Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den särdeles omsorgsfulla, nitälskande och samvetsgranna behandling, som Riddarh.-Utsk:t egnat åt denna fråga, i fortsättning af den utredning, som förut deråt af Riddarh.-Direktionen egnats, kunde väl synas för mig utgöra tillräcklig anledning, att nu för bemötande af Hr Anreps påstående helt enkelt till dessa handlingars innehåll hänvisa; men då motionären ändock fortsätter sitt yrkande om den åt Lilliehöök N:o 1 lemnade polettens återfordrande, och härvid tillåtit sig 2:ne gånger, således med full afsigt, benämna de af Utsk:t anförda motiver för »svepskäl», hvarigenom han visar sig hedt och hållet underkänna deras giltighet, så torde det tillåtas mig att i detta ämne jemväl yttra några ord. Hr Anrep påstår, att det icke finnes någon annan grund för Utsk:ts framställning, än en likpredikan, sorn år 1731 hölls af en prest i Sköfde. Jag ber R. o. Ad. bemärka, att Riddarh.- Utsk:t yrkat, att afseende måtte fästas vid denna predikan en - Den 10 Januari e. m. 85 däst i förening med öfriga omständigheter, som tala för den åsigt, hvilken de genealogiska tabellerna sedan 1765 godkänt. I samma tabeller kallas Brynte Berthilsson Lilliehöök »stamfader för Fårdala-ätten, deraf en gren äfven skref sig till Gällared.» Hr Anrep har visserligen behagat kalla detta för en »orimlighet, » men jag han icke finna, att ett dylikt kraftord innebär någon öfvertygande eller giltig motbevisning. Och från denne Brynte Bertilsson härstammar den ledamot af ätten, som utfått pollett Hr Anrep stödjer sin åsigt på att vapnet enligt en anteckning skall hafva krossats efter den äldre Fårdalagrenens utgång; men. Mina Hrr, vid krossandet af vapen, har man icke alltid rådfört sig med alla slägtingar, utan man gör det stundom kanske oöfverlagdt nog, i den välmenta afsigt, att hedra den aflidnes minne; men icke på befogad! sätt. Den omständigheten, att Majoren A. F.
Hvad slags garanti ligger häri? Huru skall man kunna kontrollera värdet af en dylik förbindelse? Utsk:t har icke föreslagit borgenssystemets upphörande. Det insåg att detta skulle blifva ett möjligt hinder för den medellösa tjenstsökanden, men Utsk:t har icke heller kunnat undgå erkänna att der ligger en större säkerhet för staten deri att uppbördsmannen öfverlemnar fullgoda värdepapper i stället för en af okänd person utfärdad borgensförbindelse, och Utsk:t har således icke funnit något skäl hvarföre den, som är nog lycklig-att kunna prestera en dylik säkerhet, skulle förvägras att deraf begagna sig. Eller har det verkligen visat sig att denna borgensförbindelse betryggat staten mot förluster? Nej visst icke. Ofta har borgensmannen varit mera insolvent än den på balance komna uppbördsmannen. Ofta har orsaken till denne sednares obestånd kunnat spåras till just nödvändigheten att skaffa sig borgen. Man känner allt för val huru härmed tillgår. »Tjenst fordrar återtjenst», säger ordspråket. Den som begär borgen af en per - Den 5 Januari. 47 son, måste naturligtvis lemna sin egen åt denne, om så påfordras, och dermed är man inne på den väg, som ledt så mången hoppgifvande yngling till undergång. Dessa borgensförbindelser utgöra ett af vårt lands största olyckor; allt hvad man kan göra lör att motarbeta, för att afskaffa dem, är således i min tanke en välgerning. Jag anser derföre [Jtsk:ts förslag vara godt samt fördelaktigt såväl för staten som för embetsmannen. Den förra får ökad säkerhet för sina medel, den sednare slipper anlita en alltid obehaglig, ofta farlig utväg. På dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:ts Betänk. Frih. Liljencrantz, Johan: Den siste värde talaren har på ett för mig öfvertygande sätt visat det orätta uti att sätta borgen, men om en person genom sina kunskaper är värd att få en tjenst, är det derföre ingalunda sagdt att han har värdepapper att deponera. Således förefaller det mig som den rigtigaste konklusionen vore att all borgen borttoges, ty, som jag nyss sade, att hvar och en, som skall blifva uppbördsman, skulle hafva värdepapper, det håller icke streck.
Rabbinen vände sig till honom och upptog ur gördeln sin penningpung. Detta skedde med en köld, som förvånade de närvarande och ingaf Myro en harm, som ögonblickligen skulle urladdat sig, om hon ej i samma ögonblick vaseblifvit Karmides. – Ah, är du här, min Karmides? utbrast hon. – Är det för att fröjda dig åt ditt verk? Hvilka gudar styrde din kosa hit? Var det Eumeniderna eller några andra? Karmides, se här är Rakel, din trolofvade, och här är din son, din egen son, Karmides! Vid namnet Karmides vände sig rabbi Jonas om. Hans ögon, nyss lugna, nu gnistrande af en tillbakahållen eld, mötte Karmides skygga blick, i samma ögonblick som denne smög bort, beledsagad af Myros högljudda hån och de öfrigas tysta förbannelser. Ordningen kom derefter till rabbi Jonas. Men Myros bitterhet upplöste sig snart åter i tårar; hon kastade sig ned vid Rakels läger och grät. Sedan rabbinen, hvars lugn tycktes orubbligt, öfverenskommit med likhusets föreståndare om begrafningsomkostnaden och utbetalat densamma, stack han pungen i gördeln och beredde sig att gå. Men vid anblicken af Myros tårar lade han sin hand på hennes skuldra och bad henne följa sig. Han beledsagade denna bön med en blick, som gjorde den oemotståndlig. Myro, som inbillat sig, att han hade ett hjerta af sten, att han var en förhärdad procentare och ingenting annat, förvånades öfver uttrycket i hans ögon. – Du sörjer henne, hviskade rabbinen. – Du måste således i lifstiden hafva känt henne. Jag vill, att du skall berätta för mig om hennes sista dagar. Men låtom oss gå ut, der vi äro ostörda. Jag var Rakels trolofvade. Behöfver jag säga dig mera? Myro följde honom. Hon hade i rabbi Jonas igenkänt den lille svartmuskige karlen, som ofta låtit sig se utanför det hus, der hon bodde. Hon gissade nu, att det var medlidande eller någon annan bevekelsegrund, som så ofta hade fört rabbinen dit.
Det är likväl, örn kunskapen skall blifva grundlig, i de flesta fall nära nog nödvändigt, att tidigt börja med detta, genom regelbundenheten af sin konstruktion sä serdeles för tanken bildande språk; ty del är fara värdi, att, om man upskjuter undervisningen deruti, kan man icke af densamma hafva all den nytta som åsyftas. Dertill bör läggas, att om man ej från undervisningens första begynnelse tillhåller barnet att inhemta grunderna af detta, för nybörjaren, som det synes i anseende till olikheten med vårt modersmål, svårlärda språk, så afskräckes han framgent från att inlåta sig i delta studium och går förlustig de förmåner, han genom förvärfvad kännedom deri skulle hafva för sin öfriga bildning sig lillegnat. De moderna språkformerna äro icke så regelbundna eller så åskådliga, så afgjorda och bestämda, som det latinska språkets, och deruti linger just deras jemförelsevis mindre lämplighet vid den första undervisningen. Ty alt i en tidig ålder, då det späda barnet fordrar en bestämdare ledning, göra början med språk, hvilka, ouphörligl sladda i utveckling, ständigt gifva anledu. till olika upfaltuing af deras reglor, det medförer lätteligen ett vacklande i barnens språkbegrepp, och denna omständighet, som är af mycken vigt, anser jag, för min del, utgöra ett talande skäl för vidblifvande af Ständernas förra Riksdagen enhälligt uttalade åsigler; hvarföre jag vördsamt anhåller, att R. o. Ad. icke, genom antagande af den utaf Hr von Hartmansdorff förordade inbjudning, måtte frånträda sina närmaste företrädares tanke och R. Sl:s sednast i denna fråga fattade beslut. Jag hemställer fördenskull, i första rummet, att PresteStis inbjudning måtte antagas; men skulle R. o. Ad. anse den omfatta Den 2 September. 223 en alltför obetydlig del af frågan, för alt ådraga sig dess upmärksamhet, anhåller jag att Ståndet täcktes vidblifva sitt förra beslut. Hr Adelborg, Anders Otto:
5 sedelstocken genott, inställande ak ytterligare utlåning pä Lastigketer ock indragning ak Länen pä annan lös pant, 80 Länkens egne vapitaler, bords minskas; derjemte man till stärkande ak LancoLedlarnes credit, icke allenast lät ombita de gamla formulären mot nva, utan oek vidtog den åtgärd, att, medelst utfärdade Lirculair, anbefalla vomstolarne, att, vid krsgs om börd, anse Länkens IransportLedlar lika med myntade plätar, (dä värda tredubbelt) "ekvad käpeeller förpantnings-brekvet vore pä plätar stäldt eller blifvit utgikvet före den tid några transportsedlar kunno»;" men dä L. 8t:r, äfven vid sistnämnde sammanträde, till betäckande ak Ltstsbristen ansägo sig nödsakade anvisa pä Lanken utbetalningar i sedlar, uppnädde sedelstocken, oaktadt ds i öfrigt vidtagne ätgärderne, vid slutet ak det är Ltänderne ätskiljdes, sitt maximum under kopparm^nts-perioden, 44>ooo,ooo d:r 8:mt, eller sexdubbelt det belopp, 7,400,000 O:r densamma är 174^ utgjort. linder de lidanden bärigenom förorsakades, kufvudsakligen drabbande fromma stiftelser, Lokor ock omyndiga, säsom utgörande massan ak Landets (kapitalister, samt penningelöntagarne, kvilka nödgades att i ett till tredjedelen körsäwradt m^ot emottaga sina knappa Löner, började den sats i allmänna skrifter ^rkas, att det inflytande, myntvärdets kall egt pä atla beständande penninge-akkandlingar, icke, utan Läringarnes ock enskildes undergäng, medgak nägot annat ordnande ak det gävgbara mintet, än ester det ungefärliga värde detsamma i allmänna rörelsen erkällit; i6 8tatsock L anco-IItskottens men känslan ak missnöje meö körLutne tiöers ätgäröer framkallaöe, viö R. 8t:rs körn^aöe sammanträde, är 176^, en fullkomlig resetion uti ej mindre det tinanciella, än det politiska 8^stemet.
En annan hustru skulle veta tacka för det hon slipper sitta och gäspa vid gamla tanters och föråldrade herrars fadda pjoller.” ”Emellertid”, återtog hon, ”är jag mera nöjd och van vid den förströelsen, och ifall du tillåter ...” ”Jag tillåter ingen att kritisera mina åtgärder i hvad det vara månde – och hvem helst som behagar mig, bjuder jag. Må det vara sagdt en gång för alla.” ”Om”, återtog Maria, icke tillbakaskrämd af en ton, hvarvid hon längesedan blifvit så van att hon ingått i liknöjdhetens stadium, ”om det endast är för dina spelpartier du önskar dessa herrars sällskap, så invitera dem till andra aftnar, då skyldigheten icke ålägger mig att vara närvarande.” ”Icke ett ord vidare! Gör en slaf af hvarje narr, som förgapar sig i dina ögon – de himmelska stjernorna – men försök icke att få en slaf i din man! Det är längesedan han ledsnade vid sådana barnsligheter.” Veckan derpå hemförde Zaar ny förstärkning till garnisonen, ur hvars tjenst många, trötta af det ändamålslösa kriget, tagit afsked för att svära någon ny fana; och bland de nypresenterade var det en, som såväl för sitt litterära rykte som för sin utmärkta personlighet väckte särdeles intresse, nemligen poeten kapten Johan Magnus Lannerstjerna. Det var första gången han såg den bländande qvinnan, men icke första gången som han hörde henne omtalas, och ett enda ögonkast sade Maria att det intryck, den unge hofmannen emottagit, var helt olika alla andra intryck, som hon förut märkt sig göra. Såsom författare och glad sångare var Lannerstjerna en redan känd bekantskap för den unga frun, och den osökta fina uppmärksamheten af den första litterära notabilitet, som hon sett inom egna dörrar, smekte hennes sinne och kom henne att lägga bort sin vanliga stelhet och fruktan. Visserligen tillhörde kapten Lannerstjerna också hofherrarnes försåtliga skara, men han sade sina artigheter på ett så gladt och oskrufvadt språk att de icke innefattade någon fördold mening, som kom blygsamheten att rodna och gracerna att fly.
Desse mine åsigter vägar jag underställa de Respective Riks-Ståndens mogna bepröfvande; och af denna anledning är det, som jag ödmjukast anhäller, att de må dit åtfölja de HöglofJ. Utskottens förnyade Betänkande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Allmänna Penning ge-rörelsen oell Mynt-värdets upprätthållande. Herr Grosshandlaren Wideberg .* Det är i två omständigheter jag är af.olikä tanka med Högled. Utskotten, nemligen: 1:0 an-' gående underhaltige Skiljemynt, och 2:0 rörande de till Strömrensningar föreslagne 100,000 R:d; och i följd af min gjorda reservation , anhållet jag, att mine åsigter af desse ämnen må få åtfölja Betänkandet till Respective Riks-Stånclen. Hvad första punkten beträffar, så heter detväl, att det underhaltiga Skiljemyntet till förekommande af utförsel och uppsmältning icke skulle utgifvas förrän Coursen och Myntvärdet voro stadgade, men endast beslutet om utgifning gen nu fattas, för att då sättas i verket. Jag kan icke inse, hvartill ett sådant förtidigt beslut skulle tjena, om icke till att binda kommande Ständer, att derefter bestämma en hel Realisation i framtiden; ty hvem kan afgöra pointen för Coursens och Mynt-värdets försämring eller förbättring, då Handels - förhållanden och årsväxt så betydligen influera derpå hvarje år ? och detta måste de göra, så länge ingen kraftig anstalt finnes att hålla Coursen oförändrad. Den, skada och förvillelse, detta beslut skulle medföra, i anseende till fruktan för en framdeles 520 Statsoch Sanio-XJlsfcottenS Hetänianden. blifvande Realisation , anser jag deremot så betydlige, att jag alldeles måsie afstyrka det. Skall man realisera, så måste man väl göra det helt och icke plackvis, hvaraf den säkra följd ganska sannolikt skulle uppkomma, att de fleste privata Lån blefvo uppsagde. Men äfven denna Realisation i helt, som derigenom skulle beredas, torde böra
Rhebinder, Fredr. Willi., Hr Tham, Carl Wilhelm August, 11 r Lagerheim, Lars Magnus, Frih. Raab, Adam Christian, Gr. Lagerbjelke, Guslaf, Frih. Palms!jerna, Carl Ollo, Hr Bildt, Knut, Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., och Hr von Hartmansdorff, Äng. Efter tagen kännedom af den i delta ämne förda discussion, har Utsk. funnit den fråga först höra besvaras, huruvida den af motionären åsyftade ändring i Ridd.Ordn. må kunna, på sätt 41 § i nämnde stadga föreskrifter, till vägabringas ensamt genom R. o. Ad:s beslut och Konungens derå mcddella nåd. stadfästelse. Utsk. har dervid icke kunnat undgå inse, alt, ehuru ordningen för R. o. Ad:s representation icke finnes i adeliga privilegierna upplagen, det likväl från längst förflutna tider varit en II. o. Ad. förunnad samt hvarje lefvande adlig ätt tillagd frioch rättighet att sig vid riksdagarne infinna; hvarföre ock, vid i öfrigt anställd jemförelse, så väl af de sedan äldre tider allt intill den närvar, utfärdade Ridd.- o. Riksd.Ordmr, som ock af en d. 1(» Oct. 1809 utaf d. v. Ridd.Utsk., pä R. o. Ad:s anmodan, afgifven och af Ståndet utan anmärkt!, lemnad sammanfattning af Ståndets privilegier, Utsk. kommit till enahanda slutföljd, som de fleste af Ståndets ledamöter, hvilka vid remissen af den ifrågavar. motionen, i ämnet sig yttrat, nemi. att rättigheten för hvarje å Riddarhuset introducerad ätt att vid riksdagarne äga sille och stämma är en så beskaffad ”förmån” samt R. o. Ad. tillhörande ”frioch rättighet,” alt frågan om förändring deri måste behandlas i den ordning 114 § Reg.F. stadgar.
Deste jemte öfrige i de bilagde förteckninaarne uppräknade uppgifts-poster, af hwilka, de före är 1^09 fastställde, blefwo för Rikets dä församlade Ständer af Collegium uppgifne, äro alla bewiljade, dels uti allmänna ännu gällande Författningar, dels genom serskildta Nådiga Resolutioner, hwilka tid efter annan blifwit utfärdade; Och ehuru, enligt hwad Collegium redan i underdänighet anmält, berörde utgifter för bet närwarande ärligen uppgå till en Summa af circa Elfwa a Tols Tusende N:dr, har likwäl, uti den af Eder Kongl. Maj:t under d. 2Z October l8>i i Räder fastställde och ben 19 sistledne November ifrån Stats-Contoiret till Coileglum inkomna Stat för iZio, en Summa af endast Fyra Tusende Fem Hundrade R:dr dl invit anflagm, att till Veste behof af Collegium disponeras, hwaraf föftt, att denna Fond för det närwarande häftar för betydliga lkulder, hwilka till och med förledir ärs stut uppsa, lill ett belopp af Tiv Den iz Juni!. Tusende Twa Hundrade Trettio Siu Riksdaler Fyra ffillrngar
Landshöfdingar nog förmå draga försorg, oin de i lid blifva underrättade om behofvel. Som jag specielt nämnt tågande trupper genom centralprovinser i Sverige, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt dagligen och ofta 2:ne gångor 0111 dagen finnas ångbåtar, som afgå till olika orter vid Mälaren. Jag tror således, att det skulle varit ett ganska litet besvär, om de auctoriteter, som bidragit att ordna sådana marcher, begagnat den utväg ångbåtsfarten erbjuder. Generaladjutanten för armeen har uppträdt och ådagalagt., att han med den omsorg, som på honom ankommer, vidtagit hvad i commandomål bör ske, men det är icke från den sidan, som jag betraktar felaktigheterna i krigS-administrationen; det är från den brist, som röjer sig i sjelfva organisationen. Hvarföre finnes icke vid Waxholm ett arbetScompagnie, hvarföre har man icke varit betänkt uppå, att i likhet med Pionier-corpsen på Carlsborg, bilda arbetscompagnier der de behöfvas, hvarföre bar man icke hos Ständerne anmält ett sådant behof? Jag tror icke, att detta skulle hafva mött någon svårighet, då man erinrar sig hvad correct.inrätln. kostar. Man bade då äfven besparat landet olägenheterna af dessa odisciplinerade, casernerade förbrytare och lösa personer, som nu äga rum. Jag minnes mycket val, att den tiden mindre väl kända personer stodo under krigs-disciplinen, klagade icke landet öfver de olägenheter, som nu förspörjas. Jag tror äfven, alt från Krigsadministrationen kunnat utgå planer för commenderingar i allmänhet, dervid afseende liades på nyttan, ja måhända nödvändigheten af att alltid hafva de vid gränsorterne stationerade regrtér tillgängliga för hastigt påkommande behof af mililärhandråckning inom samma orter, och icke till dessa transportera de aflägsna regtlerne, aldraminst under de årstider, då alla transporter arn som mest tryckande. Det är från en högre och vidsträcktare organisation jag betraktar denna fråga, men tror Den 19 Februari e. m. 219 likväl icke, att R.
N:o 44, i anledning af väckt fråga om rättighet för enskilde Jordegare, Byalag och Städers Borgerskap, att, utan hittills brukltr ga omgångar, anlägga Begrafningsplatsen N:o 45, i anledning af väckt fråga om förvaltningen af enskildte Bolags eller Socknars Spannmåis-Magaziner, 3® Prot. Utdrag din 6 Februarii i8ag. Stats-Utsfcottets: N'.o 34, angående Sörforss Krono-Lax« ixske-arrendatorers ansökning om eftergift i Taxan för 3 år m, ni.; N:o 35, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Mjölnaren Eric Weissells underdåniga ansökning om nedsättning i ■ Arrendat för Carl Gustafs Stads KronoTullqvarn. N:o 45, angående understöd a£ Allmänna medel för Arvika Köping. N:o 46, i fråga om uppresandet af en Minnesvård vid Initzen, der Konung Gustaf II Adolf stupade. N:o 47, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Remiss, uppå underdåniga ansökningar om nedsättning i Arrendet för Hemmanen Rörby och Barkarby. N:o 50, angående inrättande af ett Ri« kets Ständers Archiv, samt N:o 51, angående uppförande af ett La zarettshus på Gottland. S. D. I anledning af dervid gjorde an. märkningar blef Allmänna Besvärsoch Oe; Fröt.
St:rs underd. skrifvelse lill K. 51. ang:de eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter aflidne enkan B. II. Sandelin. Fortsattes pröfningen af Bevilln.Utsk:s Betänk. JM 3, ang:de Tullbevillningen; och förekommo härvid nedannämnde artiklar: IVäfnader, bomulls-, med blandning af Lin eller Hampa. Utsk:s förslag bifölls. Väfnader, Ylle Etter någon discussion, hvarunder yrkades, dels alt införsels-tullen mätte nedsättas å Doffel, Fris, Frisad och Kalmuck till 20 sk. 8 r:st., samt å Filtar och Mattor till 13 sk. 4 r:st pr 0, dels att Utsk:s derom afgifne förslag måtte bifallas, företogs frågan om dessa artiklar först till afgörande, och blef den till bifall å Utsk:s förslag i denna del framställda propos:n besvarad med starka Ja jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. I fråga om de derefter förekommande artiklarne Pressduk och Sigtduk, biföll B. o. Ad. Utsk:s förslag. Beträffande sedermera öfrige Ylleväfnader, blef, efter någon discussion, hvarunder yrkades dels bifall till Utsk:s förslag, dels återremiss pä det tvåskaftadt, valkadt Alngods måtte blifva under serskild rubrik uptaget, dels ock att införseln af hittills förbudna Yllevaror måtte inskränkas till vissa städer, Ulsk:s förslag af R. o. Ad. bifallet, och ansågs frågan om berörde inskränkning i. införselsfriheten böra upskjutas till Utsk:s förslag om de kontrollföreskrifter, som, i följd af införsels-förbudens uphäfvande, kunde anses behöfliga, förekomme till pröfning. Väfnader, linneoch hampsamt Zink. Utsk:s i afseende på dessa artiklar afgifne förslag biföllos. Angmachiner och Ångpannor.
Af den i3 Julii 1829, angående öfverlåtande af en Kronan tillhörig Tomt i Landskrona till Oelreichska Enkhus-Inrätlningen derstädes. 1S29 den i5 Augusti föredragen; och då ifrågavarande Tomt vore för K ronan oumbärlig, fann Kongl. Maj:t ej skäl att den sålunda gjorde underdåniga hemställan bifalla. 9:0 Af den 3o Julii 1829, med framställning om åtgärders vidtagande till befrämjande af hjelp-rotars utbyten. 1830 den 27 Februarii föredragen; och skulle idelina del förblifva vid hvad genom Kongl. Circulaire-Brefvet af den 3o Maj 1826 redan vore stadgadt, nemligen: att alla ansökningar 0111 utbyten af från stamrotar aflägsne lijelprotar, samt 0111 roteflyttningar i allmänhet, böra ske hos Kongl. Majrts Befallningshafvande i Länet, hvilken, efter alt så väl den Rotehållare, med hvilken utflyttningen är i fråga, söm äfven Soldaten eller Båtsmannen, då någondera nummern icke är vacant, hörde blifvit, samt vederbörande Regementseller Corps-Chef jemväl i ämnet yttrande afgifvit, eger att, efter förekommande omständigheter och gällande författningar, utslag i anledning deraf meddela, hvilket utslag dock bör Kammar-Collegii pröfning underställas. Af den 3o Julii 1829, angående tillåtelse för Rusthållarne vid samtlige indelte Cavalleri-Regementen att förfärdiga Ryttarens beklädnad af vadmal. 1829 den 3 October föredragen; och i likhet med hvad förut blifvit 4 Bil. till R. St, Just, Ömb. Emb. Ber. den 15 Febr. i834 Rusthållarne vid Skånska Cayalleri-Regementena och Bohus Läns Regementes Södra Bataillon beviljädt, ville Kongl. Maj:t i Nåder tillåta äfven de öfrige Cavalleri-Regementenas
Skulle det vara rik— • det var så mycket, som nu behöfdes, så kunna spela » la priere d ' une vierge ». Efter tigt rart, tog tant Charlotta ned sin gitarr, att lilla Charlotta kunde ej få någon plats i närmare bekantskap finner man därför ofta, hängde dess ljusblå band om halsen, knäppte hans nya hem. Lyckligtvis kom i detsamma att hela deras kvalifikation för den plats, de på dess stundom litet ostämda strängar oeh från annat håll en liten ljusglimt. En aflägåtagit sig, består i att rusa ödmjukt framstupa sjöng en visa, som slutade med orden: » tvi sen släkting, som fått veta hennes bekymmerför att passa upp, där man är van och därför den stygga katten, som tog dufvan! » eller samma belägenhet, skickade henne ett litet bäst nöjd med att passa upp sig själf, eller ock en tysk romans med omkvädet: » Lebe understöd och lofvade att årligen sända samma att springa omkring med en bunt nycklar för Lyckan har alltid följe, oeh lilla att » lemna fram », hvilket hvarje insiktsfull wohl, vergiss mein nicht! », hvilka ord Tinnie summa. uppsnappade och med förtjusning gömde i sitt Charlotta fick hyra ut sina rum ät badgäster, •matmor väl ändå helst gör själf, såvida hon ej hjärta såsom grundval för blifvande studier i som alltmera började samla sig hit, och så vill utsätta sig för mycken missräkning vid drog hon sig fram. tyska språket. slutet af kapitlet. Må nu sådana unga flickor, som vår uppsats Efter några år dog den nyssnämnda släktinDessutom inträffade det, isynnerhet om Tinnies mamma gjort något besök i skolan, att gen, en rik ungkarl, och hade till lilla Charkan gälla, ej taga illa upp och tro orden tuppen värpte ganska snällt, icke blott åt dem, lotta testamenterat en summa af femtusen krokomma från någon, som vill illa åt dem! Tvärt som läste, utan äfven åt dem, som stickade, nor. Intet millionarf har någonsin skapat så om, vi vilja dem allt godt och önska, om möjstundom till och med öfver lag åt hela skolan, stor fröjd som denna lilla summa, för den ligt, gifva dem en liten fingervisning.