Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men ej blott gossarne skulle vinna pa denna samuppfostran; flickorna skulle derigenom, 8 sin sida, förlora en del af sin flärdfullhet och ytlighet samt få ett sannare och hurtigare väsen. Ty s&amp; nära äro mannens och qvinnans öden med hvarandra förbundna, att hvarje rättvisa, hvarje verklig förmån, som beviljas slägtets ena hälfi, med kraften af en oemotst~ndlig naturlag ocksi kommer det andra till godo. Samundenrisningens motstandare framh8lla vanligen tucnne faror såsom öfverhängande, derest flickor och gossar skulle komma att g1 i samma skola: a h moraIish farm och / anzu för i i ~ u c m n s t r ~ i n g. I afseende de ungas scdl&amp;hct fmktar man det värsta. Hvilka kärleksintriger skola ej spinnas, säger man. Kurtis, hemliga möten, hemlig brefvexling, bradrnogenhet, förhastade förlofningar, m. m. anser man skola blifva en gifven följd af samundervisningen. Men har da icke samundervisning redan faktiskt existerat i vart land, jag vet ej hum länge, utan att man hört talas om alla de der förskräckliga följderna? Eller skulle det endast vara fol&amp;ts ban, man uran skada för deras moralitet kan tillha arbeta tillsammans? Skulle det vara farligare att Iita de s. k. bättre klassernas ungdom uppfostras och undervisas gemensamt? Borde ej tviirtom dessa vara mera skyddade för alla faror af denna art, till följd af den närmare omvardnad de atnjuta i hemmet? Nej, lflngt ifran att samskolorna skulle öka farorna i moraliskt aheende, är det jurt i scdigkttns namn vi y r h på &amp; nna reform. När gossar och flickor tidigt vänjas att van tillsammans i arbete och hvarföre ej afven i lek; när ynglingen och jungfrun €8 fritt täfla med hrarandra i allvarliga studier; när de f9 lära känna hvarangas förmaga och skaplynne; när de ej längre blifva för hvarandra det hemligt fmktade, hemligt atradda.
•'ti ett till Borgare - Ståndet inlemnadt och till Lag-Utskottets handläggning hänskutet Memorial har Den 3 Junit 83 har Grosshandlaren Tjärnberg väckt fråga om nödvändigheten af ett sådant tillägg vid 14 Momentet af Kongl. Förlags-Ordningen d. 34 Februari 1748, att en Förläggare skall, för det förlag han gifver tillStåndspersoners Jernoch andra Bruk, njuta säkerhet och förlagsrätt, icke allenast uti inventarier och effecter, utan äfven uti alla fordringar, som, enligt Bruks Bok, utestå hos sådane personer, hvilka i orh för Bruksrörelsen undfått för-' skotter och deröfver hafva räkning vid Bruket; och såsom grund för berörde förslag framställt sä väl den förmån en Bruksägare, sorn icke förmår att utan främmande biträde bedrifva sin rörelse, deraf uppter, att han med lätthet kan erhålla de till sådant ändamål nödiga förskott, hvilken återvinnes, då tillräcklig säkerhet försträckningsgifvaren beredeä, som ock att, enär det som a£ en förläggare i penningar eller varor till Bruksdriften meddelas, till den betydligaste del måste af Bruksägaren användas till förskott åt dem, sora förse Bruket med Tackjern, Kol eller andra materialier, dels åt de Bruksarbetare, som skola bereda de effecter och inventarier, uti hvilka, då de äro färdige, förlagsgifvaren äger förmånsrätt, den Balance, hvaruti material-försäljare och arbetare vid Bruket häfta, intill dess den genom beredde effecter och inventarier till större eiler mindre del blifvit godtgjord oeh försvunnit, borde icke annorlunda kunna betraktas, än såsom utgörande äfven en del af besagde effecter och inventarier, helst de utan förskott icke möjligen kunnat tillkomma.' Hvad 84 Dtn 3 Juni.
Allmänt bekant är, att ett sådant förhållande hotar, bland andra, Upsala elementarläroverk, der, enligt den af dess rektor utgifna redogörelsen för detsamma, lärjungarnes antal sistlidne vårtermin uppgick till 506. Olägenheten af ett alltför stort lärjungeantal i ett fullständigt läroverk afhjelpes dock föga genom närbelägenheten af ett blott treklassigt, då öfverbefolkningen. att jag så må uttrycka mig, gemenligen icke inskränker sig till de tre nedersta klasserna, utan sträcker sig ända till och med den femte klassen, såsom förhållandet ock är i Upsala läroverk, der, enligt nyss anförda redogörelse, antalet lärjungar i tredje klassen utgjorde 79, men i femte klassen ända till 121, hvaremot i sjette klassen antalet nedsteg till 71 och i sjunde till 26. Understöddes ett sådant läroverk af ett närbeläget femklassigt, skulle icke blott naturligtvis antalet lärjungar i fjerde och femte klasserna af det fullständiga läroverket minskas, utan otvifvelaktigt skulle detsamma äfven röna ett mera välgörande inflytande i samma hänseende beträffande de tre nedersta klasserna, enär tydligt är, att många målsmän förbigå för sina barn det blott treklassiga läroverket och hellre insätta dem från början i det fullständiga, äfven om det förra är dem närmare beläget, för att undvika de olägenheter, som äro förknippade med ombyte af läroverk redan så tidigt, sorti vid barnets förflyttning från tredje till fjerde klassen. Detta skäl finnes ej för förbigående af det femklassiga läroverket, utan skall detta så mycket mer draga till sig lärjungar, dä det är beläget i en mindre stad. såsom Enköping, der lefnadskostnaden är betydligt billigare än i den större staden. Ett femklassigt läroverk i en sådan stad skall säkerligen och oberoende af det närbelägna fullständiga läroverket i allmänhet blifva mer anlitadt än det blott treklassiga, som ej har att meddela någon afslutad undervisningskurs såsom det femklassiga.
Men att lägga band på den härvid nödiga frihet och förbjuda att förbigå KyrkoRådets Ledamöter, heldst des - 6C8 Lagutskottets Bettinktindtn. se ofta utgöras af äldre och för Fattigvar»* den mindre tjenlige personer, kunna Utskotten icke tillstyrka, utur de många skål, som, ofvanföre utförligt upptagne, här ej behöfva upprepas. Herr Lefffers upplysande anmärkningar hafva Utskotten begagnat allestädes, hvarest desse inståmt med Utskottens öfvertygelse. Men att, som vid slutet föreslås, låta den nya Författningen hufvudsakligen hvila till nästkommande Riksdag , samt emellertid göra de inlemnade handlingar af allmänheten kände, anse Utskotten af behofvet ingalunda påkallas. Det synes vara tid att promulgera en Stadga af så stor vigt och allmänt inflytande, på hvars utarbetande redan varit använda 15 år, sedan Riksens Högtofl. Ständers underdåniga önskan i detta ärende först frainståldes. Beträffande den af Herr Ehinger yrkade officiella kännedom af Arbetsoch Correctionslnrättningarnes tillstånd uti Riket, så anse Urskotten en sådan kunna medföra nytta och sprida ytterligare ljus öfver dessa anstalters locala användbarhet’ hvarföre Riksens Höglofl, Ständer tillstyrkas, hos Kongl. Majit underdånigst anhålla att, i likhet med hvad sorn ett elier annat ställe redan skett, sådano berättelser må i nåder från alla dylika inrättningar infordras r samt uti ett sammanhang, jemte uppgifter om deras verkningar tili det afsedde ändamålet för allmänhetens ögon framläggas. Slutligen anser sig Bevillningsutskottet LagUtskottets Bttdnkauden. 66g fdt sin del böra Riksens Högloft. Ständer vördsamligen vid handen gifva, det Utskottet icke i någon annan omständighet deltagit i Höglofl. Lagoch Ekonomiutskottens éfverläggningar, än i frågan om någon per. sonal elier förmögenhetsafgift till fattigvårdens bestridande, bör, enligt Bevillnings. grunden, utgå, hvilket BevillningsUtskottet i förening med Lagoch Allmänna Besvärssamt EkonomiUtskotten afstyrkt.
Män till biträde vid undersökningen och. de derpå följande åtgärder, kunde bereda nödig säkerhet och noggranhet vid behandlingen af slike frågor, hvari stundom tredje mans obevakade rätt ingår; Och i sådant ändamål är det som Riksens Ständer antagit det i början af 7 §., sådan den i det bilagde underdåniga förslaget finnes uttryckt, gjorde tillägg om åliggande för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att adjungera Pärternes Gode Män, tvänne för skicklighet och pålitlighet kände personer, valde företrädesvis bland Ledamöterne i Länens Hushållnings-Sällskap. Den föreskrift, sista Momentet i 7 §. al det Nådiga Lagförslaget innefattar, rörande påföljden af vatten-verks-egäres uteblifvande från utsatt förrättning, hvartill han lagligen blifvit kallad, hafva Riksens Ständer trott mindre öfverensstämmande med hvad en billig omsorg om vattenverks-egarens rätt synes fordra. Väl hafva Riksens Ständer erinrat sig, att enahanda påföljd for v - Underdåniga Skrifvelser. 385 förut ar bestämd för delegare, som, oaktadt erhållen kallelse, uteblifver från annan Landtmätare-förrättning; men dä Riksens Ständer icke ettan skäl ansett det slags förrättning, hvarom här är fråga, vara af helt skiljaktig beskaffenhet, häfva Riksens Ständer ock förment samma föreskrifter, sorn i förra fallet äro gällande, icke till alla delar kunna vara lämplige vid detta senare; under hvilken öfvertygelse Riksens Ständer funnit en sådan förändring i förevarande stadgande nödig, som den omarbetade 7 §. innehåller.
Bonde-ståndet har åter fastställt beloppet till 1,500 R:dr. Efter enahanda grunder, som Utskottet följt i nästföregående fråga, får Utskottet föreslå följande voteringspropositioner: Om kontraproposition: »Den som vill att till kontraproposition vid den slutliga voteringen antages Borgare - Stats-Utskottets Memorial JYl 149. ståndets beslut, att arfvodet för Intendenten vid Intendents-militär-kontoret i Krigs-kollegium bestämmes till 2,000 R:dr Rrmt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages til) kontraproposition Bonde-ståndets beslut att berörde aflöning uppföres med 1,500 R:dr sagde mynt.» I slutliga voteringen: »Den som vill att atlöningen för Intendenten vid Intendents-militär-kontoret i Krigskollegium bestämmes till 3,500 U:dr R:mt, med skyldighet för honom att, videmottagandet af den förhöjda aflöningen och så länge han densamma uppbär, frånträda den lön, han möjligen kan å annan stat innehafva, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages (1 altern ) Borgare-ståndets beslut. (2 altern.) Bonde-ståndets beslut.» 12:0. Utskottets hemställan uti 3:dje punkten, morn. d, att den för 2:ne Adjutanter, den ene vid Presidents-expeditionen i Krigs-kollegium, och den andra vid Artilleri-militärkontoret derstädes, af Kongl. Maj:t föreslagna aflöning af 800 R:dr för hvardera i stället för 300 R:dr, som de för närvarande åtnjuta, måtte bestämmas till 600 R:dr, är godkänd al Borgareoch Bonde-stånden, men Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet hafva, i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, fastställt aflöningen till 800 R:dr.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga, att i Rikets Norra län måtte anställas nödig Jägeribetjening. Uti en lios Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har herr von Knorring, Oscar, fästat uppmärksamheten vid den misshushållning och ovårdsamhet, som egde rum med skogarne i Norrland, och sorn hotade'att derstädes snart förorsaka brist på byggnadstimmer och bränsle; denna misshushållning och ovårdsamhet med skogarne hade till och med föranledt Konungens Befallningshafvande i ett af nämnde län att uti en utfärdad kungörelse varna allmänheten för de vådor, som hotade genom skogaj-nes ödeläggande, och uppmana till en förståndigare hushållning med desamma. Orsaken till berörde förhållande borde, efter motionärens tanka sökas i den hos allmogen rådande föreställning, att skogarne icke kunde taga slut, och att åverkan af andras skog ej vore stöld; men så länge sådana tänkesätt vore rådande skulle man, äfven om en eller annan författning angående skogshushållning utkomme, dock icke kunna^ hämma det onda. Ett kraftigare och mera genomgripande medel fordrades.
Länets Indelning; och naturbeskaffenhet i allmänhet. Uti den senast afgifna berättelsen är, angående länets allmänna beskaffenhet, hänvisning lemnad såväl till en år 1850, i sammanhang med Topografiska Korpsens karta öfver länet, af trycket utkommen skrift kallad »Topografiska och Statistiska uppgifter om Upsala län», som äfven till en af Lektor W. Tham samma år utgifven beskrifning öfver länet, till hvilka skrifter, såsom fullständigt angifvande länets allmänna beskaffenhet, äfven nu hänvisas, likasom Chefens för Statistiska Central-Byrån den 17 Februari 1859 till Kongl. Majit afgifna underdåniga berättelse lemnar tillförlitlig upplysning om länets indelning i judicielt, ecklesiastikt och kameralt hänseende, enär deruti någon förändring under femårsperioden icke blifvit vidtagen, hvarföre de uti sistnämnde berättelse omförmälda oregelbundenheter ännu qvarstå. På föranstaltande af länets Hushållnings-Sällskap, och sedan anslag af allmänna medel dertill erhållits, hafva geologiska undersökningar inom länet ägt rum genom Professoren A. Erdmann. Dessa undersökningar börjades under år 1856 vid Wattholma hruk och fortsattes förbi Upsala till Flottsund. Den areal, som dervid undersöktes, utgör omkring fyra qvadratmil och sträcker sig från trakten af Wissjön och Knifstasjön i norr till Håga, Flottsund och Danmarks Allmänning i söder, med en bredd mellan öster och vester af ungefär trefjerdedels mil på ömse sidor om Fyrisån. De närmare resultaten af dessa undersökningar hafva blifvit offentliggjorda genom en karta, med tillhörande beskrifning, öfver Fyrisåns dalbäcken. Under år 1857 fortsattes undersökningarne öfver Lagunda, Hagunda samt en del af Ulleråkers härader, omfattande en areal af Landsh.-Emb. uli Upsala län und. ber. för åren 1856—1860. 1 2 Upsala län. Geologisk undersökning. Kartor. Sjösänkning. Innevånare. omkring sex qvadratmil, öfver hvilka karta och beskrifning jemväl äro att emotse.
Det lärer icke vara någons önskan att sätta Statsverket, om jag så får säga, i något trångmål. Det är således nödvändigt att tillse huruvida något sådant här verkligen skulle upkomma till följd af vidtagandet af en åtgärd, hvars riktighet i och för sig sjelf ingen bar bestridt och ingen lärer kunna bestrida, ty det är naturligt alt då, såsom handlingarne uplysa, medelpriset på en T:a spanmål har under 10 år varit 7 B:dr och nära 36 sk. biko, hvar och en skulle under sådana förhållanden finna besynnerligt att icke allenast icke beräkna det priset, utan icke heller det som af StatsUtsk. blifvit föreslaget så lågt, d. v. s. ett pris, som med 1 R:dr 4 sk. understiger hvad det verkliga priset är. Man har sagt att det vore bättre att ställa beräkningen för högt än för lågt och att faror och olägenheter eljest möjligen skulle upstå ifall man missräknade sig. Först och främst tror jag att några sådana faror icke äro alt förutse. Här har visserligen af tvenne talare, som nyss yttrat sig, anledningar blifvit framkastade hvarför man velat se faror, men jag tror att man gör i sådana fall häst att hålla sig till de fada, som äro för handen, och de uplysningar som dessa lemna, heldre än att öfverlemna sig till sådana skäl, som af den enes eller andres speculativa funderingar kunna upstå. Här har blifvit sagdt, att efter några år, då priserna varit höga, d. v. s. sämre år, komma bättre år, då priserne falla. Det har visserligen någon gång händt, att priserne fallit under det värde som här är föreslaget, men jag tror icke att några vådor deraf upstått. Det har nyss blifvit nämndt, jag tror af Frih. Palmstjerna alt 1850 var ett sådant år. Jag har likväl icke hört omtalas att för Statsverket någon svårighet upstod derigenom, och jag tror icke att det kunde vara förhållandet, så mycket mindre som den brist som år 1841) upstod icke upgick för det hela till mer 30 * 468 Den 23 Mars e. m. än 11,600 R:dr b:ko.
Utom de skäl som redan äro andragna emot deras åläggande alt betala den afgift, Ulskm föreslagit får jag anföra, att i en sednare tid och i den mån, som de fria näringsgrundsatserna gjort sig gällande, hafva flera qvarnar blifvit anlagda än tillförene. Derigenom är ock mäldelagen samt qvarnens afkastning förminskade. Skatt lagda qvarnar äro fördenskuld ingen afundsvärd egendom nu för tiden. De äro sådana alt något hvar skulle, med vissa undantag naturligtvis, önska alt hafva dem utbytta emot annan egendom. De äro i allmänhet så beskaffade, att man ej behöfver rädas det någon skall afundas ägaren en sådan besittning. Likaså förhåller det sig med åtskilliga andra inrättningar t. ex. sågar, hvilka stundom äro så stort skaltlagda att någon behållning knappast är att påräkna. Deremot kan man med fiisiunade näringsförfattningar icke så lått förderfva jorden. Hon gifver säd, och för att få denna förmålen måste Den 2 September. 305 måste man föra henne till qvams, således hafva och begagna vägar dit. Jag tror följaktligen icke att man hvarken hvad qvarnar eller sågar beträffar, hör fordra alt de betala något till vägens underhåll, i all synnerhet som ångmachiners begagnande särdeles för mjölqvarnars bedrifvande kommer att göra dem som drifvas af vattenfall till en osäker egendom. I andra länder der vattenfall sällan är att tillgå, ser man mjölqvarnar anlagda för ångmachiner i ofantlig måttstock. Hvad nu beträffar bruken, så är det ungefärligen samma förhållande med dem som med qvarnar och sågar. De äro inrättningar som bero af ombytliga näringsgi ttndsatser. Blifva dessa så fria i Sverige alt man får införa stångjern, utföra tackjern, Oi s. v. så lära bruksegendomarne icke blifva särdeles mycket värda; och då lärer det icke eller vara mycket skäl, alt ålägga detu en underhållsskyldighet, som de för närvar:de icke ega.
Bergström från Ostergötlands län, hafva bemälde motionärer, jemte framläggande af en redogörelse för de åligganden, som tillhöra de hos Kammar-kollegium anställde Kammarskrifvare, erinrat, hurusom af desse tjenstemän fordrades fullt ut lika mycket arbete och lika stor skicklighet, som af deras vederlikar inom andra verk, hvarförutom hos dem kräfdes vida mångsidigare kunskaper och erfarenhet i kamerala förhållanden. Det oaktadt aflönades bemälde Kammarskrifvare med det lägsta belopp, tjenstemän inom något rikets embetsverk ålnjöte eller 1.000 R:dr. Kammar-kollegium hade uti särskilda underdåniga skrivelser dels den 1 Juli 1055 och den 15 Februari 1856 föreslagit att samtlige tio Kammarskrifvarnes löner måtte bestämmas till 1,200 R:dr, och dels den 15 Augusti nästlidet år anhållit, att de fem äldste Kammarskrifvarncs löner måtte förhöjas lill 1,000 R:dr; men dessa underdåniga framställningar hade af Kongl. Majit lemnats utan afseende. Katnmarskrifvarne hos Kammar-kollegium voro jemväl i flera andra hänseenden sämre lottade än i andra verk; så vore det genom Kongl. Brefvet den 19 April 1861, i följd af Kollegii underdåniga hemställan, dem betaget alt i annat Statens embetsverk innehafva tjenst, enär deras tid helt och hållet togs i anspråk för Kollegii tjenst; någon sportel-inkomst inom verket stöde dem ej till buds; och utsigterna lill befordran voro ganska ringa, enär Kollegium egde 10 kammarskrifvare, men endast 4 motsvarande tjenster i andra lönegraden.
Nådig vilja och befallning, det J, uti det, som på Eder försorg ankommer, fogen den anstalt , att den härutinnan gjorde författningen må behörigen efterlefvad varda hvarmed Vi befalle Eder Gud Alsmägtig Nådeligen. Stockholm i Råd-Kammaren den. 22 September 1743. FRIEDRICH. Gust. Eoneauschiöld. Den II Juli. 1085 Till Öfver-Ståthållaren angående Stockholms Stads Uppbörds-Commissarier. Tikheten med Höga Originalet bevittnar Isaac Dellvik, Secreterare vid Öfver StåthSHare* Embetets Canccllie, litt. A. Stormägtigste Allernådigste Konung! Herr Öfver Ståthållaren m. m. Grefve Mörner har uti underdånig och till Stats-Beredningen i Nåder remitterad skrifvelse af den 4 nasti. Juni anmält, att då han med den lön af 75 R:dr, som denna Stadens Mantals-Cornmissarier innehafva, icke kunnat få Mantalsskrifningen för innevarande år verkställd, utan genom Embetsmyndighet och löfte om förbättrade löne-vilkor, funne han sig desto mer nödsakad, att om Nådigt understöd för dem i underdånighet anhålla, som han, emot berörde lön, icke ser någon möjlighet att härefter få Mantalsskrifningen bestridd, sedan genom den Författning Herr Grefven och Öfver-Ståthållaren vidtagit till Bevillriings-Taxeringarnes, Uppbördens och redovisningens lika tidiga årliga afslutande, som i alla Rikets Provinser , Mantalsskrifningen skyndsamt och oafbrutet måste förrättas i vissa Qvarter på dertill af Herr Grefven och Öfver-Ståthållaren utsatte dagar, och icke, som förr, bero på MantalsCommissanen, hvilken till skrifningen användt sa Den ii Juli. sä lang tid, att lian derunder kunnat bista de skattskyldiga med författande af deras skrifteliga uppgifter, och uti betalningen derföre erhålla en belöning, som utgjort denna Tjenstérnans egentliga inkomst.
När härtill kommer, att, enligt 9 §, oberäknadt tiden för morgonoch aftonbön samt bibelläsning med öfningar i musik, ritning, gymnastik, och hvad som derefter blifvit föreslaget i trädgårdsskötsel och hvad vidare kan komma att föreslås med reglementets tal om bebofvet af undervisning i trädplantering, enkelt bokhålleri, orgelspelning och simning, undervisning på seminarium under hufvudlärarne skall åt första och ändra klassens elever gifvas 27 timmar och åt tredje klassens elever 10 timmar i veckan, med ö timmar i veckan i folkskolan för andra klassens elever och 16 timmar i veckan föa tredje klassens elever, allt under hufvudlärarens tillsyn och ledning, enligt 10 §. Vidare, och då andra och tredje klasserna, som i allt öfrigt äro åtskilda, skola, enligt 19 §, gemensamt undervisas i pedagogik och methodik, samt, enligt den reglementet åtföljande s. k. “undervisningsplanen", 8 timmar i veckan ensamt i musik, teckning och gymnastik, så var det försigtigt af reglementets författare att med en dylik undervisningsplaus framläggande, i 22 § öfverlemna åt seminariiföreståndarne att årligen uppgöra läsordningen, som, i fall den någonsin skulle kunna uppgöras, väl torde behöfva att ännu oftare lappas, eller omgöras. Det är utan tvifvel ett svårt pedagogiskt fel, att förtidigt och till öfverdrift sysselsätta seminariieleven med de praktiska öfuingarne i folkskolan. Att låta andra klassens elever deltaga med tredje klassens i undervisningen i methodik och pedagogik, ett helt år förr, än andra klassens elever vunnit den utbildning till förståndet, som sökes hufvudsakligen med lärokursens i kristendom, språklära, geometri, aritmetik, historia, geografi, naturkunnighet; att låta andra klassens elever vidare ett helt år 6 timmar i veckan sysselsättas såsom monitorer i folkskolan, enligt reglementets föreskrift i 10 §, endast för de mindre försigkomne barnen, skall efter första veckans tjenstgöring kännas såsom en tortyr, för den intelligente eleven, som ej rest till seminarium för att så sysselsättas.
Visserligen kunna, särdeles hvad beträffar några af de norra länen, äfven dessa areal uppgifter antagas komma att i någon mån förändras af fortgående undersökningar, men detta förringar ingalunda deras värde såsom de bästa nu tillgängliga, och jemförelsen mellan folkmängdstätheten så väl inom de särskilda länen, som vid de olika tidpunkterna, lärer ej på anmärkningsvärdt sätt kunna lida af de förändringar, till hvilka fortgången af vårt karteverk kan gifva anledning. Tab. Litt. Län (städerna inberäknade). Areal i Svenska qvadratmil. Antal innevånare på hvar qvadratmil land enligt folkmängdsuppgifterna vid nedanstående års slut. Ordningsföljd från maximum till minimum af befolkningstäthet. Af fastland och öar. Folkmängden för 1750, för hvilket år inga särskilda folkmängdstabeller ingingo, är hemlad ur ett manuskript af Wargentin, sorn beräknat densamma efter folkmängdstabellerna för 1749 och 1751. I 1750 års folkmängd för Blekinge län är staden Carlskrona ej medräknad, hvadan den här ofvan uppgifna folkmängdstätheten för samma år är för låg, hvilket tydligt synes vid jemförelse med förhållandet år 1800. Folkmängd enligt husförhörsoch mantalslängden^. Med hänvisning till nästföljande afdelning »Innevånare», i hvad som rörer folkmängdstätheten, tillåter jag mig blott rörande tab. Litt. A. här anmärka, att, fastän man med hänsigt till vårt lands nordliga läge och geologiska beskaffenhet ej kan lägga samma vigt vid dess stora areal6:te rummet bland Europas stater — som vid en sydligare belägen jordvidd af sådan storlek, denna areal, i förening med landets konfiguration, klimat oell den alltmer ökade insigten om möjligheten att mot norden utsträcka en lönande odling, dock onekligen innebär en i många hänseenden lofvande oell betydelsefull framtid.