Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häradstingens fåtalighet utgöra nemligen ett hinder i lagskipningen och föranleda en långsamhet i målens afhjelpande med slutlig dom, hvilket i oändligt många fall vållar en temporär rättslöshet och i alla händelser ett onödigtvis förlängdt och skadligt otrygghetstillstånd, Enär, såsom sagdt är, i den provins, hvarom jag nu talar, köpare af fast egendom ej gerna kan erhålla fastebref å sitt köp på kortare tid än 1J å i\ år, inses lätteligen hvilka många olägenheter, som härvid skola uppstå, till följd af Tingens hållande endast 2:ne gånger om året. Innan fastebref erhållits, är köparen ej betryggad för börd; är således ej viss att få behålla hvad han köpt; vågar derföre icke, med nedläggande af erforderliga kostnader å jordens bruk, sköta egendomen så, som sig eljest borde; har svårighet att skaffa sig medel för köpeskillings—liqviderna m, m. Deremot, med 3:ne ting om året, på sätt i andra lika befolkade och lifligt näringsidkande län är förhållandet, kan visshet om tryggad besittning vinnas inom 6 å 9 månader. Jag behöfver ej vidröra gagneligheten af öfriga civil-måis hastigare slutliga afgörande; denna fördel inses af enhvar. Må man icke mot mitt förslag invända möjligheten eller utsigten till Häradsrätternas reorganisation och förvandling till permanenta domstolar, med ordinarie rättegångsdag 1 å 2 dagar i månaden o. s. v. Sådana mera omfattande förändringsplaner kunna ej med någon säkerhet för närmaste framtid beräknas huruvida de må blifva antagna eller icke. En enkel och lätt vidtagen förändring, till stor fördel för orten, vore, efter mitt förmenande, om Wermland öfverflyttades ifrån raden af de landskap, 252 Motioner hos Ridder ska pel och Adeln 1862. N:o 87. som hafva 2, till dem,' som ega 5, årliga häradsting; och vågar jag alltså härmed föreslå: att Rikets Ständer härom ville till Kongl. Maj:t göra underdånig framställning. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles.
2:dra artikeln af 1762 års bevillningsförordning innehåller då meddelade stadganden angående bränvins tillverkande och försäljning samt derför fastställda afgifter. Enligt hvad i 3:dje artikeln förklarades, hade de vid en och annan föregående riksdag stadgade afgifterna för nyttjandet af vissa öfverllödsvaror »sällan utgjort hälften »af det belopp, Rikets Ständer haft skälig anledning påräkna»; hvilket tillskrefs oundvikliga underslef, då afgifternas beräkning grundade sig på vederbörandes egna angifvande samt taxeringsmännens godtfinnande. Rikets Ständer ansågo derföre bäst, att för bruket och nyttjandet af vin, kaffe, té, chokolad, tobak, snus, puder, socker samt vagnar, chäsar och karrioler »med liera dylika öfverllödsvaror», i ett för allt, utgjordes vissa afgifter, »lämpade i det närmaste efter de grader Stånden emellan, »som med billigheten möjligast kunnat utlinnas» Till följd af denna klassifikation skulle »rikets högste embetseller tromän, till och med öfverstar», erlägga 20 d:r, alle öfrige tromän 12 d:r, civile och militärbetjente samt öfrige på rangordningen uppförde ståndspersoner under tromän 6 d:r, subalternofficerare samt pastorer i mindre församlingar 4 d:r, andre i rangordningen icke upptagne civile, militäre och ståndspersoner af bättre vilkor 3 d:r, »grosshandlare samt andre förmögne handelsmän» uti de största städerna 16 d:r. Lägsta afgiften var bestämd till 4 öre för ståndspersoners drängar samt löst folk i städerna och till 2 öre för allmogen samt arbetsfolk på landet; hvilken afgift endast skulle erläggas för friheten att nyttja tobak. Bland de i 4:de artikeln af 1762 års bevillningsförordning införda stadganden, angående taxeringarnas verkställande, förekommer den föreskriften: att ingen af borgerskapet eller dem, som borde påföras bevillning för handel och rörelse, finge taxeras till mindre bevillningsafgift, än det belopp hans utskylder till staden utgjorde. Beu.-Kom.
En sådan enrollering måste likväl ske på ett försiktig! sätt för att ej afskräcka, utan i stället locka folket att sjelft företrädesvis söka tjenst och skydd iSammansatta Slatssamt Allm. Bese.- och Ekon.-Vtsk. Utlåtande N:o 39. 5 hos Kronan. Man måste undvika allt tvång om saken skulle lyckas och vilkoren blifva sådana, att de voro förenliga med folklynnet och en sjömans billiga anspråk. Inga kompani-indelningar, intet inblandande uti skär-karlens enskildta lif, då han vore hemma och icke till verklig sjötjenst kommenderad, borde ega rum. Han måste anses såsom en alldeles fri man, den stund han blifvit hemförskalfad och finge ej godtyckligt kommenderas utom på förut bestämda tider under fredstid, såvida han ej sjelf vore sinnad och sökte sjötjenst. I öfverensstämmelse med dessa grundsatser har motionären föreslagit: “att hvarje enrollerad karl får en årlig städsel af 15 R;dr Riksmynt och att kapitulations-tiden är 6 år, men kan derefter förnyas på 6 års tidrymder; att denna städsel förbinder karlen, att en gång om året inställa sig till mönstring å utsatt närbelägen mönstringsort efter kungörelse i kyrkorna, samt att han icke afflyttar från hemorten, utan att sådant anmäla med uppgift hvarthän, samt att, derest han under sin ledighetstid söker annan tjenst, sådant förut anmäla för erhållande af permission.
Att denna förädling icke var en frukt af den verldsåsigt och de läror, som hennes fader hyllade och som hon sjelf ännu, fastän med tveksamhet, omfattade, det kunde afpressa henne en suck och det hindrade henne att i sin faders närvaro uttrycka sin glädje öfver företeelsen; men den gladde henne likväl och gjorde henne lycklig, ty hon kunde ju icke annat än ställa det vunna målet öfver medlen att hinna det. Genom Hermiones flit och skönhetssinne hade den lilla landtgård, som Krysanteus och hon bebodde, antagit gestalten af ett hem, der intet vittnade om rikedom, men allt om smak och trefnad. Huset beskuggades mot middagssolen af lummiga ekar och skiljdes från hafsviken af en trädgård, i hvilken ett urval af nejdens skönaste blommor prunkade vid sidan af vexter, nyttiga för hushållet. Väggarne i Krysanteus hus voro betäckta med tapeter, väfda af Hermione, och till det enkla bohaget, förfärdigadt af nybyggarne, sällade sig böckerna och cittran, som påminde om huset vid Tripodgatan och genom Theodoros lyckligen blifvit ditflyttade ifrån Athen. Theodoros hade valt sin bostad i grannskapet af Krysanteus hus, vid mynningen mellan tvenne berg, från hvilken utsigten öppnades öfver en angenämt grönskande dal, der nybyggarnes hus här och der skymtade mellan löfmassorna, och på hvars sluttningar man såg deras talrika hjordar beta. Det var en skön vårafton. Medan en del af nybyggarne voro samlade hos Krysanteus, för att med honom rådslå om åtskilliga angelägenheter, som rörde kommunen, hade Hermione begifvit sig ut på en promenad och under denna träffat Theodoros. Deras samtal vände sig nu, såsom nästan alltid, när de voro tillsammans, omkring religionen. Theodoros fortsatte oförtrutet sitt omvändelseverk och gjorde det med desto större ifver, som det gjorde synbara framsteg hos filosofens dotter. Hermiones tankar voro mer än någonsin riktade på det öfversinnliga, sedan hennes jordiska förhoppningar hade sjunkit i grafven. Hon kände behofvet af en kraftig, själens innersta genomströmmande hugsvalelse, men egde den icke i sin filosofi.
Meningen måste så mycket hellre hafva varit, att bevilja Creditivet till årlig lyftning, som det i annat fall alldeles icke motsvarat ConvoyCommissariatets behof och det förra årliga anslaget, som blifvit Commissariatet undanryckt. Grefve Horn, Claes Fredrik: Lika med Friherre Anckarswärd anser jag Rikets Ständers Skrifvelse vid i8a3 års Riksdag böra så förstås, att man icke åsyftat ett årligt anslag till ConvoyCommissariatet, och jag stöder mig härvid på den omständigheten, att Ständerne uttryckligen förklarade, att de 122 Den 7 Maji f. m. funno det ärliga anslag, som förut egde rum alltsedan 1818 års Riksdag, öfverflödigt, och just derföre biföllo ett Creditiv till samma belopp i händelse af behof. Hade icke meningen varit, att Creditivet skulle gälla blott för en gång, så hade man ju lika väl kunnat bibehålla 1818 års årliga anslag. Jag har dessutom fästat mig vid den förbindelse ConvoyCommissariatet skulle aflemna, och hvarom StatsUtskottets Betänkande besynnerligt nog ej innehåller någon upplysning, om den ens blifvit afgifven, eller hvad den innehåller om sättet för medlens ersättande, hvilket allt, enligt Ständernes beslut, utgjorde vilkor för Creditivets lyftning. Jag tror således en återremiss vara nödvändig, för att få desse omständigheter utredde. Herr Tham, Wolrath: Huru Rikets Ständers förordnande vid sisla Riksdagen om ett Creditiv för ConvoyCommissariatet från RiksgäldsContoret, i stället för det fordna årliga anslaget, sorn ansågs böra indragas, — huru, säger jag, detta förordnande bör förstås, hade jag icke trott nu kunna blifva föremål för öfverläggning, sedan Ridderskapet och Adeln i sista Plenum genom votering godkänt Herrar Fullmägtiges åtgärd, att tillåta lyftning af Creditivet tvenne år å rad, eller tillsammans i33,333 R:dr 16 sk., och således gillat den åsigt, att Rikets Ständer åsyftat ett årligt Creditiv af 66,666
5Jlaj:t infanbt förslag belS till fprfolag ocf) belö tid färjfilba lagar röranbe fprfo* wäfenbet. öfwer bejja, af trpefet tttgifna förjlag äro utlåtanben fe# berntera worbne inforbrabe från famtliga f onf f orierne, fywilfa lifwäl ännn icFe bertneb infotumit. ?lf fotniterabe, utfebbe till omarbetanbe af fjölagen, afemnabeö, jemte unberbånig jfrifwelfe ben 1 Suni 1836, förjlag till np fåban lag. ©eröfwer inbemtabeö unberbåniga pttranben ej minbre från magifra# terne farnt *£)anbelö#focieteterne od) ©feppö»reberierne i rifeté förre faber ätt afwen från riFeté famtlige .fpofrätter, f ontmerfe*follegium od> ©jöforfafringS#.öfwer*rättcn; fymarefier f ongl. ^aj:t ben 6 SFooember 1845 anbefalte fomiterabe att ånpo fatnmanträba för att, på fått be hegart, efter öfwerwaganbe af be mot förfaget framfällba anmärk ningar, förefå be rättelfer odj tillägg, l) martill anlebning Funbe före# fontina od> för att tillifa pttra fg i anlebning af bet fårjfilba Siegle» mente för fjöfarten, forn $örwaltningen af fjö»ärenberne od) forn» merfe»f ollegium uppgjort.' fomiterabe, forn fortfatte fina öfwer» läggningar intill flutet af ?lpril tnanab innewaranbe år, l>afwa feber# tuera infommit meb förfag till ©jölag od) Sleglementc för fyanbeltf» fjö farten. Dep bepöt $ong(.
Ständer förut yttrat i afseende på dagsverks-räntans upphörande, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse för öfrigt med hvad E. K. M. föreslagit, lör sin del beslutat, att: l:o Såsom hufvudränte-persedlar inom Wermlands län bestämmas spanmål och smör; ?:o Nuvarande bufvudränte-persedlarnc spanmål och smör bibehållas med blott de förändringar, som kunna blifva en följd af i allmänhet gifna föreskrifter. Ved, tackjern, osmundsjern, kött med oxe, ko, får och lam, fläsk samt hö förvandlas hälften till spanmål och hälften till smör. Den genom förvandling uppkomna del af spanmålsräntan utgår med hälften råg och hälften bafre; 3:o Alla öfriga nuvarande uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripne persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, att, jemte de lill penningar förvandlade bråktalen och nuvarande skatte-titeln penningar,' utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Gefleborgs län. E. K. M. hade ansett, att, utaf de nuvarande räntepersedlarne, spanmål, smör, höll, strömming och lax, jern, hö och dagsverken samt dessutom penningar lämpligen kunde komma i fråga alt, såsom särskilde skatte-titlar, bibehållas; äfvensom räntepersedlarne oxe och får kunde förvandlas i kött och halm lill hö. Deputerade Irån Gestrikland hade för denna del af länet tillstyrkt antagande af det Nådiga Förslaget med endast det förbehåll, att, då strömming och lax der förekomma endast för två lägenheter till obetydliga belopp, dessa persedlar måtte förvandlas till penningar; hvarjemte desse deputerade ansett, att i stället för bestämmande af minsta enheten, beräknad efter helt mantal, samma bestämning måtte ske för hvarje hemman, som hade särskild ränta i jordeboken, utan afseende å hemmanets storlek; äfvensom all bland räntorna nu ingående hvete och hafre samt i allmänhet råg och korn borde reduceras till hälften råg och hälften korn, och att de olika jernsorternas 214 Expedilions-Utskottels Förslag lill underd.
Nej, hur skulle jag kunna tala om det. Det var så – så ... Inte kunde det falla mig in att tala med någon om det, när han inte talade med mig om det. Minns du – när jag var helt ung och först kom ut – minns du då, att Hans och Leonora hade en stor middag KATRINE. Ja, jag minns det mycket väl. Det är en fyra à fem år sedan. Strax efter du hade haft nervfeber ... EMILIE. Han förde mig till bordet – minns du? KATRINE (ärligt). Nej, det minns jag inte. EMILIE. Nej, det gör väl ingen annan än jag själf nu. Och hade han inte sysselsatt sig så mycket med mig, och sagt mig så många granna saker, så hade jag väl inte heller tänkt så mycket på honom. Men nu ... Han reste ut med »Sjælland» kort efter och – jag kunde inte hjälpa, att jag alltid tänkte på honom. Och så blef det också sommar, och jag såg ingen annan – på länge ... Jag säger det bara, för det du skall förstå, att jag kunde vara så – inbilsk och dåraktig. (Katrine nickar.) Och så när han kom igen nästa gång ... Det var strax efter det Leonora hade fått lille Jörgen, och hon kom nästan icke alls ut och var alltid så upptagen hemma. Kan du minnas – så brukade han komma så ofta ut till oss? KATRINE. Ja – det var den vintern du åkte så mycket skridsko ... EMILIE. Ja. Och sedan – sedan brydde han sig inte om mig mera. KATRINE. Så gör så många män – de menar nog inte något ondt med det. EMILIE. Jag förstod, att när han inte såg mig, så tänkte han icke alls på mig. Och så började jag undra, hvem det var han tänkte på ... KATRINE (ler vemodigt). Ja, ty det måste ju vara någon ... EMILIE (trohjärtadt). Naturligtvis måste det vara någon. Och så en gång – det är icke länge sedan, blott för en fjorton da’r sedan – då vi voro på middag hos Maages, så ...
Majrts och Kronans bibehållande vid egande rätten till hemanet N;o 1, Hästerås eller Cathrineberg, (se 1839' års tryckta RevisionsBerättelse pag. 33—35), har Kongl. Maj:t, medelst Nådigt Utslag af den 12 nästlidne Maj, fastställt dess och Rikets Svea Hof-Rätts, den 14 Maj 1839, fattade beslut, hvarigenom IJof-Rätten förklarat sig icke vara behörig, att omförmälde tvist till pröfning uptaga; hvarjemte Kongl. Maj:t, med bifall till Advocat-Fiscals-Embetets i Hof-Rätten gjorda resnings ansökning, i Nåder förordnat, det må vederbörande Krono-Ombud, inom 3:ne månader efter det nämnde Embete erhållit del af Kongl. Maj:ts beslut, anföra besvär öfver Kinds Härads-Rätts, den 26 April 1838, i frågan gifne Utslag, hos Kongl. Maj:ts och Rikets Götha Hof-Rätt, som, utan hinder af den laga kraft, hvilken åkommit Härads-Rättens Utslag, eger att besvären deröfver uptaga och» dermed, lag och beskaffenheten likmätigt, förfara. 30 Län till Städer och Corporätioner. (1835 års Banco-Reglemente § 188). Af det låne-biträde, till högst 33,000 R:dr Banco, hvilket, vid 1828 — 1830 årens Riksdag, blifvit Lunds Domkyrka medgifvet, har hitintills icke något kommit i fråga att utgifvas. Å de till åtskillige Städer och Corporätioner tillförene från Banken utgifne lån är, från den 31 December 1839 till och med den 30 Juni innevarande år, inhetaldt tillsammans 3,825 R:dr 36 sk. 9 r:st. Skiftesoch Odlings-Lån. Af dylike lån hafva, i öfverensstämmelse med de uti 1835 års BancoReglemente § 195 gifne föreskrifter, utgått: är 1840 .
Det är icke utan, att jag och de, som arbeta med mig, hafva uppgjort ett ungefärligt förslag öfver hela kostnaden för befästningen på landsidan. Men jag vill icke gerna nämna någon summa på ett arbete, sorn är af beskaffenhet att vara mycket vidsträckt och erfordra mycken tid. Generella planen är visserligen uppgjord öfver befåstnings-ideen, äfvensom exacta beräkningar öfver det, som ligger så nära tiden, att beräkningar deröfver kunna uppgöras; men om man ville på förhand träda in i allmänna förslag och uppgöra beräkningar öfver sådant, som man kan förutse på en längre tid icke kunna medhinnas, hade man uti en sådan med mycket arbete uppgjord calcul blott gjort en roman, emedan man för en så lång tid, som erfordras till fullbordande af ett arbete, sådant som det ifrågavarande, icke kan förutse och beräkna de omständigheter, som verka på arbetskostnaden och priset å materialier. För att således icke hugga i vädret eller lemna upplysningar, för hvilka man icke kan stå till svars, är det rådligast att icke försöka att bestämma något visst belopp för hela arbetet, utan blott förklara, att det kostar mycket. StatsUtsk. har slädnät vid denna anmärkning och icke ingått i discussionen örn det militära. Jag tror mig derföre icke höra ingå i en sådan discussion, utan får jag blott, hvad befästningen på sjösidan beträffar, säga, att dtn allmänt är erkänd såsom ett stort behof. Hvad befästningen på landsidan angår, ingå deri så djupa politiska och militäriska considerationer, att jag icke vågar inlåta mig på pröfningen deraf. Jag låter derföre min öfvertygelse i detta afseende hvila vid SS Den 6 November c. lii. den tanke derom, som varit hyllad af Sveriges 2tne stora Konungar, som tillika haft det största härförarerykte, Carl Gustaf och Carl Johan. Med anledning af hvad jag yttrat, anhåller jag, att K. M:s nåd. propos. må sättas emot StatsUtsk:s tillstyrkande. Jag vet visserligen, att man kan säga mig, att jag yrkar saker, som ej blifva af, sedan de öfriga Ståndens bifall saknas. Detta oansedt skall jag icke underlåta att vid hvarje punkt yrka bifall till K.
Stadgade Fonden för ett sädant Banquens General DiscontContoir anser Banco - Utskottet kunna blifwa §n Million Riksdaler, hwaruti private skulle äga frihet att fbr en tredjedel deltaga, dock under wilkor, att för deras subscriptions - summa i Banquen insätta arbetadt silfwer. Wid denna Subscription anser Banco-Ut, skottet den utwäg blifwa fbr ändamälct närmast tjenande, att den, som deruti kuskar fä deltaga, inom wist utsatt tid fbrbinder sig att i Banquen inlämna Werksilfwer till sä stort belopp i R:d. Specie, som harr ästundar att i denna wäg fä anwända, men under förbchäll att allt hwad deraf' öfwerffjuter denna summa, som i jämförelse af hela Subscriptioncn uti actier list minst Femtio Riksdaler pä dest Subscriptions - summa belöper', icke fär ätertagas, utan qwarblifwcr, emot Banquens förskrifning pä Liv är, med 5 procent ärlig ränta räknad ifrän den dagen stlfrct i Banquen inlämnas, hwilka uti Discont - Verket lill Adelar af deras belopp emot fem procents Ränta under Oisconträtt finge belänas. Räntan fbr Discont - Länen ä private personerfbrikrifningar och Accepter förbehällcs i velderdänighek att fä blifwa Sex procent. Uti nägre pä längre afständ jfrän Hufwudstäden belägne större Städer kunde i öfrigt frihet lämnas, att efter egen åstundan igenom private Astociationer, under wilkor att för hela Subscriptions Capitalct werksilfwer emot undfäende af Banco - Sedlar blifwer i Banquen inlämnabt, dä deremot samma JnTredje Band. N-o 2ZH. rätk 4830 Den ZO October. rättningar skulle blifwa berättigade, att emot fullgod antagclig säkerhet, fä under Discont - wilkor dessutom i Bananen till 5 ä 4 Procents
Så länge största delen af lemnad försträckning utgår till kreditiver åt intressenterna sjelfva och ulan någon vidare säkerhet derför, så är väl troligt att dessa finna räkning i att såsom delegare fortfara; men skulle lånerörelsen för dessa FilialBanker blifva af allmännare beskaffenhet, så är ganska troligt alt förlusten pä lånerörelsen blefve större än vinsten. Annorlunda förhåller sig med PrivatBankerna. De förvara i sina kassor RiksBankssedlar för 25 proc. af teckningssumman. Dessa 25 proc. af sedlar ligga stilla i Bankens kassa och i st. f. att oroa Bankens silfverkassa, hafva dessa depositioner af RiksBanks-sedlär i PrivalBanks-kassan beredt möjlighet för Banken att öka sin sedelstock. PrivalBankerna hafva således snarare i detta hänseende gagnat RiksBanken och förstärkt dess kredit, under det FilialBankerna tagit den i anspråk. Vidare har det blifvit upgifvit ibland moliverna till förslaget, att man velat vinna fördelen af elt enda sedelmynt i Riket och afskaffa de många olika banknoter, eller sedlar, som genom PrivatBankernas sedelutgifningsrätt upstålt, för att endast ega ett omloppsmynt, nemi. RiksBanks sedlar. PrivatBanks-noterna äro egentligt icke mynt, liksom RiksBankens egna sedlar, oaktadt påbudet för de sednare att vara det, ej heller äro mynt; de äro endast förskrifningar och anvisning på mynt och gälla endast för mynt så länge de mot mynt al-pari kontant utvexlas. Men samma egenskap hafva alla sorters kredit-sedlar i mer och mindre grad och 150 Den 7 December. med vexande bank-utveckling och industri befordras mängden af kredit-sedlar, vexlar och anvisningar. Alt deraf villas tillhör en fåviskhet sorn icke bör skyddas. Ehuru förvillande de många PrivatBankssedlar än må synas, så förblifver mängden af dessa ingen omständighet alt fästa1 sig vid. De äro icke påbudne gälla såsom mynt och det hör till en hvars fria vilja att mottaga eller icke mottaga deria.
Kansli-ledamoten, Herr Assessoren Cederschiöld, afgaf, med förklaring, att han i öfrigt icke hade något att vid förslaget till underdånigt utlåtande erinra, följande yttrande: »Då Rikets Ständers Revisorer tillkännagifvit sig icke vilja bestrida behofvet för Styrelsen af ett förlagskapital, utan endast af den anledning, att Styrelsens åtgärd, att, på sätt som skett, bereda sig en dylik fond, skulle vara med statsregleringens grunder oförenlig, ansett, att bildandet af ett sådant kapital ej bordt eller böra äga rum, utan att Kongl. Majit, efter föregången utredning från Styrelsens sida och på dess framställning, pröfvat behofvet samt af Rikets Ständer äskat och erhållit de för ändamålet erforderliga medlen; så anser jag mig, i afseende å denna del af anmärknihgarne, kunna och böra inskränka mitt yttrande tili åberopande deraf, att Styrelsen redan uti underdånigt utlåtande af den 16 Mars 1854, jemte utredning af förhållandet med ifrågavarande förlagskapital, gjort underdånig framställning derom, att Styrelsen måtte varda i nåder berättigad, att af Stats-kontoret för berörde ändamål innehafva förskott till belopp af 275,000 ll:dr banko, med skyldighet för Styrelsen, att till Stats-kontoret kontant leverera det belopp, hvarmed, efter afslutad hufvudbok, Styrelsens skuld till Stats-kontoret öfverstiger nämnde summa». Ordföranden, Herr General-direktören och Riddaren Stråle, förmälde, att då, i fråga om den uti Kansli-ledamotens yttrande afsedda del af anmärkningarne, den af t. f. Kameralledamoten gjorda utredning lemnade åtskilliga för ärendets bedömande vigtiga upplysningar och syntes innefatta de skäl, som emot den af Rikets Ständers Revisorer härutinnan framställda anmärkning kunde anföras, ansåg Herr Ordföranden, att Styrelsens underdåniga utlåtande borde i öfverensstämmelse härmed uppställas, likasom Herr Ordföranden förenade sig deruti att det underdåniga utlåtandet i återstående delar expedieras i enlighet med t. f. Kameral-ledamotens förslag. Som ofvan. In fidem Carl Olof Brink.