af Hr Rudling, som instämt i förestående reservation, i afseende å frågan om domstolarnes ombildning. af Hr Wetterberg: I Lag-Utskottets tillstyrkande, att Rikets Ständer måtte förklara det Herr Ribbings motion om domstolarnes organisation i enlighet med den plan, som Justitie-Ombudsmannen framställt, icke kan bifallas, har jag ej kunnat instämma. Tiden emellan betänkandets justerande och dess aflemnande till trycket har varit alldeles för kort för en fullständigare reservation, men jag får likväl som hastigast säga mina tankar i ämnet.
– Vid samma tid mottog jag tvänne faderoch moderlösa flickor, Alfhild och Julie P. Deras slägtingar ämna dem till guvernanter och hafva låtit dem qvarstanna hos mig, tills de blifva nog gamla att inträda i sina blifvande befattningar. – Men jag förstår ej ... – Vänta blott! De tre flickorna hafva tillsammans tillbringat mellan sju och åtta år. Likheten i deras belägenhet – om ock ej i förmögenhet – deras jemnårighet och sympatiserande lynnen hafva hos dem alstrat en vänskap, en tillgifvenhet, som är mindre vanlig hos flickor vid den åldern. Men också har allt bidragit att förena dessa tre unga hjertan: alltid tillsammans, hafva de antagit samma tycken, samma vanor och dela lika både nöjen och arbeten. Huru skulle jag kunna tadla deras vänskap, så ljuf, oskyldig och oegennyttig! – Hos Laura åtminstone ... – Man kan ej hos så unga oskyldiga hjertan förutsätta några låga motiver. Emellertid äro de oåtskiljaktiga, de hafva svurit att aldrig öfvergifva hvarandra, och då jag någon gång talat med Laura om hennes fars önskan att förena henne med er, har hon alltid utbrustit i tårar och försäkrat att hon hellre ville dö än öfvergifva sina goda vänner. – Besynnerligt! Emellertid är jag glad att ej ha någon ömmare känsla än vänskapens att bekämpa. – Den är någongång lika stark som den mest svärmande kärlek. – Bah ... Kan jag emedlertid få tala vid min lilla kusin? – Visserligen, men det vore kanske bäst att ni dröjde här, tilldess jag hunnit förbereda henne litet. – Nåväl, min vän, yttrade fru Stiegler till Laura, du vet ju att jag fått underrättelser från din far. Han framhärdar i sitt beslut att gifta bort dig. – Ack, jag kunde väl tro att det var något ledsamt ... Nå, svara honom att jag, med all skyldig vördnad, framhärdar i mitt beslut att vägra. – Men betänk då, min söta Laura, att du förlorat din mor och att du ej har någon annan i verlden än din far. Om du förtörnar honom, så vore du alldeles ensam. – Åh nej, visst icke ensam. – På hvem räknar du?
Du kastade mig uti djupet, midt i hafvet, så att floderna kommo omkring mig; alle dine våger och böljor gingo öfver mig. Jag tänkte, att jag bortkastad var ifrå din ögon; men jag skall ännu få se ditt helga tempel. Vattnen omhvärfde mig allt intill mitt lif; djupet omgrep mig, sjövassen öfvertäckte mitt hufvud. Jag sönk neder till bergsgrunden, jorden hade beslutit mig med sina bommar evinnerliga; men du hafver fört mitt lif utu förderfvet, Herre min Gud. Då min själ öfvergaf sig, tänkte jag uppå Herran, och min bön kom till dig, uti ditt helga tempel. Men de som förlåta sig uppå sina gerningar, hvilka dock intet äro, de akta intet om nådena. Men jag vill offra med tacksägelse. Min löfte vill jag betala Herranom, att han mig hulpit hafver. Och Herren sade till fisken, och han utsputade Jona in uppå landet. Och Herrans ord skedde annan gång till Jona, och sade: Statt upp, och gack in uti den stora staden Nineve, och predika honom den predikan, som jag dig säger. Då stod Jona upp, och gick bort till Nineve, såsom Herren sagt hade; men Nineve var en Guds stad, tre dagsresor stor; Och då Jona begynte ingå ena dagsreso in i staden, predikade han, och sade: Det är ännu fyratio dagar, och så skall Nineve förgås. Då trodde de Ninevitiske män uppå Gud, och läto predika fasto, och drogo säcker uppå sig, både store och små. Och då det kom för Konungen i Nineve, stod han upp af sitt säte, och lade af sitt purpur, och tog en säck omkring sig, och satte sig i asko;
R:dr 681,500: återstoden af anslaget för gevärs-tillverkningen (42 §. 4 mom. i 1841 års reglemente) 62,500: dito af anslagen för upprensningar i Råneå och Luleå elfvar (44 §. 1 mom. i samma reglemente och 42 §. 1 mom. i 1845 års reglemente) 6,350: utaf anslaget för Strömsholms kanals ombyggande (45 §. i det förra och 14 §. i det sednare reglementet) 150,000: „ anslaget för upprensning af Landaiorsen i Ljusne-elf (42 §. 2 mom. i nu gällande reglemente) 2,400: „ anslaget för hamnbyggnaden vid Wisby (42 §. 3 morn.) 35,000: „ den till Kong*.
Jag biträder dem så mycket heldre med min röst, som de antingen till behofvet blifvit af erfarenheten villsordade, eller ock af sjelfva lillbörligheten äro påkallade; samt alla synas mig instämmande med noggrann rättvisa, ulan öfverflödig stränghet. Öfver de tvenne särskilta, af hvarannan oberoende Förslag, som Utskottet framställt, bör jag, till följe af Högloft. Ridderskapets och Adelns nyss fattade beslut om deliberations-ordningen, uppskjuta tillkännagifvandet af mina tankar, dem jag ej lärer sakna tillfälle att yttra, då dessa speciella ämnen på föreskrifvet sätt hunnit blifva föremål för Ståndets pröfning. Jemte ConslitutionsUtskottets Memorial, hafva äfven reservationer från flere dess ledamöter till RiksSlånden inkommit. Några deribland röra endast vissa delar af förslaget eller af dess redaktion; andra förkasta detsamma helt och hållet; och af dessa senare framstår En, fullständigare än de öfriga, helst deruti finnes upptaget snart sagdt allt hvad emot saken varit möjligt att säga. Att besvara denna reservation, vore således nästan att besvara dem alla; och jag har trott mig så mycket mer befogad att dervid fästa en förtjent uppmärksamhet, som dess värde Författare, Herr Cederschjöld, är sjelf medlem af delta Stånd, hvadan cn Den 25 Januarii f. ra. naturlig; rörelse-krets för discussionen kan bilda sig omkring Motionärens och Reservantens nästan uti allt stridiga meningar. Ett särskilt skäl påkallar dessutom något försök till vederläggning å min sida. Reservationen har händelsevis antagit egenskapen, iklädt sig formerna af en verklig polemik; denna är väl, som sig bör, egentligen rigtad emot min motion om Trvckfriheten; men i värman af striden har någon gång den polemiska spetsen trängt sig igenom skriften fram till dess författares personlighet, som deraf visserligen ej blifvit sårad, men här och der nog ömtåligt vidrörd. Jag finner mig således uppmanad, icke blott att redovisa för mina åsikter, som rätteligen äro underkastade Högh Ridderskapets och Adelns bedömande, utan äfven att försvara minaafsigter, hvilka törhända icke hade bord t komma i fråga.
"Ja du må visst säga hvila", inföll Charlotte, "hon var en af de der oroliga själarna, kan jag tänka, hvilka alltid sakna hvila. Hvad kunde man ock begära af flickan stackare, uppfostrad, som hon var, af en kringvandrande Tysk musikantska". "Hennes mor dog, då hon var tio år gammal, tidigt var då hennes uppfostran gjord", menade Helena, med ett sorgligt småleende. "Jag känner nästan ingenting om henne", sade fru ***, "huru kom hon till Lingdahls?" Helena svarade: "Hennes mor hade som harpspelerska samlat sig en liten obetydlig förmögenhet, och trött vid sitt kringvandrande lefnadssätt, nedsatte hon sig i en af våra småstäder, der hon hörde af för huru oändligt litet många fruntimmer lifnärde sig. Men den stackars harpspelerskan hade under sitt kringirrande lif aldrig lärt sig hushålla med penningar, och än mindre denna massa af småkunskaper, som fordras för att hushålla på vårt lands sätt. Hennes lilla besparing försvann mellan hennes fingrar, tyckte hon, och inom några år var allt slut. Under yttersta nöd framsläpade hon ännu ett par år af sin lefnad och lemnade vid sin död sin lilla tioåriga Clara alldeles värnlös. Lingdahls, som då bodde i samma stad, togo den lilla värnlösa flickan till sig. Det är allt, hvad jag känner af hennes tidigare historia. Jag såg henne sedan ofta nog i huset, en ytterst arbetsam flicka! Ofta roade det mig att betrakta henne, då hon trodde sig obemärkt; jag såg huru en verklig feberglöd brann på hennes kind, hennes öga glänste, hennes händer darrade af ifvern. Hon äflades, jag kunde nästan säga, både natt och dag. Intet nöje, ej ens en promenad tillät hon sig, och var alltid i verksamhet med de mest olikartade sysselsättningar. Fru Lingdahl ville någon gång förmå henne att taga sig någon ledighet: "Ånej, söta tante, i morgon då skall jag promenera, då är det här arbetet färdigt; men nu behöfver Sophie sin klädning eller behöfva bönorna skäras, eller kragorna strykas, eller strumporna stoppas, eller hvad arbete hon än för händer hade, göras färdigt". Jag var bortrest en tid och fann vid min återkomst en sorglig förändring.
Brodden härligt mullen målar, bladet träd och mossan berg. Allt i frihet skönt sig formar, allt i ljus får stolt sin gång, och i hvarje fiber stormar fulla lifvets segersång. Konstens pupptvång falle snart! Då och får tron sin blomning rika det sköna vingefart. Granna frasers stela hölje smälte bort i frusen håg, och den djupa känslan bölje fritt som insjöns lösta våg! Han är kommen, som förlossar, vårens unge Och hjältedrott! hans käcka dådlust blossar i allt äkta nordiskt blått. Där de blåa fanor bölja, vika våldets vinterdar. Och en pingstskyns makt skall följa ädelt blåa ögonpar. HARALD JACOBSON. År 1891 ingick Emilia Lothigius äktenskap med ingeniör Erik Broomé. Då döden två år därefter upplöste denna förening, flyttade fru Broomé med sin lilla dotter hem till sin fader, hvars hus hon alltsedan förestått. Från hösten 1897 bosatt i Stockholm, undervisar hon äfven i naturkunnighet och hälsolära uti Stockholms nya samskola samt leder, som förut påpekats, Sveriges kvinnliga fredsförening, af hvars presssektion hon dessutom är medlem. Rikt begåfvad, mångsidigt utvecklad, full af initiativ och energi, af handlingskraft och målmedvetenhet, fyller f m Broomé sin plats som fredssakens främsta kvinnliga representant i vårt land på ett sällsynt harmoniskt och verkningsfullt sätt, med kvinnlig själfullhet och takt. TORA HAN SAR ÄR KOMMEN KJELLBERG. SOM FÖRLOS-. H Och AN ÄR KOMMEN, som förlossar, vårens unge hjältedrott! hans käcka, blåa gossar segergladt mot vintern gått. Blåa sippor drifvan tvingat, blåa böljor isen bräckt, blåa skyn hvart köldmoln bringat hän på flykt för sunnans fläkt. Bäcken porlar, safven sjuder, knoppen sprängs och puppan bräcks. Fågelkvittret åter ljuder, insektsurret åter väcks. Gyllne blomster ängen kröna, silfverstim i vågen gå. Fjärillek på tufvan gröna, måsars krets på bölja blå.