Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans ögon mötte hennes med ett föraktligt och tvetydigt leende — med ett slag i ansigtet kunde han ej ha kränkt henne så djupt som med denna kyss, och sade kallt: — Ja, godnatt, min vackra Joséphine. Det är onödigt, att vi träffas mera allena, innan jag reser. Jag har föga tid till scener. Gå nu och lugna Hortense. A cette époque il était fort jeune, son coeur battait vivement sous le regard d’une femme, et dans ce moment il aima. Mme la Dssed’Abrantès (de Napoléon). Hela Ventôse och Germinal visade sig Förste Konsuln nästan icke en enda gång i sällskapslifvet i Paris. Dag och natt arbetade han med Bourrienne och rådslog med Berthier och Carnot, som nu åter öfvertagit krigsministeriet. Han skref sjelf bref på bref till Moreau vid Rhen och Masséna i Ligurien, han drog försorg om enhvar enskildhet rörande truppernas armering och förplägning, samtidigt med, att hans tankar oupphörligt kretsade om hans stora älsklingsplan: bildandet af den hemliga reservarméen, som var bestämd att under hans eget anförande gå öfver Alperna, för att, när Moreau och Masséna tillräckligt förberedt segern, öfverrumpla och med ett slag krossa koalitionen. Och medan hela verlden — i främsta rummet kabinetten i London och Wien — invaggade sig i den föreställningen, att denna med så mycken ostentation omtalade reservarmé verkligen bestod i de stackars invalider och pojkar, man för syns skull samlade i Dijon, skickade han och Berthier i hemlighet brigad på brigad välutrustade och härdade trupper i småflockar till Schweiz, der de i väntan på vidare aktion samlade sig omkring Genève och Lausanne. Bonaparte var som i feber, för det den långsamme och försigtige Moreau icke vågade öppna fälttåget, medan Masséna och hans olyckliga soldater lågo och svulto i Genua.
Denna består ej blott i egennyttans och fålan - Den 37 Maji. 331 gans svaghet; utan består kan hända vida farligare i böjligheten för en falsk opinion, hvilken åter så lätt beredes genom en falsk Litteratur: och detta slag af corruption är, som jag tror, starkast i passionernes ålder, samt har aldrig i någon tid visat sig mera verksam än just nu. Man kan ej neka, att hitintills har sjelfva talrikheten af detta Stånd utgjort ett hinder mot corruption, hvars gröfre art förmår mindre på ett stort, än på ett litet antal Ledamöter; men deremot torde ett större antal af unge män snarare falla för den farligare opinions-corruptionen, än ett mindre af äldre män. Jag billigar alltså fullkomligen den förminskning i Ståndets talrikhet, som Utskottet synes åsyfta; men tror likväl, dels, att något visst bestämdt nummer ej gerna, och allramindst ett så litet som 200 personer, kan bestämmas; och dels att sättet, genom val inom familjerne, ingalunda är det bästa. Svårigheten att verkställa dessa val är icke att förgäta. Bör valet ske inom hvarje familj, så möter möjligheten att familjens ledamöter äro kringspridde kring hela Riket, så att valet ej medhinnes: bör det åter ske provincevis, så möter, dels att anseendet i provincerne merendels följer rikedomen, hvilken visserligen icke alltid åtföljes af största klokhet; och dels, att ombytligheten af boningsort, äfvensom ett mera beständigt vistande i Hufvudstaden skulle 0- rättvisligen komma att utesluta mången upplyst och god Adelsman. Ett ändå hufvudsakligare motskäl finnes, och vi äro pligtige att väl betänka det. De fleste Adelige Familjer 332 Den 27 Maji. äro fattiga, och deras unga medlemmar äro nödsakade att på tjensfeebanan söka deras bergning och deras förhoppningar för framtiden.
11 måste rättas, och hvarken Allmänna Barnbördshuset i Stockholm eller den vid Lasarettet i Lund dertill bestämda afdelning kunna, ulan men för så väl sjelfva sjukvården som undervisningen, årligen emottaga liera lärlingar, än som nu sker. En möjlighet, att, med relativt ringa kostnad för det allmänna, organisera en ny undervisnings-anstalt för barnmorskor just inom den del af Riket, der en sådan bäst behöfves, har emellertid, enligt hvad Kollegium vidare anför, nu erbjudit sig, i det att vid det stora sjukhus, sorn i Götheborg är under anläggning och hvilket nästkommande år för sjukes emottagande öppnas, kommer att inrättas en särskild afdelning för barnaföderskor, hvilken, i betraktande af stadens folkmängd, kan antagas skola Jemna ett tillfälle till praktisk undervisning för barnmorskor, som icke i någon af Rikets öfriga städer kan beredas.
Efter mitt sätt att se saken, skulle utan någon verklig nytta för det allmänna, medelst sagde förslag, den förespeglade lättnaden för R. St:r förvandlas till dess mest betungande motsats. Man har således, enligt min åsigt, alldeles förgäfves ordat om de fördelar, detta förslags antagande skulle tillskynda R. o. Ad., grundande sin tillstyrkan på den förutsättning, att R. St:r nu för tiden skulle kunna afsluta göromålen vid riksdagen på 4 månader. Tyvärr förhåller det sig härmed som med den ryktbare skalden Kellgrens målning af sin älskarinnas skönhet och dygd. Den slutar med de orden: Men ett fel, ett fel allena Hennes lof fördunkla vill, Denna sköna, englarena, Omma Lydia finns ej till. På samma sätt med denna förespeglade möjlighet; den finnes ej till. Erfarenheten vederlägger förhoppningen derom. Jag tror mig nu hafva framställt de hufvudsakliga skäl, på hvilka jag anhåller, att R. o. Ad. vill afslå detta Betänk. Må detsamma, lik en ny Phoenix, från sitt bål uppstå, renadt och befriadt från alla de brister och fel, som nu — i anseende till upplosningsrättens förvägrande och förbiseendet af genomgripande förenklingar — vidlåda detsamma. Må det då först blifva antaget. Ögonblicket är nu icke inne. F. n. torde det lämpligen afslås, hvarom jag vördsammast förnyar min hemställan. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Då jag vid föregående riksdagar haft den äran att vara ledamot af Stats-Utsk:t och deltagit i dess arbeten, har jag ansett mig böra yttra min tanke i afs:de på de betänkligheter, man hyst att på 4 månader medhinna statsregleringen. Jag ber då först att få förklara, det jag lifligt erkänner den stora vigten ur konstitutionel synpunkt af det här framlagda förslaget; men jag nödgas på samma gång Den 6 December e. m. tillkännagifva, att jag anser förslaget i dess nuvararde form vara outförbart.
För öfrige, till lån ur manufaktur-diskontfonden berättigade fabriksidkare hade lånerätten, beräknad efter hvarje lånesökandes tillverkningsvärde för nästföregående år, enligt den klassifikation reglementet upptager, blifvit sålunda bestämd att, år 1861. år 1862. år 1863. för första klassens idkare uppgick lånerätten till 8 '/t proc. 7 367ioo proc. 8 '/s proc. för andra klassens d:o d:o 6 3/i6 „ 5 67/ioo „ 6 15/ioo „ för tredje klassens d:o d:o 4 y8 „ 3 78/ioo „ 4 Vjo „ I öfverensstämmelse med denna procentfördelning och sedan för år 1861 sju samt för hvartdera af åren 1862 och 1863 sex, bland första klassens idkare, derföre att de vid klädestillverkning användt Svensk ull, fått sig tillagd en förhöjning i lånerätten, nemligen: 4 StatsUtskottets Utlåtande N:o 3 0. för år 1861 med 4 '/% procent af samma ulls värde,upptaget till Riksdaler 197,193: — ; 1862 med 3 7s/ioo „ af d:o d:o 222,780: — „ 1863 med 4 '/10 „ af d:o d:o 261,787: — Blef slutliga förhållandet melian tillverkningsvärdet och lånerättcn följande: Tillverkningsvärde. Lånerätt. För Första klassens fabriksidkare. För andra klassens fabriksidkare.
Det är utan tvifvel sannt, att det observatorium, som f. 11. finnes i Lund, är i ett uselt skick, och som första vilkoret för denna vetenskaps framåtskridande är, att de studerande lemnäs tillfälle att med goda instrumenter få företaga sina observationer, så förefaller det mig temligen naturligt, att något i denna vägen måste vidtagas, om man ej helt och hållet vill skilja den astronomiska vetenskapen från Lunds Akademi. Under sådane förhållanden och med afseende fästadt på det utomordentligt billiga priset å det från Danmark Lunds universitet till salu hembudna observatoriet, anser jag, att motionären haft välgrundade skäl för sin framställning, hvarå jag anhåller om bifall. Hr Bildt: Några positiva skäl för bifall till Utskds fram ställning kan jag visserligen icke framlägga; men anser dock att när en sådan mängd skolor, särdeles i Östergöthland, blifvit af R. St:r i ett eller annat afs:de hugnade med understöd, äfven det i ifrågav:de punkt begärda anslaget till observatorii-byggnad i Lund borde lemnäs dervarande Universitet. Hr Montgomery, Robert Nils Germund: Det torde kunna sättas i fråga, huruvida det är lämpligt, att, i ett fattigt land som vårt, upprätthålla tvenne dyrbara observatorier. Observatoriet i Stockholm är i ett utmärkt skick, det i Upsala är äfven i följd af Ständernas frikostiga anslag iordningsatt och nu begär 250 Den 21 Juli e. m. nian att ännu ett skulle inrättas i Lund. Man bör då taga i betraktande, huru många studerande, som på sednare tider besökt observatoriet i Lund. Sista termin var, efter som man berättat mig, ej mer än en enda student, som studerat denna vetenskap. Under sådane förhållanden anser jag det vara alldeles olämpligt, att i detta ändamål nedlägga några betydligare kapitaler, alldenstund de få studerande, som önska egna sig åt denna vetenskap, gerna kunna söka sin utbildning vid Upsala akademi. Dessutom finnes ej något kostnadsförslag, som blifvit af vederbörlig auktoritet granskadt; endast en ritning och ett enskildt kostnadsförslag har blifrit StatsUtskit förevisadt, och anser jag ej det vara välbetänkt, att på så lösliga grunder bifalla den ej obetydliga begärda anslagssumman.
Det är klart, att pröfningen af lagförslaget kunnat företagas antingen vid sista eller denna riksdag; men då sådant icke skett, vet jag ej, hvarföre man skall vilja förhindra nyttiga förändringar genom andragandet af sådana sophismer. Frih. Ehrenborgh: Jag begärde ordet för att besvara den beskyllning för inconsequens, man velat tillskrifva inig i della ämne. Hvarken sista gängen, då frågan förevar, eller nu har jag ansett mig böra ingå i de speciella delarna deraf. Uppmanad dertill får jag nu förklara, att jag anser det vara en stor skillnad emellan det appel la tions—tillfälle, som en permanent domstol lemnar, och det, som står en öppet vid en domstol, som blott har session en gång om året. Vådan mäste vara betydligt mindre, då nästa domstol är tillgänglig när som helst. Detta torde vara tillräckligt svar. Jag fortfar att yrka afslag å betänk. Ilr Cederschjöld: I anledning af det videtur af välmenande och okunnig, som Frih. Boye behagat utdela, erinrar jag mig, hurusom Hr Frifu-vid ett tillfälle på detta rum år 1817 tog Ståndet till vittne, att han aldrig begagnade myndighetens, utan hemställningens språk. Jag uut drade då, hvad myndighetens språk i Frih. Boyes mun väl månde betyda; men jag kan nu förstå, att han förmodligen dermed menade inflytande af sin juridiska kunskap. Jag önskar då, att han alltid må hålla sig till den och ämnet, och icke göra några personalier; han kunde annars sjelf komma alt möta samma vapen och måhända bvassa nog. Jag beklagar, att han icke nu är närvarande; men. det är icke mitt fel, ty jag bad honom icke gå bort, då jag anmälde mig, Hr Strussenfelt: Jag ber att få besvara Frih, Ehrenborgh i afseende å hvad han yttrat om skillnaden att fullfölja mål vid en permanent domstol eller vid en sådan, som sammanträder endast en gång om året. Förmodligen tror man, att målet då skulle erhålla skyndsammare pröfning.
Diskonterne nästan vid alla tider öfverstiga de för utlåning tillgänglige medel, samt det deraf vill synas^ som skulle räntans belopp icke afskräcka allmänheten från att om lånebiträde anlita Disconterne, finner Utskottet skäl destomindre vara för handen, att tillstyrka någon nedsättning i den till 5 procent bestämda ränta, som derigenom antalet af låneansökningar skulle stiga till den höjd, att fonden blefve alldeles otillräcklig. Ehuru straffräntan, hvad beloppet angår, icke kan anses vara för hög, har det ej undfallit Utskottets uppmärksamhet, att denna ränta, hvilken ensamt bör utgöra ett straff för den försumlige gäldenären, ofta träffar den oskyldige, enär någon gräns icke finnes för berörde räntas beräkning. Af denna anledning, tror Utskottet, Banco-Utskottets Utlåtande, JV.o 44- 29 det Straff-räntan bör upphöra någon viss lid efter förfallo-dagen, på sätt af nedan förekommande hemställan närmare inliemtas. 1 afseende vidare å de gjorda framställningarne om förändring i tiden för omsättning af Discönt-fån, bör Utskottet fiista uppmärksamhet derå, att, i händelse nämnde tid skulle förlängas, svårighet kan för Låntagaren möta för erhållande af löftesman, samt att vida större förluster än hitintills på ifrågavarande utlåning vöre att med skäl befara, då under den längre tiden af omkring ett år, gäldenärens economiska ställning kan undergå väsendtlig» förändringar. En förkortning åter af tiden för omsättning, fruktar Utskottet skulle leda till skada och förlust för större delen af låntagare i Discont-verken och serdeles dem som tillhöra allmogen. Utskottet kan af dessa skäl icke biträda ifrågavarande förslag örn förändring i grunderna för Banco-Discont-låns återbetalning och omsättning. Som, med afseende å den omfattning Banco-Diskontens Låne-District éger, den nu bestämda respit-tiden icke torde vara för lång, samt det är troligt, att en förkortning deraf skulle föranleda tillökning i lagsökningarnes antal och belopp, till skada och förlust för så väl verket söm dess gäldenärer, kan Utskottet icke eller instämma uti detta förslag.
Enär det vigligaste af de åligganden, som tillhöra gode män, måste vara att iakttaga och pröfva sådana vid laga skiften och andra landtmäteri-förrättningar förekommande förhållanden, hvilka säkrast inses och bedömas af den sorn om beskaffenheten af de egor hvilka utgöra föremål för förrättningen, har noggrann kännedom, bör ock afseende i främsta rummet fästas derå, att till gode män må kunna erhållas personer, för hvilka de egor, sorn äro i fråga, förut äro bekanta, så vidt nemligen sådana personer finnas att tillgå bland de i orten utsedde gode män; och då i allmänhet kan förutsättas, att den gode man, som bor närmast förrättningsstället, har om samma ställes egor mera noggrann kännedom, än den, som är boende längre derifrån, samt den besparing i förrätlnings-kostnaden, som genom närboende god mans tillkallande kan beredas, ej heller bör förbises, hafva Rikets Ständer, för de fall att skifteslag äro belägna intill häradseller läne-gräns, funnit den omständighet att god man är boende utom gränsen af det tingslag eller det län, der hans biträde kan behöfva anlitas, icke utgöra hinder för hans tillkallande, hvadan Rikets Ständer ansett att orden ”inom häradet eller tingslaget” böra ur denna § utgå. 10 §. Jemlikt denna §, gälla emot landtmätare och gode män vid landtmäteri-förrättningar samma jäf, som uti 13 kap. 1 § Rättegångs-balken stadgas angående domare; och synes, med afseende å beskaffenheten af den befattning, landtmätare och gode män vid landtmäteri-förrättningar utöfva, denna öfverensstämmelse emellan stadgandena härutinnan ock böra fortfarande bibehållas. I följd häraf och då, rörande sistnämnda lagrum, Rikets Ständer, på sätt hos E. K. M:t serskildt i underdånighet blifvit anmäldt, af anförda skäl, för sin del, redan beslutat det tillägg, att om endera parten, sedan rättegång anhängig är, söker sak 220 Expcditions-Utskottets Förslag till und.
Almqvist framhåller öfver allt, att det af Gud, det vill säga af kärleken och naturen stiftade, rena förhållandet mellan man och kvinna icke är »det lilla, usla, eländiga tycket för stunden, som blommar om våren och dör under vinterns snö». Lika litet kan det rena förhållandet grundas på den »allmänna, opersonliga kärlek, som kan hysas till hvilken det vara må». Mellan dessa finnes, säger han, ett tredje slag, andens tycke för en annan människas ande, själens, som känner sitt hem i en annan själ. »Denna personliga kärlek är ganska enskild. Den utgår ifrån en viss andes karakter och fäster sig blott vid den andra vissa andens karakter, som den igenkänner för sin frid. Och i den har den sin ro till evig tid». Att den äkta kärleken lefver evigt, har Almqvist velat visa i Amalia Hillner, där han låter en man »rent och himmelskt älska mer än en». Lysander, hvilken framhåller detta som bevis för Almqvists ytliga syn på kärleken, glömmer att upplysa, att det är minnet af den första, som död ansedda hustrun, hvilket mannen älskar på samma gång som den ännu lefvande. Hvad är för Almqvist vittnesbördet för att en kärlek är den äkta? Må han själf svara: »När himmelsk sympati lefver mellan tvenne hjärtan så rent, så sant, så djupt, så mäktigt, att, om också någon olikhet dem emellan för öfrigt finns, den är så underlägsen och så liten, att den glädjefullt brinner upp i sympatiens klara låga – då äro dessa väsendens själar förenade som makar. Hvarföre? Jo, därföre, och endast därföre, att de äro det». Den äkta kärleken skapar »djup inre öfverensstämmelse, himmelsk trohet, förtroende och en själarnes sammangjutning till ett, så mycket och på det sätt, som för tvenne individer låter sig göra, hvilket ringast taget åtminstone bör sträcka sig så vida, att själslikheten dem emellan är, om icke möjligen fullständig, dock i sin mån större än olikheten». Då finnes det villkor, som adlar deras samvaro till sedlig, som är förutsättningen för deras egen lycka och barnens väl.
Jag inser mycket väl, huruledes Bevilln.Ulsk. icke gerna kunnat afse andra förändringar, än dem, som blifvit af motioner föranledda, men tillstår också, att den enda förändring, som Utsk. föreslagit, icke efter min öfver - 304 :Den 22 Januari f. m. tygelse är den lämpligaste. Gerna vill jag medgifva att minska ansvaret för tulli jenstemännen vid misslyckade kroppsvisitationer i vissa trakter, der smygvägar finnas och der sålunda lurendrcjeri i större scala kan förmodas inträlfa; men för min del kan jag icke anse det vara humant, klokt eller riktigt att mot ett så ringa ansvar, som här är föreslaget, tillåtelse är lemond åt nämnde tjenstemän att anställa kroppsvisitationer äfven å resande. Korthet i författningar är visserligen en dygd; dock endast så vida, som den är förenad med nödig tydlighet och fullständighet. Dessa egenskaper saknas i §, enligt min förmening, från början; hvilket jag således ingalunda vill tiilsrkifva Utsk. Andamålet med det stadgande, som 35 § innehåller, bör vara dubbelt. A ena sidan aldrig förlora ur sigte den aktning och humanitet, man är skyldig resande, ja, den man är skyldig alla medmenniskor; ä andra sidan iakttaga nödig stränghet emot de personer, sorn skäligen kunna för lurendrejeri misstänkas. Detta sednare ändamål anser jag dock ej eller genom den föreslagna § vara vunnet, äfvensom jag tror, att densamma i allmänhet fordrar en annan redaction. Hvad först angar den aktning och humanitet, man är skyldig menniskor i allmänhet och resande i synnerhet, tror jag vi böra besinna, att denna lag icke blott gäller för Svenskar, utan äfven för utländningar, som lill Rikets gränsor anlända. Vi kunna icke gerna i förväg utfärda en allmän kungörelse, hvarmedelst vi underrätta alla utländningar, att de vid ankomsten till Sveriges gränsor möjligen kunna vara utsatte för den skymf, att en tullbetjent, emot 5 r:drs ansvar, bär hand på deras kropp.
Af sådan grund och då Beredningen anser utan all fråga och ändamål, att nu vidröra, huruvida Götha Canals anläggande bort uppskjutas till ett dertill mera lämpeligt Tidehvarf, tror Beredningen sig , med fästad hugkomst på Canal anläggningens upprinnelse, endast böra skåda ämnet från synpunkten af det närvarande. ~~ Ingen tvifvel uppstår då om omöjligheten för Bolaget, att med egna krafter och nu ägande Publika biträden fullborda Götha Canal. Och Beredningen, som förmodar, att med gifna löften och Rikets värdighet skulle vara mindre öfverensstämmande, om ett, såsom Riksgagne ligt - Ben 17 Juli. 1557 ligt ansett och till så betydelig del påbörjadt Storverk, skulle öfverlemnas att förfalla, intill thess att efterkommande, under mera gynsamma tider, voro hugade, att sig af ruinerna begagna, anser sig böra på efterskrifna vilkor föreslå sådant ytterligare understöd för Götha Canals fullbordande, sorn fullkomligen uppfyller allt, som af Bolaget skäligen kan väntas, utan att förmycket medtaga Rikets krafter, och leda till våda för dess financiella ställning. §• 5- Beredningen, som är öfvertygad om nödvändigheten, att Discont-rörelsen i hela Riket må blifva styrd ifrån en enda central-punkt , enligt sådana principer, hvarigenom Näringarnes understöd kan förenas med bibehållandet af myntets rätta värde, ti 1.1st yi ker, att all fråga om ytterligare Discont-inrättningars och Finance-förvaltningars förenande med Götha Canals utförande icke allenast må försvinna, utan ock, att Riksens Höglofl. Ständer täckas äska , såsom ett vilkor för beviljandet af allt förökadt biträde utöfver de förmåner Canal Bolaget, enligt Octroyen tillkomma, ”att Bolaget afsäger sig dess nu innehafvande Nådiga Privilegium å en Discont-inrättning, emot full ersättning för den inkomst, sorn med iakttagande af föreskrifna stadgar deraf kan förväntas, till och med år 18 3 5 •’* Vid verkställigheten häraf föreslår Beredningen : 1:0
Med lagmans-dömet försiggick långt tidigare denna aftyning af dess kommunalt-administrativa egenskap, till dess att hela institalionen, äfven såsom rättskipnings—anstalt, i våra dagar försvunnit. Men den menighets-styrelse, som på landet efter hand bortföll från häradet, uppträdde i stället uti socknen och blef der vidare utbildad. Att sockenstämman 40 Allm. Besv. och Ekon. Ulslcs Bet. JY§ 127. ar gammal, lider intet tvifvel, men då, såsom förut är anmärkt, socknen ursprungligen var en förening för rent kyrkliga ändamål, sä blef deraf en naturlig följd, alt sockenstämman skulle i början omfatta endast kyrkliga ärenden, såsom kyrkans och dermed sammanhängande anstalters ekonomi jemte kyrkodiciplinen, och att presten skulle der vara sjelfskrifven ordförande. Men i samma man häradstinget upphörde att utgöra fältet för allmogens rådplägningar uti henne rörande hushållnings-angelägenheler, var det också lika naturligt, att dessa rådplägningar skulle söka och finna en samlings-punkt uti sockenstämman. Uti 1650 och 1675 årens presterliga privilegier, hvilka innehålla föreskrifter angående sockenstämmans maktbefogenhet och formen för öfverläggningarne derstädes, omtalas väl ej andra ärenden såsom föremål för sockenstämmans behandling, än den kyrkliga ekonomien och kyrkotukten, men det är dock veterlig!, att äfven andra, rent verldsliga saker, långt före denna tid derstädes handlagts. 1 städerne har den kommunala sjelf-slyreisen erhållit en långt mångsidigare utveckling och en långt vidsträcktare tillämpning, än på landet, hvartill orsaken förnämligast torde igenfinnas uti den olika grunden för tillsättningen af de myndigheter, åt hvilka kommunens domstolsoch förvaltnings-göromål anförtrotts.
Körande Utskottet slutligen anmäla, att vid granskning af den lill Utskottet öfverlemnade Berättelse om Fondernes vid i83a års slut balancerade fordringar, samt Kongl. Commerce-Collegii Advocat-Fiskals, i egenskap af Fondernes Ombudsman, förde lagsöknings-diarium, Utskottet erfarit, ait fordringarue blifvit noggrant bevakade och ulsöknings-ärendena med drift behandlade. Stockholm den 14 Junii 1804. STOCKHOLM, tryckt hos Bernh. M. Bredberg, iS34* Litt A. CAPITALSLUT öfver MANUFACT 0 R-DISC ONT-FONDEN för m CO CO De bet. Credit. Balance från år i83i. 8q, i o i o/q / 4 Balance från år i 8 3 i. Ström. Stats-XJtskoltets Berättelse N.o 16g. Litt. B. CAPIT,ILSLUT öfver GAMLA ULL-DISCONT-FONDEN ÅR i832. Debet. C r edit. Influtne medel för försålde Kronans får Utelöpande Attester . 507 2ÖO 21 6 7X7 6 Fordringar hos säkra Låntagare . Extra Utgifter . Reseoch Tractaments-penningar till Schäffern N. E. Hoffman år 183 r, afskrifne enligt Kgl. Commeree-Collegii Protocoll den 18 52 Läro-Pfaemier till Kgl. Secreteraren Nathhorst enligt Commerce-Coltegii Protocoll d, §§ 183? 4 6 Vinstoch FÖrlust-Conto Influtne Räntor under år i832 Dito Afgifter för sorterad och värderad Influtne medel för försålde Kronans får. .. 498 7 11 Fordringar hos säkre Låntagare - . D:o hos Céssionanter . D:o hos Piikets Ständers Bank .. D:o hos Manufactur-Discont-Fonden L. H. Willman. E. É. Ström.