Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den är dock af den vigt, att om ej t. ex. Götheborgs handlande haft den utväg att gå till Kongelf och der lasta ur, samt sedan på båtar föra lasten till Götheborg, hade flera tusende R:dr förlorats på fartyg, som utrikes ifrån lastade återkommo. Detta torde ensamt bevisa, att omständigheten är af vigt. Det går ej an, att göra sådane hastiga förändringar i ekonomiska och beskattnin^särenden. Men jag lemnar gerna de mindre detaillerna, för att komma lill det vigtiga, till hufvudsaken. Hvad discussionen här angår, öfverlemnar jag åt hvar och en att bedöma, om jag, eller Utskottet, är orsaken dertill. I mitt 262 Den 19 Februarii e. m. anförande liar jag ej nämt något, som kunde såra Styrelsen; men jag hade trott, att jag ej skulle behöfva underrätta Utskottet om hvad det genom någon Ledamot eller till och med någon af sina skrifvare kunde i författningssamlingen låtit efterses. Jag öfverlemnar till allmänheten samt Ridderskapet och Adeln att bedömma riktigheten af hvad jag påstått. Hvad angår sättet för skrifvelsen, vid hvilket Herr Tham fästat sig, så är det ganska enkelt. Man hehöfver blott läsa min Motion för att finna, att der är intet särskilt fall nämndt, utan blott ett uprepande af hvad. Ständerna förut begärt. Jag tror ej, att speciela fall behöfva nämnas; jag har åminstone ej anfört dem. Det är endast på Herr Hiesleiters begäran jag sedan upgifvit dem. Friherre Cederström har åter framkommit med go §. RegeringsFormen, men han har glömt, att den förlorat all sin skrämmande kraft, och att den handlar om det fall, då man gör Konungens beslut till föremål för öfverläggningen; samt att den ej hindrar att framdraga dem såsom bevis. Grefve Posse har yttrat, att jag med hot gått till väga, om jag hörde rätt, för andra gången. Lika så litet som förr liar jag i dag gjort det, och jag hoppas att min lott, såsom Representant, aldrig skall blifva så sorglig, att jag skulle behöfva hota mitt Stånd.
Riksdags öppnande förslaget ordagrant bifalla och allmän Kungörelse derom utfärda. Sker det ej, anses förslaget haf va förfallit, och Konungen underrätte då Riksens Ständer vid deras nästa sammankomst om de skäl, som hindrat f örslagets antagande. Finner Konungen godt någon stadgadt varit Se Bih. 3 Sami. Meni. Ridd. o. Adelns Prot. B. XXII. pag. 460. XXIII. 185. XXIV: 383. 4 Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 4. Preste-Ståndets Prot. B. XIV. pag. 495. XY. 172. Borgare-Ståndets Prot. B. Bonde-Ståndets Prot. B. XII. pag. 96. 3. Förslag, angående det antal Ledamöter, som i Stats-Rådet måste öfvervara föredragande och afgörande af olika slags mål. Regerings-formen. §• Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Stats-Rådet höras bör, derest icke minst Tre af Stats-Råden, utom vederbörande Föredragande, tillstädes äro. Stats-Rådets samtlige Ledamöter, der de icke laga förfall ega, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som, efter dem förut meddelade föredragningslistor, i Stats-Rådet förekomma och Rikets allmänna Styrelse röra. Sådana äro: frågor och förslag om nya allmänna författningars vidtagande; om upphäfvande och förändring af de förut gällande; om nya allmänna Inrättningar uti serskilda Styrelsens grenar; med llere af dylik beskaffenhet. 8. Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Stats-Rådet höras bör, derest icke minst Tre af Stats-Råden, utom vederbörande Föredragande, tillstädes äro. Minst Sea: af Stats-Rådets Ledamöter böra, utom Föreilr ägande, öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, hvilka i Stats-Rådet förekomma. Sådane äro:
Det är en känd sak, att i många af våra Småstäder, finnas inga Handelsmän; de hafva rara-) lat, och deras förra Bodbetjening, med ringa förlag, ringa credit, kämpande mot penningebrist och trög afsättning, drifver mer en slags commissionshande], än någon på egen solidité grundad rörelse. Det vere slika Grosseurer, som skulle täfla om, att till skäligt pris handla vår Säd, denna vahra så svår att träns? portera, så tiögsåld, att den stundom fordrar flera års förlag, det vöre dessas fyllda Magaziner, som vid dyr tid och hungersnöd, skul. le öppna sina portar, för att rädda medborgares lif, qvarhålla inom landet vårt guld och sälja, utan öfverdrifven vinst! Hvilken inser ej, huru detta skulle vara, att förflytta oss som ordspråket lyder, utur askan och i elden* Till f?ijd af dessa framställningar, dristar 54* Den 21 Februarii, jag i stället föreslå en Magazinslnrättning i stort. Menade jag med Magazinslnrättning en sidan, som den nuvarande, då borde min framställning väcka motvilja. Hvem inser icke briVerna dervid,* och huru den, utan gagn för Landet, sjelf arbetat på sin ofärd, med sådan framgång, att den troligen ej öfverlefver innevarande Riksdag? Många allvarliga anmärks ningar, vore dervid att göra, dem jag för denna gång femnar å sido, under ärkännande det saknaden af kloka och bestämda instructioner, haft stor del i det onda. Men om ofullkomlighet år ett vilkor för alla menskliga inrättningar; om endast ärfarenheten förmår pröfva rätta värdet af våra teorier, och om det är just från sina misstag den dödlige bör söka utveckla en större fullkomlighet; så hafva vi ju i detta ämne redan genomgått vår Skola, och kunna ju undvika de kända klippor, hvarpå vi förut strandat. Jag menar alltså en annan, helt annan Magazinslnrättning, grundad på enkla principer, försedd med bestämda instructioner, oberoende, inom sin verkningskrets, af all annan makt, än Rikets Ständers, och underkastad dess Revisores årliga granskning.
I allmänhet har jordbruket inom detta län på senare år 17 gjort högst betydliga framsteg och fortgår i produktiv utveckling, hvarom den årligen växande exporten af säd öfver Göteborg bär ett ojäfvigt vittnesbörd. Hästar och boskapskreatur kunna i allmänhet från länet afyttras, de förra från en stor del af slättlandet, och de senare mera från skogsbygderna. Kreatursomsättningen är isynnerhet betydlig på marknader i trakterna mot Nerikes gräns och i östra delen af länet. Ladugårdsprodukter afsättas egentligen endast från de större och bättre vårdade egendomarne, men föga af allmogen. haris (aris Län. Odlingarne och jordbruket hafva så fortgått inom detta län, att detsamma i sin helhet numera köper en jemförelsevis ringa qvantitet af spannmål, egentligen till bergslagerne omkring Filipstad och de nordligare socknarne i Elfdalen, öfre Fryksdalen och Jösse härad. Deremot passerar en ej obetydlig qvantitet igenom länet dels öfver Arvika till Norge, dels genom östra Wermland till Westerdalarne. Näs, Gillbergs och Grums härader jemte Dalsland förse i allmänhet Nordmarks och Jösse härader med deras behof, och det förstnämda aflåter dessutom stundom spannmål till Göteborg och Norge. Wisnums, Gimo och Wäse härader jemte nedra delen af Nyeds bergslag och Kihls härad afyttra spannmål till de ofvanliggande bruksoch bergslagsorterne. Hvad Fryksdalen och Elfdalen konsumera utöfver egen produktion och tillförseln från provinsernas sädesorter erhålles hufvudsakligen ifrån Skaraborgs län öfver Wenern. Till den östra bergslagen köpes äfven spannmål från Orebro och Nyköpings län. Betydliga odlingslägenheter återstå ännu att upparbeta inom alla delar af länet, hvars jordmån på Wenerns strandbygd och i många af dess delar uppåt landet är temligen bördig. Särskildt uppgifvas Riksmossen i Öhne och Wäse härader, Slöan, Ugglemossen och Skane mosse i Näs härad, samt Wiksmossen i Jösse härad.
Häraf synes att hela denna grund är olämplig, vare sig för upförande af ett EiksMuseum eller ett nytt EiksArkiv. Men med afsule på vigten deraf att EiksArkivet erhåller en förändrad lokal, vågar jag hemställa, huruvida icke E. o. Ad. skulle vilja bevilja det af K. M. äskade anslag, med tillägg dock, att platsen icke blir den sora K. M. föreslagit vid norra delen af Carl XIII:s torg. Jag anhåller om propos. på denna min framställning. Gr. Sparre, Erik: Oaktadt den massa af förslag och olika meningar som här blifvit framstälda, har man ändock kommit så långt att man förenat sig om att icke yrka bifall till K. M:s Propos. , enär. den ifrågav:de byggnadsplatsen af alla erkännes icke vara lämplig. Men, mine Hrr! då man icke har någon grund att bygga på, synes det mig vara för tidigt att bevilja anslag till byggnaden, och för min del anser jag det icke vara skäl att under nu pågående financiela kris inleda oss i ett så vidlyftigt företag som detta, hvars omfattning man icke kan beräkna. Ty om man anslår den äskade summan af 700,000 Edr till upförande af en byggnad, hvilken man icke vet hvar den skall upföras, kan det ju hända att K. M. vid en kommande Eiksdag förklarar, att han icke funnit någon plats. Det kan visserligen vara skäl, att Ständerna i följd af en K. Propos. bevilja anslag; men det torde dock icke vara för mycket hegardt, att K. St;r dervid lemnäs i tillfälle att pröfva dels 701 Den 24 November f. m. lämpligheten af anslaget och dels dess tillräcklighet. Det är långt ifrån mig att bestrida, vare sig angelägenheten eller behofvet af den ifrågastiilda byggnaden. Jag har så tillräcklig kännedom deraf, att jag eljest under andra förhållanden 8n de nuv:de skulle med största ifver förorda anslaget. Men jag påminner mig ganska väl då R. St:r i en hastig vändning inköpte RiksArkivets nuvrde hus, och anser derföre att vi icke nu böra stante pede fatta något beslut.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 13 Jan. 1831, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om fortsättning tili Gefle af telegraflinien från Stockholm till Upsala. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har blifvit öfverlemnad en hos Vällofl. Borgare-ståndet af Herr Erik Daniel Grape väckt motion, deruti motionären anfört: hurusom numera Europas fasta land blifvit i alla riktningar öfverspunnet med elektriska telegraflinjer, samt vigten af dessa kommunikationsmedel äfven här i landet icke blifvit förbisedd, enär, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning, en telegraflinie blifvit anlagd mellan Stock - Allmånna Besvärsoch Ekonomi-Ulskotlels Uttänkande, Jhs 12. 11 bolm och Upsala, hvars fortsättning till Helsingborg vore i fråga, och hvilken derefter, om den förenades med den Danska telegraflinien, skulle sälta oss i den snabba>te förbindelse med Europas öfriga länder. Då emedlertid den i Sverige redan befintliga telegraflinie blifvit anlagd i nordlig riktning från hufvudsladeu och denna linies utsträckning lill Gelle äfven under nuvarande förhållanden skulle, utom i andra afseenden, för nämnde stads handel och sjöfart medföra stora fördelar, samt, enligt motionären lemnade tillförlitliga upplysningar, kostnaden för denna fortsättning af linien icke skulle uppgå till mer än omkring 18,000 H:dr Banko, har motionären hemställt, att Rikets S änder måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att telegraflinien från Stockholm (ill Upsala varder, så fort omständigheterna det medgifva, fortsatt till Gefle.
Sedan skeppsvarf i Helsingör år 1826 och 1827 blifvit anlagdt, har rörelsen vid Landskrona varf, som förut varit mycket anlitadt för reparationer, med hvarje år aftagit, så att arbetet nu är ringa och inkomsten för år 1855 endast utgjort 1,500 Jt:dr Banko. Stadens hufvudnäringar utgöres af handel och sjöfart, åkerbruk, fabriker och handtverkerier. Handel och sjöfart, hvilken sednare hufvudsakligen bedrifves med främmande fartyg, har under de nästförllutne 5 åren betydligen tilltagit. Från och med 1851 till och med år 1855 äro nedanantecknade partier spanmål och andra varor från inrikes orter sjöledes till staden ankomne, nemligen: Hafre tunnor 5,697. Hvete » 3,696. Korn » 9,115. Råg ' » 3,165. Sparrar och Bjelkar stycken 57,977 Bräder tolfter 52,593. Läkten . , » 5,564. Plankor » 1,722. Ved •• famnar 2,147. Rapsatfrö ... tunnor 579. Potäter » 8,209. Stenkol » 57,820. hvaremot under samma tid likaledes till inrikes orter från staden afgått: Hafre tunnor 2,199. Hvete » 6,015. Korn . » 44,931. Råg >, 5,815. Ärter » 5,782. Sparrar och Bjelkar stycken 1,985. 70 Bräder . Läkten . Plankor . Ved Rapsatfrö Potäter . Steukol . Från Hafre Hvete Korn Råg Ärter Potäter . Hästar . Få utrikes orter hafva under förenämnde år inkommit: lolfter » » famnar tunnor 593. 65. 94. 13. 5,130 89%.
N:o 102, i anledn. af vackt motion om öppnande af en uppoell aiskrifnings-räkuing uti II. St:s Bank. Hr Lagerhjelm, Pehr: Det synes mig, som det förnämsta skäl, som af Utsk. blifvit framstäldt, hvarföre icke penningar skulle mottagas emot tre procent, och hvarföre ej uppoch afskrifnings-räkning skulle göras, vore det, att medlens emottagande egentligen skulle tillhöra privatbankerna. Det må vara, att detta vore det bästa; men så länge dessa banker ännu icke mottaga penningar under sådana villkor, sä synes det skäl, som Utsk. anfört , böra förfalla. Säkert synes mig, att genom en sådan åtgärd, som Hr von Hartmansdorff i sin motion föreslagit, skulle de medel, hvilka nu dragas ur rörelsen af enskilda cassör, åter blifva tillgängliga lör rörelsen, då de af banken utlånades, jag anhåller således om återremiss af detta betänkande. Hr Stuart, Garl Gust.: Det skäl, som den siste värde talaren ansett vara det hufvudsakliga för BancoUtsk:s afstyrkande af Hr von Hartmansdorffs förslag, har endast varit ett biskal. De egentliga skalen, hvarpå Utsk:s yttrande sig grundar, äro tvänne. Det ena, att banken för närvar, äger å sin depositions-räkning utan ränta innestående så stora summor, att, om endast en betydligare del af dem skulle öfverflyttaspå bankens upplånings-räkning och blifva räntebärande, sådant skulle komma att förorsaka en ganska kännbar minskning i detta verks behållna räntevinst. Det andra skälet är, att banken för närvar, har större disponibla tillgångar, än den kan , efter nu gällande föreskrifter, i sin lånerörelse använda , och att således, om banken nu derjemte upplånade medel för att åter utlåna desamma , dessa eller en motsvarande andel af bankens egna medel kommo att förblifva liggande ofruktbara i banken, samt följaktligen dragas ur allmänna rörelsen.
Dagelig» erfarenheten, serdeles i Landsorterne, wisa, huru mänga tillfällen en Post Förwaltare har akt chikanera Correspondenter, art i skygd af saknade föreskrifter och behofwet »ör hwarje individue att. snart sagt, dependera af Post-Förwaltaren, i synnerhet dä man för en eller annan orsak nödgas haswa en widsträckrare brefwexlinz, ar uppenbart; det torde således i närwarande tidpunct, dä man fatt tillfälle att till en uplystare pröfning öfwerlemna de allmänna ärender, som tarfva granstuing och förbättring, icke wara ur wägen, att äfven i afseende pä Post-Werket wacka någre molioner och föressä föreskrifter, som ä ena sidan stola bestämma gränsen för en kränglig och chicaneus Post-Förwaltares walde, och ä den andra fritaga den hederlige Embetsmanncn as detta stag frän klander. Af denna anledning wägar jag framföra mina önstmngar i betra afseende, som äro följande: 1:0 Den hittills gällande Författning, att en Post-Förwalkare, som anklagas för Embeks-fel, stall dömas af en melerad Postoch Rädstufwu-Rätt, deri Den -i Zebruarii. 977 deri twärme Post Förwaltare stola wara Ledamöter, tyckes endast föranleda, dels till en onöoig omgäng innan en sädant inäl kan siulaS, dels ock, sä^om under stundom händer, till en onödig utgift för PostCasian, hälst nämnde Post-Förwallare aga rätt att af Post-medlen förstoklswis upbära resekostnad och dagtractameme, tili ersättning hwaraf ofra ingen tillgäng giftves hos den, som saken simeligen rappar. Ordinarie Rädstuswu-Rätten tyckes lila sä ordentligt och rättwist kunna uptaga o.h afgöra ett sädant, som ett annat det mäst inwecklade mål, och dä denne Domstol hade skyldighet underställa silk beslut Högloft, Kongl.
I hvilket afseende i öfrigt räkenskaperna sakna nödig fullständighet, hafva Herrar Revisorer icke uppgifvit; hvadan ock någon annaa förklaring icke lärer vara af nöden, än den, att nu brukliga räkenskapsform blifvit af Kongl. Kammar-Rätten godkänd och sedan 1831 oförändrad bibehållen. Stockholm den 8 Februari 1844. Carl AKRELL. Corps-Chef, — 102 — Chefens för Ingeniör-Corpsen underd. Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisorers Berättelse angående granskningen af nämnde Corps räkenskaper. Underdånigste Memorial! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts mig, genom nådig Remiss af den 18 sistlidne December, meddelade befallning att inkomma med Utlåtande öfver härbos återfoijande Utdrag af Rikets Ständers Revisorers, den 11 December sistlidet år, afgifna Berättelse om verkställd granskning af Stats-Verkets jemte tillhörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1840 och 1841, och hvilket berörde Utdrag afser Eders Kongl. Maj:ts mig nådigst anförtrodda Ingeniör-Corps, får jag underdånigst anmäla, att, såsom Rikets Ständers Revisorer anmärkt, det under hvarje af berörde år till en Materialbokhållare, å Tredje Hufvudtitelns besparingar, utgångna arfvode af 150 R:dr i och för vården och redovisningen för Stockholms Pontonförråd , rätteligen utgått, till följd af föreskriften i Eders Kongl. Maj:ts nådiga Erel den 30 Januari 1838; äfvensom att, såsom ock anmärkt blifvit, deri under nämnda år till Sekreteraren och Kanslisten vid Corpsen, af ofvanbemälda besparingar, utbetalda lönetillökning af 200 R:dr hvartdera, året, jemte tillhörande spanmålsförhöjning, utgått på grund af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 22 Augusti 1827.
Om som vilkor för valbarhet inom ett visst samhälle det skulle stadgas, att man måste der vara ej blott mantalsskrifven utan tillika verkligen boende, huru skulle man då betrakta dem, som större delen eller hälften af året bo på landet, och i staden tillbringa t. ex. blott vintern? Af detta stadgande blefve också en följd att, om t. ex. någon i Malmö boende person finge förtroendeuppdraget att vara le - 408 Den 8 December. damot af eri komité, som sammanträdde i Stockholm, så skulle han ej längre vara valbar i den förstnämnda staden. Då stadgandet således kan gifva anledning till mångfaldiga trakasserier, och de af Frih. Cederström omnämnda missbruk icke torde vara så farliga, anhåller jag om afslag. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Den förändrade redaktionen åsyftar att göra en inskränkning i den rättighet, hvaraf Borgare-St. f. n. är i åtnjutande. Jag kan för min del icke finna något giltigt skäl till en sådan förändring, som icke skulle medföra någon fördel för det allmänna, och (örenar mig derföre med dem, som yrkat afslag. Frih. Sprengtporten, Jak. Wilh.: Jag anhåller att få veta, huruvida från Borgare-St:t något prot.-utdr. ankommit med underrättelse om dess beslut i förev:de fråga. I anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att någon underrättelse om Vällofl. Borgare-Sl:s beslut i förevide fråga ännu icke ankommit. Ofverläggningen förklarades härefter fulländad och Hr Gr. o. Landtm, upptog de derunder gjorda yrkanden å dels antagande och dels förkastande af ifrågav:de förslag; hvarefter och sedan propos. på förslagets antagande blifvit framställd, men med starka nej besvarad, propos. å detsammas förkastande gjordes och besvarades med ja. 14:de punkten, om ändring i 14;de §:n 3 mom. R. 0. Detta förslag antogs. 15:de punkten, om ändring i 14:de, 16:de och 22:dra §§:ne R. 0., rörande vilkoren för valbarhet till riksdagsman. Hr Sandstr omer, Carl Johan Albert:
Uti de vid Sjökusten belägne Socknar inom Fjäre Fögderi, der Folket har mycken hog och fallenhet för Sjöfart, idkas den af Hemmansegare, som antingen i egenskap af Coopvardi-Skeppare föra Fartyg för andra eller ock segla på Inrikes Orter med egne så kallade Nordbåtar för Frakt. Många Ynglingar låta inskrifva sig å Götheborgs Sjömanshus och taga hyra till Sjöresor så väl på Inrikes som LTtrikes Orter. Någon betydlig förtjenst kan väl ej egenteligen deraf vara att påräkna, då Hyrorne i allmänhet äro låga, men Folket har dock sin utkomst. Antalet af Allmogens Söner och Drängar, som begifva sig till Skåne på TrÖsk-arbete, har med hvarje år betydeligen aftagit, så att nu knappast 200 personer dit afgå. I anseende till de vid de fleste Egendomar inrättade Tröskverk och tillgången på Tröskare ibland gemenskapen vid de indelta Regementerne, behöfvas nu mera ej Halländningarne tili detta arbete. Slöjder. Större delen af Allmogen i Lindome Socken förfärdiga alla slags Meubler, hvari de äga ovanlig skicklighet, — Meublerne, bestående af Soffor, Stolar, Bord, Chiffonierer, Bureaurer, Comoder, Sängar med mera, äro utmärkta både till arbetets godhet och för vackra faconer, samt säljas med fördel till åtskillige orter i Riket. I förenämnde och Elfsåkers Socken tillverkas årligen,emellan 12 till i5,ooo Liar och Skåror hvilka afyttras till Allmogen i dessa och angränsande Socknar. Linväfnaden har i senare åren tilltagit i Fjärås Pastorat och uti en dal Socknar af Varbergs Fögderi, hvarest Lin betydligen odlas och äfven aflåtes 8 till andre orter i Länet. — Väfskedar af Rör förfärdigas i Hishults och Knäreds Socknar af Allmogen, som försäljer desamma dels här i Riket och i Norrige och dels i Dannemark, hvarest de i anseende till sin godhet finna lätt afsättning.
Det var verkligen oväritadt att mitt förslag skulle röna något motstånd. Som det synes, grundar sig detta derpå, att man dels anser grannlagenheten vara onödig och dels befarar, att, om R. o. Ad. ej skulle fatta samma beslut som Prest<St:t, grannlagenheten derigenom förvandlas till ogrannlagenhet. Jag ber att få förklara, att det ej var af grannlagenhet, som jag föreslog detta, utan af det skäl, som en talare redan förklarat såsom motiv att instämma i mitt förlag, nemi. att det vore för R. o. Ad. en vägledning vid afgörandet af denna fråga, att lå veta hvad PresteStR, som otvifvelaktigt i detta hänseende är det mest sakkunniga af alla RiksStm, för sin del beslutat. Att denna fråga rörer hela församlingen, och således R. o. Ad, likaväl som något annat Stånd, det lärer väl ingen kunna bestrida. Man har trott, att PresteSt.-ts tankar i detta ämne redan voro kända; detta är likväl ej förhållandet; jag var närvarande i förmiddagens plenum inom PresteSt:t, då der förekommo 5 särskilda voter.propos:r. Meningarne äro således äfven der ganska delade. Jag tror t. o. m. att, derest voter.propos:rna varit framstälda ian - 665 nan ordning, utgången hade kunnat blifva i mer än ett hänseende annorlunda, än den blef. Då hos PresteSt:t hela förmiddagen åtgick att diskutera den första delen af Betänk:t, då diskussionen nu nyss börjat äfven om den andra, och då, efter hvad jag hört förmodas, denna punkt kommer att uptaga hela aftonen, så kan det beslut, PresteSt:t kommer att fatta, icke nu med någon sannolikhet förutsägas. Hvad jag med det föreslagna upskofvet alser, är, att E. o. Ad. derigenom skulle få tillgodogöra sig, hvad i PresteSt:ts redan fattade eller blifvande beslut i ämnet kan vara och af R. o. Ad. finnas godt och värdt att bifallas. Så t. ex., om PresteSt:t ej bifallar Utskits förslag, ulan i sitt beslut inlägger någon förändring eller någon önskan att till K.
Man inwänher kan hända den Arbetande Ctaffens lidande däraf? denna Elaff lider mera af brist nstd ett lägt pris under saknad af all arbetsförtjenst, än att fä denna förtjenst för en efter Spanmälspriset lämpad dagspenning.' —, Högt pris gör dfwersiöd när all handel och tillför; sel är fri. Dä jag nn tror mig wisat,. att Bränwinsbränning pä wiht sätt kan blifwa nyttig, sä, fär jag förestä först: att namnet Bräywinsskatt alldeles mä utestutas. Att förwandla ben säd jag med mitt arbete frambringar, är en fri Mans oemotsägeliga rätt; men dä Stats,Werke t nödwändigt brhöfwer deffe Medel, sä mä denna Skatt utgä under annat namn, t, ex. HemmanS-Skatt eller nägvt dylikt. Zör det andra: ZNM M4 Don 2Z September. Ingen inskränkning af tid till Branning, utan ben Kers af Hemm-uis-ägaren, när han finner dcn bäst passande för stil Hushällnmg och Ladugärd. Man kan kaga till exempel detta Hr. — Höfodret tvär allmänt riket. Allmogen har under stjutsningei'. lämnat större delen pä Landswägcn. Dcn zo April upphörde Bränningen. Han har sedan haft endast Halm, utan all tillhjelp af Drank, följden blir nödwändigt utmagrade kreatur, illa körd Äker och mitzwaxt. — Dä LaduHärdrn är grunden för all Landthushällning, hwem infer icke dä nyttan för Landtmannen af flere kreaturs födande, för dek allmänna af fullkomlig tillgäng pä WctualicLwaror mom Riket. Det ffullc tyckas som Bränwinkbränningcn bor» Le wara en utcstutanbe rättighet för Landtmannen en->^ Last. Det är han, som med fikt arbete förskaffar Säd. Mä det icke dä ensamt tillätas honom förädla dcn.