Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om vi hade klart för oss, huru mycket just detta bidrager till att lägga en af de olidligaste träldomar menniskohjertat känner på våra stackars omedvetna barns axlar, skulle vi bäfva för oss sjelfva och vår tanklöshet. Redan från den första stund våra barn kunna fatta och förnimma sådant, blifva de medvetna om, att det finnes två slags menniskor, » bättre » och » sämre », samt att de sjelfva, utan den ringaste sin egen förtjenst eller värdighet, räknas Ull de bättre. Från denna ringa brodd spirar ganska ofta ett träd, hvars grenar räcka allt upp under himmelen, och der många onda böjelser finna ett skydd, men hvars rötter, likt en jernhand, gripa om hjertat och hålla det fängsladt. Detta högmod är så mycket farligare, som vi icke ens blifva det varse och icke märka dess ok, förrän det får någon bastant stöt, men då skär det också in i vår nacke, så att blodet mången gång droppar deraf. Äfven den stoltaste torde ej kunna förneka, att den anspråkslösa, den som tänker högt om andra och ringa om sig sjelf, är både lyckligare och älskvärdare än den, som hyser åsigter i motsatt riktning. Detta, huru vigtigt det än borde synas för den, som älskar sina barn, är dock underordnadt i jemförelse med anspråkslöshetens förädlande och frigörande inflytande på karakteren, på den andliga menniskan. Huru mycket mera fri är icke den, som sällan eller aldrig tänker på, hvem som innehar första platsen, som aldrig saknar de företräden dessa förmånligare platser medföra, aldrig afundas deras innehafvare, aldrig utan skäl finner sig förbisedd, aldrig fäster någon vigt vid dylikt — - huru mycket mera fri är icke han, än den, som vid hvarje steg måste ängsligt vaka öfver, att ingen går honom förbi, liksom äfven att han icke sjelf nedsätter ett anseende, som hvilar på högmodets och egenrättfärdighetens temligen prekära grundval! Huru mycket lättare är det icke att tänka och handla rätt och ädelt, uär man icke fjettras af omtanken för det egna lilla jagets högt uppsatta plat3, hvarifrån det ju så lätt kan ramla ned!
Förr voro skoggsvidderna större och kreaturens antal mindre; nu är skogarnas areal förminskad och kreaturens antal förökadt; ängsodlingen har icke bedrifvils i samma proportion som ladugårdarna blifvit utvidgade; en myckenhet backstugusittare hafva innästlat sig i skogarna, hvilka för sitt uppehälle måste hafva kreatur; fodertillgången är knapp, kreaturen utsläppas tidigt om våren, innan något gräs uppvuxit, icke i de till skogens fredande i fordna tider inrättade beteshagarna, utan i sjelfva skogen, hvarest de icke hafva annan föda än späda skogsplantör; och hvilken mängd af plantor åtgår icke att framföda ett kreaturen enda dag? Huru mycket skall då icke fordras för en myckenhet kreatur från början af Maj, då de ofta af foderbrist utsläppas, till Juni, då gräset först kan gifva dem tillräcklig föda? Det är af detta skäl, som det numera äfven är sällsynt att finna unga skogsplantör uppväxta. De som synas unga, kunna vara 5o å 60 år gamla; men, beständigt afbitna, hafva de blifvit dvärgartade, och blifva aldrig rätt stora och nyttiga träd. Jag talar af erfarenhet och skall gifva ett ögonskenligt bevis för mitt påstående. Vid stora landsvägen emellan Björsäters och Enebackens gästgifvaregårdar i Skaraborgs Län ligger en Kronopark, som inhägnades år 1826. Inom gärdesgården uppväxer nu den vackraste och tätaste ungskog, som man kan önska sig se; men strax utanför densamma är marken naken eller beströdd med marbuskar, som aldrig blifva större. Båda voro lika beskaffade år 1825. I hvilken svår belägenhet är icke den recognitionsskogs innehafvare, som, inseende sin skogs snara slut, icke äger rättighet att inhägna den minsta fläck, för att derpå få uppfreda ny skog åt sina efterkommande, utan att derifrån blifva hindrad af betesrättsägarna? Aldrig måtte meningen hafva varit, att han endast skulle få skörda den skog, som fanns vid öfverlåtelsen. Detta hade varit detsamma som att säga:
Jag kan icke föreställa mig, att någon långifvare skulle vilja bortlåna sina penningar emot 3 procents ränta och 6 månaders uppsägning, då han utan svårighet kan få 6 procent; således komma endast de hos enskijdta erforderliga cassa-capitaler att insättas, som i 3 procents sedlar äro lika användbara , men endast Stockholmsboarne kunna begagna sig af denna fördel; alldeles icke landets öfrige invånare. Om denna plan vinner burskap, måste alla resurser för den enskild ta creditrörelsen försvinna, och ingå i Banken! Herr Hjerta har visserligen ingått i en finare definition 01x1 dessa penningetillgängars användande. *36 D*n 27 Jul i i e. m. Jag tror att de enskildtas cassör säkerligen instickas i denna rörelse, men följden deraf blir enahanda, som då vi hade 3-procents-sedlar, och det var just desse, sorn befordrade Disconternas och enskildta creditens fall. Det skulle kunna hända, att capitalisterna uttogo sina penningar, innan Banken hant indrifva sina fordringar, oell då vore ju en dubbel valuta utelöpande, så att om man tex, bade upplånat 3 Millioner sedlar, och enligt Herr Hjerta? project åter utlånt dem, måste man ju genast i rappet utgifva 3 Millioner nya sedlar, om capitalisterna vilja uttaga sine insatte penningar, och om de icke skulle finna för godt alt uttaga dem, hvilket jag tror säkrast inträffade, emedan en 3 procent bärande sedel är begärligare, än en icke räntebärande, så representera de i båda händelserne ett dubbelt capital.
Vare ock alltid medlemmar af styrelsen eller bolaget, hvilka i annan måtto öfverträda den af Konungen stadfästade ordning, skyldige ersätta all genom sådan öfverträdelse uppkommande skada, en för alla och atla för en. § 10- Utom i de fall, hvarom här ofvan stadgas, skola aktieegare, hvilkas bolagsordning blifvit sladfästad af Konungen och efter § 1 hos rätten anmäld, ej vara förbundne till ansvar för bolagets skulder med mera, än en hvar insatt eller åtagit sig insätta, derest de icke till ansvarighet sig serskildt ulfäst. § 11. Upplöses aktiebolag, som efter § 1 kungjordt varit, ege bolagsmännen rätt att årstämning å bolagets borgenärer söka, såsom i konkurslagen säges. § 12. Förändring i Bolagsordningen ege ej giltighet, med mindre den varder af Konungen stadfästad; och skall angående anmälan hos rätten af den förändring, vara lag som i § 1 sagdt är. § 13- Bolaget vare utf de mål, för hvilka ej annorlunda i lag stadgas, lydande under allmän underrätt i orten, der bolagets styrelse, enligt bolagsordningen, har sitt säte. Fråga om afträdande af bolagets egendom till konkurs eller åislämning å dess borgenärer, skall ock, oberoende af bolagsmännens stånd och hemvist, tillkamnaa rådstufvu-rält eller härads-rätt i den ort, hvarom nu sagdt är. 5 14- Denna lag afser endast de aktie-bolag, som enligt § 1 hädanefter erhålla Konungens stadfästelse af bolagens ordningar. Frågor angående annan aktie - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, No 56. 13 förening bedömas efter hvad eljest är med lag och författningar Öfverensstämmande. Om bolag, hvilka bedrifva bankrörelse med egna tryckta eller graverade förbindelser, stadgas serskildt.
Ljuspenningar. Summa. Till gratifikationer åt e. o. tjenstemän och vaktbetjent? Tillökningen i Expeditionens anslag blifver således 5,274 R:dr. 5.0 Jemte förklarande, att Kongl. Maj:t ansåge lönen för Justitie-råden böra ökas från 7,500 R:dr till 8,000 R:dr, äfvensom de vid Högsta Domstolen anställde Vaktmästare, af hvilka en föresloges till öfverflyttning på Justitie-revisions-expeditionens stat, vara i behof af förbättrade löneinkomster, bar Kongl. Maj:t äskat förhöjning af Högsta Domslolens nuvarande anslagssumma 90,837 R:dr 8 ören med 6,262 R:dr 92 ören, genom beviljandet hvaraf likväl Vaktbetjeningens ljuspenningar 60 R:dr skulle försvinna. Stats-Utskottets Utlåtande M 42. UtskQttel tillstyrker, att Rikets Ständer, med bifall till den ifrågaställa öfvcrflytlningen af en Vaktmäslarebeslällning lili Justitie-revisionens stat, ina anvisa det äskade beloppet af 6,487 B:dr 92 ören att, på sätt,' följande tabell visar, användas till löneförhöjningar för Högsta Domstolens Ledamöter och Vaktbetjening. Tab. lätt. B. Nuvarande Loner. Ljuspenningar. Summa. — • ca -• När frän nuvarande anslagssumman aldrages den till öfverll v Ilning föreslagna Vaktmästare-lönen . 90,837: 223:
» L i s a », Linköping, p. r. [649] å Djurgården är öppen alla dagar från kl. half 10 f. m. intill mörkrets inbrott. Doktor Karolina Widerström [4b0] Billig helpension. En Jl två flickor i skolåldern, eller yngre, kunna få moderlig omvårdnad samt undervisning i godt hem, der en elev förut finnes. Korrespondens med » I. G. », Skara, pöste restante. Mästersamuelsgatan 41 A, 2 tr. [528] Elisa Langéen. 2 tr. Allm. JPappershandel i Karlstad erh. gratis Mottagningstid: Alla hvardagar 12 — 2. (G. Upplysningar å Fredrika-Bremer-Förbundets byrå, Stockholm. [549] E n 2 0 å r s flicka, villig att betala för sig, önskar plats för att lära sig matlagning m. m. helst i större handtverkshus, der frun i huset leder hushållet. Svar till Bagaren Carl A. Jansson, Norrtelge. Dr ERNST SALÉN, Ögonläkare. Bostad: Stora Vattugatan 2, Mottagning: helgfria dagar kl. | 1 0 — 1 1 2 f. m. Malmskilnadsgata 0 » clv ¥ Tandläkaren Constance Elbe, Humlegårdsgatan 8, 2 tr. Bådfrågningstid 1 — 2. - K « - K [467] [1201 långgatan. Ganska Bosättnings P. G. B J U R S T R O M. till fabrikspriser LyxArtiklar: Ljuskronor, Kandelabrar, Blommor, Album, Parianfigurer, Fantasibord, Vaser, Urnor, Bordsprydnader m. m. Blomkrukor, Blomställ, Diverse artiklar för Skrifbordet samt för Herroch Damtoaletten m. m. [550] af Glas o. Porslin, Ila sorter, for ^) " ^w Hushål, Käl are Te^^^^^W^ och Schweit o. Kaf e ^ zerier.
allt sedan hon iifuertog clen zyygift, sonz Tids7crift f&amp; 7emnzet wed sb nzyc7u " en beronzmelse yfid ?fo (jt, gter basta, fhzilga so7d Iix ?fda. M m onz grz~~zd$rilzc~3en, forblk densanma, forc7rar tideen nya. utz.ec7ctade former, fiil. Sd hnr, for Dngny zcnder &amp; ens Eopp allt ZiJligare franrstdtt medaetnwi ' et onz, att ett ~. !f 7~incZren for ett ver7cligt, fi.~n1g&amp;ngwi7ct arbete i cle icZ4ers r ' janst, 91zcin iilzskat ' ' Dagnyskall som tillforene utgifvas af och vara organ for FredrikaBremerForbundet, hvars verksamhe t tidskriften skall ha fva. till sin hu fvuduppgift at t f o ' lja, ' sdlznda f ortfcarccnde sli; r; cc irmz sd cidu Ketsctr uf ~ d r t land ' som mojligt rerlcce f6r en smcZ och Z u p utveckling c# arbdet f&amp; 7el; ilznccns I~ojande i)) .secZligt oeh i~ztelleI~ !uelt s4,rd som i socialt och elcolzolniskt iliinseenden.
Itfmäl för ben flätt* ftylbtgc att, efter munnett Itubrtng, foftuabbfritt t;cS toeberböranbe, mot qotttenö, återfå bmab för utyefet bltfmtt crlagbt. 3:o SOlcb bebttertug förftåS påföring af få mål qoerfonlfga ftybbSafgtftcn, font allt Ijtuab t öfrigt, enligt benna ©tabga, år beftåmbt utfatt för perfott eller egenbont od) fåfebeS ej |?å SarertngbntänncnS pröfning beror. §. 125. i:o StöjcS beit ffätttftylbtgc ej åt Sar e r t n g3* (5o m tittttcS beflttt rörattbe egctt Sättet föla ättbrtng od) rättelfe, tyr fått 116 §. t;är ofmatt förcflrtfmer. Cfmer f]3röfnutg8*Qmmmltteen3 beflut må få mål af Ärettatt3 SDnts bub, font bett ffattftylbtge attföraS befmär, tfmlffe, ftällbc till Jiottgl. hammars Stätten, fiola, Inom Sre utåttaber från af beflutet crtytHctt bet, titgtfmab, t ©tocfftolm till fe fi o c r
Men man trodde då, att bidraget skulle vara tillräckligt; och då Rikets Ständer hafva en obestridlig rätt att taga nytt beslut, anser jag dem genom beviljande af förskottet handla i öfverensstämmelse med andan af det förra beslutet, som var att Canalen borde fullbordas och de millioner, som redan voro uppoffrade, icke onödigtvis bortkastas. Jag finner ingen motsägelse mellan en sådan åtgärd och uttrycket i det förra beslutet. Rikets Ständer skulle derigenom endast handla i öfverensstämmelse med sin pligt, att fritt sjelfve bedöma frågan, utan att lyssna, såsom Herr Stråle antydt, till hvad som säges utanföre. Jag skulle snarare tro det vara Representantens skyldighet att lugnt pröfva och sjelfständigt besluta, samt att såmedelst gifva opinion åt folket, i stället för att taga sin ifrån detsamma. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Jag hade önskat att Utskotten uti sitt afgifne Utlåtande helt enkelt anmält, alt de ej i enlighet med den Kongl. Propositionen kunde behandla förskotts-frågan serskildt, utan i sammanhang med hufvudfrågan. Härigenom hade Ständerne snarare kommit i tillfälle att yttra sig, huruvida Den 26 Mars e. m. i73 de vilja lemna något ytterligare bidrag eller icke. En återremiss hade då, som jag förmodar, varit en ofelbar följd af Utlåtandet, med föreläggande för Utskotten att, inom viss lid, inkomma med definitift yttrande i ämnet. Ständerne äro, efter min åsigt, CanalBolaget ingenting skyldige; men när man äger rätt att säga ja eller nej till en framställd begäran, bör man låta petitionären vänta så kort som möjligt på det nej man ämnar honom. Utskotten hafva föredragit att förklara, det de ansågo sig icke kunna afgifva något utlåtande, förrän Statsregieringen blifvit uppgjord. Jag bekänner, att jag icke inser, hvad gemenskap Statsregieringen har med frågan om biträde till Götha Canal. Sådan den Kongl. Propositionen om StatsVerkels behof blifvit afgifven, är lätt att förutse, att StatsVerkets behof ej kunna fyllas på vanlig väg.
Majit funnit det icke kunna bestridas, hvad som äfven blifvit af Rikets Ständer vid serskilda tillfällen och sednast vid sistförflutna Riksdag erkändt, att det sedan äldre tider begagnade sätt att till embetsoch tjen stemäns aflönande eller vissa inrättningars underhåll rn. m. anvisa Kronans räntor att af vederbörande sjelfva uppbäras, icke allenast i betydligare mån Bih. till R. St. Proposition, N:o 66. invecklar räkenskaperne, ulan ock, på sätt redan blifvit anmärkt, under tillämpning af nu gällande stadganden angående sättet för grundskatternas utgörande, är för räntegifvaren serskildt betungande, jemte det indelniugshafvaren äfven å sin sida kan ega flera anledningar Lill missbelåtenhet, enär dess ränteoch tionde-anslag icke utfalla förr än flera månader efter utgången af det år, för hvilket de äro beräknade, samt i öfrigt kan, i följd af tredska eller bristande tillgång hos den skattskyldige, inträffa, att lefvereringen deraf än längre fördröjes eller alldeles uleblifver ra. m.; men, om det alltså å ena sidan är ovedersägligt, att genom indelningarnes indragning till statsverket både enkelhet i förvaltningen och lättnad för de skattskyldige skulle uppkomma, äfvensom att det indelta löningssättet är förenadt med olägenheter äfven för indelningshafvaren, bör dock å andra sidan tillses, att föi ändringen, under behörigt afseende på statens tillgångar, utföres på ett sätt, som innefattar full rättvisa både emot räntegifvaren och indelningshafvaren, och hvarigenom icke nya olägenheter, i de förut befintliges ställe, framkallas.
Jag ämnade göra en vördsam framställning i anledning af denna §; men förekommen af Herr Printzensköld, vill jag allenast nämna, att de 5 första Momenterne af 7 §. alla kunna inträffa med en Huf - Den 7 Augusti f. m. *87 vudman, som ulgifvit fullmakt. Då här lik-» väl icke står nämndt, huru skall förfdräs med Fullmäktig för eil sådan person, hvil-' ken redan erhållit pollett, så instämmer jag med Herr Printzensköld, att redäctiohen må så förändras i medlersta Momentet: Dör wider påstående Riksdag den som fullmakt ntgifvitj eiler bi ifver på annat sätt sin Riksdagsmannarätt förlustig> leaine Fullmäktig det säte o. s. v. Herr von Hartmansdorff: I anledning af Herr Friherre Cederströms anförande, hör jag lyckönska hvarje Ledamot af Ridderskapet och Adeln, hvilken första gången utöfvande sin Riksdagsmannarätt genastanser sig skicklig icke blott att vara UtskottsLedamot, ulan äfven att leda ett Utskotts öfverläggningar. Men denna fördelaktiga tanka om egen förmåga hyser visserligen icke mängden af dem, som sitta för fullmakt; och något afseende bör man väl hafva på deras egen öfvertygelse om sin skicklighet, att mera gagna det allmänna genom bibehållande af sina platser såsom Ledamöter än såsom Ordförande i Utskott. Den närvarande redactionen lägger, i alla fall, icke något hinder häremot för den, som tror sig om förmågan, fastän hon tillåter den, sorn har en ringare tanka om sin skicklighet, att på sin plats förblifva. Det har blifvit anmärkt, att icke blott dödsfall, utan äfven andfa hinder kunna skilja den, sorn *88 Den 7 Augusti f. m. Mtgifvit fullmakt från dertill erforderliga .egenskaper. Jag anser derföre i sin qrd.- ning, alt rättigheten att vara Representant, upphör äfven för Fullmäktig, hvilken ej eller i andra hänseenden bör hafva större Vätt, än den som utgifyit fullmakten. Herr Cederschjöld:
Den, som vill, alt den del af pensionen för Stats-rådet Grefve Ilårds numera aflidna enka, hvilken blifvit öfverflyttad å Grefve Hårds efterlemnade ogifta 3:ne döttrar, skall utgå från och med början af del år, då nu skeende slats-reglering vidtager, röstar ja; den det ej vili, röstar nej; Vinner nej, är pensions-beloppet beviljadt att från och (ned början af Mars månad år 1836 utgå. Vid denna omröstning hafva befunnits 38 ja och 81 nej; i följd hvaraf Ri kels Ständer beslutat i enlighet med nej-propositionen. 58:de voteringen. Den, som vill, att de å Allmänna Indragnirigs-stalen uppförda emeri t i-löner för 2 Professorer vid Upsala och 4 Professorer vid Lunds Universitet skola höjas till 4,000 R:dr R:mt för hvardera, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, komma dessa löner att hvardera okas til! 4,300 R.dr sagde mynt. Som voteringen utfallit med 60 ja och 39 nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. Den, som vill, att Rikets Ständer icke må bifalla Kongl. Maj:ls nådiga för slag, att lärare vid högre Artilleri-läroverket, hvilken i denna egenskap ijenstgjorl i 20 år eller derutöfver, skall, på sätt för lärarne vid Krigs-akademien på Carlberg är vordet medgifvet, efter afskedstagande från lärare-befattningen, under sin återstående lifstid från Allmänna Indragnings-slaten erhålla en årlig pension, motsvarande hälften af den aflöning, han vid sin afgång från läroverket i egenskap af lärare uppbär, röst3r j»; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, är högstberörda nådiga förslag af Rikets Ständer bifallet. Omröstningen har utfallit med 57 ja och 62 nej; hvadan Rikets Ständer be slutat enligt nej-propositionens lydelse. I ' ' 60:de voteringen.
Bonde-ståndet till Utskottet remitteradt memorial, deruti Riksdagsfullmägtigen från Elfsborgs Län Johan Petter Andersson likaledes fästat uppmärksamheten på nödvändigheten att skärpa ansvaret för den, som drager knif eller annat vapen och dermed utöfvar våld, samt hemställt om icke böterne för icke allenast vapens dragande, utan ock för de sår, som med vapnet kunde tillfogas, måtte bestämmas till dubbelt emot de böter, som utsättas i oftanämnde lagbud samt 1 §:n af Missgernings-balkens 35 Cap. Då Utskottet, efter alt hafva tagit dessa motioner i öfvervägande, nu går att sitt utlåtande deröfver afgifva, får Utskottet till en början anmärka, alt, sedan det i 24 Cap. 8 §:n Missgernings-Balken är vordet stadgadt, att, om någon oträngd af vredesmode drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat vapen åt annan, stinger, hugger, slår eller skjuter åt honom, men råkar annan, så att han får död deraf, då skall han straffas som för annat vilja dråp, samt att, om skada ej sker, han endast skall bota tjugu daler; så har genom Kongl. Brefvet den 20 September 1786 blifvit förklaradt, alt då skada tillfogas, utan att död följer, bör, enär tvänne brott sammanstöta, hvartdera beläggas med det i lagen utsatta straff, samt att således, då böter för lyten, sår och blånader ega rum, och det tillika inträffar, alt knif eller svärd dragés, den brottslige jemväl skall serskildt bota de i denna händelse bestämda tjugu daler. Häraf visar sig alltså att hotelsen med knif eller annat vapen blifvit af lagstiftaren ansedd lika brottslig, som vapnets begagnande till utöfvande af våld.
Då jag hört en af de-leda - 35o Den 3o April f. m. möter, som yttrat sig till försvar för Hr Crusenstolpe eller åtminstone till afböjande af någon åtgärds vidtagande emot honom, här säga, att det varit med verkligt bekymmer, han stigit hit upp i dag, och att han fruktat för det yttrande, Hr Crusenstolpe skulle afgifva, men att denna fruktan blifvit skingrad genom det mästerliga anförande, han hade hört Hr Crusenstolpe uppläsa, hade jag väntat mig, att han eller någon annan af dem, som utfört Hr Crusenstolpes talan, skulle fästa uppmärksamhet på de delar af detta anförande, som på något sätt kunde förklara, hvad han förra gången yttrat. Då delta likväl icke skett, skall jag göra det; och jemte det jag skall upptaga, hvad just dessa ledamöter till ledning för omdömet andragit, anhåller jag, att i sådant ändamål Hr Ridd.secret. ville låta tillställa mig Hr Crusenstolpes i dag afgifna anförande. Berörde anförande öfverlemnades till Hr Rosenblad, som derefter fortfor: Första frågan är, huruvida någon åtgärd kan vidtagas i anledn. af Hr Crusenstolpes i sista plenum begagnade uttryck. Hr Dalman har sjelf medgifvit, att icke blott 5o § Riksd.Ordn. tillåter det och anbefaller beifrande af personligen förolämpande uttryck, utan han har jemväl medgifvit, att yttranderätten ej kan qväfvas derigenom, att de heifras. Det återstår således blott att tillse, huruvida det ifrågavar. uttrycket är personligen förolämpande. När fråga i förra plenum förevar om att tolka ett uttryck på ett främmande språk, som blifvit nyttjadt för att antyda en auctoritets handlingssätt, så begagnades af Hr Crusenstolpe, såsom enligt hans tanke lämpligare, det Svenska ordet skälmstycken, och straxt derefter begärde han att få framställa denna auctoritets handlingssätt sedan 1809. Jag hemställer, huruvida det då utan sophismer låter tänka sig, att hans afsigt varit någon annan, än att genom sin framställning bevisa tillämpligheten af det uttryck, han nyttjat.
Därjämte vänjas de till en viss grad vid lyx och högfärd — de unga flickorna företaga sina promenader i vagn efter fyra hästar — och den dag de lämna des9a förnäma institut, återvända de rika bland dem till sina familjers luxuösa salonger, och inom kort » göra de lycka », gifta sig med någon högförnäm. och göra fortfarande lycka; de fattiga återvända till sina familjers ofta mer än blygsamma våningar, och allt för många af dem känna sig olyckliga under de små förhållanden, de numera tvingas att lefva uti; många af dem komma aldrig att vänja sig vid dessa ändrade förhållanden; de kunna ej själfva förtjäna sitt bröd på hederligt sätt, och det är ett sorgligt faktum, att ett stort antal af Petersburgs och de öfriga ryska städernas, liksom äfven många af Paris ' och Londons demimondaines hafva uppfostrats i Rysslands högadliga institut. Det ofvannämnda kejserliga tillkännagifvandet har en betydelse, som räcker längre än till uppfostringssystemet i Xenia-institutet; det torde komma att utöfva ett välgörande inflytande på alla ryska myndigheters hållning gentemot kvinnofrågan, som är brinnande äfven i Ryssland. Skiss för Idun af Mari Mihl. — Arne Qarborg. Storfurstinnan X e n i a af Ryssland. skola erhålla » en uppfostran, hvilken å ena sidan skall kunna vara dem till gagn, om de gifta sig, å andra sidan däremot skall göra det möjligt för dem att på ett hederligt sätt förskaffa sig lifvets uppehälle, om de förblifva ogifta. » Kejsaren har med andra ord tillkännagifvit, att han helt visst anser såsom kvinnans förnämsta uppgift att ingå äktenskap, men att man ej bör förbise det faktiska förhållandet, att ganska många flickor af ett eller annat skäl ej komma att inträda i äktenskap, och att det till följd häraf är alldeles nödvändigt att förbereda den uppväxande ungdomen på sådant sätt, att den ej kommer att stå hjälplös, om den blir hänvisad till att själf deltaga i striden för tillvaron.