Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdags-Ordningen, förordnade 3:ne Cancellister, en för hvardera af Utskottets q:ne Afdelningar, få antaga nu genast för hvardera af dessa Afdelningar en Notarie eller Protocollsförande, samt att, i händelse ännu en Afdelning framdeles befinnes nödvändig, då, utan vidare anmälan, tillsätta en tredje Notarie, och 0:0 hemställes, om icke aflöning för Utskottets Secreterare, Notarier och Cancellister, jemte yaktbetjente, hvilken vid föregående Riksdagar utgått af Bankens medel, må ifrån och med in* Bevarande Riksdag anordnas af de för Riksdagskostnaderne anslagne Allmänna Medel, alldeles i likhet med hvad för Rikets Ständers öfriga Utskott iakttages. Första Momentet af Memorialet bifölls, men det senare, sorn angår bestämmandet, 6| ProfTJidr. d. as Nov. isis hvarifrån kostnaden till Utskottets betjening* sflönande skall anordnas, lades på bordet. S. D. Föredrogs och bifö' Stats-Utskottets den 24 dennes afgifne Memorial, (N:o 1.) angående hegardt tillstånd, att, utom den uti Riksdags - Ordningen föreskrifne Tjensteman» na-personal: Secreteraren samt för hvarje Division en Cancellist, få ytterligare antaga en Secre. terare för Riksgälds-Ärendena, en Kamererare samt tvänne Cancellister. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades Herr P. Lindqvists Memorial, innefattande hemställan, att, om Skattskyldig ej klagat Öfver’ Pröfnings - Comités åtgärder, samt LandsKamereraren , Kronofogden eller Häradsskrifvare!! dervid ej anmärkning gjort, Kongl, KammarRättens vidare behandling med den SkattskyU dige och den taxering, som hart undergått, måtte helt och hållet förfalla^ S. D, fröt, Vtär. rf, u Nov, 13*3, 65 S, D. Remitterades till Stats-Uisl ottet: t:o Kongl.
Hr Printz en skölds, Carl, d. 29 sisth Nov. e. m. på bordet lagda motion i fråga om löneregleringen för Kongl. Kammar-R:n. Föredrogs Hr Carlesons, Fredrik, d. 29 sisth Nov. e. m. på bordet lagda motion om rättighet för jordegare att få upsagd och aflyst, men likväl olofligen qvarboende landbo förpassad till något Kronans allmännare arbete. Hr Palmcrantz, Johan Mauritz: Jag anhåller att få fästa upmärksambeten derpå, att det ändamål, som afses med motionen, redan hos oss finnes, enär vi just ega de författningar, hvarom motionen talar. Det är nemi. för hvar och en af R. och Ad. kändt att om en åbo aflyses, så är han naturligtvis skyldig att flytta, och gör han icke det, är egaren berättigad att af K. M:ts Bef:de erhålla vräkningsdom, hvilken kronobetjeningen är pligtig att verkställa. Jag inser således icke något skäl, hvarföre denna motion behöfver remitteras till något Utskott, emedan, såsom jag haft äran nämna, den är helt och hållet öfverflödig, utan anhåller i stället att R. och Ad. behagade afslå densamma. Det är blott denna anmärkn. jag ansett mig icke böra underlåta att göra, då ingen annan gjort den. Frih. Raab, Adam Christian: Jag hörde icke mer af den siste värde talarens yttrande, än hans begäran, att motionen måtte afslås; jag hemställer likväl, huruvida det vore skäl att här, på grund af en upgift derom att föreskrifter i den föreslagna riktningen redan finnas, vilja afslå den väckta motionen. Finnas dylika föreskrifter, tillhör det Utsk. att derom uplysa, och jag kan icke annat än tillstyrka, det motionen måtte remitteras till vederbörligt Utskott. Hr Palmcrantz: Jag medgifver att jag uttryckte mig orätt och att mitt yrkande stod i strid med Grundlagen. Min mening var emellertid endast den, att hemställa till motionären, huruvida han icke skulle finna sig föranlåten att återtaga sin motion, och är han här närvarande, så ber jag honom derom.
»Vänder ni tillbaka till Köbenhavn?» afbröt hon sig plötsligt. »Nej.» »Hvar – då det är jag som frågar, tyder ni det ju ej som nyfikenhet? Väl? Hvar tänker ni då vistas?» »På landet.» »Länge?» »Alltid.» »Men – hvad är nu detta för » »Det är mitt ramaste allvar.» »Tänker ni bli bonde? Ni – bonde!» »Hvad menar ni med bonde? Är det den gamla figur, som herrskapsklassen bildat sig genom motsättning till sin egen typ och som den inbillar sig ännu finnes till. Icke sant, ni menar med bonde ett slags djur, som arbetar, äter, dricker och sofver som alla de andra djuren? Jag kan trösta er med, att detta djur är för länge sedan dödt och begrafvet för att sannolikt aldrig mera uppstå.» »Men hvarför skall ni lägga er ute i en sådan där eremithåla, som en landtlig afkrok ju ändå i alla fall måste vara?» »Det är alls icke fråga om något eremitlif. Jag tänker endast sent omsider skaffa mig det miliö, som är mitt enda naturliga. »Förstå mig rätt, fröken Agnes. Ni kan bestämdt förstå mig. Det finns ingen familj, i hvilken jag umgåtts så mycket, i hvilken jag rönt så mycken vänlighet, i hvilken jag trifts så godt, som i er. Och ändock har jag, i tusen småbagateller och i grund och botten, aldrig känt mig annat än som en främling, till och med bland de era, – en omhuldad, bortskämd främling, låt vara, men ändå en främling, som aldrig kunde bli fullt hemmastadd och otvungen och som längtade dit, där han hade hemma. Era bordsvanor, ert sätt att smekas som syskon, er uppfattning af god ton, allt detta myckna som för er alla var nedärfd vana, omedveten vana, det var för mig nånting instuderadt och blef mig aldrig annat än en yttre fason, ett skal, en påklistrad etikett, hvilken angaf för mig själf och andra, att jag tillhörde era samfundskretsar.
"Bröder, kamrater", ropade nu Jacob Illka, så att det skallade kring kyrkogården, "viljen J ännu tåla Svedjeklases tyranni? Viljen J ännu svälta och se edra hustrur och barn förgås i elände, viljen J låta Flemingens knektar frossa vid ölstånkan, under det edra barn tugga stamp och bark? Viljen J tåla öfvervåld i edra hus af knektarne, då intet annat fordras, än taga eder sjelfva rätt. J hören det sjelfve, hertigen uppmanar eder dertill. J hören det: Flemingen har ingen rätt att befalla, utan är en upprorsstiftare emot konungen och hertigen. Ären J fege uslingar, att J låten honom förtrycka eder? Jagen bort honom, slån ned honom. Låtom oss draga till hans fördömda näste. Kamrater, gripen till vapen, allting duger dertill, störar, knifvar, klubbor; kom: ned, ned med Svedjeklas och hans anhang!" "Ned med Fleming och med alla herrar", skrek Poutu, "alla, alla som äro klädda i kläde, äro folkets förtryckare." Länge hade Poutu sträfvat för ett mål: att komma bönderna att resa sig mot herrarne. Hans glödande hat mot de sednare, hade vändt sig helt och hållet mot Fleming, sedan denne som ståthållare herrskade öfver Finland, och till full låga hade hatet flammat opp, då Poutu sommaren förut, för sina stämplingar blifvit fängslad och förd till Åbo slott; derifrån han dock lyckades undkomma. På andra trakter af landet arbetade, för samma sak, Hans Fordeel och flera andra, äfvensom många hertigens utskickade. Men vördnaden för konungen och hans befallningshafvande, höll ännu bönderna tillbaka, ehuru redan på flere håll blod gjutits. Nu var det annorlunda. Nu hade de hertig Carls eget ord på, att de egde rättighet till sjelfförsvar emot knektarne. Fleming egde ingen rätt att beherrska, än mindre att förtrycka folket.
Edn imber bdniga bern (lallan om afdrifning af ett £anbt?3vanteriet3 forjrott till €urf)ué?anflalterne ber(ldbe£; 83:0. ben 18 Stooember, angdenbe S)i;feri?€ompagtnVt5 befrielfe tilis roibare fran 33evillning6 utgoranbe; 84:0. ben 2<; Olooember, angdenbe reglering af Sid» Staten» $t? tolbe #ufn>ub?$itef; 47 8 ro. ben 25 November, angåenbe reglering af 9cifé*®iateng ^iouötr •fbufmub^itel; 86:0. — angåenbe ett af ©fafémerfetS öfwer jTotté*mebel Bemil/abt anflag till ombpggnaö af £e/on&acfen 10 i b ©tocfbolmé ©lott; 87:0. angåenbe anflag af mebel för foflnaberne n>ib Qew* ne£ ®laj:t ^Drottningen# f;6ga boning; 88:0. angåenbe låne^unberflob lill 6erebanbe af commun nica t ion, genom ångfartyg, mellan 0tocfl)olm ecb ©tåberne wib Q5ottni|Ta milen; 8q:0. ..— angåenbe forbelning af be, genom en meb heffer* liga SlpfFa Regeringen afjlutaö £iqoibation#*conöention, influtne mebel; 90:0, angåenbe Iocal för RiF^Slrdbivet, 91:0. angåenbe öttenbi) Svung#gåeb# atimånbanbe till en ©tuteririnråttning ; 92:0. ben 30 Rovember, angåenbe anflag till penftoner ocf) gratifiea^ tioner åt ^sogtfalig gennes Äongl.
Den föreslagna nya Redactionen af 7 mom. förändras till följande lydelse: Vid Rättegångens början vare Boktryckare skyldig att författarens namnsedel till Domstolen ingifva. I annat fall stånde han författare ansvar, så framt icke författaren sig hos Domaren sjelfmant tillkännagifver. Angår Rättegången Dagblad eller Periodiska skrifter, blifve Utgifvarens namn af HofCanzlern, i följe af föreskrifne anmälan upgifvet. Domaren äger att genast sedan Namnsedeln blifvit aflemnad, densamma öpnci' och den derigenom uptäckta rätta parten för rätta inkalla. 1 Stycket fr. o. m. orden Fortsattes läsningen t. o. m. orden hvilande anmärkningar är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 366 ff. Den 12 Juni 1812 181 Har Boktryckare, utan författares eller utgifvares tillstånd, dess namn en skrift åsatt, straffes enl. Missg.Balk. 8 Cap. 3 §. Skulle, vid Rättegångens slut, Domaren pröfva, att Åklagaren i oträngdt mål yrkat namnsedelns brytande, vare Åklagaren förfallen till 100 Rdrs böter.1 Häremot förklarade Regerings Rådet Hallenst jerna sin enskildta mening vara, att, till förvarande af anonymens helgd, den Kongl. Maj :t sjelf i alla obrottsliga fall önskar se bevarad, det måtte vara Utgifvare af Dagblad och Periodiska skrifter tillåtet, att för HofCanzleren förblifva okänd så länge åtal mot skriften ej ägde rum; samt att å Namnsedeln som i HofCanzlerens händer öfverlemnas, kunde båda borgensmännen ansvara för Utgifvarens frägd. Härmed förenade sig Borgm. lillberg.'2 Förra Const. Utsk. föreslagne ändringar i 8 mom. gillades af Beredningen, äfvensom dess vid 9, 10 och 11 mom. hvilande anmärkningar. Beredningen åtskildes Kl. J/2 8. In fidem Aug. von Hartmansdorff. 1 Meningen: skulle, viel... böter, är tillskriven i marginalen.
Skrifvelser.' genom den år 1815 träffade öfverenskommelse för Riksgälds-Kontoret ali befattning upphört med Ulq viden af Rikets Utländska Gäld, ansåg det sig ej heller berättigad! att af Riksens Stan. ders Bank fordra och reqvirera ersättning af kurs-skillnaden för de Kapital, hvilka, genom Kongl. Majtts försorg, inlösas. Om allt detta underrättade Kongl. Maj:t Fullmäktige i Riksens Ständers Bank, uti Skrifvelse af den 10 sistlidne Junii, ined anmodan att vidtaga sådane åtgärder, 'att den ifrågavarande ersättningen, på de, i Kolig!. Majtts Nådiga Skrifvelse till Riksgälds-Kontoret, upptagne vilkor, måtte, till följe af Kongl. Majus reqvisition, anordnas och utbetalas.
Direktionens utlåtande öfver en gjord erinran, i afseende å det vid Lånekontoret begagnade rä n tebe räkningssätt. §•17- Sedan de för granskning af Lånekontorets i Malmö styrelse och Om inköp af ett förvaltning för år 1842 utsedde Revisorer gjort framställning derom > att ett på östra sidan om Lånekontorets hufvudbyggnad beläget, minmö räkning. dre korsvirkeshus mätte, med afseende å dess eldfarliga läge för Lå nekonlorets hus, varda af Banken, för kontorets räkning, inköpt, samt Fullmägtige, i anledning deraf, under den 26 Juni 1843 uppdragit åt Lånekontorets Direktion, att, när tillfälle till berörde fastighets inköpande framdeles kunde sig yppa, derom hos Fullmägtige göra anmälan; så tillkännagafs den 5 sisth Juli hos Fullmägtige, att erbjudande då mera skett om samma fastighets försäljning till Lånekontoret. Vid pröfning af detta anbud förklarade likväl Fullmägtige sig, i saknad af Rikets Ständers tillåtelse att gå i författning om inköp af fast egendom för Bankens eller Lånekontorets behof, icke kunna örn fö rinald la anbud antaga, men beslöto tillika, att hos rikets nästsammantiädaude Ständers Banko-Utskott tillstyrka bifall till det ifrågasatta inköpet, för så vidt uppskof dermed kunde till nämnde tid ingående förre Kamerer oren E■ P• Lindstedts balans. 16 beredas.
För mig är det omöjligt att fälla något omdöme öfver sjelfva förloppet vid det anmärkta till* fället, emedan jag då icke var tillstädes, och jag hemställer altså, huruvida det icke vöre med god ordning öfverensstämmande att uppskjuta den väckta frågans afgörande, till dess justeringen af denna dags prot. förekommer; ty enligt hvad jag höijt, lärer Hr Crusenstolpe hafva blifvit afbruten, innan han hunnit riktigt fullända den mening, som man förmodade skulle blifva sårande. Frih. af Nordin: Att uppskjuta till justeringen vore att uppskjuta tills riksdagen är förbi, och vi böra förmoda, att det ej kan vara fasligt långt qvar. Vi hafva ännu många prot. ojusterade, och det blir troligen inför Rjdd.direeLn, Den 27 April e. m. 3o3 som detta prot. kommer att justeras. Jag beklagar, att Ilr Cederschjöld icke var uppe, då han troligen lika med mig funnit olämpligheteh af det uttryck, som Hr Crusenstolpe begagnat; men jag förmodar, att Hr Cederschjöld antingen afhåller sig från att deltaga i en öfverläggning, öfver hvars föremål han ej varit närvar., eller skaffar sig säker underrättelse om hvad som inom Ståndet sig tilldragit. Hr Dalman: Jag förmodar, att bordläggning icke lärer kunna förvägras, då flera ledamöter om en sådan begäran sig förena, och jag får nu förena mig med Hr Cederschjöld i nämnde hänseende. Vår öfverläggning i dag har varit ovanligt passionerad, och Frih. af Nordin torde icke heller saknat sin känning deraf. Jag förmodar derföre, att han, vid närmare eftersinnande, verkligen skall finna, att Hr Crusenstolpes yttranden icke äro af så grof beskaffenhet, som de tyckas hafva blifvit uppfattade. Hr Crusenstolpe afbröts, då hans tillämpning af uttrycken skulle vidtaga; och jag förmodar, alt icke Frih. af Nordin skulle vilja bereda tillfälle för Ilr Crusenstolpe att framställa, hvad han ämnat hänföra under sin uppgifna rubrik af skälmstycke.
Ätta ar moro dä sedan den sist öswerständne Riksdagen förflutna, nu hafwa blott nägra fä mänader förbigått sedan den sista. Ingen skälig anledning till misttanka finnes i afseende pä Fullmägtigcs förwaltning. Äro wista nya anstalter Banco-Fullmägtige fogade, sä behöfwer nägon tid framflyta innan man kan komma i belägenhet att pröfwa och bedömma deras lämplighet. Jag fär säledes till Ridderskapet och Adeln hemställa om icke Banco-Utskottets Memorial kunde bifallas endast med det förbehäll att de Fullmägtige Ridderskapet och Adeln framdeles wäija, antingen nya Personer eller desamma dertill utses, mä kunna äska inwentering af Banco-Werket i fall de kjelfwe skulle sädant för sin större säkerhet ästunda. 123 Den ZO Augusti. Friherre Leäerström: Att den tid som sedan sista Riksdag förflutit warit kort. medgifwer jag, och att, ur detta stal, en inwentering kunde anses mindre nödig, än dä flere är mellan Riksdagar förflutit. Men orsaken hwarföre jag tror mig böra tillstyrka densamma bar ej afseende häruppä, utan ligger uti hwad jag förut anfört, nemligen i uppmärksamheten pä tillständet medBanqucns rcela fond och en nödig pröfning af anstaltcrne till dest flyttande wid infallande behof. Grefwe körner, Larl: Banko-Utffottet har haft sig förelagd beffrifningen om de anstalter Banko-Fullmägtige i detta afseende fogat: det har funnit dem nöjaktiga; och denna bcffrifning är tillräcklig för att gifwa anledning till ött fullständigt omdöme öm desamma. Herr Lerg8te6t, Li ic:
Ranko, resterande pensions-afgift för en kadett, som efter afgåendet från Akademien allidit, vore, enligt hvad 1847 års hufvudbok bifogad balansrelation upplyser, beroende af Högsta Domstolens pröfning. Häröfver torde Guvernörsembetet fä i afgifvande balans-relation vid 1849 års redogörelse, efter inhemtad närmare kännedom af hvad tillgjordt blifvit för målets afdömande, upplysa huru med frågan om liqviden sig förhåller. 3 § eller anmärkningen, alt antalet af de kadetter, som under året bivislat Akademien, icke blifvit särskilt angifvet, hvilken ofullständighet Revisorerne anse böra för framtiden afhjelpas. Till svar härå, får Guvernörs-embetet i underdånighet anföra, att, för kontrollen öfver uppbörden af pensions-afgiften och afgifter till höcker m. in., finnes vid hufvudböckerna bilagda förteckningar öfver de betalande kadetterne, med upplysningar när kadetterne ankommit eller afgått. Som likväl de 20 af Krigs-akademiens stats-anslag underhållne kadetter icke varit upptagne på förteckningarne, skall Guvernörs-embetet framdeles låta vid hufvudboken bilägga en uppgift äfven på dessas antal. 4 §. Revisorerne äska fullständighet i afseende på hänvisningarne till verifikationerna; och hvad Rikets Ständers Revisorer yrkat, skall Guvernörs-embetet tillse blifver för framtiden iakttaget. 5 §. Rikets Ständers Revisorer anmärka, alt Krigs-akademiens hufvudböcker behöfva en annan uppställning, än den de nu äga, och hemställa om utarbetandet af ett nytt formulär.
Och har Utskottet tillika, med anledning af derom uti 3:ne Riksstånd gjorde yrkanden, trott sig böra föreslå Rikets Ständer, i underdånighet anhålla, att detta beslut må af Kongl. Maj:t, för Dess del, i Nåder bifallas, samt att Kongl. Maj:t ville i Nåder meddela alla för verkställighet deraf erforderlige föreskrifter, äfvensom anbefalla vederbörande auctorileter vaka deröfver, att förrättningen med ali möjlig skyndsamhet utföres. 3:o. Kronotionde-Spanmälen: Härvid är hos Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet enahanda anmärkning, i afseende å det beräknade priset framställd, sorn här förut i fråga om Afrads-spanmålen omförmäles; hvaremot Utlåtandet i denna del är af Borgare-och Bonde-Stånden bifallen. Med åberopande af hvad vid a:dra punkten är i fråga om prisberäkningen anfördt, vidblifver Utskottet sitt förra förslag. Arrende-medel: Vid denna punkt är, i fråga om spanmålspriset, samma erinran hos Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet gjord, sorn vid 2:dra punkten upptages; hvarförutan en Ledamot af Ridderskapet och Adeln anmärkt, att penninge-beloppet icke bordt upptagas så högt, som för närvarande, enär det minskas i den morr, de gamla arrendena upphöra och de nya icke blifva i contante penningar utsatte. Dä någon tillförlitlig grund för ändring uti beräkning af contante arrende-beloppet icke för Utskottet är alt tillgå' och äfven om detsamma genom nya Contracts vidtagande före nästa Riksdag, till någon del skulle minskas, med skäl lärer få antagas, att en motsvarande tillökning uppkommer uti spanmål, sorn, i stället för penningar, skall utgöras, hvarigenom inkomsten på det liela ändock icke blifver nedsatt, anser Utskottet sig, med åberopande för öfrigt af hvad i fråga om spanmålspriset vid 2.‘dra punkten är vordet yttradt,! böra det förut afgifne, af Borgareoch Bonde-Stånden bifallne yttrandet vidhålla.
Franska Statskassans uppoffring för Sverige, enligt här ofvan uppgifna grunder, skulle alltså kunna beräknas för Tonnageafgift, m. m R:dr 166,898: — Stångjern „ 42,166: — Transport R:dr 209,064: — 79 Transport R:dr 209,064: — Stål „ 54,183: — Trädvaror „ 40,000: — Summa R:mt R:dr 303,247: — Under vanliga förhållanden vill det synas, som borde Sverige, då det nu är sinnadt, för att begagna Herr Friherre Gripenstedts uttryck i ofvanberörda anförande, med en Handelstraktat tillköpa sig en Sjöfartstraktat med Frankrike, icke skäligen från Franska sidan affordras större uppoffringar och medgifvanden, än som motsvaras af dem Frankrike vill göra för Sverige och med dessa stå i ett någorlunda adeqvat förhållande, hvad angår uppoffringarnes art och beskaffenhet. Då således Franska Handelsflottan redan eger, och år för år allt mera begagnat sig utaf de fördelar i afseende på tonnageoch andra afgifter, hvilka Sverige nu ernar tillköpa sig af Frankrike, och då de tull-lindringar, som Frankrike vill medgifva Svenska exportprodukter, afse, och icke kunna afse andra än råvaror och halfförädlade produkter; så borde, om likställighet i utgångspunkt och grundsatser ville, enligt rättvisans och billighetens fordringar, göra sig gällande, tullminskningen från Svensk sida afse allenast Franska naturaprodukter, m. m. Äfven synes det vära alldeles klart, att derest tullnedsättningen från Svensk sida för dessa artiklar fullt motsvarade de uppoffringar, som Franska Statskassan, efter hvad här ofvan är antaget, skulle komma att vidkännas, så borde några ytterligare uppoffringar af Franska styrelsen icke skäligen ifrågasättas.
M:s nåd. kungörelse ronde enskilda banker, hvilka utgifva egna kreditsedlar, gifven d. 9 Jan. 1846. Enär, på sätt Utsk. i sitt mern. åberopat, K. M:s nåd. kungörelse af d. 14 Jan. 1824, ang:de inrättande af enskilda banker eller diskonter, genom 6 och 7 §§ af lagen för R. St:s bank, gifven d. 1 Mars 1830, erhållit egenskapen af civillag, synes mig visserligen behandlingen af detta ärende hafva bordt ställas i enlighet med föreskriften i 87 § Rcg.F.; men dä den af föredraganden i målet åberopade 89 §:ns i Reg.F. vidt omfattande lydelse å andra sidan synes hafva gifvit nugon, om än myckel otydlig anlcdn. till det förfaringssätt, som följdes, och då man tillika fäster afseende på de förhållanden, som Gr. Hamilton i sin reservation åberopat och i hvars innehåll jag till flera, ehuru ej till alla delar instämmer, så synes mig i detta hänseende icke den skiljaktighet i meningar, som torde finnas, ang:de rätta tillämpningen af nyssnämnde §, höra föranleda lill vidtagande af den förordade åtgärden. En annan sak hade det varit om Gonst.- Utsk. funnit lämpligt att fästa mera uppmärksamhet vid de regeringsåtgärder, hvilka Hr Tersmeden i sin reservation uppräknat, och lemnat oss en utredning af förhållandet i nämnde hänseenden; dä först hade RiksStm ock varit i tillfälle alt derpå grunda ett säkert bedömande af dessa frågor. Nu åter anser jag för min del icke den föreställning, som man enskildt torde få göra sig om riktigheten af den karakteristik, Hr Tersmeden meddelat oss öfver förberörde regeringsåtgärder, kunna skäligen öfvergå till en sådan, på full sakkännedom grundad öfvertygelse, som skulle kunna verka till ett beslut i enlighet med hvad han synes hafva åsyftat.
Han visste ej ännu, att vid just samma tid som han stigit upp i morse, hade en ung kvinna gått upp och ned å däcket till en ångare, som kastat ankar utanför hamnen för att lossa, innan den lopp in på redden, samt hvarannan minut förtviflad sport kaptenen, hur länge han trodde det kunde räcka. Han hade ej heller kunnat se, der han satt i sitt rum och orolig blickade ut i den grå regndagen, hurusom samma unga dam, då hon ändtligen befriats ur den oväntadt uttänjda fångenskapen ombord, jagat i en droska till «Skandinavisk Hôtel», der Truls lofvat, att ett bref skulle ligga och vänta, samt att hon, ännu innan vagnen hållit, sprungit ut och in i hotellets portgång, der portiern satt inne i sitt glaskyffe. Om der icke låge ett bref, ett bref till henne, till fröken Schrader? Fröken Schrader? Ja. Rifning bak örat: Nej, det troede han saamen ikke. Jo, maaske dog. Naa, han vilde se efter. Undersökning. Fröken Louise Schrader? Ja. Jo, vær saa artig. Och den unga damen hade slitit upp kuvertet och flugit igenom brefvet och störtat ut till droskan igen och i sista ögonblicket tillkastat den fundersamma portiern ett silfvermynt och gifvit order att köra till telegrafstationen. Och der hade hon afsändt ett telegram, der det stod: Kommer, Louise; men det visste Truls heller icke något om, emedan det försenats och till sist i den allmänna oredan blifvit liggande nere på hotelvärdens pulpet. Och lika litet hade Truls någon aning om, att samma unga dam farit vidare i sin droska från telegraftill jernvägsstationen samt hunnit fram just som tåget skulle till att gå, men i sista ögonblicket fått sina koffertar polletterade och sig sjelf, andfådd, belåten och förväntningsfull, in i en kupé, och att hon stigit af vid stationen, som han kunde se ifrån sitt fönster, och stått der nere och sport efter honom, och att de tysta, brådskande stegen derute i den långa korridoren voro hennes.