Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å den första af nämnde frågor, få Utskotten anföra: att Kongl. Maj:t, genom Nådig Kungörelse af den 28 December 1811, ”vid ”betraktandet af de olyckliga följder, som, efter flera för folkmängden, iri”dustrien och Stats-Verket förstörande krig, tryckte fäderneslandet och vid ”öfvervägande af de svårigheter, för hvilka, genom en tillspärrad handel, ”de nationer blottställdes, som icke, genom egna natur-produeter och egna ”händers arbete, gjort sig oberoende af främmande,” funnit godt stifta Landtbruks-Academien, hvars bestämmelse vore ”alt tända och sprida ”upplysning, för att befrämja undervisningen, uppmuntra idogheten, stadga ”erfarenheten, lätta ulöfningen och afhjelpa hindren i alla delar af ilandt’ hushållningen i fäderneslandet;” och hvars oafbrutna bemödande det borrie vara ”att meddela kunskaper eller råd, att frambringa täflan eller ef”terdömen;” och förklarade Kongl. Maj:t tillika, att Kongl. Maj:t ville i Nåder vara betänkt uppå en fond för Academien, till befrämjande af ofvannämnde föremål och inrättningar för landtbruket nytta, till nödige böcker och modeller, till arfvoden eller belöningar samt till bestridandet af Academiens öfrige utgifter. Vidkommande den andra frågan, eller de medel, hvarmed Academiens inrättande och underhållande bekostats, så hafva Utskottet inhem tat, Statssamt Allm.
Men jag fruktår, alt delta skulle medföra större kostnader för statsverket, än att fortfarande låta de föga betydliga boställen, som fjerdingsmännen innehafva, förblifva lill deras disposition. Der länsmänsdislricterna äro mycket folkrika oell der mycken rörelse är, samt mycken conflict af samhällsförhållanden, skulle en länsman blifva urslåndsatt ali fullgöra sina åligganden. Jag anser, alt man bör förekomma ett sådant förhållande, och att i och med detsamma som fjerdingsmännens löner och boställen indragas, länsmänsdislricterna böra undergå en ny fördelning, så alt. de blifva i tillfälle alt väl verkställa hvad dem åligger. Den vid sisla riksdag skedda löneförhöjningen för länsmännen är icke lillfylleslgörande; ly länsmannen är icke mer än en enda menniska, som icke kan på samina lid uträtta särskilda åligganden på olika ställen, hvilket likväl ganska ofta skulle erfordras. Om man betraktar de mångfaldiga göromål, som förekomma inom ett Iäusmansdislrict, sä skall man linna, alt länsmannen omöjligen kan vara med pä alla ställen der han borde vara. Det är endast med fjerdingsmännens biträde, som han kan sköta sina mångfaldiga åligganden, och om dessa tjensler borttagas, så kommer oordning visserligen att deraf blifva en följd. Jag anser derföre, att de lill fjerdingsmännen nu disponerade boställen och löner böra för dem lills vidare bibehållas och skall, när vi komma längre fram i detta betänkande, eller när sista punkten af betänk, blifvit föredragen, tillstyrka hvad Ulsk. der föreslår, nemi. att ”R. St. mätte hos K. M. i und. anhålla, all en författning må blifva utfärdad, som närmare bestämmer de åligganden, hvilka af fjerdingsman böra ombesörjas, samt de friheter frän vissa serviluter, som de för denna befallning böra få tillgodonjuta.”
Delta kunde endast utrönas genom uppsmältning och myntprobering; att under desse förhållanden och då omöjligen vid utgifvandet af en Banco-Sedel kunde förutsägas det qvantum Silfver, som, strängt räknadt, verkligen innehölles i de Silfvermynt, hvarmed den framdeles bunde blifva inlöst, men väl att skilnaden mot hvad de enligt myntfoten böra innehålla, högst kunde vara de tillåtna remedia öfver eller under och att denna skilnad icke kunde af den, som emottoge myntstycket utrönas utan kostnader vida öfverstigande undersökningens möjliga värde, hade man i de länder, der man i senare tider mest bemödat sig att gifva bestämdhet och säkerhet åt Myntlagarne och åt sjelfva Myntens påskrifter, endast afsett Myntfoten, ej de möjliga förändringar, som vid utmyntningen af hvarje enkelt myntstycke genom de tillåtna remedia uppkomma, och att sålunda äfven om Fullmägtige icke varit bundne af bestämda föreskrifter, de visserligen ieke kunnat, vid utsäLtandet af en Banco-Rrdrs Silfver-innehåll välja någonting så obestämdt, som de olika resultat de tillåtna remedia kunde gifva hvarje myntstycke i stället för de r Banco-Utskottets Betänkande I7,-o ii. 65 <5fe bestämda och klara förhållanden, den lagliga Myntfoten gåfve vid banden.
Sådant hade förhållandet visat sig i hufvudstaden, hvarest böner dagligen hölles i enlighet med ofvanberörda föreskrift, men, enär morgonbönen hölles å en limma, klockan B f. m., som vore alltför tidig för folkets närvarande vanor, tycken och arbetsordning, samt aftonbönerna, allt efter årstiden, inträffade klockan 4, 5 eller 6 e. m., eller långt innan dagens arbetsbestvr kunde anses vara slutade, så hade följden blifvit den, att dessa bönestunder icke vidare besöktes. Dertill komme, bland annat, den verkliga olägenheten af dessa föreskrifna bönestunder, alt prestmannen af desamma förhindrades att verka der, hvarest bans biträde mera påkallades och behöfdes. Enligt hvad erfarenheten i hufvudstaden visat, syntes det, som om införande af bibelförklaringar, förenade med aftongudsljenst, på en af veckans dagar skulle hafva mera utsigt för sig alt verka vålsignelserikt till 8 Santmans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtsk. Betänkande N:o 31. församlingsmedlemmarnes andeliga tillvexl och förkofran; ty när kyrkorna vid de anbefallda bönestunderna vanligen stöde tomma, så vore de deremot vid de frivilligt åtagna bibelförklaringarne vanligen ganska talrikt besökta. Om också icke i alla rikets större städer enahanda förhållande härmed egde rum som i Stockholm, så funnes dock släder, der man icke allenast insett gagnlösheten af bönegudstjensterna, utan äfven vidtagit åtgärder för att icke detta arbete måtte ske förgäfves. Ehuru de nuvarande anordningarne i delta afseende sålunda hade i allmänhet visat sig olämpliga och äfven blifvit såsom sådana ansedda, så egde likväl icke Konsistorierna i riket och ännu mindre församlingarne någon laglig rätt att derutinnan göra någon väl behöflig förändring, enär sådan icke kunde härledas ur Kongl. Brefvet den 5 November 1823, som endast medgåfve Konsistorierna, att, efter omständigheterna och orternas beskaffenhet, bestämma klockslaget för gudstjenstens början.
Samma säkerhet har man äfven i afseende på kreditiv-handlingarne, hvarpå delegarne måste vara lika angelägna att icke göra någon förlust. Ett ytterligare skäl, hvarföre den nuvartde lagen är bättre, är, att banken, i händelse ett större behof af cirkulationsmedel för den allmänna rörelsen upstår, är i tillfälle att utsträcka sin rörelse, hvaremot banken i båda fallen kan inskränka densamma, om ett sådant behof ickeförefinnes. I aila händelser således synes mig det gamla stadgandet vida bättre än det nya, och jag anhåller derföre alt få förena mig uti Frih. Palmstjernas förslag, endast med den förändring, att den i sista mom. omtalade respit-liden för återställandet af bankens tillfälliga rubbning icke mätte ytterligare inskränkas till 8 dagar, hvilken tid synes mig alltför knapp, utan det gamla stadgandet af en månad bibehållas, så mycket heldre, som detsamma icke har visat sig medföra någon olägenhet. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., förklarade sig instämma med Gr. Lagerbjelke. 4G - Bea IG Sej) t ernber e, ni. Hr Gripenstedt: Då Gr. Lagerbjelke lill besvarande tiplog en af mig lernnad upgift derom, att mynt-kassan i allmänhet brukade pä ett ungefär utgöra hvad den vid första inbetalningen borde innehålla-, eller J af hela grundfonden, hade jag väntat, att han med någon siffer-upgift bestyrkt sitt påstående att upgiflen var oriktig. Jag skall emellertid försöka att på stående fot bevisa hvad jag sagtT Uti en Finans-Kommitcens berättelse åtföljande bilaga finnes upgifvet, att Målare-provinsernas utelöpande sedlar utgjorde 1847: 1,300,000 R:dr, riksmynls-kassan 340,000 R:dr; Wermlands 1,031,000 R:dr och kassan 207,000 R:dr; Smålands 2,174,000 R:dr och i riksmynts-kassan 579,000 R:dr. Häraf synes ali förhållandet då var med dessa banker just sådant som jag anfört.
Riederstapets och Adelns öfwcrläggiring. Dch sins ingen inom detta upplysta och wkrdade Samfund, som icke, dä Fäderneslandet är i fara, glad uppoffrar allt till dcsffraddiiing och förswar, »sten om sättet är det blott, sorn olika meningar synes uppstä. Att nu werkstalla denna National-armering efter samma grunder, svin följdes nied Landtivarnctsupprättande anser jag alldeles icke wara hwarken med rätts wisa eller klokhet öfwerensstammande. I det stället torde det tillätas mig förestå, i likhet med hwad Herr Grefwe kdöttveobstclm i detta ämne förut har anfört, att l den händelse till exempel en Arm-e af 50,000 man wid ett sä dant - Den 13 April. 43? dant tillfälle skulle anses böra uppsättas, denna styrka blefwe jemt fördelad pä alla Län i Riket, efter deras olika folkmängd och storlek, dä hwajc Stad och Socken lika' ledet-, i proportion sins emellan, sedan fillge anskaffa och utrusta ett wisst antal krigsmän, hwaktill kostnaden bomme att fördelas jemt pa alla Städens eller Socknens inwänarc, utan ätstillnad pä Stand, eller Jordens olika natur. Pä dessa grunder synes mig Fäderneslandets förfwar, i händelse af anfall, säkrast hwitå, och är det i likhetharmed, som jag nu wördsammast utber mig Högwälborne Herr Grefwcns ach Landt-MarstalkcnS proposition. Herr V2N Lcdsteclt, lLlisz. Det nu under öfwerläggning warande ämnet, är ej mindre wigtigt, till sitt föremäl, än sättet som dertill stall bidraga. Om man skulle anse nägot widare utlätande deröfwer, wara öfwerstö igt, sä fordrar likwäl den egna tillfredsställelsen, att man yttrar sina tankar wid en fragas afgörande, hwarpa icke mindre, än Rikets framtida sjelfständighet, och millioner mcnr nistors wal eller olycka beror.
Men huruvida Lagstiftarens mening verkligen varit sådan, huruvida en kortare tid, än den som åtskiljer Lagtima Riksdagen, är i fullkomlig analogie med de försvårande formerna, hörer till en annan och alltsedan 18:0 års Urtima Riksdag beredd och hvilande fråga om prescriptionstidens förlängande till 5 år. 2 0 En gräns af annan beskaffenhet för Riksens Ständers beslutande rätt finner man af ordaställningen i 81. §:n, så lydande: ’’Rik* ”sens Ständer må icke å den Riksdag, då Utskottet någon sådan ändring föreslår, utan “”först å den nästföljande derom besluta. Blif”va då al a Riksstånden om ändringen ense,” Ö. s. V. Det är klart, att ordet derom icke har afseende på någon annan, än den af Utskottet föreslagne .någon ändring, och att den ändring, om hvilken Ständerne kunna blifva ense., icke Den 29 Mars. 20? heller kan vara någon annan , än den af Utskottet föreslagne och hvilande, sedan förra Riksdagen. I annat fall vore ingen skillnad emellan behandlingssättet af Con^titutions-förändringar och andra Riksdags-göromål, hvilka, efter första åter-remissen, med förändring i Utskottens framställningar kunna afgöras ; foreskrifterne i Si.och 82. §. §. voro öfverflödiga, tiden för de vigtigaste frågors mognad förlorad; Grundlagarne utställde för vådan af tillfälliga omständigheters inflytelse; skyddande formaliteters återhållande kraft försvunnen. All ändring in casu i ConstitutionsUtskottets ifrån en föregången Riksdag hvilande förslag är således en alldeles oberedd nyhet , hvilken, så vida en klar föreskrift, grundad på en lagligen stadgad, och jag vågar 6äga , klokt beräknad princip, skall äga någon helgd, bör blifva hvilande till nästa Riksdag. Denna, vid 1809 års Riksdag, stadgade princip, hafva ock vid 1812 års Riksdag Riksens Ständer sjelfve följt, åtmindstone vid öfverläggningarna om det sedan igio års Urtiina Riksdag, rörande behandlingssättet af Constitutionsförändringar beredda och hvilande förslag.
När man besinnar, hvilken ofantlig möda och hvilken stor mennisko-kärlek det fordras, för att kunna uthärda i ett sådant kall, samt hvilken svårighet det är att erhålla skickliga [Den 23 November f. m. 63!) lärare, kan jag icke fatta, huru inrättningen under närvrde förhållanden kunnat ega bestånd. Jag tror derföre, att det är af nöden påkalladt, att söka npmuntra personer att egna sig åt detta svåra och i högsta grad menniskoälskande kall. Jag hade derföre, för min del, önskat, att Utsk. hade bifallit Hr Tharas och Gustaf Jonssons motioner, att till lärare och lärarinnor vid detta Institut måtte särskildt beviljas en årlig summa af 7,000 Kdr Ernt. Gr. Lagerbjelke: På sätt jag nyss nämnde kunna, till följd af K. o. Ad:s beslut i förra punkten, lönerna vid Institutet af K. M. bestämmas, och det beviljade anslaget, som kommer Institutet till godo, är icke så obetydligt, att det icke medgifver en skälig förbättring i lärarnes löneförmåner. Att åter StatsUtsk. i första hand, och E. St:r sedermera, skulle bestämma en lönestat för ifrågav. de behöfligt. Visserligen hade en motionär upgifvit åtskilliga lönebelopp; men StatsUtsk. var icke i tillfälle att, på grund af tillgängliga handlingar, fatta ett bestämdt omdöme om lämpligheten af dessa belopp. Med afs:de å inrättningens beskaffenhet, lärer det väl också icke vara någon fara vid att K. M. under nästa statsregleringsperiod kommer att bestämma lönerna. Jag anhåller således om propos. på bifall till Utsk:s hemställan. Förev:de punkt bifölls. 69:de punkten, ang-.de understöd till utfattiga Lappar, af förslags-anslaget lill fattigvården i allmänhet; 70:de punkten, ang:de anslag lill Kongl. SerafimerOrdensLasarellel, samt 72:dra, 73:dje och 74:de punkterna, ang;de anslag lill Kyrkors underhåll.
Jag såg på henne, utan att rätt uppfatta hennes ord, ty alla mina sinnen voro samlade i hörseln, jag lyssnade och väntade att få höra något ljud, som bekräftade min nyss väckta förhoppning, om den unga egarens af Aukwoodhouse återkomst. — Ni väntar ständigt er kusin, Agnes, och han är i detta ögonblick förmodligen på Medelhafvet eller kanske redan i Afrika. Det sista brefvet till mylady underrättade henne om deras afresa ifrån Marseille. Aldrig har någon underrättelse synts mig mera grym och oväntad än dessa Spencers ord; det kändes, som om hon plötsligt kastat allt det kalla vattnet i det haf, hvarom hon talat, öfver mitt hjertas eld; jag hade i en sekund af det ljufvaste hopp trott honom helt nära mig, och i detsamma sade man mig, att han var i en annan verldsdel; jag kunde icke genast tro derpå, det fordrades ett par minuter, innan jag hunnit sansa mig och kunde utropa: — Ack, miss Spencer, berätta mig af nåd, hvad detta bref innehöll; det är så länge sedan jag ens hörde hans namn; var det ifrån mr Warren eller Percy sjelf? — Från Warren som vanligt; jag vet icke om det innehöll något annat, än att lord Percy mådde väl och brann af begär att se pyramiderna och jaga lejon i arabernas sällskap. Jag andades ut en suck så djup, som om andedrägten för alltid velat fly från mina läppar, och hviskade nedslagen: — Men hvarför förlänger han så sin resa? Ni vet det utan tvifvel, miss Spencer? — Jag vet verkligen ingenting annat, än att det har mycket roat er mormor att iaktaga er ”narraktiga och spända väntan”, som hon säger, och att hon icke brydde sig om att göra slut derpå. Jag bet mig i läppen af harm och smärta. Jag tyckte blodet strömmade som eld genom mina ådror, jag skulle velat döda den elaka gamla qvinnan. — Sansa er, Agnes! Jag borde verkligen icke hafva talat med er härom, ni tar allting så häftigt och besynnerligt. Se så, tänk icke mera derpå! Det kommer någon, jag igenkänner mr Mertons röst, det var hans vagn, som vi hörde på gården.
Jag tager mig friheten fästa upp - Ben iö Mars c. m. märksamheten derpå, att den preliminära frågan, huruvida någon deposition i allmänt förvar äfven för solidarisk bank bör äga rum, först bör afgöras. Skall en sådan deposition ske, så måste 6 § i Gr. Frölichs förslag derefter rättas samt allt, som rörer grundfonden oell finnes intaget i Ulskms 19 §, bär inflyta. Hvad den fråga angår, som nu blifvit föremål för discussionen, så delar jag Hr v. Troils tanke. Gr. Frölich: Hr v. Troil synes hafva utgått från den förutsättning, att det Liefve alldeles för besvärligt för K. M:s Bef:h:de att af säkerhetshandltna pröfva mer än deras generiska egenskap, eller att ingå i undersökning om deras värde hvar för sig. Jag ber att få förklara, det jag tror, att K. M:s Bef:h:de iden ort, der fråga kan blifva om en banks inrättande, ej ville, i anseende till sakens vigt, undandraga sig mödan att jemte bolagsmännen undersöka hypothekernas egenskap. Jag ber att få nämna, att vid stiftandet af Wermländska provincialbanken satt en committé', vald af bolagets samtliga ledamöter, nära 3 dagar för att granska alla hypothekshandknä, och sedan denna granskning försiggått, företogs en ny granskning i bolagets plenum, om jag så får uttrycka mig. Om man då hade haft en sådan föreskrift, som Hr v. Troils förslag åsyftar, så skulle man varit förhindrad att antaga flera slags papper derföre, att de ej varit nämnda i reglementet. Om man ginge till väga, såsom Hr v. Troil föreslagit, så skulle man få stadganden i afseende på bankers stiftande, som i det närmaste komme att likna de reglementen, som finnas för Stockholms cassör; men deraf skulle härflyta samma olägenheter, som äga rum derigenom, att dessa cassors förvaltare, oaktadt de tydligen inse värdet af de documenter, hvilka erbjudas såsom hypothek, ej kunna belåna dem, emedan de ej äro omtalade i reglementet.
Jag % endast tillägga och hemställa lill Hr von Hartmansdorff, 2/j4 Den io Augusti e. ra. som sjelf, om jag icke misstager mig, var en ganska verksam ledamot i det särskildta Utsk. sorn uppgjorde förslag till en mera systematisk organisation af emlietsverken i en tidpunkt, då departemental-styrelsen ännu icke var beslutad, huruvida den värde ledamoten nu anser alla de förändringar, han då yrkade, hafva blifvit realiserade, eller om han för sin del öfvergifvit alla förhoppningar på en reform i detta hänseende. Såvida den värde ledamoten skulle dela den mening, att ännu en sådan förändrad organisation kan vara verkställbar, tror jag att han borde biträda min mening att icke hindra densamma, utan åtminstone lemna möjligheten öppen alt ingå på en annan bana, då det kan ske utan orättvisa mot embetsverken. Frih. Cederström: Jag vill visserligen icke här uppehålla tiden med en längre discussion, då för närvar., såsom Frih. Sprengtporten upplyst, det förhållande äger rum, att nuvar. tjenstemän i Kammar-coll:m icke hafva större intresse vid att deras aflöning utföres såsom lön, än om den anses såsom arfvode, då notabene Frih. Sprengtportens reservation tages till grund i stället för Utskrs förslag. Men jag hemställer likväl hvad det egentligen skulle uppkomma för nytta deraf, då hittills åtminstone vid hvarje reduction af embeten eller embetsverk i Riket, ehvad personalen haft löner på stat eller arfvoden, R. St. medgifvit, att de, som blifvit bortflyttade utan eget förvållande, fått behålla de lönevillkor de innehaft; men jag itererar hvad jag började med, att om 11. o. Ad. hellre vill behålla den form, Frih. Sprengtporten föreslagit i sin reservation, skall jag icke invanda något deremot. Hr von Hartmansdorff: Den förändrade organisa tion af embetsverken, som jag föreslog, och som gått i fullbordan i det närmaste, åtminstone hvad Statsrådet beträffar, innehöll, hvad 2:dra instansens embetsverk angår, att collegierna skulle bibehållas. Bland dessa var också Knmmareoll:m.
Or pr 50 « a Lass Hö 1^5 Kärfvar Halm f gTim.stock. ä 8 sk li Syll ä 12 sk.. ’5 T:r Jord , 1 T:a Fårgödsel 2 T:a Aska . 2 Kärfvar Långhalm 2 Dagsverken . «- ^3 Lass Ved eller allerum tan turn Trausport Förvandling efter medium af 10 års Markegångspris. För åren i8i4 till och med 1823. Förvandling af io års Ma För åren 1814 till och med i823. efter medium 'kegångspris. För åren 1778 till och med 1787. Su■ Värdi. För åren För åren Gamla Räntan 181/1 till oell 1778 till och med 1823. med 1787. Halmstads Härad, Söndrums Socken Onsjö N:o 4» 1 M:tl Skatte. Jor deboks Ränta. Hemmantals R än ta. Summa Krono värdi. Räntan: Summa Förvandling efter medium af io års Markegångspris. För åren 1814 till och med i823. Jordeboks Ränta. Kr S:r 6: 29 I * _ ! CO * ♦ 1 Summa j i3 20 6 Räntan; i 2 Öke dagsverken ’ 2 Drängs Dito Dito Summa Förvandling efter medium af 10 års Markegångspris För åren 1778 till och med 1787. <PI 26 33 42 22 6 32 47 Anm. T detta Fögderi der Byggningshjelpen, enligt undervisningen af ålder skall den, på sätt K:gl. Förordningen d. 8 Jan. 1748 föreskrifver, beräknas, så vida ej serskildt förordnadt är. - 371 utgått i per annorlunda }7 sedlar, derom 25 och Bohus Län. (Götheborgs Fögderi.) Förvandling efter medium Krono - af 10 ars Markegångspris. För åren Gamla Värdi. Räntan: För åren iS.i4’tiH °cb med 1823. För åren 1778 till och med 1787.
Jag ber den värde ledamoten om ursäkt att jag nödgas förklara, det jag anser orättvist och alldeles obehöfligt, all framställa militären såsom något hinder för en laglorbältring äfven hos oss, i likhet med andra civiliserade nationer. Jag hyser den åsigt, som jag vid föregående tillfällen uttalat, att det icke vore väl betänkt alt nu på en gäng helt och hållet aflysa de corporella straffen inom Svenska armeen; men vore här fråga om att äfven borttaga dem för krigsståndet, så skulle, efter min förmening, det visserligen icke vara omöjligt att ersätta dem med andra tillfyllestgörande straff, utan att derföre behöfva inskränka hela den militära bestraffningen till frihetsstraffen, en straffart, som den värde talaren anser vara alldeles oan - Den 28 April. 217 oanvändbar i fält, och såsom ledande derhän, att soldaten genom begående af eli fel, kunde befria sig från skyldigheten alt deltaga i en batalj. Jag mäste härvid anmärka, att vår krigshistoria gifver ingen anledning alt ens ifrågasätta en så neslig beräkning hos Svenska soldaten, hvars ära och förnämsta mål det hittills varit att för fäderneslandet få med sine kamrater dela stridens fara. Men, mine Hrr, om också, emot hvad jag vågar hoppas, den tidpunkt ännu skulle vara långt aflägsen, då man anser att Svenska soldaten kan fritagas från vanärande straff, sä inverkar det ju icke på det beslut, som vi nu gå att fatta; det är nemi. allom bekant, alt Sveriges krigslag icke är Sveriges strafflag i allmänhet. Jag kommer att för min del rösta för bifall lill Utsk:s betänk. Hr Ekströmer, Carl Johan: Då jag hegärde ordet var del förnämligast för att lill besvarande upptaga några af de inkast, Hr von Hartmansdorff i förra plenum framställde emot det s. k. Peusylvanska fängelsesystemet, grundade på delta straffsystems förmenta menliga inverkan på fangarnes så väl physiska som psychiska helsa, till följd hvaraf det skulle vara för deras lif vådligt och ofta föranledande sinnesrubbning.
Son, får Utskottet, med åberopande af de upplysningar förenämnde utlåtande N:o 26, äfvensom Banko-Utskottets utlåtande N:o 16 vid 1850—1851 årens Riksdag derom innehålla, tillkännagifva, att, genom Petterssons nitfulla bemödanden, återstoden af kapitalet, utgörande 5,059 R:dr 4 sk. 6 rst., blifvit, efter afslatandet af redovisningarne för samtlige gäldenärernes konkursmassor, Låne-Kontoret godtgjord; att till afbetalning ä räntan influtit en icke påräknad utdelning utur urarfva-boet efter aflidne Grosshandlaren Paul Melin af 322 R:dr 10 sk. 5 rst., hvarigenom den oguldna öfverräntan minskats till förstnämnda belopp; att Handlanden Simson Kock i fattigdom aflidit, samt att så väl J. R. Melin eller den andra Bolagsmannen i Handelsbolaget Paul Melin & Son, som Landtbrukaren J. P. Wedelin sakna all tillgång för att kunna gälda någon del af återstående räntan, äfvensom J. K. Pettersson befinner sig med hustru och många barn i den mest torftiga belägenhet. Då således icke ringaste utsigt för utfående af berörda ränte-belopp finnes, anser Utskottet sig hos Rikets Ständer böra tillstyrka, att återstående öfverräntan å ofvannämnda 2:ne lån, utgörande R:dr 4,093: 18 sk. 9 rst. Banko, måtte få utur räkenskaperne afskrifvas. Utlåtande, i fråga om afskrifning af åtskilliga från Låne-Kontoret i Götheborg utgifna Diskontlån, äfvensom af derstädes balancerade öfverräntor å dylika lån.