Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det tyckes nästan, som hade rådgifvarne tröstat sig dermed, att de yttrat en särskild mening, fastän denna mening icke innefattat något afstyrkande af Konungens beslut, utan, 0111 jag så får säga, rådgifvarne yttrat sig åt öster och Konungen beslutat åt söder. Derföre synes det vara nödvändigt att stadga, att deras råd skola innefatta ett afstyrkande till Konungens beslut, såvida de af prot. vilja vänta skydd för deras rådslag, och således kan jag icke annat, än i denna del tillstyrka bifall till Const.Utsk:s förslag till förändring i nuvar. stadgande. Gr. Frölich: Jag instämmer helt och hållet i den siste talarens mening om riktigheten af ordet ”afstyrkande,” och det egentligen på den grund, att när man här i försatsen omtalat Konungens beslut, som kunde vara stridande emot lag eller Rikets sannskyldiga nytta, så bör väl motsatsen innefatta' något annat än blott en mening, som är afvikande. Hvar och en vet hvad det ordet vill säga, och i stället för detsamma nyttjas i dagligt tal hos den mera bildade classen det Fransyska ordet ”evasivt.” Är det nu den värde talarens mening, som önskat begagnande af ordet ’’afvikande, ” att Statsrådets ledamöter skola yttra sig evasivt, så är detta en besynnerlig mening, men likväl, då han sjelf varit Konungens rådgifvare, vet han bäst huru nyttigt det kunde vara om ett sådant ord kunde få inflyta i grundla - Den 26 September. 63g gen. Jag deremot som tror, att ordet ”afvikande” är det sämsta, som kunde antagas i stället för "afstvrkande,” får afstyrka en sådan förändring; men vill man; taga bort afstyrkande och nyttja ett annat ord, så kunde man begagna uttrycket: motsatt mening. Då likväl, såsom jag tror, afstyrkandet är det bufvudsakliga, så anser jag bäst alt bibehålla det, men hvad som är säkert är, att ordet ”afvikande” ej bör begagnas. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Herr LandtMarskalkens och Herrar Talemännens requisitionerj eller räkningar, som af dem eller Utskottens Ordförande blifvit godkända och inom samma prcescriptionstidj som tillförene för af slutandet af redogörelsen, i andra hänseenden; än Protocollsoch Bihangstryckningen. Om Remiss till Höglofliga StatsUtskottet, anhåller jag ödmjukeligen. Begärdes på bordet. Hans Excellence Herr Grefve Skjöldebrand, cinders Fredric: Jag hade icke ämnat mera framträda på detta rum, och / ' Den 20 November. det af flere skäl, i synnerhet en upphunnen hög ålder. Men jag är skyldig det minne, jag efter mig skall lemna, att inför Höglofliga Ridderskapet och Adeln, och genom dess Protocollers publicitet, inför hela Nationen, högtidligen förklara, att då jag ej långt före Riksdagens början, begärde afsked utur StatsRådet, det skedde af helt andra orsaker, än fruktan för de anmärkningar, som kunna göras öfver mitt förhållande, som en af Konungens constitutionela Rådgifvare, eller afsigten att mildra de omdömen, som deraf kunna uppstå. Tvärtom vill jag väcka uppmärksamheten derpå, att jag är ansvarig för de underdåniga råd, jag gifvit eller underlåtit att lemna, till och med den dag, då jag för sista gången bevistade StatsRådets sammankomst. Med vördnad skall jag afbida den dom, som, på Constitutionsenligt sätt, deröfver kommer att fällas, och lugnt se ned på alla förhastade anfall. Tillåten, mine Herrar! den föråldrade mannen, som sett många tider och skiften, sett Sverge under fyra olika styrelseformer, och hvars röst, då han ännu ägde manna-årens kraft, vid stora tillfällen inom dessa murar, med någon benägenhet blifvit hörd ■— tillåten honom att i det sista Tal, han förmodligen inför Eder kommer att hålla, i sitt afskedstal från all verksam befattning i det allmänna, uttrycka ett 2l8 Den 20 November. Svenskt hjertås innersta önskningar, och slutligen med få ord redovisa för sin offentliga vandel.
Huru kan man då inbilla sig, att dessa högre själsförmögenheter, som göra menniskoslägtet alltför stor nytta, för att ej åtminstone känna något af sitt eget värde, skulle afsäga sig säkerheten, då de önska begagna friheten;1 Omöjligt! de få män, som förenat skicklighet och kunskaper med det sällsynta mod, som allenast förmår att uthärda så många försakelser, hafva förgäfves bemödat sig, att uppehålla anseendet af ett kall, som icke längre kunde vara agtadt, då det ej Var under Lagars skydd, utan dömdt, att slafva under godtycket. De hafva så att säga samteligen vikit för nödvändigheten; och de öfrige hafva med möda undgått att falla i de svagheter, som osäkerheten medförer åt all handling. Följden deraf har blifvit, att all täflan med stora förtjensler uphört. Striden för utträngandet af en äldre tidning, ansågs nog lätt, för att icke öfvergå någons höfva. Författare utan vettenskaplig bildning, utan kännedom af allmänna angelägenheter, ulan bekantskap med Fäderneslandets tillstånd, lemnade sig åt Tidningsskrifvande. Dagens nytt, under orediga framställningar, blef ett medel, att tillocka sig någre prenumeranter, hvilka 38 Den i Mars f. m. man slutligen ej kunde tillfredsställa, utan alt framleta enskilta lifvets tilldragelser, reta allmänheten till personliga utfall och fylla bladen med det eländiga innehållet af äreröriga rättegångar, osanna rygten och inbördes Tidningspolemik. Låg ton, plump tvetydighet, oanständigt skämt, enskilta smädelser, tröttande käbbel hafva blifvit det liufvudsakligaste innehållet af dessa dagblad; och det bör ej nekas, att detta isin mohn inverkat på folket, om än det sunda förnuftet lyckats, att till en del motstå dess skadlighet. Sålunda har en mängd dåliga Tidningar och Dagblad upkommit, ända till ett lika stort antal för Stockholm som för Paris, och hvilka alldrig skulle skådat ljuset, om ej godtycket varit vilkoret för deras tillvarelse. Helt visst skola de försvinna med lagens återställande i sin kraft.
Rikets Ständer afläto häruppå den 30 December 1840 det svar: att Rikets Ständer vunnit orubbelig öfvertygelse derom, att i första rummet afseende borde fästas å det jemförelsevis orättvisa förhållandet med roteringen, och att detta borde afhjelpas, om äfven någon minskning i Rikets krigsmakt deraf blefve e» följd; att Rikets Ständer äfven fullt insågo nyttan, behofvet och rättvisan af de förfoganden, Rikets Ständer vid föregående Riksdagen i underdånighet tillstyrkt, och att Rikets Ständer således icke ansågo sig kunna antaga Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Proposition, samt att Rikets Ständer hos Kongl. Majit förnyade sin ofvannämnde underdåniga anhållan af den 5 Januari 1835, med tillägg, att, för den händelse Kongl. Majit täcktes i Nåder bifalla det gjorda förslaget om nya roteringen i Jemtland och under vilkor, att, intill dess densamma hunne att verksLällas, rustningen och roteringen fortfarande prsesterades på sätt då egde rum, Rikets Ständer pröfvat skäligt, till lindring för roteoch rusthållare i nämnde province, bevilja ett årligt anslag af 4000 Ridr, att från Riksgälds-Contoret utgå under 3:ne år, inom hvilkas förlopp afvittringsverket uti Jemtland förmodades hinna fullbordas. Detta anslag bär ock sedermera för dermed afsedde ändamål utgått. Dessa förhållanden, jemte hvad Kongl. Majlis Nådiga Proposition i ämnet innehåller, har Utskottet tagit uti noggrann t öfvervägande och funnit Stats-Utskotlels Utlåtande, N.o <?g. rustoell rotehållare i Jemtland ega grundade anspråk på fortfarande understöd, enär någon ny och lindrigare fördelning af rustoch roterings-besväret inom provincen annu icke blifvit lillvägabragt.
Utlåtandej i anledning af vaktmästarnes vid Banko-diskontverket ansökning om löneförhöjning. De vid Banko-diskontverket anställde sex vaktmästare hafva, under åberopande af den alltmera ökade lefnadskostnaden och deras trägna tjenstgöring, som hindrade dem att förskaffa sig någon biförtjenst, bland annat anhållit om förhöjning i lönen från 300 till 365 r:dr banko årligen, beräknadt efter 1 r:dr om dagen och motsvarande hvad hvarje arbetare i och för tillfälligt tjenstebiträde vanligen skall påräkna. Yid öfverlenänandet af omförmälda ansökning, med det från Banko-diskont-direktionen deröfver infordrade yttrande, hafva banko-fullruäktigé, uti afgifvet utlåtande, tillstyrkt en lönetillökning af 33 r:dr 16 sk. banko årligen för hvardera af banko-diskontverkets vaktbetjente; och då Utskottet uti dess utlåtande, N:o 18, redan hemställt, att Bankens äldre kammardrängar må tilldelas ett årligt arfvode af 20 r:dr utöfver lönen, anser Utskottet, efter öfvervägande jemväl af i öfrigt derför anförda skäl, sig äfven böra föreslå en sådan löneförbättring åt diskont-verkets vaktbetjente, hvilka hittintills med Bankens äldre kammardrängar åtnjutit enahanda löneförmåner och med dem innehafva lika ansvarsfulla oell trägna tjensteåligganden, samt får alltså hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, alt åt hvardera af banko-diskontverkets sex vaktbetjente måtte anslås ett årligt arfvode af 20 r:dr banko, att från och med början af innevarande år utgå. Stockholm den 25 Februari 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 27 Febr., kl. 5 e. m. Memorial, i fråga öm afskrifning af f. d. Riks-diskontverkets utestående fordringar.
Kommittéen har vidare emottagit dels en af vice Ordföranden i Kristianstads läns Hushållssällskap Grefve Hugo Hamilton med flere till undertecknad Chef för Statens Jern vägsbyggnader ingifna anhållan om fullständig undersökning på allmän bekostnad af en östligare linie för jernväg från Finjasjön öfver Wexjö och Ekesjö, dels en af Wexjö stads invånare öfverlemnad petition om undersökning genom Kommittéens försorg för Södra stambanans dragande genom Wexjö, dels ock framställning i samma hänseende från invånarne i Ekesjö stad, men hvilka ansökningar Kommittéen numera, sedan den i det föregående framlagt sitt underdåniga förslag om Södra stambanans utläggning genom Småland, icke finner till någon dess vidare åtgärd böra föranleda. Vid de af Kommittéen hållna sammanträden i Karlstad och Gefle hafva, på förra stället, en del bruksägare inom Filipstads bergslag framställt behofvet af en mindre jernväg från Filipstad i vestlig rigtning förbi sjön Alstern mot Klarelfven, och äfven till Kommittéen öfverlemnat deröfver upprättade profiler och kartor, samt, å det senare, ombud från Hudiksvalls stad och kringliggande orter begärt Kommittéens förord för anläggning af en jernväg emellan sjön Södra Dellen och Ljusneelfven; men då dessa båda förslag ligga utom gränsen för det område, som beröres af de stambanor hvilka det ålegat Kommittéen att undersöka, har Kommittéen icke ansett deni till någon dess åtgärd kunna föranleda. Af öfriga förslag om större kommunikationer inom särskilda landsorter, som vid de af Kommittéen hållna sammanträden blifvit framställda, anser Kommittéen såsom af synnerlig uppmärksamhet förtjenta: den förut omordade Kinda kanal i Östergötland; den så kallade Åsa' kanal i Kronobergs län emellan sjöarne omkring Wexjö samt till Blekinge; Åtraåns kanalisering från vestra kusten till Ulricehamn; tillvägabringande af en förbindelse emellan de vidsträckta sjöarne på Dalsland sinsemellan och med Wenern; samt ett af Chefen för mellersta Vägoch Vatten - 123 byggnads-Distriktet Majoren m. m. C.
Du blir förfärlig! hvarföre skall kungen ställa sig vid detta fönster och utsätta sig för faran att BENGT PODEBUSK. Om en timma är slottet intaget af Svenskarne. På en vink af mig öppnas norra slottsporten och de intränga derigenom. CECILIA. Och kungen? BENGT PODEBUSK. Jag och du begifva oss ombord på ett skepp, som väntar vid södra bergen och der vi äro i säkerhet jemte vårt folk och de dyrbarheter vi taga med oss. Allt är uppgjordt mellan Carl Knutson och mig. Han har förstått mig och jag honom. CECILIA (med stigande ångest), Och kungen! BENGT PODEBUSK. Kungen! (leder Cicilia åt sidan) måste dö! CECILIA. Heliga Guds moder, nu förstår jag dig! 92 BENGT PODEBUSK. I detta ögonblick återstår för mig allt eller intet, antingen hufvud med krona, eller kropp utan hufvud tronen eller bilan! CECILIA. Brölloppet på Ulfåsa BRÖLLOPPET PÅ ULFÅSA. SKÅDESPEL I FYRA AKTER. SVENSKT ORIGINAL AF F. HEDBERG. _____ Uppfördt på Kgl. Stora Theatern första gången d. 1 April 1865. ALBERT BONNIERS FÖRLAG. STOCKHOLM. STOCHOLM, HÖRBERGSKA BOKTRYCKERIET, 1865. FRU ELISE HWASSER, Sigrid den fagras snillrika och älskliga framställarinna, tillegnas detta arbete, till hvars framgång hon så rikligt bidragit, vördnadsfullt och tacksamt af FÖRFATTAREN. Personer: BIRGER JARL till Bjelbo. MECHTHILD, hans gemål. BENGT LAGMAN, hans broder. HÄRVED BOSON, jarlens höfvitsman. KNUT ALGOTSON, riddare. INGRID, hans husfru. SIGRID, deras dotter. MAGNHILD, hans husfru, jarlens syster. BOTVID, prior i Wreta. SUNE, Bengts skrifvare.
Lisk. sorn uti Utlåtande den 16 Junii upplyst, Liand annat, att meningen med den föreslagna undersökningen varit, att den borde sträcka sig endast till de i Lappland från Svenska Församlingar inflyttade Nybyggare eller den såkallade Lappska Allmogen, men icke till afkomlingar af de gamla Lappska Folkstammarna eller de egentelige Lapparne, antingen de voro flyttande, eller med ständiga bostäder försedde. Dock som Utskottets lörslag blifvit ogilladt jemväl af Högvörd. Preste-Ståndet, och 2:ne Stånd således stannat mot två , har förslaget förfallit. Sedan Utskottet nu upprepat de åtgärder, hvilka vid sista Riksdag blifvit vidtagne i anledning af då väckta frågan om Beyäringens införande uti Lappmarkerna, anser Utskottet sig vid detta tillfälle böra endast åberopa hvad ofvan intagne Betänkande och Utlåtande innehålla; och då Utskottet äfven nu tillstyrker den föreslagna undersökningen, har Utskottet dertill funnit förnyade skäl, dels uti de årligen tilltagande odlingar och nybyggen i Lappmarkerna, dels ock deruti, att berörde Landsorts sålunda förbättrade skick, skall allt mer och mer bidraga till okände af de olägenheter för nästgränsande Provincer, hvaröfver klagan af Motionairerne nu blifvit förd. Bil. t. B »sv. och Oecon. Ulsk. Dock varder detta vördsamligen understäldt Rikets Höglofl. Ständers profning, jemte en Ledamots serskildta yttrande i ämnet. Stockholm den 2 Jan. 1829, Utdrag af Protocollet, hållet i R. H. Ständers. Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts Plenum vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 2 Jan. 1829. S. D. Herr af Schmidt yttrade: Med den kännedom jag eger om förhållandet i de ifrågavarande Socknafne, finnér jag, alt Bevärings-skyldigheten icke kan annat än för innevånarne derstädes blifva ganska betungande.
Gyldenstolpe som gjort mig denna förebråelse, har förbisett att den af mig yrkade stabilitet, rörde sjelfva upställningen af en §, men här är icke en sådan fråga för handen utan den rörer vissa personer, vissa föremål, dem man önskar undantaga från beskattning. Det måtte väl vara något helt annat, och finner man, att en beskattning träffar oriktigt, så bör man äfven söka rättelse deri. Derföre har jag också yttrat, att, när erfarenheten visat, att ordalagen i en lag föranledt orättvisa, densamma först då bör ändras, men ingalunda derföre, att man tror, att så kan hända. Såsom ytterligare stöd för min anhållan, att förmyndarearfvoden mätte från bevilln. befrias, får jag åberopa den ganska vigtiga omständigheten, att förmyndarekallet är så beskaffad!, att det ganska ofta, icke af en sjelf beror att undandraga sig detsamma, emedan, såsom Hrr:ne ganska väl känna, vederbör-.de öfverförmyndare hafva i sin makt, att ålägga mig en sådan befattning. Alla de exempel, Gr. Gyldenstolpe upräknat för att visa, huru långt den sats, jag drifvit, kan utsträckas, äro icke hit tillämplige, emedan det beror af mig sjelf, om jag vill hafva en kammartjenare, en kock, eller en informator, hvarföre jag äfven kan undandraga mig beskattningen härföre, men så är icke förhållandet med förmyndarebefattningen, och Utsk. har af sådan anledn. i dess första utlåt, förklarat, att denna befattning icke är något enskildt updrag, utan innehafves till följd af vederbör:de domstols derom fattade beslut, så att när man närmare undersöker förhållandet och ser saken å båda sidor, måste man nödvändigt medgifva, att förmynderskap äro af helt annan art, än de befattningar, man frivilligt åtager sig eller anmodar andra att sig åtaga. Derföre har jag icke eller yr - 492 Den 19 Juli f. m. kal, alt innehafvare af sådana befattningar, hvilka det står i ens eget skön alt antaga eller icke, skola från bevilln. vara befriade.
Utom allt detta förekomme jemväl, dels att de vid Kongl, theatern anställde personer hafva contraet upprättade, hvilka gälla för flera år, dels att många af dem, hvilka uppoffrat sin tid och sina krafter åt skårlespelareyrket, skulle genom verkställighet af den föreslagna åtgärden, försättas i en ganska nödställd belägenhet. Ett ytterligare skäl för bibehållande af en större under nödig controll slältcb och efter högre åsigter skött theater är det, att de mindre i landsorterne äfvensom i hufvudstaden inrättade theatrar behöfva ett mönster för sina bemödanden, ett tillfälle att äfven inom vårt land lära känna den fullkomligare utveckling, hvaraf skådespelarekonsten är mägtig, för att sedan i sin nion söka uppnå en, emot deras tillgångar svarande, fullkomlighet, och derigenom bidraga till spridandet af bildning och smak inom nationen; och tillstyrkte Utskottet, på dessa sålunda anförde skäl, att ifrågavarande förslag, om den Kongl, theaterns indragning och utarrendering åt enskilde personer, måtte förfalla. Detta Betänkande, som innehöll flere punkter, blef, på grund af gjorda anmärkningar emot ofvanberörde del deraf, ensamt inom Bonde Bih. till R. St. Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande, TV.-o 26. Ståndet återremitteradt, men Utskottet vidblef sitt i ämnet förut afgifna yttrande; hvarefter frågan förföll. Utskottet, som i allo delar de af Ekonomi-Utskottet vid sistlidne Riksdag här ofvan anförda, uttalade åsigter rörande detta ämne, anser sig nu blott böra tillägga, att närvarande tidpunkt, då den Kongl, theatern nyligen blifvit på, som det synes Utskottet, kloka och billiga grunder reorganiserad, torde vara den minst lämpliga för antagandet af ett sådant förslag, som det af motionären framställda; och får Utskottet derföre och med åberopande af dess nyssberörde Betänkande vördsamt hemställa, att Henrik Anderssons väckta förslag om den Kongl, theaterns utarrendering må förfalla.
Maj:t i afseende på den Kongl. Theatern vidtagna åtgärder och beslut., skulle vara emot rikets grundlagar stridande, samt att hafva genom flera anförda, å särskilda ställen i skriften förekommande uttryck — såsom att Kongl. Maj:t Sjelf ägde en theater, hvilken, då Konungen till förmån för densamma förbjöd andra theateranläggningar, förvandlades till ett rnonopolium, faststäldt till vinst för Konungen, hvilket vore emot 60 §. Reg. formen stridande m. m. — tillåtit sig om Konungens Egen höga person och gerningar de yttranden, att Konungen, i uppgifna fall, till enskild vinst skulle hafva öfverträdt grundlagarna samt förnärmat tredje mans rätt, hvilka yttranden icke kunde annorlunda än såsom smädliga och förgripliga anses; och emedan författaren sålunda gjort sig saker att lastligen hafva skrifvit emot Konungen, men Regeringsformen uti J3 §. bjöde, att Konungens Majestät skall hållas i helgd och vördnad, samt Tryckfrihetsförordningen, hvilken författaren till sitt urskuldande åberopat*), i 3 §. 4 mom. inneholie, alt såsom missbruk af tryckfriheten anses allt slags lastligt yttrande om den rege - *) Målet var (Jock icke såsom tryckfrihetsmål behandladt, emedan den åtalade skriften blifvit till offentlig myndighet (R. St. Just. Ombudsm.) ingifven. 40 It. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1849. rande Konungens höga person eller gerningar; pröfvade Kongl. Maj:t rättvist, 1 förmågo af 5 kap. 1 §. Missg. B., fastställa Hofrättens beslut. Örn härmed icke menas, att de af författaren klandrade handlingarne vore att anse såsom Konungens enskilda handlingar; så innebär ej heller hela argumentationen, att de smädliga och förgripliga yttranden, som föras författaren till last, träffat någonting annat, än regeringsåtgärder. Skall åter meningen vara, att handlingarne varit Konungens enskilda; så förekommer häremot det ostridiga förhållande, att de i fråga varande besluten äro fattade i Statsrådet och såsom sådana i vanlig form utfärdade.
N:o i00. föra en ny byggnad, till hvars anläggande Styrelsen irol! sig finna lämplig plats pä kronans ofvanberörda tomt invid operahuset; så hade E. K. M:l funnit detta förslag påkalla desto mera uppmärksamhet, sorn det, bättre än de förra, förenade afseendet å båda de väsentligaste fördelar, hvilka borde vid ett offentligt bvggnads-arbele, svnnerligast i hufvudstaden, efterslräfvas, nemligen på samma gång, uppfyllandet af ett vigtigt stats-behof och tillfredsställandet af skönhets-sinnets fordringar. Af de särskilda utlåtanden, som sedermera blifvit af sa väl Ofver-Intendenls-Embetet sorn General-Post-Slvrelsen i ämnet afgifna och hvaraf, jemte öfriga till målet hörande handlingar, Rikets Ständer erhållit del, inhemlas, bland annai: att nämnda Styrelse, till stöd för sin åsigt att det föreslagna läget vore för ett Posthus tillräckligt centralt, anfört att Stockholms Post-kontor ej vore inrätladt endast för de stora, mest i staden inom broarne inrymda bandels-kontoren, ulan äfven dels för embets-myndigheter, af hvilka de på Riddarholmen och vid Mvnt-torget befintliga icke skulle genom Post-kontorets flyttning lida någon väsentlig olägenhet, men de på Norrmalm, Ladugårdslandet, Skeppsholmen och Kungsholmen förlagda vinna på denna flyttning, dels ock för stadens invånare i allmänhet, hvilka numera ganska mycket begagnade de på serskilda ställen anbragta bref-lådor och endast undantagsvis samt för inlemnande och uttagande af rekommenderade bref behöfde infinna sig på Post-kontoret, äfvensom General-Post-Stvrelsen erinrat ali staden mest utvidgade sig åt trakterna norr om strömmen, och att Post-kontorets föreslagna läge vöre särdeles passande för resande och utländniugar, hvilka alltmera söka sig bostad på Norrmalm; att Öfver-Intendents-Embetet, då någon annan större tomtplats med centralt och på alla sidor fritt läge icke stöde till E. K.
År 1813 voro i vårt land 104 Klädesfa* briker, 20 Stofts, 37 Siden, 25 Linne och Bomulls, 48 Strumpoch 11 Bandfabriker samt 14 Cattunstryckerier. Hela tillverknings, värdet af dessa utgjorde 1,481,573 R:dr 20 sk. io rst. Enligt GeneralSammandrag för 181? års Bevillning, befunnos af Ståndspersoner öfver 15 år, som erlade Tobaksskatt, 43,732 , Ståndspersoners fruar och hustrur, sorn skattade för sidenbruk, 3*r,t?5, och deras döttrar I 7,31 5, tillsammans 96,222 personer. Om vi antage, att dessa behöfva köpa klädnadspersedlar, och billigt tillägge några som ej röka tobak, Stadsboer och Handtverkare, till ett belopp af 3,77S, så håfve vi 100,000 personer eller af vår Den 19 April. 439 25 millioners folkmängd. Vi vilje supponera, att dessa kunna kläda sig för 33 R:dr 16 sk. årligen , så utgör deras klädnadsbehof i värde 3,333,333 R dr 16 sk. Afdrage vi nu ofvannämnda tillverkningssumma, biifver en brist af 1,85i,759 R dr 43 sk. 2 rst. Denna summa måste således med Rikets redbarheter betalas. Ingen måtte kunna bestrida, att detta mitt tilltag ej är ganska medelmåttigt, så i det ena som andra, och vilje vi noga räkna, skole vi finna, att det kunde göras mycket större; men för att undvika förebråelse att hafva misscalculerat mig, vill jag hellre uppgifva för litet än för mycket. s Detta lärer således kunna anses som tillägg af hvad som förut blifvit anfördt orsaka underbalance på handelsvågen. Är det en afgjord sak, att vårt Landtbruk kan komma i den författning att fylla vårt behof af födämnen och brännvin, tror jag det vara lika så afgjordt, att vi kunne bekläda oss med egna tillverkningar.