Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ombud böra tilläggas företrädesrättighet, att, mot tillskott af 10 procent af värdet, till sig lösa den angifha varan, hvilken rättighet hittills i första rummet varit Tulltjenstemännen tillerkänd. G:o. a) Olof Pehr ssons från Gefleborgs Län, att Bomull och Bomullsgarn, som från utrikes orter hit införes, mätte beläggas med en vida högre tull än den nu gällande, samt att all slags Bih. till R. St. Bomullstråd, vare sig färgad eller hvit, kunde varda till införsel här i Riket alldeles förbjuden. bj) Pehr Matssons från Wester-Norrlands Län, att hög införsels-tull mätte bestämmas å Bomull, äfvensom å Finska Lärfter, samt utförseln af Bräder blifva från afgifter lii. 7: o. Peter Pehrssons från Jönköpings Län, att Rumm, Likör, Arrack och andra spirituösa varor matte, antingen helt och hållet till införsel förbjudas , eller ock genom en dem åsatt hög tull i betydlig moa fördyras. 8:0. Johan Andersson Lundberg.? från Norrbottens Län, att Tackjern borde fritt från alla afgifter få utföras, åtminstone af de masugnsegare, hvilka tillverka Tackjern, som ej blifvit för något enskildt Bruks eller Slångjernssmide påräknadt. 9:o. Herr Mobergs, G., att Kopparplåtar till Fartygs förhydning må, om ej tullfritt, åtminstone mot en ytterst låg tull, få till Riket införas;, uti hvilken motion Herr Walleij sig förenat.. 10:o. Herr Lagergrens, P. J., att alla åtgärder och stadganden i Tullförfaltningarne för beredande' och underlättande af en ökad införsel af utländska slöjdevaror mätte uppskjutas, intilldess Kongl. Maj:t, genom traktater med främmande-magier, be tingat
&nffaffntn(j od) förfånöruntj af ffämpla&t papper. l:o €l)artöe*0igillata3*€ontorct (fall alltiD ljaftoa t bereDfTap goDt odj till* tarfligt främplaDt papper, af få mäl f>ela forn ett fjetteDelö arf, af alla De fet* jfilDa marDen, Emilla efter Denna f örfattning erforDraö, på Det att förfänDnin* gen Deraf må genaft funna eppeDieraS på teqoifttioner af förfäljninömännen od) €ontoren. Ttftoenfom kollegier, €onfiftorier, <Smbetévoerf od> Smbetéman erhålla i förejfrifroen orDning, efter reqoifition boS ^ongl. ?D?aj:tö od) SKifetö @taté* kontor i @tc*df)olm, och Äongl. $}?aj:tö SSefallningöhafroanDe i SanDöorterne, Det för utöfningen af Deraé embeten erforDerliga flämplaDe papper; och, på Det ffämp* laDt papper till erforDerlig mpdenbet ej må fafnaö i lanDöortetne, jfola, uppå SanDö-Sontorené anmälan, ^ongl. ^ajuö^SefallningöhafroanDe få tiDigt ljoö@tatö* 47 Kontoret reqvirera' ytterligare förrått Deraf, att tjenligt tillfälle till papperetö af» fänDanDe, l>elft fjöleDe.ö, må funna begagnaö, roiD äfventyr att Den bögre foft^ naD, forn genom en uteblifvrcn tiDig rcqoifuion åflatfommeö, bronan erfätta; men om icfe
(Stats-Utsk:s Utl.dc N:o 306.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, under sistförflutna riksdag, jemte bifall till den af E. K. M:t Nådigst föreslagna nedsättning i provinsen Jemtlands rotering, medgifvit att, då den derstädes indelta nummerstyrka komme att minskas till 925 rotar, deraf 400 skulle underhålla en särskild kavalleri-trupp, bestående af 200 nummer eller tvänne sqvadroner och motsvarande den inom denna provins redan befintliga hästjägare-korps, samt de återstående, på fyra kompanier fördelta, 525 rotar utgöra en fotjägaredrorps, skulle de genom det dåvarande fältjägare-regementets reduktion uppkommande besparingar å dess aflönings-anslag, i den mån de blefve disponibla, få fritt och obehindradt af E. K. M:t användas, dels till beredande af framtida kontant aflöning åt fourierer, gevärshandtverkare, och spel i nummer vid den nya fotjägare-korpsen, dels ock för ordnande af försvarsverket inom nämnda provins, med särskildt afseende på behofvet af eget befäl åt Wester-Norrlands läns talrika bevärings-manskap; så har E. K. M:t, medelst Nådig Skrifvelse af den 11 nästlidne Juli, behagat gifva Rikets nu församlade Ständer tillkänna, att E. K. M:t under den 21 April 1852 låtit för Jemtlands fältjägareoch hästjägare-korpser utfärda nya Interims-afiönings-stater, slutande sig för den förra korpsen å R:dr 19,152: 4. — samt för den sednare å » 10,453: 30. 9.
En rödstjärt kvittrade i den gamla linden. Mellan de glesa kojorna vid Tegelbacken sågs Riddarholmskyrkans torn och en glittrande flik af Riddarefjärden. En gammal hvithårig kyrkoväktare gick med sin räfsa mellan grafvarna, samlande i högar de gulnade löfven från en förgången sommar. Två barn sutto vid en lerkruka och blåste såpbubblor på en nyss uppkastad grafhög. Var det kanske deras moder som hvilade under högen? Hagar tänkte på en graf, hvilken man visat henne på Karis kyrkogård, när hon själf var ett fattigt barfota barn. Hon visste icke, att denna graf nu var prydd med rosor från det heliga landet. Hon satte sig på en stenbänk, som ännu fanns kvar från klostrets tider, och betraktade såpbubblorna. Lifvet lekte så frimodigt gladt på dödens bostad. Lika sorglöst lycklig och lekande hade hon själf engång suttit på sin moders förgätna, namnlösa graf. Hon tyckte sig åter sitta på denna barmhärtiga torfva, som dolde förgängelsen, men hon satt icke sorglös mer; nu frågade hon den svarta mullen: är du slutet på allt? Och mullen svarade: ja, jag är slutet på allt. Hon kände sig hopplöst bedröfvad och visste ej hvarför. Men hon satt likväl kvar. Här var frid mellan grafvarna, här trifdes ej höghetens spöken. Steg närmade sig; någon sade: godkväll! och vid Hagars sida stod Gustaf Kurck. Denne unge herre, af hvilken lifvet sedan skulle uppfostra en krigare och en diplomat, förenade med sin ätts hela stolthet ett på samma gång vekt och våldsamt lynne, som kunde skiftevis svärma och rasa. Nu var något ur hakarna: han ville fatta Hagars hand, som hon drog tillbaka, och sade med en lidelse, som han icke vårdade sig om att dölja: Det var väl, att jag fann dig. Jag har vidtalat skepparen Mickelson här vid Tegelbacken. Han afseglar i natt till Stralsund, och jag följer honom. Du vill resa till Tyskland? Till kriget? Ja, hvad vill du göra med ett så uselt läshufvud som mitt? Min fars lagfarenhet går icke i mig.
Utsk. har härvid visserligen å ena sidan iakttagit, att åtskilliga bestämmelser finnas i nu gällande Ridd.Ordn., hvilka lämpligast synas tillhöra R. o. Ad:s ordnts-stadga, och Utsk. har således, enligt hvad nedan närmare utvecklas, ej tvekat alt föreslå en sådan öfverfly Ilning; men å andra sidan har Utsk. icke ansett delta böra , i enlighet med motionärens åsyflning, sträckt sig ända derhän, att från Ridd.- Ordn. utesluta sådana föreskrifter, angtde t. ex. ordningen för val inom R. o. Ad. till electorer och Utsk. m, m., som i en följd af riksdagar varit föremål för lifliga meningsstrider och olikartade beslut, hvarå K. Mts sanction dels blifvit i nåd. meddelad!, dels vägrad; hvilka omständigheter synas ådagalägga behofvet af att omgärda dessa på riksdagens gång och karakter ej obetydligt inflytelseägande ordningar med skygd mot allt för täta förändringar, och derigenom förekomma deras beroende af dagens, ofta flygtiga, opinion — ett förhållande, hvilket inom R. o. Ad. desto snarare kunde vara att befara, som dess ledamöter äro, dels mera tillfälligt sammankomna, dels till antalet 4 till 5 gånger och, om alla ätter begagnade sin representationsrätt, kunna blifva mer än tiodubbelt talrikare, än någotdera af de valda Stundens, samt, i följd deraf, måste anses mera blotlstäldt för olägenheterna af möjliga opinions-söndringar i något ömtåligare ämne, som skulle vara öfverlemnadt lill Ståndet att ensamt afgöra.
Ett enkelt bo, sjuttiofem kronor i månaden till hushållspenningar, tjugufem till nålpengar, två gånger om året kalas för våra bekanta, en gång i månaden en teaterbiljett på andra raden, och framför allt spara, spara, spara! Detta, Arnold, är fattigdom, fortfarande fattigdom och ingenting annat. Tre tusen! Ah, just hvad jag drömt mig som det minsta möjliga för mig ensam i månaden, då hyra, ekipager och sådant der betalts dessutom. – Men, Nora, till hvilket pris köper du icke denna yttre, ihåliga glans. – Priset? Min dygd! Ja, säg det! Ack, du skulle icke draga dig för att beröfva mig den, om jag blott tilläte dig det. Och sedan vore jag ju fallen utan någon ersättning, kanske jag då ej ens hade så mycket qvar som ditt tillbud att taga mig till hustru. Ja, jag skulle till på köpet vara tacksam för att min förförare skänkte mig upprättelse, och se’n vore jag för alltid fången i arbetets och fattigdomens bojor. Min dygd! Tror du att den kan låta mig lefva i rikedom? Nej, min vän! Denna kostliga klenod är värdelös så länge den finnes, först då den uppoffras, kunna mina drömmar förverkligas. Åh, de dumma menniskorna! Nu är jag dygdig, så ren som någon strängt bevakad familjeflicka; men hur många tro inte motsatsen? En stackars korist, vacker och välklädd! Ingen mer än du vet, att mina eleganta toaletter ha burits af andra innan jag för en spottstyfver köpt dem och ändrat dem, som jag nu gör med de här trasorna. Nej du, man lastar och förtalar mig nu, verlden har redan beröfvat mig min jungfrudom; men verlden harmas öfver, att jag inte handlöst, lättsinnigt kastat bort den åt den förste bäste; verlden ondgöres öfver, att klokheten leder mig att sälja mig så dyrt som möjligt, när jag i alla fall måste säljas. – Och du, min stackars vän, du är lika dum som verlden, ja, du är ändå dummare, som råkat förälska dig i mig. – O, Nora, Nora! – Inga scener min vän, om du vill stanna qvar hos mig längre. Du har sjelf tvungit mig att tala. – Men, säg mig uppriktigt Nora, bygger du inte sjelf luftslott?
Arbetsfolk, sorn icke egde minderåriga barn, skulle utgöra bevillning efter 2:dra artikeln, i städerna med 1 rdr 8 sk. och på landet med 1 rdr. För arbetsfolk med minderåriga barn utgjorde denna afgift endast 16 sk. (.gifta, icke lagstadda qvinspersoner borde i städerna betala dylik bevillning med 16 och å landet med 12 sk. Bevillningen af bruk och andra bergverk samt qvarnar jemte fabnksinrättningar skulle utgöras efter samma grund, som bevillningen af annan fast egendom. Såsom minimibelopp af bevillningen för bruk, deruti bevillningsafgiften för tillhörande hemman och jord icke fick beräknas, bestämdes 24 sk. för hvarje tillverkadt skeppund jern vid Dannemoraverken. 6 ä 8 sk för dito vid bruk med afsättning mom orten eller lätt skeppning, 4 å 5 sk. för dito vid bruk med jemförelsevis mindre förmånlig belägenhet samt 2 å 3 sk. för dito vid alla öfriga bruk. I afseende på bevillningen af kapitaler stadgades, att, då skuld icke finge afdragas hvarken vid fastighets värdering eller vid uppskattning af inkomst genom handel, rörelse eller näring, och låntagaren följ aktligen komme att förskjuta den bevillningsafgift, hvilken det rätteligen ålåge långifvaren att erlägga, så vore den förre ovilkorligen berättigad att, utan afseende å den högre eller liigre räntan, vid liqviden för all sådan, efter 1813 års ingång upplöpande ränta, afdraga den sednares bevillningsafgift med fern för hundra utaf räntebeloppet. Samma rättighet egde publika kassors gäldenärer, då de för sina låneskulder mäste erlägga 6 procents ränta. Hvad sålunda stadgades skulle dock ej gälla för diskontverken. »Vid tullarrende-, diskontoch öfriga allmänna aktieverk» borde bevillningen innehållas och erläggas med 5 procent af den utdelning, som icke öfverstege 6 procent; men för hvad derutöfver utdelades skulle i bevillning utgöras 10 procent.
Härunder stodo en mängd herrar, alla tillhörande familjdagarnes ledamöter, med ena handen på ryggen och den andra mellan vestslagen, i ödmjuk lyssnande ställning framför kommerserådet, hvilken satt i soffans ena hörn, och, under det han behagligt smackade på sin pipa, täcktes i nådig huldhet traktera sina gäster med berättelsen om en och annan anekdot från sina unga dagar, då han ännu, såsom kontorist, satt på kullerstolen framför pulpeten, tänkande på att spela sin snåle patron något litet spratt; eller sedan, då han, som en elegant handelsexpedit, reste i fremmande länder. Alltefter som tonen i dessa äfventyr fordrade, skrattade eller skakade åhörarne förundrade eller beundrande på sina hufvuden. Vid ett fönster sutto Rosa och kapten Ferdinand, talande om den gode professorn och hans smak för ensligheten; men alla dessa serskilda samtal öfverröstades från det brusande lifvet i den innanföre befintliga salongen, der stoj och skrik, i väldig chorus, läto höra sig från den ofantliga familjskara af flaxande barn, som dansade omkring den rika julgranen. ”Rosa, min söta Rosa,” ropade kommerserådinnan och vred litet på hufvudet, så mycket den nystärkta baretten och mängden af lockar ville medgifva, ”detta stoj, kära du, dödar mig alldeles. Du får sannerligen åter gå ut, lilla du, och ställa tillrätta med de små skrikhalsarne. Herre Gud, så ledsamt det är, att icke Mannerstedt kommer! Jag hade just utsett honom att roa barnen, och tillika tygla deras högljudda glädje. Klockan är öfver åtta,” tillade kommerserådinnan, och såg på sitt ur. ”Den stackars gossen plär visst aldrig försumma tillfället att få sig en kopp varmt thé, hvilket han ock sannerligen kan behöfva, och det förefaller mig, som det ej stod riktigt till. Rosa, mitt barn, skicka Larsson dit, och låt höra, om icke kandidaten kommer.” Rosa skyndade ut och gaf i största hast den befallning hennes mor lemnat. Derefter flög hon på några minuter upp på sitt rum, att ännu en gång ordna julklapparne.
Raab gjort derom, att det beslut hvaruti R. o. Ad. i den näst föreg:de punkten stannat, skulle lägga hinder i vägen för ett annat beslut i nu förevar, fråga, tager jag mig friheten erinra derom, att den frihet till handels idkande, som Bruken haft, och ännu åtnjuta, hårleder sig icke ursprungligen från den nu gällande Handels-Ordn. af 1846, ulan är vida äldre. Denna handel tilläts redan genom K. Brefvet d. 23 Maj 1700 och Bergs-collegii deruppå grundade cirkulär, af d. 21 Junisamma år, och rättigheten stadfäslades vidare genom K. Resohn på städernas besvär d. 16 Ociober 1723. Denna frihet innefattar icke, på sätt en talare på f. m. yttrat, något R. o. Ad:s privilegium, ulan den är en Bruken i allmänhet tillerkänd rättighet, och den omnämnda resolutionen i anledn. af städernas besvär, deruti städerna hade yrkat uphäfvande af en sådan rättighet, innehåller tydligen i 44 §: ”att förordningen af 1700 ang:de Brukspatronernes handel, med hvad sedermera år 1722 i förmåga af samma förordning kunde vara resolveradt, kunde icke ändras och rubbas, emedan den lände lill bergslagens samt hela landets och menige allmogens nytta och beqvämlighet.” Det var således icke med afseende på någon delta Ståndets fördel, som tillåtelsen först beviljades. Detta i förbigående sagdt. Det beslut, hvari R. o. Ad. i den förr omnämnda frågan stannat, har således blott innefattat ett bibehållande hufvudsakligen af ett uråldrigt bruk, hvilket icke, så vidt kändt är, gifvit anledn. till några klagomål innan genom 1846 års Handels-Ordn., en utsträckning deråt lemnats, hvarigenom handeln blifvit utvidgad till artiklar, som icke egenteligen ansetts vara oundgängeligen nödvändiga för landtmannen. Hvad den nu föredragna sednare punkten i Utsk:s betänk, beträffar, får jag förena mig med dem, som yrkat återremiss. Frih. Raab har visserligen i anledn. af Frih.
Skrifvelse N:o 45. berörda låneunderstöd, åtaga sig hamnoch kanalbyggnadens verkställande jemte densammas framtida underhåll, — så ock efter det Kongl. Maj:t dels under den 5 November nyssnämnda år meddelat fastställelse å omförmälde af Majoren Lilljehöök upprättade plan, att lända till efterrättelse vid arbetets utförande, dels ock under den 25 Februari innevarande år godkänt det om företagets verkställande upprättade kontrakt, äfvensom den för kontraktets fullgörande ställda säkerhetsförbindelse, hvarjemte staden förklarats berättigad att, sedan hamnoch kanalbyggnaden blifvit färdig, få, enligt den taxa, som, efter det förslag dertill blifvit af vederbörande ingifvet, kan varda i nåder fastställd, uppbära afgifter för hamnens begagnande, har den för ifrågavarande företag af staden utsedda Byggnads-direktion, uti en af Kongl. Majrts Befallningshafvande i Wermlands län under den 23 nästlidne Augusti till Kongl. Majit insänd och förordad skrift i underdånighet anmält, alt då lör den nya hamnkanalens sammanbindande med sjön Wenern ingen annan tjenlig plats varit att tillgå än inloppet till omförmälde pråmkanal, men berörde kanal tillika med sjelfva hamnen tillhörde det hittills varande hamnbolaget, uti hvilket staden varit delegare med etthundra aktier, hade staden, för alf helt, och hållet komma i besittning af hamnen, varit nödsakad att inlösa de öfriga trehundra fyratiofyra aktierna i nämnda bolag samt för detta ändamål utgifva 53,401 R:dr 64 öre, så att, med tillägg af nominalvärdet å stadens egna aktier, Tretio Tusen Riksdaler, en summa af 83,401 R:dr 64 öre erfordrats allenast för att kunna lä börja arbetet på ett område, som till största delen ursprungligen varit stadens gemensamma tillhörighet; — att, som det befunnits att den gamla hamnbassinen, hvilken enligt gällande föreskrifter bort vara tio fot djup under Wenerns lägsta vattenstånd, icke höll mer än 8
Af den a5 sistlidne Octoher: N:o SSq. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, rörande en af hvarje Mantals-skrifven person årligen intill nästa Riksdag utgående afgift till Veneriska smittans hämmande. Från Siats-Utskottet: Af den 1 dennes: N:o 5t)o. Öfver ■ gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande om Redogörelsen för de till Veneriska smittans hämmande anslagne medel. Företogs till pröfning Stats-TJtskottets den xi dennes under N:o 5p3 afgifne, samt den 13 derpåföljde eftermiddagen på hordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Uultoltets, förut tneddeldle Betan - D n ij November f. m‘ »43 lande, rörande pension,s anslående åt förre Justia?-Ombudsmannen Herr FriLerre L. A. Mannerheim. GrefvevonPlaten, Ballzar Bog i s 1 a ns: Ehuru jäg finner, att de af mig förut anförde skäl ej haft någon verkan på Utskottet, nödgas jag åter fästa Ridderskapels och Adefns uppmärksamhet på denna sak. Jag vill ej åter upprepa, hvad jag förut haft tillfälle nämna om Friherre Mannerheims förtjenster sedan iSof), för alt icke upptaga en dyrbar tid. Jag vill blott påminna om vigten af Justini® Ombudsmans Embelet. Ora detta verkeligen är så vigtigt, sorn jag anser det vara, om Justilia: Ombudsmanen är att alise såsom Folkets ombud, såsom Folkets controll på Fmbetsmanna-Corpsen , så är det ock viglligt, alt Folket uttrycker sin mening, huru detta Embete varit förvaltadt Derföre, långt ifrån att delta Embete ej skulle vara delaktigt af de förmåner andra åtnjuta, borde det snarare vara framför dem.
Den 21 Nov. 1849 inkom Hr Gr:n med ny underd. ansökning, hvilken föranledde K. M. att d. 30 i samma månad bevilja ytterligare anstånd intill 1850 års slut, men d. 30 Dee. 1S50 gjorde Hr Gr:n åter enahanda ansökning och d. 20 Juni 1851 meddelades i anledn. deraf en så lydande nåd. Resolution: K. M. vill, i anledn. af Öfverste-Löjln. m. m. Gr. A. E. von Rosens underd. ansökning om ytterligare anstånd med inlemnandet af de uti Ira punkten af K. M:s nåd. resolution af d. 27 Nov. 1845, ang:de tillåtelse för bemälde Gr. att anlägga jernvägar i riket, omförmälda planer, kostnadsförslag, beskrifningar och öfriga handlingar, härmed i nåd. tillåta, att med berörde inlemnande må, vid den i samma nåd. Resolution för underlåtenhet deraf bestämda påföljd, fä ytterligare anslå, dock endast till innevaride års utgång. Är 1851 gick sedermera tillända utan att de omnämnda planerne, kostnadsförslagen, beskrifningarne och öfrige handlingarne till K. M. inlemnades; och öfverlemnar jag härmed till Utsk:s pröfning huruvida den Hr Gr. von Rosen år 1845 förunnade och af K. M. år 1848 nådigst nplifvade tillåtelse numera kan anses lägga hinder i vägen för bifall till den Kongl. Propos:n, derest densamma i öfrigt finnes ändamålsenlig och gagnelig. Emot Gr. von Rosens förevande förslag hafva redan så många anmärkmr blifvit gjorda, och jag är så fullt öfvertygad, att StatsUtsk. åt detta vigtiga och grannlaga ärende egnar all den upmärksamhet det förtjenar, att jag icke vill uptaga R. o. Ad:s tid med något vidlyftigare anförande i ämnet. Endast en anmärkn. i Gr. von Rosens sednaste yttrande torde det tillåtas mig att med några ord besvara.
Derefter kan man fortsätta öfverllytlningen i små porlioner hvarje gång, tilldess nivelleringen blifvit fulländad, utan alt behöfva bekymra sig om, alt innehafvarne af den icke skattlagda jorden, för de bördor denna på det sättet fått sig ålagda, icke njutit den ringaste ersättning. Jag hemställer lill eder, mina Hrr, om ej läror af dylik beskaffenhet äro nära beslägtade med dem, som kommunismen söker göra gällande, och om icke uti komiterades ofvan anförde yttrande den satsen temmeligen tydligt finnes uttalad: att ”man skall taga der det finnes och lägga der det tarfvas”. Jag kan åtminstone ej på annat sätt för mig göra detta yttrande begripligt, och då måste jag också i högsta grad ogilla detsamma. När desse män af deras Konung erhållit det förtroende-uppdraget att utarbeta förslag, ej till en ny skattejemkning, ty det har K. Bl. aldrig åt dem uppdragit, utan till en skatteförenkling; så hade det varit deras pligt att efter förmåga fullgöra det sednare, men icke taga sig anledn. af några enskildas motioner, att framkasta satser och förslag, de der åsyfta att bereda en viss samhällsklass fördelar på öfriga medborgares bekostnad och således uppenbarligen strida emot der ätlsgruuder, på hvilka hvarje lagbundet. samhälle såväl i administrativt sorn juridiskt hänseende måste hvila. För att än ytterligare ådagalägga märkvärdigheten af de tänkesätt, de moliver och de rättsbegrepp, som hos komiterade varit rådande, får jag hänvisa lill det yttrande, som pag. 50 i komiterades betänk, förekommer. Komiterade, som vidlyftigt sökt ådagalägga förträffligheten af den förvandling till kontante penningar utaf natura-persedlarne, hvilken de företrädesvis tillstyrkt, hafva likväl ej kunnat bestrida möjligheten, af en myntförsämring, och således ej heller, att de hemman, som erhålla sin grund - 382 Den 31 Juli. skatt förvandlad i penningar, derigenom framdeles kunna i denna skatt vinna betydlig lindring emot nu.
Reservationer, till Revisionens protokoll anmälde, » 267, 269—282. — å riksstats-anslagen. Bilagan litt C. vid » 4. Reserverade behållningar å hufvudtitlarne » 8. Resor, företagne af Revisorerne » 95, 126, 266. Se reservationer å sid. 276—279. utländska, understöd för » 11, 14. Se reservationer å sid. 269—270. Restantier » 4—5. Bilagorna litt. A.. B., C. och F. » 4. Revisor emes voteringar. Angående röstberäkningen dervid: Se reservatio nerna å sid. 269. Riddarholmskyrkan » 260—261. Rikets ekonomiska karteverk » 39—40. Riksgälds-kontoret, liqvid med » 7—8. — ' tillgodoförda besparingar » 5—6. Riksgålds-verkets fond för ar 1863 » 5. Bilagan litt. F. vid » 5. Rikshufvudboken för år 1863. Sammandrag öfver alla deri ingående medel. Bilagan litt. A. vid » 4. Riksmuseum, Naturhistoriska .. Riksregistraturets utskrifning, extra anslag för » 257. Riksstatens anslag, besparingar och brister å » 5—8, 10—12. 284—285. Se reservationerna å sid. 276-278. fjerde — » 79_81’ ’ 307-314. Riksstatens sjette hufyudtitel sid. 6. 8, 9, 14. — sjunde Se reservationerna å sid. 269—270. — tredje åttonde — Rindö befästningar. Bilagan litt. 0, vid Roteringskassa, Jemtlands Räkenskaper, formulär till Flottans Räntekammarens hufvudbok säkerhetshandliugar Rönnowska testamentsfonden Röstberäkning vid Revisorernes voteringar: Bilagan litt. N. vid » 60. Salpeter-försäljningsmedlen » 67. Bilagan litt. M. vid » 60.