Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
§ 13 Den som skaffar sig fler redskap än vad som är tillåtet skall ange det hos kronobetjänt och inför tjänsteman antingen göra redskapen obrukbara eller lämna dem till förvaring. Behöver han dem senare, skall han visa, att de han använder är obrukbara och återfår då de som är satta i förvar. Vill han överlåta de överflödiga redskapen till annan person är det tillåtet § 14 Blir brännvinsbränningen inställd skall pannor med fast bröst, hatt, löst pannbröst, pipa och slang eller andra avkylningsredskap förseglas. Övriga pannor får användas till andra hushållsförnödenheter. Förseglingen sker med mässingstråd, genom att den träds genom borrade fina hål och knyts med linnetråd samt förseglas i båda ändarna med sigill. Kronan betalar kostnaden men kronobetjäningen får ingen ersättning. Från försegling undantas de s k bröst eller lock av trä, som i åtskilliga orter används av allmogen. Fjärde artikeln om ansvar för överträdelser av vad rörande brännvinsbränningen förordnas. § 1 Redogörs för de olika bötesbeloppen som skall dömas vid olika slags förbrytelser av författningen, dock gäller alltid att redskapen och brännvinet tas i beslag. Destillering får inte ske om bränningen är inställd. § 2 Tillmäskning på malt och jäst för ladugården är tillåten även om annan bränning är inställd. Anmälan görs hos kronobetjäningen. Annars bötar man 10 riksdaler och förlorar mäsken. § 3 Bränner någon under förbjuden tid bötar han 5 gånger avgiften, som han skulle erlägga om pannan vore lovligen brukad. Redskapen och brännvinet är förbrutet. Begår han förbrytelsen tre gånger mister han rättigheten att bränna under två år förutom böterna. Detsamma gäller för bolag i städerna. § 4 Hemmansägare som har rätt att tillverka för flera nära honom belägna hemman, får inte bränna på annan plats än den som anvisats. § 6 Sker brännvinsbränning på sönoch sabbatsdag, pliktar den brottsliga även för sabbatsbrott. § 7 Ägare av ättiksfabrik, som inte betalar avgift för pannorna och tillverkar brännvin står till vanligt ansvar, men förlorar också rättigheten att nyttja de tillåtna större ättikspannorna, vilka underlättar ättiksberedningen. Apotekare som destillerar mer än farmaseptiska behovet mister sitt privilegium.
till den erforderliga skogsvården, desse varda med Konungens Befallningshafvandes förordnande bekräftade i beställningen, och derigenom satte med Skogsbetjente i lika verksamhet, befattning och anseende, heldst r annat fall, genom bevisningens försvå räntie, den möda, tidspillan och kostnad vöre förgäfves, som å skogsplantering kommer' att vidare användas. Den ii Juli ’/. TT-. Ridderskapet och Adeln, sorn ansäg da pj irda anmärkningarna hindra antagandet af Utskottets Betänkande, biföll den proposition, sorn af Herr LandtMar skalken gjordes, att Betänkandet återremittera. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, dåj i afseende på sådana frågor, som af Statsoch BevillningsUtskottet blifvit behandlade, skiljaktigheter RiksStånden imellan torde uppstå, som fordra afgörande genom Nämnd eller det sä kallade förstärkta StatsUtskottet, Ridderskapet och Adeln, vid det val, som härtill komme att anstälbis, ansäge, utom de 2i ordinarie ledamöter, hvarmed StatsUtskottet borde förstärkas, afven 6 suppleanter vara af nöden att utse. * Bifölls. Justerades följande underdåniga skrif* velser till Kongl. Maj:t: 1:0 Om förbud mot anläggande af sa beskaffadt Vattenverk, hvarigenom, förme* deist uppdämningar, angränsande ägors uppodling förhindras. b:o Om Landsvägarne* utvidgning* Den 11 Juli /■ in. ‘5,i9 5:0 Om Luderplatser och allmänna Skallgångar. * 4:0 Om Löfås Silfververk 1 Schedevi Socken och Kopparbergs Län. 5:0 Om inrättande af en praktisk BergSchola. 6:0 Om Mästareoch Vägpenningar. 7:0 Om medol till Vaccinationens be*, främjande. 8:0 Om Stockholms stads samt de öfriga städernas Källarfriheter. 9:0 Öm förhöjning i dagtractamente för Länsmän. 10:0 Om Skuldebrefs executiva påföljd.
Af förhållandet med förra Krono-Bränneriernes aterlefwerering, kan jag med nog säkerhet bedömma denna fräga: Alfwariiga besigtningar och Inventeringar blcfwo da anbefalde: förmanliga bessrifningar och intyganden om förhållandet felades icke; men tiden wisade snart opäliteligheten, och Kronan mäste widkännas dryga förbättrings omkostnader. Det ar ock för öfrigt, i alla fall oförnekeligt, at försämring af ett Bränneri-Werk med detz Inventarier icke kan undwikas under ; ars drift, ehuru en flik försämring icke förr än någon tid derefter wisar sig och fordrar reparation: Och '5:0 ma icke eller obemält lemnäs, hurusom, da Kongl. Maj:r och Kronan begagnar Branwins-Bränningen i Stockholm, Stadens innewänare icke böra fattas i den förlägenhet, atpa ett enda ställe etter wid Ladugårdslands Bränneri Lagerkällare hämta deras Bränwins behof; uran böra de, efter min tanka hädanefter såsom hittils, i den wägen blifwa betjente: det wil säga, at LagerKällare bör äfwen finnas bade i Staden och Södermalm, sä mycket mera, som Bränwins-affättningen derigenom befordras, och den sämedelst blifivande större Branwins-bränningen ökar Kronans winst deraf: och som wid Mariä Krono-Bränneri finnes en hittils begagnad ypperlig Lagerkällare med dertil hörande Inventarier; sä synes jemwäl pä denna räkningen, detta Bränneri-Werk böra förblifwa opponerat. Pä sä mänga wigtiga stal wägar jag jemwäl i all ödmjukhet afstyrka den af Högloft. Utssotten föreflagne urarrenderingen af Tanto och Mariä Krono-Brannerier, samr i det stället hemställa, om icke desamme matts - Den 15 Mars74Z te tils widare blifwa under Kronans egen disposition, för ar, efter befinnande bebof, begagnas.
Ilan emoltog de Fransyska skolorna ur revolutionens hand i ett nästan förslördt tillstånd, han återupprättade dem och ordnade dem alla efter eli system, det som 468 Den 24 Augusti e. m. den tiden hade allmänna meningen för sig, och hvari hufvudsakligt företräde lemnades åt de realistiske studierna. Han gick så långt i detta afseende, alt lian icke blott inskränkte läsningen af de gamla språken, utan äfven af andra, för skolorna ej de minst vigtiga studier, de philosophiska och historiska. Ilan reglemenlerade i detalj, och lade tunga band på lärarnes sjelfverksamhet. Följden blef, att han lemnade skolorna och universiteten efter sig i ett visst icke önskvärdt tillstånd, i ett tillstånd, der de hafva svårt alt uthärda striden emot Catholska kyrkan. Jag tror, att det i allmänhet bör öfverlemnas åt skolan sjelf att bestämma detaljerna. Och hvad särskildt angår Statens deltagande i deu nu hos oss pågående striden emellan de gamla och nya skolorna, bör Staten ännu icke vidare lägga sig deri, än alt den genom anslag söker uppehålla och befordra dem håda: att deu söker upphäfva de yttre olägenheter, hvaraf deu gamla skolan, enligt hvad dess försvarare sjelfva erkänna, lider, såsom att valet af lärare är inskränkt inom stiften, att de yngre lärarnes inkomster äro för knappa m. m.; samt slutligen, att Slaten utvidgar de nya skolorna. Så vidt jag vet, är också i fråga att utsträcka elementarskolans antal af lärjungar ganska betydligt. Det vore önskligt, så att den nya skolan kunde i stone skala fä försöka sina krafter. Onskligt vore jemväl, alt dylika skolor inrättades i flera större städer. Om den gamla och nya skolan, under så vidt som möjligt lika yttre förhållanden och med tillräckligt understöd, finge utkämpa siu strid sinsemellan, tror jag att Staten sedermera med mognare omdöme skulle kunna gifva utslaget; och det så mycket mera, som det icke lär dröja länge, förrän skollärarne sjelfve på ett allmänt möte, kanske här i Stockholm, komma alt discutera alla de vigtigaste frågorna i detta ämne.
Utskottet med förslag till löneförökning ihogkommit Embetsman om hvilka ingen framställning i detta afsseende skedt hvarken från K. M:t eller RiksStånden; Inom H. BondeStåndet af flere Ledamöter, att de 2tne nya KronoFogdelÖnerne för Kronobergs och Wermlands Län kunde undvikas, derigenom, att förut varande Kro - Betänkanden, N:o 237. 63 nofogdar derstädes erhöllo 16'nerne förökade till det belopp som svarade emot hvad andre Kronofogdar i Fögderier af ungefärligen lika areal och folkmängd åtnjöto, hvilket äfven borde gälla i afseende på förslaget om en ny Häradsskrifvare i Wermland, och att tillstyrkandet om nya löner för en Kronofogde och en Häradsskrifvare i Norrbottens Län borde gillas med vilkor, att de förut så kallade Lappfogdarne, i de arne LappmarksFögderierne, hvilka ingingo i deri nya Fögderiindelningen, alldeles indrogos; hvarjemte inom sistnämnde RiksStånd andre Ledamöter, dels helt och hållet bestridt desse nya löner, likasom alle andre på förevarande HufvudTitel föreslagae löneförbättringar, dels och med godkännande af behofvet utaf de nya Kronofogdelönerne, ansett beloppet af de samma icke böra öfverskrida hvad Staten för sådane tjenstcr inom hvarje ort bestöde. Hvad, i anledning häraf, först angår frågan, huruvida någre löner böra beviljas för de nyo tjenster, som, i följd af den verkställde Fögderilndelningen tillkommit; så enär behofvet och nyttan af berörde fördelning icke kunnat motsägas samt K. M:t i Nåder fannit nödigt, att hos R. St:r anmälan gjorts om anslag till löner för desse tjenster; har Utskottet som äfven insett angelägenheten deraf icke bordt draga i betänkande, att till R. St:rs bifall föreslå sådane löners uppförande på Stat.
För att dela jemnt Stånden och samhallsclasserna emellan, måste vi återflytta oss till de förhållanden, som voro innan, efter 180g, något Stånd med sig förenat ett större eller mindre antal af de orepresenterade. Betrakta vi frågan ur denna synpunkt, skulle följande resultat uppkomma : Alla de 4 RiksSttn representera med t. ex. 60 och afstå -ls af deras egen rätt, eiler lika stor andel i representationen, som de sjelfve bibehålla åt de orepresenterade. R. o. Ad. inskränker sålunda sin representationsrätt tiJ! 4S och skänker 12 röster till den dass, som består af frälse embetsman i tjenst med Kongl, fullmakt och afskedade embetsman, sorn antingen innehafva fastighet eller pension. PresteSt. upplåter af sin representationsrätt 12 röster tili representanterne af universitetens kända samfund, lärda yrken och skolväsendet, och inskränker likaledes sin representationsrätt lill 48. BorgareSt. samtycker till samma inskränkning och skänker 12 röster åt representanter af bruksoch fabriksrörelsen på landet, samt husägare i städerna, som icke tillhöra något Stånd. BondeSt. eller skatteallmogen lcmnar 12 röster åt frälset. 2:0
Må vid detta tillfälle det tillåtas mig a't g o a de värde motionairerne uppmärksamme på, att deras conclusion icke öfverensstämmer med deras premiss, ty då med yrkande af ett gemensamt syfte för den elementaira uppfostran, de sjelfve anse den högre eller applicativa böra vara särskildt för de särskildta yrken hvartill ynglingen kan egna sig, så borde de i följd deraf consequent icke föreslagit flyttandet af KrigsAcadamien, hvars nedre afdelning är elementarisk och hvars högre är applicativ till Universitet, hvilket i intetdera afseendet dertill är passande, ty i förra fallet är Universitetet långt öfver den Elementaira uppfostran, och i det sednare^ ej dertill lämplig så vidt den applieativa undervisningen efter motäonairernes egen tanka bör vara särskildt för de särskildte yrken och icke förenad för dem allaSkulle emedlertid den enda länken i undervisningens hela kedja hvars tendens är militairisk upphäfvas, utan att de med annan tendens försedda länkar undergingo en nödig förändring, eller utan att eri större med oväldig allmän syftning försedd uppfostringsanstallt inrättades, så frågar jag, hade man ej obetänksamt nedrifvit sitt hus nian att hafva ett annat att bo uti, För ätt bevisa att intet af våra nu ägande offentliga undervisningsverk ägnar sig till denna oväldiga allmänna elementarbildning får hos Ridderskapet och Adeln jag vördsamt anhålla, att i korthet få analysera dem, hvaraf torde inhämtas, att den brist som skulle upp - 154 Den 15 Maji f. m. stå i händelse Academien på Carlberg upphäfdes icke för närvarande kan ersättas. Vid Univerfiteterna, för att draga fördel af den Academiska föreläsningsmetoden och detacar demiska lifvets sjelfverksamhet, måste ynglingen vara minst 16 å 17 år gammal, hafva moget omdöme och egen verklig håg för arbe>i tet, hvarförutan han förlorar sin tid dervid, lär alls intet och kommer lika okunnig ifrån Universitetet, som han kommit dit.
Antag, att Baruk är din fordringsegare, att du behöfver anstånd ... – Petros, hur vet du detta? utbrast Karmides. – Bah, jag vet mer, mycket mer. Antag, sade jag, att du behöfver anstånd af honom. Du kan då lugnt gå hem och lägga dig att sofva. Jag lofvar, att Baruk skall hafva tålamod. – Petros, är detta ditt allvar? Kan du hålla hvad du lofvar? – Jag kan lofva och hålla mer. Det beror af dig sjelf och af det förtroende du visar mig. – Men hvad är din afsigt med allt detta? Hvilka äro dina bevekelsegrunder? Dock, jag lemnar dessa frågor åsido. De må vara hvilka som helst. Min belägenhet är förtviflad, jag bekänner det ... och räddar du mig så som jag vill blifva räddad ... – Så att allt sker i tysthet, så att din stolthet icke blir sårad ... – Säg högmod eller stolthet ... orden göra ingenting till saken ... då lägger jag mitt öde i dina händer, och du må göra med mig hvad du vill ... ehuru jag omöjligen begriper hvad slags intresse du kan hysa för min person och i hvilken mån jag skulle kunna visa dig min tacksamhet med återtjenster. – Jag begär inga sådana ... endast ditt förtroende. Med detta förtroende skall jag ernå det öfriga, och hvad jag vill ernå är din egen lycka. Till att börja med: vill du besöka mig i morgon efter skymningen, då jag återvändt från mitt arbete? Du har måhända sett mig släpa sten till Afrodites tempel. Det är nu min dagliga sysselsättning, och jag delar med glädje mina förtryckta trosförvandters mödor. Då Israel var mägtigt, störtade vi afgudarnes altaren; vi måste nu återuppbygga dem, men, som vi hoppas, för att en gång nedrifva samma våra händers arbete. Du har nu att besöka mig icke i biskopliga palatset, som är förvandladt till ett fattighus, utan i en koja på Skambonide. Hvem helst du frågar, skall kunna visa dig till min anspråkslösa bostad. Vi skola då i morgon vidare öfverlägga om medlen att ordna dina timliga angelägenheter.
Litet mattvarp hade jag se’n fordna dar; och så har hon, med tillhjelp af gamla Annicka, sträfvat ihop hela herrligheten.” ”Du rara, förslagna Josefina!” inföll Arve. ”Jag vet aldrig hur jag skall tacka dig; men de röda tvärränderna ha icke suttit i fars rockar.” ”Nej, men jag riktigt skäms att säga dig att det är min röda kamlottskjortel, som jag haft lika god alltse’n min ungdom. Det är förskräckligt att jag icke kan neka den flickan något! Nå, nå, kära barn, har du någon nytta af arbetet, så är den i alla fall bättre använd, än om malen fick äta upp den.” På detta sätt vande sig Arve småningom vid beqvämligheter, tvertemot sitt gamla bruk. Gumman Arnman behöll väl alltid sin lilla allvarsamma myndighet; men man skulle dock krusa litet för ”löjtnanten.” Annicka gjorde det af behof, ty efter hennes förmening kunde man aldrig få det godt och rart nog åt den oöfverträffliga herr Arve. Och Josefina, hvarföre hon egentligen och mest lät honom erfara behaget af en ordnande hand, veta vi ej säkert, men tro att om det icke för henne, liksom för gamla Annicka, blifvit ett behof att vårda sig om något, var det åtminstone icke af beräknad uppmärksamhet. Emellertid blefvo dessa små beqvämligheter allt kärare för vår unga jaktlöjtnant, som endast tog emot all den kärlek man slösade på honom. Josefina var hans goda ande; han behöfde knappt tänka på något, ty hon förekom honom i det minsta. Men i det husliga lifvets hvardagstrefnad ligger alltid något, som talar godt för den, som bereder densamma. Det var således ej möjligt annat än att Arve hjertligt måste hålla af henne, som han redan förut så högt värderade; men hans känsla, ehuru den innebar ett visst välgörande behag, hade ej så mycken styrka att den kunde förmå honom att betrygga hennes framtid genom äktenskapets band, en sak hvarpå han, som vi förut sett, länge tänkt, utan att blifva ense med sig sjelf.
Efter att hafva sagt dessa ord, rodnade han öfver sin djerfhet och kysste hennes magra hand, för att dölja den sinnesrörelse som bemäktigat sig honom. Mrs Johns åter, tycktes en stund hafva förflyttat sig tillbaka till sin ungdom och brast ut i en konvulsivisk gråt, sannolikt för det möjligheten att blifva lycklig, hade för sent inträffat. Anders, som mera än någonting annat fruktade för att visa sina tårar, afbröt det rörande uppträdet: Nej, nu måste jag skynda mig till vårt älskade barn för att lära henne säga det rysliga ordet; måhända faller det Lorden i morgon in att fråga om hon vet det och då kunde hon dyrt få plikta för vår försummelse. Ni har rätt, Anders, sade mrs Johns, ännu svagt snyftande; gå ni förut, jag kommer snart efter. De båda gamla hade ständigt lärt Lucy att hennes moder var i himlen och icke kunde återkomma till jorden, samt att hon aldrig mera kunde få en moder, sedan denna, hennes skyddsengel var borta. Det blef nu för dem ett mycket svårt arbete att med ens förklara för henne det en ny moder skulle uppstå, som hon måste mycket hålla af. Det var långtifrån med glädje och öfvertygelse som de gamla meddelade henne detta, och liksom instinktmässigt stretade äfven hon emot all lärdom uti detta afseende. Sedan hon en stund helt tåligt lyssnat härtill, brukade hon lugnt fråga: Hvarföre skall det nu med ens vara så? Jenny och Anders ha ju ofta sagt att jag aldrig skall säga något, som jag ej begriper och nu viljen j att jag skall förstå att, ehuru min mamma är död och icke mera kan lefva, jag dock skall hafva en mamma, som kommer hit och som lefver? Anders och Jenny brukade då helt rådvilla se på hvarandra. Emellertid hade lord Suffridge rest, efter att hafva lemnat ytterligare befallningar om anordningarne för emottagandet af den nya värdinnan, som han efter en månad skulle ditföra. Lady Lucys våning skulle putsas upp, ehuru ingenting der behöfde ändras; lyckligtvis fick gröna kammaren lemnas orörd, emedan den ej hörde till Myladys rum, utan utgjorde ett af de många gästrum som slottet hade att bjuda på.
Prof. 1847 oeh 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 23 Baft. 1 2 SlatsUtshottcls Utlåtande, N:o 226. anställde auktioner, anbud blifvit gjordt af 27 tunnor spanmäl årligen, hvilktet ock antagits; att Kronan anställt rättegång emot Mats Anderssons sterbhusdelegare och löftesmän, med påstående om deras förpligtande att ersätta Kronan skilnaden emellan det arrendebelopp, som af den sistnämnde blifvit utfast, och det, som för hans återstående arrendetid erbjudits och antagits, hvilket påstående ock, i hvad det rörde sterbhusdelegarne, blifvit genom Ilofrättens omförmälte laga kraftvunne dom godkändt; att Mats Anderssons enka och omyndiga barn vid mannens och faderns död icke haft anledning söka urarfva förmån, emedan sterbhusets tillgångar, enligt bouppteckningen, lemnat behållning, hvilken, genom utgörande af det oskäliga arrendet under de fem första åren blifvit helt och hållet medtagen; samt slutligen att, i anseende till sterbhusdelegarnes, af hvilka en del vöre minderåriga, nödställda belägenhet, icke ens förefunnes den aflägsnaste utsigt, att denna i sin grund och tillkomst lika obilliga, som till sina följder för sterbhusdelegarne olycksbringande arrendeskilnadsersättning skulle kunna komma att till Statsverket någonsin ingå.
Svar på återremiss Hemman, om försäljning till skatte af en del kronan tillhörige och lill Stats-Verket indragne Hemmansdelar, om sammanläggande af inom ett skifteslag, se Matlag. Hemmansklyfning och besutenhet, om ändringar uti sladganderne derom Hemsö Socken på Gottland anläggande af Apothek derstädes . Hemlning, käres till i brottmål, se Rättegångsbalken. Herjeådalen, ut tappning af myror i . Herrbert, G., ansökan om eftergift af ränta å ett diskontlån . Hingstar, anslag till inköp af utländska . Hjetmaren, om fyranläggningar derstädes . „ undersökning ang:de sänkning af Hofhållning s-anslag, H. I(. H. Kronprinsens Hof-jagtvarfvet, indragning af .. Svar på återremiss Hofrätt, ang:de förändring i tiden för de så kallade små prolokollernas insändande, se Små-prolokoller. „ ang:de ökad tid för anmälan af missnöje emot dess dom och utslag, se Rätlegångs-balken. „ ang:de minskning i antal mål, som bö ra dess pröfning underställas, se Underställnings-mål. Hof-Rälternes betjening, ersättning för för lorade sportel-inkomster åt . , . Svar på återremiss „ förstärkande, då Lagmansoch Käin ners-rälterne indragas . , . Hofvcri-skyldiglielen i Skåne, upphörande af Svar på återremiss Holland, om ålerbekommande af förbindel serna för de fordna Svenska statslånen derstädes ° 5*3 — o n c£. c/: * TT o < "c 2- o vr CD — N:o 1 42 79 2 53 G n % Adeln. 5 Aug, a. a. 22 Okt, b. 3 Juli 5 Juli a. a. 2 Aug. b. 11 Mars b. 9 Febr. a. a. 2G Febr. b. 14 Juni b. 17 Okt. a. a. 21 Okt. b. 6
KammarCollegii bevis, att den ej häftar för bytesbrist eller annan Kronogravation, 5:0. Den 19 Julii e. m. 497 tåls storlek den verket ligen är. 5:0. Handlingar som styrka Lånesökandens äganderätt till panten, såsom köpeeller gåfvobref med uppbudsbevis derå eller Fastebref. Är egendomen ärfd, företes Arfs-lnstrumentet med bevis derom, att det är oklandradt, simt förre ägarens åtkomsthandlicgar. 6:o; Protocollsutdrag öfver den meddelade Inteckningen, sorn äfven bör vara skrifven å sjelfva Originalskuldbrefvet. 5:0. Handlingar som styrka Lånsökandens ägande rätt till panten, 6åsom Köpe-, Byteseller GåfvoBref, jemte FasteBref, eller^ bevis om oklandradt lag* Stånd. Har Lånsökan.» de, sedan sådan åtkomst, blifvit Enkling eller i annat Gifte trädt, uppvise han ock behörigt afvittringsbevis.1 Är Egendomen ärfd, företes Arfslnstrumentet med bevis derom, att det är klandradt, samt förre ägarens åtkomsthandlingar. 6 Gravationsbevis, v>s, upprättadt efter upprättadt efter de 10 Bil, till Ridd. o, Ad. Pr. VI Band, 32 Deri ig Julii t. m. io föregående årens Intecknings Protocollers föranledande, utfärdadt antingen af Domaren i orten, der Egendomen är belägen eller Ock af AdvocatFiscalen i den HofRätt, under hvars Jurisdiction Fastigheten lyder; börande detta bevis innefatta ej mindre upplysning om de Inteckningar, som i Egendomen för penningelån eller andra skulder kunna vara meddeldte, utan ock huruvida något ArrendeContract om Egendomen är intecknadt.
Antalet af de hos Konungens Befallningshafvande härstädes förekomna lagsökningsmål utgjorde nämligen år 1841 1,974, och ådömda beloppet R:dr 136,012; » 1842—45 i medeltal 1872, » » » 168,632; » 1846 1,963, » » » 128,357. Lagsökningsoch skuldfordringsmålen för hela länet, inberäknade de af domstolarne handlaggde, uppgingo, enligt Herr Justitie Stats Ministerns offentliggjorda sammandrag: år 1841 till ett antal af 3,145. » 1842 » » 3,083. » 1843 » » 3,274. » 1844 » » 3,004. » 1845 » » 3,189. Enligt åberopade sammandrag utgjorde lagsökningsoch skuldfordringsmålen för hela riket år 1841 ett antal af 97,004. » 1845 » » 116,966. hvilka siffertal förhålla sig till rikets folkmängd år 1841 såsom 1 till 32,g. » 1845 » 1 till 27,9. hvaremot i Götheborgs och Bohus län antalet af enahanda mål förhöll sig tili folkmängden är 1841 såsom 1 till 50,c. » 1845 » 1 till 51,5. 11 c) Ehuru det i allmänhet icke visat sig någon brist på arbetare, hafva dock arbetslönerna under en följd af år fortfarande något stigit. Tillfällen till arbetsförtjenst hafva icke heller saknats, synnerligast i Götheborgs stad, hvarest dagsverkspriserna likväl varit mera obestämda, emedan de flesta arbeten här verkställas efter beting. Arbetslönernas benägenhet att stiga ådagalägges jemväl genom följande jemförelse emellan de för länet fastställda markegångs priser. Dessa voro nämligen å årliga mansdagsverken Jordbruket är fortfarande länets hufvudnäring, och sädesodlingen lemnar numera, äfven vid medelmåttiga skördar, icke obetydligt öfverskott utöfver länets egen förbrukning.