Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ännu en sak, innan jag öfvergår till sjelfva hufvudändamålet med mitt bref. (Som ni hör, så har jag också ett biändamål, men det lofvar jag gömma till aldra sist)! Ni kommer att känna er smått besviken öfver ofullständigheten i mina upplysningar; men jag kan ej hjelpa det. Jag har gjort så godt jag kunnat, och jag tviflar på att det här i staden står att få fullständigare uppgifter än dem jag nu går att nedskrifva. Ni gissade rätt, då ni sade att jag nog skulle blifva intresserad af det extraarbete, ni uppdrog åt mig. Men nu till saken! Ni bad mig utforska huruvida det i grannskapet af fabriken bodde eller för tillfället vistades något fruntimmer, gift eller ogift, hvars utseende, samhällsställning eller förmögenhet vore af den beskaffenhet, att en elegant och till anseendet rik Stockholmsherre kunde förmodas stå i intimt förhållande till henne, antingen hafva eller haft henne till älskarinna eller börjat inleda bekantskap med henne. Jag måste skratta, när jag tänker på resultatet af mina undersökningar för att besvara denna fråga. Jag snokade genom boningshusen på båda sidor om Wallongatan. De äro icke många, då här företrädesvis endast finnes fabriker, uti hvilka ingen har sin bostad. Endast ett större hushåll kunde anträffas, nemligen ingeniör Danielssons. Han är ungkarl, hans hushållerska är omkring sextio år och ful, de båda pigorna äro från en grannsocken och hafva liksom hushållerskan aldrig tjenat eller vistats någon längre tid i Stockholm. Öfriga qvinliga väsen vid gatan bildade tillsammans en utsökt samling af typiska fulheter. De voro arbetarhustrur, som af fattigdom, slafveri och årligen återkommande barnsängar fått sin fägring tidigt utbytt mot ett intresselöst, markeradt, oftast motbjudande utseende. Några unga fula flickor, trasiga och smutsiga samt slutligen tvenne prostituerade qvinnor från Stockholm. Emellertid kunde ej dessa gerna hitlocka någon elegant från hufvudstaden, enär de tillhörde det sämsta slaget af dessa varelser, sådana som tillbringa sin mesta tid i närheten af kasernerna i Stockholm. Deras »kunder» voro här de sämre af ungkarlarne inom arbetsklassen, företrädesvis ynglingar och stundom helt unga pojkar. Efter hvad jag hört hafva de nu af polisen blifvit förda utom stadens område.
Jag förmodar visserligen att de fleste landshöfdingar icke äro jägare, och således icke heller i allmänhet mycket skola sakna detta privilegium; men åtminstone i det län der jag har den äran att vara styresman, har det varit en urminnes häfd att i början af Augusti hvarje år anställa en jagt på kronans parker i sällskap med landshöfdingen; och det nöje, som härigenom förunnats jagtvännerne, har framkallat stor omtanka för jagtens bibehållande och bevarande; och detta är så mycket mera gagneligt som chefen för skogs-styrelsen icke kan hafva tid att resa omkring öfverallt. Då det dessutom måtte vara på grund af ett förbiseende af K. M:s Nåd. Förordning af 1827 som Utsk:t här föreslagit en inskränkning i den rätt K. M:s Befh:de haft, får jag hemställa att 2:dra §:n måtte få följande lydelse: »Jagt å berörde marker utöfvas af Oss sjelfva och chefen för Vår Hofjägeri-stat jemte dem, som vid sådana tillfällen äro följaktige; dock må jagträtt å samma marker, med undantag af dem, som äro ställde till vår disposition, der Vi om jagten särskildt förordna, också tillkomma chefen för Vår Skogs-styrelse, Väre Befh:de, hvar och en inom sitt län, jemte dem, som vid sådane tillfällen äro följaktige, samt till skogsoch jägeri-staten hörande tjenstemän inom deras tjenstgöringsområden.» Hr Ros, Anders Emanuel: Den utsträckning, Gr. Sparre föreslagit för K. M:s Befh:de, att i likhet med chefen för Skogsstyrelsen få medtaga sällskap på jagten, kan jag icke med min röst biträda, ty jag befarar att jagtnöjen, genom en sådan tilllåtelse för K. M:s Befh:de, allt för ofta skulle ifrågakomma och villebrådet för mycket efterhållas, ja möjligen utrotas å ifråga v:de jagtmarker. Bifölles Gr.
Besv. och Ekon, Utsk. Utlåtande f N-o i. nea insände Kronofogde förteckningar till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, Ordföranden i Egodelnings-Rätten och Districts-Landtmätare.” Samma skäl, som Utskotten anfört till afstyrkande af denne motionärs förslag vid de föregående §§. af detta Cap., gälla äfven i afseende på denna; och torde således den föreslagna redactions-förändringen icke heller i denria del vinna bifall. 3 Cap. 2 §. Af Bengt Gudmundsson: att, då det (icke kan antagas, att förrättningssökande har sig bekant aflägsne delegares vistelse-ställen, eller skiftes-utsträckning, det vore oanvändbait att föreskrifva serskildte skriftliga kallelser, och således tjenligare att, på sätt 1783 års Storskiftes-lorordning innehöll, brukare af hemman, som bäst känner sina husbönders hemvist, meddelar dem underrättelse om Landtmäteri-förrättning. I öfverensstämmelse med denna åsigt, skulle §. erhålla följande lydelse: ”Sökande till förrättning vare skyldig att med sin anmälan till laga skifte eller annan Landtmäteri-åtgärd bifoga, så vidt kändt är, uppgift öfver hemmanen i skifteslaget, deras natur och egare, samt de senares vistelseort, hvarefter Landtmätare inrättar kallelse-tiden, på sätt lag om stämning stadgar; och åligger det arrendatorer, landbönder och betjente på hemman och lägenheter att sine husbönder om förrättningen tidigt underrätta.” Då begäran om laga skifte eller i allmänhet Landtmäteri-förrättning, hvarunder andras rätt är beroende, i sig tillika innefattar ansökning om stämning å desse personer, är det klart, att de ej blott äro berättigade att åtnjuta laga stämningstid, utan ock att stämningen, för att vara gällande, måste dem tillställas, på sätt 11 Cap. 7 §. Rättegångs-Balken föreskrifter.
T London skötes den inrikes telegraferingen nästan uteslutande af qvinnor; till postexpeditörsbefattningarne användas de ock i ganska vidsträckt omfattning och expeditionen går icke sämre för det, snarare bättre. För öfrigt har det konservativa England gått så långt i medgifvande af qvinnans rättigheter att helt nyligen tvänne flickor erhållit medicine doktorsgraden. I Amerika, der qvinnans värde torde vunnit sitt fullkomligåste erkännande, kunna de q vinliga läkarnes antal, som aflagt behörig examen, väl snart kunna räknas i tusental. I Frankrike, Tyskland, ja till och med i Ryssland börja qvinnorna få lika berättiganden till lämpliga anställningar som mannen, så ock i Norge, Danmark och Finland. Och inom vårt eget land, der motståndet är som ihärdigast, hur erfar man icke att fruntimren tillegna sig vetande och vid med dem anställda examina med heder genomgå profven, samt, der de vinna anställning inom det enskilda eller allmänna verksamhetsområdet, till fullkomlig belåtenhet utföra sina åligganden. Så hafva vi ett fruntimmer, som innehaft sekreterarebefattningen i försäkringsbolaget Skandia, efter att hafva innehaft kassörsplats å grosshandelskontor i Paris, och numera förestår ett aktadt institut, der fruntimmer undervisas i aritmetik och bokhålleri; ett annat, som med beröm aflagt första klassens sjökaptensexamen, i hvilken branche hon numera ger lektioner. Likaledes känner man att ett fruntimmer i Carlskrona under många år undervisade till sjöofficersexamen. Besöker man våra atelierer, verkstäder och fabriker, så är det icke endast den artistiska delen af arbetet, som utföres af qvinliga händer, utan det är jemväl mellangöromålen och tillsynen, stundom i och stundom utan förening med kontrollen och räkenskapsföringen. På de lithografiska ateliererna skötas pautografen och andra transportörer äfvensom guillocheringsmackinen af fruntimmer. Mången bok sättes af qvinliga fingrar. Linearritning utföres jemväl af fruntimmer, ehuru slöjdskolan är den enda läroanstalt i riket, der undervisning för dem deruti kan erhållas.
Gör han det upsåtligen af hat och illvilja, eller för vänskap eller muto och vinning, miste embetet att få det aldrig åter etc.» Om således en domare begår ett embetsfel, är det antingen af våreslöshet, oförstånd eller illvilja, och då nu Just.- Ombudsm. föreslår ett tillägg till denna § i följande ordalag: »Gör domaren sig skyldig till annat fel eller försummelse, vårdslöshet eller obehörigt dröjsmål etc.» kan jag för min del ej finna annat, än att alla de i detta tillägg upräknade förseelser kunna sammanmanföras under det i den gamla § redan befintliga ordet vårdslöshet. Den som försummar sin tjenst eller sölar deri är ju vårdslös om tjensten. Det är dessutom en i lagskipningen allmänt vedertagen praxis, att den ifrågavar:de §:n tillämpas i alla de fall, då domare eller K. Beflude begå tjenstefel, och vid sådant förhållande är det föreslagna tillägget alldeles obehöfligt. För öfrigt tror jag mig veta, att Betänk, redan är af de öfriga Stånden bifallet, och jag anser således någon vidare discussion i ämnet ej nödig. Hr Cederschiöld: Såsom jag nyss hade äran nämna, stadgar den ifrågavar:de §:n ansvar för domare endast i det fall, att han fäller orätt dom. Men nu kan det utan tvifvel inträffa, att domaren tilltalas för det felet att han uti något mål underlåtit att fålla någon dom. Vill då Gr. Sparre att en domare, som ej •fällt någon dom, för detta fel skall dömas till ansvar för orätt fälld dom ? Då jag nu fått uplysning derom, att Betänk, redan är af MedSt:n bifallet, vill jag ej vidare påyrka en ålerremiss, men jag anser mig ej böra hafva underlåtit att fästa R. o. Ad:s npmärksamhet på behöfligheten af det förslag, hr Just.-Ombudsm. afgifvit. Hr Printzensköld, Carl:
Vid sådant förhållande kan det icke väcka förundran, att misstroende mot oss råder hos utlänningen, och olyckligtvis gäller detta misstroende ej blott våra statslån, utan äfven de af enskilda kreditföreningar utgifna obligationer, för hvilka iikväl i allmänhet en .särdeles god säkerhet är lemnad. Så är fallet t. ex. med Östgöta Hypotheksförenings obligationer, andra serien. Dessa noterades vid utsläppningen 1859 till 91^ proc. och hafva nu lupit i 16 år; hvadan chancerna för utlottning böra vara särdeles stora, men icke desto mindre stå de för närv:de i Hamburg till endast 80^ proc., oell de hafva t. o. m. på börsauktion blifvit försålda till 80 proc., och detta med upplupen ränta, hvilket således i sjelfva verket gör 77A proc. Jag har ansett mig böra fästa R. ö. Ad:ns uppmärksamhet på dessa omständigheter, på det R. o. Ad. måtte iakttaga den sparsamhet vid statsanslag, jag anser nödvändig, och hvilken i denna fråga kommer att. bestämma min röst. Gr. Sparre: Jag ämnar alldeles icke, såsom åtskilliga af de föreg:de talarne, upptaga till besvarande alia de anmärkningar, som gjorts mot det anförande, jag sistlidne gårdag höll i denna fråga, alldeles icke fästa mig dervid, att Frih. af Ugglas lyckats påträffa några jernvägsstationer i Södermanland, vid hvilka godstrafiken varit betydligare än persontrafiken, eller vid en talares påstående, att jag skulle hafva \ ttrat, det godstrafiken i allmänhet icke är så stor i Sverige i jemförelse med persontrafiken, och aldraminst befatta mig med att besvara de personliga utfall, som gjorts emot mig, såsom t, ex. Hr Dalmans yttrande, att jag nu talat för Regeringen, under det att jag för 3 månader sedan talat mot densamma, hvilket yttrande jag redan i dag på förmiddagen läst i Stockholms Dagblad.
Julli. 545 sorg, at densamma sanctionera och i en mera gynnande tidpunkt i werket ställa. Med den rätt Regeringsformens 89 § tillägger mig, dristar jag således öfwerlemna Högloft. Ridderskap^ och Adeln deste ^ tankar tillika med bifogade Förslag under anhällan om remist deraf til Riksens Ständers Allmänna Befwärsoch Occonomiä Utskott, at detsamma närmare utreda; och en wördsam önskan, at min motion mätte af Högloft. Ridderskapet och Adeln anses för hwad den bär stämpeln af: Ett nitfullt men kanske mistlyckadt bemödande at förskaffa Foster> bygdens hittils, ofta utan egit jörwällande, wanlottade och misthandlade medlemmar ett mera rättwist och menskligare behandlande. Mine Herrar! Säsom Nord-Amerieas fordom tryckte , nu sjelfständige Söner , hafwen I räddat ett älskadt Fädernesland fran en annalkande och säker förstörelse, samt med egen fara och en ädel sjelfförsakelse sönderbrutit förtryckets och fördomarneö tunga fjettrar. Med bibehållande af samma Fosterlandskänsla skolén I säkert fullkomna Edra päbegynta wärf och innom det urgamla Swithiods bygder äterföra Swi° thiods äfwcn gainla men gyldene älderH samt i gruset af hwarje förstörd Bastille, och frie, för wäldct trygge Medborgares tacksamma hjertan, för Eder odödlighet stadga ett minne, waragtigt genom sekler och affwida högre wärde än deu prunkande marmor, som sä ofta stafwarför efterwerlden toma ock blodiga bragder eller baljer Despotens och dest fege Slafwars föraktade sioftStockholm den 17 Äulii 1309. (i. 6. kröliinxsverä. För, S44 Den L7 Iulir. Förslag för Inrättningen af nya Allmänna Fängelser:
Har det inträffat att, såsom en värd talare nämnt, fullständig mäskning under denna tid försiggått, har detta icke kunnat ega rum utan konnivens med en miserabel kontrollör eller under förutsättning att kontrollören varit borta från sin befattning. Hade denne varit en person, som velat fullgöra sina skyldigheter såväl sönsom hvardagar, lärer han icke underlåtit att anställa åtal, ifall något olagligt företagits. Efter de upplysningar, som af Utsk:ts ledamöter blifvit lemnade, anser jag mig böra tillstyrka bifall till förändringen. Frih. Cederström, Rudolf: Lemnande åsido frågan om lagligheten af Utslcts företag, vill jag fästa mig vid sjelfva saken. Så länge 10 Guds bud äro gällande, d. v. s. så länge verlden består, anser jag, att icke det 3:dje, om hvilodagens helighållande, bör eller får åsidosättas. Så skulle likväl ske, om arbetarne vid bränneriet skulle under Söndagarne vara sysselsatta med tillsyn vid malteller jästberedning. Sådant står icke i öfverensstämmelse hvarken med sagda budord eller med Sveriges lag i allmänhet, och huru nitisk i materielt förvärf vår tid må vara, anser jag, att man gör väl uti, att icke uppoffra Söndagen åt bränvinsintresset. Jag kan således i detta hänseende icke annat än förena mig med Gr. Liljencrants, samt önska och anhålla, att R. o. Ad. ville afslå nu omhandlade mom. och låta förblifva vid hvad nu gällande bränvins-förordn. i denna del innehåller. Frih. Alströmer: Jag är visserligen icke bränvinsbrännare och kan således icke bedöma hvad i denna fråga anlöres, men jag är öfvertygad att det icke utan våda låter sig göra att lemna en malta utan tillsyn från kl 8 på morgonen till 5 e. m. Då det dessutom blifvit upplyst att en kontrollör finnes vid hvarje bränneri anställd, bör denne väl kunna vaka öfver att icke någon olaglighet blir begången. De talare, som yttrat farhåga för hvilodagens ohelgande, vill jag lugna dermed, att ingen af Preste-St:s ledamöter haft något att erinra mot förändringen. Gr. Liljencrants: Jag vill ingalunda bestrida min vän, Frih.
M. ingå med en und. anhållan, att en noggrann utredning af frågan i denna del måtte ega rum, grundad på fullständiga undersökningar om den fördelaktigaste rigtningen för ifrågav:de bansträckning, ' äfvensom att nödiga medel för detta ändamål måtte anslås, samt att K. M. derefter behagade bestämma punkten för banornas förening. Förr än man får hela nordvestra banan fullbordad, kan ändock ingen praktisk inverkan på föreningen med Norige deraf blifva en följd. Hvad derefter vidkommer det af K. M. begärde anslag för sammanbindnings-banan i Stockholm, får jag förklara, det jag, oaktadt alla försök att öfvertyga mig sjelf om nödvändigheten af att genast fullborda nämnde banas anläggning, ■— likväl icke funnit tillräckliga skäl dertill för närvide vara för handen. Dock anser jag att en tunnel nu bör utsprängas till Stadsgården, så att gods må kunna lastas och lossas direkte från Saltsjön och fraktas på jernvägen till och från alla delar af landet, som med jernvägen stå i förbindelse; och är jag lifligt öfvertygad om den stora framtid, som denna sammanbindnings-bana kommer att erhålla, sedan norra banan fått någon betydligare utsträckning; men tror att det vid denna tidpunkt egentligen är af vigt, att man företager de för denna sammanbindningsbana nödiga förberedelser. Till sådana förberedelser räknar jag framför allt expropriationer af tomter på norra sidan af vattendraget. Uppskof dermed kommer att betydligt fördyra banan, ty spekulationen skall säkerligen stegra priset på egendomarne i denna trakt; och byggnader skola under tiden dersammastädes uppstå, hvilkas inlösen nu kunde besparas, men som framdeles otvifvelaktig! med stor kostnad måste undanrödjas. Hvarje dags dröjsmål med dessa förberedande åtgärder blir derföne högst dyrbart. Man har talat om den betydliga besparing, som skulle blifva en följd af att sammanbfndningsbanan genast fullbordas. I viss mån finner jag sannolikt, att besparingar genom att genast fullborda densamma åstadkommes, men dessa besparingar kunna enligt mitt begrepp ej blifva så stora, som uppgifvits, förr Den 5 December.
Ehuru den tidpunkt för Sverige visserligen ännu icke är inne, då man af Municipal-Styrelser får vänta all möjlig verksamhet och inflytelse, likväl och då härifrån icke något skäl bör hemtas för uraktlåtenhet att egna uppmärksamhet och vård åt hvad i den delen redan blifvit hos oss åstadkommet, såsom Hypoteks-Föreningar, Sundhets-Nämnder, Sockneslämmor, Lazaretts-, Fattigvårdsoch Skol-Directioner, Spar-Banker, Frivilliga Brand-Corpser, jemte andra Corn i leer och Förvaltningar för hvarjehanda ändamål; och dessa Municipalbestyr icke allenast erbjuda ett naturligt och föga kostsamt förvaltningssält af folkets närmaste angelägenheter, utan ock lemna tidiga väckelser för den medborgerliga anda och den sjelfständighet, hvilken på en gång utgör den constitutionella frihetens kännetecken och boggen för dess bestånd; hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M. i underd. anhålla, det läcktes E. K. M. i Nåder infordra sakkunnige mäns yttranden om det mest ändamålsenliga sätt för införande af en ordnad och sammanhängande Communaloch Municipal-Styrelse, samt derefter vidtaga de åtgärder E. K. M. i Nåder kan finna med Nationens behof och framskridande bildning förenlige. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 24 Julii 1834* ioS Expéditions-Utskoltets Förslag till und Skrifvelse N-o Sr, N:o 81. Uppläst och gotlkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Julii i83{. Pies te-Ståndet den 28 Borgnte-Slåndet den 28 Boude-Slåndet den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrif veise, angående lysning och ■vigsel dä Jränskiljda makar å nyo vilja träda i äktenskap med hvarandra. (Xag-Utsk. N:o 14} S. A. K.
Då derjemte den högre ridkonsten härstädes snart kunde sägas tillhöra en försvunnen tid och de lå, som från denna hemtat lärdom, vore vid gränsen af den ålder, som förlamar större verksamhet, hade Komitéen ansett det vara af vigt att, innan dessa personers kraft fullkomligt brytes, söka deraf sig begagna. Komitéen hade på grund häraf föreslagit: att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den plan, som 1856 års för denna angelägenhet särskildt tillsatta kommission framlagt och på hvilken Kongl. Majrt jemväl grundat sin förra framställning i ämnet till Rikets Ständer, ridskolor så skyndsamt som möjligt måtte inrättas; för hvilket ändamål Komitéen tillika uppgjort förslag öfver Statsverkets kostnader för de tvänne ifrågaställa ridskolorna, den ena vid Strömsholm och den andra i Malmö; och upptager Landtförsvars-komitéens förslag följande årliga utgifter för en ridskola vid Strömsholm: Aflöning: 1 Chef utan lön. Befattningen bör företrädesvis innehafves af Chefen för Ströms - holms stuteri. Med skyldighet för dessa begge Instruktörer att vid ridskolan tjenstgöra äfven en månad före kursens början. 1 Veterinär-läkare, arfvode 200: för undervisning i hofbeslaget 100: goo 1 Lärare i gymnastik och vapenföring, arfvode 750: Arfvoden ål 2 Stallmästare-elever, å 300 600: 1 Redogörare, som tillika besörjer upphandling och magasinering af fourage, arfvode 200:
Rosenvinge hafva deruti förklarat, att han ansåge otvifvelagtigt, att "c/e hemman, hvaraf kyrkorna egde landgille, blifvit under Danska tiden, sä ■vidt kyrkorne egdes af Konungen, och kallelse-rätten af honom utöfvades, bortstadde för kronans räkning af Konungens länsmanDen såsom laghistoriens grundlige kännare utmärkte Professor Rosenvinges omdöme eger en ganska stor vigt — och vitsord må gerna tillerkännas detta hans intvg. Läser man det så, som Konungens Befallningshafvande läst, så blifva de anförda orden: ”bortstadde för Kronans räkning" afgörande; kyrkornas sak vore med detsamma förlorad. Men ehuru gerna jag, af skyldig aktning för Konungens Befallningshafvande, önskade kunna undvika en sådan erinran -— i betyget, hvaraf vidimerad afskrift härjemte bilägges (Litt. A.) finnas icke orden: för Kronans räkning; de hafva, genom en oförklarlig lapsus calami råkat inflyta i citationen — och de stå verkligen i strid mot betygets innehåll.
St. skulle i underdånighet anhålla: ”det K. M. ville, genom utfärdande förklaring, stadga, att församlingarnas underhållsskyldighet af de 7 laga husen icke vidtager förr, än de af ålder och bruk, men ej af preslens vanryck t, sä förfallit, att de icke utan ombyggnad bättras kunna; börandes med de sålunda ombyggda husens inredning jemväl förhållas, såsom lag om nybyggnad stadgar”. Om detta förslag jemföres med de föreskrifter sora redan existera och som här i Utsk:s betänk, äro upptagna; torde man deraf finna, att ingalunda några tvister genom de nuvande föreskrifterna föranledas. Vill man göra dem så utförliga att hvar och en, såväl de byggnadsskyldige som pastor eller boslälls-innehafvaren, må veta sina åligganden; då bör man öfvergå till den utförlighet, som finnes i de utfärdade författningarne för dels militiae-boställena, och dels kronans hus i allmänhet i städerna med afseende på att kronan derstädes skall bekosta hvad som åligger boställsinnehafvaren. Utan detta vinner man i min tanka alls ingenting. Om den här föreslagna författningen verkligen antoges och sattes i verket, skulle derigenom endast mera split väckas än genom den gamla. Ordet inredning blott är en sak som är tvist underkastad. Om (för att 33* 516 Den 29 September. taga ett exempel) fönsterbågarne behöfva omgöras; skall det åligga prestmannen eller ej ? Det är något nytt. Hittills har sådant skett af de byggnadsskyldige, och det, som mig synes, med mycket skäl. Det finnes en mängd saker som kunna vara brukbara det ena äret men måste göras nya några år derefter; och dä är det bra hårdt, om pastor kanske ej innehaft byggnaden mera än ett par år, att denna kostnad likväl skall drabba honom. Som sagt är, jag vet ingenting, som vinnes genom förslaget, annat än nya processer och tillfällen för advokater att få nya arfvodeu. Vill man göra en lag i detta fall, så bör man stödja sig på speciella författningar, men icke på så allmänna termer, som bär förekomma.
Med anledning af förenämnde Enkors ansökning hade Herr Nädmanen 8an6bsrZ i sitt ofwanberörde diccamen ytirat den tanka, att en inrättning till en album' pensions Stat för Assistance-Contoirets i fattigdom efterlemnade Enkor, och såsom första fonden härtill, jemte hwad T.ensiemännen sjelfwa kunde wara willige att tillskjuta, föresiagit den del af öfwerfkotten pä försålde panter, som, dä de ej inom ett är uttagas, hemfaller till Contoirer och nu till Directionen för allmänna Fatkigivärden aflemnas. Stats-Utsto(tel, som funnit Radmannen 8anckber§8 ofwanbervrde förslag till en Pensions-Casta för General Astist>ance - Cvntoirets Betjening ganska wäl grundad!, he.r med anledning sä wäl häraf som Be kjeningens gjorde ansökning trott sig böra till Riksens Högloft. Sjräliders bifall hemställa, om icke alla till General Asiistance-Contoiret hemfallande öfwerskott pä försats pan er, ma, pä sätt Radmannen 8a»äber§ föreft.agit, fä anwändas till grundläggning samt underhällande af en sädan Pensions. Casta, sedan Betoningen förbundit sig, att i slik händelse, med nä» Avn ärlig afsättning af deras löner wilja bidraga lill denna Schas framgena bestånd och förkofran. Stockholm oen 17 Febr. i8«o. Pä Högloft. Ridd. och Adelns Pä Högw. Preste»Ständ, Leo-möte^s magnar Ledamöters magnar Claes kleming. IDnZttLälUS. ^)ä Wäklofl. Borgare-Ständ. Pä Hedcrw. Bonde-Ständ. Ledanlöter? magnar Ledamöters magnar LnZel. Austers Istilston. A^röcieiius. Litt.