Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För en del af dessa räntor har under revisions-åren lösen efter markegång blifvit för åren 1853 och 1854 af räntegifvarne erlagd, hvaremot återstoden af sistnämnde 2:ne års dagsverks-räntor lärer hafva utgått in natura. Numera har likväl, genom Kongl. Förordningen den 11 Maj 1855, blifvit stadgadt, att dagsverks-räntor framdeles skola efter medium af 1831—1853 års markegångs-pris förvandlas till bestämd penningeskatt. Då ifrågavarande räntor således icke kunna in natura utfordras, vid hvilket förhållande Krigs-akademien deraf icke har större fördel än af ett kontant anslag, men deremot räntornas uttagande hos mångaskattskyldige för Akademien medför omgång och besvär, anse Revisorerne att, till vinnande af enkelhet och reda i räkenskaperna, dessa dagsverks-räntor, hvilkas sammanlagda meddelbelopp, efter ränte-förenklingens genomförande, enligt 1855 års rikshufvudbok utgör 108 R:drl6sk. böra till Stats-verket indragas mot ersättning af ett motsvarande kontant belopp, hvarmed Akademiens å riks-staten uppförda anslag alltså torde böra förhöjas. * — 105 — AllBiääima €*ariifsoiis~s]ukliiiiset. Dess räkenskaper äro i Kongl. Kammar-rätten för år 1854 granskade utan anmärkning, men hafva för år 1855 derstädes ej undergått granskning. De utvisa följande förhållande : Debet. Balans från föregående år: Uppbörd: Credit. Utgifter: Balans till påföljande år: Af ofvanstående redogörelse visar sig, att sammanlagda utgifterna för begge åren öfversfigit inkomsterna med 6,427 R:dr 10 sk. 5 r:st. Direktionens till Kongl.
Hvad sjelfva Betänk:t beträffar, så har redan deröfver så mycket blifvit ordadt, att det må tillåtas mig i korthet förklara, det jag med Ekon.Utskit instämmer såväl uti Bettin k :ts l:sta punkt, hvilken icke heller här blifvit i dag särdeles bestridd, om ock åtskilliga talare ogillat de motiver, hvilka i Betänk:t förekomma, som oek uti det slut, hvartill Ut,sk:t kommit och uti hvilket äfven dagens talare i allmänhet instämt. Vidkommande särskildt 3:dje punkten, har redan tydligen blifvit ådagalagdt, att den 14:de § i Noriges grundlag är bland dem, som genom Konventionen i Moss och i ani. af föreningen med Sverige tillkommit, samt att nämnde g alltså är af uuionel beskaffenhet, fastän densamma jemte flere andra §§ af samma natur icke blifvit uti RiksAkten intagen. Jag har dock egentligen begärt ordet för att fästa B. o. Ad:s upmärksamhet på ett förhållande, hvilket jag icke hört att ännu någon af de föregide talarne vidrört. Det är att, då Noriges Storthing beslöt borttagandet af stadgandet i 14:de g och i sammanhang dermed fattade det beslut att ytterligare en Norsk StatsMinistersplat. s skall tillkomma, utom den som redan finnes, så har Storthinget dervid försummat att förändra eller förtydliggöra en § i BiksAkten, som säger att »Det sammansatta StatsRådet (Interims»Regeringen) skall halva sitt säte i Stockholm. Svenska Just.Stats»Ministern och den Norska StatsMinistern skola, vid begge Stats»Rådens första sammanträde, draga lott om hvilkendera der först »skall föra ordet». Af denna § synes att det icke är förutsatt att det skall finnas flere än en Norsk StatsMinister. Nu hafva likväl Norrmännen beslutat att de skola blifva två.
Så ofta rederiet det fordrar, vare befälhafvare under resa skyldig att till rederiet insända räkning öfver fartygets inkomst och utgift. Då resa slutad är, skall befälhafvaren inom en månad från lossningens slut till rederiet afgifva redogörelse för hela resan. Klandras ej den redogörelse genom stämning inora eu månad från delfåendet, håfve redare sin tid till klauder försutit. 64 § SO. Befiilhafvaren vare skyldig att ersätta den skada, som Skommer genom hans försummelse vid bevakande af redares eller godsegares rätt och bästa. För dén skada, som genom befälhafvarens eller besättningens motvilja och försummelse i tjensten annan tillskyndas kan, ansvaren redarne med fartyg och frakt, och soken sitt åter af den, som skadan vållat. § 51. Om Besättningen. § 52. Besättningen är förpligtad att inom två dygn efter påmönstringen inställa sig till tjenstgöring ombord å fartyget. Från och med den dag, förhyrd sjöman kom mit ombord och till dess afmönstring skett, löper hans hyra. § 53. Underlåter någon af besättningen att infinna sig om skeppsbord, eller går han derifrån utan tillåtelse af befälhafvaren, ege denne rätt alt till hans inställande i tjensten anlita vederbörlig myndighet, i utlandet genom Svensk konsul. De kostnader, som häraf uppstå, afdragas på den felandes hyra. § 54.
Betänkandej i anledning af väckt motion om förlängd tid för måls fullföljd frän Underrätt i Stora Kopparbergs Län. Samtlige Riksdagsfullmäktige från nämnde Län, nemligen Lars Gezelius, Johan Bergström, Anders Ersson, Johan Andersson, Erik Andersson, Matts Mattsson och Lars Olsson hafva väckt ifrågavarande motion. Sedan uti 5 § af 25 kapitlet Rättegångsbalken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 18 April 1849, blifvit stadgadt att den, som ej nöjes med Underrätts i Kopparbergs Län beslut i sådant mål, hvari ej vädjas må, skall sig besvära i Hofrätten, inom hälften af den tid, som lagvadda saker der fullföljas böra; så bestämmes, genom åbero Bih. lill R. St. Prof. 1850 & 1851. 7 Sami. 1 Afd. 9 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 16. pade kapitlets 9 §, jemväl efter dess lydelse i nyssnämnde förordning, att tiden för fullföljden af dylika saker i Svea Hofrätt från Häradsrätt i förenämnde Län infaller å 40:de dagen, från den, då Häradsrättens dom gafs, hvilken tid, likmätigt kapitlets 15 §, äfven måste iakttagas af den, som från Rådhusrätt i samma Län vädjar. Af dessa tidsbestämmelser skall den förstnämnde, efter motionärernes förmenande, vara högst otillräcklig. 1 vissa delar af länet hade nemligen invånarne öfver 20 mil till närmaste postkontor; och kommunikationprne voro ej eller särdeles lifliga. utan snarare svåra. För mången vore det derföre nära nog omöjligt att inom bestämd tid ingifva besvär i Hofrätten; men då en dylik olägenhet borde afhjelpas, hafva motionärerne yrkat en sådan förändring i lagens omförmälde stadganden, att tiden för besvärs ingifvande i Hofrätten öfver beslut, som meddelats af Underrätt i oftanämnde län, må utsträckas till 30 dagar.
Majd i underdånighet gjerde hemställan, om proposition tili Rikets Ständer, rörande rättighet för Verket att vid inträffande utbetalningar för större Brandskador erhålla Idånebiträde af Rikets Ständdrs Bank, jemte därvid fogade handlingar, tili det afseende, Soffi förekommande omständigheter kunde attsees förtjena. Behandlingen 'af detta ärefide thar Stats-Tjtskoiiet icke ansett sig vara i tillfälle att föiéta gi - St as - tits k otte ts Betän kand en. St) ga annorlunda än i förening ined Banco-Utskot» »et, och i sammanhang med hegge Utskottens öfverlaggningar, rörande allmänna finance-regleJ ringen, samt 'de, dermed icke obetydlig gemenskap egande, i Öfrigt väckte frågor, om anslag af "Lån© eller andre biträden af allmänna medel» Förenade Utskotten hafva dervid af All» tnänna Brandförsäkringsverkets Directions under» dåniga hemställan inhemtat, att Allmänna Brand» försäkrings-Verket på den korta tiden af Ett och fett fjerdedels år, i och för Brandskador endast t Stiiderne Götheborg, Uleåborg, Norrköping och Borås fått vidkännas en utgift af 650,000 B:d Banco, hvilket förhållande
Föredrogos och biföllos Lag-Utskottets nedannämnde, i gårdagens plenum på bordet lagda, Betänkanden: N:o 54, i anledning af väckt motion, angående sättet för vinnande af lagfart å fast egendom, då handlingar till styrkande af förre egarens åtkomst ej kunna företes; N:o 55, i anledning af väckt motion om ändring af 24 kap. 7 § Rättegångs-balken eller tillägg'till 1 § 21 kap. samma balk; och N:o 56, i anledning af väckt motion om sättet för uppsägning af solidariskt ingångna förbindelser. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens, i gårdagens plenum på bordet lagda, Memorial N:o 35, i anledning af återremiss ef Utskottens Betänkande N:o 8, angående vackt motion om ändring af Kongl. Brefvet den 19 Juni 1830, i fråga om beräknande af matlag eller rök. S. D. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens, i gårdagens plenum på bordet lagda, Betänkande N:o 36, i anledning af väckta frågor om förändrade föreskrifter, angående skogshushållningen i riket och om inskränkning i dispositionsrätten af enskild skog, m. m.1 S. D. Föredrogs och bifölls Expeditions-Utskottets, i gårdagens plenum på bordet lagda Memorial N:o 15, i anledning af återremisser å skrifvelse-förslaget N:o 187. Prot.-Utdrag den 23 Augusti 1851. 537 Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Vt skottets följande Betänkanden: N:o 53, i anledning af väckta motioner om rättighet för qvinna att vid viss ålder blifva myndig. Utskottets tillstyrkande i l:a mom. bifölls, hvaremot det i 2:a mom. framställda förslag till författning afslogs.
A h nej, men därför att hennes trolöshet varit den sista droppen, som kommit lifsledan att rinna öfver. När han nu med utflrade skot länsade in mot kusten igen, var det som hade den själfförvållade lifsfara han undgått rentvått hans sinne från all bitterhet och leda. Och han kände, att han nu ånyo skulle med samma tålamod och tysta undergifvenhet kunna fortsätta det tröstlösa lifvet, där inne bland de små hopträngda förhållandena i det lilla fiskläget. * Solen hade sjunkit ned i hafvet där bakom honom. Den hade begjutit båt och segel med en skimrande rodnad, så att de strålade, som om de varit af guld och pärlemor. Lifslusten hade vuxit sig stark hos honom ånyo. Han såg det tillkommande ljust och glädtigt framför sig. EN MÄRKESDAG I VÅR ODLINGS HISTORIA. 4 __ Och det syntes honom som seglade han ej längre öfver ett haf, det var som sväfvade hans farkost fram genom luften, genom den blåa azurn, bort mot något drömland ute i världsrymden. Han hade glömt, hvarthän det var, han styrde sin kosa, glömt den lilla gula strimman af land framför honom, glömt de otaliga skären där utanför. Då, plötsligt, skälfver hans farkost till af en häftig stöt. Den djupa kölen har dånande tornat emot en undervatten sklippa. Ä n n u ett par våldsamma stötar. och hans båt krossas i spillror under honom, och vattnet bryter fräsande fram mellan plankorna. Ur sina drömmars himmel sjunker han ned under en blytung svallvåg, som likt en jättehand begrafver honom under sitt hvalf. De sista strålarna från en half sol belysa ännu en stund brottsjöarnes vilda dans på det ställe, där han försvunnit, tills mörkret breder sitt bårtäcke öfver hafvet och försänker allt i en tung dödssömn. Endast då och då bryter en hvit fräsning fram ur de osynliga vågorna. är det oaktadt ännu i besittning af den mest ungdomliga vigör.
Derjemte Collegium, hvad angick anmärkt afföring uti 1834 års Krigs-Collegii Artilleri-Afdelnings räkning för Extra Ordinarie Statsmedlen af 12,000 Riksdaler, hvilken summa utgått, efter Nådig föreskrift, till Directionens för bemälde Gevärs-Factori förvaltning samt redogörelse, såsom förskott för tillverkning derstädes af nya Gevär år i83o, anmält det affbringen var föranledd af Directionens directa redovisningsskyldighet inför Kammar-Rätten, samt alltså i underdånighet tillstyrkt infordrande af underdånigt utlåtande i förberörde ämnen från vederbörande, hvilka ålegat hålla hand öfver Räkenskapernas fullständighet. Och då Eders Kongl. Maj:t derefter uti Nådig skrifvelse under den i8:de i förstnämnde månad i Nåder funnit godt anbefalla detta Collegium, som år i836 öfvertagit styrelsen af Gevärs-Factoriet, att, med begagnande af de upplysningar, hvilka så väl af tillgängliga handlingar som af lör detta Faclori-Directionens Redogörare och af de till Kammar-Rätten ingifna räkenskaper kunna inhemtas, afgifva underdå - — 101 — nigt utlåtande så väl öfver de rörande Carl Gustafs Stads Gevärs-Factoris förvaltning gjorda anmärkningar, som ock i frågan om användandet af ofvanomförmälde förskottspost, stor 12,000 Riksdaler Banco; får Krigs-Collegium Nåden följande underdåniga yttrande aflemna. Rikets Ständers Revisorer anmärka först, ”såsom en ofullkomlighet, ” att Factoriets skuld till Saltpeter-fonden, stor 55,5oo Riksdaler icke är uti Räkenskapen balancerad, hvaruti rättelse anses bära äga rum, äfvensom tillika anmäles, det någon Capitaleller Ränte-afbetalning å Factoriets nyssberörde skuld under ofvannämnde 2:ne år icke skett.
Erfarenheten har i öfrigt visat, dels att man genom fingerade köpeskillingar sökt utestänga bördemän, dels att många köp varit åtföljda af prejerier å bördemäns sida för afstående af deras bördsanspråk. Det är der - Den 12 November. 179 före icke lagstiftaren värdigt, att genom bibehållande af en föråldrad institution, deraf numera i vanligaste fall endast missbruken qvarstå, gifva näring åt en af de sämsta af menskliga passioner: begäret efter slem vinning. LagUtsk. vid förra Riksdagen har, såsom skäl för bördsrättens bibehållande, dels anfört den hos jordbrukande klassen presummerade kärlek lill förfäders jord, dels ansett bördsrätten såsom en motvigt mot jordens öfverdrifna splittring. Hvad angår det förra skälet, så har detsamma redan blifvit i Lagberedningens här ofvan citerade motiver piöfvadt och vederlagdt; hvartill man väl skulle kunna foga vittnesbörden från sednare tider, om försäljningen utom börd äfven af sådana jordagods, som i sekler tillhört lysande slägter, äfvensom den allt mer och mer lifliga omsättningen af jordegendomen jemväl inom BondeSt. Het sednare skälet åter, hvarföre LagUtsk. förmenat sig ega ett hufvudsakligf stöd inom sistnämnde Stånd, synes, att döma efter den der vid innevar:de Riksdag nästan enhälligt uttryckta mening om nedrifvandet af skränkorna för hemmans-klyfuing och jords söndring, hafva helt och Milit fallit undan. Intet skäl synes fördenskull vara öfrigt för afstyrkande åf det förslag, jag härmed (ager mig friheten framställa:
För att bestämma beloppet af liggande reela valutan i Guld och Silfver för år 1828 har man haft till ledning följande förhållanden; »8a8 uppköpt SiKVer R:dr 3:4,634: 17. — invcxladt dito 55,855: 37. — (l®p„c"t«r), ? iulluten betalning pä fastighets-län , . 5,535; 35, — till och med den 3» Oct. af Itlagazins-In-, rättningen , 3:5; 33, — d:o d:o i Ränterierne på fastighets-lån , 4^6: 33. —, 3:o d:o förståndne guld ooh silfver-panter 1,910; fa. 3. från och med d. 1 Nov. till o. m. d. 3: Dec. af sistnämnde trenne poster förslagsvis , 3oi: aS. ' <}. Spmma R:di 379,000: Transp. 379,000: ’ cater å 94 j:3-del, — 10 Bil. t. Råneo XJt skotta t Betänkande, N:o 14. W O Crq o P tt> - Co Ö fD O OO to ^4 cu /^\ <-j O: S 3 aq £L en ^ ‘ crq J33 c/5 &: < tr* »— O) f aq SJ To *o oo Oo tö <T> C/5 O: t*T - ~ ro c B - r5 - ?‘o « B f Ul Crq VI "o OJ to "vj & f"1 o> 0 tb 0 -fcv 0: 00 03 • * • • OO kM OO OO v 4 OX u CTQ B crtj 9* Crq I. d rf o f< • B crq w pL •i crq 8> ►i 2 o *-t OO v o o o - Bil. t. Bauco-Vt skottets Betänkande.
Reg.F. numera är afgjord, man i alla fall ej kan remittera hela förslaget dit, eller IJtsk. dermed taga annan befattning än den, som står tillsammans med samma Riksdagsbeslut om 72 §. De, som således i Konungens Nåd. förslag icke finna något annat än Bankens titel vara beroende på nämnde 72 §., kunna antaga Gr. Cronhjelms förslag,' äfvensom mitt i sista plenum, emedan det äfven i deras tanka måste vara en del i förslaget, sorn ej kan antagas; de som åse orimligheten att ordagrannt samma lydelse skall i grundlagsoch i civillagsväg behandlas, kunna genom samma förslag hålla sig full talan öppen, så att de vid betänkandets föredragning i Ståndet ej blott behöfva reservera sig. Jag fruktar, att man kan bestrida dem göra något mer, om man en gång utan vidare anmärkning sjelf har gifvit initiativet dertill, att tre Stånd kunna antaga förslaget äfven i sitt närvarande skick. Gr. von Fersen: Då jag varit bland de första, som tillstyrkte R. o. Ad. att anhålla om proposition till remiss af K. M:s ifrågavarande Nåd. förslag till Banco-och LagUtskm, anser jag mig skyldig uppträda för att yttra några ord. Jag begärde ordet, då en discussion föreföll, hvilken, enligt mitt begrepp om grundlagen, jag ansåg icke bort tillåtas äga rum. Jag torde, lill stöd för denna min mening, få uppläsa 29 §. Riksd.Ordn., som i slutet af andra punkten innehåller: ”när frågor uti R. St:s plena, eller andra Utsk. än Constit.IJtsk., väckas, huruvida StatsRådet, eller någon dess ledamot, eller någon föredragande sitt embete på ett obehörigt sätt utöfvat, böra dervid följande ordalag och inga andra nyttjas: det är anledning till anmärkning mot SfatsRådet elfer den och den ledamoten, eller föredraganden, hvarom remiss begäres till Constit.Utsk., inför hvilket anledningarna uppgifvas skola; och skall en sådan remiss genast ovägerligen ske.”
Jag får erinra derom, att Hr Stuart i detta fall så mycket lättare kan misstaga sig, som han icke haft sin plats på finance-afdeln., der denna fråga blifvit väckt och behandlad, utan på en annan afdeln. af Utsk., och jag hade trott, att han litet bättre bort se sig före, innan han framkommit med någon upplysning inom Ståndet. Förhållandet med motionens tillkomst var sådant, alt då denna fråga discuterades inom Utsk., ansåg Prosten Åstrand, lika med mig och, om jag rätt påminner mig, flera ledamöter med oss, motionen böra inom Utsk. väckas; men hvem som skulle väcka den Lief icke afgjordt. Emedlertid reste jag från sta - i6 Ben i Maj. den, och vid min återkomst var motionen väckt af Prosten Åstrand inom Utsk:s fmance-afdeln., hvarest den hade fallit med en rösts minoritet, hvarefter den sedermera upptogs och bifölls inom Utsk., till ordalydelsen sådan, som Utsk:s tillstyrkande utvisar. Att Hrr Stuart och Dalman vilja öfvertyga R. o. Ad., att jag vackt motionen, kan visserligen vara likgiltigt; men försöket är icke desto mindre oblygt. Hvad åter det beträffar, huruvida återremiss skall eller icke skall äga rum, får jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på, huruledes Hr Stuart, sorn först yrkade bifall till memor., sedermera, i anledn. af Frih. Gederströms anmärkn., frångått sin begäran och anhållit om återremiss, och att det således torde vara förenadt med någon våda att bifalla återremiss, efter Hr Stuart af sådan anledn. förändrat sin begäran. Jag tror, att Frih. Cederström gjort säkert en solid tjenst genom sin framställning; men jag får nämna, att inora Utsk. aldrig varit ifrågastäldt, att fullmägtige skulle anhålla om K. M:s autorisation till lånets upptagande, utan endast, på sätt Prosten Åstrand motionerat, att fullmägtige skulle begära K. M:s biträde till lånets upplagande, när sådant påkallades.
Efterst af dem alla gick en smal och orkeslös gubbe, som själf hade ett rödt sabelhugg öfver bröstet, men som i sina armar mödosamt släpade framför sig en skjuten gosse. Erik Dahlberg höjde handen öfver ögonbrynen för att se. Var den fallne icke Jan trumpetare, gossen uppe från fästningen? Han igenkände honom på hans krusiga bruna hår. I porthvalfvet segnade den utmattade bäraren ned på stenstolpen och blef där sittande med sitt sår och med den döda gossen i knät. Några soldater böjde sig ned för att granska såret och sleto upp den blodiga skjortan öfver bröstet. – Hvad! – utropade de och stego tillbaka. – Det är en kvinna! Undrande böjde de sig ännu djupare för att betrakta hennes ansikte. Hufvudet hade sjunkit åt sidan mot muren, och skinnmössan gled undan, så att de hvita hårtestarna föllo fram. – Det är Gunnel fatburshustru, Sibyllan! Hon andades tungt och öppnade de slocknande ögonen. – Jag ville inte lämna pilten ensam i denna ondskans värld, men efter som jag pådrog karlakläder och natt och dag tjänade bland de andra på vallen, trodde jag, att jag utan orätt åt männens bröd. Soldaterna och officerarna sågo villrådigt mot Erik Dahlberg, hvilkens befallningar hon öfverträdt. Han stod lika inbunden och svårmodigt hård, och i hans hand darrade käppen och stötte mot stenläggningen. Långsamt vände han sig mot bataljonen, och de tunna läpparna rörde sig. – Sänk fanorna! – sade han. MÅNS FRANSÖSKE. En skinnklädd fältvagn hade fastnat i ett af Polens träsk och hästen var redan frånspänd. På vagnen stod en ung man, som nyss kommit till tropparna, för att tjäna sig upp. Kamraterna kallade honom Måns Fransöske, ty han hade som lärare följt några förnäma herrar till Frankrike och där fyllt sin kista med hvarjehanda ovanliga ting. Kapten Olof Oxehufvud väntade med några underofficerare och knektar bredvid i gyttjan, och snöstormen slog dem i ansiktet. – Vagnen och kistan får lämnas kvar, – sade Oxehufvud.
Skrif velger. följaktligen fyllnadsbidrag för någon del genom Aktie teckning med säkerhet kunna förväntas. Under sådan åsigt hafva Riksens Ständer , i stället för den af Eder Kongl. Maj:t föresi agne utväg, beviljat från sin Bank, med fästade afseende på dess tillgångar i jemförelse med de anslag, sorn vid en allmän penninge-reglering denne Riksdag aro i fråga, ett Lån-Indrag af Femtia Tusen (5Q,oqo) R:dr ärligen under en tid af fyra är, till understöd för Hjelmare Sluss-Verk emot det blifvande Bolagets eller Direktionens förskrifning sawnjt säkerhet uti sjelfva Kanalocb Sluss Verket med alla dess tillhörigheter, och med vilkor att för denna Summa tre procents årlig ränta till Batiken erlägges; Och, på det hela Lån-förskottet oförskingradt kunna till Byggnaden användas oell hvarken sjelfva SlussVerket eller blifvande Aktie-egare under Byggnadsåren dermed betungas, anse Riksens Ständer räntan böra dessa år utgå af Stats-Verkets medel under Nionde Hufvud-Titeln, hvarom Riksens Ständer desto hellre hos Eder Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, sorn sådant instämmer med deras vid sista Riksdagen fattade Beslut och genom Skrifvelse den 27 Juli 1815 gjorda underdåniga hemställan, att Inrättningens iståndsättande måtte af den på samma Hufvud-Titel för Jordbrukets, Handelns och Näringarnes förkofran anslagne årliga Summa understödjas; Men , så snart Kanaloch Sluss-verket blifvit färdigt, och emedan då en säker årlig afkomst är att påräkna, skall Ränte-gravationen genast på Bolaget öfverflyitas och den för Banken betingade räntan ovilkorligen erläggas^af Underdåniga Skrif v el serl Bolaget, som genom Verkets årliga Intrader ändock på. sitt Kapital undfår Ränte-utdelning.
Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s betänkande. 6 11, n 82 Den 2 Maj e. m. Gr. Strömfelt: Då jag i Utsk. delat pluralitetens åsigt, får jag under åberopande af de skäl, Utsk. framställt, blott tillägga, att, meden obegränsad belåning på namn, detskulle blifva svårt att finna Ridd.-directörer, hvilka, såsom hittills, vilja ikläda sig ansvarighet för dessa lån; åtminstone skulle jag icke kunna hafva den äran att antaga en plats i Ridd.- Direct. på sådana vilkor. Då Utsk. icke allenast utsträckt fastighetslånen på en hand till 3o,ooo r:dr, utan äfven lemnat Direct. rättighet att utlåna på statsobligationer, kan jag ej annat än tillstyrka bifall till nu förevar, punkt. Jag öfverlemnar likväl till R. o. Ad. att härom besluta efter godtfinnande, för min del lugn att hafva sökt afvärja de menliga följder, som kunna uppstå af en för långt utvidgad namnbelåning. Hr Printzenskjöld: De skäl, Hr von Hartmansdorff anfört, äro så fullständiga, att jag dervid har intet att tillägga. Jag vill blott upptaga Gr. Cronhjelms yttrande, att D irect. står i solidarisk ansvarighet för alla på namn utgifna lån. Detta är icke förhållandet; men väl ansvarar Direct. för dem såsom för egen skuld. Jag tror det skulle blifva svårt att finna Ridd.-directörer, om man ville ålägga dem solidarisk ansvarighet för dessa lån, och jag anser redan det nuvar. stadgandet olämpligt; ty jag kan icke föreställa mig, att R. o. Ad., i händelse en förlust inträffade oaktadt nödig försigtighet varit iakttagen, skulle vilja strafFa sina directörer, hvilka blifvit invalda till följd af Ståndets förtroende, med ersättnings uttagande hos dem. Men alt stifta eller bibehålla en lag, som billigheten och rättskänslan förbjuda att tillämpa, synes mig oriktigt.