Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De fall undantagare, då branvinsbrännings-redskap finnas antingen 0- stämplade eller stämplade till större innehåll, än egaren får dem bruka, och hvartill han sig anmält, eller mera än en femtondedel större, än stämpeln utvisar, må, vid skeende beslag, hos någon till bränvinsbränning berättigad och i behörig ordning antecknad, hvarken panna utbrytas och jemte tillhörande redskap egaren fråntagas, eller rättighet lill bränvins-lillverkning honom förmenas, innan, efter föregånget laga åtal, förste Domstol i målet förklarat redskapen förbruten, ulan ege åklagaren blott, vid af honom gjordt beslag, alt, lill förekommande af förblandning eller förbytning, märka så beskaffad panna och öfriga redskap, medelst påslående af en tjenlig stämpel. § 60. Undersökning eller visitation, i afseende på öfverträdelser af det, som i denna Författning är stadgadt, så väl om bränvins-tillverkning, som om bränvins-redskapens innehafvande och försegling, må alla tider på dygnet anställas uti brännerier, kök, bryggoch bageri-stugor, samt andre rum eller byggnader, hvilka för bränvinsbränning eller omdestillering af bränvin kunna begagnas. Beslagare, så framt de vilja tillgodonjuta det beskydd, dem 12 Bevilln.-, Lagsami Allm. Besv.- och Ekon.-U Iskol lens Betänkande, 1V o 7. lagligen tillkommer, böra, vid dylika tillfällen, synbart bära på sig deras brickor, eller andra för dem påbjudne tecken, eller, i blist deraf, deras fullmagter eller förordnanden, hvilka alltid, innan visitation eller beslag göres, skola på stället uppvisas; vare likväl ordinarie, i orten kände och boende, Kronooch Stads-bet jente fi ika 1 lade ifrån skyldigheten att deras behörighet till sådane förrättningar styrka. Ingen må, vid Trettiotre Riksdaler Sexton skil lingar Banco bot, vägra beslagare alt på ofvanberörde ställen visitation företaga; desse vara icke eller något ansvar för densamma underkastade, oansedt någon föi brytelse ej upptäckes, såvida visitationen icke företages emelian klockan
Hrr fullmäktige, vore denna: »låna och skaffa penningar hvar ni kan få dem för bästa pris!» Tyvärr måste nu Betänk:t återgå till Stats-Utsk:t, som mäste läsa hela denna orimliga massa af smörja, som deröfver blifvit talad, och Gud vet allena när vi komma till något resultat! Gr, Hamilton, Gustaf: Jag anser mig skyldig att vid detta tillfälle uttala min öfvertygelse, att de farhågor, som yttrats i afseende å Svenska statens skuldsättning, icke äro grundade, och att protestera mot de beskyllningar för bristande betänksamhet, som blifvit R. o. Ad. gjorda. Sverige har, i olikhet med många andra länder, icke lånat annat än för produktiva ändamål, — en olikhet, hvaröfver vi kunna vara stolta — och då kunna vi äfven med full rätt fordra, att äfven kommande slägten hjelpa till att bära bördan. Hvad beträffar den tillökning af några millioner, som nu sist blifvit beslutad, har sådant ingalunda skett obetänkt, utan af klart insedt behof; och dessutom är det en sanning, att ett större lån betingar bättre vilkor än ett mindre. Deremot kan jag icke undertrycka den önskan, att någon del af medlen måtte upptagas inom landet, emedan sådana obligationer innebära en uppmuntran till sparsamhet, och det är äfven för affärsmannen en stor fördel att hafva tillgång på lätt realisabla papper, om nöden en gång sådant for - Den 13 Maj f. m. 333 drar. Men jag skulle tillika önska, att man för dessa obligationer, ämnade att användas inom landet, ville använda subskriptionsmethoden, utsätta vissa vilkor och medgifva en viss kapitalrabatt samt till följd deraf ut lottning; och man kunde då föreskrifva, att det belopp, som efter 6 månaders fortgående anteckning ej vore tecknadt, egde fullmäktige upplaga utomlands. Jag anhåller att dessa mina ord måtte få åtfölja remissen till Stats-Utsk:t. Frih. Gripenstedt, Johan August:
Det var så i början af kommunernes utveckling eller af samhällets tillkomst, då en ordnad verkställande makt ej fanns, men i den mån denna makt organiserades och blef stark, i samma mån missbrukade embetsmännen sina rättigheter, för alt befria sig från en mängd obehagliga göromål och hvälfde dem på fjerdingsmännen. Vid böl jan af detta århundrade eller rättare sagdt något sednare, då Svenska representationen började åter komma till lif, upstodo klagomål öfver den tunga, hvarmed fjerdingsmännen blifvit belastade, och allt sedan 1830 års riksdag hafva R. St. ouphörligt yrkat befrielse från detta bestyr i dess nuvar. form, det de önskade förvandladt lill ett komraunalbeslyr, och att kronans tjenstemän må utöfva de göromål dem åligger och fjerdingsmans-befattningarna återföras lill hvad de ursprungligen varit eller menighetsbeslyr. Vid 1828 års riksdag yttrade K. M. den åsigten, att dessa befattningar borde vara icke en tjenst, utan betraktas såsom municipalbestyr. Vid 1S40 års riksdag föreslog K. M i proposm N:o 4, att det till fjerdingsmännen utgående Statsanslag skulle i mån af n. v. innehafvares afgång uphöra, under förutsättning att fjerdingsmännen icke må besväras med sådane göromål, som rätteligen tillhöra kronobetjeningen". StatsUtskis utlåt. N:o 42 för samma riksdag innehåller sid. 7, jemte tillstyrkande af löner åt Länsmännen, ”att då fjerdingsmansbefattning utgjorde ett municipalbeslyr, samt fjerdingsmännen, sedan Länsmännen erhållit förbättrade lönevilkor, borde befrias från sådane göromål, som rätteligen böra af kronobetjeningen besörjas, borde de af statsanslag till fjerdingsmännen utgående löner vid innehafvarnes afgång indragas”. Sedan sålunda K. M. och R.
Preste-Ståndet, endast med den förändring, att orden; ”eller ock uppgifvit en mindre pannerjmdj än den, hvaraf de ega rättighet att sig begagna J’ skola utgå, samt af de öfrige Stånden utan förändring antaget. Vid detta förhållande hemställa Utskotten, om icke Högv. PresteStåndet skulle hnna för godt att frånträda sitt beslut och förena sig med Vällofl BorgareStåndet och Hederv. Bonde-Ståndet, samt att sålunda Utskottens förslag må anses utgöra Rikets Ständers beslut; kommande i annat fall att förblifva vid hvad i ämnet förut varit stadgadt. i3 §. Vällofl. Borgare-Ståndet har 5 beskrifningen af redskapen i 2;dra, 3;dje och Classerne besTutit följande förändring: 2:dra Classen» ”Maskvärmare vare tillåten af hvad form eller ämne som helst, mea rummet för mäskningen får ej innehålla mera än en femtedel utöfver pan - 3 Bevilln.- Lagsamt Allm. Besv. och Oecon.-Utsk. Memorial iV.o i3. nans rymd, och mäskvärmaren endast användas för tillmäskningens uppvärmande genom den från pannan utgående ånga.” 3:uje Classen. ”Enkel rectificator eller klarkula eller klarblåsa, hvarhelst den till redskapen appliceras, är en sådan apparat, som innehåller blott elt enda tomt rum, och hvari ångorna afkylas, för att derigenom rectificerade utgå såsom sprit eller bränvin, utan att denna apparat vidröres af eld eller utvändigt af ånga.” 4:de Classen. ”Med dubbel rectificator förstås en sådan apparat, hvarhelst den till redskapen appliceras, hvari ångorna uti flere ruin afkylas, för att derigenom rectificerade utgå såsom sprit eller bränvin, utan att apparaten vidröres af eld eller utvändigt af ånga-” Och har llederv. Bonde-Ståndet beslulit, att till sista momentet: ”lösa halsar må icke till någon redskap begagnas” skall tilläggas: "och i följd deraf icke eller innehafvasderuti Vällofl.
Det är således nödigt att R. o. Ad. äfven tager sitt parti. Jag tager mig äfven friheten hemställa till den ledamot, som yrkat återremiss, huruvida en sådan åtgärd vöre lämplig nu, sedan, genom de öfriga Ståndens beslut, en skrifvelse till K. M. kommer att afiåtas. I fråga om de olika förslagen hade jag trott att icke någon diskussion skulle behöfvas, då hvar och en torde på förhand Den 30 Maj. 661 hafva gjort för sig klart hvilketdera han anser riktigast. Då emellertid de olika åsigterna kominit under ompröfvande, ber jag att med några ord få utveckla de skäl, som föranleda mig att biträda Hr Åkermans förslag. Äfven jag har nästan lika länge som Hr von Koch varit frihandlare, d v. s. jag har älskat friheten för hvar och en att, under de af staten föreskrifna vilkor, förskaffa sig utländska varor och icke genom ett strängt förbudssystem vara hindrad derifrån. Jag har und>r den tid, striden fördes häftigast, yrkat på denna frihet, på det konkurrens skulle inkomma i landet och de inhemska fabrikanterna icke oskäligt skulle uppdrifva sina anspråk. Jag gjorde det äfven emedan genom detta förbudssystem lurendrägeri och oloflig varuinförsel uppmuntrades. Hvad som skiljer mig ifrån Hr von Koch, är att jag icke är en så »inbiten» frihandlare som han, att jag icke vill vara en frihandlare quand méme, att jag icke vill att vi skola dekretera, att hvarje näring, hvarje handtering, som icke kan utan skydd täfla med de mest lyckligt lottade utländska, skall undertryckas. Jag tror alt det för landet är lyckligast att kunna inom egna gränser fylla sina behof, samt alt det är särdeles önskvärdt att våra exportvaror äro så fulländade som möjligt. Påtagligt torde också vara, att landet skördar mer vinst, om vi icke blott utföra råvaror, utan varor i förädladt skick. För 3:ne år sedan, på vår älskade Konungs kröningsdag, presenterades för mig en utländning, hvars namn intager ett stort rum på nationalekonomiens område. Det var Nord-Amerikanaren Carey.
De nya enskilda husen söka, såsom jag redan visat, hjelpa sig utan arkitekter. “ Månne icke “, sade helt nyligen en konstvän som jag stötte, på utanför ett Ladugårdslandshus, “ öfverintendentsembetet borde ingripa på fullt allvar? Det står ju i kongl. maj: ts förnyade instruktion af den 14 november 1879, att öfverintendentsembetet åligger, att i afseende å byggnads-väsendet i riket sjelf hos kongl. maj: t göra sådana underdåniga framställningar, hvartill omständigheterna föranleda. Här måtte väl ett sådant fall vara för handen? Men hvad skall kungl. maj: t göra åt Ladugårdslands-byggmästame? Saken hjelpes icke så lätt, då, såsom Scholander uttryckte sig, nödtorftens fordringar tränga undan den storslagna konstnärlighetens fria vilja. Och “ nödtorftens fordringar " äro, ty värr, en följd af snikenheten och vinstbegäret eller af det “ storslagna " i utgifter till andra, vida mindre nödvändiga, ofta också rent af skadliga ändamål. När dertill kommer, att sjelfva undervisningen i byggnadskonst nu mera är ordnad på ett sätt, så att den, äfven med de bästa lärare, svårligen fostrar tillräckligt antal af verkligt konstnärliga arkitekter — flertalet nöja sig ju med Tekniska högskolan och bryr sig icke om den egentligt konstnärliga arkitektundervisningen vid Akademien — så tyckes " ljusningen " förefalla betänkligt mörk, och när det ser mörkt ut för arkitekturen, är det ej heller för öfriga konstgrenar anledning att hoppas på ljusare förhållanden. Sveriges bildhuggarkonst har haft en Sergel, men det var länge sedan. Nu kunna vi vara glada öfver, att ha en Kjellberg och en Börjeson, just icke några rastlöst skapande « konstnärer, men Tconstnärer, bättre kanske än vi i sjelfva verket förtjena. Ty hvad göra vi för att, jag vill icke säga rikligt belöna en konstnär, synnerligen en bildhuggare, men för att förskona honom från att svälta? Då och då kasta vi ut en insamlingslista för att skaffa pengar till en bildstod, men det fordras åratal, att ej säga årtionden för att på den listan få ihop ett belopp som nätt och jemt hinner att betäcka de nödvändigaste kostnaderna, och konstnärens ersättning blir alltid den knapphändigaste.
lets båda arbeten: Vi och våra ' söner Kanske din handske, kastad, väga torde samt Tidsströmningar belysta från hempå stridens våg, som förr den vägde j u, mets härd honnörsplatser. F ö r hvarje om blott du ställer, såsom förr i Norden, bildad svensk qvinna o c h man äro dessa en man med kraft o c h handling bakom orden '. » uppseendeväckande böcker — framläggande Under ett.par års tid i medlet af 1860- en allvarlig o c h god svenskas tanke o m talet utgaf Mathilda Langlet — i sitt arsamhället, tidsandan, kristendomen, äktenbete understödd förnämligast af fruarna skapet, den fria kärleken, vårt hvardagslif, Lagerheim, f. Schwan, Louise Flodin, f. vårt umgängeslif, vår literatur, vårt ansvar Söderqvist, o c h Lina Grundelius, f. Söderén för både oss sjelfva, våra närmaste o c h (utgifvarinnans syster) — tidskriften Aret våra medmenniskor — välbekanta. De ha om. Den var uteslutande afsedd för läsaf hennes meningsfränder — o c h de utning i den bildade familjekretsen, och uppgöra väl, glädjande att säga, flertalet af fylde förträffligt sitt program. Tidskriftens Sveriges folk — helsats med liflig glädje öde blef emellertid att undanträngas af den och djup tacksamhet, o c h af de med henne allt mer o c h mer sig utbredande Svenska olika tänkande, äfven de mest oregerlige Familj journalen, i hvilken äfven Malhilda bland dem, med, så vidt vi upptäckt, aktLanglet efter någon tid blef medarbetare. ning o c h respekt. Hvad s o m härtill ej Ar 1871 utgaf hon ett häfte dikter: Blad minst torde bidragit, har varit frånvaron och blommor. Deras framkomst väckte af alla fortsatta » råd », allt s o m kunnat få visserligen ej något ovanligare uppseende, ens den minsta anstrykning af käxande.
I går kväll har jag haft ett eklatant bevis på att kritiken har rätt, som påstår att du har öga endast för det dåliga och fula, men inte för det goda och sköna. Hvarje fläck, hvarje rits på en af mina gamla hederliga stolar, om den ock döljes af tio antimakasser kan vara säker att bli upptäckt och denoncerad af dig; men min vackra, präktiga, nya gungstolsmatta som gungade där hela kvällen och gjorde fåfänga försök att dra din uppmärksamhet, nändes du inte hedra med en enda blick. Din Sonja.» Hur det var och hur det kunde varit. Knappast hade Sonja kommit sig någorlunda i ordning i denna egendomligt sammansatta bostad förr än hon än en gång kallades till Ryssland och måste resa midt i vintern öfver hafvet till Helsingfors och sedan med järnväg till Petersburg till den sjuka systern, som oupphörligt sväfvade mellan lif och död. Vid sådana tillfällen var hon icke rädd, ryggade icke tillbaka för några svårigheter. Hon var systern varmt hängifven och alltid färdig till uppoffringar för hennes skull. Hon lämnade nu sin lilla flicka i min vård under de två vintermånader hon var borta. Jag har blott i behåll ett bref från denna tid. Det har ej annat intresse än att det visar hur sorgliga hennes julferier voro detta år. »Petersburg den 18 december 1886. Kära Anna Charlotte! Jag har kommit hit i går kväll. I dag hinner jag bara skrifva några få rader åt dig. Min syster är fruktansvärdt sjuk, ehuru läkaren påstår, att hon är bättre emot hvad hon varit för några dar sedan. Detta är verkligen det mest grymma af hvad som finnes, sådana långa, plågsamma, tärande sjukdomar! Hon pinas outsägligt, hon kan hvarken sofva eller andas riktigt. Jag vet ej hur länge jag skall stanna här. Jag längtar så mycket efter Foufi (dottern) och efter mitt arbete. Resan har varit mycket svår och långsam. Med hjärtligaste hälsningar åt Er alla. Din tillgifna vän Sonja.» Under de långa dagar och nätter, hon på detta sätt tillbragte vid systerns sjukbädd, rörde sig helt naturligt många tankar och fantasier i hennes hjärna. Och det var då hon kom att tänka på skillnaden mellan »hur det var» och »hur det kunde varit».
Till förekommande af oriktigheter och efterföljande missnöje, är det af synnerlig vigt att hvarje skattskyldig verkligen på förhand får del af skatteöressamt debiteringsoch uppbördslängdcrna innan desamma å kommunal-stämman fastställas, helst enligt § 70 de anmärkningar deremot, som då ej blifvit framställ da, sedermera icke i besvärsväg kunna föranleda någon pröfning. De stadganden, som de Kommitterade i denna syftning föreslagit, synas ock Utskottet i allmänhet tillfyllestgörande. Dock skulle, enligt Utskottets tanke, det af de Kommitterade begagnade uttryck, att längderna böra å kommunal-stämman ”till allmän granskning företagas” möjligen kunna så uppfattas, att, såsom för närvarande i dylika fall ej sällan tillgår, granskningen inskränkes dertill, att Stämmans ordförande frågar de närvarande huruvida någon af dem har anledning att mot längderna göra anmärkning, och om denna fråga besvaras med nej eller lemnäs obesvarad, utan vidare antager längderna hafva blifvit godkände. Tore det verkligen säkert att hvar och en, såsom han onekligen bort, under de föregående fjorton dagarne gjort sig underrättad om huru han blifvit af Nämnden taxerad, så skulle det ock vara riktigt att antaga hans tystnad såsom ett godkännande. Men då erfarenheten i andra enahanda fall visat att personer, särdeles af de mera enfaldige och okunniga klasserna, ofta icke förstå eller ej anse mödan värdt att genom en sådan föregående granskning se sitt eges intresse tillgodo, har Utskottet trott det böra på något sätt utmärkas, att ofvanantydda förfaringssätt ej bör här ega rum, utan att längderna skola å Stämman ordagrannt uppläsas och först derefter, ifall någon anmärkning på efterfrågan ej afhöres, anses godkända. Ett sådant förfarande skulle, såsom Utskottet föreställer sig, tydligare påpekas genom begagnande af termen ”justering”, hvadan ock Utskottet hemställer, att orden ”till allmän granskning företagas”, måtte utbytas emot orden ”till justering företagas.” § 72. Af skäl, som här ofvan vid §§ 63 och 64 äro angifna, tillstyrker Utskottet antagande af Landshöfdingen v. Troils förslag, att sednare momentet af denna § må erhålla följande lydelse:
Detta sätt att använda handelsbodar och dylika etablissementer till extra postexpeditioner, är ganska vanligt utomlands, och säg jag händelsevis för några dagar sedan den upgjorda upgifts budgeten för Colonien Cap, der jag upslog den del, sora afhand lade postverket, och fann att postmästare-lönerna endast utgjorde ett par £ St., emedan man hufvudsakligen använder försäljningsställen af diverse varor till postkontor. Jag är den första, som erkänner att det i motionerna föreslagna uniforma portot är det mest rationella, och har endast föreslagit de andra systemerna såsom en öfvergång för dero, som frukta, att nedsättningen ifrån 5| sk. b:co till 4 sk. b:co som medelporto, icke skulle lemna en inkomst motsvarande den nuvarande. Här begagnar jag tillfället alt besvara Hr von Hartmansdorff» varning i dess uplästa anförande, att ej i Sverige försöka ett 17* 260 Den 5 April. experiment, som så illa i England och Frankrike utfallit för Stats-kassan. Som jag i början af milt anförande redan förklarat, att jag anser det som alldeles olämpligt att betrakta postverket som en beskattningsanstalt, så öfvergår jag genast till de omnämda utländska förhållanderna, för alt visa, det jemförelse med de bär föreslagna postreformerna alldeles icke kan och bör göras, ty nedsättningen i England och Frankrike var betydligt större; än som här föreslås. I England var medelportot år 1839 innan pennyposten infördes 8£ pence, och nedsattes år 1840 till 1 pence. Således skulle brefvens antal öka sig Sj gång innan samma bruttoinkomst kunde upstå som den af år 1839, eller brefvens antal, som år 1839 var 75 milkr, skulle stiga till 6372- mill.; i Sverige deremot är medelportot 5| sk. och skulle nedsättas till 4 sk., således brefvens antal ökas med icke fullt en halfgång till, eller ifrån 3| mill. till mill. bref. I Frankrike var medelportot ungefär 50 cent. och nedsattes till 20 cent., således skulle brefvens antal ökas öfver det dubbla antalet, för att upnå samma bruttoinkomst som förut.
R:mt R:dr 11,100,000: — 2:o. Saluaccis af Städene, , Den från vissa städer ännu utgående saluaceis-afgiften hafva Rikets Ständer, genom bifall till Utskottets Betänkande N:o 41, beslutat böra beräknas till 3:o. Post-medlen. 1 likhet med hvad Kongl. Maj:t uti Sin nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof föreslagit hemställer Utskottet, att postmedlen, hvilka uteslutande äro afsedda att användas för Post-verkets stat och omkostnader, må både bland inkomster och utgifter upptagas till 4:o. Slämpelpapper s-afgiften. Då likväl Rikets Ständer vid innevarande riksdag beslutat ganska väsendtliga förändringar i afseende på denna afgifts utgörande, såsom att afgiften för fullmagter, konstitutorialer Transport 13,000,000: — 1,900,000: — 11,100,000: ~ 400: — 1,400,000: — 12,500,400: — 4 IicviUnings-Ulskottels Betänkande N:o 48. Transport 12.500,400: —- och förordnanden, som af Kongl. Maj:t utfärdas, blifvit nedsatt, samt att testamenten, kontrakter och lysnings-sedlar icke. vidare, skola med stämpel-papper förses, torde denna inkomsttitel icke kunna beräknas högre, än till 1,300,000: —■ 5:o. B r un v in sbfännn igs^m edlen. Enligt Kongl, Maj:ts nådiga Proposition af den 27 Oktober 1859 (N:o 42), angående ändringar i gällande förordning om vilkoren för bränvinstillverkning, kan sammanlagda beloppet af tillverkadt bränvin vid både större och mindre brännerier under åren 1855—1858. med inberäkning af vår-bränningen 1859, beräknas hafva utgjort, i medeltal, för året 13,345,750 kannor.
Friherre nk kkäkanlon föreftär att den under händer wa, rande redogörelsen och granskningen af krigsräken. staperne, skall uphöra, emedan den kostar Staten nägra tusende Riksdaler, sä ser jag redan effecten deraf att der lyckades afskräcka Riksens Ständer, frän Statswerkets granskning för de förslutne arén före 1810, och inser äfwen att detta prejudicat grundlägger asstaffandet af all granskning af Stan - 7io Den »4 Augusti. der i en framtid af Stakswerkec, ly prejudicater förwandla sig till öfligt bruk och detta ökwergär sedermera till lag; det pästas wik att granskning ur» agtlales icke härigenom, den sker genom KammarRatten, men detta ar icke egenteliga föreskriften r grundlagen» E ratswerket stall Riksens Ständer förelaggas, och de stola gransta detsamma genom S'ats-Ucstottet eller genom Leras walde Revisorer. I grund häraf togo Riksens Ständer 1809 författning härom, ssm nu olifant ändrat pä Stats Utskottets tillstyrkande, derföre, det kostade sä mycket. Om krigsrätt,staperns har likwäl ej förr än nu warit fräga. Den Eommi'Le Riksens Stander förordnade systelsätier sig härmed, och genom de§ priswärda nit finner man nogsamt nyckan och nödwänbigheten af granskning, samt att någre tusende Riksdaler icke arv illa anwände, dä frägan arvin rcdorvisning af millioner. fkpmärksamheten har blifvit wäckt utaf de anmärkningar Herrar Revisorer gjort, som warit as den beskaffenhet, att Konungen förordnat ätgard häröfwer af Justitia Cancellers-Embetet; der starka uttryck, att Commueen wore i saknad af handlingar för att kunna med skyndsamhet fullgöra sikt aliggande, och alt desie ckll äfwenkyrs woro undangömde, är markeligt.
• om delfående af de Handlingar, som tillika till något annat Utskott remitteras. EkonomiUtskottets Memorial, VIII, s 5 —7, bif. af PresteStåndet, IX s 4°, af BorgareStåndet, IX s 4°> af Adeln, IX s 53. Betalningssättet, rörande, vid skeende försäljning af Persedlar och Effecter för Allmänna Magazinslnrättningens Räkning. StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 1084» lagdt på bordet till framtida behandling, af PresteStåndet, IX s 346', bif. af BorgareStåndet, IX s 35 r. Betänkande, de af den 2 Febr. 1819 till reglering af Rikets Styrelseverk tili för - 3o ordnande Committerades, aflemnadt den 29 Junii 1821. Dess innehåll, XI s 5 — 13. Betänkande, de af den 2 Febr. 1819, Commeterades om försäljning af. Särsk. Utskottets Utlåtande, XI s 3io, bif. af BondeStåndet, IXs 295, af Adeln, IX. s 297, af PresteStåndet, IX s 299. Bevillningen, påförd ersättning för Förskott på Anslagen af. II s 428» 429* — dito dito dito för år 1819, II s 771, 772* Bevillningsmedel, om afskrifning af åtskilliga i Götheborgs LandtRanteris Räkenskaper resterande. StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s i5'2 — 157, bif. af BorgareStåndet, IX s 68, af PresteStåndet, IX s 70, af Adeln, IX s 76, af BondeStåndet, IX s 80. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 19. Bevillning, om yrkadt anstånd med inbetalningen af det löpande årets allmänna.