Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
K l o k och försiktig vare hvar man, i förtroende varsam. Ofta de ord, at andra förtros, man dyrt får gälda. j ~fAVAMAL. Lundins på senaste Köpenhamnsutställningen prisbelönade modell ha att vänta den. Först ett par timmar efter midnatt afslöts den i hög grad angenäma och lyckade festen, som allt igenom bar vittne om det mest angenäma förhållande mellan principal och medarbetare. Augusta Lundin är, som sagdt, ett namn som har god klang och är väl bekant, särskildt för den högre societetens damer. Hvilken bland des^a försummar väl att för våroch höstsä- songen, liksom för de stora bjudningarna, taga sina toaletter från » Lundins » för utsökt smak och elegans vidt beryktade atelier? Äfven den sparsamma borgarfrun tillåter sig för nå- gon gång den lyxen att beställa en dräkt från detta storartade etablissement. Och artisterna — framförallt artisterna! Huru skulle väl dessa kunna visa sin skönhet i sådan glans, om de ej hade fröken Lundins bepröfvade smak att rådfråga. Och » fröken Lundin » tröttnar aldrig att gifva råd. Bemötande hvar och en, hög som låg, n ed förbindlig älskvärdhet, öppnar hon den ena kartongen efter den andra och förevisar de elegantaste tyger och garnityrer, hvilka fresta hvarje med estetisk smak begåfvad kvinna att, om också blott för en gång, offra på modets och lyxens altare. Hvad som torde vara mindre bekant, är fröken Lundins varma intresse för sina arbeterskor. Pä samma gång fröken Lundin klä- der och förskönar societetens damer, bereder hon utkomst åt omkring 160 unga kvinnor af folket. En högborén dam tycker måhända nå- gon gång, att arbetslönen för hennes dräkt är väl högt taxerad, men fröken Lundin anser, att arbetaren är värd sin lön, och att det är bättre och nyttigare att utbetala en större arbetslön än att öfva välgörenhet och skänka almosor. — Fröken Lundins frikostighet mot sina arbeterskor inskränker sig dock icke till att allenast gifva god aflöning, utan yttrar sig på flerehanda sätt.
De skrymtare, när vreden kommer uppå dem, ropa de intet, när de fångne ligga; Så skall deras själ dö med qval, och deras lif ibland bolare. Men den arma skall han, hjelpa utu hans armod, och öppnar dem arma örat i bedröfvelsen. Han skall taga dig utur ångestens vida mun, den ingen botten hafver, och ditt bord skall hafva ro, uppfyldt med allt godt. Men du gör de ogudaktigas sak godan, så att deras sak och rätt blifver behållen. Se till, om icke otålighet hafver rört dig i qvalena; eller stora gåfvor icke hafva böjt dig. Menar du, att din väldighet skall bestå kunna utan bedröfvelse; eller eljest någon starkhet eller förmåga? Du torf icke begära nattena till att öfverfalla menniskorna i deras rum. Vakta dig, och vänd dig icke till det orätt är, såsom du för jämmers skull dig företagit hafver. Si, Gud är för hög i sine kraft; ho är en lagförare såsom han är? Ho vill hemsöka öfver honom hans väg? Och ho vill säga till honom: Du gör orätt? Tänk uppå, att du intet vetst hans verk, såsom menniskorna sjunga. Ty alla menniskor se det, menniskorna se det fjerran. Si, Gud är stor och okänd; hans åratal kan ingen utfråga. Han gör vattnet till små droppar, och drifver sina skyar samman till regn; Så att skyarna flyta, och drypa fast uppå menniskorna. Då han tager sig före att skingra sina skyar, och tager sitt täckelse bort; Si, så utbreder han sitt ljus öfver dem, och öfvertäcker hafvet, dädan de komma. Ty dermed dömer han folket, och gifver dem mat tillfyllest. Han håller händerna före, och betäcker ljuset, och bjuder thy, att det skall igenkomma. Om det samma förkunnar hans herde, och hans boskap om skyn. Deraf förskräcker sig mitt hjerta, och bäfvar. Hörer hans rösts skall, och det ljud som utaf hans mun går. Han ser under alla himlar, och hans ljus skin uppå jordenes ändar.
Jag vill visst icke säga, att hvarken läroverken eller kyrkan vinna af stadgandet om tjenstårsberäkning inom ecclesiastikstaten; men så länge detta stadgunde finnes, tror jag af ofvan anförda orsak, att R. o. Ad. icke bör afsäga sig rättigheten att kalla huspredikanter, och yrkar altså afslag på betänkandet. Hr Riben, Carl Wilh.: Jag vill icke yttra mig öfver sjelfva hufvudfrågan; men då betänkandet synes innebära förslag till ändring uti R. o. Ad:s privilegier, tror jag ärendet böra remitteras Ridd.-TJtsk. Jag anhåller derföre om proposition å en sådan remiss, samt att den må åtföljas af Gr. Horns nu afgifna yttrande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid Lag-Utsk. nu föredragna betänkande gjorda anmärkningar hindra betänkandets antagande och detsamma således böra återremitteras. Gr. Posse, Arvid: Jag inskränker mig till att på de af Gr. Horn anförda skäl yrka afslag å betänkandet. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Då jag farmin del, på grunder dem jag vid flera föregående Riksdagar upprepat, anser, att ett betänkande icke kan afslås, då det första gången i Stånden förekommer, reserverar jag mig mot proposition till afslag, och tror, att återremiss bör äga rum. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att det ofta vid föregående Riksdagar handt, att Utsk:s-betänkanden, hvilka ej förut varit återremitterade, blifvit af R. o. Ad. afslagna, och H. Ex. fann ingenstädes i grundlagarna ett sådant handlingssätt vara förbjudet. Hr Cederschjöld: Jag vet allt för väl att ett motsatt förhållande vid sednare Riksdagar ägt rum; men jag vill erinra, att i början af vårt nuvarande constitutionella statsskick, då man bäst borde känna meningen af våra grundlagar, nemligen 180g, förklarade Landtm, alt ett betänkande, då det första gången i Ståndet förekommer, ej kan afslås. Frih. Cederström:
Såsom utgångspunkt för frågan och såsom en princip, hvilken man här städse bör hafva i sigte, emedan alla detaljer måste referera sig lill densamma, välja vi den af hospitalsslyrelsen promnlgerade lag: (se K. Ser.Ord.Gillets cirkulär d. 13 Januari 1838 angalo personer som till hospitalsvård anmälas) ”alt ho”spilalerne hufvudsakligen höra utgöra Kur i nr ät tn in g ar ”för vansinnige.’' Hospitalernes bestämmelse och syfte erkännes således i första rummel vara att kurera, d. v. s. lill förnuft och helsa återställa sinnessjuke. Men då denna ädla bestämmelse för hospitalerna blifvit af hospitalsslyrelsen sjelf enoncerad, kunde man lätt förledas att ulan undersökning tro, att vårt hospilalsväsende redan ernätt den högsta utveckling. Och likväl, om man, äfven med fullt erkännande af den betydliga förbättring, som hospitalsväsendet under K. Ser.Ord.Gillets styrelse de sednaste 20 åren vunnit, betraktar förhållandena såsom de äro, inser man lätteligen, utan alt äga insigter i medicinska ämnen, att benämningen Kurhospital hos oss ännu blott är en lånad, föga meriterad titel för en rätt och slätt fattigförsörjningsanstalt, och att det just egentligen är kuranstalter, eller egna afdelningar på hospitalerna för dem, som äro under behandling eller kur, hvilka vi beklagligen lill mångens förderf ännu sakna. Ty l:o om länslazarctterna, der de fleste vansinnige enligt gällande författning först böra undergå s. k. profkur, heter det i Gen.- direklörens nämnde tind. berättelse af är 1840: ”Förhållandet är ”nemi., att vid de Heste länslazarettet' de för praf kurspatienters ”vård oell behandling vidtagne anstalter äro ytterst ofullkomliga, ”och svårligen kunna vara annorlunda, enär de icke ingå i inrättningens hufvudsaklig» bestämmelse.
Prot. 1844. 7 Samt. 1 Afd. 15 Haft. 2 ,0 Lag-TJIslottets Betänkande, IV.o 52. hetens förnärmande, derigenom befordras; att allmänna meningen jemväl häruti uttalat sig i den nästan enhälliga önskan, a 11 Lagnians-Rälterneoch Kämners-Rätterne, såsom begge öfverflöd ige och derjemte, isynnerhet de förra, för Jagskipningen hinderiige, måtte afskaffas; att grunden till denna mening, hvad Lagmans-Rälterne angår, är den, dels att, då i Lagmanssyn, likasom i Härads-Rält, endast ordföranden vore lagfaren och hos Lagmans-Rättens ordförande ej i allmänhet förutsattes större grad af kunskap, skicklighet, erfarenhet eller oväld, än hos Härads-Rättens, parterne saknade anledning att sätta större förtroende till Lagmans-Rättens domslut , än till Härads-Rättens, och dels förnämligast, att, enär lagtima Lagmans-Ting höljes endast en gång om året, ett helt år från den dag, då Härads-Rättens heslut meddelades, stundom ginge förbi, innan målet kunde, utan bekostande af urtima Ting, hos Lagmans-Rätten fullföljas, och, i fall målet då måste uppskjutas till nästa lagtima Ting, åter ett helt år, innan LagmansRättens dom eller utslag erhölles; att, hvad åter Kämners-Rätterne beträffar, deras umbärlighet tilliäckligen ansetts bestyrkt af det förhållande, att af de städer, der Kämners-Rätt ej vore, några hade dubbelt större folkmängd än eu del af dem, i hvilka KaninersRälter funnos, utan att rättvisans skipande eftersattes mera i de förra än i de sednare; och aLt af Lagmans-Rätternes indragning biifver en följd, att den serskilda Öfver-Rä.t for vissa egooch rågåogstvister, som i lagen benämndes Riddare-Syne-Rält, bör, i sammanhang härmed, afskaffas.
Sparre anmärkt, att det vore olämpligt och, snart sagdt, ett våld att genom ett dylikt lagbud hindra personer sköta sina angelägenheter som de sjelfva önska, vill jag icke bestrida, men detta inlrädar endast, då det icke rörer 3:dje mans rätt, ty rörer det 3:dje mans rätt, måste lagstiftningen träda emellan. Nu måste man väl medgifva, att det mången gång kan vara af högsta nytta att en hufvudredare är utsedd, till hvilken man kan vända sig, och derföre är det också som bolag i allmänhet äro ålagde att tillsätta en styrelse. På grund af hvad jag nu anfört, och med stöd af ett yttrande inom Högsta Domstolen, får jag anhålla om bifall till §:n, sådan den lyder i sitt nuv:de skick. Gr. Sparre: Hvad angår nyttan eller förmånen af att utse en hufvudredare, och att denna skyldighet skulle vara obligatorisk, så åberopar jag den erfarenhet, som vunnits i alla andra länder, der icke något sådant stadgande finnes. Jag kan också icke inse att 3:dje mans rätt på minsta sätt kommer i fara, om hufvudredare icke tillsättes, och jag har funnit så många olägenheter af bestämmelser om slikt förmynderskap, som intagas i lagen, att jag på det lifligaste motsätter mig sådana stadganden, hvarhelst de komma i Iråga. Den siste värde talaren har sagt, att man väl bör gifva individen frihet att göra hvad honom synes bäst, men icke då det rörer 3:dje mans rätt. Det beror väl på denne 3:dje man sjelf att ingå en affär eller icke med ett rederi. Dessutom är det uppenbart, att om det icke finnes mer än 2 redare, och dessa vilja gemensamt sköta affärerna, så få de icke detta, utan tvingas att låta den ene ensam öfvertaga dem. Detta finnér jag högst olämpligt och måste således fortfarande motsätta mig förslaget, så mycket mera, som småfartyg icke kunna bära den kostnad, anställandet af en hufvudredare skulle medföra. Hr von Ehrenheim:
Med de i andra § Med de i andra § verkställas; tillhörande det Domkapitlen, verkställas; tillhörande det vederbörande att för Pr ester skåpet, Stockholms Magivalförrättare att om sådana valförrättninstrat, att för samma Stad, samt Landsgar, å embetets vägnar, föranstalta, — höfdingarne, hvar i sitt län, att för de öfrige städerna och menige allmogen om förrättas, sådana valförrättningar, å embetets vägnar, föranstalta, — förrättas. § 12- Ridderskapet och Adeln infinner sig l:o. Ridderskapet och Adeln ulgö till Riksdag och representeras enligt Ridres vid Riksdag af Sjutiofem, enligt nedandarhus-Ordningen, hvilken, lika som öfstående 2:a och 3:e mom, valde riksdagsriga Stånds■ Ordningar, bör vara i öfvermän, bland hvilka Sextio väljas af dem, ensstämmelse med Grundlagarne författad, som enligt 2:a morn., och Femton af dem, som enligt 3:e mom. valberättigade äro. 2:o. Adelsmän, som äro medlemmar af någon å Riddarhuset introducerad ätt, 6 Konstitutions-Ulskoltets Memorial JVs 3. § Underlåter något Universitet, Prosteri, Stad, Bruks distrikt eller Härad att ställa Fullmäktig, vare förfallet till det vite, Ståndet pröfvar skäligt utsätta, och som svara kan mot den omkostnad, sorn ett annat och jemnlikt Universitet, Prosteri, Stad, Bruks-distrikt eller Härad på sin Riksdagsman göra mäste; skolande Ståndets kassa § i:o. Uti Riksdagsmannaval protokollet. 2:o. Vid alla Riksdagsmannaval dem emellan Dör den valde,"“eller bevisar han laga förfall, eller blifver han till Talman utsedd, anställes nytt val. Riksdagsman, som vald blifvit, må ej, utan lagliga binder, kunna sig derifrån undandraga, och njute han af dem, som äro berättigade att välja, anständigt och till - mer! undantag af dem, för hvilka hinder, enligt Riksdags-Ordningen och RiddarhusOrdningen, möter; välje distriktvis inom sig Riksdagsmän. 3:o.
Utom det att detta allt tyckes innebära en r tydlig motsägelse, så har erfarenheten nogsamt visat, att det härmed åsyftad® ändamål att åtkomma capitalisterne, har alltid lelslagit, och skäll ofelbart äfven göra det hädanefter, samt afgiften dr.bba den gäldskyldige och hämma all credit man och man emellan. Derföre synes mig, att om det i 1818 års BavillningsFörordnings 2 Art. 6 §. stadgade ansvar ej anses nog strängt, kunde det skärpas med någon större del af Capitalets förlust, derest bevis om BevillningsafdrageS 128 Den 12 Maji f m. ej kunde procsteras; men §. i öfrigt bibehållas 3:0. Förslaget om en MinimiTabell, bör efter min tanka helt och hållit utgå, såsom Öfverflödig och grundad på ett förhatligt beskattningssätt, redan vid föregående Riksdagar på goda skål afskaffadt. Och som de öfrige purtcterne i förslaget ärö öfverensstämmande med nu gällande Bevillningsförordning af år 1 8 * 8, så är bäst bibehålla den oförändrad intill dess en ny förbättrad på billigare grunder kan hinna utarbetas: emedlertid tyckes mig vara säkrast att stanna vid det gamla och i utöfning vana behandlingssättet; synnerlig gen då den säkert uppfyller Statsbehofvet. Jag anhåller vördsamt att Utskottets Betänkande åtföljdt af dessa anmärkningar måtte återremitteras. Herr Ehrenborg, Ca/per: Att ingå i fullständig granskning af hvad dela Höglofl. Bevillningsutskottets pluralitet, dels ea icke obetydelig minoritet af dess Ledamöter, angående Bevillningsgrunderne anfort, fordrade nästan lika mycken tid och arbete, sorti Utskottet derå anvåndt, och vore måhända för ilärvarande öfverflödigt, då Utskottets arbete * ert Ben 12 Maji f. nr. en Frukt, sorn det synes, föga mera af sammanstämmighet, än af skiljagtigheter ä åsigter, icke i aila d~!ar torde hafva uppnått den grad af fulländning, att återremiss kan undvikas.
Madame de Châteauneuf fordrade — isynnerhet nu — många tjenare omkring sig, och egoistisk som hon var, fann hon det störde henne minst, att Edmée bodde deruppe. Genom denna trappa, som naturligtvis var ytterst förfallen och full af smuts och spindelväf, kunde alltså Mademoiselle de La Feuillade fullständigt obemärkt komma ned i trädgården, och under dessa mörka nätter var der heller ingen från huset, som kunde se henne, när hon längs med plankverket smög sig fram till gatan, der Förste Konsulns betrodde kammartjenare, Constant, hvar natt mellan elfva och tolf stod posterad i ett slags gammalt förfallet lusthus strax innanför trädgårdsluckan, hvartill han vetat att förskaffa sig en nyckel. Han och Valentine voro de enda, som det varit nödvändigt att inviga i förhållandet. I Tuilerierna visste nog Förste Konsulns närmaste omgifning, att han nästan hvar natt, från början af Frimaire, mottog besök af en dam, så väl maskerad och tätt beslöjad, att det icke var möjligt att anställa ens en gissning på, hvem det kunde vara. Man antog på måfå, att det var operasångerskan Madame Branchue; general Bonaparte hade ofta haft dylika lösa förbindelser och alltid dolt dem väl. Icke ens Duroc, som dock på visst sätt måste vara med i hemligheten, eftersom Edmée alltid fördes in genom den ingång, hvilken från terrassen förde in i hans våning i rez-de-chausséen, omedelbart under Förste Konsulns, visste, hvem damen var. Ännu mindre var der någon annan, till och med i deras allra närmaste umgänge, som i sina vildaste drömmar kunde ana, att den stolta och tillbakadragna Edmée de La Feuillade, dotter af en genomrojalistisk och högförnäm slägt, och som sedan sin första barndom varit bestämd till Louis de Châteauneufs brud, var Bonapartes älskarinna.
Provisionen för försäljningsmannen mä blifwa i r:st. ä hwarje stilling när Chartan är pä 12 fi. eller min - Den 5 Zebruarir. 343 mindre, men ^ r:st. för hwarje stilling deröfwer till i R^d. och ytterligare för hwarje full R:d. i si., och om liqviden utfaller pä § r:st. betalas der med fullt. men ^:dcls aker anses för intet; hwadan utom stämpelns marde stall i förfäljnings-porcent erläggas t. e. för en rasi Chatta r si.; för rz si., i si. 4 r:st.; för i R:d. 2 si.; för is R:dn si.; för gzL R:d., 34 si. och sä widare. 29 §- Förr an med nasta ärs början anser Utstoiker den blifwande nya Chartä Sigilla ä-Förordningen icke kunna sättas i fullbordan eller tjena till efterrättelse, emedan dels widtagander af de anstalter och inrättningar, som dertill böra föregå och af Riksens Högloft. Stander kunna warda beslutade, dels afstickandet och ombytet i alla orter af tillräckligt nytt stampladt papper emot det gamla, troligen erfordrar den härunder förflytande mellantid. Inom 6 manader äter derefter eller sednast till den i Julii i8n böra förre försäljningsmannen hafwa aflesvererat, för att Chartä-SigiUatä-Contoiret äterställas, alla de hos dem öfwerblesne gamla Chartor, hwilka efter nämde rids förlopp icke mer blifwa gällande i desi däwarande beskaffenhet, eller wid sedermera skeende redogörelse fä tagas i afräkning. Ätstillige öfrige, utom de nu här omförmäl c, af Utskottet i sielfwa Förordningen anmärkte rättelser, Magg och utestulanden är» af mindre betydenhet, eller säda - 344 Den Z Zebruarii. sädane, att de warit en följd af de förutgående, hwarföre något widare deröfwer icke lärer behöfwa att anföras.
Riksdagar yttrade underdåniga önskningar om vidtagandet af en ny, på vetenskapliga grunder utarbetad och till enhet reducerad, författning om Mått, Mål och Vigt, från långt aflägsna tider påkallad, och som troligen £ en lika aflägsen framtid skall visa sin väl* görande verkan. En historisk framställning om de många olika Svenska Måttens successiva uppkomst, i hänseende till landets fordom helt passiva handel tned fremmande folkslag 5 sältet, huru detta grannlaga amne ifrån de Bcsv. och Ekon. TJtsk. Betänkanden. 457 äldsta tider yarit behandladt, samt utur hvilka skiljda synpuncter det blifvit anseddt af de åtskiiiige Auctoriteter, till hvilkas utredande det blifvit öfverlemnadt; jemförelse sned andra nationers vidtagna åtgärder till införande af ett förbättradt system, hvaribland särdeles det Franska vunnit en allmänt erkänd fullkomlighet. — Allt detta skulle visseri;gen här finna ett tjenligt rum, såsom en förberedande åtgärd till omdömets vägledning. Men, då Kongl. VetenskapsAkademien, lika fattligt, som utförligt och grundligen, lemnat denna öfversigt, och dess sakrika afhandling finnes uti hvarjeRiksdagsFullmägtiges enskilda hand, vågar Utekottet icke dermed upptaga Riksens Högloflige Ständers dyrbara tid, utan får densamma, såsom i detta hänseende uttryckande Utskottets egna åssgter, vördsamt åberopa. Det må endast erindras, att, efter den sednast utfärdade och ännu gällande Förordningen af den 29 Maj *739» Sverige eger 8 olika vigtsorter; victualie, tackjerns, bergsoch råkoppar, uppstads, stapelstads, krut, medicinal och myntvigt, de stundom tillagde slitningsmarker oberäknade; 4 slag5 °" lika tunnor; Spannmåistunna, Malttunna, Salttunna och Våtvara* eller Packtunna; samt 2:ne olika längdemått, stödjande sig på decimaloch verktum.
De Bankens icke disponerade vinstmedel, som förut varit för Riksgälds-Contoret årligen anslagne, kunde sedermera äfven än vidare få afsättas och öfverlemnas till detta Contorets disposition, eller afsättas till låne-understöd för Pri vat-Banker; i förra fallet kunde skattebördor genom högre bevillning undvikas, eller ock medel skapas för de behof, hvarom Kongl. Maj:t i Nåder gjordt Proposition till Försvarsverkets bringande på en för vår sjelfständighet mera betryggande fot. I senare fallet åter, understöddes Privatassociationer för inre creditens och penninge-circulationens framgång. Och jag vågar således tro, att min serskilda tanka i Realisationsfrågan röjer utsigter af väsendtlig nytta i flera afseenden för det allmänna, ^ Jag har redan förut anmärkt, att af majoritetens beslut, i fråga om en skyndsamt skeende Realisation, dertill bunden, jag varit tvungen, vid Hor till Banco-Utslcottets Utlåtande N:0 16. financeplanens utarbetande i öfriga delar lämpa mig efter majoritetens föreslagna åtgärder i liesta öfriga fall; men om åter hvad jag vågat här föreslå skulle följas i Realisationsfrågan, återstår för mig blott att uppfatta de punkter, som i sådan händelse borde vid denna Riksdag genom beslut afgöras. Jag har dervid bemödat mig framställa dem till antalet så få, och till innehållet så korta som möjligt, och skall, efter deras andragande, äfvenledes i lika korthet uppgifva, hvilka förändringar i sammanhang härmed borde föranledas uti Banco-Utskoltets Betänkanden N:o 6, om hufvudgrunderna för Bankens förvaltning och rörelse, samt N:o 7, om ett nytt myntsystem, till hvilka bägge Utlåtanden följaktligen, sedan de blifvit i Finance-Afdelningen vid återremissen ånyo handlagde efter N:o 8, denna min reservation, nemligen i fall realisationen uppskjutes, äfven härmedelst utsträckes. I grund och i stöd af allt det nu förut framställda, får till Rikets Högloft. Ständers öfverläggning och beslut jag vördsamt underställa följande punkter: 1:0
Betalningsskyldighe#en5iaf det föreslagna 2 ProCent i Silfver bör då från uppsägningsdagen försvinna; så vida Landtmannen ej äskar att vidare år» ligen fortfara med inbetalningen af 2 Procent i Silfver: i hvilket fall han bör efter 5 års förlopp äga full rättighet att utfå 11- i4oo Den !■§ Juli /. m. lea stpr stjsqjga * .Rlfcsgiildsaediar*? som ha» rne^,JP4^<?o#esillav,inV^t» lik v äir År é d - fia b ma, beulniogssfcyldi^brter 9shiiaMk«?8»te^»«iiwsf tilli )$Ifysjf PpfyQflfttyjri »piB-x£råpa&aieawdabeS taJan4ffc>Mm jj&rfc immniitj;wr. tgilio »{livo lia albe* öbr:fif[ö[al/J af) 23. b Hunt .rwrnobfiäg IbI P.$n,;. mmma
Men alldenstund högst bcrörds Nådiga Proposition asser en reglementarisk Foifutriing uti ett Landtbruksoch Hushätls.nnne, hwitket efter järstrlda locala omständigheter list äfwentyrs Mäste blistva olika, och någon Allmän för hela Riket gällande enehanda förestrift hä om således icke lampell-^ ansäg Utstottet sig böra'lill Riksens Hög» lofliga Lokander wördfamligen hemställa, om icke detta ärende, som och i följd af desi egenskap redan uti förre författningar, särdeles Kongl. Förordningen den 9 Februarii 1802, är såsom ett Hushällsmäl. handteradt och under Konungens Befallningshafwandes Ämbets-åtgärd siäldt, samt stuteligen helt ock hällit beroende pä Konungens Nädiga godtfinnande, matte till beredning af Riksens Hvglofliga S änder Oeconomieoch Befwärs Utstött öfwerlämnas; hwarom Utdrag af Protocollet till Nespective banden afgifwas stullc. Ut supra. Lx. krotocollo ^soii. Istolm bergsson. Hmad Den 4 November. 235 Hwad Utskottet häri sig utlätit blef uppå derom gjord proportion af Ridderstapet och Adeln gilladt. Upplästes följande: Riksens Höglofliga Ständers Lag - Utstötts Betänkande öfwer ett af Herr Häradshöfdingen llle^onklolpe hos Höglofliga Ridderstapet och Adeln ingiswit samt derifrån lil! U skottet remitterade Memorial angäenSommar-Tingens indragning. Redan wid 1756 ars Riksdag hafwa Rikets dä församlade Ständer haft under öfwerwägande huru wida nyttigt wore, det Sommar-Tingen, äfwen pä de orter hwarest sädant icke redan stedt, blefwo indragne, såsom ock Winteroch Höste Tingen hällne pä de tider af äret, nar Landtmannen af Åkerbrukoch Bärgning icke syflelsättes.