Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, vördig Prost, har det inte kommet någe bref te Prosten för mi räkning, medan jag varet borte? Nej. Väntar ni bref, fader Nils? Prosten. Nils. Jan. Nils. Jan. Nils. Lisa. Nils. Sven. Åja, det lär foll vare f råge om, att Kongen i England vill ha mej te sej, för te spränge ett berg åt'en. Kors för saten, månn' det? Jojo, ni h ar varet ute i verl a på bergsprängning förr, ni. Jajamen, det slår inte f elt det, go' vänner. Det va på den ti a, då Napolian Dundrapart l efde och regera'. Tala om, hur det gick till, fader Nils . Jag har inte hö rt det. Jo, det va på det vise, herr Patron, att Dundrapart höll på och kri ga' långt sö'r i Europi a, och då kom han te ett högt berg, som l åg i vägen för'n. Nu va Dundrapart en tåck en karl, se, som va envis som en gris ve a grinn, se, och han feck i sin skal le, att han skull' g å tvärt igömmen det der berg e med hele krigs-armeja, i s tälle för te gå rundt ik ring'et. Men det värste v a, hur han skull' få sej nå'n rek tig karl , som kund' bryte och bräcke väg igömmen berge. Jojo, det kan en nock f örstå. Der sö'r i verla ä' fälle bare s tack ere te folk, som intnå orker. Ja, va det v ärdt te tänk e på att få stenbrytere der nere? Kärlek KÄRLEK _______ DRAMATISK TECKNING UR HVARDAGSLIFVET AF BÄRGTORA. I KOMMISSION HOS ALLA RÄTTIGHETER FÖRF. FÖRBEHÅLLNA. R. ALMQVIST & J. WIKSELL. R. ALMQVIST & J. WIKSELL'S BOKTRYCKERI. PERSONER: MAJORSKAN, änka.
Herr Radman l.»nclberZ yttrade, att ehuru han fullkomligen msäge bade wärdel as Friherre ^elmelin» sörtjenster och den allmänna nytta af ifrägawarande inköp, befarade hau likwäl med ledsnad den fru k» län att dcrwid kunde möta nägon swarjqhet hos de Respektiv.' Riksstånden i afseende pä medlen hwarmed inköpssumman skall betalas, da manqfalkiga andra behof derjemte utgjorde Slänten,aS bekymmer. Herr Brukspatron Ljur trodde, ark hivad som egenteligen kunde giswa anledning till någon be» tänklighet hos Sländerne, wore det huruwida Friherre hermelin kunde crhälla contant betalningMen att sädanl skulle förckommaö om Ucffottet förestoge betalving i Statsobligationer. Herr Bruks patron ansäg sig jämte alt öfrigt som talade för Friherre hermelin, äswen böra be, trakea honom mur synpunkten af en högst patriotisk Medborgare, som nedlagt sin förmögenhet uppå nyttiaa företag i Westerbotten och derigenom bidragit tulimurga menniffors söda och uppehälle. — I öfrigt och da tvid det tillfälle Utlkotters betänkande angau^ af. skrif - 864 Den »4 December. skrifning af det län Friherre klermelin erhållit i Manufactur-Disconten hos Borgare,Scändet till öf« tverläggning förewar, Ständer yttrat sin äsiundan otL blifwa uplyst om beloppcr af den kostnad Baron kermelin nedlagt pä sine Charta,arbeten, önskade af denna anledning Herr Bruks.Patron att upgikt pä denna kostnåd mätte i Utskottets i Linnet afgiswande betän, kande inflyta.
Maj:ts befallningshafvande i Götheborgs och Bohus län under den 20 Juni 1848, efter det vederbörande hörde blifvit, med underdåniga utlåtanden inkommit, och Krigs-kollegium, efter chefens för Ingeniör-korpsen hörande, ytterligare under den 30 Januari 1849, Eih. lill fl. St. Prot. i850 $ 1S5E i Sami. i Afd. 7 Haft. 2 {0 Kon g t. Majlis Nåd. Proposition, Nn 30. sig i målet utlåtit, har Kongl. Maj:ts befallningshafvande i förenämnda län, till följd af erhållen Nådig remiss, uppå Krigs-kollegii sistomförmälda underdåniga utlåtande, för egen del sig deröfver yttrat och tillika insändt ett, af Götheborgs magistrat, Drätsel-kommissionen och Borgerskapets äldste den 5 Juli 1849 afgifvet yttrande, deruti bemälde stadsmyndigheter, med frånträdande af den gjorda anhållan om upplåtelse af tomtplatserna under litt. H och I underdånigst föreslagit, att hela den Kongl. Maj:t och Kronan tillhöriga mark och utfyllning emellan inloppet vid stora Bommen och bastionen S:t Erik, måtte, under full ägande-rätt upplåtas till staden Götheborg emot det att staden till Kronan återlemnar fästningsmurarna kring lilla Otterhälleberget och marken derstädes, med vissa tillika uppgifna undantag och vilkor, öfver hvilket förslag Krigs-kollegium och chefen för Ingeniör-korpsen jemväl afgifvit infordrade underdåniga yttranden.
CttDafl i Det faö, font l;är uppta» geö, må §aperingö*Contmitté funna utom Oafbrutet fatttmanträDa. 56 §. 55. ©fulle görfamltngen utan oittröflning ej funna förena fig om SeDamöter, anftdlleé af De närmaranDe orDentligt mal, [>marmiD rofrcvne beräfnab efter förmcDlaDe benunantalet od) jorDegaren fjelf rödar, om fyan cj genom fecjftlD öfmerenbfommclfe fin rätt till aboen upplåtit. §. 56. $marje §apermg6>£ommitté maije inom fig DrDföranDe. 3 t>änDclfc af jfiljaftigbet, anftällcé omröftning, od) emellan Deni, forn erhållit lifa röftetal, lottning. 2tr fciatiDéböfDing närmaranDc, mare b au fjelfjfrifmen DroföianDe, meD tätt att i bfmerläggningarne, ej i bejluten, Deltaga. §. 57. Utan laga förfall, fann anmälan Derom, må Den, forn till ^eDamot i £ape< ringb^ommittéen blifmit malD, Detta fbttroenDe fig icfe affäga eller från €ommitteen uteblifma. ©fer Det lifmäl, mare Den uteblifmanDe förfallen till ett mite af £re IKiföDalet 16 flr. fSanfo till ©ocfnettö fattige, och tillfälle Committeen gcnafl annan SeDamot af famnta elaf, font Den utebltfne, hmilfen erfätter
Då jag således skulle vara benägen alt medgifva någon mindre begränsning ronde utväljandet af sådane personer, serdeles hvad landet angår, fortfar jag uti min hemställan att R. o. Ad. behagade återremittera ifrågavaride punkt. Frih. Raab: Om man granskar hvad motionären klagat' öfver, finner man, enl. Utsk:s Betänk, första sidan, att det är deröfver, ”att vederbönde embetsmyndigheter, utan invändning, antagit kunskapsbetyg, hvilka med allt skäl bort förkastas, såsom utgångne från personer, hvilkas insigter i räkning varit okände.” Motionären har således klagat deröfver, att en utgifven författn. icke blifvit ordentligt efterlefd. Ora en sådan underlåtenhet å embelsmyndighe - 330 Den 27 September f. m. ternas sida skulle utgöra ett tillräckligt motiv att ändra en författn., så hemställer jag huru mångå förfatlmr i detta hänseende skola vara af den beskaffenhet, alt icke någon embetsmyndighet skulle kunna tilltro sig ega skäl att yrka en förändring uti desamma. ^Hvad som nu är föreskrifvet är, alt den person, som söker handelsrättighet, skall kunna räkna, skrifva samt föra bok, hvarjemte del åligger erabetsmyndigheterna att underrätta sig, om han det verkligen kan. Nu har Ulsk. föreslagit, att som embetsmyndighelerna hafva försummat att fullgöra sina skyldigheter tili ifrågavar:de hänseende, det måtte blifva föreskrifvet, att en lärare vid allmänt läroverk och fullmäktig från handelsförening skola vara tillstädes vid examen, hvilken består uti att kunna skrifva, räkna och föra bok. Hvad skrifva och räkna angår, så behöfves det icke någon lärare vid en skola för att man skall kuuna underrätta sig derom huruvida den handlande besitter denna obetydliga kunskap.
Då flere föreg:de talare här så illa recommenderat Hr Nordenanckars motion, så synes det icke alldeles vara ur vägen att närmare tillse hvad densamma kan innehålla. Nu har motionären uti 3:dje punkten af sitt förslag yttrat: ”uti förenämnde tillgångar erhålla länen förmånsrätt, enligt den på bilagde tabell, med afseende pä folkmängd, skattebidrag och areal, uppgjorde fördelning”. Han har således icke föreslagit, att de ifrågavar. medlen skulle ovillkorligen länsvis utdelas; lian har endast föreslagit, att en summa ungefärligen så stor, som den han här har utsatt, måtte företrädesvis till det eller det länet användas, såvida detta län kan uppgifva några nyttiga och ändamålsenliga företag för medlens användande. Han har vidare föreslagit, att K. M. skulle vid hvarje särskildt fall, efter vederbörandes hörande, bestämma huruvida de för länen projecterade företag äro af beskaffenhet att penningarne dertill må anslås. Jag tror således, att Hr Nordenanckars motion icke förtjenar att stämplas med sådane epiteter, som vådlig, stridande emot sanna statsmannaåsigter, farlig, riksförderflig, m. fl. Jag tycker äfven, att dylika beskyllningar föga stå tillsammans med hvad samme talare, som framkastade dem, yttrade, då han sade, att han vore öfvertygad, att representanterne skulle med glädje emoltagas af sina hemmavarande committenter, om det lyckats dem att skaffa några summor hvar och en lill sitt län. För min del skulle jag ingenting högre önska, än att representanterne få uppfylla Den 26 Mars e m. 507 sina committénters billiga fordringar, att de vid hemkomsten af dem med glädje emottagas. Samme värde talare yttrade, att lian ansåge att inom länen i allmänhet icke finnas passandes föremål för penningarnes användande, utan att man dertill behöfver skapa behof. Jag får säga, alt min öfvertygelse derom är, alt inom hvarje län linnas mångfaldiga föremål så väl till transporters underlättande som lill productionens förökande, på hvilka icke blott den föreslagna summan utan mångfald! större belopp skulle kunna med fördel användas.
I fall entreprenörerne skulle underlåta anlägga och fullborda någon åt dem upplåten jernväg, eger Kongl. Maj:t återkalla den upplåtelse dem meddelats, så vidt denna afser samma jernväg, samt att, utan någon lösen, för det allmännas räkning taga då verkställda arbeten i besittning; varande entreprenörerne underkastade enahanda påföljd, i händelse den dem åliggande inlösen af Statens, för jernvägs-anläggningen utgifna, obligationer icke behörigen fullgöres. Entreprenörerne äro berättigade att, om och när de så tjenligt finna, bilda bolag, ett eller flera, för anskaffande af det kapital, som för jernvägs-anläggningens utförande, rörelsens bedrifvande och obligationernas infriande erfordras. Sådant bolag, hvars reglor Kongl. Maj:ts pröfning och fastställelse underkastas, oktrojeras efter Svensk lag, samt inträder i entreprenörernes rättigheter och skyldigheter, med hänseende till den jernvägslinie eller del deraf, för hvilken det blifvit bildadt. 8 Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 373. Slaten är obetaget inlösa jernvägen eller jernvägarne, efter förloppet af 20 år från den tid sista afdelningen deraf blifvit för allmän trafik öppnad; skolande inlösningspriset då bestämmas på det sätt, att det motsvarar 20 års netto-inkomst, beräknad efter medeltalet af de fem bästa utaf de sju år, som närmast föregått inlösningen; dock får inlösningssumman icke i något fall understiga det verkliga aktiekapitalet med tillägg af 15 procent derå. Eller upplåtelse-tidens förlopp, tillfalla jernvägarne med alla byggnader och tillbehör, af hvad namn och slag som helst, Staten utan all lösen, och upphöra då alla för entreprenörerne eller de bildade bolagen medgifna rättigheter. Bland de jernvägar, hvilkas utförande, på det sätt och under de vilkor motionären sålunda föreslagit, skulle kunna verkställas, har han uppgifvit nedannämnde jernvägslinier, nemligen: från Stockholm lill Köping, och från Svartå, eller någon annan af Kongl.
v 189© ÅRS FRÖ-PRISKURANT utdelas G RATIS, sändes FRANKO. SVENSONS FRÖHANDEL Lilla Nygatan 17, Stockholm. [1507] I 40 å r har vår firma som specialitet tillverkat ofvannämnda artiklar. gros HRR SP ECER - I O! SIOR K H A N D L. R En tager H S £ 02 Otto Dahlström &amp; Co. T 4! C3 STOCKHOLM CD O 88 REGERINGSGATAN 38, att Persienner och Markiser äro nödvändighetsartiklar, som på kort tid inbcspara sig själfva, genom att fullständigt skydda gardiner, möbler, mattor, tapeter m. m. att förstöras af solen. Dessutom äro de enda medlet att hålla soliga rum svala, hvilket behag ej kan nog värderas. GFLT LÄS! » O m den af Hrr P. Ericsson &amp; Co. förevisade Persienne, patenterad den 16 maj innevarande år, få vi på begäran intyga, att denna Persienne (Spjälgardin) genom sitt lättgående, sin soliditet och i alla afseenden praktiska konstruktion vida öfverträffar hvarje af oss känd Persiennesort, på grund hvaraf vi gärna rekommendera den hos allmänheten. Göteborg den 16 september 1882. N. Anderson &amp; Co., J. A. Westerberg. Victor Adler. gen. Adrian C. Peterson, Arkitekt. A. Kriiger. I ofvanstående utlåtande instämma vi till alla delar och tillägga, att då ifrågavarande fabrikat motsvarar alla fordringar på en väl konstruerad Persienne och därjämte synes vara nästan outslitlig, vi anse lika fördelaktigt för husegare som hyresgäster, om Persienner tillhörde husens inredning. Stockholm den 30 augusti 1883. A. E. Melander. Carl Sandahl. Oscar Erikson. Hj. Kumlien, J. E. Cederblom, Arkitekt. Professor vid Tekniska Högskolan. (Nord. Annonsb. Göt. Etsade Glas och Sejdlar, passande till presenter, hos A n s. Idun a •a s5 N:r 39. Fredagen den 28 september 1888. postarvodet inberäknadt. Ingen l:sta årg.
Djäflarne kunna ej föreställas med hiskligare åtbörder och ansigte än en Gyllensvans76, hvar gång han från läktaren på riddarhuset framstälde något nytt offer att förnöja den allmänna afunden. Jag mins i justitiedeputation, där jag var ordförande, lektor Kraftman från Finland77, en from man, blek som ett lärft, men när frågan var om Kierman78, uppsteg blodet i hans ansigte, hans ögon blefvo eldröda. Med all en prestmans ifver mot en fattig syndare predikade han utan att kunna förstås. Orden fastnade i halsen. Han måste ledas i förmaket att åter komma sig före och under vattendrickande svalka sin hetta. I domen öfver Kierman åtnöjdes han ej med det mest oförtjänta straff. Han tillade för sin del: schavotten. Hvilken prest! Denna ohyggliga riksdag varade inemot två år och lika så lång tid förföljelserna mot oskyldiga medborgare. De allmänna nöjena fullföljdes ej dess mindre, och jag uraktlät intet tillfälle att för min unga hustrus skull deruti deltaga. Vi kunde göra det utan oro i anseende till min svärfar. Han bar sin del i det allmänna lidandet med all möjlig kallsinnighet, försäkrade oss därigenom att fö(l)jderna däraf skulle vara obetydliga, sörjde med lika frikostighet för våra behof och uppmuntrade oss dageligen att fortsätta vår vanliga lefnad. Jag hade ej svårt att därtill öfvertalas. Jag förde min hustru på hofvet, presenterade henne hos alla mina bekantskaper. Den stora världen, den jag på två år uraktlåtit, behagade mig dubbelt mer, då jag åtföljdes af en behaglig maka, såg henne gillad i alla sällskaper och omfamnad med vänskap. Min hustru deltog i alla dessa nöjen med mindre liflighet än jag själf. Jag har varit ung till mitt utseende öfver den vanliga tiden, och mitt lynne har varit det ännu längre; ännu mer var jag det vid den ålder, jag innehade, af tre och trettio år, då jag med mannaålderns styrka förenade all munterheten af min första ungdom. Den 14 maj, konungens födelsedag, bivistade vi en fête på Ulriksdal. Vid återresan sjuknade min hustru i mässligen.
Hvad åter beträffar den fond, hvarifrån pensionen bör utgå, så och i betraktande deraf, att den betydliga tillväxten i Skogs-planterings-kassans tillgångar, uppgående, enligt sednast afslutade Riks-hufvudbok, till 218,222 R:dr 40 sk. 7 rst., utan tvifvel måste i väsendtlig mån tillskrifvas Hof-Jägmästaren af Ströms åtgärder, samt med tillika fästadt afseende derå, att, såsom Rikets Ständer inhemtat, några Jägeri-staten förut tillhörande tjenstemän redan från samma kassa åtnjuta pensions-understöd, hafva Rikets Ständer ansett lämpligast, att, på sätt Slats-kontoret i sitt underdåniga utlåtande alternativt föreslagit, den nu ifrågaställa pensionen å berörda fond anvisas. På grund" af hvad sålunda blifvit underdänigst anfördt, hafva Rikets Ständer, för sin del, medgifvit, det en årlig pension af Åtta Hundra Riksdaler, till utgående från Skogs-planterings-kassan, må Hof-Jägmästaren af Ström, vid afskeds erhållande från sin befattning såsom t. f. Chef och Direktör vid Skogs-institutel, för hans återstående lifstjd tilläggas. Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 3 November 1854. Bih. till II. St. Skrifvelse, N:o 474. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 No v. 1834. Preste-Ståndet den 20 Borgare-Ståndet den 20 Bonde-Ståndet den 23 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående decimalsyslemels tillämpning på rikets mynt. (Banko-Utsk:s Uthden m. m.
Alt sorn rm ten af ost unter ten 6 Junii 1809 antagne, och af Konung och Stander faststal-da Regerings - Form, Tryckfriheten blifwit Swensta Folket tillerkänd, förmedelst det stadgande i berörde Grundlags 82 §., att med Tryck?r,het bör förstas hwarje Swensk mans rättighet, att, riton nagra af den ostentcliga marien i förwäg lande, af TrycktrihetSkaraen ei förcstrisne hinder, utaiiwa Skrifter - att iedennera inför laglig Domstol kunna tilltalaS för deras innehall, och att iste i annat fall kunna derföre st astas, an »in detta innehöll strider einor todelig Lag, gilwen att dewara allmänt lugn, uran att a-erhalla allmän upplösning; alltså och med hanstat tili de salunda förest',isne ändamål. ba-we wi härmed wesat.förklara öwar och en fritt och öppet akt, med iakttaaande af te föreskrifter mok Tryckfrihetens mistbruk, hwilka här nedanföre, Den 22 Junit. vanföre, i öfwerensstämmeste med Rikets allmänna Lag, stola urnyckel igen stadgaS i afseende pä Statens inwärtes lugn och/atwares säkerhet, >a i-l det Högsta Wäsendeks, Oswerhetens, den enskildte Medborgarens och Sedernes dermed förknippade helgd, stna taukar uttrycka och meddela i atla ämnen, i hwad skrifart som helst, och ehwad föremålet stulle wara detta Rike enskildt eller frammande Lander, ett närwarande tidehwarf eller de förflurne, leswande personer eller astidne.
O * . o * bref meddelas pa minst trenne ar, med vilkor, att icke Räntans inbetalande försummas , så mycket billigare att lemna Nationen, som Banrjuen redan fått sig ett dylikt på (obestämd tid beviijadt. Att Banquen eller RiksgäldsContoiret icke besväras med FilialDisconterne. Om Malmö Discont återfår de 98,000 R:dr , som Banquen af den hållit tillgodo i Procenterivinst, samt lemnar den dessutom ett tillskott af 300,000 R:dr, så reder denna Discont sig, betalar sjelf sine 3Procents Lån med Ranta, på 5 år, om den återfår Disconten, och blir på annat säit organiserad , hvarmed jag nu icke kan ingå i detaiile. Skåne är ensamt till Folkmängd och styrka en åttondedel af Riket, bar i anseende till sin local, dessutom lika mycket behof och rätt till Discont, som Hufvudstaden. Det samma gäller äfven om Götheborg, denne Rikets förut så blomstrande, nu mera snarare öde Stad, jemte Bohus Län och Westergöthland, som icke heller böra sakna CanalDisconten } dess bibehållande är medlet att rädda så många människor, hvilka på god tro, genom Actier, ditsatt deras penningar. Jag anser Förskott af Banquen till Assignaiionernas inlösen , jemte garantie för 3procents Lå 122 Den i 7 Martil, f m. nen, tillräckligt för denria Discont, att reda sig, om den återfår Discont-rättighet på 17 år eller till 1835, och dessutom då kunna äfven lemna ett bidrag till Canalen. Det andra Alternativet om FilialDiscanternä skola indragas, så vågar jag påstå, att denna indragning skall ske på 10 år och genom Disconternes egna Contoir å stället , icke här i Stockholm , ty det är, i min tanka, obehörigt, att tvinga människor genom Comrnissionairer afgöra och reglera sina Discont liqvider på längre afstånd, då de böra och äga rätt , att på stället der Lånen utföllo, dem afbetala.
Nordström, och för att bereda denne utmärkte vetenskapsman en bestämd löneinkomst, jemförlig med den, han före tillträdandet af förstberörda embete innehade, har Kongl. Majrt äskat, att Rikets Ständer matte för doktor Nordström, som å riksarkivets stat åtnjuter årlig lön af 1,800 r:dr, på indragningsstat uppföra en personel lönetillökning af 700 r:dr, med rättighet för doktor Nordström, att, vid afskedstagandet från riksarkivarie tjensten viden ålder af 65 år med sjukattest eller af 70 år utan sådan attest, få på sistnämnda stat behålla icke allenast ett anslag, svarande emot hans under tjenstetiden uppburna ordinarie lön, utan ock nu ifrågavarande personella lönetillökning 700 r:dr. Till hvad Kongl. Maj:t sålunda i nåder föreslagit, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall. i5:o Då aktuarien vid riksarkivet, expeditions-sekreteraren Nils Wilhelm Forsslund, som vore 60 år gammal och alltsedan år 1807, dels såsom extra ordinaiie, dels såsom ordinarie tjensteman, varit i riksarkivet anställd, numera, enligt läkareattest, vore besvärad på venstra ögat af blindhet, som öfvermått till fullkomlig grå starr, och på högra ögat af svagsynthet, samt, i följd häraf, saknade erforderlig förmåga att utöfva sina, med historisk forskning i rikets aldie svårlästa handlingar förenade, tjenstepligter, har Kongl. Majrt begärt, att expeditions-sekreteraren Forsslund måtte, jemlikt hans yttrade önskan, berättigas att viel afskedstagandet få på allmänna indragningsstaten bibehålla samma löneinkomst 1,200 rrdr, med under lönen inbegripne 37 tunnor spanmål, som Forsslund nu innehade, hvarigenom aktuarielönen vid riksarkivet blefve ledig att tilldelas någon person med full tjenstbarhet och för befattningen i öfrigt behöfliga egenskaper.
Han kramade sängens kalla jernstänger för att känna att han var stark, – inte ett barn, inte rädd. Fina öppnade dörren. »Nu kan professorn komma när han vill», sade hon muntert, »för nu är allting i ordning. Herrn kan tro att alla så längta vi efter honom. Den tillförordnade har nog varit snäll, men det var ändå inte vår gamle professor! Se han kan nog vara sträng – det förstås – och Gud nåde den som inte passar upp sitt! Men han håller en sådan ordning både på oss och allting. Och det tycker en om ändå. Herrn skulle bara se lasarettet i dag. Jösses – det riktigt skiner!» Hon skrattade till, och de bruna ögonen lyste af stolthet. »Tror Fina det blir operation i dag?» frågade sjuklingen bekymmerslöst, men hans forskande blick flög snabbt öfver hennes ansigte. Den tycktes vilja tränga igenom dess likgiltighet och blotta sanningen med ett enda snitt, så skarp var den. »Det är inte godt att veta; det beror på hur det tar professorn.» På byrån vid sängen stod en spegel. Den hade Fina en viss svaghet för. Hon stälde sig gerna så att hon kunde se deri medan hon talade, och gjorde aldrig något försök att dölja, hur roligt hon fann det att beundra sig sjelf. »Hvad det kan vara skilnad på patienter», sade hon, böjde på hufvudet och såg i spegeln, »jag kommer ihåg en kvinna vi hade här; det var kindbenet som skulle opereras. De skuro först, så skrapade de benet och så brändes det, – brändes så att det riktigt fräste. Och hon sade inte ett ljud, – bara höll sig i stolen – höll sig sjelf Jag har aldrig i mitt lif sett någon så hård.» Patienten hade blifvit likblek, men Fina såg det icke. Hon hade till hälften vändt sig från spegeln och stod nu och såg sig från sidan; icke kokett, endast med välbehagligt intresse. »Ja, herrn är duktig också», tillade hon efter en paus, som för att han icke skulle bli afundsjuk. »Hvarför blef hon inte kloroformerad?» Han betraktade lugnt hennes fysionomi, som strålade af solskenhumör, och icke med en min förrådde han den hemliga ångest, som smög sig inpå honom.