Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad långvarigheten beträffar, torde en hvar , som deltagit i Utsk:s göromål, veta huru det nästan dagligen förekommer, att man behöfver upplysningar från embetsverken; och om då dessa upplysningar behöfde heintas på 20, 3o å 4° mils afstånd, inn in en mängd mål kunde afgöras, så tror jag tvertom, att detta skulle medföra mycken tidsförlust. Sammalunda lär del äfven förhålla sig med kostnaderna. Skul - Den 2G M a r s f. m. Je en riksdag ii Allas uti landsorten, så blir icke allenast för de enskilde riksdagsmännen hyresoch underhållskostnaderna drygare, ulan äfven statsverket finge vidkännas betydliga utgifter för hyrande af tjenliga localer för Stånden och deras cancellier samt resekostnad, och, utom de vanliga riksdags-arfvodena , äfven dagtractamenten för en mängd embetsmän, som skola flytta dit från hufvudstaden, der de hafva sin aflöning, och hvilka icke kunna åläggas att uppehålla sig på den aflägsna riksdagsorten, ulan särskildt underhåll. Således torde man finna: alt den enda fördel, man uppgifvit alt riksdagars hällande uti landsorten skulle medföra, uti verkligheten icke ager rum. Hr Dalman: Då Hr von Hartmansdorff har citerat ett yttrande från en föregående riksdag, så anhåller äfven jag alt få uppläsa ett anförande af en värd ledamot af detta Stånd, som nu är frånvar., men till hvars opinion, i frågor om grundlagsförändringar, R. o. Ad. vanligen plägar uppmärksamt lyssna. Denne ledamot är Hr Cederschjöld; lian yttrade sig den 12 Januari 1835, sålunda: Nu upplästes Hr Cederschjölds, Pehr Gustaf, yttrande i detta ämne till R. o. Ad:s prot. den 12 Jan. i835, hvilket återfinnes uli 18 haft. pag. 5i af R. o. Ad:s prot. för nämnde riksdag; hvarefter Hr Dalman fortfor: R. o. Ad. finner häraf, att Hr Cederschjöld punkt för punkt genomgått och vederlagt det vid sista riksdag framställda förslaget.
St. Prot. 1840■ 3 Sami. l6:de Haft. 1 2 Gonstitulions-ZJt skottets Memorial, N;o 2^ flärd, som hotar att småningom undergräfva nationens moraliska kraft, har trott sig höra understödja motionen, och får derföre, till Grundlagsenlig behandling, tillstyrka ett så lydande tillägg uti 28 §. Regeringsformen : Konungen eger — Evangeliska. Läran. Titlar utan medföljande embete eller tjenst, eller med högre värdighet, än den innehaf vande embete eller tjenst medför, må ej fpr länäs. Hvarje Departements-Ghef — under Departementet höra. Stockholm den 21 Juli 1840. Ånk. till Exp. Utsk. den a3 Juli, kl. 1J2 2 e. m. Memorial, med förslag till ett nytt moment af 28 Regerings formen. På det fäderneslandet må kunna, till befrämjande af utvecklingen af döss egna intellectuella krafter, tillegna sig andra länders större framsteg, uti vetenskap, bildning och konst, genom att förmå i dessa hänseenden utmärkte utländske män till inflyttning och bosättning inom Riket, har, för beredande af medel härtill, inom Constitulions-Utskottet en dess ledamot väckt motion om ett Grundlags-stadgande, i följd hvaraf utlänning, bosatt i Sverige, skulle, under vissa villkor, tillerkännas lika rättigheter med infödd Svensk man. Utskottet, sorn, långt ifrån att befara någon våda af ett dylikt stadgande, anser deremot skola lända Riket till gagn, att utlänningar med utmärktare kunskaper och skicklighet kunna i Rikets tjenst användas, får, med godkännande af den gjorda motionen, hos Riksens Ständer för Grundlagsenlig behandling hemställa', att, i öfverensstämmelse med hvad vid nästlidne Riksdag dåvarande Constitutions-Utskottet föreslagit och. tre Riks-Stånd bifallit, 28 §. Regerings-Formen må erhålla ett så lydande nytt moment:
Längre fram kommer jag att något utförligare redogöra för von Krusensterns tvenne resor i Kara-hafvet. Deutsche Geogr. Blätter von Lindemann Namens d. Geogr. Gesellsch., Bremen. I. 1877. II. 1878. O. Finsch, Reise nach West-Sibirien im Jahre 1876. En litteraturförteckning finnes sammanstäld af Graf von Waldburg-Zeil, under titel: Litteratur-Nachweis für das Gebiet des unteren Ob. Nordenskiöld, Redogörelse för en expedition till mynningen af Jenisej och Sibirien år 1875. Bih. till Kongl. Vet.-Ak. Handl. Enskildheterna af denna öfvervintring anför jag dels efter muntliga meddelanden af Nummelin, dels efter Göteborgs Handelsoch Sjöfartstidning för den 20 och 21 nov. 1877. Den der förekommande första och, så vidt jag känner, enda utförligare berättelse om den här ifrågavarande färden, är med ledning af dagböckerna dikterad för tidningsredaktionen af Schwanenberg och Nummelin. Schwanenberg hade några dagar förut kommit till Göteborg med sitt i Jenisejsk byggda fartyg. I Bosworths öfversättning återgifves detta namn med White Sea, en onödig namnmodernisering, hvilken för öfrigt är oriktig, enär Hvita hafvet endast är en vik af den ocean (Cwen Sae), som begränsar Europa i norr. De ryska krönikorna förmäla, att landet mellan Dvina och Petschora (Sawolotskaja Tschud) under första hälften af nionde århundradet blifvit skattlagdt under slaverna i Novgorod. Ett kloster omtalas i början af tolfte århundradet vid mynningen af Dvina, hvaraf man kan sluta, att landet redan då var delvis befolkadt af ryssar, men man saknar alla tillförlitliga upplysningar om tiden, då de rysk-finska ishafsfärderna börjat (jemför F. Litke, Viermalige Reise durch das nördliche Eismeer. Resan beskrifves hos Hakluyt, 1:a uppl. s. 311.
Att de oprioriterade borgenärerne skola bekosta vården och förvaltningen af egendom, som ej kommer d£m tillgodo , kan Lagutskottets Betänkande N:o' 62. ej vara med billighet och rättvisa förenligt. Hvad af egendomens afkastning och köpeskilling är öfrigt, sedan allmänna utskylder samt buknings-, förvaltningsoch försälj — nings-kostnaderna blifvit afdragne, det utgör egendomens verkliga värde, och det är i detta värdesom imeckningshafvarne egasin säkerhet, med förrnonsratt hvar i sin ordning. Uedt af denna åsigt, anser Utskottet ett dermed öfverensstämmande stadgande böra inflyta i denna till hvars förändring Utskottet framställer följande 1 förslag : 3 Äska Gode Män elter Syssloman belöning, då skola Bor genar erne arfvode ät dem utsätta, antingen till visst af hundrade, eller efter annan grund; dock ma ej Sysslomäns arfvode efter tid räknas. Ärfvode, sorn för fast egendom belöper, sa ock kostnaden f ör dess värd och försäljning, skola af egendomens afgäld och köpeskils ling utgå.; och njuten sedan inteckningshafvare betalning, hvar i sin ordning. Kunna Gode Män eller Sysslomän ej med Borgenärer ne om arfvode sämjas, prof ve Rätten hvad de skäligen förtjent LcgVtskbtlets Betänkande Njo 62. 25 hafva. Ej må Gode Män eller Syssloman arfvode njuta förr, dn de slutlig redo för sig gjort. 5 Cap. 3 §. Äf den anledning’ att olika Domstolar skola olika tillämpat denna §., hvilken inne-, häller, att förläning, sorn gäldenär eger i skall gå till gäldens betalning, såsom alla hans öfriga tillgångar ; men) att -pensioner eller benddningar, som på annan grund inrättade, och med serskilde privilegier eller förbehåll f örsedde eller gijne äro, icke må af borgenärerne angripas, har Herr C. TE. Riben yrkat, att samma §. ml blifva förtydligad.
Dessa vigtiga frågor kunna väl icke företagas till behandling, utan att R. o. Ad., likasom de öfrige Stånden, hafva några materialier, på grund af hvilka ett omdöme med sakkännedom kan fattas, och dessa materialier finnas ieke förr än BankoUtsk:t inkommit med sitt Betänk. ang:de dels revisionen och dels Bankens framtida reglering. Så länge dessa Betänk:n ännu icke äro inkomna, har man ju icke något att gå till för sitt omdömes bestämmande, och således kan det icke komma i fråga att, äfven om dessa sammankomster nu beslutades, de kunde ega rum förr än BankoUtsk:ts ifrågavide Betänk:n blifvit afgifna. Den af Hr Flach väckta motionen är således icke allenast för tidigt framkommen, utan den är äfven oriktig, ithy att den omfattar 2:ne olika frågor, nemi. dels om Fullnnges décharge eller bedömmande af hvad som redan skett, och dels om Bankens reglering för framtiden. Nu hvilar den förra frågan på det Utsk:ts Betänk., som upgöres dels med ledning af Revisorernes berättelser och dels med ledning af den läsning, som inom Utsk. eger rum af BankoB’ullm:ges prot:r, hvilket Betänk, brukar temligen tidigt inkomma; och den andra frågan ii vilar på Utsk:ts Betänk, om lånerörelsen, och detta kan icke inkomma förr än långt senare under Riksdagen. De öfverläggningar, som således i dessa frågor skulle förekomma, kunde icke ega rum förr än långt inpå Riksdagen; och vore det då skäl att derom nu fatta beslut? Jag anhåller vördsamt om Hr Grins o. Landtm:® propos. på afslag. Hr Flach: Gr. Lagerbjelke matte icke riktigt hafva hört eller rätt fattat min framställning, då han kunnat yttra sig så sora han gjort. Det är alldeles icke min mening, att några öfverläggningar skola hållas förr än BankoUtsk:ts Utlåt, angide lånerörelsen och vexelhandeln inkommit till Ständerna. Men beslutet om dylika sammankomster har jag ansett böra fattas nu, medan landtadeln är närvide, på det att den må deri få deltaga.
Ritorr spannemäl t. ex. är ganska svår för Bancostyrelsen att belåna, då den icke kan skilja Svensk spannemål frånden, som är hitskickad från Danzig och Meklenburg. Hvad säkerhet finnes för att icke spannemålen förbrännes eller förskämmes genom mask? Skall Assurance tagas, så kommer man ändå slutligen till resultatet af namnsäkerhet. Deremot hoppas jag, att en Discontrörelse mot tredubbel namnsäkerhet innebär alla möjliga garantier, emedan alla dessa tre personer skola vara, hvar och en för sig, fullt vederhäftige, och opinionen derom kan Bancostyrelsen mycket lättare erhålla, än den kan veta, om låsen och golfven i magazinerne äro så säkra, som fordras. Yi hafva i detta sista afseende för några år sedan sett en famös process i Götheborg. Det säkraste blir i alla fall bedömmandet af namn; visserligen kan det hända, att man Den 7 December f. m. kan misstaga sig pä säkerheten af ett namn, men det skulle förutsätta en aldeles oerhörd vårdslöshet, eller ock någon särdeles olycka, om alla tre namnen skulle blifva odugliga. Jag tror således det vore bäst, att stödja sig på Engelska och Parisiska Bankernas exempel, hvilka icke draga i betänkande att gifva lån på namn, när fråga *r om kortare tid. Jag är aldeles icke emot Friherre Cederströms project, att äfven belåna vexlar, men som i detta moment ej är fråga om andra belåningar än af Invisgar, vill jag icke yttra mig något derom. Att, såsom Herr Hjerta yrkar, antaga Utskottets förslag med tillägg blott af ordet förskrifningarj och lemna åt en tvifvelaktig framtid alla garantier, kan jag icke gilla. Yi skulle då icke behöfva hålla på mera än åtta dagar, med alla de vigtigaste målen, men skulle också komma att sakna alla garantier. Särskilt skulle man genom intagandet af ordet förskrifningar kunna komma derhän, att genom en framtida votering hvar och en förskrifning skulle kunna belånas. På sådana vilkor vill jag ej etablera någon belåning.
Jag tillstår att den faran synes mig nära nog ensam tillräckligt stor för att förbjuda utländska män att någonsin komma hit, och jag tror att saken vore bäst afhjelpt genom en sträng pass-stadga, ifall vi icke redan hafva en sådan. Frih. Boye liar ganska riktigt anmärkt, att sedeimyntet stiger eller faller i värde, i förhållande till dess öfverflöd eller dess mängd; men Hr Frih:n har förgätit att beräkna att en mängd är ett relativt begrepp, på samma sätt sorn salig Landerbäck sade om afslåndet emellan Upsala och Waxala kyrka, att nemi. ali längd är relativ. Om sedlarnes mängd är större än behofvet, så är den naturligtvis för stor; men då går öfverflödet tillbaka till privatbankerna, som utgifvit dem, och som äro skyldige att inlösa desamma; då bör lagen likväl icke vara sådan, som i3 §:n uti reglementet för Jönköpings bank, utan den bör vara så ställd, att directionens ledamöter äro skyldige att genast lösa in de sedlar, som presenteras, eller ock ansvara med sin lösa egendom, och samtlige bankdelagarne jemväl förbundne till enahanda ansvar, en för alla och alla för en. Då är ingen fara, när de riskera ett så högt spel, att banker skola uppstå, hvilka icke af en tilltagande varumängd påkallas. Ett maximum, sade Frih. Boye, borde af konungamakten bestämmas för dessa bankers sedelutgifning; men hvarför kan detta maximum icke bestämmas i en lag. Jag har trott, att stora banker vore säkrare än små. Man invände mot mitt förslag, att enl. detsamma kunde flera banker uppstå i hvarje residensstad, och då vi hafva 24 län, så kunde vi få två eller tre gånger 24 banker. Detta är arithmetiskt rätt; men om det ligger någon sanning uti hvad jag förut sagt, så går det icke så lätt att inrätta en bank; ty dertill fordras t. ex., om der finnes en förut, att icke den banken söker undanrödja de orsaker, som kunna föranleda andra ortens innevånare att upprätta en ny.
Jag behöfver knappt veta mer, ty dermed har du sagt, att du står på en vändpunkt af ditt lif, att du vill börja en annan bana, värdigare de herrliga gåfvor, hvarmed Försynen utrustat dig, och som, rätt använda, böra bereda dig en framtid af lycka och ära ... – Du kommer mig att le ... – Du tviflar på en sådan framtid och känner likväl vedervilja för det lif, du fört allt hitintills. Men detta är ju förtviflan! – Och än sedan? – Du som har ungdomens dårskaper bakom dig och det bästa af lifvet framför dig! Är din helsa förstörd? Din unga natur skall återvinna henne. Är din förmögenhet förstörd? Du skall förvärfva en ny. Eller har din förtviflan en djupare rot? Karmides, det gifves en osviklig läkedom för själen, likasom det gifves en sjukdom, som förer till den verkliga helsan, till det sanna lifvet. O, vore ditt onda af detta slag! Jag skulle taga din hand och föra dig till läkaren. Kanske är det ock så – och jag skulle lyckönska mig dertill – fastän du sjelf icke riktat blicken inåt, i din egen barm. Kanske grumlas din sjelfpröfning af tankar på jordiska ting, af fruktan för din timliga välfärd. Denna fruktan skall förjagas. Förr hör du mig icke, och jag undrar icke derölver, ty att predika för en drunknande är en galenskap. Man drager honom först ur djupet och predikar sedan. Således, är din egendom förslösad, fruktar du fordringsegare, fattigdom och förödmjukelse, så gif mig ditt förtroende. Jag skall möjligen kunna hjelpa dig. – Du? – Ja, jag. – Om du nu gissat rätt, skulle du kunna afvända ett slag, som väntar mig med nästa uppgående sol? – Jag anser det icke omöjligt. – Jag vet, att du är en utomordentlig man, en Apollonios af Tyana bland de kristne, att du uppväckt en död och förrättat andra underting. Jag vore derför nästan frestad att tro på möjligheten af din förmåga äfven i detta fall ... – Ah, jemför icke hvad som ej bör jemföras! Hållom oss till ämnet!
Men lika ostridigt är ock, att alla frågor, dem ett Utskott, det må vara hvilket som hellst, med Riksens Ständers rätt äger af* göra, och hvilka, enligt Gfurtdlagen, hvarken genom Nämnd eller förstärkning af Utskottet kunna bringas till slut, nödvändigt måste, epär två Ständ innom Utskottet stadna emot Der. 3 Maji, /> in. 173 tvänne, förfalla» Då ConstitutionsUtskottet i nu förevarande fall är den He derb or ande, som, med kännedom af Handlingarne, äger pröfva om det till tryckning må utgifvas eller icke, så är det tydligt, att frågan måste förfalla, e» när vid öfverläggning derom, två Stånd innom, Utskottet stadnat emot två. Om det i Grunda lagen funnes någon §. som stadgade , att Utskottet i en dylik händelse skulle förstärkas, vore det naturligt, att hvar och en sökte be* fordra Målet till afgörande. Men då någon sådan föreskrift ej finnes, får man åtnöjas med den underrättelse om utgången, som Constitu^ tionsUtskottet nu lemnat. Friherre Staél von Holstein: Öm man skufj le erkänna den lära Friherre Cederström predikar, så vore visserligen Riksens Ständers rätt ganska ringa eller ingen } ty ConstitutionsUtskottet vore Depositaire af hela Magtenj mell denna lära bestrider jag på det högsta. Det finnes blott trenna fall i Grundlagen, der RiM sens Ständer öfverlemnat 6in beslutande rätt till detta Utskott, som i öfrigt får ställa sig till efterrättelse de allmänna föreskrifterne för Utskotten. Dessa tre fall äro nemligen 29., 36. och 55- > Riksdagsordningen, då Stan-, den äro af skiijagtiga tankar, till hvilka
Reglemente för fattigförsörjningen är upprättadt och man motser välgörande följder af de beslutade reformerne i fattigstyrelsen. Stadens inkomster, bestående i tionde och arrende af jorden och en qvarnlägenhet, tomtören och ägopenningar m. m. uppgå till 91 5 R:dr B:co. 3a Grenna: Denna nära vid Wettern, gent emot den läcka Wisingsö, i en ljuflig nejd belägna stad, är en bland de ringaste af Rikets städer. Dess utseende liknar mer en stor skön Kyrkoby än en Stad. — Men den mäglige Riks-Drotsen Grefve Per Brahe ville äfven äga en stad inom sitt stora vackra Grefskap. Han byggde derföre Grenna och Konung Carl XI förunnade Kongl, privilegier åt den Grefliga staden, hvilken efter Maecenatens frånfälle och Grefskapets reduction icke ville komma rätt fort såsom Stad, hvars fleste innevånare sysselsätta sig med jordbruk och Trädgårdsskötsel. I välment enfald ville man nyligen göra localen mera Stadslik, derigenom att man beröfvade den sin största prydnad: man borthögg nämligen de blomstrande kjersbärslundar, som förr beskuggade stadens enda reeia gata. Klimatet är här så godt och hälsosamt, att Tideböckerne icke vela att omtala någon farsot, och då Koleran år i834 dödade en stor del af Jönköpings folkmängd, sjuknade ingen enda menniska i det blott fyra mil derifrån belägna Grenna. Stadens folkmängd utgör 654 personer, hvaraf mantalsskrifne i58 mankön och 229 qvinnkön. Här finnas 3 Kramoch Speceri-IIandlande, 5 Carduansmakare och Garfvare, 2 Gördelmakare, 2 Kopparslagare, 3 Hattmakare, 2 Målare, 1 Urmakare, 2 Färgare, 3 Skomakare, a Skräddare o. s. v. Någre, fast få af Borgerskapet äro, hvad man kallar, välmående, och en af de tre Köpmännen anses för rik.
4 Sami i Afd. 18 Haft. 2 10 Stets-Utsliottels Ullåtande, N:o 54. upptagne för bestridande af kostnaden för Lejonbackens ombyggnad, blifvit af Byggnads-anslaget för Kongl. Slottet under revisionsåren nlbetalde tillsammans 39,736 R:dr'^41 sk. 4 rst., samt att, med iagttagande af hittills följde amorteringssätt, den återstående skulden i och för nämnde ombyggnad , utgörande vid 1841 års slut 71,803 R:dr, föist efter flere års förlopp kunde varda till fullo liqviderad; och hafva Revisorerne derjemte dels fästat uppmärksamhet å angelägenheten deraf, att anslaget för Stockholms Slott blefve från berörde ansenliga utgift hefriadt, dels yttrat den åsigt, att samma anslag lämpligen borde till l:sta Hufvud-titeln öfverilvttas. Som Kongl. Maj:t, uti Dess vid innevarande Riksdag aflåtne Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, föreslagit, att de för Kongl. Slottet i Stockholm erforderliga anslag måtte på Eiks-Statens Irsta Hufvudtitel uppföras, samt Utskottet förmodar, att sådant varder af Rikets Ständer bifallet, finnér Utskottet Revisorernes erinran i denna del icke påkalla vidare åtgärd. Men då Utskottet, lika med Revisorerne, anser det vara af synnerlig vigt, att berörde statsanslag, utan att betungas med omförmälde serskilde utgift, uteslutande användes för det deimed afsedde ändamål, eller Kongl. Slottets underhåll, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte, till liqviderande af den räntebärande skuld, hvarför Stats-verket i och för Lejonbackens ombyggnad häftar, och hvilken skuld, enligt den upplysning, LTtskottet sig förskaffat, under den 1 sistlidne Augusti utgjorde ett återstående capital-belopp af 57,500 Frdr, oberäknadt oguldne räntor, å Riksgälds Contoret anvisa ett motsvarande anslag. §. 14. (4841 års Rev. Ber. pag. 23.
men jag vågar ännu antaga att friherrinnan här skall vidhålla den bekännelse hon en gång aflagt inför mig! HÄRADSHÖFDINGEN. Vidgår friherrinnan sitt äktenskapsbrott såsom i tiden före och därför sannolikt vållande baronens felsteg? FRIHERRINNAN. Nej! HÄRADSHÖFDINGEN. Vill ni gå ed på att ni är oskyldig till denna anklagelse? FRIHERRINNAN. Ja! BARONEN. Herre Jesus! Nej! Det får hon inte! Ingen mened för min skull! HÄRADSHÖFDINGEN. Jag frågar ännu en gång: vill friherrinnan gå eden? FRIHERRINNAN. Ja! BARONEN. Jag tillåter mig endast anmärka att friherrinnan nu för ögonblicket är kärande, och att man icke kärar med ed. HÄRADSHÖFDINGEN. Då ni anklagat henne för brott, är hon svarande. Hvad anser nämnden? EMANUEL WICKBERG. Då friherrinnan är part i målet, synes mig att hon svårligen kan få vittna i egen sak. 29 SVEN OSKAR ERLIN. Mig tyckes att då friherrinnan skall vittna med ed, baronen också skulle få vittna med ed i samma mål, men då ed icke får gås mot ed kan hela saken få anses mörk. AUGUST ALEXANDER VASS. Här är väl icke fråga om vittnesed utan om värjemålsed. ANDERS ERIK RUTH. Det är väl den frågan som skall afgöras först. AXEL VALLIN. Dock icke i parternas närvaro, då rättens förhandlingar icke äro offentliga. KARL JOHAN SJÖBERG. Nämndens yttranderätt är icke begränsad af hemlighet som villkor. HÄRADSHÖFDINGEN. Af så många olika meningar kan jag icke hafva någon ledning. Men då baronens brott kan bevisas, och friherrinnans ännu är obevisadt, måste jag fordra värjemålsed af friherrinnan. FRIHERRINNAN. Jag är redo! HÄRADSHÖFDINGEN. Nej, vänta ett ögonblick! Kan baronen icke med uppskof framte bevis eller vittnen för sitt påstående?
Handlingarna tala, och må de bevisa, hvilkendera har rätt. Jag förklarar, att jag och alla mina medbroder äro så varma, som någon, i den känslan, att man bör ödmjuka sig inför Lagen; men att man bör spilla sin blod för rätten. Då böra vi också undgå förebråelsen, att hafva velat visa oss uppstudsige. Yi hafva icke åkallat annat än Sveriges Lag, och den hafva Sveriges största despoter låtit komma individen till godo. Den måtte således icke heller kunna förmenas någon, minst en Corporation, som fullgjort alla sina skyldigheter, ifrån den första till den sista. Man säger vidare, att ingen fara är, att om det inländska interesset faller, skall det utländska vidtaga. Nå väl, detta är en spådom. Jag vill göra en annan, på det man måtte få se, hvilkendera som har rätt; och den är, alt om Götha CanalBolag depossideras, sedan det bidragit med |-:delar, om man vill räkna rätt, till hela arbetet, så skall ingen utländning någonsin våga, att sätta in en enda fyrk i ett sådant land, der icke förbindelser hållas heliga; och jag inser icke, huru ens någonsin en despot skulle våga, att på det viset frånkänna en massa af undersåtare en egendom, som de tydligen kunde bevisa sig hafva inbetalt, gång efter gång, till sista Öre. Det har blifvit sagdt, alt de af Canal - 202 Den i3 April. Bolaget erbjudna tillhörigheter redan förut äro pantförskrifna. Detta uttryck är något nytt för mig, och jag finnér mycket besynnerligt, att det skett af en rättskunnig man, som dessutom bör vara bekant med Bankens förhållanden. Jag tror, att till en pantförskrifning hörer, att den, som äger panten, skall förkrifva sig att öfverlemna den till långifvaren. Canalen har varit pantförskrifven, det är sant; men det var blott, så länge Discontrörelsen räckte, och så snart detta Creditiv upphörde, upphörde äfven pantförskrifningen.