Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Mannerskantz har fullständigt utvecklat det skäl jag i mitt första yttrande anförde, men jag anser mig det oaktadt nödsakad alt ytterligare fästa uppmärksamheten på det orimliga i principen alt bevilja exportpremier för en vara, som icke tillverkas inom Riket, tillräcklig för landets behof; vi hafva en fullkomlig visshet, att en myckenhet kläden, isynnerhet af finare sorter, införas från utrikes orter. Det skulle möjligen kunna blifva en industrigren, att exportera detta lullförsnillade kläde, för alt komma i åtnjutande af exportpremium, ty det är oftast ganska svårt att bestämma hvar klädet är lillverkadt. Vore emedlertid frågan om exportpremier, så skulle jag se saken ur en annan synpunkt, men alt gifva det under namn af drawback, får jag helt och hållet afstyrka. Frih. Raab: Då så olika åsigter blifvit under debatten yttrade, hemställer jag, om det icke vore lämpligast alt, till undvikande af en eller två voteringar, återremittera förslaget, hvarigenom man åtminstone vinner den fördelen, att kunna göra afseende på de olika bestämmelser, som de öfriga Stånden beslutat i denna fråga. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer i Frih. Raabs begäran om återremiss, så mycket mera, som jag anser de anmärkn:r, hvilka blifvit gjorda rör:de skillnaden emellan gröfre och finare kläden, fordra närmare utredning. Uppå härefter framställd propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de emot Utsk:s förslag till bestämmande af drawback för ylleoch half-ylleväfnader gjorde anmärkn:r föranleda lill detsammas återremitterande, och återremitterades derjemte de i sammanhang med detta förslag tillstyrkte jemkningar uti 1 och 2 Den 20 Januari. 341 momcnlcrne af föreskrifterne om iakltagelserne för tillgodonjutandet af restilulionsförmånerne. 6:0. Utsk:s förslag till förändring af §. Hr Rosenblad:
Sistlidne år församlade Revisorer hade, i skrifvelse till Banko-Fullmågtige, Uppköp af fästat uppmärksamhet å det med god ordning mindre öfverensstämmande förhållande lamP samt att i Tumba bruks tjenst anställde Vaktmästaren J. F. Forsslund, enligt af honom ^f andra tid efter annan afgifna räkningar, till bruket försålt betydliga qvantiteter lump, åfve n~Upp handling a >■ som att Forsslunds räkningar å hö och diverse konsumtionsartiklar icke varit med för brukets upphandlingsråkningar eller andra verifikationer försedda. rakning. I anledning häraf hafva Fullmågtige, efter det Tumba bruks Förvaltare blifvit hörd, yttrat, hvad först angick de anmärkta lumpleveranserna, att då Vaktmästaren Forsslund genom mångårig sysselsättning med lumphandel numera förvårfvat såväl kännedom i denna handelsgren, som vidsträckta förbindelser, hvilka satte honom i tillfälle att mera ån andra lumpsamlare anskaffa de lumpsorter, hvilka vid Tumba erfordrades och hvilkas erhållande i tillräcklig mängd vore förenadt med stora svårigheter, samt Forsslund vid sina leveranser vore underkastad enahanda vilkor, som andra lumpförsåljare, enär det berodde på Förvaltaren att antaga eller förkasta de gjorda anbuden, äfvensom, efter hvad räkenskaperna utvisade, prisen å den af Forsslund levererade lump icke varit högre, ån hvad till andra säljare betalts, ansågo Fullmågtige, att det icke skulle vara med brukets fördel öfverensstämmande om
(Se Utlåtandet N:o 318.) X. B. 616. A. 675. E. 686. — N:o 332. med förslag lill de sista §§ i det nya reglementet för RiksgäldsContoret. (Se Utlåtandet N:o 330.) X. B. 681. A. 683. StatsUtskottets, det Förstärkta, Ledamöter, val af. Se Val. StalsUtskoltets, det Förstärkta, Memorialer: N:o 162. angående anställd omröstning öfver åtskilliga lill statsregleringen hörande frågor. (Se Utlåtandet N:o 133.) N:o 163. angående anställd omröstning uti en del frågor angående grunderna och villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. (Se Bevillnings m. fl. Utskotts utlåtande N;o 4.) VII. B. 32. A. 134. E. 335. N:o 253. angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens olika beslut, rörande grunderna för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterna för tillämpningen deraf. (Se BevillnirigsUtskottels memorialer IX. B. 105. A. 199. X. E. 485. — N:o 254. angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande kurhusafgiflens fortfarande. (Se BevillningsUtskoltets memorial N:o 27.) IX. B. 105. A. 199. E. 413. — N:o 255. angående verkställd omröstning i frågan om infriande af Kongl. KrigsCollegii Artilleriafdelnings skuld för inköp af Mariebergs egendom. (Se Memorialet N:o 155.) IX. B. 105. A. 199. E. 414. — N:o 256. angående verkställd votering i en fråga, rörande det anslag, hvarå utgifter af provision, porto m. m. för inköp ( 160 ) utaf vexlar i utländskt mynt böra afföras.
Att förbjuda personer att uppföra skådespel, då hvarken ordning eller sedlighet deraf lida, eller att uteslutande lemna tillstånd åt endast en viss association, anser jag vara lika orimligt, som örn man, för att afvända en farlig täflan för någon särskildt gynnad, icke tilläte andra att befatta sig med t. ex. poesi, bildhuggeri o. s. v. Ilr von Troil: Hr v. Hartmansdorff har yttrat, att han af samma skäl, som jag framställt, förenade sig med Frih. Ehrenborgh, mot hvilken jag talat. Mitt skäl var, att vår theater icke nu är eller under närvar, förhållanden kan bl ifva nationel. Hr v. Hartmansdorff bestrider altså bifall till Utsk:s förslag, på det vi icke må få någon nationel theater. Hr v. Hartmansdorff har vidare sökt visa, alt en bättre theater, än den vi äga, icke skulle kunna uppstå derföre, att denna redan är i åtnjutande af så stora ceconomiska 7S Den 8 September. fördelar. Jag ber då att fa fästa uppmärksamheten på olägenheterna, i oeconomiskt afseende, vid vår nuvar. theater. Den underhåller nemi. en dyr ballett, en kostsam förvaltning, en mängd pensionärer och en stor del dåliga sujetter. Allt sådant äger icke rum vid en väl styrd privat thealer; och jag tror, att det uppväger de fördelar, Hr v. Hartmansdorff för den monopoliserade theatern ville finna. Hr v. Hartmansdorff har vidare sagt, att frihet för theateranläggningar skulle åstadkomma ett ständigt penningesökande på konstens bekostnad. Om förhållandet nu är annorlunda, vill jag icke bedöma; men vid sista riksdagen åtminstone sade dåvar. förste directören, att på vår K. tlieater, för att få fullt hus, måste gifvas pjeser, sådana, att de icke borde kunna uppföras i Södertelje. Hr von Hartmansdorff: Då jag instämmer med Frih. Ehrenborgh, torde R. o. Ad. finna, att jag lika lifligt önskar en nationalteater som Hr v. Troil; men det är om sättet att erhålla en sådan, som jag tänker olika med honom och Gr. Horn.
Af egen erfarenhet såsom ägare till ett bland de större Strömmingsfisken inom Stockholms-skären, vet jag, att icke den ringaste minskning i ymnig tillgång af delta fiskslag kunnat på flere decennier förmärkas, och Stockholmsboerne kunna intyga, att under öppet vatten få dagar gå förbi, då ej båtar ifrån mine stränder inkomma till Hufvudsladen med Strömming. 234 Den ic) Februari i e. m. Hade Utskottet lemnat en större upmärksarnhet åt Professor Nilssons emot mig, sorn Utskottet tyckes tro, ställcla puncter, torde finnas, att han talat om inskränktare vatten, dit han väl icke gerna kan räkna Nordsjön och Östersjön. Der blifver fältet för min föreslagne fiskebragd, det är der jag vill, att mitt fädernesland skulle göra första steget till båtande inkräktningar, och det är der jag vill, att Sverige skulle genom initiativen trygga sin äganderätt. Då jag till alla delar gillar innehållet af dessa sex momenter, så vidt de angå inskränktare vatten, (utom hvad i det 5:te tyckes insinueras, att en del fisk växer på kortare tid och stundom blir förr mogen lill fortplantning, hvilket förmodligen är ett Utskottets eget fel, som insmygt ordet del i stället för sorn), kan jag omöjligen tro, att Professor Nilsson haft för afsigt, alt med de deri förekommande hushållningsLegrepp med fiskynglet, vilja skydda hafvet, denna nästan bottenlösa afgrund, ifrån utfiskning. Ändamålet för hans resa lär också icke hafva omfattat annat, än kuster, vikar och insjöar.
St., sorn skola ådagalägga en sådan återhållande kraft i fråga örn förbättringar i den bristfälliga samhällsorganism, som råder hela vårt statsskick igenom, och om detta skall utgöra det fideicomiss af ära, sorn en talare på f. m. ansett vara åt oss öfverlåtet att förvalta. En värd talare, Hr Lefre'n, har ibland annat christnat Const.- Utsk. till representationsreformens dödgräfvare: jag kan icke erkänna att denna framställning är adajqvat i detta fall. Om han sagt att vårt syfte varit att utgöra ståndsfördélningens dödgräfvare, så skulle jag för min enskilda del alldeles icke bestridt tillmålet, utan erkändt alt uppsåtet ifrån min sida varit sådant, utan att jag likväl skulle tillåtit mig, sorn en kand författare säger, att vilja insvepa cadavret i några trasor af glitterguld. Jag lemnar åt Hr Lefren och riem, som tänka lika med honom, att sjelfve en gång erfara om det blir lians och hans politiske vänners opinion, eller det nuvar. Const. [Jtsk., som kan komma att med rättvisa och fog kallas reformernas och representationsförändringens dödgräfvare. Jag tror ej att denna beskyllning skall drabba Const.Utsk. Jag tror alt den skall drabba dem, som motsätta sig alla reformer, dem, som, under anspråken på ett djupt vetande, dock ej lemna några bidrag till förbättringars införande sorn följd af detta högre vetande, utan endast framställa klander; det är motståndsmännen, sorn blifva dödgräfvärne, som få påtaga sig ansvaret inför nationen, inför samtiden och efterverlden, och min öfvertygelse är, att man, genom ett sådant förfarande, ingalunda tjenar den Regering, som man säger sig vilja tjena. Jag tager mig friheten återkomma till förslaget att förkasta detta betänk., och jag ber herrarne tänka på resultatet deraf.
Han ville sätta sitt lif på att få den fram, och derför hade han listigt nog stält det så, att hustrun skulle gå in genom stora hufvudingången med menigheten, medan han sjelf tog vägen genom sakristian. Han hade icke behöft mer än antyda att man underrättat honom om att detta var det brukliga vid sådana tillfällen; ty hur enfaldig gamle Truls kunde vara, så visste han dock att för det argumentet står ingen qvinna, vore hon också stridigare än sjelfva Sara. På detta sätt hade det kommit sig att han och Fältman fått stå här fredligt och obemärkta, medan kyrkan fyldes. Nu led det dock mot tiden att gudstjensten skulle begynna, och presten kunde komma hvilket ögonblick som helst. Han måste gripa sig an. Till och med Fältman tycktes ha känning af sin herres oro, ty han hade låtit svansen sjunka och lade öronen fromt tillbaka. Den gamle harsklade sig, rättade på sina löskragar, satte stora psalmboken under venstra armen, harsklade sig åter, försökte taga en dugtig min på sig och knackade derefter på dörren. Icke med ett krökt finger, som en vanlig menniska, utan med sina fingertoppar, så att det fick ljudet liksom af en tass. Klockaren tittade ut, något förvånad. Truls Jonasson hade dragit sig tillbaka och gjorde många mystiska vinkar och tecken från skuggan der han stod. Klockaren såg ännu mer förvånad ut, men steg ändå ned på trappan, i det han förde dörren till efter sig. »Ah — är det Truls Jonasson!» utbrast han, när han kände igen den gamle. »Ja visst skall Truls Jonasson in den här vägen! ’ Han, som skall fram och hedras inför hela församlingen!» »Jaha ja — hm.» Den helgdagsrakade gamle höll sig med högra handen om hakan, sköt fram läpparne, betraktade sin ena stöfvelnos, som han höjde i vädret. Han såg begrundande ut. »Det var bara min hund. Den här hunden, — Fältman — hm.» »Ja honom ska’ vi nog få hem», sade klockaren resolut, som om dermed alla bekymmer voro undanröjda; och för att visa sin redebogenhet, böjde han sig hastigt ned som för att taga upp en sten.
Sådan är obestridligen meningen med dessa olika slags förskrifningar; men vid lagskipningen har, besynnerligt nog, den grundsats gjorts allmänt gällande, att ingen åtskilnad bör göras emellan de båda sistnämnda slagen, och att följaktligen förskrifning till viss man eller ordres anses exekutiv, äfven utan transport, i hvilkens hand den befinnes. Derigenom omintetgöres den väsendtliga fördelen med förskrifningar till viss man eller ordres, nemligen att dessa må kunna, utan fara för missbruk, remitteras eller för ett eller annat ändamål för längre eller kortare tid utletnnas till annan person. Erfarenheten visar, att personer, som till förvarande, eller för inteckningsförnyelse, räntas inkassering eller annan åtgärd, fått emottaga förskrifningar, ställde till 494 Motioner i Borg are-Ståndet 1862. JW 254. viss inan eller ordres, missbrukat fortroendet och för egen räkning användt dessa, hvilket icke kunnat ske, och troligen icke fallit dem in, om behörig transport erfordrats för förskrifningens giltighet i deras händer. Rent af stulna förskrifningar till viss man eller ordres blifva i följd af berörde, i min tanke, felaktiga lagtolkning lätteligen användbara. Förhållandet är enahanda med hänsyn till invisningar med samma stilisering. Med anledning häraf får jag vördsamt föreslå, det Rikets Ständer måtte för deras del besluta utfärdande af en författning, hvarigenom, med ändring eller förklaring af i dessa hänseenden gällande lagbud, må stadgas: att fordran på grund af förskrifning eller invisning, ställd att betalas till viss man eller ordres, icke må kunna göras gällande af någon annan än den. till hvilken förskrifningen eller invisningen är ställd, eller den, som medelst behörig öfverlåtelse eller pä annat lagligt sätt visar sig vara rätter egare till samman fordran. Om remiss till Höglofliga Lag-Utskottet anhälles. Stockholm den 30 November 1862. A. O. Wallenberg. JW 25/4. Af Herr Wallenberg’. Angående det stadgande, alt lagtima Härads-ting skall i hvarje härad eller tingslag hållas tre gänger om året.
Deremot har jag sedermera i 9 § af mitt förslag satt en lämplig gräns för upplåningsrörelsen, hvarmed jag menar en sådan, då banken sjelf upptager lån mot lägre ränta och utlånar samma capital mot högre ränta, utan att på dessa medel fondera någon creditsedelrörelse, så att banken här blott blifver mäklare emellan långifvare och låntagare; och månne ej lagen bör gifva privatbankerna en vink att åtskilja dessa olika rörelser, desto hellre som en sammanblandning deraf lätt kan bedraga alla? — På dessa grunder skulle jag tro, att R. o. Ad. ej kan bifalla 6 § i TJlsk:ns förslag, utan skall finna, att 8 och g §§ i mitt förslug äro bättre. Jag får härvid tillika förklara, att då jag betraktar denna lag såsom ämnad, att skaffa säkerhet åt den allmänhet, som blir innehafvare af privatbankernas credit^- sedlar, icke åt dem, som låna sina penningar åt bankerna, enär de hafva tillfälle att sjelfva se sig före, har jag ansett dessa sednare böra ställas i en särskild kategori, så att de förra få förmånsrätt. Derigenom kan man välsäga, att privatbankerna blifva mindre i tillfälle att göra upplåningar; men detta gäller blott, i händelse de utsträcka sin rörelse för långt, ty eljest är det ej förenadt med någon fara, att man vet, att den insatta fonden skall i första rummet användas för creditsedlarnas inlösen. Att denna prioritet för creditsedlarna derjemte har sin stora fördel äfven för bankens långifvare, kan hvar och en inhemta vid 11 §, der fråga är om privatbankers utredning; ty mankan då afskilja ett emot de utelöpande Creditsedlarna svarande belopp af bankens tillgångar, för att innestå under den stadgade prescriptionstiden för creditsedlarnas inlösen, men att bankens öfriga fordringsägare genast få lyfta resten af tillgångarna. Frih. Boye, Ludv.: Lika med den siste talaren beklagar jag, att Ståndet nu är så fåtaligt samiadt och att den brist vidlåder vår Riksd.Ordn., att den ej bestämmer ett visst antal ledamöters närvaro för fattande af beslut.
December 1850 samt af det innehåll, att som hvarken de från Konungens Befallningshafvande allåtne remisser i anledning af Ertriks och Ödens bvemäns gjorda ansökningar om förändring i afseende å reserveskjutsens utgörande vid Holmstrands och Gransjö gästgifvaregårdar innefattade anmodan till Domhafvande!! att å urtima ting anställa 'undersökning i nämnde frågor, eller de uti lag gillia stadgande!! angående dylika frågors behandling eller särskildt förekomne omständigheter föranledt dertill, att de äskade undersökningarne bordt annorledes än å lagtima ting iöretagas, derom icke heller det utaf Kongl. Hofrätten för Häradshöfdingen Ärling utfärdade förordnande innehölle någon föreskrift, Kongl. Holrätten alltså ansåge honom hafva origtigt förfarit derutinnan, att han utsatt särskilda sammanträden med Häradsrätten för oftanämnde frågors behandling; men emedan Häradshöfdingen Arling utål det honom, med åberopad anledning af ordinarie Dom /(. St. Just. Ombudsm. Einö.-Hträttelse för är 1851. 8 — 58 — hafvandens hinder af andra ernbetsgöromål, meddelade förordnande icke saknat stöd för den förmodan, att handläggningen af i fråga varande ärenden, hvilka vore att hänföra till sådana allmänna mål, som jemlikt 4 kap. 3 § Rättegångsbalken måga, der så omtränger, å särskildt ting urskiljas, ansetts ej böra anstå till nästpåföljde (nästföljande) lagtima ting, från hvars förrättande i öfrigt ordinarie Domhafvanden icke erhållit ledighet, funne Kongl. Hofrätten Häradsh. Arling icke kunna för sitt omförmälte förfarande till ansvar fällas; hvaremot och då Häradsrätten vid de hållna sammanträdena, jemte förklarande, att ersättning för berörde sammanträden skulle utgå, för det i Ertriks by med 35 R:dr 4 sk. till
I betraktande af desse skäl, få Riksens Ständer nu till E. K. Mits Nådiga pröfning i underdånighet föreslå, att den, genom lyide Cap. 8 §. Handels-Balken, Kyrkors, Fattighusens, Kronans eller Frälsemans fordringar hos föreståndare och Uppbördsman tillagde förmåns-rätt framför Inteckningar må hädanefterafskaffas; och skulle, i händelse detta förslag vinner E. K. Mits Nådiga bifall, följande Redaction af samma Capitel ega rumi 8 §. ”Sedan tages Barna-arf ut hos Föräldrar eller Förmyndare. Häfver någon Inteckning i deras fasta gods, innan Barna-arf af Föräldrar emottogs, eller Innan Förmyndare denna befattning tillträdde, njute thå sin Inteckning till godo.” Återstoden af nuvarande 8 §. komme att emellan la och 13 f. §. i samma Capitel inflyta uti en särskild §. af detta innehåll; ”Härefter utgå Kyrkorsoch Fattighus-fordringar bos theras föreståndare, så ock skuld tiil 3 Underdåniga SkrifveUer, Kronan eller Frälseman för uppbörd. Hos Upp» bördsman , sorn »edan blifvit Föreståndare, ege Kronan eller Frälseman turman till thel, som i uppbörden för alla åren brister. Var lian föreståndare förr, än han Uppbördsman blef, hafva Kyrkors och Fattighus-medel företräde.” Hos Riksens Ständer bär, i sammanhang härmed, kommit i öfvervägande den olägenhet, som under nu varande förhållande vidlåder Inteckningar, och med det samma försvårar Pen. ninge-transactioner i så måtto, som en Lansökande, hvilken till pant för begärd Penninge-försträdtning erbjuder Inteckning i en ograverad fastighet, icke kan åstadkomma bevil om ledighet från Förmynderskap, hvilket, om det är äldre, besvärar egendomen framför intecknad skuld.
För 5:te hufvudtiteln begäras löner för 2 nya machinistolTicerare, men synes mig alt dermed kunde hafvas anstånd, intilldess vi få de nya ångfartygen, ifall medel till dem beviljas, hvilket icke lärer inträffa förr än efter 3 år. För lotseri-staten begäres en tillökning af 5000 r:dr, och derjemte för ett nytt lols-dislrikt 4000 r:dr. Alt dessa anslag kunna vara behöflige, vågar jag visserligen icke bestrida, och StatsUtsk. lärer icke underlåta alt tillse, huruvida anstalten är af så trängande nödvändighet, alt medel dertill måste anslås. Ode hufvudtiteln antyder en beslutad ny organisation, af flomm.- och Bergs-colhne, som hufvudsakligen synes vara uppgjord efter mönstret af länsstyrelsen. Att skapa höga chefsplatser synes utgöra ett oeftergifligt behof för våra organisationer. Annorlunda tillgår uti Norrige! De här ifrågavar. embelsverken utgöra der byråer under vederbör, departementer; och jag inser ej, hvarföre här icke kunde tillgå på samma sätt. StatsUtsk. torde tvifvelsutan icke kunna undgå att icke inse till hvilka följder så beskaffade organisationer slutligen komma alt leda. Taffelpenningar äro inom våra löneanslag en benämning, som i min tanka alldeles borde utgå, och beloppet i stället benämnas lönefyllnad, som vid afskedstagande! ej komme att ingå uti pensionsberäkningen. Taffelpenningar innefatta för mången ett begrepp om skyldighet att hålla bord; och det bör säkerligen icke vara meningen med statens löneanslag, att de på sådant sätt skola af innehafvaren förslösas.
Om ”nu en serskild Pröfnirigs-Comité för Götheborg skulle införas, blefve bestämdt eli af Riks-Stånden uteslutet från deltagande deruti och afskuret "rättigheten, att bereda nödiga rättelser uti Taxerings-Comiteens arbete, och ”den så vigtiga angelägenheten, att bestämma en hvars anpart i bevillnin”gen, uteslutande lagd i händerna på Götheborgs stads egne invånare. An”ses detta rigtigt, vet jag icke något skäl att ej med detsamma stadga, att ”alla andra, åtminstone större städer, borde ega enahanda rättighet; hvil - Bevil lili ngs-TJlskol tets Betänkande, N.o 12. ”ket jag icke gerna skulle vilja tillstyrka, och kan således ej eller anrat, ”än bestrida yrkandet om en undantagslag i delta läll för Götheborg, h\ ilsken jag ej finner så ojemförlig med andra Rikets städer, som hufvudsta”den, den der har en helt annan sammansättning, vidd och vigt.” Då Götheborgs stad lyder under styrelsen i Götheborgs oell Bolms Län, och icke har något serskildt Uppbördsoch Redogörelseverk, såsom förhållandet är med hufvudstadcn, hvilken ock i allt öfrigt belraglas som serskildt Län; så har, ej mindre ned afseende derpå, än med stöd af de utaf Herr Halling anförde, här -ofvan upptagne välgrundade skäl, Utskottet ansett sig böra afstyrka bifall Lill Herr Wijks förenämnde motion. Genom seiskilde remisser från Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, har Utskottet fått till handläggning emottaga Peller Perssons lian Jönköpings Län, inom sistnämnde Riks-Stånd, väckte, till Stals-Utskottet först remitterade, men derifrån återlemnade motion, att, till förekommande af alla de obehöfliga och högst olämpliga besvär, som, genom Konungens Befallningshafvandes och Kongl.
St., genom (»5 § i Riksdagsbeslutet af d. 24 Oclober 1848, blifvit kallade, alt till lagtima riksdag sig i lmfvudstaden infinna d. 15 November 1850, samt K. M., genom öppet nådigt Bref af d. 10 Juli sistnämnde år, behagat samtlige R. St. derom erinra, blef å den sålunda utsatta dagen riksdag med vanliga ceremonier utblåst; och täcktes K. M. till Landtmarskalk i nåder utnämna En af Rikets Herrar, f. d. Justitia; Stats-Ministern, Presidenten, i K. M:s och Rikets Götha Hof-Rätt, Commendören med Stora Korset af K. M:s Nordst.-Orden och R. af K. Carl XIILs Orden, Hr Frih. Lars Herman Gyllenhaal, som, efter det han inför K. M. aflagt Landtmarskalkseden och blifvit öfverlemnad till de 2:ne äldste närvarande Grefvar Öfverste Kammarherren m. m. Hr Gr. Maurits Axel Lewenhaupt och Öfver-Kammarherren m. m. Hr Gr. Gustaf Göran Gabriel Oxenstjerna, begaf sig till Riddarhuset och derstädes vid ingången emottogs af Ridd.-Direktai, Ridd.-Sekret. och öfriga till Ridd.Canceiliet hörande personer. Derefter utsate H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., i öfverensstämmelse med 10 och 11 §§:ne i Ridd.Ordn. första upropet af R. o. Ad:s forsta anteckning lill nästpåföljande dag Lördagen d. 18 November kl. 10 f. m. och andra upropet af samma anteckning till Måndagen d. 18 November kl. 11 f. m. Sedan såväl denna som den andra anteckningen, hvars båda uprop skedde på samma dag Tisdagen d. 19 November blifvit förrättade, sammanträdde H. R. o. Ad. första gången Onsdagen den 20 November in pleno kl. lif. m. II. Ex. Hr Frih. o.