Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tystnaden kan, förstås, hafva sin naturliga förklaringsgrund deri, att man saknat kännedom om de Umnen, som varit under diskussion, och på grund deraf icke vetat hvad man skolat säga. Men då man på snart ett helt år icke vågat sig ut öfver helsovårdsfrågorna och hemmans-egarepolitiken, så skall man heller icke i polemiken taga sig min af att vara ledande. Andra skulle helt säkert finna Aftonbladets fromma tystnad kom-promettant, men så förmodligen icke hr redaktionsdirektören sjelf. När t. ex. hela den öfriga pressen såsom en man protesterade mot ett bebådadt återupplifvande af de föråldrade adels-värdighetema, hvad gjorde väl då hr redaktionsdirektören? Jo, han grep sin stora sax och klipte en bit ur Stockholms Dagblad och en annan bit ur Göteborgs Handelstidning. På det sättet fick han den gången ihop en » ledande » artikel. Men när sedan den redan på blotta misstankar klandrade regeringsåtgärden verkligen egt rum, hvad då? Jo, det konservativa Nya Dagligt Allehanda uttalade oförskräckt sin mening derom, men Aftonbladet, det liberala Aftonbladet, Lars Johan Hiertas Aftonblad — teg! Ibland har tidningen imellertid kunnat gifva skäl för sin tystnad, högst egendomliga skäl likväl. Några personer hade t. ex. slutit sig tillsammans i afsigt att verka något för religionsfriheten i vårt land. Bland dem fans åtminstone en promoverad doktor och åtskilliga andra äldre och yngre akademisktbilcjade män, hos hvilka man väl kunnat förutsätta ett lika moget omdöme i hithörande ämnen som åtminstone hos hr professor Retzius. Men nej, Aftonbladet under dess nye redaktions-direktör hade verkligen haft för afsigt att lösa denna betydelsefulla fråga, förmodligen med samma sakkunskap och oförskräckthet som samma publicistiske storman ådagalagt i lösningen af så många andra samhällsfrågor, men så högt ansåg sig hr Retzius stå upphöjd öfver de ofvan antydda personerna, att deras blotta uppträdande föranledde honom att uppskjuta sitt tilltänkta stordåd ett eller annat år, till dess de hunnit alldeles försvinna från skådeplatsen och han icke längre kunde löpa risken att blifva förblandad med dem. Men professor Retzius ’ publicistiska verksamhet har dock icke varit utan alla frukter.
Vitterhetens höfdingar, vid allt detta, bibehöllo; eller åtminstone fortforo att låta påskina. Väl deltog nu äfven Stockholms-Posten, och öfverhufvud gillet af Gustafs skalder, i härnadstågen mot den östra Grannen: numrorna hvimla af krigiska coupletter, och deras sista sidor af annoncer om krigiska ströskrifter, i vers och prosa. Men midt igenom alltsammans klingar ännu det flyende tidskiftets muntra ton: ännu har intet afsked tagits från Anakreon, Aspasie, Themir, Zemir, Fröja, Ulla. Man kan på det hela tillämpa Fru Lenngrens ord om gästabudet hos den gamle Presten, att ”polskan går med oafbruten bas”; om än basen mullras af thordön, vid ständigt närmare anryckande ljungeldar och jordskalf. För enskild räkning hade Thorild, i afseende på sin egenskap af svensk litteratör, ingen orsak till missnöje med den ställning, som nu i fosterlandets vitterhet – om ock endast med ett tyst begifvande af dess hufvudmän – blifvit honom inrymd. Att desse halfförtäckt rigtade åt honom åtskilliga af de hugg, som de oförtäckt rigtade åt Swedenborgarne och åt alla dem de ofta inbegrepo i namnet ”Nya Sekten”, betydde, just genom sin åtminstone halfva förtäckthet, att man ändock för honom hade en större respekt. Genom det nästföregående är nogsamt utredt, huru han kunde, både i litterär och i politisk måtto, anses för en ”Exegeternes och Philanthropernes” bundsförvandt, så af dem sjelfve, som af deras motståndare; äfvensom, att han – i någon mån – verkligen så var. Att han var det vida mindre, än de förre trodde, har hans träffande utlåtelse till Tham, öfver striden mellan dem och Sensus Communis, redan tillfyllest blottat. Mellertid togo de, vid alla tillfällen, offentligen hans parti.
Vore nuMötes-Passewlance-Inrätt-*' ningen en entreprenade, och vid Contractets slut funnes något öfverskott i dess Cassa; så frågas om det skulle tillfalla Konungens Rådgifvare? eller KrigsCollegii Ledamöter? eller i motsatt händelse Staten ? och jag tror ej, att någon Svensk medborgare skulle vara tvehogse om svaret. Herr af Tibell har sagt-, att all grund saknades för Riksens Ständer att granska dispositionen af Passevolance-medlen, då de endast äro anslagna till ett bestämdt ändamål, arméens krigs-öfningar. Men om nu dessa anställas utom Riket, om medlen derigenom för sitt ändamål blifva otillräckliga, och om Passevolance-Contractets mening i alla fäll icke kunnat vara, att de skulle utom riket användas , så hemställer jag till Högloflige Ridderskapet och Adeln, huruvida anledning saknades till att göra anmärkningar vid dispositionen? Herr af Tibell har yttrat, att Passevokarice* medlens användande berodde på de befallningar om Arméens öfning hvilka, under nama al commando-mål expedieras af Konungens tjenstgörande General-Adjutant för Arméen j och sorn Den ii Martil. Protocollen deröfver äro undantagna från granskning af folkets ombud, så vore det ett ytterligare skäl hvarföre Riksens Ständer ej borde få efterse huru Passevolance-medien blifvit använda. Jag får dervid förnya min förra anmärkning, att om användandet skett utom riket, så är detta en ällmänt känd händelse, der folkets ombud både fordra Protocollen öfver Commando-mål, och göra anmärkningar vid befallningarne. Sluteligen har den värde Ledamoten ansett Stats-Revisorernas granskning vara öfverflödig: emedan Passevolance-Cassans ,räkenskaper granskades i Kongl. Kammar-Rätten. Men livar och en kan bedöma huru litet tillräcklig en granskning mätte vara, hvilken, såsom Kammar-Rättens, endast sträcker sig till ziffran af de disponerade sömntörne, ej till sjelfva dispositionen.
Och Utskottet betviflar högeligen, att det med låne-understödet åsyftade ändamål, eller brukets uppförande och drifvande på ett med dess framlida bestånd och kringliggande orts förkofran förenligt sätt, skulle komma att ernås genom föreskrifvandet af de betalningsvilkor, reservanten uppgifvit. — Vidare borde, enligt reservationen, lånesummans utbetalning icke verkställas på en gång, utan terminvis med itdel eller ':del deraf, i den mån de nya bruksbyggnaderna bunno uppföras. Utskottets förslag innehåller ej heller, att hela lånet skall genast eller på en gång utbetalas. Men då de af Rikets Ständer förut meddelade föreskrifter, angående enahanda, omedelbart från Riksgälds-Contoret till låntagaren utgående låneunderstöd, icke innefatta något stadgande, rörande desammas successiva utlemnande, anser Utskottet sig destomindre ega anledning att, vid detta tillfälle, föreslå någon serskild bestämmelse härom, som ett ofördröjligt företagande och fullbordande af byggnads-arbetena vid bruket måste vara med låntagarens eget, 6 Stats-Utskottcts Utlåtande, N:o 261, intresse mest öfverensstämmande. Utskottet förmodar dock, alt, oansedt sådant icke varder uttryckligen stadgadt, lånet i allt fall endast kommer att snccessive utgå, i anseende till det föreslagna serskilda åliggandet för låntagaren att för de lyftade lånemedlens behöriga användande ställa sådan säkerhet, som af Fuilmägtige godkännes. — Hvad beskaffenheten af nyssnämnde säkerhet åter beträffar, så synes det, i afseende på nu ifrågavarande lån, icke vara mera behöfligt för Rikets Ständer . att ingå uti ett närmare bestämmande af säkerheten derför, än vid beviljandet af dylika understöd, för hvilka serskilda säkerhetshandiingar af vederbörande låntagare aflemnas.
Den gamle man«nen var fullt och fast öfvertygad, att någon troll«kraft under allt detta varit förborgad och att bränn«såret skulle blifva, om icke dödligt, åtminstone oläk«ligt. Jag gaf honom genast upplysning om förhål«landet med det lilla glasröret, hvarom han blef så «mycket lättare öfvertygad, som jag hade till hands «en dylik glas-cylinder, fylld med phosphor, hvilken «jag afbröt, då genast phosphorn tände sig vid luftens «tillkomst. Såsom erkänsla för den upplysning och «tröst jag lemnat honom, begärde jag att han nästa «gång, då en sådan hemlig samling skulle äga rum, «borde underrätta mig derom, och emedlertid utse «för mig något ställe i gamla tornet, der jag osedd «kunde iakttaga hvad som förehafvas skulle. Kloc«karen lofvade hvad jag begärt, och några dagar der«efter (det var i början af Augusti månad) kom han «att tillsäga mig, att en hemlig sammankomst om af«tonen skulle äga rum. På utsatt tid inställde jag «mig och fann en skäligen beqvämlig plats i tornet, «några trappsteg upp, der jag, om icke nog tydligen, «likväl till en del kunde osedd observera hvad som «förehades; jag hade emedlertid ställt mig så, att jag «kunde se de ankommande, för att genast intaga min «plats. Kongl. sekreteraren Björnram och en hans «medhjelpare voro de första, som kommo vägen fram«åt, och som jag ansåg för de rätta aktörerne vid «denna farce. Inkomne i kyrkan, stängde de genast «dörrarna och framtogo hvarjehanda saker, som jag «icke så noga kunde urskilja. Jag såg likväl, att fina «tagelsträngar fästades i ljuskronorna och att dervid «häftades masker, hvilka åter voro fastsydda på nå«got hvitt tyg, hvilket var utspändt på fina tunnband «och upphissades med tagelsträngarna och åter ned«släpptes. Sedan detta machineri var färdigt, ströd«des rökpulver rundt omkring på golfvet.
Ståndets Ledamöters vägnar Petter Jernström'. A. J. Wahlstjerna. Bert 28 Juni, *448 Utdrag af Protocollet, hullet uti Riksens Högloft. Ständers Lag-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 14 Juni 181S. D;i Utskottet till afgörande företog Kongl. Majas lii! Riksens Ständer a flatna Nådiga Proposition öm förändring i nu antagna bestraffningssätt samt inrättande' af Allmänna Arbetsoch Correctionshus, yttrade Herr Borgmästaren Häradshöfdingen Barthelsson: om nyttan och nödvändigheten deraf att arbetstvång och fängelse i Brottmals - Lagen anlages Sorn hufvudsakliga Straffmedel, instämmer jag till alla delar med Högloft. Utskottets öfriga Ledamöter; varandes det afven min öfvertygelse, att de för ett sådant Riksgagneligf ändamål erforderliga anstalter böra utan uppskof alfvarligt påtänkas; men så vida pröfningen af dessa Straffinrättningars antal och skick ej vid närvarande tillfälle utgör en för tidig handling, är jag af den, från pluraliteten afvikande tanka, att hvarje Länsstyrelse skall under sig hafva ett Straffeller Corrections-hus lydande, och det i samband med den inrättning till försvarslösa personers sysselsättning, derom särskild motion af mig är vorden väckt, heldst i annor händelse Iväns - Styrelsen, betraktad som uppsynings och verkställande magt, skulle i märklig mån sakna medlet för detta sitt kalls uppfyllelse; äfvensom då skulle dessförutan tillkomma olägenheten af fångars långväga forsling och deras skiljande från relation med hemort och anhö - 1444 .Deri 28 Junti anhörigaj hvaraf utvägen för dem, att åter; sora bättrade medlemmar, i Samhället ingå, blef mindre lättad; obemäldt lemnadt, att vid delinquenters och arbets-fångars större sammanhopning, som följer af få straffinrättningar, fullständig uppsigt öfver ordning och snygghet derstädes icke borde bliiva påräknelig. Ut Supra. Ex Officio A. J. Wahlstjerna. Juni* Juli.
Om sistnämnde förhållande är det med verkligheten öfverensstämmande, synes det mig ådagalägga, att det finnes stadganden i Danmark, som den Svenska Regeringen, om den skall öppna underhandlingar i den af Utsk:t föreslagna rigtning, måste söka få undanröjda, på det Svenskar må erhålla samma rättigheter i Danmark, som Danskar åtnjuta i Sverige. Kan detta ej förnekas, finner jag deri ett ytterligare skäl att afslå Utsk:ts förslag; ty detta skulle eljest möjligen kunna skänka oss nya fördelar »å la Francaise». Ropen på propos. förnyades. Hr Fahnehjelm, Gustaf: I motsats mot Hr Tornerhjelm, har jag varit nog lycklig att fått afhöra diskussionen från dess början. Jag vill dock nu ej fästa mig vid första delen af diskussionen, utan hufvudsakligen vid den siste värde talarens yttrande. Det synes mig, att han utgick (rån premisser, hvilka bort leda honom till en annan konklussion, än den, hvarvid han stannade. Han började nemi. med att omnämna det faktum, att Svenskar icke skulle åtnjuta samma fördelar i Danmark, som Danskar i Sverige, och att således Sveriges intresse skulle vara mindre väl tillgodosedt; men, om så är förhållandet, kan jag ej fatta talarens farhåga, att en traktat med Danmark för vinnande af reciprocitet, skulle blifva en ny »traité ä la francaise». Vi skulle ju genom en sådan öfverenskommelse endast hafva fördelar att vinna, ej att förlora; och delta kan väl ej vara ett skäl mot förslaget, som endast alser, att 248 Den 3) Jannari e. m. R. St:r skola hos K. M:t uttala sin önskan, det en sådan traktat måtte afsiutas. Med Hr Tornerhjelm instämmer jag deri, att man ej bör söka någon politisk betydelse i denna fråga.
Lönelillökningen blef, såsom bekant är, högst obetydlig oell alldeles icke svarande emot hvad vederlikar i andra verk fått sig tillagdt; men om också denna lönetillökning blifvit betydligare och aflöningen lika stor som för andra verk; så har dock erfarenheten efter denna förändring visat, att personalen varit alltför fåtalig att medhinna sig åliggande göromål, och att således ej får läggas contoren i Kammar-colltm till last, om de ej hinna besvara remisser med den skyndsamhet, som dem enligt författningarna åligger. Det är likväl ganska vig ligt att, då bestämda praescriplionstider i många fall äro föreskrifna, personalen må vara sådan, att dessa tider kunna iakttagas. För närvar, är sådant omöjligt. Jag kan således icke annat än understödja Hr Stuarts af StatsUtsk. afstyrkta motion om löne-anslag för en vice advocat-fiscal i Kammar-colltm och en kammarskrifvare i hvarldera af de 3 provins-contoren; hvarföre jag anhåller om Hr Landtmts propos. till afslag ä betänk, och bifall å Hr Stuarts motion. Frih. Sprengtporten: Det är ett kändt föl hållande, att inom åtskilliga embetsverk, såsom Justitiae-revision, Konungens Cancelli och äfven Kammar-colltm, en lönereglering blifvit verkställd på det sätt, att personalen blifvit förminskad och lönerna fördelade på de återstående; och det är äfven kändt, att, sedan denna Jöne-reglering och omorganisation sgt rum, resultatet visat sig sådant, att embetsmännens antal befunnits för ringa. Men det inträffar dock den skiljaktighet i afseende på Kammar-colltm, att K. M., som till Ständerna gjort framställning om behofvet af ökade löner för Dess Cancelli och Justitiae-revision, i följd af den missräkning, som i afseende på dessa embetsverk ägt rum, icke gjort någon sådan framställning rörtde Kammar-colltm, oaktadt derstädes ett dylikt förhållande uppstått; och som StatsUtsk. funnit betänkligt att annorlunda än i följd af K. M:s propos. tillstyrka nya tjensters tillsättande, så har StatsUtsk. icke ansett sig böra bevilja eller föreslå R.
Ledamöters bemödande varit fruktlöst och år öfvertygad, att de under detta sitt bemödande kändt inom sitt bröst ett förnekande af de fullkomligheter, som de i sine Målningar sökt tillägna Styrelsens Organer, hvilka likväl blott åro rnenniskor, och således kunna, i följd af den menskliga ofullkomligheten, med båsta vilja i verlden begå misstag, Ur helt annan synpunkt har Herr Grefve von Flåtens teckning utgått. Herr Grefven förnekar ej skålen till anmårkningarne, men inser äfven, såsom en följd af menniskans ofullkomlighet, att miss< tag kunna göras, hvilka alltid åro lättare att begå, än det år svårt att efteråt klandra. Jag an-i ser, att Styrelsens Organer redan genom Utskottets Betänkande fått en alfvarsam påminnelse, och 0111 jag så får såga, blifvit nog tilltalade för Den lo Julii e, m, 45 5 deras begagna misstag, synnerligast, når Rikets vål ej på minsta sått år fåstat vid dess anmärks ningars resultat. Jag vågar derföre vördsammast föreslå, att ej ConstitutionsUtskottets Utlåtande må återremitteras, utan nu till granskning företagas och afgöras, i likhet med det förslag, som af Herr Grefve von Platen blifvit framståldt. Herr von Hartmansdorff: Jag vågar fråga om icke Herr Grefven och LandtMarskalken tåcktes göra proposition på återremiss? eller om Herr LandtMarskalken anser deri stridande emot våra former. I sednare händelsen skulle jag Önska att frågan om rättigheten att återremitte. ra ett sådant Betänkande som det förevarande måtte öfverlennäs till ConstitutionsUtskottet, ej för att uppehålla saken, men för att få råtta förhållandet utredt för framtiden. Herr Ehrenborg: På sått jag förut yttrat, får jag hemställa till Herr Grefven och LandtMarskalken, huruvida proposition till återremiss kan åga rum; kan den lagligen ske, afstår jag ej från begäran derom, men underkastar frågan fullkomligen Herr Giefvens och LandiMarykalkens egen decision.
Den vid det. sista krigsutbrottet i ’ Östersjön, med sådan hast utfärdade Neutralitets-förklaringen; befallningarne om Gottlands skyndsamma försättande uti ett, åtminstone skenbart försvars-tillstånd; Truppers marscher, transporter och åitertransporter till Gottland; Garnisonsförstärkningen på Carlstens fästning; utrustandet af en Örlogseskader, obetydlig, men nära nog så mycket som af oss kunde åstadkommas;, allt antydde omisskänneligen, uti de oinvigdes ögon. en fortfarande, åtminstone välvillig, anslutning till Österns politik; ty omöjligt 90 Den 24 Januari. kunde man föreställa sig, att våra rustningar vore påkallade af behof att försvara landet emot Yestmakternas 100 örlogsskepp i Östersjön. Danmark, med hvilket det stränga Neutralitets-förbundet slöts, armerade ieke ett skepp och — skickade icke en enda soldat, mera än vanligt till Bornholms försvar. Kriget tog emedlertid en för Ryssland mindre lycklig vändning; Bomarsund förstördes af den Engelska sjömakten och af Franska landttrupper. Förändrade åsigter syntes så småningom hafva insmugit sig uti Svenska Kabinettets politik, då omsider Traktaten af den 21 November 1855 belt oförmodat tillkännagaf ett påtagligt frånträdande ifrån det Ryska beskyddet till alla Svenskt sinnades synbara belåtenhet. Ett nytt politiskt förhållande för Skandinavien, synes härvid omisskänneligt hafva inträdt. Den tillåtelse Svensk-Norrska Regeringen uti Novembertraktaten erhållit, vall hos Veslmahlerne få anmäla behofvel om hjelp, ifall man ifrån Hyska sidan skulle förelaga sig olofligt betande på Skandinaviens betesmarker, eller fiskande i dess fiskevattenn, mätte innefatta äfven Vestmakternas underförstådda förbindelser, att i högre mening mota allt Rysslands fiskande i grumligt vatten, 1 fråga om Skandinaviens sjelfständighet som oberoende stater. Lika litet som Europeiska Stormakterna kunnat tillåta Rysslands inkräktning på det Otlomaniska väldet, lika litet kunna de med likgiltighet åse att tillgängen till Östersjön stänges af Ryssland.
Här skall ni få se, att fattigt folk, ett simpelt Assessorshus i Småland eller Gud vet hvar, består sig citron-soufflé, under att man i mitt hus, som dock, näst gamla Mitanders, är det rikaste i Vermland, dag ut och dag in måste smörja i sig de gammalmodigaste rätter, som ingen numera äter, lika osmakliga som contes d’oie eller Mamsell Scudery’s romaner. Det är, förbanna mig, ett hårdt öde, att icke på sina gamla dagar kunna få smaka en bit mat, som duger. Fru Davidson, sårad i sitt allra innersta, störtade på dörren, men återkom snart med förklädet fullastadt af sitt köksbibliothek. Hon började derefter flinkt slå upp registren i den ena boken efter den andra, och bad Hans Nåd sjeif vara så nådig att efterse, att ingen sådan rätt någorstädes stode att finnas, hvartill hon snyftande tillade, att antingen måste den der Författarinnan vara en klåperska, en charlatane, en ram ignorante i kokkonsten, eller också ett mirakel, en lefvande, förökad upplaga af hennes saliga moster, Mamsell Cajsa. Herr Hugo, som när han icke var ond – och detta var han sällan – var en ganska god man, hade undertiden svalkat sin hetta, och som han dessutom fann, att han gjort sig en smula löjlig, svarade han: Låt det vara godt, fru Davidson! Alla upptäckter komma inte straxt till Vermland. Kanske den der himlamaten, när allt kommer omkring, ändå inte är så ambrosisk. Låt oss i stället i morgon middag få smaka er så rättvist namnkunniga gädd-poupeton, som försonat mig med fiskrätter, hvaraf jag annars, som ni också kan läsa tryckt, inte är någon vän. Låt oss alltså få denna pudding, hvars rätta tillagning, såsom ni påstår, omöjligen kan inhämtas genom böcker, utan bara genom tradition. Glöm inte, fru Davidson, att grundligt lära den åt mina döttrar, och låt intet konsten dö bort med er! Fru Davidson neg försonad, och lemnade rummet. Herr Hugo fortfor:
Jsrän längre tider tillbaka, har den sä kallade Kongs - Trägården tvid S.t Jacobi Kyrka här i Staven stätt under Öfwer - Stälhäilarens inseende. StatS-Utskottet anser äfwen, arr härmed än widare pa enahanda sätt bör förhällas; men sedan Orangeriet derifrån är flyktadt, och Orangerie - Huset till Arsenal 1286 Den 22 November. Arsenal inredt; sä öar Utffottet Upfört Trädgårdsmästaren 06) dest Betjening till indragning wid afgäng; hwaremot Utffottet sär hemställa, att Trädgården mätte utarrenderas, med förbindelse för den blifwande Arrendatorn, att halla Trädgården i ett anständigt ffick, och utan förändring af nu warande anläggningar, som böra bibehallas, öpen till Allmänhetens nöje och fri spatsergäng; dock bör Arrende torn lämnas frihet att uplära rättigheten alt halla Ständ, ät den med hwilken han derom kan öfwerenskomma. Ljus penmnge-Staten för Zof Rätternes och LollegierneS EmbetSmän och Betjening. 1809 arg Stat »pläger 12,000 r8io ars projetterade Stat uptager 12.400 . Skillnaden bestar deruti: att för de uti Kongl. Cancelliet, samt wid Orwer-Iinendents-Embetet ullkomne nya Embeten och Tjenster, för hwilka Linopenningar efter Förfatlningarne bestas har blifwit tillökt 400 Ror, som ansetts ungefärligen emot behofwer swarande. Denne Stat är upförd pä Allmänna UtgiftS, Staten, såsom dllhörande, och Summan uti Calculett der beräknad. Allmänna Zattrgwärden i Stoclholm. 1829 ars Stat up ager « . 9,265 Z9 —. !8>2 Len 22 November1287 181^2 ärs projccterade Slat »pläger samma Summa, emedan harwid icke fuiuurs all anmärka nägol till indragning eller besparing.
Denna pröfning har uteblifvit, till stor del i ovillkorligen nödvändig följd deraf, att Ståndet, vid behandlingen af Utsk:s betänk, Nto 38, godkände en annan princip, än som sedermera blef af förstärkta Const.Utsk. fastställd. Alla sådana detaljer måste Ståndet, så vidt jag förstår, på ett eller annat sätt, ifall ej riksdagen dessförinnan åtskiljes, pröfva, enär det förstärkta Const.Utskts beslut eljest skulle omintetgöras. Utsk. uppdrager i detta förslag, säger Hr Lagerhjelm, åt en sammansättning af fyra Utsk. den makten att skilja i formfrågor, när kamrarne äro af olika tanke, hvilken nu tillhör Const.Utsk. Att jag äfven i detta afseende anser ett fel i Const.Utsk:? betänk, äga rum, har jag yttrat i min reservation och utber mig att vidare få utveckla denna mening. Jag delar således äfven deruti Hr Lagerhjelms tanke. Utsk. nämner, säger Hr Lagerhjelm, att betänk. N:o 68 är första gången före och att Utsk. likväl sjelft föreslår ändringar deruti. Till detta förhållande har Utsk. blifvit nödgadt genom 'den omständigheten, att Utsk:s betänk. N:o 38 inom alla Stånnen föredrogs, utan alt invänta Nto 68, oaktadt delta i det föregtde mern. åberopas såsom en integrerande del. När, efter ett sådant förfarande, betänk. Nto 68 ingafs, måste deri införas det förbehåll, att Utsk., vid slutliga behandlingen af betänk. Nto 38, skulle få göra de jemkningar i förslaget, som möjligen voro nödiga. På annat sätt kunde Utsk. då meia icke procedera. Aldraminst kunde betänk. N:o 68 undvaras. Det kunde ej gå an, på sätt Frih. Cederström ganska riktigt anmärkte, när betänk.