Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogs BancoUtstottetS Prolocolls» Utdrag af den 6 sistl. hivari Utstottet i anledning af ett hos Wallofl. BorgareStändel af Herr Rädman ^.näsrs kreckin ingifwit Memorial, tikkstylker, det RiksDisconten ej matte af Privata mot erläggande af g P oCenks ränta fä upptaga län, men deremot Lill Riksens Ständers pröfning hemställer, det mät. Le berörde DiicomWerk förunnas att fä ätnjma 600000 Riksdaler eller derutöfwer, till högst ^del af Banquens hela biträdes summa emot g P.eCenks ränta, dä det för de öfriga twä tredjedelarne wore förbundet att betala Z PrcCem; Och blef detta Ban. coUtstottets utlåtande af Höglost. Ridderstapet och Aoeln till alla delar gilladt och bifallit; hwarom underrättelse genom Utdrag af Protokollet de öfrige Resp. Sländen manligen meddelas stulle. Ut supra. Herr Grefwe" och LandtMarffalken an. malte ari han enligt Höglost. Ridderstapet och Adrlns Bestnt, till Hrns Kongl. Maj:t framfört RidLerstapet och AdelnS tacksamhet i afseende pä Riks» dagens Den n November. 649 dagens förlängande. Hans Mmestät hade synts myekek tillfrivsstäld häröfver och hade up dragit Herr LandtMarjkalken att sädant fö- Ridderskapel och Adeln förklara, och försäkra att Hins enva afsigt more befordrande af allmänt wäl, hwar^ill hans Majestät trodde Riksdagens snara asflmande till en stor del bidraga, samt önskade all de wigtigaste malen derföre genast lill afgörande företogos: Hans Majestät hade för öfrigt alagt Herr L!and:MarIkalkcn att för. säkra, det han alltid med synnerlig Nåd wille omfatta Riddelstapet och Adeln. Ridderskapct och Adeln äkstitjdes kl. 7 om aftonen.
Besvärsoch Ekonomi-Utsk:t: N:o 44, i fråga om upphörande af de s. k. apotheksprivilegierne och beredande af ersättning åt nuvide innehafvare deraf; N.o 45, med anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut beträffande Utlåtit N:o 40, i fråga om skjutsnirigsbesvärets ordnande; Banko-Utskottet: N:o 57, i ani. af väckt motion om inhemlande af upplysning, huruvida stadgandet i 6:te §:n af Banko-reglementet ang:de åriig inventering i hankens kassor blifvit iakttaget; N:o 58, ang:de ersättning till Konsuln L. W. Olde fiir kostnader i och för prof å ett af honom uppfunnet sedelpapper; N:o 59, angide föreskrifterna i 7:de artikeln af Bankoreglementet; N:o 60. i ani. af ett utaf förre Bryggaren N. Boberg och förre K rvddkrainhandlnren J. C. Nording gjordt ackordsanhud; N:o 61, med förslag till ändring af åtskilliga föreskrifter i 4:de artikeln af Banko-reglementet; Lag-Utskottet: N:o 57, i ani. af motion om förändring af K. Förordmn angide vissa föreskrifter till kyrkotuktens uppehållande den 4 Maj 1855; Nio 58, i ani. af väckt motion om upphörande af den ännu gällande undantagslagstiftningen i afseende å brott, begångna af de vid Universiteterna studerande; Nio 59, i ani af motioner om dels upphäfvandp, dels ock inskränkning af rättigheten att börda jord å landet, så ock att lösa frälseskattejord samt frälseränta; Nio 60. i ani. af väckt motion om ändring af K.
Jag kan ej kanna, huruvida de motiver, som åtföljde 1784 års lag, då den antogs, ännu finnas i behåll, och jag medger gerna, att denna lags motiver, till en stor del, antydas i sjelfva dess bud; men förhållandet i förra fallet må vara hurudant som helst, så fordras dock tableauns ändamål — jemnförelsen — ovilkorligen, att båda sidornas motiver lika fullständigt framställas, och fordrar det så mycket mera, som jemnförelsen just består i deras afvägning, till bestämmande af den ena sidans företräde i värde framför den andra. Äro de personer, åt hvilka uppdraget lemnäs, mägtiga af dess fullgörande, sa brista de icke heller i förmåga att göra motiverna till gamla lagen åskådliga, i de fall, der en stridighet emellan dem och nya lagförslaget förefaller; och jäg vet då icke, hvarföre Ständerna skulle i deras tind. skrifvelse till Konungen gifva mindre vigt åt den ena sidans motiver, än åt den apdr.as. Det omdöme, angtde förslaget lill civillag, som jag här i ett föregående plenum afgifvit, nemi. att, såvidt jag förstår, det innehåller stora förbättringar åt vårt lagverk, men också stora förvillelser; den rättvisa, jag har gjort Lagcommitteens ledamöter för deras nitfulla och berömliga arbete, och som jag jemväl sökt göra gällande, då jag här talat till bifall för Konungens nåd. propos., angtde nationalbelöning åt dem, allt detta borde kanhända fritaga mig från det tillmäle att bara fiendskap till nya lagförslaget, — ett tillmäle, sorn så ofta tillägges hvar och en, som blott begär säkerhet och rättvisa i granskningen; men om också med äfventyr att äfven i denna fråga missvårda den popularitet, sorn godtyckligt gifves och fråntages, kan jag icke dölja den tanka, att tableauns uppgörande icke bör uppdragas committcens ledamöter.
Jag tror mig endast skyldig att rätta ett misstag, som Herr Cederschjöld begått, då lian uppställt de vådliga följderna af att förena Myntbestämningeii och StatsRegleringeii sålunda* att man, i D e n 21 September f. m. 3i händelse myntbestämningen icke går igenom, förklarar sig qvarblifva vid 1823 års StatsReglering. Den värde Ledamoten bar gjort eri konstig och besynnerlig uträkning, att Borgareoch BondeStånden skulle* för att slippa högre skatter* interessera sig* att Myntbestämningen ej gick för sig. Jag underställer, huru det är möjligt, att antaga en sådan uträkning hos dessa Stånd, då de, på samma gång som vi, afgöra Statsregleringen. Mera äii 3:ne, eller* rättare sagt 2:ne fall, kunna ej inträffa, antingen att Statsutgifterne varda förböjda, eller ock förblifva vid hvad de nu arö* ty under detta belopp kan man ej antaga, att de blifva fastställde. Genom vårt beslut kan ej annat fall inträffa, äii att möjligen 2 Stånd qvarblifva vid 1823 års Stat* och vi äga då åtminstone någon säkerhet i afseende på Skattebeloppet. Jag kan i verkligheten icke tänka mig Herr Cederschölds farhågor* och jag kan icke förklara, huru man kart tveka i Valet mellan det säkra och det osäkra. Friherre Anckar swärd > Carl Henrik: Jag bör först förklara, att Herr Hjertås motion om ett vilkors fästande vid Statsregleringens afgörande alldeles icke inverkar på mina åsigter öfver Statsutgifterna, Min öfvertygelse är* att närvarande omständigheter ej medgifva de löneförhöjningar* som äro föreslagne. Jag anser således, att vi ej kunna öfverskrida 1823 års Statsreglering; 3a Den ai September f. m. men jag tror, att Her Hjertås motion,] anseende till den stora majoritet af löntagare, hvaraf detta Stånd består, är ändamålsenlig och riktig.
Palmstjerna, Carl Otto: Bevilln.Utsk:s utlåt. N:o 11, angick uteslutande PresteSt. och kunde således icke föranleda till något R. o. Ad:s beslut, utan lades derföre blott till handlingarna, och denna R. o. Adis åtgärd kan enl. min åsigt icke innebära något R. o. Ad:s bifall. Jag är i öfrigt förekommen af Hr Gripenstedt, i hvars yttrande jag instämmer likasom i det slut, hvartill han kommer, och anser således att Bevilln.Utskis sätt att se frågan är öfverensstämmande med våra grundlagar. Min mening är följaktligen den, alt R. o. Ad. bör bifalla och godkänna Utsk:s förslag. Hr Fåh ra;us, Olof Immanuel: I hufvudsaken är jag förekommen af de 2 sista talarne. Hvad sjelfva grundsatsen angår, så Den 1!) Juli f. m. 499 lior jag, alt tillräckliga skäl redan blifvit anförde, och vill blott i afseende på det historiska af frågan hafva äran tillägga några ord. Jag får dervid uplysa, att R. St. icke haft någon del i de åtgärder, hvarigenom tull-lindringarna upkommit. Det allmännare förordnande, som i detta hänseende ännu är gällande, vidtogs af K. M. år 1822, då del för Ostoch Westindien samt Norra Amerika gällande stadgande utsträcktes till öfriga Transatlantiska orter. I 1826 års tulltaxa förklarades tull-lindringarne ega rum endast under 3 år ulan alt lill detta K. M:s beslut R. St. gåfvo någon anledn. Verkställighet af beslutet följde likväl icke; men äro 1830 beslöts åter alt tull-lindringarna skulle successivt uphöra. Ar 1835, sedan åtskilliga handelssocieteler begärt delta besluts inställande, förordnade K. M. likväl ä nyo, att tull-lindringarna skulle tills vidare fortfara. Först i sednare tider hafva stadganderne om dessa tull-lindringar influtit i tulltaxe-underrältelsernc, och häraf har blifvit en följd, att dä R.
"Ja, f-dt vacker är hon, den yngre menar jag", brummade länsmannen, tog mössan och lade den åter på bordet samt fortfor sedan, lugnande sig: "Jasa, det der är nu de omtalade utländskorna, Hm, hm, vi administrativa tjenstemän böra ha reda på allt som försiggår i vårt distrikt, men, Pettersson, gif mig imellertid en butelj bäijerskt, det är f-dt varmt i dag." Värden skyndade efter ölet. Under tiden kastade länsmannen en forskande blick på middagsbordet. "Tre vinglas", mumlade han, "hå, hå, det börjar se besynnerligt ut. Kanske att någon smugit sig ut genom fönstret? Den der saken tål en liten undersökning. Jag skulle just nu behöfva någon sådan der affär för att visa hvad jag är för en karl." Pettersson inkom och serverade ölet. Efter en grundlig styrkedryck vände sig länsmannen till honom och sporde: "Nå, hvar är den tredje i sällskapet?" "Den tredje i sällskapet?" sade hotelvärden förvånad, "dom äro bara två fruntimmer, det jag vet." "Men det tredje vinglaset, hvarom vittnar det?" återtog kronans man i sträng ton. "Sätt sig inte i omständigheter, Pettersson." Hotelvärden bleknade något och ville svara, men länsmannen fortfor: "Jag är din vän, Pettersson, men det säger jag dig på förhand att vi administrativa tjenstemän ha inga anseende till personen när det gäller för staten, vigtiga frågor, och all vänskap tiger då. Hvar är den person, som druckit ur det tredje glaset?" Och länsmannen pekade med en storinqvisitors uppsyn på det vid ena bordsändan stående till hälften urdruckna vinglaset. "Det tredje vinglaset", sade nu den åter lugnade värden med komisk förlägenhet, "det tredje glaset,bror Smilander, var för mig." "Hvasa", utbrast länsmannen, "för dig? Det tror jäg inte. Jag befaller dig i lagens namn att du lyder lagens befallning denna gång eljest är jag tvungen att gå helt annorlunda tillväga."
Antiqvitets-Akademien öfverlemnas, samt enär han, vid nu uppnådd 54 års ålder och enligt bifogadt läkarebetyg bruten helsa, icke kunde hoppas erhålla någon offentlig tjenstebefattning, som skulle kunna gifva honom dagligt bröd, — Akademien ansåge sig ega grundade skäl att tillstyrka nådigt bifall till den underdåniga ansökningen, med uttalande af sin önskan, att Rikets Ständer måtte genom den sökta pensionens beviljande lemna en välförtjent belöning åt denne tlitige forskare och på samma gång en behöflig uppmuntran åt andra personer, som med försakande af enskild fördel kunde vara hugade att egna sig åt gagneliga, ehuru brödlösa specialstudier. Med afseende å hvad Akademien underdånigst anfört, tillstyrkte Stats-rådet, att Kongl. Maj:t täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om beviljande af en årlig pension för Sökanden till belopp af Två tusen Riksdaler, mot förbindelse för honom dels att till Ecklesiastik-Departementet aflemna femtio exemplar af omförmälda tidskrift, dels ock att under de resor, han kan komma att för antiqvariskt ändamål framgent företaga, tillse, det forntida minnesmärken bibehållas och vårdas. 16.
När kroppen får hvila och det måste du ge den blir du bättre... Men låt mig ändå veta hvad du tänkte om det du trodde dig höra?" "Jag tänkte ingenting jag, utan jag bara svarade igen: Månn' det nå, det skall dertill!" "Men med sådan vidskepelse gör du far ledsen!" återtog Magda. "Ledsen åh, det vet jag visst ... skulle han bli ledsen för det att vår herre Christ i sin nåd ville hålla mig till godo? Det vore väl snarare högtid att glädja sig åt ... en slipper ifrån så många sorgligheter, när en kommer i svarta mullen." "Men om du tänker på det, blir du sjelf sorgsen till mods och kan aldrig mer skratta." "Kan jag icke det!" svarade Calle, och liksom hela den melankoliska sinnesstämningen genom ett trollslag försvunnit, började han skratta af hjertans grund, och detta utan allt bemödande; det var så roligt, tyckte han, att Magda ville höra honom skratta han glömde dervid bort både lifassuransen och rösten öfver kyrktaket. Sedan Calle kommit i det lynnet, tog han ej vidare del i öfverläggningarna. Men efter ett par timmar hade Magda uttömt icke blott den lilla korgens innehåll, hon hade äfven uttömt alla de tillgångar hon egde i mod och förhoppningar och nu var afskedet inne. Calle gick förut att ställa båten klar. "Om fyra dagar senast är jag åter här," sade svärdottern, i det hennes tårar föllo på gubbens hand, "och då, så sant jag vill att Ragnar i all sin tid håller mig kär, medför jag något tröstens ord!" "Godt, min älskade dotter, Ragnar skall få veta allt hvad du gör för hans gamle far... Och helsa nu Nanny, stackars lilla kräk, att jag förbjuder henne komma hit, ty hon blott upprör mig." En stund härefter gnisslade de tunga riglarna så att det gaf genljud i den öde ruinen... Fången var ensam. Men ännu en gång skulle han få höra de kära rösterna.
Man bör derföre nu gerna önska, att detta behof i lämplig mån blir afhjelpt. Att ingå uti undersökning om alla de särskilda titlar och deta il ler, som den Kongl. Propositionen innehåller, dertill saknar jag tid, förmåga och nödiga handlingar; men i den händelse Idöglofl. StatsUtskottet skulle finna, att hvad jag ofvanföre anfört, är grundadt på sanning och rätta förhål - 88 I Den 8 December f. m. landet, så hoppas jag att, i följd deraf, anledningar icke skola fela, att föreslå betydliga nedsättningar uti en del af de å anslagen yrkade stora förhöjningar. Härigenom skola, i den händelse Rikets Ständer nu åtaga sig lika Bevillningar som vid 1S23 års Riksdag, och dessa Bevillningar till Staten ingå med lika summor som under föregående åren, behållningar uppkomma, hvilka, väl administrerade , kunna användas och uppfylla de angelägnaste behofven af Försvaret till Lands och Sjös, och Staten sålunda icke under fredens lugn behöfva härföre skuldsättas, en åtgärd, som inför Medborgare icke nu skulle kunna försvaras, då alla bemödanden böra rigtas, att så ordna Rikets allmänna penningeangelägenher, att Banken med säkerhet för framtiden må kunna uppfylla det ändamål, som med dess inrättande varit åsyftadt, och för hvars vinnande ett inrikes Statslån torde kunna behöfvas, för att betala Bankens bos Staten återstående fordran för 1808 års Krigs-skuld. Att detta Memorial blifver med de öfrige Respective Stånden communiceradt och till StatsUtskottet remitteradt, derom anhålles ödmjukast. Herr ■von Troila, Emil: Det är vid eu del af Herr Thams anförande, som jag fästat mig, och anhåller att få yttra mig i Den 8 December f. rn. anledning deraf. Herr Tham har, som jag tyckt, sagt, att det indelta löningssältet vöre för Armeen det hästa. Jag är af en motsatt öfvertygelse af följande skäl: 1:0
F) Under 1856—1S58 års riksdag bevil jade anslag, som ännu icke uthekommits. § 96, angående återstående anslagen för landtförsvaret tillhörande föremål, innehåller, med uteslutande af de föreskrifter, som afse redan utbetalda anslag, samma stadgandon som nuvarande reglementes 90 §. § 97. angående anslaget till Teknologiska Institutets aptering i den för detsamma uppförda nya lokal, motsvarar 2 mom. i § 95 af nu gällande reglemente. Stats-Utskottets Memorial JVs 205. 3 § 98, angående ännu icke utbekomna statsbidrag för väganläggningar och vägförbättringar samt vattenaftappningar. motsvarar 102 § af nu gällande re - glemente. § 99. angående återstoden af beviljad t anslag för beskattningsväsendets förenkling, § 100. angående anslag till inköp af Katnereraren C. Sandbergs samlingar röran de Svenska kameralväsendet, § 101. angående beviljad restitution för erlagd kronotionde af komministersboställen inom Stockholms län, samt § 102, angående vilkorligt medgifven återbäring af förre Landskamereraren, Kammarrättsrådet S. Lindberg ådömd ersättning för förluster å tvänne boställsarrenden, äro hufvudsakligen af samma lydelse som §§ 103, 104, 105 och 106 i sistnämnda reglemente. § 103, angående ännu icke utbetalda anslag till föremål hänförliga under Riks-sta tens 8:de Hufvudtitel, motsvarar, med uteslutande af de stadganden, som afse redan utbetalda statsbidrag, nuvarande reglementes 108 §.
(Förre eller niinbre belopp; od) må imber åreté lopp mera (Fätttplabt papper bern icfe tillbelaö, än font jemnt fmarar emot beloppet af be efter f>anb levererabe förfäljningömeblen. ©en 31 december f>rvarje år bör allt ofålbt flämplabt papper hoö bejje $ön fäljningémän inventerad; ^ongl. Slaj:t$ ^5efallntngdF>afwanbe lifroäl obetaget att när forn f>elft, af förefomtnanbe
Om nu dagsverkena utfordrats efter matlagsberäkningen, hade denna utskyld blifvit förstörande för de fattigare församlingsboerne, enär hvarje torpare med sitt hushåll ansvarade för ett matlag. Man fann della obilligt och man träffade öfverenskommelse om lagens förbigående. Men om öfverenskommelse icke uppgöres, utan man måste göra lagen gällande, der kan det t. ex. hända att en sätesgård bestående af 3 eller 4 mantal, hvilken innehafves af någon, som sköter honom under eget bruk, med ett enda matlag, ej ansvarar för större dagsverksskyldighet än ett torp. Hvad preslers och klockares aflöning beträffar, så bl ifver samma betalningsgi und lika obillig. De s. k. konventionerne kunna visserligen afhjelpa dessa olägenheter, men der sädane ej äro tillvägabragta, utan författningarne skola tillämpas, der råkar man i stort bryderi, hvilket jag, under den tid statssekreterare-embetet för ecklesiastikärenderne var mig anförtrodt, nogsamt fick erfara. Om Utskrns förslag skulle antagas, så visste man alldeles icke hvarken huru långt uppåt mantalen finge sammanslås eller nedåt fördelas, för att utgöra ett matlag eller en rök. Vill man pä begreppet matlag söka en definition i fattigvårdsstadgan, så finner man der uti 10 §:ns 2 mom. följande föreskrift: ”Förekommer inom fattigvårdssamhälle pä landet jordbruk, fabriks-, brukseller grufve-röretse af den art och utsträckning, alt dervid begagnas utom jordtorpare och tjenstehjon i ägarens bröd, ett större antal andra arbetare, hvilka vid stället äro betalte och utgöra egna matlag såsom statfolk, inhysesfolk, fabriksarbeterare, hammarsmeder och grufvehjon etc.” R. o. Ad. torde således nogsamt inse att med det förslag Utsk:n framställt kan man icke vara belåten. Det är icke eller lätt att uppgöra ett tillfredsställande eller fullständigt i delta hänseende. Jag ser således icke någon annan utväg, än att R. o. Ad. återremitterar betänk, till Utkm pä det att R.
Som ett tacksamt erkännande af den hängifvenhet och offervilliga trohet, som kejsarinnan Elisabeths hofdam, grefvinnan Sztaray, bevisade vid furstinnans dödsbädd, har kejsaren nu förlänat henne Elisabethsordens storkors, hvars första bärarinna grefvinnan Sztaray alltså är. $ Huslig ekonomi. Doktor Astrid Cleves föreläsningar på Stockholms högskola. krån kolvätena, som innehålla blott två gvundr ämnen, nämligen kol och väte och som ej äro ätliga, öfvergick föreläsarinnan i tisdags till en annan grupp af kolföreningar, kolhydraterna, som innehålla kol, väte och syre — de båda sista ämnena i samma proportion sins emellan som i vatten, d. v. s. dubbelt så många vätesom syreatomer — samt äro af stor betydelse som näringsämnen. För att lefva och växa behöfva gröna växter vatten och ljus. Genom fina porer inandas bladen den i luften befintliga kolsyran, alstrad genom förbränning bl. a. i människooch djurkroppen. Under ljusets påverkan försiggår en kemisk reaktion i bladen, hvilkas kolsyra och vatten förvandlas till stärkelse, hvarvid ett öfverskott af syre frigöres och bortgår som syrgas. Denna process, genom hvilken kolsyra assimileras och förvandlas till organisk substans och som möjliggöres genom växtens gröna färgämne, kallas kolsyreassimilation. En del af växtens stärkelse åtgår till bildande och underhåll af stam, rötter och växtens öfriga delar. Öfverskottet kallas förrådsstärkelse och är afsedt för framtida behof. Potatisväxtens upplagsnäring förvaras i rotknölarna (potatisarna) för att nästa år användas till nya skott. Färsk potatis är följaktligen hård och tung; men då den på våren skjuter groddar och därtill förbrukar stärkelse, skrumpnar den. Potatismjöl innehåller nästan alldeles ren stärkelse. När vi äta potatisen, förbrännes inom vår kropp kolhydratets stärkelse till kolsyra och vatten, som sedan åter kommer växterna till godo. Ett fullständigt kretslopp äger härvidlag rum. Djuren och växterna hafva motsatta uppgifter: de förra inandas syre och utandas kolsyra, de senare inandas kolsyregas och utandas syre.
Vid Hr Gripenstedts förslag vill jag blott erinra, att det undantag, som han gjort, synes mig böra alldeles uteslutas. Hans förslag lyder som följer: ”Sockenstämma må besluta afgifter för communala behof, dock icke af andra än dem, som i stämman röstägande äro.’’ Detta dock, med derpå följande ord ända till punkten, ville jag föreslå måtte utgå, emedan eljest följden skulle blifva, att en del af socknens innevånare blefve befriad från communala afgifter, hvilket vore stridande med den allmänna författningen af år lBtr, ang:de bidrag till fattigvården , enligt hvilken alla, som icke sjelfve i!ro i behof af fattigvård, äro skyldige att i afgifterna dertill deltaga. Den sisla punkten af det nu gjorda förslaget innehåller: ”Vid afgifters uttaxering följes samma beräkningsgrund, som gäller för rösträttigheten.” Örn detta förslag af R. o. Ad. gillas, så äro med detsamma alia de svårigheter undan - Den 8 Mars e. m. röjda, som innehållas i Utsk:ns förslag, der ett slags godtycklig taxering tillätes och der man följaktligen Liefve nödskakad att tillsätta en högre myndighet af gode män m. m. Oin svårigheterna dervid har lt. o. Ad. ledan hört så mycket ordas, att något deraf nn icke hehöfver upprepas. Jag tillstyrker antagandet af Hr Gripenstedts förslag, utom det undantag, jag nyss nämnde. Frih. Cederström: I händelse Hr Landtm, anser Hr Gripenstedts förslag kunna komma att utgöra föremål för öfverläggning, så anhåller jag att deröfver få yttra mig, men i annan händelse har jag intet att erinra. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, i anledn. af Frih. Cederströms nu gjorda framställning, sin mening vara den, att Hr Gripenstedts förslag visserligen kunde komma under öfverläggning. Frih. Cederström: Då Hr Frih. o. Landtm, anser sig kunna göra propos. på Hr Gripenstedts förslag, så anhåller jag att få upptaga samma förslag till vederläggning.
Att denna lott skulle triiffa dessa böcker, hr dockosannolikt. Var tids specialitet torde mer an niilgoni föregaende vara kvinnan. Och just den nyktert historiska framställningen af henne, i motsats mot forna tiders af poetisk blomdoft omsvlfvade kvinnogestalt, &amp; r hvad man nu för tiden slrdeles iutresserar sig för. Fröken Fries ' kvinnobilder &amp; ro icke fristabende, de presenteras med sin historiska orngifning, och de framtritda derigenom s&amp; mycket mer lefvande. Hennes Victoria Colonna a p en renassanskvinna, som I r handlingskraftig som en man, kysk som en vestal midt i en tid af oerhördt Ilttsinne, lugn som en gudinna, som en " gudinm som g i r pil molnenn för att anvlnda det franska uttrycket., och detta midt i en tid, d&amp; allt var passion, ett kaos af upprörda passioner. Det a r p&amp; samma satt med Navarradrottningen Johenns af Albret, som ocksa hon bildar den skarpa motsatsen till sin tids odygder. Det &amp; r hon, som &amp; r mannen i hktenskapet med Anton af Nasarra, han är det svagare karilet, ytlig, fafäng, nöjeslysten, ophlitlig, glömmande hustrun för Katarina af Medicis hofdamer. Det ar ett starkt intryck af kvinnoduglighet, dessa karaktarer gifva oss, icke utan sin bismak af prosaisk nykterhet och förstlindighet. Nen förf. har icke dragit denna elutsats, i allmänhet ar hon icke fallen för s t r h g a slutsatser, knappast ' för siutsatser alls. Vi mena, att hon ofta icke g i r till botten af karaktären eller &amp; tminstone icke sammanfattar dess skiftande sidor i ett totalomdöme, s&amp; att vi f&amp; detta sammansatta intryck, som ofta ar p i en ging s&amp; svirt att reda men p&amp; samma gAng kanske utgör .en personlighets förnanista trollmakt och egendomligaste karna.