Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På det emellertid så liten summa som möjligt måtte för detta ändamål behöfva afgå från det påräkneliga anslaget, hade Professoren Erdmann ansett sig böra tills vidare åtnöjas med den inskränkta lokalen och söka att genom vissa anordningar vid samlingarnes uppställning och förvarande samt öfriga tillgöranden i någon mån minska deraf härrörande olägenheter. Stats-Utskottels Utlåtande JVs 99. 69 Dessa blefve dock för hvart år mer och mer kännbara, emedan hvarje ny sommars skörd måste hafva sin vederbörliga plats för att uppställas. Oupptagne och i sin a packlådor qvarliggande skulle dessa samligar, och sålunda äfven hela sommarens arbeten, endast ofullständigt kunna utredas och för öfrigt mycken oordentlighet för anledas. Uti utgiftsförslaget hade hyran för arbetsoch samlingslokalen fortfarande blifvit upptagen för hela nästa statsregleringsperiod under den förutsättning att, äfven om nödiga medel blefve, uppå skeende nådig Proposition, vid innevarande riksdag anslagna till en nybyggnad, uti hvilken äfven geologiska byrån jemte dess museum finge inrymmas, denna byggnad likväl sannolikt icke före utgången af år 1866 kunde blifva så fullt färdig, att den geologiska institutionen der kunde inflytta. Beträffande tryckningskostnaden för det karleverk, som på grund af förenämnda undersökningar kunde hinna uppsättas, hade Professoren Erdmann beräknat densamma i medeltal för hvarje blad med tillhörande beskrifning till 2,000 R:dr för en upplaga af 1,000 exemplar; och som ungefär 6 dylika blad för hvarje år antagligen kunde hinna att lemna pressen, skulle detta föranleda till en årlig utgift af 12,000 R:dr, hvadan hela den beräknade tryckningskostnaden för de tre åren 1864 — 1866 komme att uppgå till 36,000 Riksdaler. Slutligen hade Professoren Erdmann i underdånighet anfört, att i händelse Kongl.
Grefve Wirsén, ehuru formlig öfverlåtelse ej egt rum, hvaraf handt, att, sedan några år efter bemälde Grefves död, Grefvinnan Wirsén frånsagt sig begagnandet af arrendet, det lyckats Grefve Wirséns sterbhusdelegare att, vid den derefter yppade rättegång om deras förpligtande att erlägga den ersättning, hvilken Kamereraren Krutmejerj på sätt ofvan omförmälts, blifvit ålagd till Staten utgifva, ifrån en dylik ansvarsskyldighet vinna befrielse. Och hafva derföre Rikets Ständer, i betragtande af, alla dessa bevekande omständigheter, ansett sig böra bevilja Kamereraren Krutmejer den af honom sökta befrielse ifrån ersättningen för skillnaden emelian åtagna arrendet för Rinkeby hemman och hvad Staten, sedan arrendet af honom frånträddes, deraf åtnjutit eller, enligt nya contractet, äger att under återstående arrendetiden uppbära, till så stor del, som dylik ersättning ieke redan blifvit erland. O _ Hvilket till svar å E. K. M:s i ämnet aflåtna Nådiga Remiss, Rikets Ständer få härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 Juni 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den so Juni 1840. Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 1 Juli — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelses till Kongl. Maj:t angående tillåtelse för Sällskapet till Veccel-undervisningens befrämjande att bibehålla den åt Normalskolan upplåtne Marie f. d. Bränneri-bjggnad. (Stats-Utsk. Uti. N:o 100.) S. A. K. Sedan, med föranledande af Rikets Ständers vid 1823 års Riksdag fattade beslut, rörande förra Magazins-Inrättningens byggnader, och uppå underdånig ansökan af Directionen i Sällskapet för Vexel-undervisningens be - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Frih. af Ugglas, Gustaf: Här har så mycket blifvit taladt i sjelfva saken, att jag inskränker mig till att instämma med Frill. Cederström och Gr. Björnstjerna; bland alla de förslag, som här blifvit framställda, anser jag endast det af Frih. Cederström i hans reservation afgifna, vara antagligt. Jag tror äfven att något nu ovilkorligen bör göras. Jag anhåller att med några ord få bemöta de invändningar, som mot detta förslag blifvit gjorda. Af Frih. Bennet har blifvit sagdt, att det icke finnes några penningar. Dermed skulle då afses, att den nu till 5 rdr förhöjda kapitations-afgiften uteslutande vore bestämd till betäckandet af den brist, som uppstått för verkställande af reparationen å Riddarhusets grund. Jag erinrar mig att det var derföre som man beslöt kapitationsafgiftens höjande, men jag kan icke erinra mig, att man beslöt det denna afgift ovilkorligen derefter skulle upphöra. För min del anser jag att detta, af Frih. Bennet åberopade hinder skulle kunna hjelpas derigenom att R. o. Ad. beslutade om kapitationsafgiftens fortfarande utgående intill dess den ökade kostnaden blefve bestridd. Vidare har det yttrats, att man icke borde vidtaga några åtgärder med Riddarhusgården, under en tid, då man hade att vänta sig förändringar i afseende på R. o. Ad:s representationssätt. Jag vågar hemställa, huruvida icke ett åberopande af sådana eventualiteter, då de kunna vid hvarje riksdag inträffa, är detsamma, som att säga det ingenting bör åtgöras. I)å likväl åtskilliga mindre anmärkningar blifvit uppställda mot Frill. Cederströms förslag, såsom t. ex. att. Riddarh.-Direktionen icke haft tillfälle att deröfver yttra sig, så tror jag Gr. Björnstjernas föreslagna åtgärd att, under vidhållande i allmänhet af hvad Frih. Cederström i sin reservation framställt, återremittera detta Betänk, till Riddarh.-Utsk:t, vara ganska välbetänkt, och får jag deri instämma. Hr Paijkull, Lars Gustaf:
Att inskränka detta genom ett stadgande i RiddOrdn., mäste vara grundlagsstridigt. Så synes det åtminstone mig. I anledn. af Hr Silf.v.erhjelms yttrande, som skulle jag oriktigt uppfattat R. o. Ad:s kall, då jag ansett uteblifyande från Utsk. af ledamöter från detta Stånd val’,a mera ursägtligt derföre, att de icke aro valda och åtnjuta arfvoden, får jag erinra, att jag ingalunda förbisett hvarken vår pligt i omförmälda afseende, ej heller att densamma oftast iakttages; men om den skulle fullgöras så noggrannt, som här önskas, blefve följden den, att skickliga personer, sopa jcke kunde öfvergifva sina tjenster, nödgades vägra emottaga ledamotsplatsen i Utsk., hvaraf åter följde, att dessa blefve sämre organiserade; ty med all aktning för de öfriga Stånden mäste jag likväl förklara, att man gemenligen bar det bästa biträdet i Ulsk:n af ledamöterna från R. o. Ad. Undantag finnas visserligen, men i allmänhet är förhållandet icke sådant; och jag Eluser mig skyldig att uttrycka min öfvertygelse i denna del, då man så hårdt velat klandra detta hus. Ofta kunde man visserligen önska att seUtskm annorlunda organiserade; men jag tror likväl, att det är orätt att tillåta sig beskyllningen, att bristen härleder sig från pligtförgätenhet. Hy af Ekenstam, Isr.: Jag får upplysa, att en noggrann anteckning föres öfver frånvarande ledamöter i Bevilln. Utsk, och jag vågar åberopa denna; ty hittills har jag alhild yarit närvarande, då jag icke haft laga förfall. De öfriga Ståndens ledamöter hafva visserligen ofta varit till antalet defecta, fastän tillfälliga suppleanter ofta ersatt va capcerna. Jag tror visst, atf Frih. Boyes motion är välment; men den är icke behöflig, såvida det stadgande, sorn redan finnes, med noggrannhet handhafves.
I et tidehwarf, som äger tilräcklix erfarenhet af alla de oredor hwilka upkomma af mänga och obestämda Författningar, torde den fordran icke wara obillig, at hwarje ny utkommande innefattade alt hwad som i samma ämne wore Lag, pä det at äfwen den som icke ägde et större Bibliotheque kunde känna sina rättigheter och skyldigheter; men icke blott detta utan äfwen det wanliga äberopandet af äldre Förordningar har uti den ifrägawarande blifwit förglöm dt, och följderne häraf hafwa redan wisak sig. Den Inrättning jag fär föreflä Lil skjutsens förbättrande är hwarken ny, eller i saknad af exempel för sin möjlighet; utan at betunga Staten med annat än en del af första werkställigheten, skulle den för framtiden ätergifwa honom betydeliga inkomster och föröka de resandes be« qwämlighet med uphäfwande af andre Medborgares lidande. Hälloch Reserve-skjutken kunde fullkomligt uphöra; dels för sin skadlighet, dels derföre at de Hemman, som utgöra den, icke äro wera Andra Bandet tTl-s 152, 163. 121.0 Den 24 Augusti. mera ffattfria än de hwilka äro befriade derifrän. Skjutsen wid hwarje Gästgifwaregärd borde bestridas af en Entrepreneur, hwilken wore förbunden at genast efter den resandes ankomst förse honom med hästar och äkdon tii nästa ombyte. Den betalning han komme at erhålla för hwarje mil bestämdes af minsta anbudet pä Entreprenad Auctionen; den blefwe säledes lämpad efter olika orters olika tilgäng pä hästar och foder, men pä hwart ställe beständigt lika under hela den tid hwaruti Entrepreneuren ingätt; Om nägon Ämbetsman eller wista walde Deputerade tilsägo at det werkeligen minsta anbudet blefive antagit wid desta Aucuoner kunde ffjutslegan aldrig öfwerstiga sitt rätta wärde, det will säga: bwad som pä annat sätt och under lika tid kunde förtje-ms.
S:ts Rank, som uti 6 § innehåller, att enskilde stånde det fritt att bolag inrätta till bankrörelses bedrifvande, under iakttagande af hvad genom K. kungör, af d. 14 Januari 1824 redan, angående enskilde bankinrättningar, är stadgadt, eller framdeles af K. M. och R. St. stadgadt varder.” Jag tror således, att frågan kan mycket väl förfalla. Gr. Lagerbjelke: Det af Hr Skogman anförda exempel tyckes mig innebära en anmärkning emot lagligheten af Presteoch BondeStms beslut. Om Presteoch BondeSt:ns beslut afhandlade en fullkomligt ny fråga, så hade icke nämnde Stånd haft rättighet att vid delta tillfälle i den frågan besluta; ty densamma skulle då först hafva blifvit väckt och till Utsk:n remitterad samt derefter särskildt behandlad. Men då dessa Stånd hafva afgjort och behandlat frågan, pä grund af Bancooch LagUlsk:ns nu ifrågavarande betänk., sä hafva de dermed tydligt visat, att de ansett sig besluta angående deu fråga, som i detta betänk, finnes afhandlad. 492 Den 14 Maj e, m. Gr. Cronhjelm: På sätt Hr Skogman anfört, kan jag icke finna annat, än att Bancooch LagUtsk:ns betänk. N:is 1 och 2 hufvudsakligen röra sådaue banker, som utgifva egna sedlar. När nu 2 Stånd hafva beslutat, att inga sådane banker skola finnas, 2 Stånd åter hafva beslutat, att sådane banker skola finnas, så, då nämnde betäuk. endast röra sådane banker, som utgifva egna sedlar, kan jag icke finna, att man, på sätt Hr von Hartmansdorff synes åsyfta, skall vara skyldig att anställa votering om huruvida dylika banker skola finnas eller icke, hvarföre jag anhåller om H. Ex. Hr Gr. o. Landtm:s propos. derå, att R. o. Ad. ville besluta, att, då 2 Stånd i hufvudsaken hafva stannat emot 2, frågan må anses förfallen. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Med all högaktning för Frih.
Teckningen gaf hon fram, och mottog med god min fadrens loford öfver de lyckade partierna, som hon icke ritat. Evas snilleprodukt vann äfven ett artigt beröm, huru uppriktigt lemna vi derhän. Lagman Bärendorf var af undersätsig statur, med en viss pretention i sina manér, förenad med utsökt artighet och politur; ett illa doldt ståndshögmod stack sig dock ofta fram. Rang hade för honom ett obestridligt värde; emedlertid förundrade sig till och med hans fru storligen öfver det utmärkta sätt, hvarmed han införde den fremmande i deras hus, och då han endast presenterade honom rätt och slätt för herr Lindendal. Han hade träffat honom på besök hos —rådet von —r, sedermera i Z—ska familjekretsen, der han syntes vara mycket väl upptagen: sådant verkar på visst folk! Denna man hade äfven något i utseende och väsende, som omedvetet fordrade och erhöll aktning af hvem som såg honom. Han syntes vara omkring 32 år, med vacker, reslig kroppsställning; i hans af solens åverkan brynta drag, äfvensom i blicken läste man ett inre värde; okonstlad i sitt sätt att uttrycka sig, framskymtade likväl alltid den bildade mannen. Han hade varit och afslutat köp på en liten egendom i Tavastland; ändamålet för hans resa till Borgå, och hit, kände icke fruntimren, som alla voro högst nyfikna. Renata var alldeles intagen i honom. Att han var adelsman tviflade ingen; man påstod emellan sig att han reste i ett slags incognito; men hvarföre?? Redan tidigt hade lagmannen tillsagt, att frukosten skulle serveras i grottan. När han nu efter en morgonpromenad med sitt fremmande inträdde der, öfverraskades han rätt angenämt att se sitt namn på ett ganska smakfullt sätt, ordnadt af bukettrosor, tusenskön och blåklint på den midt emot dörrn varande gräsväggen. Alla husets damer voro äfven der samlade utom Elise, sedan hon, samma afton ungherrarne voro der, begärt aftonmåltiden på sitt rum, hade man gjort sig en vana att föra maten upp.
Om nu vagnmakaren i allmänhet icke är fattigare eller förtjenar mindre än skomakaren, så är det klart att föreskriften om mästareprof icke är till för näringens skuld. Om han icke gör sina arbeten sämre än den sorn är underkastad mästareprof, så behöfves detta prof icke eller för köparens skuld. Icke måste man behöfva ålägga de handtverkare, som nu äro befriade från mästareprof, att aflägga sådant för deras skuld, som äro det underkastade, ty icke blir skomakaren rikare derföre, att vagnmakaren aflägger ett sådant prof. Allt detta har Den 27 September e. m. 371 Ulsk. underlåtit att taga i betraktande. Utsk. liar endast sagt, alt man skall göra mästareprof i alla händelser. Den enda examen, som der håller streck, är den alt allmänheten får se att varorne äro bättre hos den ena handtverkaren än hos den andre. Den sorn gör goda varor, får kunder, antingen han. aflagt mästareprof eller icke, och den som gör dåliga, får inga kunder, antingen Iian undergått detta prof eller icke. Jag kan således icke finna att genom Utsk:s förslag skulle åstadkommas annat än att, sedan man nu lyckligtvis börjat inrätta sig efter näringsfriheten och njuta dess frukter, vi skulle åter inkomma i omkastningarne och rubbningarne af återgången till ett redan frånlrädt system, och således åter underkastas alla olägenheterna af en förändring, utan att kunna se hvar de skola slutas annat än genom alt komma in i nya. Jag anhåller således vördsamt om afslag på denna punkt. Frih. Rehbinder, Wilh. Fredr.: Under de (lere månader jag bevistat denna Riksdag, har Ekon.Utsk. haft den sällsynta lyckan att vinna framgång inom detta Stånd åt de fleste af sina förslag. Jag har ingalunda varit nog förmäten att vilja tillegna mig någon förtjenst häraf, men jag har emot tagit dessa lyckans gåfvor med tacksamhet. Nu äro för Ekon Utsk. de onda dagar kommande, som man säger, och vi få med resignation finna oss deruti. De anmärkmr, som blifvit gjorda emot denna punkt, hafva icke varit mig oväntade; jag anade alt detta förslag skulle röna mycket motstånd.
THORFINN. Men hissades härsköld I högan mast, Der bräcktes brynjor Och klöfvos sköldar. Och pilarne sjöngo »Det är vår», »Det är vår» Som safven ur björken Ur såren sprang blod. Ej qvinna vågade Sin famn oss neka. Från bonden vid plogen Vi togo vårt kraf. Och gömde han tredsken Sitt gods och gull, Vi stekte hans boskap Vid lågan af hans gård. O herrligt, herrligt, Det lifvet var! När hafstrollen spände Mot jernbandad stäf, Då slog af lifslust Vikings hjerta, Då klungo från harpan Dråpliga qväden. Hm måtte väl det! Jag saknar lugn. THORFINN. ORM. Det finns två sätt att få lugn: det ena, att aldrig göra hvad man ångrar; det andra, att aldrig ångra hvad man gör! Och om man redan har gjort hvad man ångrar? Thorfinn! Du ångrar således din hårdhet mot barnet? Jag ångrar aldrig något, och hvad barnet angår Hör Du Thorfinn har Du aldrig tänkt på ditt tillryggalagda lif? Tänka må käringar göra vid brasan, handla var mitt lif! Hvad ämnar Du nu ta' Dig till? Hvad jag ämnar ta' mig till? Ja! ORM. THORFINN skakad, tiger. THORFINN. ORM. THORFINN. ORM. THORFINN häftigt. ORM. THORFINN. Och nordmannastyrkan I skaldernas qväden Då sjöngs öfver hela Verlden den vida. Nu rosta svärden Och dyrkas svaghet, Men sjökonung sofver Vid sotig härd. Hvad månde skalden sjunga I bragdlös tid? Ser Du bara hur den lilla tanken slog ORM. Dig; tänk då om en stor tanke kom på Dig. Hvarför törs Du ej se Dig tillbaka? Jo Du är rädd att få se en hisklig syn! Låt det förflutna vara begrafvet? THORFINN. ORM. 220 ljus och hvars namn är den nya tiden! Icke Christus icke påfve. Thorfinn, mins Du sagan om Thor hos Utgårda Loke?
Vidkommande slutligen frågan om föryltrande af Kronans räntesäd till mindre pris än markegången; så och med fäsladt afseende derpå, att ett stadgande, det den för Stats-Verkets behof Öfverflödiga spanmål icke finge försäljas till lägre pris än högst 24 sk. under markegången, kunde, vid inträffande lägre spanmålspris, verka till betydliga förluster för det allmänna, får, uppå de i den Kongl. Propositjonen i öfrigt anförde skäl, Utskottet föreslå: att till Kongl. Majit i underdånighet må öfverlemnas, att, då omständjgheterne sådant fordra, låta genom offentlig auction till högsta gångbara pris och, der sådant pröfvas nyttigt, med lemnadt lämpligt betalningsanstånd, mot godkänd borgen, försälja elen räntesäd och den häslvacancespanmål, sorn för Stats-Verkets årliga behof icke erfordras. Slutligen får Utskottet anmäla, att Utskottet uti dess denna dag afgifna Utlåtande N:o 273, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Propositi on angående grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnes omsättning och förenkling etc., yttrat sig i de delar af Riksdagsfullmägtige Anders Johanssons och Anders Larssons ofvanberörde anförande, som uti detta Betänkande icke finnas behandlade.” Stockholm den 3o September 1834- Re - Stats^Vukottets Utlåtande H.-o 274- Reservation af Herr Santesson B. H. ”Emot Utskottets plui ali tets beslut, i frägan om minimivigts bestämmaude lill hufvudsaklig grund för bedömande af säds antaglighet oell afradsgildhet vid räntors levererande in natura, anhåller jag få anmäla min reservation och att, såsom mitt enskilda votum i denna sak, få åberopa Afdelningens framställda förslag, ordagrannt så lydande; ”Hvad angår frågan örn bestämmande af minimivigt å spanmål samt ”sädens öfriga beskaffenhet, bar Afdelningen funnit, alt nu gällande
Eleven hembär sin erkänsla åt er, min f. d. herr gouverneur, som probablement icke saknar er andel i meriten, att jag kan comportera mig med någorlunda avantage här i verlden. Alla prinsar och prinsessor af blodet bemöta mig med den utsöktaste égard, precist som vore jag destinerad att en gång bli deras egen souverain. Blott mellan Dauphine och mig finnes ingen sympathi. Hon är för mycket Österrikiska och coquette (et même plus): för litet Fransyska och furstinna. Etiketten till exempel roar henne icke. Hon moquerar sig hautement öfver konungens erkända maitresse, och tycks preferera vissa trivialare capaciteter hos det andra könet för geniets. Dessutom låter hon mycket inconvenabelt badinage undfalla sig om konungens små enskilta tidsfördrif i den fameusa parc aux cerfs, hvilket ingen bör understå sig i afseende på sin lagkrönte konung, minst en medlem af hans eget hus, som bör föregå öfriga undersåtarne med godt exempel af delicatesse, lydnad och respect, och ännu mindre en prinsessa, som bör ignorera sådana saker. Det fordrar bienséancen äfven af damer, som eljest icke äro vestaler. Marie Antoinette borde dessutom komma ihåg, att hon står i obligation hos just en Hans Maj:t Ludvig XV:s titrerade maitresse för sin lycka att framdeles bli Frankrikes drottning och att, en attendant, vara dess Dauphine. Hennes mor, kejsarinnan Maria Theresia utverkade denna förbindelse genom den celebra markisinnan Pompadour, som Hennes Kejserliga Maj:t helt familiert kallade sin «Cousine». Derföre borde den unga erkehertiginnan vara en smula facilare mot sin gemåls farfars maitresse, synnerligast mot den charmanta grefvinnan Du Barry, som succederat M:me de Pompadour i faveur.
Ni hör väl också ni till fru de Sans-Soucis? Katrine. Som modehandlerska till många flera. Ack, jag kom hit, för att studera Min konst, min sköna konst. Och si! Den grufligaste anarki I modets verld slår här med skräck mitt öga Ej skymt af smak bland låga, som bland höga. Ack hör, ack hör! Kanoner på en bal! jag dör! Och Freyschüts-ketten på supéer! Giraffer, pilar, Sevigneer! Crêpe à la neige! Ändå barège! Battister sen! Och lustre sen! Ännu, i våra dar, ännu! Hu, alla himlars himlar, hu? Onkeln (med händerna för öronen). Håll, håll i herrans namn, min fru! Ni spränger mina öron sönder. Katrine (utan att låtsa märka något). Så gå hos oss ej en gång bönder. Men vet man af det nya? Nej! Baretter ej, Coquetter ej, Sottiser, epauletter ej. Moderna genombrutna vantar, Se efter om här någon antar. Pirater? pytt! Det är för nytt. Crêpe lisse ej fås, Chalis försmås. Af Carneol och Amethyst Onkeln (springer opp och slår sin hand i bordet). Tyst då, för tusen djeflar, tyst! Katrine (förskräckt). O, ve! ett raseri, som sårar Det innersta utaf min själ! Farväl, förfärlige, farväl! (Går gråtande ut.) SCENEN. Onkeln. August (i surtut, med sporrar, gehäng och sabel vid sidan, möter Katrine i dörren). August. Hvad ser jag här? en skönhet och i tårar. (Följer Katrine ut och slår dörren till.) Onkeln (hastande efter). Nu gäller att få nyckeln ut, Ty kommer denne in till slut, Så lär han bli mig värst af alla. (Öppnar dörren och vill taga ut nyckeln.) August (tränger sig in i det samma). Det kan man då barbariskt kalla! Min herre, ni förklarar er! Onkeln. Så, så! i hvilken sak? jag ber. August. Satisfaction, ej mer, Begär det sköna offret för er galla. Onkeln.
SD. Bonde-Ständet biföll Stats-Utffottets i Memorial den 27 innewarandc mänad gjorde hemställan, om tillökning i Tractamentet för Utstottcts Waktbetjening, sä att till hwardera af dem, mä af Stats-Werkets medel betalas r6 st. Banco för hwarje dag de hos Utffottet warit tjenstgörande, vt supra. Ilx lkrotocollo, 8. IräZLrllk. Derefter äterkom med den stora Deputationen Herr Grefwen och Land t-Marskalken och äter tillträdde klubban. De af Herr Grefwe» och Landt-Marffalken hällna Tal wörö följande. Tal Den 2 Maj. ivZZ Tal Till Hans Majit KONUNGEN, pä Riks-Salen. Stormägtigste AllerNädigste Konung! Ett Zr är innan korrt förflutit, sedan Swea Rikes Ständer med blotta förhoppningarnes twehogse känsla mötte Eder Kongl. Majit inwid en Thron, skakad och wacklande genom twännc Regenters missöden, men till hwars upprätthållande i hmarje nödens stund, Eder Majit syntes hafwa warit detta Nike af Försynens hagnande hand förwarad. Nu, inför denna Thron, hwilkcn en friwilligt wald Monark under Folkets tacksamhet besitter, ätertrada samma Stander, tryggade genom denna äsyn och genom Len djupa medwetenhetcn af ett ät Nationen omsider äterförwärfwadt sättare ode. Under allmänna tankens lugna bifall, flyttades, i nödens yttersta stund, genom twänne utmärkte mäns rcnhjertenhtzt och mannamod, en för Riket olycklig Regent ur sin »verkning: och ingen droppe blod rann, ingen rättighet förkränktes och ingens frid klef stördDä framstod Eder Majit och länade Sin arm ät Styret, förutan den, hwilka öden hade förestätt Nationen! Sä räddades Rikets Skattkammare, hardt när att genom magtspräk tommas: sä upphörde en utarmande gard, älagd för ett owist och planlöst krig.