Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, på sätt Hr von Heyne redan yttrat, att rustoch rotehållare inse det vara större fördel alt lemna penningar än matsäck. Men om nu, jag antager det, soldaten under mötena finge äta matsäck ett år; månne den olägenheten vore så stor, som den att begå ett förhastande och en orättvisa för alltid, genom att fatta ett sådant beslut, som StatsUtsk. här föreslagit ? Vidare har man sagt, att detta Stånd borde gå de öfriga Stånden med välvilja och öppenhet till mötes. Jag vet icke hvad härutinnan brister på detta Stånds sida. Jag har hört, att BorgareSt. återremitterat detta betänkande. Om vi skulle djerfvas göra likaledes, så hade vi ju icke gjort något värre än nämnda Ständ. Jag känner ej förhållandet i detta fall inom PresleSt.; men jag förmodar det vara nog samvetsgrannt för att iifven besluta återremiss. StatsUtsk. synes tro, alt öppenhet betyder detsamma som att öppna på pungen. Detta är en villfarelse, ursägtlig hos dem, sorn under längre tid ej sysselsätta sig med annat än pungen. Men för detta Stånd har öppenhet hittills betydt uppriktighet, hvari vi ej brustit. Så länge vi betala våra skatter och göra våra tjenster, för hvilka jag tror alt ingen af oss kan säga sig vara öfverflödigt aflönad, så åligger oss ingen särskild betalningsskyldighet till andra. Jag förnyar anhållan om återremiss. Hr Rosenblad: Till hvad jag redan yttrat anhåller jag endast få säga, att här, så vidt jag kan fatta, det allde' les icke är fråga om att kasta denna börda på andra samliällsclasser, än de som nu bära den.
Hvad nu slutstrofen i Bevilln.-Utsk:ts Betänk, angår, hvilken uti tal och skrift numera erhållit det besynnerliga namnet »klämmen,» så får jag förklara, att jag anser mina mostståndare hafva fullkomligt rätt, då de säga, att Bevilln.-Ulslct icke tillkommer att tolka eller förändra grundlagen, och att jag således deri, men också endast deri, instämmer i de af dem afgilna reservationer. Men jag anser det å andra sidan vara lika sannt, visst och säkert, att Bevilln.-Utsk:t icke allenast har rättighet, utan att det äfven är dess pligt att, då så behöfves, upp - Den 25 April f. m. 507 taga de ordalag Utskrt vid många föregående riksdagar användt, och att det således är en orättfärdig beskyllning mot Utsk:t att påstå, det Utsk:t skulle hafva uppfunnit något nytt, då det i den så bittert klandrade klämmen, endast upptagit en redan legaliserad ordställning. Jag skall uppläsa några rader ur föregående riksdagsbeslut, på det att det måtte tillåtas äfven denna sida att en gång få komma med samma skäl två gånger. Jag har nu så ofta fått höra talas om »förhöja» i 60:de §:n och hört Hrr Ordryttare otaliga gånger rida upp på’ detta ord, att jag verkligen äfven hör kunna (å framlägga ett bevis för mina påståenden och ett skäl, sorn jag användt en gång förut, nemligen ordalagen i 1812 års skrifvelse. I 1812 års riksdagsbeslut lyder 15:de §:n, efter originaldokumentet i Kongl, riksarkivet, på följande sätt: »Till fyllande af de anslag till Statens och Riksg.-Kont:ts behof, Vi enligt 14:de §:n beviljat, håfve Vi, dels på nye vid denna Riksdag öfverenskomna grunder, stadgat Sveriges Allmänna Bevillning, dels beslutit förhöjningar å Chartae-Sigillatee-, Sjötullsoch Husbehofs-Bränvinshränningsafgifterna:
Yttrandet i afseende å 2:dra punkten, angående, dels fortfarande fyllnads-anslag för Kongl. Kammar-kollegium och Kongl. Kammar-rätten, dels ock ökade anslag till befrämjande af ny organisation och. lönereglering för nämnde två embetsverk. I anledning häraf beslöt Borgare-Ståndet, att i öfverenslämmelse med Kongl. Majlts derom gjorda nådiga framställning och i likhet med hvad alltsedan är 1840 ägt rum, de uti nämnde punkt af Siats-Utskottets Betänkande N:o 72 omförmälda fyllnads-anslag, Sju Tusen Femhundra Tretiotvå Riksdaler 31 sk. 1 f rst. till Kongl. Kammar-kollegium och Tretton Tusen Sjutiofem Riksdaler 28 sk. 9 rst. för Kongl. Kammar-rätten, må af Rikets, Ständer anvisas, att emot förut stadgade vilkor, fortfarande utgå under den tid, för hvilken nu skeende statsreglering blifver gällande; samt dessutom, att Rikets Ständer till Kongl. Majlts förfogande under nästa statsreglerings-period anslå; aj Fyra Tusen Riksdaler, för att användas till den löne-förbättring åt Kammarkollegii embetsoch tjenstemän, hvilken Kongl. Majit finner nödig, intill dess nådigt förslag till ny stat för detta embetsverk kan vid nästa riksdag varda till Rikets Ständers pröfning öfverlemnadt; bj Fyra Tusen Riksdaler, för att, under samma tid, likaledes begagnas dels till löne-reglering inom Kammar-rätten, dels till godtgörelse af det arbete, som fattigvårdsmålens förläggande lill detta embetsverk kan medföra; och att, i följd häraf, Stats-Utskottets hemställan i lista momentet af 2:dra punkten utaf dess Betänkande Nio 72 förföll.
Kusin Jean var tydligt en smula egoist – och han erkände det inom sig – men straffet uteblef ej. Han var bestämd att denna afton känna en långt bittrare afund än den emot musiken, skådespelarne och dekorationerna. Ridåen hade gått ned första gången. Fru Emerentia, som nästan mistat andan, gjorde tusen frågor, utan att afvakta svar på en enda. Hon vände sig icke ens om. Men unga fröken vände hufvudet, och hennes ögon sökte den, som stod bredvid henne. ”Jag tror att kusin Blenda aldrig haft en så stor njutning?” sade han. ”Ack, det är sant!” svarade hon, ännu i fullaste hänryckning. ”Således är då denna afton utan undantag den lyckligaste i ert lif?” ”Det har jag icke påstått man är ju lycklig på olika sätt!” Hon blickade åter utåt salongen, denna gång likväl mindre af nyfikenhet än för att dölja den brinnande rodnaden på sina kinder. ”Hvem helsar ni på?” frågade kusin Jean, som såg Blenda göra en böjning på hufvudet. ”Åh, så dumt – jag kom alls icke att tänka på att jag icke bort helsa!” ”Hur så?” ”Det är ju kammarjunkaren som sitter dernere. Men han såg på mig med en så innerligt ödmjuk blick, att jag icke kunde vara oartig.” ”Det är han som varit tillräckligt oartig att icke förtjena ett igenkännande Men, min gud, på hvem helsar ni nu åter igen?” Denna gång hade Blenda gjort en lika intagande som djup komplimang. Och nu började äfven fru Emerentia en mängd nickningar, tillkännagifvande en förtroligare bekantskap. ”Ser ni den der herrn”, frågade Blenda lifligt, ”han till venster nedanför kongl. logen och som håller den granna kikaren i hand?” ”Der sitta flere herrar med kikare.” ”Jag menar den med hvita halsduken!” ”Aha – nå, hvad är det med honom?” ”Kan ni gissa hvem det är?” ”Visst icke jag gissar blott att han måtte vara bra intresserad af att betrakta er, min lilla kusin, emedan han gör det nog länge för att ha fullt reda på det passande.” ”Nåväl, det är herr A.” ”Handelsexpediten?” ”Just han
Genom en sådan myntets värdeförminskning, hvarför något skäl i de väckta motionerna icke ens är vordet antydt, synes afsigten vara dels att förekomma, det Svenska specier må exporteras och, i följd af deras närvarande högre silfver-innehåll, i utlandet nedsmältas i stället för att kursera såsom mynt och vid förändrad konjunktur återgå till eget land, dels ock att, enär Norrska och Danska specier utmyntas till likhet med Hamburger Banko, samt i närvarande tid sträfvandet att åstadkomma full öfverensstämmelse i åtskilliga andra förhållanden de Nordiska Rikena emellan är omisskänneligt, bereda en sådan överensstämmelse äfven i hvad dessa Rikens mynt angår och på samma gång förebygga de förluster, som härflyta deraf, att Svenska specier, vid liqvider med brödrafolket eller i Danmark, icke antagas till det värde de i sjelfva verket ega. Enligt Utskottets tanke innebära förenämnda omständigheter emedlertid icke tillfyllestgörande skäl för vidtagande af en så genomgripande och till sina följder betänklig åtgärd, som förminskning af svenska myntets värde. Då erfarenheten ådagalagt, att den enskilde, äfven när det stått honom fritt att verkställa sina liqvider på utrikes ort med antingen hela 6 Banko-Utskottets Utlåtande JYi 15. specier, eller omyntadt silfver, föredragit att från Banken uttaga silfret i sistnämnda form, oaktadt detsamma till honom utlemnats efter Hamburger prof och vigt, torde detta förhållande bevisa, att det Svenska silfyermyntet åtminstone icke i någon större mån varit föremål för export; och hvad åter beträffar den iorespeglade fördelen af full öfverensstämmelse mellan de Nordiska rikenas mynt, så synes det vara klart att, då för närvarande Svenska specien, vid mindre liqvider i Norrige och Danmark, står til! och med i lägre värde, än Hamburger Banko samt Norrska och Danska specier, ehuru den förra, efter hvad ofvan är visadt, innehåller mera silfver än dessa, måste en minskning i Svenska speciemyntets silfverinnehåll verka till ett ännu ofördelaktigare förhållande, och sålunda ett större agio, än för närvarande, emellan detta mynt samt det Norrska och Danska derigenom uppkomma.
Prot. 184S, 6 Sami. 1 Afd. 28 Hafi. 2 6 Banco-Utskoltels Memorial, N:o Sy. slighetsiånefonden, göromålen inora Låne-Cancelliet, efter Utskottets öfvertygelse, komma att blifva i så väsendtlig mon förökade, att desamma icke kunna af nu varande tjenstemanna-personal i Låne-Cancelliet, med behörig noggrannhet och nödig omsorg för Bankens fredande från förluster samt med iagttagande derjemte af ofvan åberopade föreskrift i 170 §. af Banco-Reglementet, ombesörjas, finner Utskottet det vara både för Bankens egen säkerhet och för de lånsökandes nöjagliga betjenande nödvändigt, att en ytterligare Commissarie varder i Låne-Cancelliet anställd; likväl och då, i följd af de förändringar i grunderne för berörde låne-rörelse, hvilka framdeles kunna varda vidtagne, det är anledning förmoda, att nu erforderliga ytterligare Commissarie-biträde kan blifva obeböfligt, torde lön för detsamma icke böra å Stat uppföras , ulan i stället ett arfvode, motsvarande lägre Commissarie-lön, anvisas att utgå för den tid, biträdet erfordras; och Utskottet har, af denna orsak, endast så tillvida kunnat biträda Fullmägtiges förevarande hemställan, att Utskottet hos Rikets Ständer föreslår , det Banco-Fullmägtige måtte berättigas att tills vidare och så länge sådant för göromålens jemna och oafbrutna gång inom Låne-Cancelliet finnes nödigt, förordna en tjensteman, att, emot ett arfvode, motsvarande lägre Commissarie-lön eller 1600 R:dr Banco efter år räknadt, i egenskap af Commissarie, uti nämnde Cancelli tjenstgöra, med enahanda skyldigheter och rättigheter, som de derstädes förut anställde 3:ne biträdande Commissarier.. Stockholm den 3o April 1845- STOCKHOLM, tryckt hos PG. Berg, 1845. Banko-Utskottets Utlåtande, N.o 58. i M 58.
Det utlåtande, som nämnde Utskott, i anledning af denna nådiga framställning, under den 8 Juli samma år afgaf, innehåller, bland annat, följande I ”Sedan Utskottet öfvervägat, att, enligt äldre stadgar och författningar, all jord af krono-, skatteoch frälse-natur bör vara underkastad ordinarie rotering, har Utskottet trott sig finna, att bland undantagen från extra rotering äfven all så beskatläd jord borde innefattas, och af sådan anledning föreslår Utskottet derföre, att, i stället för sistnämnde rotering, med ständigt knekteoch båtsmanshåll, enligt de i hvarje provins förut gällande roteringsgrunder, eller, der sådana icke finnas, efter nya, med afseende på hemmanens förmåga att draga rotering, lämpade grunder, må beläggas alla vid 1811 års rotering antecknade hemman af förenämnde beskaffenhet;” och hemställde Utskottet, att, derest Rikets Ständer biföllo Utskottets förslag, det måtte öfverletnnas till Kongl. Majit, att om verkställigheten deraf låta besörja, dock så, att de på detta sätt tillkommande ordinarie rotarne blifva ställda på ständig vakans, emot en årlig afgift till stats-verket, då den rotefrihets-afgift, som af ifrågavarande hemman dittills varit erlagd, kom att upphöra. Emot detta Utskottets förslag väcktes anmärkningar inom tre Riksstånd, hufvudsakligen härledde deraf, att Utskottet ansågs icke hafva varit behörigt, att detta förslag väcka, och uti nytt utlåtande af den 20 September frångick Utskottet sitt tillstyrkande, dock med förklarande derjemte, att Utskottet fortfarande ansåg krono-, skatteoch frälse-hemman ej böra i extra rotering deltaga. 20 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 321.
Ständers ompröfvande framställa : Antingen den föreslagne Bran vinsConsumrions Afgiften skall äga ruin , och minskning i förhållande dertill vidtagas i afgifterne för Caffe och Thée, mindre Sidenpersedlars och Tobaks nyttjande; eller om BranvinsConsumtionsAfgiften skall försvinna , och Bevillningen å alfa öfrige förbrukningar, på sätt Utskottet i förstone bestämt , blifva oförändrad. På det att vidlöftighet i Redactionen, så vidt möjligt är, må undvikas, har Utskottet bibehållit den först antagna, men i följd af de nu uppkomna Alternativer i Parenthes infört Bränviris förbrukning på alla de ställen der sådant varit af nöden ; hvaruti rättelse är både lätt och skyndsamt verkställbar, i händelse Riksens Höglofl. Ständer Beslut dertill skulle föranleda. A rt. IV. Af den anledning, sorn BevillningsUtskottet , i afseende på Bevillnings-grunderne föreslagit , och Rikets Höglofl. Ständer godkänt, att nemligen, i den händelse Statens behof icke igenom afgift för öfverflöd kunde fyllas, en serskild - BevillningsVfsk. Betänlanden. 163 skild Artikel i sådant afseende neli jemväl till ersättande af Band (Tullen borde antagas, har BevillningsUtskottet föreslagit denna Artikel till enahanda belopp , sorn den förra innehåller, eller 4 Skill, af hvarje Riksdaler, sorn enligt 2 Art. utgår. Utskottet anser sig till dess urskuldande för denna Artikels tillvarelse endast böra fästa Rikets Högloft. Ständers uppmärksamhet å den vida högre BevillningsSumma, än den föregående, som nu blifvit fastställd, och utom hvilken någon serskild FyllnadsAfgift icke varit nödig. Art. V. I de Reglernentariska föreskrifter , som 1813 års BevillningsSiadga innehåller, har BevillningsUtskottet, sä sparsamt sorn1 möjeligen, vidtagit forändringar, endast der de till mera tydlighets vinnande eller närmare öfverensstämmelse med Utskottets grundsatser , varit nödige.
Charlotte Wahlström h a r på utländsk botten sett sig om i Tyskland och Belgien, men studerat isynnerhet i P a r i s, dit hon år 1885 begaf sig första gången. Å r 1889 vistades hon en längre tid i Harbison, den bekanta konstnärskolonien i ena kanten af Fontainebleauskogen, en plats, som i lång tid varit upptagen af franska och i Frankrike studerande utländska målare, och där, bland andra, sådana storheter » åtta ol oas, to| ?t oiD toJ ?t. Håze » PeH Pigget; ftat v HoäPPen Gfefi. 8Holna uLD o t u g g a n nuiEa: oacHett » Hog » gtönt, Huast i&gt;LD Rua » t, » pt&amp;at » utmeD fiotDen j ?a » t. 3 3en gtönifianSe pauPunen, måttaD aj? BaP » atvn » H do^t, » pen » 6Pommot 3tö » a juvren. i uått 6 n ä, oclv o^ötH ocrt Pin3 t o t a » meltsamt oiD o å t &amp; tn3. 8&amp;otna nteD Pö^ptvj.Sj » tam gPtDa un.de * » Hätnt oorv gPam. ^Cettatne j; å toSDew » ftöta. SDametna oiD oattnet » tanD jxinga patPot i » tu fiant). JBångt Botto|Wt » tifCnaDt uatten m i |jot3en » oän » ta uvftj A&amp;uggomApePaD, oäPPuRtAtir *! tWLol BåD ' Pjn * oc ?i » Hum å t - natten? tFråga Getgen fltlng o » » » tå. 8Pvot s u a t a t: n å, ftå, Hå! 3 Sen a n 3 t a Båten, PuAAna, A^unget ^tbfien tTCatin nu.
Det är de båda könens » sökande » af hvarandra. Det är ej blott de svåra lefnadsförhållandena, det är ock formen för vårt sällskapliga umgänge, som gör, att så många äktenskap måste slutas genom underhandling. Det ligger en sanning i den så mycket använda och så mycket beskrattade — Sista numret i frasen » i brist på dambekantskaper ». Våra unga männer och unga flickor hafva för litet tillfälle att lära känna hvarandra. » » Hvad? Ännu mera tillfällen! Baler, skridskobanor, concerter, bjudningar, teater, resor. öfver allt! » » Ja, öfver allt, utom på qvinnans egentliga plats — i hemmet, i den husliga kretsen. Den unga flickan, som för första gången beträder en balsals tröskel, kommer med den henne i förväg ingifna förhoppningen att » finna » eller » blifva funnen »; hon när detta hopp allt jemt, tills det uppfylles eller hon måste uppgifva det. Hon föres från förlustelse till förlustelse, med penningoffer, som samlade kunde åstadkomma en god utstyrsel, och med offer af sin kropps och beklagligtvis ofta sin själs helsa. Och då hon ändtligen kan ropa: Hevreka — jag har funnit! — ja, då har detta jagande efter förlustelser blifvit hennes andra natur, som hon ej kan blifva qvitt. » Hur vill ni då hafva det? » » Hvad jag vill. Jag vill ett otvunget umgänge - mellan unga personer utan balsalens fantastiska intryck, utan det högtidliga i ett stort gästabud, som regelbundet återkommer en gång årligen —, ett otvunget umgänge i familjens krets i det vänliga hemmet. » » Ni vill, att unga männer skola hafva full frihet att umgås i familjen. Det är verkligen betänkligt. » » Tvärt om! Det vore betänkligt att öppna hemmet på vid gafvel för lättsinniga unga män med förderfbringande grundsatser, men man måste se sig för, — derom behöfver väl ej öfverenskommas. » Man finner det betänkligt, derför att man löjligt nog, betraktas en ung mans närmande till en ung dam som en outtalad bekännelse om en djupare böjelse. Det är detta, som mest afskräcker unga män och de hederligaste mest från ett enkelt och hjertligt umgänge i familjer med döttrar.
Med anledning af hvad sålunda förekommit och med afseende å hvad upplyst blifvit rörande de allt mer och mer tilltagande sällningsskadorna på f. d. Ridderstolpeska huset, i följd hvaraf anskaffandet, för del derstädes inrymda Riks-arkivet och dess i ständig tillvext varande samlingar, af annan tjenlig lokal med tillräckligt utrymme ej allenast för det närvarande, utan alven för en längre framtid, vore af högsta behof på kalladt, har E. K. Majit funnit Sig föranlåten alt nu ånyo till Rikets Ständer i förevarande ämne göra nådig framställning; och som E. K. Maj:l, i sådant afseende, funnit det af Öfver-intendents-embetet framställda förslag, att för Riks-arkivet upplåta omförmälda, af Kommers-kollegium m. fl. embetsverk nu begagnade egendom, N:o 4 å Riddarholmen, vara i allo ändamålsenligt, har E. K. Maj:t i nåder föreslagit Rikets Ständer, att, för bestridande af de utaf Öfver-intendents-embetet, enligt ofvanberörda ritningsoch kostnadsförslag, till 100,163 R:dr beräknade utgifter för så väl förändrad inredning och reparation af de å nämnda egendom nu befintliga byggnader, som uppförande å gårdstomtens östra sida af en tillbyggnad emellan de gamla flyglarne, måtte af Rikets Ständer anvisas för en gäng en summa, i jemnt tal af 100,000 R:dr.
Friherre Cederström, jfacob, begärde, att förslaget till ProtocollsUtdraget måtte hvila, intill dess Protocollet i hela dess vidd vore justerad.?. Grefve Lilliencrantz ansåg detta uppskof icke behöfvas, när sakens ordning redan vore medgifven. Grefve Lantingshausen förklarade sig icke anse någon collision kunna äga rum, om Friherre af Wetterstedt* tilläggning bleive godkänd. Grefve von Schwerin erinrade, att denna discussion begynts i anledning af hans förslag, att Ridderskapets och Adelns beslut om ett särskildt Utskott måtte med de andra Stånden communiceras, och utbad sig att häruppå få fa* sta Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Friherre Boye: Till Ridderskapets och A* delns upplysta bedömmande hemställer jag, 468 Den 19 April. om icke sjelfva ömtåligheten af det behandlingssätt, soini alla frågor hör iakttagas, fordrar att med afgörandet af den r.u af Grefve Lill) ener antz gjorda anmärkning vid ProtocollsUtdraget, må anstå, intilldess sjelfva Protocollet justeras. Jag tror, lika med Grefve Schwerin, att Deputations snara afsändande bör iakttagas » mm jag tror likväl icke, att denna anstalt är lika maktpåliggande, som att icke afvika från all möjlig varsamhet i frågan ont sjelfva beslutet. Herr Landt Marskalken gjorde härefter proposition till uppskof med justeringen af ProtocollsUtdraget, intill dess hela protocollet hunnit justeras. Ropades Ja och Nej; men sedan Friherre Cederström, Jacob, å nyo yrkat på vigten af Protocollets justering, om ej i afseende på närvarande ämne, likväl i afseende på andra mål, som framdeles kunde förefalla , förnyade Herr LandtMarskalken sin sist gjorda proposition , hvilken Bifölls. Herr Berghman, Ambrosius Magnus, hade inlemnat följande: Vid Riksdagen år 1809 hade jag den äran att hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln i Memorial den 13 September föredraga nyt - Den 19 April.
Afståndet till de två närmast belägna, på båda liuierna fullständiga läroverken i Gefle och Hernösand vore 14 mil och motionärerne ansåge det vara utom allt tvifvel, att ganska många af dem, som genom den nuvarande anordningen vid Hudiksvalls läroverk kunde erhålla en fullständig humanistisk skolbildning, skulie beröfvas denna fördel, om de för dess vinnande vore nödsakade att begifva sig till någon af nyssnämnda tvänne städer. I följd häraf hafva motionärerne sammanstämmande yrkat, att Hudiksvalls läroverk måtte från och med början af nästa statsreglering utvidgas till ett fullständigt högre elementarläroverk och att för sådant ändamål anslag för en lektor i klassiska språk vid nämnda läroverk måtte af Rikets Ständer beviljas. Beträffande det på reallinien fullständiga läroverket i Westervik, hafva i särskilda motioner, hos Ridderskapet och Adeln Friherre Nordenfalk, J. (uti motion N:o 146) och i Borgare-Ståndet Herr C. F. Carlson (i motion N:o 134) hufvudsakligen andragit, att detta läroverks utbildning till fullständigt jemväl på den klassiska linien vore af behofvet högeligen påkallad. Lärjungarnes antal hade nu stigit till omkring 180, bland hvilka många, i anseende till undervisningens ofullständighet, måste i förväg afbryta sina studier, enär vanligen tillgångar saknades att vid ett aflägsnare läroverk fortsätta desamma. Afståndet till Linköping vore nära 11, till Norrköping 12 och till Calmar nära 18 mil, hvarförutom de i Linköping och Calmar befintliga högre läroverk redan vore öfverfyllda. De billiga lefnadskostnaderna i Westervik och stadens centrala läge i en tätt befolkad ort gjorde densamma särdeles lämplig till plats för ett större läroverk, hvarföre motionärerne, jemte förmälan att särskilda framställningar i ämnet blifvit hos Kongl. Maj:t gjorda, föreslagit, att Westerviks elementarläroverk måtte, utöfver sitt nuvarande lärareantal, erhålla löneanslag såväl till två lektorer och en adjunkt i stället för en nu anställd extra lärare, som ock till den förhöjning för rektor och nuvarande öfningslärare, som vore erforderlig, på det läroverket skulle blifva på båda bildningslinierna fullständigt.
Dessutom och då denna avisering samt deraf föranledda tredubbla registrering icke obetydligt ökar förvaltnings-utgifterna, hemställer Utskottet 6:o. att 81 § i Banko-reglementet måtte derifrån uteslutas, så lydande: »Diskont-direktionerne skola, hvardera efter sista sammanträdet i veckan, lemna hvarandra underrättelse ej mindre om hvilka personer, som under veckan blifvit för förbindelser till handelsoch närings-diskont-fonden af Direktionen antagne, dock med undantag för lån mot pant af vågförda effekter, hvarom någon avis ej meddelas, än äfven om de personer från annat lånedistrikt, hvilka, såsom löftesmän eller hvpotheksutgifvare, antagits för förbindelser till allmänna diskont-fonden, med uppgift tillika om beloppet af de förbindelser, hvarför hvardera personen blifvit godkänd; dock kommer detta åliggande, hvad beträffar Lånekontoret i Wisby, att inskränkas dertill, att nämnda Kontor insänder så beskaffad underrättelse allenast till Diskont-verket i Stockholm. På samma sätt förhålles, der kussakreditiv af någondera Diskont-direktionen beviljas. Till Fullmägtige skola aflemnas icke allenast, för hvarje vecka, rapport angående hvartdera Kontorets rörelse, utan äfven för hvarje månad, utdrag af kassaräkningen; och Utskottet tillstyrker fördenskull, att föreskriften i 82 §, må erhålla denna uppställning: 7:o. Jemf. § 82. Till fullmägtige aflemnas hvarje vecka Fullmägtige tillställas hvarje vecka en rapport angående vederbörande Diskontoch allmän, i enlighet med godkända formulär Lånekontors-rörelse och hvarje månad utupprättad, öfversigt af hvartdera Diskontdrag af Lånekontorens kassa-räkning. verkets ställning. Diskont-verkens