Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majus Nåd. Proposition N:o 39. enligt nådig Proposition den 27 Oktober 1859 för sådant ändamål äskade reservationsanslag, 30,000 Riksdaler årligen, att för innevarande statsregleringsperiod, eller åren 1861—1863, enligt Kongl, Maj:ts disposition från Riksgälds-konforet utgå; hvarjemte Rikets Ständer beviljade ett reservationsanslag af 20,000 Riksdaler under samma statsregleringsperiod, att likaledes från Riksgälds-kontoret utgå till bestridande af kostnaderne för gravering och tryckning, enligt det af Professoren Erdmann framställda andra alternativ, i ■swinr'^8 skala, af de blad utaf landets geologiska kartverk, som under denna tid fullbordades. De geologiska undersökningarne, hvilka togo sin början år 1858, voro under de första tre åren förlagde uteslutande inom de fyra län, som närmast omgifva Mälaren, nemligen Upsala, Stockholms, Westmanlands och Södermanlands län; men sedan Elfsborgs läns båda Hushållnings-sällskap i början af år 1861 hos Kongl. Maj:t framställt underdånig anhållan att dessa undersökningar finge utsträckas äfven till detta län, på det att länet med det snaraste måtte kommu i åtnjutande af de fördelar, som af så beskaffade undersökningars anställande derstädes kunde förväntas, samt Uushållnings-sällskapen för detta ändamåls vinnande erbjudit sig att med visst belopp i kostnaden deltaga, har en del af arbetspersonalen varit till sistnämnde Isin förlagd, under det att den öfriga personalen fortfarande varit sysselsatt inom Mälareprovinserna, hvarest arbetena numera fortskridit så långt, att alla de trakter, sorn närmast omgifva Mälaren, blifvit fullständigt undersökta. De i Elfsborgs län företagne undersökningar hafva omfattat en del af Dalsland samt de trakter, som frän Hunneoch Halleberg utbreda sig kring Wenersborg, äfvensom dem, hvilka i närheten af Alingsås omgifva och innefatta de så kallade Svältorna.
Sida fyanblingat ocp ffrifter, l)nnlfa tid bomftolar, embetéroerf eder aitbra mpnbigtyeter ingtfrcaö, ber företeö edet utfärbaö, äfroenfom ada tjär »eban örnförmätba, emedan enffitbe perfoner upprättabe fontrafter, öfrcerenöfommelfer eder förbinbelfer, famt Ipöningéfeblar tid äftenffap ffola antingen ffrtfmaö på ftämplabt papper eder ocf bermeb betäggaö tid bet belopp, på bet fått, rneb be unbantag odb mib bet anftoar, benna författning rotbare ftabgar. Söty. tid @t. ^3rot. 1856 & 1857; io ©arnt. 1 Slfto. 2 23a»bet. l o, §• 2. 3fåm$)lt»g af papper od> &cj* tuärbe. ©täuiptabt papper jM wara att tidgå till få ival t)ela arf, forn Deläggittngö cbartor, od) på följaitbe tvärben: titt f>eta arf 23 od) 30 öre, famt titt Detägguingö (Stämpling af egna iveretblanfetter må jemtvät tunna äga rum, på fått od) i ben orbniitg t)är nebatt i 16 § fttineö beftämbt. § 5. SCUmämia föveffrtftee u>tb fprfattmngeus efterlefnad. l:o 9fättegångd 9Jhj:td fauflt utfärbad, äfiveitfom af fajier bref, futlmafter, fonftitutoriater, geometriffa diartor, pergamentdbref, gefä(t 2:o tDe ffrifter od) t)anbtingar åter, font titt näntttba flädett af enffitbe per
Heidecken icke kunna röknas till antalet af sådana civila embetsoch tjenstemän, hvilka, efter uppnådda vissa lefnadsoch tjenste-år, ega rättighet till pension, hafva Rikets Ständer likväl, i betraktande af desse förtjente konstnärers och lärares höga ålder och deras, under en långvarig tjenstetid städse ådagalagda nit och skicklighet, ansett sig böra E. K. Mits ofvanberörda Nådiga framställning bifalla. 12:o. Såsom en följd af Rikets Ständers bifall till E. K. M:(s Nådiga Proposition i anledning af ifrågaställd rättelse uti Salpeter-bjelpens beräkning inom de tre Småländska länen, hafva å Allmänna Indragnings-Staten de årliga ersättningsbelopp för minskning i inkomster blifvit uppförde, hvilka erfordras dels till Öfverste-löjtnanten, Friherre G. J. Silfversparre, med 97 R:dr 28 sk. 10 rst. och dels tili 1111 i tjenst varande Fjerdingsman inom förenämnde 3:ne län med tillhopa 27 R:dr 46 sk. 10 rst. 13:o. Sedan H. K. H. Kronprinsen, Universitetens Kansler, till E. K. M:ts Nådiga bepröfvande öfverlemnat en af Adjunkten vid Lunds Universitet, e. o. Professoren Abr. Cronholm gjord och af Consistorium Academicum samt Filosofiska Fakulteten derstädes förordad ansökan, det framställning måtte göras hos Rikets Ständer om beviljande af ett ständigt årligt anslag af 1,000 R:dr åt sökanden, för att derige - 440 Expedilions-Utskoltels Förslag till underd.
Med ändring af 19 Kap. 2 § Ärfda-Balken och hvad för öfrigt i lag eller särskilda författningar varit stadgadt i afseende på ogift qvinnas rätt att råda öfver sin egendom, förordnas som följer: »Ogift qvinna, som fyllt 25 år, vare berättigad att sig och sin egendom sjelf råda och förestå; gore dock hos den domstol, hvarunder hon i förmyndaremål lyder, anmälan, att hon myndigheten sjelf utöfva vill, och varde intill dess sådan anmälan skett, såsom omyndig ansedd. Genom hvad här blifvit stadgadt göres icke någon ändring uti hvad allmänna lagen om giftomannarätt innehåller.» Af Herr Biskop Annerstedt, Herrar Domprostarne Björling och Bring samt Herr Prosten Ljungdahl. »Förslaget om ogift qvinnas myndighet vid fyllda 25 år, framstäldt af Lag-kommittéen i dess förslag till Allmän Civil-lag, afstyrktes af alla de domstolar, som deröfver afgåfvo utlåtande, och frånträddes af Lag-beredningen, som tillstyrkte, att hon vid denna ålder endast egde »råda öfver sin årliga inkomst, dock så att hvad för hennes framtida bergning tarfvas derigenom ej försatt varder.» De vid åtskilliga riksmöten väckta motioner om qvinnans myndighet vid nämnde ålder hafva icke heller blifvit godkände, och först vid sednaste riksdag beslöto Rikets Ständer: att ogift qvinna, som fyllt 30 år, skulle kunna på derom gjord ansökning, af den Rätt, derunder hon i förmyndaremål lyder, förklaras myndig. Icke eller i brödrariket Norige, der förslag om qvinnans myndighet blifvit väckte, hafva desamma i vidsträcktare mån vunnit bifall, än att ogift qvinna tillerkänts samma rätt, som minderåriga män, d. v. s. att vara myndiga under kurator.
Den 27 Januari. seende å redovisningen utan svårighet kunna tillfredsställas. Gerna må emellertid frågan om landtränteriernas indragning nu falla. Gen återkommer bestämdt och indragningen är blott en tidsfråga. Man har, hvad hufvudsyftet med motionen angår, anmärkt, att statens räntevinst icke skulle blifva så betydlig, och detta är sannt; men mitt förslag afser icke heller företrädesvis räntevinsten, ty detta är icke hufvudsak; utan det afser, att penningarne icke, såsom nu, under längre tid må undandragas den allmänna rörelsen, samt att man i sjelfva penninge-förvaltningen måtte införa det enkla förfarandet, att liqvider hufvudsakligen verkställas genom invisningar och öfverföringar från en räkning till en annan, hvarigenom det nu för nästan hvarje liqvid anlitade bytesmedlet, penningen, kunde vid en mängd liqvider undvaras och således blifva för den allmänna rörelsen vida tillräcklieare. Det är detta system i penningeförvaltningen, som Statsverket, enligt min tanke, borde tillvägabringa genom ränteri-medlens öfverflyttning till bankerna och hvarigenom Statsverket val blefve lordringsegare hos bankerna, men alldeles icke, såsom Gr. Liljencrants befarat, ansvarigt för de enskilda bankernas förbindelser. Denna farhåga för en dylik sammanblandning af statens och de enskilda bankernas affärer har Gr. Liljencrants dessutom sjelf vederlagt, då han erinrat derom, huruledes R. St:r år 1830 vid realisationens beslutande uttryckligen förbehöllo sig att Riksbanken aldrig skulle sammanblanda sina affärer med Statsverket, men Statens medel, detta oaktadt, derefter alltjemt stått insatta i Riksbanken. Icke har derigenom någon sammanblandning uppstått, innebärande förpligtelse för Statsverket att ansvara för Riksbankens förbindelser eller för Riksbanken att ansvara för Statsverkets. En värd talare har påstått, att de enskilda bankernas direktioner skulle blifva mindre försigtiga än hittills, om de finge statens medel sig anförtrodda. För min del är jag af alldeles motsatt tanka, enär ett större förtroende bör medföra större uppmärksamhet.
Mant ökwerlcmnat alt efter omständiahelerne tillåta och förbju, da tillmerkninoen, will dock i det hela anda icke annat säga, än att det försatt Regeringen i en sa, dan ställning, att ten endast med största swarighet ar i stand beräkna huru mycket af Spanncmal som inom Riket ärligen consumeras; oberäknad: de fler, falldige bekymmer, ledsamheter och besmär, som detta will komma akt medföra för den Styrande Mag, ten, ty som första följden af detta Betänkande blir ett ökadt antal af de redan anlagde Branwins, fabriker, sa för att förekomma de stadeliga sölcher, ne, som defla Fabriker i anseende till den gränslösa Sädesförstö; ingen komma alt alstra, blir Regeringen som oftast satt i nödwändighet att förbjuda deras bruk, hwarunder åtminstone för någon gang, äfwen den »stadeliga och nyttiga eller HusbehofSbränninacn torke komma akt inbearipas. Emedan nu detta Re, gcringers förbud kommer att grunda sig pade upp, gifter om mswäxten, som till Regeringen inraportt, ras, och defle uppaister i min ranka och enligt sa, kens natur alltid mäste blifwa osäkra, pa den naturliga grund, akt Producteuren flelf icke är i stand med tillförlitlighet uppoe huru hans störd utfallit förr än elter stedd urtrökning, hwilken ater icke i flere Landsorter förr än långt fram pa äret är fulländad, sä ffulle ock som en följd häraf kunna inträs, fa att Branwins-tillwerkningen kommer att tillalas der den borde förbjudas och förbjudas der den bor, Den-2z Maji. Z4Z de tillatas.
Bondeståndet nar til] Stats-ulskottet blifvit remitterad! elt hos bemäldte riksstånd af riksdagsfullmäktigen Erik Carlsson från Stockho!ms län afgifvet memoria), deruti han föreslagit, att som hemmansinnehafvarne uti Färentuna härad i allmänhet och synnerligen de uli Skå, Sånga, Hilleshögs och Färentuna socknar, icke hade, med få undantag, ringaste tillgång på skog, utan måste, sedan häradsboerne förlorat nyttjanderätten til! en af deni i äldre lider begagnad allmänning, Borgskogen kallad, belägen i Svartlösa härad och Södermanlands län, vid hufvudstadens hamnar eller från andre aflägsna ställen, emot gångbara priser, tillhandla sig de oundgängligaste skogsförnödenheterne, det måtte en Kongl. Majrt och kronan tillhörig, i närheten af Färentuna härad, men inom sistnämnda län belägen holme, benämnd Ridö, anslås till allmänning åt Färentuna härad, eller, om detta icke kunde ske, häradets skoglösa hemmansegare åtminstone förunnas årlig utdelning eller utsyning af Ridöns rika skogstillgångar, deraf för kronans räkning årligen upphögges och försåldes betydliga qvantiteter. Soui Ridön är en kronan tillhörig park, hvilken bör för dess räkning bibehållas och efter det af Kongl. Majit gillade nya skogshushållningssäU behandlas, samt någon giltig anledning icke synes vara för banden att, såsom undantag, bevilja den af motionären ifrågaställa, enrot gällande författningar angående kronoparken förvaltning stridande, utsyningsrätt, finner Utskottet sig böra hemställa, att Erik Carlssons förevarande motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 29 Februari 1848. Bih, till R. St. Ank. till Exp. Utsk. dea 29 Febr., kli 7 e. ra. Utlåtande} i anledning af väckt motion, angående befrielse för gästgif varen Eskil Johansson från debiterad rotevakans afgift. (L A.) Uti en hos Heder v. Bondeståndet väckt och till Statsutskottet remitte® rad motion, har riksdagsfullmäktige!!
lif banden hängde lö^a under koftskörten, kom Jag var för några år sedan stadd på hemin; det var husfrun (jag kan ju kalla henne fru färd från en fotvandring i Dalarne, då jag Ellen, liksom min värdinna plägade göra), helt oförmodadt stötte på min gamla vän i och jag uppgaf mitt ärende. Hon tycktes en första klassens väntsal; hon hade tillbringat blifva obehagligt öfverraskad, men svarade det mesta af sommaren vid en af våra brunnsdock med en viss tillgjord glädtighet, att det och badorter, och då vi nu fingo ressällskap var grannen midt emot, som plägade hyra ut ett par timmar, innan våra vägar åter skildes, rum, och lät mig förstå, att hon nådigt förlät meddelade vi hvarandra något af hvad vi en främlings misstag. sett och upplefvat under vår sommar vistelse Jag bad om ursäkt och ville gå, men fru på skilda orter. Ellen tycktes ha fått en idé, ty hon sade Såsom något — i min tanke — egendomhastigt: ligt för Dalarne omnämnde jag bland annat » Naturligtvis hyra vi icke ut förmaket här böndernas rymliga boningshus, hvars öfre vå- åt gatan, men då här på platsen lär vara ning dock vanligen var öde och tom, fast hela ondt om bostäder, skulle vi kanske kunna fönsterraden där var försedd med nedfällda tjäna en främling. » rullgardiner i granna färger, » för det skulle Hon sköt upp dörren till rummen åt gårdsse bra ut från landsvägen », som man helt sidan och bad mig stiga in. Här gassade 3 skuggan vid stranden min gungande Utåt gatan. låt 1802 eftermiddagssolen, och den kvafva luften var starkt blandad med oset af brasilianskt kaffe. » V i voro naturligtvis med på den venetianska festen i natt, » yttrade frun som ett slags förklaring öfver dessa rums oordentliga utseende.
Uti den till winnande af förbättrad och mera Allmän Lakare-wärd har efwan nödig ansedda Summa Zo,000 Rd. brista wäl således 799 Rd. 12 §., men Riksens Stander förmoda att innan ifrägawarande inrättningar hinna organiseras och sattas i werkställiglfft, stall sä wäl genom indragningar, som genom den medelst dödsfall eller befordran inträffande afgäng pä allmänna indragnings-staten, säkerligen sä mycket och äfwen wida större besparing ups komma, att denna mindre betydliga brist deraf kan fyllas. För öfrigt och om tillgängar, genom blifwande indragningar och besparingar utöfwer hmad Riksens Stander - 492 Den 14 Apri!. der nu deraf anordnat, sädant medgifva, anhälla Riksens Ständer i underdånighet, att i händelse Inrättningen och det almänna behofwet det ffullc fordra, Eder Kongl. Mast dä i män deraf och utan Stats - Werkcts serskildta betungande, i Räder tacktes af samma besparingar öka förbe, ördc Summa; dock att en sädan tillökning icke öfwerstiger io,c>c>c> Nd. samt att behörig redogörelse för de anflagne medlen af wederbörande i laglig ordning gjöres. Riksens
Om ock emot hvad förut härstädes varit det vanliga och ej eller i Norska Sjölagen finnes föreskrifvet, anses lämpligt och nödigt, att befälhafvare vid afgifvande af sjöförklaring, ovilkorligen skall med sin ed bekräfta riktigheten deraf, har jag icke kunnat finna skäligt eller behörigt, att domstolen, utan anhållan af den, som ärendet anhängigtgjort eller någon, som saken rörer, skulle ega att till hörande och meddelande af upplysning låta inkalla andre personer än dem, sorn tillhöra besättningen. § 47. Enär uti de fall denna ^ afser eller vid skeppsbrott och strandningar i skärgård eller å hafskusten »offentlig myndighet», hvarmed, efter hvad inom Utskottet yttrats, skulle egentligen åsyftas Magistrat, svårligen lärer kunna meddela beslut om ett fartygs oduglighet, har jag, i enlighet med hvad hitintills, såvidt jag erfarit, blifvit iakttaget, ansett, att förklarande derom, att fartyget vore odugligt eller att dess skyndsamma försäljning af omständigheterna påkallades, borde ske genom yttrande af sakkunnige män, som blifvit af offentlig myndighet förordnade; och torde i öfrigt förändring af denna § jemväl med afseende å innehållet af 179 § böra ega rum. § 86. Då ordet »odugligt» kunde emellan denna <§ och 39 §, med deruti förekommande orden: »ej värdt att iståndsättas», synas, helst vid jemförelse med 47 §, föranleda stridighet, och jag icke kunnat gilla, att ett stadgande motsvarande 1 mom. i 38 §, rörande ersättning åt besättning, när fartyg i särskilda fall uppehälles, skulle i Sjölagen saknas, men deremot återstående delen eller 2 mom. af samma §, som egentligen redan upptagits eller innefattas uti 36 §, väl må utgå samt i öfrigt stadgandena uti 56 och 58 §§ torde kunna lämpligen sammanföras lill en §, har jag, med ledning jemväl af 30 § i Norska Sjölagen, framställt till antagande följande redaktionsförslag:
St., begärt anslag till 2:ne generalspensioner. StatsUlsk:s pröfning af den nåd. propos:n synes hafva utfallit till fördel för K. M:s höga åsigt örn behofvets ändamålsenlighet; ty StatsUtsk. har tillstyrkt det äskade anslaget; men huruledes? jo, då Utsk. ansett de nästan till besvär öfverflödiga tillgångarna ej medgifva den obetydliga påkänningen af 6000 r;dr ökad statsutgift, så föreslås i stället att, dels minska på stat uppförda löners belopp, och dels att till antal inskränka en på stat uppförd personal. I förra afseendet är det åtminstone problematiskt, huruvida Rikets värdighet vinner eller förlorar på villkorets antagande, i det sednare rubbas en af hufvudgrunderna för den, visserligen till sin existens förnekade, men i sjelfva verket inför allas ögon synliga plan för försvarsverkets organisation, hvilken af K. M. och fordna Ständer småningom blifvit gemensamt antagen. Den af Utsk. sjelft såsom ändamålenlig förklarade nåd. propos. för ett bestämdt och enkelt behof besvaras med en und. contra-propos. af obestämd, åtminstone af trefalldig natur, och R. St. inbjudas att med enkelt ja och nej votera om eli villkor, som i sig sjelft innefattar 5 väsendtligt skiljaktiga åsigter. Af dem som votera, kan nemi. en del önska 364 D c n 13 November. bibehållandet af »tatus qno; en annan, att pensionerna beviljas och generalerne bibehållas, så till antal, som vid samma lönevillkor; en tredje, alt pensionerna bifallas med de villkor StatsUlsk. föreslagit; en fjerde, att pensionerna bifallas med indragning endast af en generalsplats; och den femte, alt pensionerna bifallas med indragning i lönebeloppet, men bibehållande af alla generalsplatserna. Härtill må Jäggas, att blott uti ett enda fall blifver K. M:s åsigt gällande, och att detta fall är omöjligt, emedan 3:ne Stånds sammanstämmande beslut deremot strider. Örn detta kallas att framställa saken i ulredt skick, så förstår jag icke hvad reda är.
Jag har hegart ordet, endast för att vördsamt förklara, att, i händelse R. o. Ad., som jag hoppas och önskar, vidblifver sitt förut fattade beslut, men det oaktadt förstärkta StatsUlsk. skulle sammankallas för att öfver samma fråga votera, jag, som ledamot af det förstärkta Ut,k., anser mig förhindrad att i en sådan votering deltaga, hvilket jag härmedelst velat på förband tillkännagifva. Frih. Sprengtporten: Det är alldeles emot min vilja jag nödgats uppträda ånyo, men jag är dertill föranledd af Frill. Cederström* yttrande. Jag vill ej följa honom i den pasuistjska beräkningen af hvad sorn kan hända eller icke hända, om någonsin ett så orimligt förslag blefve framsläldt till Standernes bepröfvande, som det Frih:n åberopat. litt sådant villkor vore, efter min förmening, grundlagsvidrigt; meri det är en stor skilnad mellan ett sådant villkor oell ett förbehåll, som icke har annat ändamål, än att förklara afsigten med det anslag som lemnäs. Delta är det enda svar jag anser mig befogad att lenina Hr Friherren. Föredrogs den del af utlåt. N:o 345, som har afseende på 4;de punkten i utlåt. Hr von Hartmansdorff, Aug. ; StatsUtsk. synes sjelft i denna punkt hafva funnit sitt misstag att vilja till Statsreglenn hänföra hvad som är en organisationsfråga, eller föremål för den ekonomiska lagstiftningen. Sedan Utsk. först vändt sig till R. o. Ad. samt PresteSt., som förklarat det de ej kunde godkänna voteris-proposin i detta fall, vänder det sig qu till de öfriga Stånden med hemställan örn de ej skulle finna för godt alt låta deras mening förfalla , linder förmodan alt Adel och Prester vidblifva sina beslut. Jag anser mig böra tillstyrka, att R. o. Ad. ville lata StatsUtskts förmodan i detta fall blifva en sanning, derigenom att Ståndet vidblifver sitt beslut, och saken sålunda förfaller. Frih.
Majtt stalie finna sadant, i afseende pa tidernas beffaffenhet, med Statens lika stora eller möjligen större försel kunna förenas. 5:0. Slutellgen fä Riksens Ständer till Eders KonglMast i underdånighet hemställa, att till lättande för Exporter Eders Kongl. Majit mätte förordna, det Tuli-Clareringen niä fä sse med Wäxlar, antingen pa Hamburger Banco eller Mund Sterling, hwarwid dock, enär den hittills för Pund Sterling antagne Alpari Curf, 4 R-dlr is si. Banco icke är lämpelig, sedan detta Mynt fallit i wärde, en annan Curs ester allmänt gällande differance emellan Hamburger Banco Riksdaler och Pund Smängs wärde bör regleras, efter hwilken Tullen uti denne sednare Myntsort får liquideras, och hwilken Curs pa lika sätt, som angående Cursen emellan Hamburger Banco och Swensst Banco äk förordnadt i afseende pa betalningen med uppgäld i Swensst Banco af Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoiret mänateligen bör uppgifwas och bestämmas. I händelse uti Stockholm, Götheborg och Gefle tillgäng skull brista pä Waxlar wid de tillfällen dä Tull -Clarering ssall göras, tua Exportören eller TullClarcraren, emot det han genast nedsätter Wäxl.ens fulla wärde efter den Curs, som sednast warit noterad, erhöllo anstånd med Waxelns aflämncwde pä tre weckor, högst en manad, i?wm hwilken tid dea likwäl ofelbart dör anskaffas och til! Tull - Kammaren aflefwcreras. Tull-Clareraren eller Exportören mä äga att erlägga Tullen med Waxel utan accept, och i fädant fall aflämna sä.wal rch som 2m SchansN:o r6r.
R:dr årligen under åren 1855, 1856 och 1857; hvarjemte Rikets Ständer, i afseende å den i pensions-kassans inkomster år 1852 utöfver kreditiv-summan för sistnämnde är vppade och hos Rikets Ständer anmäld» brist, 20,234 R:dr 45 sk. 2 r:st., förklarat något särskildt anslag dertill icke vara erforderligt, enär Rikets Ständer tillika beslutat, alt Wadstena Krigsmanshus*tass# lör åren 1852, 1853 och 1854 skulle undfå lörhöjdt vederlag för de till Statsverket indragna rusthålls-afgiftei na, samt denna ersättning, elnna icke till fullo bestämd, blifvit af Kongl. Krigs-kollegium beräknad att årligen utgöra 53,900 R:dr, i stället för dess nuvarande belopp, 42,200 R:dr, så att tillök ningen uppginge till 11,700 R:dr, deraf Arméens pensions-kassa tillkomme ?‘delar med 7,020 R:dr ärligen, eller sammanlagdt för berörda tre år, 21,060 R:dr, hvilket belopp öfversköte lörenämnda brist; och att, hvad åter anginge den af Kongl. Majit nödig ansedda förhöjningen af kreditiv-summan under då ifrågavarande StaIsrcglerings-period till högst 43,000 R:dr banko årligen, Rikets Ständer, enär behöfva! under den närmaste framtiden förmodats blifva enahanda, som det under år 1852 varit, ansago kreditivet böra i förhållande derefter förböjas, dock med iakttaget afdrag från nyssberörda summa af ofvanomförmälda, pensions-kassan tillkommande andel i ersättningen för rusthålls-afgiflerna, i följd hvaraf kreditivet för denna lid bestämdes till högst 36,000 R:dr banko årligen. Enligt den Nådiga Propositionen, hade af det vid 1847 och 1848 årens Riksdag anvisade kreditiv, 22,000 R:dr årligen under Irenne år, eller tillhopa 66.000