Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då var det icke mera möjligt att komma ifrån, att han verkligen var Föredragande StatsSecreterare; då inträdde det curiosa och oerhörda förhållande, alt Herr Ulfsparre sjelf anmälte, att lian numera icke kunde deltaga i Directionens göromål; och på denna anmälan beslöt Direclionen, att som han nu vore tjenstförrättande StatsSecreterare, ansågs hans rum i Directionen under tiden stå ledigt, och han finge komma tillbaka, när förordnandet upphörde. Så skedde äfven, och på det sättet har han a:ne gångor varit skiljd från Directeursskapet, och platsen har stått vacant, men sedermera blifvit af honom återtagen, hvarigenom också Directionen tyckes de facto hafva erkänt riktigheten af HofRättsRådet Carlesons öfverröstade mening, att man väl kunnat uppskjuta Directionens completterande till Riksdagen. Då jag således, sanningen till ära, måste säga, att jag icke fullkomligen kan gilla Directionens förhållande, är jag likväl långt ifrån att yrka I Den 26 Junii e. m. 83 någon anmärkning emot en Autoritet, som bär så många andra anspråk på Ridderskapets och Adelns erkänsla; men deremot föreslår jag, att RiddarhusDirectionen, genom ett förtydligande i Instructionen, måtte hindras, att för framtiden invälja Föredragander i Directionen; ett förtydligande, hvartill RiddarhusUtskottet torde få uppgöra förslag, Saken är icke alldeles så obetydlig, som den vid första påseendet synes. Hans Excellence Herr Grefve Dela Gardie har Väl såsom skäl för ExpeditiönsSecreteraren Ulfsparres val anfort, att Herr Ulfsparre icke blifvit upptagen på listan Öfver de personer, som ej kunde inväljas i Utskott, Jag utber mig, att härvid få vördsamt hemställa, om icke häri finnes någon irring. Hvarken vid denna eller förra Riksdagen har jag sett någon förteckning Upprättad öfver personer, som icke kunna komma in i Utskotten; men väl öfver dem, som icke kunna komma i Förstärkt Utskott, och det är något helt annat.
Utsk:t svarar, att de »dels skulle bedöinma det arrende, som, på grund af fiskenas på lokala, jemte andra förhållanden beroende, större eller mindre fördelaktiga beskaffenhet, må kunna påräknas, dels meddela de föreskrifter, som för hvarje särskildt fall kunna anses såsom lämpliga kontraktsbestämmelser till fiskenas förkofran eller bestånd. » Beträffande arrendebeloppets utsättande, synes mig kunna med skäl invändas, att en s. k. sakkunnig person dervid icke kan göra någon särskildt nytta. Han kan ej se på vattnet hvad ett fiske kan komma att gifva, utan allenast göra sig underrättad hvad det förr lemnat, och i förhållande dertill föreslå arrendet. Detsamma förmår en kronobetjent ensam att åstadkomma. I fråga åter om kontraktsbestämmelser för öfrigt, måste allmänna författningar, såsom Fiskeristadgan, eller de för särskildta orter genom laga beslut gifna föreskrifter, alltid utgöra det gifna rättesnöret. Visserligen kunde sakkunnig person framkomma med hvarjehanda förslag till förbättringar; men jag kan icke tro, att embetsmyndigheterna skulle derpå kunna grunda beslut. Om nemi. en embetsmyndighet öfverskrider hvad allmänna stadgar innehålla om sätt och ordning för fiskets utöfvande m. m., torde nedsättning i arrende-anbud deraf blifva en gifven följd, och för ett sådant resultat tror jag icke embetsmyndigheten vill utsätta sig. Kronobetjenten kan således — derom är jag förvissad — uträtta lika mycket i detta fall, som den s. k. sakkunniga personen. Då K. Kungörelsen d. 17 Juli 1847, ang:de bestämmande af minimioch maximibelopp af arrende-afgifter samt arrendatorers optionsrätt, utfärdades, ansåg Kammar-Coll. till en början densamma endast böra tillämpas å jordlägenheter — en åsigt, hvilken jag fortfarande omfattar såsom den rätta; men på Den 17 Jnni c. m. 241 pä förekomna anledningar gjorde Coll. likväl år 1848 en underd. framställning i ämnet till K. M. Svaret derå, gifvet medelst K. Brefvet d. 4 Febr. sistnämnda år, innehöll endast att åberopade författning rörde kronolägenheter samt att någon ytterligare förklaring icke vore behöflig.
I afseende på sjöförsvarets artilleri-materiel meddelas, att en 9-tums slätborrad jernkanon om circa 299 centners vigt är beställd vid Finspongs bruk och att denna kanon är afsedd att användas till ett försök, för att, om arbetet befinnes lyckadt, beställa flere dylika, att dermed bestycka de under byggnad varande mouitorerne; men denna deras bestyckning är endast att anse såsom provisionel och påräknad att blott begagnas intilldess en för monitorsystemet mera lämplig bestyckning kan hinna åstadkommas. En maskin för uppreffling af kanoner har blifvit från England genom upphandling anskaffad och vid Kongl. Flottans härvarande station uppsatt. För öfrigt hafva Kevisorerne funnit, att beklädnads-, sjukvårdsoch material-förråden äro väl försedde, åtminstone så till vida, att de första behofven, i händelse af ett krigsutbrott, kunna uppfyllas. Vid betraktande deraf, att medel vid sednaste riksdag ställdes till Kongl. Maj:ts disposition för anställande af försök för bestämmande af lämpligaste konstruktionen af refflade gjutna jerukanoner för fartygs bestyckning, torde det kunna antagas, att det behof af tidsenliga kanoner, som här ofvan blifvit antydt, skall, sedan resultaten af de verkställda försöken hunnit jemföras med den erfarenhet, man i andra länder i detta hänseende vunnit, blifva i en ej aflägsen framtid aflijelpt. — 78 — Jemtlands roteringskassa. Dess räkenskap, sora utan anmärkning undergått granskning, dels af särskilde i orten utsedde Revisorer, dels i Kongl. Krigs-kollegium, men icke förekommit till revision i Kongl. Kammar-rätten, redovisar inkomster och utgifter sålunda: D ebet. Uppbörd: Vederlag för indragna hemmansräntor i Jemtland 11,850: Kredit. Utgifter: Bidrag till lön, lega och servis 10,137: 40. Balans till år 1863: Ä Revisorernes sida har räkenskapen icke föranledt till någon erinran. Kongl. Krigs-akademien. Räkenskapen, som blifvit i Kongl.
Dd här blifvit väckta särskilda motioner om anslag till inrättandet af eller bidrag till landtbruks-instituter i åtskilliga af Rikets landskaper, anser jag mig icke böra underlåta öka antalet, ehuru jag, anmodad af Södermanlands läns hushållnings-sällskap, redan förut ingått till K. M. med lind. anhållan om framställning häraf i nåd. propos. till R. St., lill följe hvaraf jag har mig bekant, att visserligen ett anslag för dylika instituters inrättande är intaget i den K. propos.; men då jag icke känner, huruvida de omnämnda, bäiväckta, och möjligen isamma syftning blifvande motioner kunna verka till den i K. M:s nåd. propos. föreslagna summas tillräcklighet eller icke, så föranlåtes jag vördsamt anhålla, att R. St. täcktes anslå en summa stor 5,000 r:dr b:co årligen att under 5 år utgå, lill utvidgande af det i Södermanlands län under organisation varande praktiska landtbruksoch slöjdeinslitnl, så alt theoretiska kunskaper derstädes äfven kunde meddelas. Skälet, hvarpå jag stödjer detta förslag, är, alt anläggandet af ett praktiskt landtbruksoch slöjdeinstilut är beslutadt, sedan man numera funnit en lämplig local, och dertill äger medel genom enskild donation, uppgående till circa 35,000 r:dr b:co; men då denna tillgång är otillräcklig för inrättningens bringande i fullständighet af så väl theoretisk som praktisk omfattning, så är enda utvägen att genom tillskott af allmänna medel vinna detta ändamål i större omfång, till mera väsendtligt gagn för så väl berörde som angränsande län. I en tid då man tyckes närma sig den öfvertygelsen, alt jordbruket behöfver lindring och hjelp, skulle jag våga tro, alt man på rätta vägen kom detsamma till undsättning, örn man genom anstalter, ledande till dess förkofran och högre utbildning, satte det i tillfälle, att, genom deraf härflytande fördelar, bära dess onera med mindre känning.
Tullstyrelsen, på grund af erhållen remiss, i sitt oftanämnda betänkande underdånigt yttrande afgifvit; dels ock en inom Bonde-Ståndet af Nils Andersson från Wermlands län gjord framställning, deruti motionären på hufvudsakligen samma skäl, som blifvit i nyssnämnda underdåniga ansökning anförda, förslagit, »att i tulltaxan vid »artikeln »knappar af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade »ämnen» måtte få inflyta det tillägg, »att ämnen till sammansatta knappar för»tullas lika med knapparne eller 60 öre per skålp., såvidt ämnet ej eljest skulle »med högre tull beläggas.» Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen hafva, beträffande det i ofvannämnda underdåniga ansökning framställda första alternativ, anfört: att uti knappar, öfverklädda med tyg, alltid funnes underlag af fastare ämnen med tillbehör, hufvudsakligast jernplåt och papp; att, vid anställda profvägningar i Stockholms packhus, öfvertyget å så beskaffade knappar befunnits i förhållande till dessas hela vigt utgöra endast 15 procent för ylle, 11 procent för halfsiden och 3 procent för siden, d. v. s. att uti en knapp, öfverklädd med ylle, ylleväfnaden befunnits väga 9 korn; linnelärft 2 » papper 19» och jernplåt 30 » tillsammans 60 korn; i en knapp, öfverklädd med halfsiden, halfsidenväfnaden 3 korn; ylleväfnad 2 » linnelärft ...3» papp 6 » och jernplåt 31 » tillsammans 45 korn; i en knapp, öfverklädd med helsiden, sidenväfnaden 1 korn; linnelärft 3 » färgadt papper .1 » papp . 8 » jernplåt 22 » tillsammans 35 korn; samt att af nämnda beståndsdelar öfvertyget visserligen droge en högre införselstull, nemligen helsidenväfnad 6 R:dr, halfsidenväfnad 3 It:dr och ylleväfnad 1 R:dr 50 öre för skålpundet, hvarjemte tullen för linnelärft utgjorde 1 R:dr och Bevillnings-Utsknttets Betänkande N:o S. 33 och för färgadt papper 18 öre per skaij».; men då dessa effekter motsvarade endast en obetydlig del af knappens vigt, hvilken till stor del utgjordes af papp, som droge blott 2 öre införselstull, och hufvudsakligast af jernplåt, som vid införsel vore alldeles tullfri, och deraf klart visade sig, att den tullsats af 60 öre per skålp., som införselstarifen för »knappar af sammansatta eller såsom arbetade, ej specificerade ämnen, bestämmer, icke kunde, med hänsigt till nu ifrågavarande artiklar, anses vara för låg, samt densamma vid ungefär samma belopp bibehållits alltifrån 1854 års tulltaxa,
Icke röra hufvudsaken i vittnesmålet, gifva obestämda svar eller förebära minnesbristt så kan Domaren , oaktadt bästa vilja att utdela rättvisa, nödsakas att 1 illerkänna deri för» xnente testamentstagaren den omtvistade egendomen. Detsamma blifver resultatet , om Domaren ej anser sig pligtig eller behörig att undersöka vittnenas trovärdighet, utan endast fordrar, att de i testaments-betyget innefattade uppgifter med ed fästas. Ehuru Lag-Utskottets Betänkande N.o 71. 7 nu möjligheten att, genom dylike tillställningar, åtkomma andras egendom ej kunde helt och hållet utestängas, borde dock tillfällena dertill inskränkas, hvilket åsyftades genom ofvan intagne förslag, till stöd hvarföre äfven åberopades de motiver Lag-Comitén anfört; hvarjemte Motionairen upplyst, att i flere Europeiske länder den Lag är antagen, alt muntligt testamente gäller en-i dast i de fall, då testator,efter dess upprättande, icke varit i tillfälle att detsamma skriftligen författa. Hvad sålunda är vordet anfördt, har Utskottet öfverväga!; och som erfarenheten visat, att rättigheten att muntligen göra testamente, sådan den i nu gällande Lag är stadgad, ej sällan haft den följd, att tillfällige yttranden, som under samtal och utan bestämdt tillkännagifvande af stadgadt uppsåt,' kommit att af någon fällas, äro vordne ansedde såsom hans yttersta vilja och blifvit föremål för tvist, hvars utgång ofta helt och hållet hvilat på de personers samvetsgrannhet, minne och urskiljning, som desse yttranden åhört och blifvit kallade att derom vittna; så, ehuru tillåtelsen att muntligen förordna om sin qvarlåtenskap ej bör vara alldeles betagen, synes dock ett billigt afseende på laglige arfvingars rätt, och angelägenheten att göra öfvertygelsen om testamentsgifvarens verkliga yilja och mening *å 8 Lag Utskottets Betänkande N:o 71. litet som möjligt beroende af andras omdöme, fordra, alt berörde tillåielse ej sträckes längre, än behofvet kräfver
Liljencrantz hade sig bekant huru stor skillnad det är i göromålen för kompanibefälet vid pontonier-korpsen och vid ett regemente, så tror jag ej att han skulle funnit de begärda arvodena orättvisa. En pontonier-soldat måste, utom den vanliga soldatbildningen, äfven vara så pass sjöman, att han kan röra sig och manövrera med en ponton på vattnet, och så mycket kavallerist, att han kari till häst föra fram denna ponton, lastad på en vagn, i hvad terräng som helst. Han skall dessutom känna hela denna materiel i dess minsta detaljer och förstå att deraf sammansätta en brygga. Allt detta skall bibringas honom af befälet, dels theoretiskt i skolorna, dels vid de praktiska öfningarne. Månne vid någon annan trupp inom Svenska arméen så omfattande kunskaper och olikartade öfningar förekomma, och tillfölje deraf någorstädes en så trägen, och svår tjenstgöring för befälet? Jag tror det icke. De för pontonier-befälet föreslagna arfvoden torde således vara välförtjenta och äro i öfrigt, hvad kompani-cheferne beträffar, en vida mindre löneförmån, än hvad passevolansen inbringar vid värfvade regementen. Jag hemställer i öfrigt, huruvida det kan vara lämpligt att ännu längre uppskjuta med att komplettera en så angelägen sak som Svenska arméns pontonierväsende. Jag får vördsamt yrka bifall till hvad Utsk:t i denna punkt tillstyrkt. Den 28 Februari f. m. 647 Hr Tornerhjelm, Rudolf: Beträffande den af en talare gjorda anmärkningen om lönernas för höga belopp, vill jag icke tillskrifva den afundsjuka, utan samvetsgrannhet och noggrannhet vid denna vigtiga pröfning. Jag kan dock icke dela hans åsigter; ty då en omorganisering af arméen snart skall ega rum, böra väl anslagen till ingeniörkorpsen vara i öfverensstämmelse dermed och sådane, att de icke inom kort måste ändras.
Helsingius. Ankom den 7 Dec. 1823. Betänkande till Rikets Högloft. Ständer, dels öfver gjorde anmärkningar, inom Hederv. BondeStändet mot det vid Utskottets Memorial N\ö 77, bifogade förslag till reglementariska Stadganden, rörande odlings Ian, dels i anledning af yppad skiljaktighet emellan de öfrige RiksStåndens härom tagne beslut. ■Hederv BondeStåndet har, enligt Utdrag af dess Protocoll, under den 25 November, till BanCoUtskottet återremitterat nysslu-rorde Me* - morial, med åtföljande förslag, på grund af dervid gjorde anmärkningar, nemligen: 43* Banco~Uiskotlet$ Betänkanden. Vid ArU u 1) Att antagandet af Utskottets förslag, rörande Kongl. LandtbruksAcadeniiens befattning med Odlingslån, endast skulle medföra ytterligare omgång ock kostnad, samt det at* ternatlvt framställda stadgandet härom, alltså, borde utur Författningen alldeles utgå. Med åberopande af de skäl, Utskottet i dess Betänkande, till stöd för detta förslag, anfort, hemställer Utskottet till närmare pröfning, huruvida det kunde leda till någon slags olägenhet om ärendet, på sätt Utskottet tillstyrkt, blefve hos Kongl. Maj:t anmäldt, då det i alla fall beror af Kongl. Maju, att, efter Kongl. Bandt bruks Academ iens hörande, antaga det sednare alternativet, i händelse det förra af en eller annan orsak ej skulle finnas lämpligt. 2) Att, hvad ej mindre Kongl* Majus Befallningshafvandes , än BandthushållningsSällskapernes befattningar anginge, det kunde anses göra tillfyllest, att dessa Auctoriteterj egde utse de förrättningsmän , som skola besigtiga odlingsföretaget och föreslå lånesumman, enär nyssnämnde personer, men icke LandlSiushåliningsSällskapen och fast mindre Konungens Befallningshafvande äro i tillfälle att på stället undersöka förhållandet.
Sedan Ståndets ledamöter i behörig ordning blifvit uppropade och aflemnat voteringssedlar, befunnos, vid deras öppnande, följande hafva blifvit utsedde: lill Elektorer: Erik Ersson från Gefleborgs län med 97 röster. Johan Bergström från Kopparbergs län ... 96 » Erik Mallmin från Westmanlands län 96 » Anders Johan Sandstedt från Jönköpings län . 96 » Johan Persson från Upsala län 95 » Matts Pehrsson från Stockholms län 95 )) F. vice Talmannen Per Eriksson från Wermlands län 95 )> Per östman från Wester-Norrlands ian ... 95 » Johannes Nilsson från Göteborgs län ... 95 » Jonas Andersson från Östergötlands län 92 » Prol.-Vldrag den 31 Januari 1863. 203 Petter Anlon Nyström från Westerbottens län . 92 röster. Juns Persson från Blekinge län 91 » samt till Suppleanter: Johan Johansson från Östergötlands län med 96 röster. Sven Gustaf Johansson från Jönköpings län 96 » Gustaf Johansson från Kronobergs län 95 » Henrik Hansson från Wester-Norrlarids län 95 » hvarom protokoll genast blef uppsatt och utdrag deraf expedieradt. Hvaremot, i fråga om t:sta punktens begge moment samt 5:dje, 5:te, 8:do och 10:de punkterna, Ståndet, med afslag å de i dessa punkter tillstyrkta löneförhöjningar, förklarade, alt lönerna för de i samma punkter omförmälda embetsoch tjenstemän borde bibehållas vid enahanda belopp, som i nu gällande Riksstat finnas upptagne. 18:de punkten äfvensom 1 9:de punkten mom. b. Lades lill handlingarne. Hänvisande Ståndet, hvad slutligen beträffade den i 20:de punkten förekommande anmäla s om denna Hufvudtitels slutsumma, lill de beslut, som i åtskilliga punkter innefatta ofvikeiser från Utskottets hemställanden och sålunda föranleda ändring i den totalsumma, hvartill andra Hufvudtitelns anslag blifvit af Utskottet beräknade. S. 1).
Hon böjde sitt bleka ansigte fram emot Klaras, lade sina händer på hennes och bad sakta: » Kyss mig, Klara, som du brukade göra ' • — förr. » Aftonen var obeskrifligt angenäm, och den korta timmen för ångbåtsfärden nästan allt för kort. Efter dagens hetta började luften svalkas af från vattnet; och när de hunno ut på litet vidare vatten, der den svaga brisen strök friare mellan stränderna, som lågo i violett ljus och i orange i den sjunkande solens sneda strålar, var sceneriet hänförande. De togo plats uppe å kommandodäck, hvilket de öfriga passagerarne lemnade något så när i ro, och Ruth återsåg med stilla, glädjefullt vemod de kära utsigterna från barndomsdar. Herrskapet Ritters vackra villa låg på Rindölandet, strax innan båten hann fram till Vaxholm. Nere på bryggan, som med sitt hvita badhus likt en arm med knuten hand sprang ut i sjön, skönjde de redan på långt håll Vivan vid Charlottes, sköterskans, sida, som med sin hvita näsduk viftade mamma välkommen. När båten lade till och de kommo i land, gjorde den lilla stora ögon af förvåning att se den främmande damen vid mammas sida. » Se här en tant, som du skall hålla mycket af, ty det gör mamma«, sade Klara och lyfte upp barnet emot Ruth, som kysste den bruna, knubbiga lilla kinden. Efter en lång, djup sömn vaknade Ruth vid att det bjertaste solljus låg in i hennes rum tvärs igenom den tunna rullgardinen; det hade så till och med vågat sig ända upp på hennes kudde. Genom silduksluften hörde hon glada röster från parterren utanför: det var Klara och Vivan, som rasade om i lek för att riktigt få blodet i omlopp efter förmiddagsba Med Iduns expedition är förenad Iduns uträttnlngsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter i landsorten samt för öfrigt det. Hon kunde ej med ens reda sina tankar och, hälft förvirrad, strök hon det blonda, oregerliga håret, lika glänsande rikt som någonsin förr i solens sken, undan ögonen och pannan. Hvar var hon — hvad hade tilldragit sig?
En värd Ledamot har anhållit om Ridderskapets och Adelns bifall till StatsUtskottets Utlåtande N:o /\io. Men det innehåller ingenting annat än Utskottets förklaring, att det till följd af 6g §. RegeringsFormen ej kunnat, då tre Stånd bifallit det första Betänkandet, taga någon befattning med hufvudämnet. Enär Ridderskapet och Adeln ej bifallit lånet, utan endast återremitterat frågan, synes mig det rättaste vara, att Ståndet blott lägger det nu föredragne Utlåtandet till liandlingarne, utan något uttryck af bifall. Friherre Kantzou: Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff. Herr Munck af Rosenschöld: Som jag var den första, hvilken föreslog återremiss å första Betänkandet, borde jag vara mest benägen, att tillstyrka afslag å nu förevarande Utlåtande. Men som i detta icke yttras annat, än att tre Stånd redan afgjort frågan, och att återremissen med de gjorde anmärkningarne således icke kan för - Den 3 Mars f. ra. 95 anleda till någon åtgärd, förmodar jag, att, i händelse Ridderskapet och Adeln ej vill anse Utskottet hafva handlat emot Grundlagarne, utan finnér det rigtigt hafva förklarat, att saken genom tre Slånds beslut blifvit afgjord, Ridderskapet och Adeln bör bifalla Utlåtandet, hvilket icke bestrider rigtigheten af de anmärkningar, som föranledt den af Ridderskapet och Adeln beslutade återremiss. Jag tillstyrker således bifall å ifrågavarande Utlåtande. Friherre Sprengtporten: Ehvad Ridderskapet och Adeln bifaller detta Utlåtande, eller lagger det till handlingarne, blir resultatet detsamma; men jag skulle tro, att bifall derå vore det formligaste. Herr Cederschjöld'. Sedan sjelfva saken blifvit af tre Stånd afgjord, vill jag för min del icke yrka, att Ridderskapet och Adeln skall afslå densamma; emedan man derigenom skulle betaga sig möjligheten att deltaga i discussion om detaillerne.
Gå nu och ställ dig väl hos Ebba Sparre; du har förtretat henne, och hon har bättre hjärta än du. I kväll har du ledigt. I morgon fortsätta vi Keplers Harmonice mundi. Det kokade inom Hagar. Hon hade sedan någon tid känt fjättrarna trycka: nu begynte de skära in i ett ömtåligt hull. Och rebellen inom henne tålde ej kedjor. Vilja vara stor sade hon till sig själf och ej erkänna något annat än sin egen storhet! Är jag den gurka, som låter sig skäras i bitar och insaltas i en burk? Är jag ej hennes jämlike? Vore jag en man, skulle jag döda drottning Kristina och sätta mig på hennes tron, lika godt huru ... Hon påtog en lätt kappa och gick tankfull ut. När hon kom till slottstrappan, hade hon fått tid att rysa för sina tankar. Det ... är ... väl ... att ... jag ... ej ... är ... en ... man, sade hon till sig själf, fördelande ett ord på hvarje af de nio trappstegen, som ledde ned till borggården. Ridknekten Freytag följde henne; hon fick efter förgiftningsförsöket icke mera gå eller rida ensam ut. Hon lät sadla sin häst, red utan mål och befann sig, utan att tänka därpå, vid Klara kyrka, som ännu kvarstod i det skick, hvari den uppförts af Johan III på ruinerna af ett nunnekloster. Vid porten lämnade hon sin häst åt Freytag och gick in på kyrkogården, där några träd beskuggade småfolkets grafvar. Ingen vård, intet namn: de döde, som ville bevara ett namn åt eftervärlden, hvilade alla under kyrkornas golf. Hagar betraktade Klara kyrktorn, som ansågs vara det högsta i Sverige. Under tuppen på tornspiran blänkte en vindflöjel, som vid hvarje rörelse kastade en ljusblink omkring sig. Han var utsirad med snideri och en glasbit i skifvan. Tuppen, som fordom varit förgylld, var grå af ålder, men glasbiten fortfor att härma blixten. Man kunde tänka sig ett hån mot människorna: vaksamheten hade föråldrats, men lättsinnet fortfor att lysa. Våraftonen var så svalkande frisk.