Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skatteförenklings-komiténs alternativa förslag, sorn åsyftade alla räntepersedlars förvandling, -^delaf till spanmål och ^:del lill smör. Det torde vara öfverflödigt att framlägga några vidare skäl, enär de redan andragna äro tillräckligt bevisande, hvarföre jag nu slutar och anhåller endast, att Utsk:s förslag i denna punkt måtte blifva af R. o. Ad. godkändt. Frih. Cederström: Hr Bildt synes mig hafva rätt derutinnan, att smörpriserna icke alltid stigit och fallit i motsatt förhållande till spanmålspriserna, på sätt åtskilliga talare hafva förmenat. Åtminstone synes förhållandet i Stockholms län, på sätt tabellen utvisar, icke hafva varit sådant de antagit; men deremot lemnar samma tabell en, enl. min åsigt, ganska vigtig uplysning, nemi. att smörpriserne under de år, tabellen omfattar, varit mycket mera konstanta än spanmålspriserna. Man ser t. ex. smörpriset under flera år hafva förblifvit vid 5 R:dr pr Lii, då deremot spanmälspriset onder samma tidrymd varierat från 10 till 7 R:dr T:n. Det är detta konstanta pris, som, i min tanke, gör smöret till en ganska lämplig räntepersedel, ty stadga i beräkningsgrunden måste naturligtvis vara af mycken vigt vid bestämmandet af de enskildas utlagor. Hi' Bildt har förmenat, att nedsättningen i smörtullen hufvudsakligast skett i afsigt alt dymedelst förebygga insmugglandet af denna vara, men, så vidt jag ej missminner mig, åberopades, såsom skäl för åtgärden, lika mycket den omständighet, att den stora allmänhet, som är konsument, derigenom skulle få denna vigtiga lefnadsförnödenhet till bättre pris. Jag får, på grund af hvad jag nu och tillförene andragit, anhålla om R. o. Ad:s bifall till denna punkt, under förmodan, det Ståndet ej lärer göra sig skyldigt till den inconseqvensen att, sedan Ståndet godkänt Utsk:s förslag beträffande Upsala län, nu i afseende å Stockholms län göra en förändring i alldeles enahanda riktning, som vid det förra beslutets fattande blef föreslagen, men ej följdes.
Nu förstod Vattu-sin att detta månde vara prinsessan, och vid han noga beskådade henne, se, då upptäckte han en liten, liten vårta på hennes hals, och var bilden härutinnan olik de öfriga. Derefter for bi-svärmen sin kos; men ungersvennen vardt glad i hugen och tackade Bi-konungen med många fagra ord för hans goda bistånd. Om morgonen, när sol sken östan in, kom den gamla käringen och frågade, om Vattu-sin hade fullgjort hennes uppdrag, eller visste säga, hvilkendera var den förtrollade prinsessan. Svennen jakade härtill, och visade på bilden såsom Bi-konungen hade lärt honom. När nu Rå-drottningen märkte, att han gätat hennes gåta, gaf hon till ett högt skri och skiftade sin hy, så att hon vardt blå i ansigtet. Men vid käringens rop fingo alla qvinno-bilderna lif; den fagra konunga-dottern föll i Vattu-sins famn, och tackade honom att han hade frälst henne; men de sex falska belätena höjde sig i luften och foro bort tillika med Rå-drottningen, så att hela taket lyftades af kungsgården. I samma stund blef en stor förändring öfver hela borgen. Förtrollningen var bruten, allestädes vardt lif och rörelse, tärnor, hofmän och ungersvenner hvimlade uti rummen, liksom fordomdags, och den unga mön rådde öfver all denna herrlighet. Derefter tillagades ett ståtligt bröllop, och Vattu-sin fick den fagra prinsessan. Han vardt så konung öfver borgen och hela landet, samt lefde med sin drottning i mycken frid och lycka. Likväl kunde han icke glömma sin foster-broder, utan gick hvarje dag till trädet vid kors-vägen, för att spörja, om Vattu-man ännu var i lifve. Sagan vänder nu till Vattu-man, och bör förtäljas, huru han vandrade vidt omkring, genom många länder och konunga-riken, intill dess han kom till en stor stad. Men i staden voro gatorna klädda med svart, folket gick tyst omkring, och allt tydde på någon svår och allmän bedröfvelse. När nu Vattu-man kommit till sitt herberge, sporde han hvad orsak månde vara till denna stora sorg.
Med produktbeskattning förstås i allmänhet antingen beskattning af den färdiga och genom destination erhållna produkten, eller också beskattning af de produkter och materialier, som användas vid bränvinsbränning. Med hänseende till sistnämnde beskattningssätt får Kommissionen anmärka, att det erfordrar en lika oupphörlig och vaksam kontroll, som mäskbeskattningen, liksom det äfven lider af den väsendtliga olägenhet, att det måste baseras på en högst osäker och föränderlig grundval, emedan nemligen det material, som användes, kan vara af en högst olika godhet, samt följaktligen måste gifva ett ganska olika utbyte. Sålunda kan potates, hvarmed bränvinsbränningen så godt som uteslutande kommer i framtiden att drifvas hos oss, variera i godhet i ett förhållande som 9:24. Med hänseende till det utbyte af bränvin, som kan erhållas af potates och sädesslag af ordinär beskaffenhet, får Kommissionen meddela följande. Under förutsättning af att så väl mäskningssom afverknings-processerna frigifvas från skatt, och att de, såsom en följd deraf, komma att gå för sig så fullkomligt, som möjligt, kan man med temlig visshet påräkna, att af 4 tunna vanlig potates å 24 6 SE kunna erhållas 20 potter, 4 tunna råg å 200 U. 60 potter, 4 Sunna korn ä 485 U. 45 potter, 4 tunna kornmalt ä 440 S! 40 po ter, 4 tunna hafre å 445 SE 50 potter, 4 tunna hafremalt eller malt af blandsäd å 420 SE 25 potter, samt 4 skpd hafremjöl (520 SE) 75 potter. Norska Kommiss. Betänk, ang. Detta beskattningssätt komme derjemte, med hänseende till användandet af råmaterialierna, att medföra samma olägenhet som mäskbeskattningen, nemligen att de bästa och till näringsmedel mest tjenliga potatesoch sädesslag skulle gå till bränvinspannan, och det sämrematerialet icke användas, hvilket företrädesvis gäller frusen och skadad potates, som sålunda ic e skulle finna något fördelaktigt användande.
41 mentet för navigations-skolorua i riket af den 7 April 1841, med deruti sedermera gjorda ändringar, till alla delar för Wisby navigations-skola tillämpas. Vidkommande frågan huruvida navigationsskolan i Carlshamn, för hvilken särskildt reglemente under den 18 Juni 1842 blifvit i nåder faststäldt, borde ställas i full likhet med de navigations-skolor, för hvilka 1841 års reglemente tjenade till efterrättelse, åberopade Kollegium sitt den 22 Oktober 1858 afgifna underdåniga utlåtande, rörande förhöjning af de för vissa navigationsskolor anvisade arfvodcn för undervisnings meddelande i ångmaskiners konstruktion och behandling, deruti Kollegium hemställt, huruvida icke de vid Carlshamns navigationsskola inflytande inskrifningspenningar, hvilka enligt skolans stat tillfälle den, som meddelade berörde undervisning, borde, emot det att för dettå ändamål i stället anslag af allmänna medel anvisades, användas till beredande af förhöjning i ordidinarie lärarens vid skolan särdeles knappa aflöning, utgörande endast 937 R:dr 50 öre. Då i öfrigt, med hänsigt till antalet af inskrifne elever samt utexaminerade sjökaptener af begge klasserna Carlshamns navigations-skola visat sig i verksamhet och gagn dels vara nära jemförlig med, dels ega företräde framför de fleste öfriga af ifrågavarande undervisningsanstalter, enär under sistförflutna tio läs-år uti nämnda skola i medeltal årligen varit inskrifne 43 elever, hvaraf 20 aflagt föreskrifna examina för sjökaptener af första och andra klasserna, samt under samma tid, likaledes efter medelberäkning, antalet af inskrifne elever årligen utgjort i Malmö navigations-skola 50, i Gefle 46, samt i Calmar och Hernösand 36 uti hvardera skolan, och årliga antalet af utexaminerade sjökaptener uppgått, till 23 i Malmö, 22 i Gefle, 15 i Hernösand samt 8 i Calmar navigations-skola, alltså och med afseende jemväl derå, att enligt hvad t. f.
Beträffande det statsbidrag, som härför må beviljas, hafva Rikets Ständer, lika med Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, funnit skäligt, att den del af företaget, som afser väganläggning, understödjes med anslag till hela den beräknade kostnaden, hvaremot, i afseende på den för båtleden och kanaliseringen erforderliga koslnadssumma, Rikets Ständer ansett de särskilda i ämnet gjorda framställningarne böra på det sätt bifallas, att ungefärligen |:delar af kostnadsbeloppet, eller 105,000 R:dr, såsom anslag beviljas, samt att följaktligen hela det i E. K. Maj:ts nådiga Proposition föreslagna beloppet, 253,000 R:dr, må varda såsom anslag utan återbelalningsskyldighet anvisadt; och hafva Rikets Ständer alltså, för verkställande af de arbeten å den tillämnade kommunikationsleden mellan Bräcke gästgifvaregård och staden Sundsvall, sora afse chausséeanläggning samt åstadkommande af kanal-led efter Ljunga-elfvens vattendrag, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet anvisat 253,000 R:dr, under tillämpning af de förbehåll och åligganden, som för andra till dylika företag under innevarande riksdag anvisade medel varda af Rikets Ständer föreskrifna. 3:o. 1 sammanhang med behandlingen af frågan om statsbidrag för den tilläm nade kommunikationsleden mellan Bräcke gästgifvaregård och Sundsvall har under pröfning kommit en hos Rikets Ständer gjord framställning, att Rikets Ständer måtte bevilja Jemtlands kommunikations-aktie-bolag ett Statslån af 70,000 R:dr att under fem år räntefritt innehafvas, hvarefter detsamma skulle förräntas efter fem procent och amorteras med sex procent årligen; till säkerhet för hvilket lån erbjödes all bolagets Bih. till H. St. Skrifvelse, N:o '175. egendom i ångbåtar, jordegendom, nybyggnader och inventarier, uppgående till ett värde af 199,772 R:dr 2 öre, och hvilket värde skulle komma att icke obetydligt ökas, derest det begärda statslånet erhölles. Såsom skäl till den gjorda framställningen bar hufvudsakligen blifvit an földt, alt, ehuru den s. k.
13 synes påkalla motsvarande ändring af ordalydelsen i 64 § Riksdagsordningen; hemställande derföre Utskottet till Borgare-ståndet, om icke dess ifrågavarande beslut om ändring i 103 § Regerings-formen bör anses tillika förutsätta, att följande ändrade lydelse må gifvas åt Riksdags-Ordningens 64 §. ”Vid hvarje Riksdag skola Riksens Ständer i deras serskilda Plena, genom allmän omröstning, välja tolf ledamöter af hvarldera Ståndet till en Nämnd, som ege att döma, huruvida Högste Domstolens och Regerings-rättens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om visse af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom Regerings-formens 102 § handlar, likväl kunde anses böra ifrån embetet skiljas. Denna Nämnd träde samma dag, den blifvit vald, tillsammans. I den ordning Regerings-formens 69 och 97 §§ föreskrifva, röste samtlige ledamöterne, man för man, med slutna sedlar, först öfver den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högste Domstolens ledamöter? Besvaras denna fråga enhälligt eller af de flesta rösterna med Nej, blifve då Högste Domstolens samtlige ledamöter bibehåline. Besvaras den åter med Ja, så uppgöre hvar och en af Nämnden en sluten lista på dem, af Högste Domstolens ledamöter, flera eller färre, som han anser böra entledigas. De trenne ibland desse, som då fått det största antal af röster emot sig, ställes derpå, hvar efter annan under ny omröstning, hvarvid två tredjedelar af rösterna fordras emot den eller dem, som skola anses vara från Riksens Ständers förtroende uteslutne. 1 enahanda ordning, sorn nu är stadgad, skola Nämndens ledamöter härefter rösta öf ver den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Regerings-rättens ledamöter ? Varder frågan enhälligt eller af de flesta rösterna med Nej besvarad, vare Regerings-rättens samtlige ledamöter bibehåline; men om f rågan besvaras med Ja, skola, på lika sätt, sorn här ofvan angående Högste
Län memorial angäende förbättring af Kronolänsmans löner; till Stareoch Banco - Utskotten af k^ils Svenskons och k>ars Svenssons fran Skaraborgs Län memorial, att förstilna Bänto06) Riksgäldsscdlar mätte tvid npbörden fa emottagas; Instämmande i Ridderskapet och Adelns beslut om rommunication med Coustirutions-Utskor nr - Den z Junu. 467 ket as Riksens Ständers Adrest till Kongs. Maj:t, rörande H. KHKron-Prinfins Regentskap; Bifall till StatS-Ulskottets betänkande rörande fyllnad för ären iZio och 1811 uti den till förswarswcrket anflagne summa af i million R:r. Af den 12 Maji. Bifall kill Stats-Utfkottcts betänkande dek ena, om ändring i wista omständigheter af hwad blifwit stadgadt om aceords ersättningar till Officerare af f, d. Finska Armeen; der andra om räntan ä del af Majoren UolenborA innchaswande län; Bifall till Slars^UifforrckS betänkande angående RiksgäldSwerkcts sörwaltning under inncwarande Riksdag, och rillkännagnwande, ari Ständer framdeles will sig yttra, huru med stnrelsen af Riksens Ständers werk mä tillgä när Riksdagar komma att hällas pä annat ställe än i Stockholm; Bifall till StatS-UtskoltctS yttrande angående dagtracramenten och respenningar för Riks-Sländens och Utskottens Secreterare, Canhtier och Wacktberjening; Bifall till Stars-Utskottets betänkande angående en särskilt författning för drahttwerket pä
Jag begagnar detta tilfalle, att fästa uppmärksamheten på Utskottets uppgift, att all Ordinarie Rotering utgöres efter Hemmantal. Så är väl ock förhållandet vanligast, men i några Provincer förekomma likväl undantag. I Upland till exempel utgöres ordinarie roteringen i vissa fall icke efter Hemmantal, utan efter Öretal, som tydligen inhemtas af 1695 ars Indelningsverk, i öfverensstämmelse hvarmed också flere Kongl. Resolutioner uppåenskiltes underdåniga besvär blifvit i Nader utfärdade. Jag bfvergår nu till 2:ne af Utskottet uppgjorde förslager, som jag utbeder mig få underställa Höglofl. Ridderskapets och Adelns synnerliga uppmärksamhet; det ena angar åtjkil - lig extra Roterings förvandling till permanent; det andra Extra Roteringens utgörande med annat än manskap. Enligt agio års beslut borde ali oroteräd jord med extra rotering beläggas; oell jag anser af vigt, att man noga betraktar ordalydelsen i detta stadgande, ingalunda af förhastande eller felaktig redaction tillkommit. De orden all oroterad jord innebära så väl ett erkännande deraf, att äfven jord af oprivilegie* rad natur med rätta dittills varit från ordinarie rotering frikallad, sorn en försäkran, att denna frikallelse äfven för framtiden skulle få. figa rum, så vidt nemligen sådant kunde före - 101& Den 23 Julli e. mi nas med det tagna beslutet om extra, roteringen. Det synes mig ganska tydligt, att omsorgen. för egande-rättens helgd, i förening med åtanfcan på de nya bördor, som militair styrkans förökning nödvändigt skulle bereda jordbruket, •varit de bevekelse-grunder som förmått Ständerne att endast med extra rotering belasta de hemmansdelar af FrälseSkatte, eller Krono natur, Born dittills icke dragit någon Roteringstunga; men denna på oprivilegierad jord sålunda tillkomna extra Rotering är det, som Utskot" tet anaer böra förvandlas i permanent. Innan jag yttrar mig öfver sjelfva saken* nödgas jag yttra mig öfver den form, hvarefter detta ärende blifvit behandladt.
Jag hemställer om BevillningsUlskottet hade handlat rätt, i fall det, såsom en och annan nu synes önska, ur Tulltaxan lösryckt ifrågastälde 3:ne artiklar ull, ost och tvål, och i sammanhang med behandlingen af Friherre Saltzas motion, derom utlåtit sig. Jag förnyar derföre min anhållan, att ifrågavarande ärende, såsom endast angående förbud emot införandet af ull, ost och tvål, utan sammanblandning med frågan om hvilken tull derå bör sättas, måtte nu serskildt afgöras, och Utskottens deröfver afgifue Utlåtande bifallas. Herr Anckarswärdj August: Jag instämmer fullkomligt i den åsigt Utskotten i denna fråga yttrat, och tror, att importen af ull, ost och tvål ingalunda behöfver förbjudas, för att upphjelpa produclionpn af dessa artiklar. Behofvet af utländsk Den 21 April f. m. *5 ull anser jag snarare kunna antagas till i| million skålpund, än till det mindre belopp som nyss uppgafs. Kan den inhämska productionen af ull ej bära sig med en låg och måttlig tull å införseln af utländsk ull, så är det ej värdt, att bry sig om denna näringsgren. Den må då hvila, till dess en sådan tidpunkt inträffar, och omlankan emedlertid vändas åt andra företag. Jag tillstyrker alltså bifall å Utlåtandet. Herr Grefven och Ordföranden hemstälde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de emot Bevillningsoch Ekonomiutskottens ifrågavarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och Ordföranden gjorde proposition till bifall å berörde Utlåtande; hvilken proposition med Ja besvarades. Föredrogs å nyo och bifölls ExpeditionsUtskottets den 3i sistlidne Mars under N:o /\6 afgifne, och den 3 dennes på bordet lagde, Utlåtande, angående väckt motion, i afseende på formen för Reservationer, som åtfölja Utskottens Betänkanden; i följd hvaraf Rikets Ständers samtelige Utskott skulle förständigas, att, i stället för det från Betänkanden skiljaktiga meningar, i6
Häfderna förete stora och varnande efterdömen i detta hänseende. Jag vill blott er - Den 6 Februari i f. ra, Oliandra, huru ett 8o-årigt krig uppstod deraf, alt en stor magt ville qvälja ett ringa Folks religionsfrihet; och huru den stora magten slutligen dukade under för de svaga undersåter, hon sökte betvinga. Erfarenheten visar, huru fort och vidsträckt den nya Psalmbokens antagande spridt sig utan tvång. Hvarföre kan man då icke låta saken likaledes fortgå i de öfriga orterna och församlingarne. Skall någon närmare åtgärd i detta fall vidtagas; så lärer den tillhöra Biskoparne hvar inom sitt Stift. För Riksens Ständer synes det mig för aflägse att befatta sig med deras sak. Äfven inom vårt land, t. ex. i Norrland har man sett huru litet, som uträttats med tvång; huru man till och med fått gifva efter, och äfven der söka framgång genom den fria öfvertygelsen. Hvad som bör förstås med fördom i religionsmål, är dessutom något ovisst. Om fördom betyder en felaktig mening, till följe af bristande insigt; så borde fördom snarare vara att befara hos Lekmän, som mindre känna religionen och andaktsböckerna, än Presterna, hos hvilka den största sakkännedomen i dylika ämnen bör finnas. Om fördomarne egentligen ligga hos de gamla Presterne, så, om man gifver sig ro att vänta några år, dö de småningom ut, likasom de gamla Psalmböckerne af sig sjelfve gå ut, 11 H. 15 29-6 Den 6 Februarii f. m. i den mån inga upplagor deraf göras. I allmänhet förundrar det mig särdeles, att just från Ledamöter, som här gjort sig kände för de mest liberala tänkesätt, få höra tvångsanstalter yrkas i de fall, der fördragsamhet med andras meningar företrädesvis vore på sitt ställe. Jag vill dock bedja dem besinna, huru sådana beslut skola se ut för verldens ögon.
Hvad angår tiden för denna författnings tillämpning, så är det gifvet, att då Kongl. Förordningen af d. 10 Okt. 1851 gäller endast intill d. 1 Jan. 1855, så måste den nya förordningen från och med den dagen träda i verksamhet. Men del är påtagligt, att af denna finnas åtskilliga delar och föreskrifter, som icke kunna genast verkställas, då innevarande år redan så långt framskidit, att de derför bestämda förberedande åtgärder icke hinna vidtagas. De beräkningar, som af kommunal-myndigheter skola upgöras, borde till en del redan vara gjorda i denna stund; och då dessa jemte flera åtgärder, som vore nödiga för förordningens verkställande, ännu mindre hinna efter hennes kungörande vidtagas inom den tid, som erfordras och är föreskrifven, har Utskottet sett sig nödsakadt att, i afseende pa bränvins-försäljningens utöfning, föreslå vissa öfvergångs-stadgandem sorn uti sista, eller 58:de paragrafen finnas uptagna, och hvilkas anledning torde vara allt för påtaglig, för att behöfva särskildt förklaras. Till dess det nya kan tillämpas, har Utskottet ansett det gamla böra gälla, och i enlighet dermed bestämt afgiften för den del af år 1855, hvarför afgift efter den nya författningen icke kan utgå. Slutligen får Utskottet förklara anledningen, hvarföre vilkoren för bränvins tillverkning och för dess försäljning blifvit af Utskottet behandlade i särskilda författnings-förslag, tvärt emot det hitintills vedertagna bruket att sammanföra dem i samma förordning, med fortlöpande paragraf-nummer. Sistnämnda förfarande har Utskottet trott vara olämpligt, då de båda ämnen, hvarom sålunda i sammanhang blifvit lagstiftadt, i sjelfva verket synas vara af lika skild natur, som handtverk eller fabriker å ena och handel å andra sidan; handtverksoch fabriks-ordningar hafva icke blifvit sammanförda i en författning med handels-ordning. Genom skiljandet kan större reda och ordning säkerligen vinnas; och de flesta andra länder, hvaribland Norrige må nämnas, hafva särskilda lagar för bränvins tillverkning och för dess försäljning. Utskottet får hemställa, att Rikets Ständer måtte för sin del vidtaga enahanda förfarings-sätt.
Derjemte föreskrefs i Nåder att, efter verkställd behörig undersökning, de Allmänna Mngazins-Inrättriingen tillhöriga fastigheter, som för spannmåls-upplag ej behöfdes, skulle, på sätt Rikets Ständer a föreslagit, försäljas; att inventarier och andra effecter, hörande till de inställda Kronobrännerierne borde, så snart omständigheterna medgåfvo, afyttras; att brännvinslagret borde successive realiseras med hänsigt till Statens fördel å ena sidan och angelägenheten å den andra att ej nedsätta de redan lågt fallna prisen, att försäljning af spannmåls-Iagret ej finge ske utan efter gjord underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t och dertill lemnadt tillstånd, samt att ett års Pi sescriptions-tid borde bestämmas för anmälandet af alla fordrings-anspråk på Allmänna Magazins-Inrättningen. —Sedan, i följd af Kongl. Maj:ts derom meddeldta serskildta beslut, Utrednings-Styrelsens förvaltning och redogörelse tagit sin början den i April 1824, och Kongl. Majit i Nåder förordnat, att de för Allmänna Magazins-Directionens Embetsoch Tjenstemän af Rikets Ständer beviljade Expectance-löner, äfvensom utgifterna för utredningen, Magazins-beljeningen i Landsorterna samt Magazinerings-kostnaderna, hvartill Rikets 4 Kongl. Maj.Is IVådiga P rop os. N.o 46. Ständer icke anvisat något serskildt ansia", Jjorde först bestridas af de vid utredningen på ett eller annat sätt inflytande medel, och att hvad derefter återstod, skulle till Ilikets Ständers Bååk levereras, blef, till lättnad vid redovisningen afMagazinsfonden och dess tillgångar i fastigheter och persedlar, en enklare Bokförings-method af Kongl. Maj:t gillad och fastställd, äfvensom Kongl.
Kansligebiihr eller så kallad befordringsafgift skulle hafva varit något annat, än en art lösen, förklarade jag, att jag deruti icke heller kunde instämma. Då nemligen 1720 års taxa, hvarå merberörde Kansligebiihr grundades, tillkommit för att bestämma lösen vid Kongl. Maj:ts Kansli i allmänhet och deribland lösen för Revisions-Protokoll och Domar m. m., som alla i nämnda taxa uppräknades, samt Kansligebiihren för öfrigt, så länge den funnits, haft det gemensamt med lösen i allmäuhet, att utgöra betalning för någon från Embetsverk utlemnad handling och att såsom sportelinkomst tillfalla en eller flere tjenstemän vid verket, syntes deraf otvetydigt följa, att Kansligebiihr och fullmaktslösen utgjorde en och samma slags afgift. Vid den tid, då nu gällande Expeditionstaxa utkom, hade man väl hört åtskilliga tjenstemän, hvilka inkomst af fullmaktslösen tillföll, beklaga sig öfver den högst betydliga nedsättning, som derigenom förorsakades i deras löneförmoner, men de hade icke desto mindre medgifvit, att den fordna debiteringen saknat stöd af tydlig lag; och den tolkning af ordet Kansligebiihr, som nu blifvit framställd, hade jag icke förut hört åberopas. Ej heller var det mig bekant, att Kansligebiihr sedermera plägat påföras; men då IvanslersSekreteraren deremot icke påfört den lösen, taxan bestämde, förmälde jag mig vara benägen att antaga, det debiteringen af Kansligebiihr i förevarande lall fast heldre tillkommit i för - 50 litande på riktigheten af en vedertagen praxis och utan aktgifvande på det uti nya Expedilionstaxan införda uttryckliga lagstadgande i detta ämne; medgifvande likväl, att, om påförandet af Kansligebiihr förut varit lagligt, ersättning af allmänna medel för den inkomst, som genom afgiftens borttagande mistades, billigtvis kunnat fordras och beviljas, såsom också nu syntes komma att ske, i följd af Kongl. Maj:ts ofvanberörda nådiga Bref af den 22 Juli 1859.