Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således en illusion, om man tror sig tillmäta pastor i en församling förmanskap öfver socknen, derföre att man tillåter honom utöfva den lagliga befattning, sorn honom måste tillhöra, såvida man icke vill rifva sönder samhallsconstructionen i ett af dess hufvudmomenler. Beträffande den ifrågasatta rättigheten för ordföranden i en sockenuäuiud att sammankalla* sockenstämma, Den 6 Mars. så lärer väl icke kunna nekas, alt pastor sjelf Ur en ledamot i socknen; när nu hvarje ledamot äger att begära sockenstämma öfver ett uppgifvet ämne, så måtte väl också pastor i församlingen kunna anmäla sig hos ordföranden i sockennämnden och begära sockenstämmas sammankallande för ett lagligt ämne. Om nu händelsen gör att församlingens pastor tillika är ordförande i sockennämnden, så ser jag icke nödvändigheten af att han skall hos nämnden begära sockenstämmosammanträde, ty han kunde deruti blifva öfverröstad inom nämnden; hvaraf följer, att han icke skulle kunna få underställa denna nämnds gemensamma committenter, socknen, på lagligen sammankallad sockenstämma, det ärende i hvilket han blifvit i minoriteten, ehuru hvarje individ dertill äger rättighet, då ämnet, hvaröfver sockenstämman skulle höras, är lagenligt. Det vore curiöst, om blott pastor vore den ende i församlingen, som icke skulle kunna begära sockenstämma. Jag afslyrker delta och instämmer helt och hållet i den redaction, som Frih. Cederström föreslagit, anseende densamma vara riktig i sin grundsats och rätt uttryckt. Gr. Anckarsvärd: Jag anser mig ingalunda hafva missförstått Frih. Cederström i dess anförande, och har nu begärt ordet, för att ytterligare ådagalägga riktigheten af detta milt påstående, derigenom att jag på det högsta bestrider Frih. Cederströms yrkande, att ur den nu under öfverläggning varande 3 §:ns i mom. borttaga sockennämndens rättighet alt ovillkorligen äska sockenstämma. Om Frihtns åsigt gjorde sig gällande, sä skulle sockennämnden blifva nedflyttad till samma rättighet, som hvarje individ, enligt förslaget, är förbehållen, eller att blott kunna begära sockenstämmas sammankallande.
Som jag i allmänhet hittills motsatt mig och äfven hädanefter kommer att motsätta mig alla inbjudningar, hvilka afse att förmå ett Med-Stånd att frånträda ett fattadt beslut, svnnerligast som grundlagen icke känner till dylika åtgärder, så skulle jag visserligen ej hafva framställt detta förslag, såvida jag ej dertill blifvit föranledd af den särskildta omständighet, att Bonde-St. ej fattat något beslut hvarken med afseende å nordvestra stambanans sträckning, ej heller om anslag till densamma. Då jag emedlertid nu erfarit, att nämnda Stånd utfärdat inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att instämma uti dess beslut om frågans ajournering, anser jag den af mig föreslagna inbjudning olämplig; och får jag på grund häraf hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. derå, att mitt ifrågav:de förslag måtte få förfalla. Efter härmed slutad öfverläggning, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. medgåfve, att det ifrågav:de förslaget finge förfalla, och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Frih. Leuhusen, Frans Oscar: Jag anhåller att få i R. o. Ad:ns protok. antecknadt, att jag var förhindrad att öfvervara plenum sistl. Lördag den 17 dennes, då Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 26 afgjordes. Hr Ramsay, Anders Henrik: Afven jag anhåller att få i protok:t antecknadt, att jag icke deltagit uti R. o. Ad:ns vid sista plenum fattade beslut ang:de dödsstraffs verkställande medelst fallbila. Föredrogs ett från Hederv. Bonde-St. ankommet Prot.-Utdrag N:o 197, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i Bonde-St:ts beslut i afseende å 2:dra punkten i Stats[Jtsk:ts Utlåt. N:o 54, i ani. af K. M:ts Nåd. Propos. om anslag till jernvägsbyggnader m. m.
M:s nåd. propos., finge i afseende derpå uppläsa första raderne af 69 § Reg.F., hvilka innehöllo: ”Uppstå, antingen hos R. St:s plena gemensamt, eller uti något af RiksStm, betänkligheter att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti det, som rörer antingen statens reglerande, eller bevillms derefter lämpade hela belopp, eller hvad till Riksg.contis utgifter och inkomster hörer, eller grunderne för Riksg.cont:s styrelse och förvaltning, då böra de skäl anföras, på hvilka sådana betänkligheter sig stödja, samt meddelas StatsUtsk., som derefter tage ärendet under ytterligare öfvervägande.” Då nu det förevar, ämnet vore en statsregleringsfräga, förmodade H. Ex., att R. o. Ad. funne, alt något annat beslut derom vid detta tillfälle ej kunde komma i fråga, än att antingen bifalla Utsk;s tillstyrkande, eller ock återremittera detsamma, med det förklarande, som R. o. Ad. kunde finna för godt att såsom dess tanke meddela. Frih. Cederström: Jag kan väl icke fullt instämma i Hr Landtm:s tillämpning af 69 § Reg.F., i anseende dertill, att denna fråga icke hörer lill slatsregleringen, utan helt simpelt är en fråga, som, ehuru den rörer ett anslag till ett allmänt företag, likväl är på sidan om statens reglerande; men jag instämmer fullkomligt deruti, att ändamålet bäst befrämjas derigenom, att vi icke nu afslå betänk, och bifalla K. M:s propos., hvilket till ingen slutföljd leder, utan att betänk, måtte varda till Utsk. återremitteradt med de vid detsamma gjorda anmärkmr. Då Utsk. nemi. bland dessa anmärkmr får uppgift på verkliga tillgångar, så kan det svårligen komma ifrån att tillstyrka detta anslag, af samma anledning, som StatsUtsk. vid 1818 års riksdag, då R.
Efter denna kanals fullbordan eger man äfven nordvest om bangården och staden segelbart vatten i Fyrisån till ungefär 3/4 mils längd, der första fallet möter och på hvilken sträcka endast några mindre muddringar erfordras. För detta lika artiga som nyttiga företag, hvilket är ett helt för sig, men dock, på sätt synes, af den såsom bilaga hoslagda landstingsmotion, hvilken blifvit af Upsala landsting godkänd i sammanhang med en allmän afdikningsplan för länet och ett beviljadt sammanlagdt anslag af 12,000 R:dr för vederbörliga afvägningars och kostnadsförslags uppgörande, endast utgör första början till en fullständig kanalisering af vattendragen mellan Mälaren samt Brunnbäck och Söderfors vid Dalelfven, kunde sålunda utan allt anlitande af Statsverkets tillgångar disponeras: 1) anläggningskostnaden för bibanan emellan stationen och hamnen i Upsala; 2) ofvannämnda 100,000 R:dr, som Upsala stad utfästa! i expropriationsbidrag; 3) 10,000 å 15,000 R:dr utur Upsala hamnkassa; skolandes Upsala stad förbinda sig att, emot fri disposition af dessa medel, kanalen fullborda enligt planritning, som kan blifva af Kongl. Maj:t godkänd och inom tid som föreskrifves. På grund häraf hemställes om sådan dispositionsrätt öfver dessa medel för Upsala stad med skyldighet för densamma att, enligt vederbörligen fastställda ritningar och kostnadsförslag, låta verkställa denna kanalisering förbi staden, allt under de närmare 360 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 151. garantier och föreskrifter, som Kongl. Maj:t finner nödigt föreskrifva för ändamålets vinnande. Anliålles om remiss till Stats-Utskottet, som i sinom tid skall delgifvas provisoriskt kostnadsförslag och öfriga nödiga handlingar. Stockholm den 15 November 1865. J. Sundvallson. Af Herr SllUdVtiSISOIl, J., angående revision af Kongl. Förordningen om Landsting. Uti särskild motion om fullständig revision af Kongl.
Vanligtvis hade han en bok med sig för att läsa högt ur. Hon låg utsträckt i den långa, låga stolen med halfslutna ögon och långsamt flägtande sig med solfjädern. Värmen besvärade henne egentligen icke – den framkallade blott ett slags behaglig, vällustig slapphet. Timvis kunde hon sitta så – i samma ställning – med sin solfjäder och sin lösa, vida morgondrägt. Han satt bredvid och läste högt. Hon älskade hans mjuka, slaviska röst, som gaf de franska orden en sådan mild, smekande klang. Men oftast sjönk boken ur hans hand och hufvudet gled sakta ned mot hennes skuldra. Och han såg på henne med sina egendomligt milda, fuktiga ögon Så naiv han var! — Hon strök smekande öfver det mjuka håret Ett rigtigt barn! En afton var der bal i hotellet. Berta hade dansat med den norske doktorn, han förde henne just nu ut på den upplysta terrassen. De stodo vid kanten af verandan – hon flämtande efter dansen, stödd emot hans arm, han med blicken sänkt ned på henne. Hon stod rak, med hufvudet böjdt. Nacken med det uppkammade ljusa håret och de små korta lockarne nedtill, halsen och skuldrorna – den ena bar, den andra vårdslöst betäckt af en purpurfärgad sortie-de-bal – voro starkt belysta från lampan på pelaren bredvid dem. Ansigtet, bröstet och armarne deremot voro nästan lemnade i fullkomlig skugga. »Nå, doktor – ska’ vi våga oss ned i trädgården? Hon tog ett tag i sin klädning. »Nu, när ni är så varm? – Nej det vore oförsvarligt att nu utsätta er för nattluften.» »Alltid läkare!» »Naturligtvis», svarade han torrt. »För er har jag då väl i alla fall icke någon annan egenskap.» »Hur vet ni det? – Upprigtigt sagdt, så trodde jag ni visste, att ni var min vän. Jag vet få menniskor – nästan ingen – som jag visat ett sådant förtroende som er.» »Då måtte ni ha bra litet att förtro mig, ty jag har då knapt hört ett ord af er på fjorton da’r», svarade han sarkastiskt, litet retligt. »Tvärvigg!» hon smålog upp emot honom och tryckte lätt hans arm.
Ständer uppdragit sina Deputerade att äfwen pä Gripsholms Slott öfwc-w'.ra uppteckningen af Ers Majestets härw irande tillhörjghctcr; j detta ändamäl hafwa wi o§ nu här instäldl; och förmoda deputerade att denna förrättning desto mindre mätte förefalla Ers Majestät oangenäm, som afsigten dermed endast är att härigenom finna de tjenligaste grunder, för sädana författningar, som kunna befrämja Ers Majestät och desi FamUles framtida lugn och wälständ; det är sälcdcs med anledning häraf jag för min del sär ben Nöden frä» ga: om ha^s Masit nu har samma Penninge - Sum, ma och wäxlar i sin ägo som hanS Majestät hitfördck Konungen behagade tilt sivar härä utläta sig. Jag har ej mera penningar här med mig än Sexhundrade R:d Banco, Sjuttiofyra Swensta och Tolf Holländska Ducater. « Aftverste bjerta fortfar med egne ordDä jag lika undcrdönigt anhäller, det Ers Maj:t täcktes uppgifva utur sitt minne, hwilka Penninge»Summor Hans Majestät wet sig ägar Den zy Octsber. Konungen swargde: Utom hwad jagnyK nämnbt, och de penningar Grefwe, st llZAlgs hast om händer, äger jag inga flera. öfIverste bstjsrts frägade widare, hwem som dem om händer hafwil och för dem bör redswisa, sanik om hans Maj:t äger nägra Summor utom Riket placerade? Dä Konungen behagade yttra: Grefwe sk Iss har haft mina enskilde medel under sin fbrwaltning och utom Riket har jag inga penningar placera-, de.
Då nu, enligt en vederbörlig Lagprincip, bestraffningen å hvarje brott af lika egenskap bör bestämmas i förhål, lande till dess olika grader och äfven ofta brottslingens visade större eller mindre vanart och elaka böjelse dervid bör komma i beräkning, har ock Utskottet ansett, att likaledes vid nyssomförmalte händelser följderna för en bedräglig Borgenär böra blifva olika, och att han bör vid. kännas svårare ansvar, då han, som ej kan und. gå att känna sitt oförmögna tillstånd , icke desto mindre fortsätter sin vårdslösade hushållning, och derunder alldeles eller till ett betydligare belopp förslöser, hvad Eorgenärerne äga rätt att fordra, det han bordt för deras betalning till elem öfverlemna; och har Utskottet i följd deraf ansett lämpligt antaga, att en sådan Gäldenär, som, sedan han utöfver sin egen förmögenhet förstört till nära en tredjedel af hvad hans Borgenärer honom anförtrott; men då ej anmäler sig att få återstoden till dem afträda, med skäl bör betraktas såsom en allmän bedragare och sålunda straffas. I följd af alla dessa skäl får Utskottet vidare tili - Den 2 9 Maj* 455 tillstyrka följande förändringar uti Concours-Stadgan till antagande, nemligen: i:o Att uti 4 §. 3 Mom. tillägges: ”eller ”äro under samma tid penningar eller varor af ”Gäldenär upplånta eller under annan förevändning åtkomna, hvilkas användande han ej kan ”behörigen rtdovisa;” och 2:0
Dock har Utskottet ganska väl insett att tillfällen kunde inträffa, då sådana bestämda stadganden skulle medföra de största olägenheter, och det är derföre, som Utskottet föreslagit, att i sådana fall Kongl. Majit borde äga att efter omständigheterna i Nåder förordna; härigenom har Utskottet ej lagt band på den frihet, som vid oförutsedda händelser bor äga rum, utan endast genom generella reglor velat utstaka sådana gränsor som äro lika nödvändiga för ordning som för controll. Det är ur denna Synpunkt som Utskottet skulle önska, att dess Betänkande blef betraktadt, och det är med förutsättande deraf, som Utskottet, till svar å de remitterade anmärkningarna, får afgifva följande förklaring: Hvad således angår de af Herr Ofverste* Uieutenanten Friherre Lagerbjelke gjorda påminnelser, så tror Utskottet, att de, sorn i i:sta punkten finnas upptagna , tillräckligen skola vara vederlagda, genom hvad i Utskottets Betänkande finnes föreslaget: att vid särskildta tillfällen , hvaribland de af Herr Friherren och OfversteLieutenanten omförmälte ostridigt böra räknas , det endast bör tillkomma Kongl. Majit att efter Eget Nådigt godtfinnande vidtaga de anstalter, som omständigheterna påkalla; och är Utskottets föreslagna stadgande i detta fall, långt ifrån att vara Den 7 Juli. vara ovilkoriigt, Iielt och hållet vilkorligt och beroende af Högsta Magtens vidtagande åtgärder. * Vidkommande den uti 2 punkten gjorda anmärkning, att
För att nå målet fordras, att de särskilda brotten ordnas i vissa särskilda grupper, så att den sammanblandning af bedrägeri och andra brott, sorn i förslaget eger rum, och den förvexling af begrepp, hvartill samma förslag i följd deraf torde kunna gifva anledning, så vidt möjligt är försvinna; och derföre har Utskottet, som i sitt förslag gifvit omförmälda afdelning följande rubrik: »om bedrägeri, så ock om missbruk af förtroende och annan oredlighet,» sökt alt i dylika grupper ordna de brott, hvilka, elter Utskottets åsigt, böra i denna afdelning omnämnas eller upptagas. Således äro till en början eller i första gruppen i en följd sammanförda de brott, som synas vara hänförliga till bedrägeri i egentlig mening, hvilka brott åter blifvit ordnade efter de föremål, de afse, eller egendoms-, familjeoch personliga rättigheter. Andra gruppen omfattar alla öfriga brotten, såsom dels förskingring eller försnillning af annans egendom, deraf man lagligen kommit i besittning, med flere handlingar, sorn innefatta missbruk af förtroende, dels ock de brott, som icke egentligen äro att hänföra till de föregående, utan lämpligen falla under kategorien »annan oredlighet.» Det synes väl, som skulle ett och annat af de sednare i viss mån närma sig till bedrägeri; men den stora skillnad, som nu göres emellan dessa brott och bedrägeri, rättfärdigar tillfyllest, efter Utskottets omdöme, den uppfattning, som Utskottet deraf gjort. Genom den uppställning, som Utskottet således härutinnan tillstyrkt, kan äfven ifrågaställde lagstiftning lätteligen bringas i öfverensstämmelse med hvad gällande lag i afseende på praescription af brott innehåller. För sådant ändamål är den särskilda författning, som här nedan föreslås, uppgjord. Den förklarar åberopade lagrum eller 32 § 17 kap. Rättegångs Balken med afseende å den ifrågasatta förändringen i lagstiftningen angående svek och bedrägeri, och innefattar dermed en förklaring af de grundsatser, hvilka Utskottet här ofvan tillämpat.
Alt uppskof må kulina äga ruin, att Ståndet må af förekommande anledntr kunna förnya bordläggningen, det vill jag visserligen icke neka; men jag bestrider hvarje propus., hvarigenom detta ärende töredroges på ett sådant sätt, alt det aldrig blefve afgjordt. Detta inträffar, i händelse R. o. Ad. beslutar alt först efter de andra Stånden afgöra frågan; ty de öfriga Stånden hafva samina rätt, som detta Stånd alt uppskjuta målet. Det är på denna omständighet jag vågar fästa R. o. Ad;s uppmärksamhet, och är fullt öfvertygad om att ej någon sådan propos. i afseende på förändring i föl edragniiigssultet bär kommer all göras, hvaraf möjligen kunde blifva en följd, alt detta ärende ej under riksdagens lopp hinner alt alsin t as. Frih. Boye; Genom den af Frih. Cederström upplästa grimdbigsparagralen är det gifvet, alt det ankommer på Rik.St:n sjelfva att bestämma när de vilja företaga målet. Jag kan likväl icke finna annat, än att Frih. Sprengtporten vi.serbgen bar lätt uti, alt det är annat att uppläsa engrundlagsparagraf och alt lätt tillämpa densamma. Nu är förhållandet del, ali åtskilllge ledamöter tillämpa paragrafen på del sätt. att de begära uppskof, då deremot andre ledamöter bestrida del. Jag tror att Hr Landtm, gjorde R. o. Ad. en verklig tjenst, oin liiLandtm, ville framställa propos. ■inpå. hot livida Ståndets linning nu är alt tillämpa 47 §:n till uppskof. D i ko litner det att visa sig på hvilkendera sidan pluraliteten är, och då står det alltid fritt för den andra att göta upp och bestämma sin åsigt; och med deli sinnesstämning, som nu råder, lärer ingendera sidan underlåta det. Hr von Hartmansdorff: Några ledamöter hafva tillåtit sig, alt bär tala om sina motståndares afsigter. Jag anser 111ig ej'behöfva att försvara mina.
Enligt den från Stats-kontorct lemnade uppgift, hade Skogsplanterings-kassans inkomster af hemmansräntor och boslälls-arrenden under åren 1839—18-18 utgjort i medeltal 10,897 Rdr 17 sk. 1 rst., hvarjemte vid 1848 års slut af qvarstående personal å förra Jägeri-staten ännu innehades åtskilliga löne-anslag och boställs-arrenden, hvilka, för så vidt boställena äro till utarrendering afsedda, jemväl skulle, i den mohn de äro eller blifva lediga, på tillförene stadgadt sätt kassan tillflyta. I fråga om bestämmandet af ersättningen för ofvannämnde till Skogsplanterings-kassan anslagne räntor och arrenden, har Kongl. Maj:t, då, vid det förhållande, att den verkställde indragningen skett successive i mohn af yppad ledighet, äfven i afseende å de berörde inkomster, som redan till kassan ingå, Bih. till R. St. Prot. 1850—51. 4 Sami. 1 Afd. 14 Haft. g 31 Stats-Utekottets Utlåtande, Nto SI, Litt. A. tillförlitlig ledning icke vunnes af uppbörds-beloppet under en viss förfluten tidrymd, i Nåder föreslagit, det Rikets Ständer ville stadga, att densamma, för redan till kassan indragne hemmans-räntor och arrenden, skall fastställas till ett kontant belopp, motsvarande hvad samma räntor, jemte de för boställena nu utgående arrenden utgöra, efter medelmarkcgång för sednaste tio år, med tillagd forsellön för spanmålen, samt att för de räntor, som hädanefter indragas, ersättningen måtte beräknas efter samma grund, dervid, i fråga om arrendena, det belopp, som genom auktion bestämmes, borde tagas till rättelse. Till godtgörande af den Nådigst föreslagne ersättningen, har Kongl. Maj:t ansett, att, för närvarande och intill dess beloppet kan definitivt bestämmas, ett förslags-anslag af 11,000 Rdr borde anvisas.
Tiden synes vara inne, alt alla sansade medborgare, af hvad stånd eller politisk tro som helst , kraftigt förena sig till bildande af en sköldborg kring thronell, för att freda den från att spillras af demagoger och demagogers missledda bundsför vand ter. Gr. Anckarsvärd, Garl Henr.: Jag skulle alldeles borttaga efFecten af den siste värde talarens yttrande, om jag nu anförde hvad jag ämnade nämna, då jag begärde ordet; oell jag afslår således för närvarande. Hr Tersmeden: En värd talare, Hr Lagerheim, har sagt, alt mitt lörsta yttrande i denna fråga syftade derhän att vilja tvinga Konungen alt sammankalla riksdag 0111 3:ne år. Jag svarar derpå endast, att om en underd. önskan är detsamma som att tvinga K. M., då bar talaren rätt, el jest icke. Hr Ihre, Albrecht, uppläste följande: Då en återremiss af StatsUtsk:s nu föredragna utlåt. N:o 354 torde vara att förvänta, anhåller jag alt till det H. Utsk. fä framställa en vördsam erinran. Ibland de upplysningar rör:de cabineltscassans ställning, hvilka, i officiel väg, meddelades StatsUtsk. på dess egen begäran, var äfven den, att en förfluten tids politiska händelser och kostsamma diplomatiska förhandlingar ådragit samma cassa en ganska betydlig brist, till hvilkens successiva förminskning, sedan år 18S7, flera besparande åtgärder blifvit vidtagna, men för hvars slutliga aflijelpande, i bredd n.ed öfriga nödvändiga extra-utgifter, Statsministern för utrikesärendena, Hr Frih. Stjerneld, ansåg cabineltscassans bibehållande vid dess hittills ägande disponibla tillgångar ännu i 5 ä 6 år vara af behofvet oundvikligen påkalladt. StatsUtsk. har, i utlåt. N:o 4o, ang:de ordin.-statsreglertn, 17 H. 56 44* Den a8 November f. m. icke fusta t något afseende å hvad sålunda blifvit anfördt. Det har icke ens lill Pi. Sl:s kännedom öfverlemnat Frih.
"Emedan Hans Furstliga nåde så befallt. Hvad annat?" "Hafven J då, mor, åtagit eder befattningen att vara fångvakterska? Detta synes mig illa och skymfligt. Icke är detta hus ett fängelse, och icke J en fångvakterska. J måtte väl icke gå in på denna hertigens åstundan?" "Hans nåde har härom tillsagt åt Jörgen Bähr, och hvad min herre och man i mitt ställe lofvat, det vill jag uppfylla!" "Herr Jörgen må vara eder herre, men det öfvergår hvad han har rätt att befalla, att min salige faders hus skulle blifva ett fängelse." "Min son, betänk, att du talar med din moder och kom ihåg den vördnad du är henne skyldig. Det gör mig ondt att behöfva påminna dig härom." Denna påminnelse gjöt genast lugn öfver Welams uppsvallande ifver. Han kände sjelf sitt lifliga lynne, och fruktan att förgå sig mot modren var alltid nog för att svalka honom, så snart han kände sig bli varm. Han stod en stund tyst, men tillade sedan med bedjande röst: "Min morkär, kunnen J icke ändra detta beslut?" "Nej, Welam, och vill det icke heller. Hans Furstliga nåde har förordnat, och mig synes bäst, att så sker. Jag är öfvertygad om, att det skall lända dig sjelf till fromma. Dessutom tänker jag visst icke förödmjuka mig inför dessa damer, så att du kan vara helt lugn." "Att bära aktning för de olyckliga och i hvad man kan, mildra ett hårdt öde, icke är ju det att förödmjuka sig, moder!" Åter en stund teg den unge Welam och gick långsamt fram och åter på golfvet. Slutligen stadnade han vid sin mors knyppeldyna och sade: "Mor, jag åtminstone kan icke vara med om detta. Jag reser i morgon till Hufvesta. Ni må använda mina rum för edra gäster, om så fordras, för att de må få det beqvämare och mera enligt sin börd. Så länge min faders hus är ett fängelse, bor åtminstone jag icke der. Förlåt mig, morkär, jag kan icke finna mig der.
S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 116, i anledning af väckte förslag om utvidgande af en del Elementar-läroverk. S. D. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 2, i anledning af väckt fråga om inrättande af ett Statistiskt Embetsverk samt anslag dertill, blef, jemte dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteradt. S. D. Vid föredragning af ett från Höglofliga Ridderskapet och Adelil ankommet Protokolls-Utdrag N:o 428, med inbjudning till Ståndet att förena sig uti det beslut, Ridderskapet och Adeln fattat, angående decimal-systemets tillämpning på Rikets mynt, blef, hvad första punkten innehåller, afslaget och lagdt till handlingarne. Ridderskapet och Adelns inbjudning i 2:dra punkten blef af Ståndet antagen. 3:dje punkten afslogs. Af 4:de punkten antogos inbjudningarne i afseende på momenten 1, 3, 5, 6, i hvad det rörer utbyte af ordet: ”Skeppund Koppar,” emot orden: ”Skeppund Mynt-metall,” och 7:de i dess helhet. 396 Prot.-Utdrag den 28 Augusti 1854. Hvaremot inbjudningarne till förändrad redaktion i afseende på dels rubriken lill Utskottets förnyade förslag till allmänna räknesättet, dels 2:a och 6:e momenten, detta sednare i fråga om utmyntningen af så väl 10-öre-stycken af 8-lödigt silfver, som ^-örestycken, afslogos. Inbjudningen i 4:e momentet af denna punkt lades till handlingarne, såsom icke fordrande någon åtgärd, enär Ståndet förut fattat enahanda beslut, som Ridderskapet och Adeln. Inbjudningen i 5:te punkten afslogs af Ståndet, som vidblef dess förut i fråga om prägeln å det nya 10-öre-stycket fattade beslut. Den 28 Augusti. Frän Eöglofl.