Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu härtill kommer att anlednm till Svenska ladugårdars större smörtillverkning ingalunda har varit den ökade försäljningen genom den Finska importens minskning, ty den har måhända varit ganska ringa och det har varit de lätta kommunikationer, hvilka Sveriges norra provinser fått med hufvudstaden, och hvarigenom de för bättre pris kunna afsätta sitt smör härstädes, och dessutom utan att räkna det nuvande förhållande, som krig har åstadkommit i Skåne, så hafva andra constansia förhållanden uppstått, som obestridligen kommer att öka smörpriserna och afsättningen af ladugårdsproducter i allmänhet, utan afseende på vår tullagstiftning 414 Den 5 Juni f. ni. nemi. Englands nya tullagar, som tillåta fri införsel af sådane varor. Detta liar verkat att Danmarks stora smörproduction tagit sin rigtning ditåt, dels en ansenlig produktion af stadskreatur, en produclion, som är sä betydlig, att exporten deraf har öfverstiga exporten af smör. Ladugårdarnes produktion hafva derför tagit en annan riktning i Jutland och hertigdömena. Genom den stora fördelen att kunna försälja lefvande kreatur i England hafva de mera lagt sig på förädlingen af slagtkreatur än mjölkkor. Alla dessa omständigheter göra, att vi hafva att vänta mera fördelaktiga priser på denna vara. Då i öfrigt det nuvar:de förhållande är sedeförderfvande för en del af våra mest sedliga provinser i Norrland, och då dertill kommer att det högst betydligt verkar på Kronans inkomster, så anser jag tullen böra bestämmas så låg att varan kan med fördel förtullas. Jag skulle anse alt redan 1 r:dr tull, sora Hr Ribbing föreslagit, är ganska hög, den högsta som borde bestämmas, men då detta kanske icke är möjligt så vill jag förena mig med dem som yrka bifall lill Utsk:s förslag. Många ledamöter ropade på propos. Frih. Stjernstedt, Aug.: Då denna fråga specielt rörer landtmannen, anhåller jag få yttra den åsigten att jag tror att den af Utsk. föreslagna tull 1 r:dr 24 sk. bör vara tillräcklig för att landtmannen må konkurrera med utländningen i alt producera.
Drängpojken – en qvick och brunögd fyr – står i drängkammaren och tänder stallyktan. Nu skall det göras toalett öfver lag. Och halfkarlen kommer släpande med ett ämbar vatten, men snubblar öfver stöfvelknekten och sätter ämbaret så handlöst i golfvet, att jerngrepen slamrar och en slump vatten far öfver brädden. »Gift de’ mens du kan se!» ropar stallpojken. Halfkarlen svarar med en ed öfver pigorna, som dragit fram stöfvelknekten, och förpassar den med en spark till dess vanliga plats under sängen. Och så komma äfven de andra in, efter att ha stampat snön af sina träskor mot den höga tröskeln, ty golfvet är ju sopadt och sandadt, högtiden till ära. Rummet saknar eldstad, men det gör ingenting; de långa vinteraftnarne och alla måltidstimmar tillbringas ju i folkstugan, der det eldas i den stora jernugnen, så att det surrar om öronen. Väggarne äro kalkade, men nedrökta af tranlampan, och dessutom har murbruket här och der sparkats af, så att råstenen eller korsvirket tittar fram. Möbleringen är enkel: på långväggen två breda sängar med tjocka, pösande yllebolstrar, på andra långväggen alla kistor och skrin, samt under det högt sittande fönstret sjelfva glanspunkten – stalldrängens pulpet. Stolar finnas icke, behöfvas ej heller; man sitter på kistorna. »Hans, gack etter ragevann», ropar stalldrängen till pojken, som är allas passupp. Denne lägger sig på magen och letar under sängarne, får fram en gammal bleck-kastrull, och så bär det af upp i köket efter det begärda. Pigorna ha brådt om, men en af dem har smugit sig bort i en vrå, der hon står och kammar sig, med håret draget ned öfver ansigtet. »Kors i all min dar, gör du skättegille på julaaftan?» ropar pojken med syftning på den lingula färgen.
På grund häraf vill Kongl. Maj:t i Nåder föreslå Rikets Ständer: i:o att i §. i ad Cap. Ärfda-Balken må erhålla följande förändrade lydelse: ”Förmyndare skall, för hvarje år, afstilla rakning öfverallt det, han om händer häfver, att deraf skönjas må, huru han den omyndiges egendom förvaltat. Af den räkning gifve han, vid hvart års slut, den omyndigas nästa fränder del, om så fordras: begära de det ej, vare förmyndare ändå skyldig att hvart tredje år tillställa dem räkning. Äro ej fränder eller vägrade att räkningen granska; då skall formvndaren, hvart tredje år, sin räkning till Rätten inlemna; och förordne Rätten God man att den genomse. Stad, socken och härad egen utse Gode män, en eller flere, att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndigas egendom; och ege sådan god man samma gransknings - rätt, som närmaste fränder tillagd är. Fi nna fränder eller Gode män, att förmyndare den omyndigas egendom ej rätteligen förvaltat, anmälen det hos Rätten; och pröfve Rätten af omständigheterna, om annan förmyndare förordnas må. Är omyndig Lill de år kommen, att han sjelf finna kan, det förmyndaren ej vä 1 hans egendom förvaltar; slånde ock honom fritt, att det hos Rätten angifva.” och 2:0 att till 7.‘de §. i 20 Cap. Ärfda-Balken göres ett så lydande tillägg: ”Afträdes förmydares egendom till concurs och uppgifves för Rät - Lag-Utskottets Betänkande, JY.-o 14. 5 ten, alt lian föi mynderskap innehafver; åligge Rätten alt tillse, det ny förmyndare förordnad varder, och namne, der "förordnandet af annan Rätt gifvas skall, God man alt den omyndiges rätt emedlertid bevaka.
Ej heller saknas alla särskildare underrättelser om de compositioner, som rentaf äro Bellmans egna. Så t. ex. veta vi, att han, åtminstone ”till en del”, sjelf har gjort musiken till ”Parentationen öfver Lundholm” 72. Hvad mera är: den herrliga melodien till N:o 81 af Fredmans Epistlar (”Märk, hur vår skugga, märk, Movitz, mon frère”!), – densamma, till hvilken han sedan skref det i mina barnaår allmänt sjungna klagoqvädet öfver Fru Schröderheims död 73, – angifves såsom hans egen af en från hans dagar qvarlefvande tradition; som tillika berättar, att, när han sjöng den för Kraus, denne utropade om tonen f i dess sjette takt: ”den är värd en dukat”! – Men föröfrigt bevisar just redan det ett djupt tonkonstnärs-sinne, att kunna vid sina ingifvelser genast välja de melodier, som voro de lämpligaste, och kläda dem i ord, hvilkas tanke esomoftast medförde en behandling, genom hvilken de sjelfva i väsendtlig mån blefvo nya. Några gifvas, som han tillskapat af gamla medelst rhythmens och meterns förändring (t. ex. Fredmans-Sången N:o 8: ”Ack! om vi hade, god’ vänner en så”, af FredmansEpisteln N:o 48: ”Solen glimmar blank och trind”, – äfvensom Episteln N:o 59: ”Båtsman, tag nu din lufva”, af Episteln N:o 1: ”Gutår, båd’ natt och dag”); andra, i hvilka två ursprungligen olikartade melodier (eller beståndsdelar ur sådana) blifvit sammansatta till en tredje, som derigenom är hans egen (t. ex. Fredmans-Sången N:o 54: ”J närvarande parter”, der första satsen i A-moll är eller påminner om en Vestgöta-polska, men det följande, eller slutet i A-dur, är hämtadt från något alldeles annat).
Kjellantiers gjorda Motion, att Rådstufvu-Rätterne må varda berättigade att efter aflidna personer i Städerna, utan afseende på särskildta stånd och dasser, verkställa Bouppteckningar och Arfskifren å deras i Städerna befintliga Egendom, blifvit, nied anledning af flera emot berörde Betänkande gjorda anmärkningar, till Utskottets ytterligare handläggning rernitteradt, utan ock fråga särskildt blifvit vackt i afseende å rättighetén till Bouppteckningars och Arfskiftens förrättande efter sådana personer af Ridderskäpet och Adeln, som uti Städgrna blifvit till Borgare antagna, eller idka Borgerlig rörelse, hvilken ock är vorden till, Utskottet hänskjuten; ochsom, vid pröfningen af ornförmäldta emot Utskottets Betänkande gjorda anmärkningar, Utskottet ansåg de samma icke vara af den beskaffenhet, att de föranleda till någon ändring uti hvad Utskottet, angående det framstäldta ämnet, enligt plura. litetens beslut redan sig yttrat, hvilket dessutom af de öfriga Riks-Stånden, enligt ankomna Protocolls-Utdrag, blifvit gillad t; alltså beslöt Utskottet det Vällofl. Borgare Ståndet skulle sä väl om ett sådant förhållande, som att Utskottet ville öfver den sednare frågan utlåtande till Riksens Höglofl. Ständer särskildt afgifva, genom Utdrag häraf underrättas. Ut supra. Ex Protocollo A. I Walilstjerna. Uppläst Den 2 9 Maj. 469 Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 29 Maj. Vördsamt Memorial. t T^ill Lag Utskottet har fran Hedervärda Ronde-' Siandet blifvit remitterad! ett, af Riksdags-Fullmägtigen från Westerbotten Anders Aberg angifvet , så lydande Memorial:
Nu då jag en gång till haft samma syn, måste jag tro, att jag alldeles icke »sett i syne«, utan att allt var verklighet. Midnattstiden, natten emot sista fredag, låg jag vaken i min säng. Jag tänkte på tusen saker, som jag ej på lång tid ihågkommit. Bland annat såg jag så lifligt för mig Anna, min Mallasvesi vän, utom hvars rådighet och snart sagdt manhaftighet den rysliga aftonen på Mallasvesi ingen Celia skulle finnas i lifvet. När jag fick den förfärliga underrättelsen om min fars död i vågorna, så knorrade jag emot ödet, som icke derförinnan lät mig omkomma i Mallasvesi men nu, nu var jag tacksam derför; kärlekens lycka hade ju icke då blifvit min del. Och åter tänkte jag på den goda, lifliga, uppriktiga Anna. Så stygg jag varit emot henne; ännu hade jag ej besvarat hennes sednaste kärkomna bref. Då tyckte jag mig höra sakta steg på stora trappan utanför mitt fönster. Trappan är öfverbyggd och rätt bra att spatsera uppå. Det var ett klart månsken. Månen låg så, att han upplyste mina hvita gardiner. Knappt hade jag hört stegen, innan ena gardinen fick en skugga af en mensklig varelse. Konturerna kunde icke tillhöra en fullvuxen, utan en mindre. Skuggan stod stilla. Det kläckte i bröstet på mig, men jag sökte dock att samla mitt mod. Jag kastade på mig min nattrock och gick till fönstret, samt öppnade en flik af gardinen. Hvad jag nu såg, betog mig med häpnad, men ändå menniskan har troligen ett starkt begär att se sådant som hon ... icke vill se Jag trädde mitt hufvud emellan gardinen och fönstret. Hvem var det jag såg? En, som jag kanske hade bordt se med nöje? Det var Axel. Ja, Axel. Så snart han såg mig, ropade han med upprörd stämma: Celia, Celia, förlåt Axel! Och så sprang han med blixtens hast bort åt stora landsvägen. Mina tankar begynte att korsa sig, jag föll i en svindel och somnade. Ja, jag skulle vara frestad att anse allt detta for en syn, derest icke jag denna samma natt sett samma skugga, samma syn.
Men antagom att denna lära här vinner framgång; låtom då oss på förhand lugnt undersöka, hvilkendera af dessa prinsar bäst skulle passa Brasilien. Både äro starka, häftiga, ja halsstarriga naturer, och deras egenheter ha af culturen föga blifvit bortslipade. Kanhända hade jag, liksom ni, bordt skicka mina söner till Coimbra, för att uppfostras, i stället att förvildras i dessa skogar. Dom Pedro har visserligen förvärfvat sig en europeisk färnissa, fastän han i grunden är lika mycket Amerikan som sin broder; han är studerad, han har talenter, han spelar flera instrumenter, han componerar musik, han skrifver, tror jag, sonnetter, sequedillas och rondodillas. Men är det sådana egenskaper, som kunna bereda lycka åt Brasilien? Dom Pedro är likväl bekant med historien och den nya tidens fordringar: han synes vara af ett saktmodigare lynne, och torde alltså finnas mera benägen att lyssna till omständigheternas kraf och de välsinnades rådslag. Ja, han har studerat Englands, Frankrikes och Spaniens nyaste constitutioner, han har läst Fru Staels, Benjamin Constants och dylika upproriska ... jag ville säga frisinniga skrifter. Såsom Arfprins låter han påskina mycken enthusiasm för dessa nya ideer, och kanske är han dem nu verkligen tillgifven. Men, såsom konung, skall han utan tvifvel hysa andra tänkesätt: han skall då, liksom andra, af sina rättigheter icke vilja eftergifva mer än hvad han jemnt ser sig tvungen till. I alla fall skall han blifva mycket svårare att styra än Dom Miguel. Eders Majestäts omdöme förvånar mig: hittills har jag, liksom hela Brasilien, trott motsatsen. Dom Miguel, sade jag nyss, är uppfödd i ödemarken och har hittills icke älskat någon annan sysselsättning än jagten. Detta har gjort hans seder något råa, hans förströelser något vilda: han umgås helst med de infödda, de lägre classerna: jag ogillar det, men just detta har gjort honom till allmänhetens – eller, om ni vill, hopens – älskling. Han har begått några pojkstreck, som satt honom i misscredit hos de bildade.
De tjenstehjon, som då skola afflytta, bry sig icke om besparing af fodret, ty de vilja aflemna kreaturen vackra åt sina efterträdare, och derföre händer icke sällan, att man har foderbrist 0111 våren, och att husbonden då får fof att använda dåliga födoämnen, såsom ruttna halmtak, granris, o. s. v. Der en ladugård utarrenderas, är det en gifven sak, alt den afträdande söker skaffa sig all den inkomst han kan få innan han flyttar, och då har en husbon - Den iG Januari e, m. al 7 de svårt att contröllera huru mycket foder efterträdaren emottager, så att denne, då fodret icke varitg tillräckligt, hegar afskrifning, i följd hvaraf ägaren föi!orar i begge händelserna, antingen han utarrenderar eller sjelf sköter sin ladugård. En af våra vigtigaste skördar i sednare lider alden af potates, sorn på många orter icke är upplagen den 24 October. Da är folket borta. Äfven inträffar under kalla somrar oell regniga höstar, att vårsäden icke ur inbergad vid denna tid, hvilket också iiar inträffat i år. Sådant bör man hafva afseende på, till förekommande deraf, att »angelägna arbeten ej må förefalla vid Ijenstefolkets flytlningslid. Vi vela alla att vid midsommartiden är nästan allt svårare aibete verksteldt hos oss. Man har derföre också kallat midsommaren för lat-sommaren. Om man då skulle verkställa flyttningen, så kunde en husbonde, hvars skyldighet det är att afhemta sitt tjenstefolk, dertill begagna den s. k. lat-sommaren med stor fördel, ty på en dag kan man då göra lika lång resa som på 2 ä 3 höstdagar. Det händer också icke sällan, att under höst-transporter Ijenstefolkets elfecter förstöras. Det blir då icke husbondens skyldighet alt derför utgifva någon ersättning, ehuru billigheten synes fordra det, hvarpå dock mången icke gör afseende. Midsommaren vore för denna flyttning mycket lämpligare, ty då skulle åtminstone inga naturhinder mola på vägarna från Haparanda ända till Ystad.
Jag kan naturligtvis icke hafva något alt anmärka emot hvilket förtydligande som helst, för att uttrycka den mening mitt förslag innehåller, att R. o. Ad:s representationsrätt genom val skall fortfara, men att R. o. Ad:s rättighet att representera, på grund af en sjelfskrifven personel rätt, borde upphöra. Jag föreställer mig Den an October f. m. a43 alt då i förslaget influtit ordet ”omedelbar”, derigenom ganska bestämdt gifves tillkänna, att rättigheten att representera genom val qvarstår, efter ordet ”omedelbar” just uttrycker denna mening. I öfrigt öfverlemna!’ jag åt Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad. alt sjelf bestämma åt hvilken af de redactioner, som nu blifvit ifrågasatta, lemnäs företräde, antingen den jag föreslagit, eller den Frih. Hamilton projecterat. Gr. Spens, Carl Gust.: Jag bar begärt ordet, egentligen i anledn. af Hr von Hartmansdorff* yttrande. Han nämnde, att det var honom bekant, att en ledamot afConst.- TJtsk. ernade som ett amendement till hans förslag framställa ett annat, för att undvika en våda, som en talare omnämnt. Hr von Hartmansdorff menade, som jag tror, mig, hvilket jag har anledn. att tro derföre, att jag visat honom en uppsats till detta amendement, och som frågan nu blifvit väck t, anhåller jag att få uppläsa det. Det angår 10 punkten af hans förslag, som lyder: ''Preste-, Borgareoch BondeStm viilje sina riksdagsmän som tillförene, eller på sätt dessa Stånd hvart för sig kunna finna skäl att, under iakt tagande af förenäinnda grunder, närmare bestämma.” Om man genomläser dessa ord noga, så ligger deruti ett frö till ett förderfligt ståndssplit under framtida riksdagar. Der ligger nemi. hos 5.6 bönder nedlagd makten att ändra BondeSt:s, hos 26 borgare att ändra BorgareSt:s och hos 26 prester att ändra PresteStts valsätt. Dessa förändringar skola likväl alltid blifva högst litet välkomna förde öfriga Ständen, som skola sitta i samma kammare med dem.
Götheborg har vid della tillfälle erbjudit vederlag, nemi. Otterhällan och jag kan således äfven af det skälet icke se hvarföre man skulle vägra sitt bifall till betänk. Vi hafva nyligen förehaft frågan om uplåtande af mark till eli skolhus i Jönköping; ehuru jag medger alt der endast var fråga ora några kappland. Hade man då följt den grundsats, som man vill följa här, så hade man vägrat uplåtelsen, derföre att vederlaget icke motsvarat hvad man afslått. På grund af dessa skäl, anhåller jag vördsamt bos R. o. Ad. om bifall till betänk. Hr af Dalström: Jag har väl funnit att StatsUtsk. anfört så grundliga och uplysande skäl för sitt tillstyrkande i förevar, betänk., att R. o. Ad. deraf torde finna tillräcklig anledn. alt bifalla betänk., men som jag eger speciel kännedom ora de lokaler, som nu äro i fråga att utbyta, anhåller jag vördsamt att der om få yttra några ord. Då man kommer till Götheborg och ser hvilken utvidgning staden i sednare tider vunnit, med hvilken skönhet den omgifver sig och hvilka härliga inrättningar den har uti intillecluelt och materiell afseende i alla rigtningar, så förundrar man sig deröfver att Sveriges största handelsstad har en så inskränkt och otillräcklig hamn. Sådant later sig icke förklara på annat sätt, än att man föreställer sig att lokal hittills saknats för alt kunna anlägga en hamn, som motsvarar den vidsträckta sjöfart, som f. n. idkas ifrån Götheborg, då del icke är något ställe i Sverige och kanske icke eller i våra grannriken, som kan mäta sig med Götheborg i afseende på den s. k. transatlantiska sjöfarten, som bedrifves med omkring 80 fartyg af stort lästetal. Den lokal, som nu är i fråga att användas till hamnanläggning är den mest passande och denna hamn skulle blifva icke endast tillräckligt rymlig för Götheborgs nuvarande sjöfart och handel utan äfven för framtiden, ej allenast för att ioch urlasta fartyg, utan äfven för transporterandet af varor fram och åter i hamnen. Denna lokal har man sagt skulle kunna i framtiden lemna Staten någon inkomst.
December, har till Expeditions-Utskottet blifvit remitterad en utaf Grefve Spens, Carl Gustaf_, väckt Motion, att den förändring, såsom ländande till förkortning och besparing vid tryckningen af RiksStåndens Protocoll, utan att föreskriften i Riksdags-Ordningens 5p §., angående de sammas fullständighet, skulle i någon måtto uraktlåtas, måtte varda vidtagen, att, vid första fattandet af ett beslut, en Nummer tecknades i Protoeollets Marginal för hvarje Talmannens af Ståndet besvarade fråga, och sedermera, istället för afskriften af hela Protocolls-Utdragen, uti Protocollen endast intoges: ”Justerades Utdrag af Protocoliet för N. N. dag och besluten under N:ris N. N.” Och enär Expeditions-Ut - 30 Expeditions-Vtshottels Utlåtande, N:o 12, 13, skottet anser hvarje Riks-Stånd, på grund af Riksdags-Ordningen, ega att sjelft bestämma formen för de Protocoll, som hos de samma föras, samt då det af Motionairen föreslagna sätt för justerade Protocolls-Utdrags intagande och åberopande i Ståndens Protocoll, hvilket i hufvudsakligt afseende redan lärer så väl inom Högvördige Preste-Ståndet, som Vällofl. Borgareoch Hedervärda Bonde-Stånden vara antaget och följdt, onekligen skulle minska Protocollens vidlyftighet och derigenom äfven deras trycknings-kostnad, linner sig ExpeditionsUtskottet böra ifrågavarande Motion hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt tillstyrka. Stockholm den 9 Januarii 1829. Utlåtande, i anledning af väckt Motion om upprättande och tryckning af Förteckning öfver Kongl. Propositioner j Motioner och Remisser, Sedan genom Protocolls-Utdrag från Vällofl.
Om nu, som komiterade säga, sjelfva jordens tillvaro skall utvisas af jordeböckerna, så lära de väl troligen jemväl böra medgifva, att obefintliga hemman upphört alt vara på 3 * 36 Den 1 Augusti. jorden; men om sådana hemman, hvilka fordom årligen utgjort sin ränta till Staten, men ander perioder af pest och krig, dä en mängd hemman kommo i ödesmål och sedermera egenmäktigt blifvit inlagde i andra hemman sä och då genom mer eller mindre felaktiga undersökningar, befintligheter och läget af sålunda försvunna ödeshemman likväl i intet fall gifva vid handen visshet derom, att icke vid ett laga skifte landtmätaren finner skifteslaget innehafva egor, som till detsamma icke hörer, och belägna, der ett eller annat ödeshemman enligt jordeboken bordt vara beläget; då beror det på om någon sig anmäler, att från ödesmålet upptaga hemmanet, eller skifteslagel, att emot skattläggning af hemmanets jord bibehålla den till lika fördelning inom skifteslaget. Af hvad nu anfördt blifvit torde kunna slutas till det afseende som komiterades tillstyrkanden kunna förtjena rörtde uteslutningar ur jordeboken till förenkling af räkenskaperne, innan derom i laglig och föreskrefven ordning blifvit undersökt och dömdt. Rörande tillämpningen af komiterades försök att utesluta en del af i föregide punkt förekomne afkortningar, på afkorlningarne för adeliga och säteri samt bergsfrälse friheter, och uppgiften derom, alt utesluta dessa sistnämnde afkortningar, redan egt rum i några län inom riket, men komiterade underlåtit uppgifva länen, der sådan uteslutning skett, och uppgifva den anotation, som nödvändigt mäste finnas öfver ordres derom, så kunna komiterades framställning i detta hänseende icke läggas till grund för något R. Sits beslut. Af enahanda beskaffenhet är hvad komiterade i nästföljande punkt pag. 72 anför rörtde uteslutning af räntor för under odling befintlig jord till hemman eller lägenheter.
713 va närmare utred eif, eller ock åt Gomben fria händer att derutinnan föreslå, sedan en sådan utredning blifvit af densamma verkställd, LagmansRätternas indragning linner jag till aila delar läsnpeJjg, och förenar mig deruti med Herr Munck af Rosenschöld. I afseende på Städernas Jurisdictioner Sr jag af lika tanka med Herr Borgmästaren Holin. Vidkommande Borg-Rättens bibehållande såsom privilegierad Domstol i d® fall, Herr Munck af Rosenschöld uppgifvit, ville jag tillägga den inskränkning, att den endast skulle få dömma i sådana mål, der Reglementen, och ej allmänna Lagen, böra tillämpas. * Herr Borgmästaren Hol rn Förslag, att ingen tjenst pä stat borde uppföras för rättskrifning, bifaller jag oinskränkt, och önskar, att det som allmän norm måtte blifva Cojnitén föreskriEvet vid upprättandet af nytt förslag till de blifvande EmbetsVerkens Stater. Hvad i de begge anförandena förekom, mer om en Pensions Inrättning för Civilstaten, om medel att förminska de tjenstsökandes antal, om Titlars afskaffande, som icke motsvaras af verkligt innehafvande Embete, om Befordringslagarne m. m. anser jag förtjena den största uppmärksamhet, och tviflar icke, att det Högloft. Utskottets Herrar Ledamöter, som bättre än jag känna förhållandet i dessa delar, lära linna och föreslå Serdhlsitfr Utskottets Betänkanåen. tjenliga utvägar, att häruti komma till ett önskadt resultat, Utdrag' af Protocollet, hållet i Riksens Hög, lofl. Ständers Serskildta Utskott den g Maj 1818, S. D, Efter skedd justering af Ut kottets till Riksens Höglofl.