Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkandet 3V;o 29 gillades, med följande förändringar: 1:0 att färsk fisk skall vara från tull fri; 2:0 att tullen å sill bestämmes, enligt Tull-Comiteens förslag; 3:o att frukter och bär, samt frö- hö, och alja andra slag, ej specificerade, höra vara ifrån utförseltull frie; 4:o att, ibland färger, indigo bestämdes till en införseltull af 8 sk. för skalpundet; 5:o att rubriken: musselfärger i lador skulle från specification å färger utgå och föras under rubriken: andra slag, ej specificerade; 6:0 att rödfärg belädes med förbud till införsel, och 7:0 att utförsel-tull för rödfärg borde försvinna; Litt. G. Betänkandet ]y.*o 29 gillades, med tillägg, att rubriken Gardiner tillsättes, med tull, enligt Utlåtandet N:o 45, och att klädmakaregarn belägges med förbud till införsel; Litt. II. Redactionen af rubriken: Hattar af läder, fiskben, papper, träd eller rötter, beslöts skola förändras i enlighet med Betänkandet N:o 45 vid rubriken: hudar och skinn: saltade, tilläggas orden: och rd. Utförsel-tullen å oberedda torra hudar utsattes till 4 sk. per skålpd. och Häkter, Hakar och Hyskior samt Hängslen ansågos böra förbjudas till införsel. Tullbestämmelserna för de 4 sistnämnde Varuartiklarne gillades, enligt Betänkandet N:o 29, hvilket jemväl i de delar, som nu ej äro här nämnde, för Litt* H. godkändes; 52 Fröt. Utdr. d. 18 Dec. iS34- Litt. I. Ingefära, torr - Utlåtandet N:o 45 gillades* Instrurnenter, fältskärs Utlåtandet N:o 45 gillades. JernTack och Ballast * beslöts skola förbjudas till utoch införsel, men tullbestämmelserna, enligt Utlåtandet N:o 29, gillades. Bomber och Kulör, Kanoner Stycken, Nickhakar}TT . , J fUtlåt.
Justeringen afbröts derigenom, att Grefve De lu Gardie, Jacob, afgick med Ridderskapets och Adelns ofvannämnde Deputation till de öfrige RiksStånden. Justeringen fortsattes, men afbröts å nyo i fyra åtskilliga omgångar, dels genom Deputationers ankomst från PrästeStåndet, under an. förande af Biskopen öfver Lunds Stift, Commendeuren af Kongl. Nordstjerneorden Herr Doctor Wilhelm Faxe; från BondeStåndet under anförande af RiksdagsFullmägtigen från Jönköpings Län Anders Sandsten, samt från BorgareStåndet, under anförande af Rådmannen i Stockholm, Riddaren af Konung Carl XIll.s Orden Lars Den 5 Februarii. 237 Johan Lundgren, hvilka Deputationer medförde Underrättelse, att de öfrige RiksStanden, i afseende å underdåniga Lyckönskningsadresser till Hans Majit Konungen och Hans Kongl, Höghet KronPrinsen, fattat enahanda beslutsom Ridderskapet och Adeln, och dels genom Grefve De la Gardies, Jacob återkomst med Ridderskapets och Adelns Deputation från de öfrige RiksStånden. Fortsattes justeringen af PleniProtocolIet för den 27 sistlidne Januarii intill slut. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredric: Det hade visserligen icke varit min afsigt, att vid justeringen af det Protocoll, deruti ventilationen om den af mig väckta motion, rörande publicitet vid våra öfverläggningar förekommer, borttaga en dyrbar tid, som af Ridderskapet och Adeln bättre kunde användas, men det ökade intresse och den större vigt än jag ens kunde tänka, som vid nämnde fråga blifvit fästade, samt de öfver densamma delade och tydeligen uttryckte opinioner och framför allt, beskaffenheten och vidlyftigheten af de olikartade anmärkningar, som dervid sig framställt, göra det till min ovilkorliga pligt, att något närmare utveckla de motiver, som ligga till grund för mitt i ämnet gjorda förslag.
Fahlu bergslag till hela beloppet begagnade den kreditiveller lånerättighet å 3,000 S/eH råkoppar, hvarvid bergslaget ansetts höra fortfarande bibehållas; skulle visserligen den genom 186 §. i reglementet till kreditiv för såväl nämnde bergslag, som Spar-bankerne i riket, afsatta fond af 300,000 R:dr vara otillräcklig, enär bergslagets kreditiv-rätt, efter ett beiåningspris af allenast 90 R:dr pr SMé., uppgår till 270,000 R:dr, och de redan anvisade Sparbanks-kreditiven utgöra 70,000 R:dr eller tillhopa 340,000 R:dr; men som Fahlu bergslag, under de sednast förflutna tio åren, aldrig vid något tillfälle anlitat kreditiv-rätten till högre belopp än omkring 105,000 R:dr, hvaremot i allmänhet föga mer än 20,000 R:dr varit, i denna lånegren utestående; och som alltintill slutet af näsllidet år, då Stockholms Spar-bank lill kreditiv å 50,000 R:dr sig anmälde, å hvilket kreditiv lyftning sällan ifrågakommer, endast 20,000 ä 30,000 R:dr utgått i kreditiv till Spar-banker, samt anledning ingalunda är för banden, alt summan af kreditiv till nämnde Banker skall uppgå lill 100,000 Ralr, anser Utskottet, med fästadt afseende derjemte å angelägenheten att Bankens låneoch kreditiv-rörelse så ordnas, att de för densamma afsatta medel må komma allmänna rörelsen till godo och lemna Banken största möjliga afkomst, sig böra tillstyrka, att, med förminskning af förlaget, enligt 186 §., från 300,000 R:dr till 200,000 R:dr, omförmälde §. måtte undfå följande lydelse: 44:o. För de i §§. omnämnde kreditiv (till Fahlu bergslag samt till Spar-bankerne) få Fullmäktige disponera en summa af tillhopa 200,000 R:dr Banko.
— Då denna framställning skulle kunna gifva anledning till den förmodan, att beloppet af Serafimer-Lasarettets utestående kapitaler, vid 1843 års slut, uppgått till nyssnämnde summa, anser sig Lasaretts-Direktionen böra i underdånighet tillkännagifva, att, utaf nämnde utbalanserade behållning, allenast 278,849 R:dr 5 sk. utgjorde Lasarettets å lånehandlingar grundade kapital-fordringar, och att återstoden, 11,734 R:dr 37 sk. 10 rst., motsvarade sammanlagda beloppet af de vid årets slut å berörde fordringar oguldna och derföre balanserade räntor, jemte kassabehållning m. m. Revisorerne hafva i öfrigt fästat uppmärksamhet dervid, att en del af Lasarettets kontanta medel blifvit utlånad emot enskilda personers reverser, försedda stundom med två, stundom med allenast en löftesmäns ansvarsförbindelse; att ehuru enda borgesmannen för ett lån å G,000 R:dr Banko med ränta för längre tid sedan aflidit, någon annan likväl icke i hans ställe tecknat ansvarighet för lånet, äfvensom alt vid en och annan låne-akt, rörande emot inteckning i fastighet utgifna försträckningar, gravationsoch taxeringsbevis saknades. — I anledning häraf torde Lasaretts-Direktionen i underdånighet få näm 56 - V — 442 — na: att Direktionen, som hvarken angående låns utgifvande, eller i afseende å förvaltningen af Serafimer-Lasarettets angelägenheter i öfrigt, har sig någon instruktion meddelad, vid låneansökningars pröfvande alltid följt sin ägande kännedom om låntagares och löftesmäns vederhäftighet; — att hittills, i följd af skedda utlåningar, Lasarettsfonden aldrig lidit någon förlust; — att, hvad den uppgifna reversen å 6,000 R:dr beträffar, någon löftesman i den afgångnes ställe desto mindre ansetts behöflig, som allmänt kändt var, att låntagaren tillhörde de förmögnaste i landet, och slutligen att anstalt redan blifvit fogad om inbekommande af de vid en del äldre låne-akter felande gravationseller taxeringsbevis.
Der lag HumlegSrden, aftecknande sina lyktor och triin mot ett genomskinligt töcken, der lag Hil~lioteket s i mörkt och tungt, b o m f r h Esplanaden andades det elektriska ljuset i Ihgsamma drag och med bl9aktigt sken. Detta var annat iin I.und! Det var s5 stort och ödsligt att g5 ensam i denna friinunande stad. Han tyckte om ilet och han söp in luften i d j u p drag, som \ sidgde bröstet. Det iir iind5 iniirkrirdigt med julafton, luften * en annan, !jusen ha ett annat sken, och minnen komina tigande, sorgsna stainningar, lycka. I~arnsliga tankar och en underlig saknad af Aha, rar han nu der igen! Nej, julafton var en dum inr3ttning. Hvad hindrade hononi, att ignorera den? Att trotsa den rcnta6 Han viinde hastigt om och började g5 ned5t Stureplan till. Han ville g5 en tur i Kt1ngstrtidg8rden. Hvail rörde det honom, att andra hade I~rLltoin eller att andra vor0 viintade dit de gingo! Han rlref sakta frain9t trottonrcn, förbi de upplysta I~odfönstren. 1 ' 8 Sturel~laii rar det skumt. Hvilken massa granar! De liksom sög0 inörkrct till sig, gömde det emellan sig. De stodo 115 triifötter, de Iågo 113 marken, stora granar, s1118 granar; granar till b5de fattiga och rika. En sträf lukt af harr och nyskuren en kom med hvarje andetag; dct IBg jul i sjelin Iiiiten. Viirdfolket skulle inte ha gran; de hade inte r5d till det. De hade sökt klargöra det för de sin&amp; incn alensa hade icke kunnat fatta det. Hvarför skulle de icke ha gran? Ile skulle x w a tysta och sn911a hela dagen, kunde de &amp; icke f3 gran?
Till Adv.FiskalsEinb;ts handläggning komma icke sällan mål af den vidlyftiga och invecklade beskaffenhet, att blott för att vinna fullständig kännedom om handlingarnes innehåll, Adv.Fiskalen måste flera dagar sysselsätta sig med dessas läsning och återlösning, hvarefter ännu längre tid stundom erfordras för honora att författa det utlåt, lian skall afgifva, så framt han önskar att derigenom ådagalägga, hvad man bör vänta 200 Den 21 Oktober f. m. af honom, det han besitter de egenskaper, som erfordras för att kunna värdigt upfylla den vigtiga tjenstebefattning han har sig anförtrodd. En annan gäng händer, att Adv.Eiskalen, innan han kan afgifva utlåt, i ett mål, måste uti Arkiver samt hos andra embetsverk inom hufvudstaden söka uplysningar, för hvilkas erhållande han nödgas flera dagar efter hvarandra aflägsna sig från embetsrummet; och när han slutligen med icke ringa besvär och tidsupoffring lyckats förskalfa sig alla de underrättelser han för målets handläggning funnit nödiga, så återstår det ännu besvärligare arbetet, att nemi. författa det memorial, hvari han skall på ett åskådligt sätt framställa resultatet af sina forskningar; och af sakens beskaffenhet beror det, om icke en ännu längre tid för detta arbetes fullbordande erfordras. Vid sådana tillfällen är Adv.Eiskalen ibland flera veckor, ibland också, ty detta är min erfarenhet, hela månaden hindrad att sysselsätta sig med de s. k. löpande göromålen inom Adv.EiskalsKont. För deras ordentliga skötande är då vice Adv.Eiskalen alldeles oumbärlig! och om då till Ådv.EiskalsEmb. ankomma mål, som antingen fordra skyndsam handläggning eller också bero på fataliers bevakande, så skall vice Adv.Fiskalen upträda och fullgöra hvad som i dessa hänseenden ankommer pn Adv.FiskalsEmbits åtgärd, så att detta embetes verksamhet icke må i något fall, då den påkallas af behofvet, blifva hvilande. — Men detta är blott en sida, hvarifrån vice Adv.Fiskalens oumbärlighet är betraktad.
I öfrigt skulle jag förena mig med Herr Hjerta om icke lånen voro ställde på personerne, och icke på sjelfva fastigheterne. En Bonde, som åger tio Hemman, skulle då ej erhålla mera, ån ägaren af en fjerdedels. Den farhåga en vård Talare yttrat för Den 13 September e, m. 687 BondeStåndets beslut, att räntan skulle erläggas i silfver, är så mycket mindre grundad, sora detta Stånd beslutat, att betalningen skall ske efter cours. Jag tror således icke, att någon genom begagnande af fastighetslån blifver exponerad. Herr Munck af Rofenjhjold: Sedan Bon* deStåndet genom enskiften, ökade anslag, rotering och dylikt, tvingats att skuldsätta sig, samt utvågarne att komma ur skuld blifvit vid sista Riksdagen försvårade; vill man nu icke behjerta jordbrukarnes belägenhet! I det stället får man höra nära smädliga uttryck, i afseende på deras begäran. I går omtalades fastighetslånen såsom ett oförstånd; i dag kallas de för en skänk; och det af samma Ledamot, som säger, att räntans erläggande i silfver vore allt för onereust. Jag känner, att man med otacksamhet bemöter detta Stånds beredvillighet att bevilja de anslag vi begära, och glömma, att Ståndet kunde gå en annan våg, för att vinna lindring, nemligen påminna om en nedsättning i pennin-, gelönerne till hvad de voro före i8i5års Riks* dag. Jag hoppas, att detta uttryck må ursäktas mig, som sjelf vid nämnde Riksdag väckte förslaget om lönetillökningen. BondeStåndet har dessutom så mycket mindre begärt något för sig enskildt, som det beslutat ett högre maximibelopp än 2000 R;dr B.co. Man har väl sagt, att om större jordbrukare fingo större lån, vöre BondeStåndet derigenom icke betjenadt. Men endast penningarne komma ut i rörelsen, betyder det icke stort, hvem som får dem. Jag 635 Den 13 September e. m. har ingen ting emot, att då fastighetslånen utgå i smärre summor, silfverrånta må undvikas | men då frågan åter år om större summor, bör man icke försumma, att iakttaga Bankens säkerhet. Friherre
Jag vill ej motsätta mig, att betalningsterminerna blifva utsträckta så mycket som möjligt; men att Riksgtscont. skulle erhålla lägre ränta, än det sjelf för sina lån nödgas betala, anser jag icke vara rättvist eller öfverensstämmande med ett rikligt statscreditsystem Jag anhåller om bifall å betänk. Hr af Dalst rom: Det har icke varit fråga om nedsättning af sjelfva räntan, ulan blott om afskrifning å det lån, som till staden Borås blifvit beviljadt. Jag instäipmer fullkomligen deruti, att Riksgtscont. bör återfå de 5 procent, det sjelf för upplånade penningar betalar. Detta har jemväl blifvit föreslaget, och jag får derföre endast förnya min vördsamma anhållan om bifall till Utskts betänk. StatsUtskts utlåt. lito i54 bifölls. Föredrogs ånyo StatsUtskts d. 17 dennes c. m. på börset lagda utlåt. Nto i55, i anledn. af gjorda anmärkningar vid Utskts memor. N:o 56, angtde en gratification till Coinniissarien D. Ek för dess hafda befattning med reparationen och inredningen af Puksgtscontts hus. Då R. o. Ad. genom bifall till StatsUtskts memor. Ntp 56 redan d. 9.4 sisth April fattat det beslut, som StatgUtsk. i sitt utlåt. Nto i55 tillstyrkt, fann R. o. Ad., att detta sistnämnda utlåt, endast borde läggas till handlingarna. StatsUtskts d. 17 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. Nto i56, i anledn. af Hr af Robsalims, Garl Reinh., väckta motion om inlösen för statens räkning af godset Ekolsund i Upsala län, blef vid förnyad föredragning ånyo lagdt på bordet af Hir af Robsahm, Carj Reinh., samt Silfverhjelm, Garl Adam. Vid förnyad föredragning af Ridd.Utskts d. 17 dennes e. m. på bordet lagda memor. i anledn. af Hr P. G.
Orsakerne hvarföre Utsk. föreslagit att denna vinst skall vid årets slut utgå, äro säkerligen för Hr von Hartsmansdorff icke obekanta då han sjelf tillhör fullmäktige i banken. Denna orsak utgöres nemi. deraf, att i allmänhet bankens obligationer dä icke skulle behöfva föryttras och att räntan för året derigenom skulle komma banken lill godo. Skulle behofvet verkligen fordra ett aflemnande vid årets början, så vill jag visserligen icke motsätta mig detsamma; men mig skulle synas, att då riksg.-kont., till följd af R. St:s nyligen fattade beslut, redan erhållit eller dessa dagar erhåller de vid förra riksd:n afsatta reservfonder, som uppgå till ett icke ringa belopp, så torde ifrågavar. bankovinst kunna undvaras för det första årets utgifter; och kan den undvaras för det första året, så behöfver den naturligtvis icke för de följande åren aflemnas förr än vid årets slut. Då emellertid StatsUtsk:s ordf. är här närvar., så torde jag få anhålla alt han ville yttra sig deröfver, huruvida redan nu vid årets början behöfver påräknas någon del af den upplupna bankovinsten. Frih. Tersmeden: Uppmanad af Gr. Cronhjelm att yttra mig öfver förevar, fråga, anser jag för min pligt att det göra. Det är visserligen sannt, såsom Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström redan upplyst, att riksg.-kont. är i behof att få den ifrågavar. bankovinsten. Då dessutom denna bankovinst redan är liggande i R. St:s bank, så kan det icke heller för banken vara på något sätt. vådligt att aflemna densamma på det sätt som Frih. Cederström och Hr von Hartmansdorff föreslagit. Under sådant förhållande kan jag icke annat än instämma med dem i den önskan, att R. o. Ad. ville bifalla det förslag, som de i den delen framställt. Frih. Cederström: Jag hade begärt ordet i anledn. af Gr. Cronhjelm» yttrande. Gr.
Uti denna reservation bar Herr Booth instämt. 5:o) Herrar Baman och Hydin hafva reserverat sig emot Utskottets beslut/angående begynnelse-terminen för författningens tillämpning. 6:0) Herr (Vetterhery bar anmält reservation emot förbudet alt idka utskänkning under sönoch helgedagar, emedan detsamma vore olämpligt, ehuru välment, och opraktiskt, fastän enkelt. 7:o) Emot Utskottets beslut, alt afstyrka bifall till väckta motioner om förändrad fördelning af de kommunerne tillkommande andelar i afgifter för minuthandel med och utskänkning af bränvin, har Riksdags-fullmäktigen Per Erik Åndersson från Westmanlands län anmält reservation. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1357. Bil. till Simmans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Beseoch Ekon.-Utsk. Bet. M 4. 1 Förslag till Förordning, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. § 6- Den, som, enligt 2 morn. i § 1 af Kongl. Maj:ts nådiga förordning angående vilkoren för bränvins tillverkning, icke får med sådan sig befatta, äfvensom Apothekare, må ej tilldelas rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin. § 8- För hvarje sådan näringsidkare, sorn i 1 mom. af § 7 omförmäld är, skall årligen, så länge hans rättighet fortfar, den kommitté, som tor bevillningstaxering satt är, före den 15 Juni beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma att af näringsidkaren under det nästföljande försäljnings-året i staden föryttras, i fall han sin rätt till bränvins försäljning då fortfarande utöfvar. Näringsidkare, som icke före den 1 Juli sin rätt till bränvins försäljning hos Magistraten uppsagt, vare underkastad den afgift, som bör under det nästföljande försäljnings-året utgå för det kannetal, hvilket i nu stadgad ordning blifvit bestämdt. Bih. till R. St. I Bil. till Sammans. Hemlin.-, Lagsamt Alim. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet.
Den för skeppet Skandinaviens fullbordande äskade summa af 109,958 R:dr bifölls, hvaremot de för påbörjande af ett nytt, för sjöförsvaret afsedt, ångfartyg begärda 261,855 R:dr, allt Riksmynt^ afslogos. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Utlåtande N:o 47, i anledning af väckt fråga om anskaffande af ny ändamålsenlig byggnad för Rikets Ständers Bank; hvilket Utlåtande bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Utlåtande N:o 48, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Betänkandet N:q 37, med förslag, till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse. Härvid förekommo: l:o. Yttrandet, sid. 8, i afseende på af ett Riks-Stånd återremitterade punkter och momenter af, Betänkandet N:o 37. Lades, med godkännande, till handlingarne. 2:o. Yttrandet, sid. 8, angående fjortonde punkten af Betänkandet N:o 37. Inbjudningen till Borgare-Ståndet afslogs, och voterings-propositionen godkändes. 3:o. Tretionde punkten, 1 mom. af Betänkandet N:o 37. Utlåtandet N:o 48, gillades. 4:o. Tretiondeandra punkten af Betänkandeti N:o 37. Framställningen, sid. 10,. bifölls, med den förändring, alt orden: läntagare eller acceptant skola utbytas till orden: läntagare och acceptant. 5:o. Treliondenionde punkten, morn. litt. e, af Betänkandet N:o 37.
Han påminte sig vidare, huru denna scen plötsligt förvandlades, huru män, med svärd och hjelmar inträngde i församlingen, huru lamporna släcktes och ökade förvirringen med ogenomträngligt mörker, huru i trängseln en hand fattade hans arm och förde honom ut ur hvalfvet, tills han stod bland sina egna olivträd under öppna, stjernbeströdda himmelen, upptäckande i den man, som så underbart räddat honom och sig sjelf, Athanasios. Det förekom Bathyllos som en försynens skickelse, att Athanasios hade visat sig bland de trogna i Athen, just då förföljelsen brast lös. De behöfde tröstas, styrkas, uppeldas, för att kunna uthärda henne. Hans många vänners fängslande, pelarhelgonets död, upploppet, som rasade i staden sällade sina intryck till de förra i gubbens själ. Han befann sig i ett drömlikt tillstånd, i hvilket hänförelse, lugn och värma blandade sig med en obestämd längtan. Kommen ett stycke innanför den Akarnaniska porten, mötte honom en hop af män och qvinnor. – Der är Bathyllos. Han kommer som om han vore kallad, hördes en röst i hopen. – Der är han! Der är han! Hopen uppgaf ett vildt glädjeskri vid åsynen af den gamle. – Olivhandlaren och giftblandaren! – Det var han som räckte Simon den förgiftade maten. – Nej, ropade en qvinna, – det var icke han ... han bara tillredde den ... men det var Tabitha, hans hustru, som lemnade honom den till Simon. Jag såg det sjelf. – Hören J? Anastasia har sjelf sett det! – Jag såg det sjelf, säger jag, skrek samma qvinliga röst. – Död åt kättaren! Vi skola slita giftblandaren i stycken! – Håll, godt folk, hördes en karlröst; – låt det bli qvinnornas ensak! Låt qvinnorna också göra något till Guds och homoiusions ära! Det är just en passande motståndare för dem, denhär. – Bra, bra! Fram med qvinnorna! Det blir just ett lustigt skådespel. – En mot en! skrek en trasig furie, som tidigare på morgonen hade verksamt deltagit i striden på Kolyttos.
och se på den lilla ( går in i rummet ) . härinne. SKÖTERSKAN ( följer henne ) . Jaså, det är K ONJANDER . Så der ja ... vacker tillökning B ÄLLIN . Någon som tänkt: Herr Konjander är i hushållet. gammal ungkarl och utan familj; han kan gerna åta ga sig en värnlös varelse, har säkert spelt er det här sprattet. K ONJANDER . Ja, men det är oförskämdt både B ÄLLIN . Men besinna ... bästa herre ... tänkt och gjordt... ni utöfvar ju ett barmhertighetsverk. herre! K ONJANDER ( ursinnig ) . Gå och lägg sig, B ÄLLIN ( skrattande ) . Ja det var just det jag ämnade göra... God natt, granne. Lycka till! lycka till! ha, ha, ha ( går ) . Åttonde Scenen K ONJANDER . F RU W ALSTRÖM . kluddare ... det är ju förskräckligt det här K ONJANDER . Ja, skratta du, din fördömda F RU W ALSTRÖM ( utkommer förtjust ) . Ack, her re Gud! ett sådant sött barn ... jag riktigt gratulerar herrn. K ONJANDER . Gratulera ... till hvad ( ropar i dörren ) . Hör på derinne,... tag bort ... det är lika mycket hvar. barnet från täcket och lägg det på en stol eller bord F RU W ALSTRÖM . Det gråter, herre! låt det gråta... det rör mig inte ( utåt med K ONJANDER . Kan jag hjelpa det, jag mildhet ) kära madam, trösta det stackars kräket. 18 F RU W ALSTRÖM . Nå, se det låter höra sig. K ONJANDER ( tvärt, går emot henne ) . Hvad är det, som låter höra sig kanske att hon så bra ser efter dörrarna, att små barn kunna smyga sig in här, utan att någon menniska märker det. gossen sträcker sina små armar mot herrn... F RU W ALSTRÖM ( i dörren ) . Se hur den lilla K ONJANDER ( tvärt ) . Dra för tusan! ( tittar in ) .
Jag tog hans arm lika förtroligt, och så armbå- gade vi oss ett stycke längre in i trängseln. Och nu hörde vi allt, hvad talaren sade, och ännu med min arm i hans stod jag där och lyssnade och glömde alldeles bort honom och allt annat för det gnistrande, kvicka talet, hvaråt jag skrattade, så att tårarne kommo mig i ögonen. Om han var lika intresserad och uppmärksam som jag och omedveten om min närvaro, fick jag aldrig veta. En sakta tryckning af hans arm väckte mig till medvetande om honom, som jag så där stod fastlänkad vid, och med djup och behaglig stämma frågade han: » Vill ni promenera med mig, talaren tycks snart ha slutat? » » Ja, hvarför inte. Här är verkligen outhärdligt varmt i trängseln, och jag kan rakt inte få reda på mitt sällskap. » Vi trängde oss ut igen och slogo in på en af gångarna, där, likasom vi, folk promenerade parvis arm i arm under lifligt samtal och förtroligt meningsutbyte. Återigen kom denna öfversvallande lefnadslust öfver mig, denna känsla af ungdom och vår, af styrka och skönhet, af samhörighet med naturens vaknande lif. Jag tyckte, att jag kunde göra allt, hvad som föll mig in. Och så stannade jag plötsligt, tryckte min följeslagares arm och — ja, jag är ej säker på, om jag icke också lutade mig en smula intill honom — och utropade: » O, hur härligt det är att lefva, att vara ung, att det är vår — att vara fri &gt; men här hejdade jag mig. Jag kom att tänka på min frihets I D U N 1899. — 4 — FRÅN LAWN-TENNIS-TÄFIJNGARNA gyllene f jätter, där under den svarta handskens vänstra ringfinger. Nu rodnade jag ända upp till hårfästet. Min följeslagare såg på mig med en blick full af undran och beundran, och på samma gång såg han road ut — det syntes i ögonvinklarna och på de fina läpparnas krusning. Jag försökte lösgöra min arm ur hans, men han lade sin hand öfver min och höll den kvar. » Tror ni, jag släpper er så lätt, » sade han och böjde sig ned öfver mig för att åter fånga min blick, hvilken jag slagit till marken.