Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
läsa i mitt hjertas innersta; som kan se den frätanhvilken du med varsam hand förstår att ändra i sitt läge, så att jag mindre lider af dess gnagande tand. Det är ju du, som ledt mina tankar till Honom, till goda gerningar och till frisk verksamhet; och det är slutligen Han, som nu tillåtit mig bidra böner, min Erika, äfven göra det öfriga! Erika. skall göra, hvad som är oss nyttigt. Han vet ju, Han skall så göra Birger, tro mig! Han till några menniskolifs räddning. Må Han, för dina att jag, sedan jag sett din fasta vilja, och dina uppket kär. Vi ska derföre gemensamt bedja och ar riktiga framsteg på bättringens väg, håller dig mycbeta i det, som allena är Honom behagligt; snart skall friden då återvända i din själ. Nu måste jag, ty på annat sätt lär det svårligen låta sig göra att ... men ack min Gud! hår äro de redan. emedlertid öfvertala Gabriella, att afstå från resan, ÅTTONDE SCEN. BIRGER, ERIKA, HARALDSON, ARNMAN. Sedan GABRIELLA. Arnman (till Erika, helsande). och jag skattar mig lycklig, om jag inte, genom mina trägna besök, så länge besvärar er, tills ni uttryckligen säger mig vara ovälkommen. Här ser ni åter er vanliga hvardagsgäst, min fru, 56 Erika. fa, ty löjtnant Arnmans vänskap är för mig och min man af så stort värde, att jag vet ingen gäst, vi mera hjertligt helsar välkommen, än honom. Arnman. är emedlertid inte blott en önskan att få göra en Jag tackar er, min fru, ni är alltför god. Det Något så olyckligt, hoppas jag, aldrig må inträf visit, utan ett ganska vigtigt ärende till er, Kapten resa. Det angår den förut omtalade skolan, och detta ämne. Haraldson, som i dag gifvit anledning till min hitjag önskade helst enskildt få säga er några ord i Birger. Jag hoppas ni vet, att om min ringa förmåga kan bitid beredvillig. (vill gå med Arnman, men hejdas af gubben.) Haraldson. ren, nu inte. Ni skall tro, Herr Jaktlöjtnant, jag
Då denna fråga i min öfvertygelse är en af de vigligasle, som under riksdagen förekommit, skulle jag på del högsta beklaga, om majoi iteten inom Ståndet afvek från Utsk;s tillstyrkande. Jag är sjelf både räntetagare och räntegifvare, och har varit det så väl under min tjenstemannniid, sorn under loppet af hela dea lid jag varit landtbrukare. Det torde derföre ursägtas, om jag tilltror mig någorlunda säkert kunna bedömma följderna utaf att längre bibehålla det hittills gällande sältet nit utgöra räntorna. Man har åberopat protester vid förra riks dagen utaf några inom Östergöthland boende räntegifvare. De voro tio å tolf personer och följaktligen en alltför obetydlig minoritet, för att kunna åberopas såsom bevis emot den stora majoriteten, som hyser en motsatt önskan. Dessutom torde desse värde män från Östergöthland, om de nu blefvo hörde i saken , hafva förändrat öfvertygelse. Man har äfven såsom skäl emot Utskrs betänk, anfört, att det på många ställen skulle vara svårt för räntegilvaren alt genast vinna afsättning för sin spanmål till ett lämpligt pris. För min del kati jag icke inse af hvad anledn. räntegifvaren skulle finna sig tvungen alt så skyndsamt, och utan afseende på mer eller mindre gynnande omständigheter dertill, afyttra sin spanmål; ty när han på förhand känner icke blott beloppet, som han skall utgöra, utan äfven tiden för dess erläggande, så må han skylla sig sjelf för de förluster, som kunna blifva följden af brist på omtanke att i lid på lämpligt sätt rangera sig för betalningen. Om det skulle så vara, alt uti en eller annan sädesi ikare provins ränteförvandlingen blefve för räntegifvaren mindre förmånlig, än i de öfriga delarna af Riket; så torde dock hvad som är fördelaktigt för den större delen af Riket böra afses framför förbållandet inom några mindre delar deraf. Uti skogstrakterna, hvarest sädesproduetionen är mindre ymnig, hafva sammankomster ägt rum, dervid allmogen föreslagit alt ingå lill K. M. med särskild petition om ett sådant stadgande, som det ifrågavarande.
An, dre nedlägga belpdcligt i Byggnader, och flere kinkiga frägor kunna mellan Taxerings-Commision och den skattskyldige uppstä om sädanc Byggnaders mer eller Mindre nödwändighet. Andre täla äter att deras egne Boningshus stödjas. Om sädant wisar det oangenäma af Taxeringsmännens befattning, är min afsigt wunncn. I händelse förslaget antages, anhäller jag öd» mjuk?st, att dehc mine cnskilte tankar jemte hwad jag widare fär tillägga, mätte fä ätfölja till de respective Ständuis Nialla. Slockholm d. Lärl kuylenstjärna. Är och dag som förr ssrfwit stär. Lx krolocolio L. 6. Ingman. Herr Grcfwen och Landt» Marskalken anmälte, att med dctza handlingar äfwen följde ett yttrande af Friherre Wetterstedt, Lric, men hwilket, emedan det redan länge warit tryckt Herr Landt«Marskalken trodde ej behöfwa uppläsas nu, dä deraf endast tids-utdrägt följde. Hant 892 Den 2Z September. Hanö Excellence Herr Grefwe Au ut K förklarade sig hafwa welat görs samma erindran. Ridderstapet och Adela hördes härtil samtycka. Utlätande angäende grunderne för Bewillningen» ingifwit till Riksens Högloft. Ständers Bewillniugs«Utskott ben 7 Juni! iZog. Sedan Rikets behof, nu fordrar en wida större Mwillning än nägonsin tilförene, lärer wara högst angelägit, sä framt den med säkerhet och rättwisa stall kunna utgä, att i möjligaste mätto söka lämpa fördel' ningen efter hwar och en Medborgares mer eller mindre fbrmäga att den utgöra och att i synnerhet de fattige icke öfwer stäligheten belastas.
Man syntes redan då hafva frigjort sig från föreställningen att skråväsendet för handtverksmästarne medförde något väsendtligt skydd och trygghet, sedan man funnit, att det af dem sålunda påräknade skyddet förminskade de flestes verksamhet och omtanke, att det högre priset, som var en följd af monopoliet, minskade afsättningen och följaktligen äfven produktionen, och att industriens fullkomnande, som lika mycket skulle vara idkarnes som allmänhetens fördel, i följd häraf rönte hinder i stället för uppmuntran. Det är väl sannt, att skråens förtjenster om handtverkeriernas förkofran ej böra helt och hållet förnekas; men detta eger hufvudsakligen tillämpning på den tid, då skräna voro slutna. Embetet sjelf bestämde då antalet af dess medlemmar efter pröfning af gjorda ansökningar om vinnande af mästerskap. Mästarne i ett embete ansågo sig ega en gemensam ansvarighet för tillverkniugarnes godhet, och hela korporationens ära ansågs på visst sätt förnärmad af den medlem, som vårdslösade sitt yrke. Sedan emellertid de slutna skräna, hvilka voro de enda, som under alla omständigheter kunde betrygga medlemmarnes vinst, jemte det de äfven lemuade konsumenterna en garanti för produkternas godhet, dock ansetts innefatta en allt för uppenbar kränkning af allmänhetens rätt, och derför genom den första här i riket utfärdade allmänna Skrå-ordningen den 1 Mars 1669 afskaflats, blef förhållandet betydligt förändradt. Genom denna författning äfvensom genom 1720 års Skrå-ordning har lagstiftningen på annat sätt sökt att bringa producenternas antal i jemvigt med konsumenternas på hvarje ort. Då skråmästarne ej lagligen kunde vägra en sökande mästerskap på den grund, att mästarnes antal redan vore tillräckligt stort, medgat lagen dem möjlighet att medelbart vinna sin afsigt genom att uppehålla de sökande med hvarjehanda svårigheter och genom den dem förbehållna rätt att tillika med myndigheterna pröfva de sökandes skicklighet. Ehuru genom 1846 års Handtverks-orduing skråembetena upphörde, och handtverksföreningarne trädde i deras ställe, har man dock sedan skråförfattningarnes tid i nämnda ordning bibehållit föreskriften om mästerskap såsom ett medel att derigenom vinna grundadt omdöme om den sökandes skicklighet.
Jag tror, att man hellre bör söka förenkla än mångdubbla besvär — både för den ena och andra; hellre under - »8 Statssamt Allm. Besv.- och Oecon-Vtsk. Utlåtande A’’.o 35. lätta än förtrycka folket, och undanrödja alla anledningar till missnöjen; — på grund af allt detta reserverar jag mig mot Utskottens beslut och anhåller vördsammast, att Jemtlands Rustoch Rotehållare måtte uteslutas från Passevolance-contractet och utgöra proviant in natura, på sätt förut varit öflig t. Jag kan icke inse, att detta skiljande kan medföra någon olägenhet hvarken för Arméen i det hela eller för Jemtlands Regemente serskildt, helst nämnde Regemente, i anseende till dess långa afstånd ifrån något annat Regementes öfningsplals, icke utan stor kostnad och tidspillan kan sammandragas till något större öfningsläger;" samt af Riksdagsfullmägtigen Hans Jansson fran Elfsborgs Län: "Utskottens Betänkande i förevarande ämne är för hvarje Svensk man ett öppet bevis på de olyckliga förhållanden, som uppstå i samhället, då den Slatsmagt, som närmast är sky^ldig att bevara de nationela rättigheterna, obetänksamt eftergifver desamma, och då de bägge magter, som i Stater böra vara en gemensam garantie för Lagarnes rätta tillämpning, förena sig, att, utan afseende på deras protest, hvars rätt är i fråga, genom magtspråk draga den enskildes rätt och de mellan Staten och individen ingångne öfverenskommelser, ifrån Laga Domstolar, under det administrativa godtycket ! Det är, i min öfvertygelse, hög lid, att söka en gräns för den oformlighet, hvari Passevolancefrågati råkat komma, genom senaste Ständers olagliga beslut och sanctionen derå, — Om den leken skulle börjas, att tre Stånd skola beskatta det fjerde, då frågar jag: hur kan man väl tro, att den lyckligt slutas?
Utskottet har ej kunnat undgå, att erkänna, och lägga till grund den obestridliga sanning: att skjutsningsskyldigheten, Sorn, betraktad i all sin vidd, omfattar, jemte anstalterna för de P.esandcs fortskajjande och beqvämlighet, äfven j>ostjörseln, sennt Kronooch fångskjutsen öfver hela Riket, är å landet ovillkorligen fästade vid jorden, och med nu varande inrättning utgör den drygaste och mest tryckande bland alla de tyngder, hvarmed jordbruket annars i så många serskildta afseenden finnes vara belastadt; Ett förhållande, desto mera eftertänklig^- som ingen med någorlunda kännedom af fäderneslandet, lärer i sjelfva grundförfattningen kunna vänta sig någon väsendteljg förändring. 7^4 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden, I andra länder, gynnade af blidare feli» mat, bättre jordmon, rikare population och deraf jean skjutsningen med. framgång öfvertaga» af enskilda entrepreneurer och till stor del bescr;as genom reglerade förväg nar j men hos oss hembära, enligt alla tiders erfarenhet, dessa slag" anstalter på långt när icke den kostnad, som dervid är oundvikelig; utan måste för skjutsningans bestridande de hemman och lägenheter i allt fall vara påräknade, som i.je om deras belägenhet och tillgång på hä« siv dertill erbjuda nödiga bidrag. Örn sådant af ingen sakkunnig kan motsägas, gifvas ef t.r min tanka blott 2ne tillräckligen verksamma medel att vinna den åsyfude angelägna .förbättringen, nämligen: i o att man utsträcker skjulstangsskyldi g beten till all slags jord, som igenom dess belägenhet i granskaptt af allmänna landsvägen bör vara lika påräknad till deltagande i detta allmänna onus, utan åtskillnad af dess annars till äfventyrs olika natur, och derefter genom skjutsiegans sammansättning, och ombytesSiationernes omtänksamma inrättande, eftersträfva den största möjliga jemlikhetvid sk-utsbördans fördelning imellan Ilandets dertill, efter min tanka, lika förbundna Jordbrukare; och 2:0 att man förmedelst
Sedan från Kongl. Myntverket underrättelse ingått, att stämplarne för dubbla ducaler voro i ordning, är, till följd af Banco-Fullmägtiges den 4 Maji i836 fattade beslut, en Guldplants om 3,i35-^^ ducater till Kongl. Myntverket aflemnad för utprägling af dubbla ducater. — Äfven har, efter Banco-Fullmägtiges beslut af den g Februarii innevarande år, utmyntning skett af 4oo st. fyradubbla ducater. Behörige räkningar öfver från Banken mottaget Silfver och Guld, hafva, så väl qvartaliter, som efter hvarje års förlopp, blifvit från Kongl. Myntverket, i föreskrifven ordning, afgifne samt till deras enlighet med Bankens räkenskaper controllerade. Inventeringar af Kongl. Myntverkets Guldoch Silfver-tillgångar äro jemväl, i öfverensstämmelse med stadgandet uti §. r35 af Banco-Reglementet den 26 Maji 1835, verkställde, den 16 Januarii i836 och den 14 Januarii innevarande år, utan att dervid förekommit något att erinra. Banco-Fullmägtige hafva den 3 December 1835 förordnat att det nya Kopparmyntet då genast borde sättas i omlopp och utvexlingen af det äldre upphöra, men att, i händelse åtgången af det nya Kopparmyntet blefve så stor, att Bankens förråd deraf alldeles medtoges, Kopparmyntet af äldre prägeln åter finge utgifvas, under iakttagande, alt, när det icke mer funnes — i5 — tillgång på en eller flere af de nya Kopparmyntsorterna, enahanda valeur, eller om den tagit slut, valeuren näst derunder, af gamla prägeln, borde Allmänheten tillhanda hållas. Vid af Revisorerne den 4 innevarande December i Banken anställd inventering, har Bankens förråd af Silfvermynt, samt myntadt Guld och Koppar-skiljemynt, uti större och mindre General-Cassorne funnits utgöra:
Bref med förklaringen deröfver af den 30 i samma månad den med rälta förståndet öfverensstämmande tydning: att den, som en gång lidit straff för inbrott, men åler för andra gången, i afsigt alt stjäla, dermed beträdes, skall, utan afseende på värdet af det dervid till - 28 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Bcrättelsc d. 11 Juli 1844. gripna, i oell för sjelfva inbrottet vara förfallen till de i 1773 års Kongl. Bref utsatta tvenne års arbete, mannen å någon kronans fästning ocb qvinna» å tukthus. Vid jemförelse emellan dessa särskilda, tid efter annan utkomna författningar, hvilka, med undantag af Kongl. Förordningen den 20 December 1745 och den del af 1773 års Kongl.
Jag tror alt dessa båda frågor böra serskildt betraktas och propos. framställas å hvardera serskildt för sig, och delta sä mycket helldre, sorn det kan vara goda skäl för antagandet af IJtsk:s förslag ang:de skattens beräknande då deremot inga tala för den tillstyrkta skrifvelsens aflåtande. Skälen hvarföre den förra af dessa båda frågor bör bifallas, hafva redan af flere värde talare blifvit så fullständigt utvecklade, att derom icke vidare behofser ordas, hvarföre jag härutinnan inskränker mitt yttrande till att påyrka bifall till första delen af förslaget. Hvad den andra delen beträffar eller den föreslagna underd. skrifvelsen, hvaruti hos Konungen skulle begäras en fullständig utredning öfver tackjernstillverkningens ställning och huruvida afgiften derför kunde till sitt förra belopp förhöjas, så anser jag en sådan skrifvelse helt och hållet obehöflig hvarföre jag ock å förslaget i denna del yrkar afslag, hänvisande till den K. proposm, som ådagalägger tydligen att frågan om hammarskatten varit under ganska noggrannt öfvervägande. Att Ständerne på delta sätt skulle upmana Konungen att följa jernhandteringen, hvilken näst jordbruket utgör landets modernäring, anser jag dessutom, såsom i sig innefattande ett tvifvel om K. M:s omsorg för landels väl, för i högsta grad olämpligt. — Denna fråga, eller den som afser den föreslagna underd. skrifvelsen, kan R. 0. Ad., efter min förmening afgöra utan återremiss emedan den icke har sammanhang med regleringen af Statsverkets inkomster. 232 Den 8 Mars f. m'. Hr Rääf, Leonh. Fredr.: Då jag förliden riksdag hade äran vara medlem af Slatslltsk. och på dess afdelning ledt, samt genom yttrande inom Ståndet beredde denna frågas då erhållna utgång, tror jag mig vara istånd att öfver henne lemna några uplysningar.
Då vardt Konungens hjerta i Syrien illa tillfreds deröfver, och kallade sina tjenare, och sade till dem: Viljen I då icke säga mig, hvilken af våra är flydd till Israels Konung? Då sade en af hans tjenare: Icke så, min herre Konung; utan Elisa, den Propheten i Israel, säger Konungenom i Israel allt det du talar i kammaren, der din säng är. Han sade: Så går bort, och ser till hvar han är, att jag må sända bort och låta hemta honom. Och de underviste honom, och sade: Si, i Dothan är han. Då sände han dit hästar och vagnar, och en stor magt. Och som de ditkommo om nattena, belade de staden. Och Guds mansens tjenare stod bittida upp, att han skulle gå ut; och si, då låg en här om staden, med hästar och vagnar. Då sade hans tjenare till honom: Ack! ve, min Herre, hvad vilje vi nu göra? Han sade: Frukta dig intet; förty de äro flere som med oss äro, än de som med dem äro. Och Elisa bad, och sade: Herre, öppna honom ögonen, att han må se. Då öppnade Herren tjenarenom hans ögon, att han fick se. Och si, då var berget fullt med brinnande hästar och vagnar omkring Elisa. Och då de kommo ditneder till honom, bad Elisa, och sade: Herre, slå detta folket med blindhet Och han slog dem med blindhet, efter Elisa ord. Och Elisa sade till dem: Detta är icke den vägen, eller den staden; följer mig efter, jag vill föra eder till den man, som I söken; och förde dem till Samarien. Som de kommo till Samarien, sade Elisa: Herre, öppna dessom ögonen, att de måga se. Och Herren öppnade dem ögonen, att de sågo. Och si, då voro de midt i Samarien. Och Israels Konung, då han såg dem, sade han till Elisa: Min fader, skall jag slå dem? Han sade: Du skall icke slå dem; de som du får med ditt svärd och båga, dem slå. Sätt dem vatten och bröd före, att de måga äta och dricka; och lät dem fara till sin herra. Så vardt dem tillredd en stor måltid.
Öm det kunde medgifva?, hvad söm likväl ännu ieke är utrönt, att Riket, för närvarande eller i goda år, producerar så mycken Spannmål, att vi med sparsam hushållning, äro för denna Articel oberoende af Utländningen, så är dock Landet ännu på långt när icke uppodlädt, i den män, som behofvet för Statens Styrka af en förökad Folkstock ovederSägeligen kräfver : Öm detta är ett ämne, värdigt Riksens Ständers Rådplägning, så är nu tiden inne, att tänka på Medel hvarigenom ett så stort ändamål kan vinnas. Banco-Utskottei torde kunna säkrast upplysa, att odlingsfliten på ett enda år, nemligen det näst förflutna, varit ojemförligt större än deri anslagna Fonden, hvilket jemväl bevises deraf, att de Lån-sökander, NB. för mindre odlings - företag , som under loppet af igiö års sednare halft blifvit anmäldte, icke hafva något Låne-biträde att vänta förr, än år xg20, ech att Lån-sökander för större odlingar, hvar* 334 Den 15 December, tili kostnaden ofta öfverstigit två gånger aooö R:dr, måst befinna sig alldeles öhulpne. Beträffande åter Lån på Fastigheter, tili räddning för sådärie Olycklige köpare deraf, sorn, missledda äf illa beräknade Firiahce-öperationer och stigande priset på Laridtmanna producter den ena tiden, måst finna Sin missräkning ett annan tid •» då en allmän penhingé-bfist på olika tider och af olika örsaker påkallat Riksens Ständefs sammankomst} så synes 6'ooÖ R:dr i Lån för en Egendoms Innehafvare > utan afseende på Egendomens mångdubbla värde j
Skrifvelse, A':o 60. 103 namie af Fullmäktige, eger Drätselkammaren utbekomma lånemedlen i den mån desamma, enligt derstädes gjorda och bifallna ansökningar, skola vederbörande tillhandahållas. 3:o. Hvad af sagde medel före slutet af femte året efter det, derunder eldsvådan inträffat, ej kunnat till behöriga lånesökande utlemnas, får derefter af Drätselkammaren icke utgifvas. 4:o. Det i Riksgälds-kontoret lyflade och på föreskrifvet sätt begagnade lånebeloppet må, utan ränta och kapital-afbetalning, innehafvas' till det i tredje punkten bestämda årets utgång; hvarefter och intilldess lånet är till fullo godtgjordt, sex procent af dess ursprungliga belopp böra till Riksgälds-kontoret årligen återbetalas, deraf ränta efter fyra för hundra å det. oguldna kapitalet först beräknas och afgår, samt ölverskottet utgör kapital-afbetalning. Den uti ofvanstående 4:de punkt omförmälda årliga ränteoch kapitalafbetalning bör af Drätselkammaren vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest denna inbetalnings belopp före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgälds-kontoret inkommer, samma inbetalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnda månads början å kapital-afbetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. 6:o. Före den 1 Juli näst efter den bestämda yttersta tidpunktén för lånemedlens utlemnande, bör Drätselkammaren, medelst insända handlingar, inför Riksgäldskontoret styrka, att de byggnader, för hvilkas uppförande understöd af ifrågavarande lån meddelats, blifvit inom föreskrifven tid fullbordade och bos städernas allmänna brandslods-bolag eller annan i stadgad ordning bildad och med vederbörligen låststäldt reglemente försedd brandlörsäkrings-inrättning emot brandskada försäkrade. 7:o. Från Riksgälds-kontoret utbekomna lånemedel, hvilkas behöriga användande icke styrkes på det i nästföregående punkt stadgade sätt, böra inom den der bestämda tid vara till Kontoret återställda; hvarjemte
Handels-Balken är, såsom landsköp, förbjudet att å landet hålla köpmannavaror fala i sitt hus eller dermed fara från by till by att köpslaga, äfvensom att å landet uppköpa landlvaror alt der eller i köpstad försälja, samt att å landet hafva något nederlag; hvaremot medgifvet är och såsom landsköp ej räknas, att lägga sin egen afvel och afrad upp och den sälja hvar man vill, eller att landtmannen, till sin bergning och nödtorft, byter vara i vara eller köper för reda penningar hvad annan af sin afvel låta kan. Flera särskilda såväl äldre som nyare författningar berättiga äfven allmogen att hvar som helst försälja dess egna tillverkningar och ortens produkter. Dylika medgifvanden förekomma, bland annat, uti Kongl. Resolutionen på städernas besvär den 28 Augusti 1727; i Kongl. Försäkran och Stadfästelsen på Svenska och Finska allmogens frioch rättigheter den 4 April 1789; samt i Kongl. Kungörelserna den 9 Januari 1822 och den 28 Augusti 1834, o. s. v. Nu gällande Handels-ordning af den 22 December 1846, hvarest i 19 § förklaras, att, i afseende på den allmogen i förenämnde härader af Elfsborgs län samt städerna Borås och Ulricehamn särskildt medgifna handelsfrihet, gäller till efterrättelse hvad förut stadgadt är, innehåller i 5 § följande allmänna stadganden : ”Alla slags inhemska landtmannaprodukter må hvar och en ega att på landet upphandla och, vid eller utom marknader, partivis föryttra. ”Landtmän ega äfven, att sådane varor, med undantag af bränvin, å landet i minut till salu hålla. Expeditions-Utskottcts Förslag till anderd.
I följd häraf och då, genom räntans bestämmande till 6 procent, det senare eller 2 mom. blifvit öfverflödigt, emedan de ifrågavarande Borgenärernes rätt alt, i likhet med andra borgenärer, under concursen åtnjuta vanlig ranta på deras fordringar, så vidt lillgångarne förslå., icke kan vara något tvifvelsmål underkastad, hemställa Utskotten, alt den blifvande Jo §. må erhålla följande lydelse: Derest ej Banken med Rikets metalliska mynt, eller med sådané sedlar, som lika med mynt i Riket gälla , vid anfordran inlöser sina tryckta eller graverade credit-sedlar , äfvensom , derest af densamma utfärdad invisning på Rikets Ständers Bank, vid uppvisandet derstädes ej inlöses, åtnjute borgenären ränta af den enskilda banken., efter 6 för 100 om året, ifrån den dag, dä inlösen sålunda vägrad blifvit, g §. 1 mom. är gilladl af Borgareoch Preste-Slånden, med den utaf sistnämnde Stånd beslutade förändring, att, i stället för orden: ”någon oslridig skuld, af hvad namn den vara må,” det skulle heta: '"'någon af dess credit-sedlar, eller för vägrad inlösen återkommande invisningar på Rikets Ständers Bank;” varande, i fråga om borgenär s rätt, att, för fordran af hvad natur som helst, lagsöka Direclionens Ledamöter, den af Utskotten antagne grundsats af Ridderskapet och Adeln bilalien. Då nu Directionens Ledamöter, så länge de fortfara med förvaltningen af Bankens tillgångar, nödvändigt mäste svara uti alla lagsökningsmål sorn emot Banken göras anhängige, samt Direclionen icke lärer underlåta att, till betalning af Bankens gäld, i främsta rummet använda Bankens egna tillgångar och, i händelse af möjlig brist, äro skyldige att i tid afträda Banken, så hemställa Utskotten ytterligare, alt Utskottens förra förslag i 9 §. 1 mom. må antagas såsom 1 mom. i den blifvande 11 §., och erhålla följande lydelse: