Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
F r å n Hede r v. Bonde-Ståndet. S. D. Måns Månsson från Calmar Län aflemnade skriftligt anförande, i anledning af Banco-Utskoltets Utlåtande N:o 64, angående utgifvande från Banken af dess enligt 1839 års bokslut utöfver grundfonden behållna ränte* vinst och capital-öfverskott. Remitterades till Banco-Utskottet. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets sedan den 5 dennes på bordet hvilande Utlåtanden, nemligen: N:o 112, i anledning af väckt motion om ändring af 4 och 5 §§. i 17 Gap. Ärfda-Balken och af 3 §. 8 Cap. Jorda-Balken, samt om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762. Bifölls. N:o 113, i anlednmg af så väl Kongl. Majrts Nådiga Proposition med förslag till förändrade stadganden rörande bysätlning, som ock serskildt i detta ämne väckta motioner. Återremitterades. N:o 114, i anledning af väckt motion om ändring af föreskrifterna i 9 Cap. Handels-Balken, angående ränta af försträckta penningar eller varor. Bifölls. N:o 115, i anledning af väckta motioner om stadgande af skyldighet för gäldenär alt, i brist af annan tillgång, med arbete aftjena sin skuld. Bifölls. N:o 116, i anledning af väckta motioner om nedsättning i underhållet för bysatt gäldenär. Bifölls; samt Prot. Utdr, d. 16 Sept. 1840. 611 N:o 117, i anledning af väckt motion om vilkorliga utmätnings-resolutioner. Återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, sedan den 5 dennes på bordet hvilande Utlåtande N:o 99, i anledning af väckte motioner, rörande förändrad reglering af Consuls-Districten samt utfärdande af ny Consulad-stadga. Återremitterades. S. D.
– Jag tycker om dig för mycket! – sade hon. Hvad ville det säga? Elier var hon rädd för följderna helt enkelt? Det fick han aldrig klart.» En aderton års pojke, som är så avancerad i liderlighet och med själ och kropp hängifver sig deråt till den grad, är just en hygglig ungdom. Men hvad skall man säga då om en person, som tjugo år efter ett sådant ungdomslif gör till födkrok för sig, hustru och barn att i tryck skildra denna uselhet icke i afsigt att varna, utan tvärtom att uppmuntra barn och ynglingar att följa hans exempel; och icke nog med det, utan som derjemte begagnar sin nu mognade erfarenhet i förförelsekonst till att gifva vinkar och råd åt den unga generationen, hur den skall gå till väga för att icke behöfva misslyckas i sina förförelseförsök! Ja, och dertill lägger sig hr Strindberg i dessa skrifter synnerligen vinn om att lugna de unga för följderna af otuktslasten. Den saken gör han grundligt, går ända från början. I sammanhang med berättelsen om hur han som barn började öfva onani (»Tjensteqvinnans son» sid. 87) omtalar han också, hur »han snart lade bort odygden när han fick en skrämbok i handen, men då inträdde i dess ställe en kamp mot begären, dem han ej mägtade besegra, emedan de öfverföllo honom i form af gyckelbilder under drömmen, der hans kraft var slut, och sömnen fick han ej njuta lugn förrän han vid aderton års ålder öppnade umgänge med det andra könet.» Skrämboken han menar är den ofvan nämnda Dr Kapffs bok »En ungdomsväns varning för ungdomens farligaste fiende». (Om min egen mening rörande den boken skall jag längre ned säga några ord.) Tanken på den fruktan denna bok injagade hos honom i barndomen, kommer hr Strindberg att gång på gång öfver den utösa sin bittraste vrede, på samma gång han går in i resonnemanger om onaniens delvisa berättigande. »Man har upptäckt», säger han, »att det icke är odygden sjelf, utan den otillfredsstälda driften, som framkallar sjukdomsfenomenen, och en ny fransk läkare har gått så långt, att han till och med anser handlingen vara ett icke skadligt underhjelpande af naturen.
» Jag har verkligen försökt att vara så rysligt sparsam. » » Ja, det var bra, min lilla vän, men vi få försöka att införa en smula metod i vår hushållning, » sade den ordentlige, m e n opraktiske mannen, s o m så väl förstod att arbeta o c h sträfva, men s o m skulle behöft en liten praktisk o c h förståndig hustru, som kunde besparat h o n o m omtanken för den husliga e k o n o m i e n. H a n förde gång efter annan samtalet m e d sin lilla fru in på sparsamhetskapitlet. M e n resultaten blefvo af föga praktisk betydelse. Kosa underkastade sig än en, än en annan försakelse af någon liten bagatell o c h sökte därpå inhösta ett välförtjänt loford af mannen. Men denna såg numera oftast blott trött ut, o c h det var som o m det. börjat föresväfva h o n o m huru litet den sortens sparsamhet på det hela betydde. Småningom började Eosa känna sig försummad. Johan hade icke längre samma blick för hennes små önskningar s o m förr, o c h han var inte heller så kärleksfull o c h smeksam af sig. Men det värsta af allt var, att han på sista tiden jämt börjat slå fram o m, att m a m m a brukade så o c h m a m m a gjorde så. Detta sårade Eosa, _ * Y Ö rf ff n l w r o och h o n var inte långt ifrån att tillräkna sin sparsamma svärmoder ansvaret därför. Alla mannens försök att väcka sin lilla frus husmoderliga ambition studsade emellertid m o t den leende naivitet, hvarmed h o n helt o c h hållet gick u p p i tillbedjan af sin lilla person o c h i föreställningen o m att vara till blott såsom sin mans ögonlust o c h fägnad. Slutligen uppgaf mannen alla vidare försök att genomföra några reformer i hushållsväg o c h slog sig i stället m e d seg ihärdighet på det han förstod, nämligen att arbeta. Men h o n var svartsjuk på detta arbete, som alltmera drog hennes man ifrån henne. H a n log matt, när h o n beklagade s !g, under det hon fladdrade omkring h o n o m.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels ålerremiss af den lörev:de §:n, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till densamma och, då dervid svarades mångå ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 8. Bifölls. § 9. ITr Olivecrona: Första mom:t innehåller: »Vill någon sin andel i fartyg linder hand sälja till annan än medredare, hembjude den förut vid allmänt sammanträde eller eljest öfrige delegare mot samma vilkor, annan bjudit.» Dessa ord »vid allmänt sammanträde eller eljest» anser jag alldeles öfverdödiga, ty gäller delta anbud vid det ena tillfället, så gäller det ju äfven vid det andra, och då synes det mig vara bättre att h. o. h. utesluta dein. Det bör nemi. vara en regel i lagstiftningen, att icke ett enda öfverflödigt ord begagnas. Tvetydighet uppstår eljest ganska lätt, som förorsakar tvifvelsmål och gilver anledning till skiljaktiga meningar vid tillämpningen. Jag anhåller om bifall till §:n i öfrigt, men med uteslu tande af nämnde ord. Hr Rabenius: Hr Olivecrona har ansett att orden »vid allmänt sammanträde eller eljest» stå alldeles betydelselösa i denna §, men derom är jag af olika tanke. §:n angifver nemi. ett dubbelt sätt, hvarpå detta hembud kan göras; och delegare är ej skyldig alt göra det annat än vid allmänt sammanträde, och har då uppfyllt sin skyldighet. Tager man åter bort dessa ord, så saknar den hembudsskyldige all ledning för huru han bör göra. Jag tror derföre att denna ordställning kan försvaras, och anhåller om bifall till §:n oförändrad. Den lö September e. m. 313 Hr Olivecrona: Den siste värde falaren har sagt, att dessa ord, som jag anmärkte såsom öfverflödiga, skulle hafva en slags betydelse, som skulle bestå deri, att en redare kunde göra hembud på allmänt sammanträde af sin lott i fartyg åt andre sina medredare.
Ganska förlägen återgaf Anna Elina sin helsning, och med yttersta förvåning och icke utan en suck öfver hatt och kappa, följde Anna med det unga paret, när Elina sade: »Kära Anna! din hemväg går ju förbi min nya boning; det är icke sent ännu, och din mamma väntar dig icke så snart, kom nu och följ med oss, att du må få se huru innerligen trefligt jag och min goda Albert hafva det!» Albert tryckte nu Elinas arm till sitt bröst, men Anna tänkte: »Ack hon vill blott visa mig all sin grannlåt!» Hon följde dock mekaniskt med, dels af litet nyfikenhet, dels af denna brist på sjelfständighet, som oftast är en olycklig följd af tryckande fattigdom, och som gör att den fattige lika som tycker sig vara skyldig att lyda den rike. En hastig och obehaglig tanke, icke så alldeles olik Annas, genomilade Albert, och han fruktade att litet fåfänga öfver sin nya, vackra våning, möjligtvis kunde ingrediera i Elinas inbjudning till den fattiga flickan att följa med sig hem. Men huru ljuft bedrog sig icke Albert, som vi väl få se. Vid porten af sin boning lemnade han de båda fruntimren, förebärande något besök att göra, men egentligen för att gifva Elina tillfälle att på något sätt kunna få visa att rikedom och snålhet icke alltid äro synonymer, ehuru det oftast inträffar, och det just emedan rikedomen har så svårt att sätta sig i bredd med fattigdomen, icke orkar tänka sig in i alla dess mörka, hemska vinklar, utan slår bort dessa ängsliga tankar, som kunnat, om de ej förjagats, uppmjuka hjertat och öppna handen, hvilka af naturen kanske ej voro danade stenhårda någondera. »Se Anna,» sade Elina, »huru väl min goda kära Albert ställt till för mig. Se huru väl och beqvämt jag har, och hur jag här har allt hvad man kan önska för att trifvas och glädja sig åt lifvet!» »Ja, det må Gud veta!» svarade Anna med denna sorgliga ton som vi icke skola vara nog barbariska att kalla afundens, ehuru den fattiges åskådande af öfverflöd och rikedom nästan alltid, och högst förlåtligt, antager en lätt anstrykning deraf.
Hvad serskildt beträffar den erinran, att en person ganska väl kunde vara en duglig och skicklig lärare, utan alt innehafva de för klockaretjenstens bestridande nödige natur-anlag; så få Utskotten genmäla, dels att sådant torde höra till de fall, der det må slå vederbörande Embetsmyndigheter öppet att bevilja undanlag från allmänna föreskrifter, såvida serdeles vigtiga skäl göra sådant undantag behöflig t, dels att , i händelse en lärare skulle sakna det natur-anlag, nemligen förmågan att sjunga, derå hänsyftning blifvit gjord, det ej kunde blifva för honom alltför svårt, att anskaffa en annan person, sorn, efter vedeiböi ligt godkännande, finge fullgöra denna del af hans befattning. Då, på sätt ofvan är nämndt, klockarnäs skyldighet att vara lärare i försa tillingarne redan är i lag påbuden, lärer det oek icke kanna anses obilligt, att den klockare, sorn åtnjuter en lön af tunnor spanmål eller derutöfver, skall åläggas fullgörandet af samma skyldighet, utan förhöjning i löne», helst sådant ieke kan ifrågakomma förr, än efter nuvarande inne* hafvarnes afgång. Beträffande sättet för skol-Iärarnes tillsättning, få Utskotten erinra, att det förslag derom, som Utskotten i slutet af §. afg-ifvit, rörer endast de lärare-platser, sorn till en början icke blifva med klockare-tjensterne förenade; hvaremot Utskotten för de fall, då lärarna böra tillika vara klockare, tillstyrkt, att Rikets Höglo fl. Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att ett Reglemente, till ledning oell efterrättelse vid sådane Statssamt Allm, Besv.- och Ekon.-Vt skottens Utlåtande, N.-o 128. 21 förliållanden, mätte utfärdas. De häremot gjorde anmärkningar hafva icke föranledt
Då det likväl, särdeles med hänsigt till den af Utskottet ifrågasatta nedsättning, torde vara nödigt att hvad af anslaget för ett år besparas må kunna ett annat år användas, har Utskottet ansett lämpligt, att det belopp, som af Rikets Ständer be stämmes, varder, i stället för kreditiv, på sätt Kongl. Majit äskat, såsom reservationsanslag anvisadt. På grund häraf får Utskottet tillstyrka, dels att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anmäla att vid granskning af berörde nådigst meddelade bestämmelser, dem Kongl. Majit i nåder ansett böra läggas till grund för en ny lagstiftning angående skogarne i Riket, Rikets Ständer funnit dessa bestämmelser endast föranleda till följande anmärkningar: att uti da afkastningen af skildt fall. Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande M 31. 9 att uti de 6 norra länen, nemligen Stora Kopparbergs.
Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog, att inkommande Tuben å Muskus måtte, i likhet med hvad i afseende å Tessman redan blifvit stadgad*, till 5 procent nedsättas, hvilket bifölls. ”Muskött, tom ; 'Inkommande Tullpio’’procem 15.” Dari 20 Augusti f, nu Grefve Spens: Jag hade väl ämnat, vid tillfälle af en vara, deraf det är större consumtion , än af denna, begära hvad jag nyss yttrade om lakrits, men efter specerieme äro en icke obetydlig dass af varor; iår jag underkasta Ridderskapets och Adelns öfverläggning, vid tillfälle af nuvarande debatt, om ett särskilt speceri , huruvida, när varor äro af alldeles enahanda beskaffenhet, den princip är riktig, att belägga den ena med högre, den andra med lägre tull, blott med afseende på det högre beloppet af tulliokomsterne. Jag förmodar åtminstone att det varit orsaken , hvarföre Muscott och flere andra kryddor från samma trakt och af samma beskaffenhet, blifvit belagde med samma tull. Jag gissar, att orsaken ligger i den gamla taxan, och hemställer, om det icke vore skäl att gå ifrån den, 6å att någon likhet kan åstadkommas. Grefve Lagerbjelke : Alldeles som Grefve Spens yttrat, har BeviilningsUtskottet tagit gamla tsxan till grund , samt den erfarenhet att ifrågavarande afgifter riktigt ingått. Bevil IningsUtskottet har således bordt draga i betänkande , att föreslå förändring af fruktan att inkomsten skulle minskas. Herr Hjerta: Då det är en så gifven sak att man lätt kan lurendräja med sådane varor, när tullen är hög, så tror jag att man bör sänka denJag skulle tro att man icke bör lägga en tull af 5o procent på kryddor , som man behöfver, men lätt kunna fördöljas, Den 20 Annutti /. m. såsom till exempel peppar, utan att man i allmänhet bär något nedsätta tullen på sådan® varor. Hvad den nuvarande artikeln angår y så är den af obetydligt inflytande på tullin,-, kornsten.
”Vid sådant förhållande, och på det att icke stridiga åsigter, rörande ”meranämnde tillgångars rätta användande och hvad som häraf borde "återställas, måtte vid derom framdeles emellan Kongl. Krigs-Kolle"gium och Riksgälds-Kontoret förestående liqvid uppkomma, trodde ”Fullmäktige sig, före de reqvirerade fordringarnes ofverlåtande samt de "kontanta medlens utbetalande, höra begära, att Kongl. Kollega å detsamma afgifvande qvitto måtte tillika innefatta en förbindelse i afseende pä inbetalningen till Riksgälds-Kontoret, på sätt Reglementet "stadgar, af hvad som utaf dessa fordringar och medel icke erfordras "för anskaffandet af Stalloch Magasius-byggnader för den i "istad — 25 — ”förlagda St/vadron af Kron-Prinsens Hussar-Regemente. Men sedan ”bemälle Kongl. Kollegium vägrat att ett sådant qvitto afgifva, och ”Kongl. Maj:l förklarat Sig i nåder gilla Kongl. Kollegii härom med”delade beslut; så, och efter det Kongl. Kollegium, uti förn jad reqvisition, tillkännagifva, alt åtgärder blifvit af Kongl. Maj:t i nåder an'■'befallda för verkställigheten af Rikets Ständers förordnande angående njss omförmälda, för Garnisonen i Ystad erforderliga byggnaders ”inköpande, hafva Fullmäktige funnit sig, med afseende härå och i 'betraktande af öfriga, vid den ytterligare behandlingen af denna fr'åga ”förekommande samt i Protokollet för den ii Maj 1842 anförda om"ständigheter, böra bifalla ifi åga varande skuldförbindelsers samt de ”derå inbetalda och i Riksgälds-Kontoret innestående medlens öfverlemnande till Kongl. Krigs-Kollegium, emot vanligt, på ett sådant ”reversal, som finnes Protokollet bilagdt, antecknadt qvitto.” ”De på merbemälte Kongl. Kollegium sålunda öfverlåtna for”dringars då återstående kapitalbelopp utgjorde tillsammans
Jag instämmer med Herr Danckwardt deruti, att tvetydighet i det förevarande Utlåtandet finnes, och hemställer derföre om icke propositionen kunde blifva af följande innehåll: ”Att Herrar Adlerbrandt "”och af Wetterstedt böra för sine godkände ”fordringar erhålla ersättning efter Jorde”boksvärde uträknadt efter Markegångspri”sen Länen emellan, i de af dem dertill ”uppgifne hemman under Ädelforss, till så ”stor del, som efter denna stadgade grund ”mot fordringarne belöper; och att, i händelse vid liqviden en mindre brist, som ”dock icke får öfverstiga 9 Daler Silfver”mynt, skulle uppstå, samma brist må på ”lika sätt med andre Skatterättsfordringar ”fyllas, samt att underdånig skrifvelse härdm från Rikets Ständer till Kongl. Maj:t ”må afgå, med underdånig anhållan, att ”KamraarCollegium må erhålla Nådig Befallning, att låta verkställigheten häraf ”skyndsamt besörja.” Genom denna redaction tror jag alla tvetydigheter vara undanröjda, äfvensom de olägenheter, hvilkas bortskaffande min motion afsåg. Den 7 Ja n u a r i i e. m. 151 Herr Tham_, Wollrath: Min afsigt är icke att klandra Utskottet, ty jag är öfvertygad, att det menat väl och rikligt, men jag tror, att Utskottet varit i saknad af kännedom om alla de invändningar, som göras, derest föreskriften ej blir så tydlig, alt KammarCollegium icke äger någon anledning till invändningar. Jag tror, att då Ridderskapet och Adeln bifallit bufvudsaken, meningen också är att göra det så, att beslutet kan verkställas, och att icke så tillställa, att saken skulle komma att åter till nästa Riksdag hvila. Jag anhåller att få upplysa, huru jag tror det tillgår, när Kongl. Maj:t och Kronan hafva några bytesbristfordringar; då tillgår så, alt de betalas efter Jordeboksvärde, uträknadt efter Markegång, Länen emellan.
Den unge mannen rodnade förskräckt, ty der låg något så slagfärdigt i den andres min; han nämnde ett inom tidningsverlden och riksdagen icke okändt namn. »Hvad är det för en storhet?» frågade stockholmaren med en ironisk dragning på munnen och sjönk åter tillbaka mot stolens ryggstöd. Halfdan rodnade ännu häftigare. Denna fråga kom så oväntadt. När framstående män affärdades så, hvad kunde då en medelmåtta vänta sig! Han kände ännu icke till den ganska vanliga taktiken att helt enkelt ignorera personer som icka falla en i smaken; han hade icke heller hört något om »realism» och »idealism» ännu, det var på den tiden endast i faggorna hos ytterligheternas män. Han visste således icke, att han hade framför sig en af idealismens stödjepelare, och redogjorde på god tro för den tidningsman, till hvilken han först vändt sig, samt för hvad han sagt. »Nå ja, bry er icke om det der», afbröt honom hans gynnare, »låt ni er fantasi få fritt spelrum, men tukta formen.» Fritt spelrum? – Det glänste till i skåningens ögon. Tänk om han skulle släppa lös alla dessa vilda idéer? Frihet, frihet! Det var något som han icke tänkt sig. – Man skyllade hans fantasi för att vara för tam – bah, man kände honom icke. Frihet – skulle det vara trollordet – ett »Sesam öppna dig», till diktens härligheter? Det låg någonting berusande i sjelfva ordet. Han höjde sitt glas, han kände sig som en annan menniska, och blygheten var försvunnen. »Tack för rådet», sade han i en helt ny ton, »jag har känt mig bunden och nedtryckt. Ni har löst mig.» »Hur menar ni?» frågade hans värd och betraktade med förvåning hans strålande ansigte, »jag förstår er icke.» »Ni skall kanske göra det framdeles», sade gästen skrattande. Och dermed var hans tunghäfta löst. Man pratade och skämtade, tiden gick och ännu sutto de vid bordet, språkande som jemlikar, fast den ene icke var ett framtidslöfte och den andre redan en skald.
-— i anledning af Utskottets Utlåtande, angående den förste KammarMusicus B. Cru 3t - 482 sell tillagde Pension. XVII. B. 324- XIX. A. 83. XX. E. 169. SlatsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af återremiss uti frågan örn Stipendier för Officerare, till bivistande af krig Utrikes. XVII. B. 824. XIX. A. 83. XX. E. 169. — i anledning af återremitterade frågan, angående raserandet af en gammal Kyrkogård vid Landskrona Stad, samt dess ordnande till en allman Trädgårdseller Promenads-plats. XVII. B. 324- XIX, A. 83. — i återremitterade frågan, angående ett Lunds Kongl. Academie frånkändt Tionde-anslag. XVII. B. 3a5. XIX. A. 83. — i anledning af väckt fråga om ersättning till staden Philipstad och andre Städer, för Tullbetientes samt deras Enkors och Barns underhåll. XVII. —- angående väckt fråga om Löne-ersättning till Rådhus-Rätternes Notarier för handläggning af göromål, som tillhört de indragne AccisRätterne. XVII. B. 325. XIX. A. 84. —' angående anslag af jord till ökadt utrymme för Eskilstuna stad. XVII. B. 3a5. XIX. A. 84. XXXI. U. 65. XXXII. A. 207. XXXIV. E. 166. — i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående upplåtande af 2:ne Tunnelands jord på Lotten N:o 8 af 483 Eskilstuna KungsLadugärds ägor, till inrättande af en ny Begrafningsplats för Eskilstuna Stadsoch Landt-Församlingar. XVII. B. BaS. XIX. A. 84. XXL E. io5.
Sådan var anledningen, sådana Motiverne till den af Konung och Ständer beslutade ändring i 63 §. af Kongl. Förordningen den irsta Augusti i8o5 om Skogarne i Riket, promulgerad genom Kongl. Förordningen den i8:de December 1823, deri stadgas: ”Att åverkan 11 Allmänning, eller å andras enskilda ägor, skulle beläggas med lika böter j som 61 i i8o5 års Förordning utsätter för åverkan å Kronans Parker\ Gehäg och Djurgårdar.” Den 8 December f. m. Min afsigt är icke att söka tillvägabringa pågon ändring i detta af behofvet påkallade, mot rättsgrund icke stridande Lagbud. Den är allenast, att med hänsigt till den olika tillämpning, sorn, efter hvad mig bekant är, deråt af Lagskipande Makten blifvit gifven, och för hvilken försvarsskal så å ena sorn andra sidan icke lära saknas, vördsamt fästa Rikets bjöglofl. Ständers uppmärksamhet å behofvet af en Förklaring öfver nyssnämnde Kongl, Förordning den 18 December i823, på det densamma måtte af alla Domstolar på enahanda sätt, och i öfverensstämmelse med hvad Lagstiftaren åsyftat, varda tillämpad, Ehuru af hvad jag bär ofvan citerat det synes klart, att fråga endast varit om skärpning af straffet för olofligt tillgrepp af Skog å Allmänning eller andras enskilda, ägor, och ingalunda om ändring eller förhöjning i det bölesansvar, hvarmed i8o5 års Förordning belägger öfverträdelse af stadgad inskränkning i Skattemans dispositionsrätt af Skogen å hans hemmans ägor, så har likväl inom lagskipningens område, så väl vid UnderDomstolar sorn vid ÖfverRätter, den tanke blifvit nästan allmänt lådande, att då 28 §. i Kongl. Förordningen i8o5, som stadgar ”att om Skatteman ”å dess hemmans ägor fäller eller låter fälla ?
M. icke fästat något afseende på Kammar-collegii och Presidenten Cederströms i detta Den a3 Maj. detta utlåt, uttryckta åsigt, utan sådant oaktadt remitterat saken till R. St:s afgörande; så får Friherren och de sora delat hans åsigt förlåta mig, att jag ej kan begripa annat, an att StatsTJtsk. förfarit fullkomligen grundlagsenlig!, då det af sådan anledn. tillstyrkt Ständerna att bifalla ansökningen, under full rättighet för hvar och en att rösta för alslag å Utskis betänk., bvarå dock jag yrkar bifall. Hr af Ekenstam: Jag ber mycket om ursägt för det jag ännu en gång uppträder, men jag är uppkallad af några förut afgifna yttranden. Frih. Cederström ansåg denna arrendator, mer än alla de andra, berättigad till arrendets förlängning, då han första gången uppträdde, och yrkade derföre återremiss, på det de ifrågavar. byggnaderna måtte närmare undersökas. Jag beklagar, alt sedermera Gr. Anckarsvärd genom sitt första yttrande förmådde sätta Friherren i ett sådant humeur, att han vid sitt uppträdande andra gången yrkade afslag, utan att någon annan förändring i målet föregått, än alt Gr. Anckarsvärd talat för bifall. — I afseende på Hr von Qvantens yttrande, att man genom arrendeauetioner borde göra Kronans lägenheter så fruktbara som möjligt, anser jag mig skyldig att anföra ett exempel, alldeles från grannskapet af den egendom, som här är i fråga. Det angår förhållandet med Rörby egendom. Sedan numera Landsh.embetet icke har någon domsrätt eller kan få bort en försumlig arrendator, så bänder öfverallt, alt han sitter qvar så länge han kan drifva sin process från den ena domstolen till en annan. Rörby bar nii en arrendator , sorn cederat för 3 år sedan. Cautionisterne hafva under dessa 3 år betalt arrendet, men de äro nu utarmade, och kunna ej längre betala, hvarföre process om arrendatorns skiljande från arrendet måste utföras vid häradsoch lagmansrätterna, samt Kronan måste gå miste om arrendet, medan processen fortgår.