Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följe häraf får jag äran föreslå: 1:0 att väglagningen skall verkställas om hösten, på den tid, som, efter särskilda localer, Konungens Bef:h:de inom hvarje län utsätter , samt att vägarna sedermera bättras, när omständigheterna det fordra; 2:0 att vägfyllningsämnena skola för alla dem, som sådana måste hemta utöfver mil, vara framskaffade sednast i4 dagar före den tid, hvartill väglagningen blir bestämd. 5. För hämmandet af brännvinets missbruk, har här blifvit föreslaget, att krogar å landet skulle indragas, och att de skulle ersättas genom dylika vid gästgifverierna. Jag kan icke dela denna åsigt, utan får deremot föreslå, alt all brännvinsförsäljning vid gästgifvavegårdar måtte förbjudas; ty Den 7 Mari f. m. ]ust ifrån dem är det, som fyllerilasten och sig derifrån härledande sedeslösheten lättast sprider sig kring landet. De K. förordningarna rör:de gästgifverierna af iy3foch 1766, hafva icke åsyftat det förhållande, sorn 1111 inträdt, nemi. alt gästgifvaregårdar äro förvandlade till riktiga krogar; ty enl. dessa, med flera författningar, skulle der hållas förtäring af mat och dryck för resande och vägfarande, samt äfven för desse icke brännvin annat än vid maltider, då deremot nu, med högst få undantag, de idka öppen krogrörelse så vidsträckt, att på många ställen äro gästgifverirättigheterna utarrenderade emot en årlig afgift af 2Öo till 3oo r:dr, hvilken summa förnämligast samlas på brännvinsförsäljningen. — Sorn nyss nämndt är, äro gästgifverierna egentligen inrättade endast för resande och vägfarande. Resande af bättre classen, som förtära brännvin, taga icke sådant på gästgifvaregårdarna, utan medföra det gemenligen sjelfve; den vägfarande allmogen är vanligen försedd med egna matsäckar och kunna deri lika lätt medföra brännvin som mat.
S. D. Nedanskrefne på bordet hvilande Be - Prut. TJtdr. d. 27 Junii 18 l8- 711 tänkanden blefvo vid förnyad föredragning bifallne, nemligen: Banka.Utstottets Memorial N:o 66 , jemte Förslag till Instruktion för Ban-, ko-Utskpttet yid nä6t infallande Riksdag; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ut-skottets N:o 144) öfver väckt motion om ett förändradt sätt uti Krono^Tionde-Spannmålens utgörande till Stockholms stora Barnhus; Statsoch Banko-Utskottens 3*o 68, öfver Kongl. Maj:(s Nådiga Proposition af den 12 Junii, rörande behofvet af serskilte Penninge-tillgångar till upphandling af Spannmål; Constitutions-Ut skot tets H-o 58, angående gjorda erinringar vid Utskottets Förslag i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om ett Additament till Riks-Akten; StatsJ7tskot(ets N Län skulle komma att i förstärkta Stats-Utskottet anställas. S. D. Vid föredragning af Siats-Utskottets Utlåtande N:e> 317 i anledning af Kongl. Maj:ts tinder den 23 December 1817 till Utskottet afflå t ne Nådiga Skrifvelse om liqviden af Rikets Utländska gäld; fann B<ngare-Ståndet för sin del a ingen annan åtgärd erfordras, än att lägga , samma Utlåtande, till Riksdags HamHingarne. S. D, Vid förnyad föredragning af Stat$- Utskottets hemställan N:o 314, angående Riksens Ständers serskilta beslut i frågan om understöd för Theäterns underhållande, fann Korgare-Ståndet sig ej kunna frångå sitt rörande denna fråga redan fattade beslut: meri godkände för öfrigt det af Utskottet uppgifne förslag till den Vo-' terings^Proposition, som uti Förstärkta Stats-Utskot;et således kommer att framställas. S. D.
Hvem minnes ej med patriotisk smärta det ”större lugn, det slags enhet och sammanhang i ärendernas behandling,” som rådde vid 1812 års riksdag i Örebro? Och är det icke oemotsägligt, att den största mångsidighet af bildning, erfarenhet och äfven af interessen finnes i hufvudstadön, och att det just är af denna mångsidighet, som en för folket nyttig Representation har det största behof? Äro icke alla archiver och embetsverk förlagda i hufvudstaden, och huru nästan dagligen och stundligen äro ej representanterna i behof af upplysningar från dem? Nå väl, hvilka kostnader och uppehåll medelst correspondance, curirer etc., eller ock ofullständighet i granskning af ärenderna, skulle ej resultera utaf saknaden af nära tillgång till dessa upplysningar på riksdagsorten? besinnar man dertill, att lefnadskostnaden i en landsort, dit Riksdagen och dess talrika betjening, Hofvet, Regeringen skulle förläggas, blefve betydligt dyrare än i hufvudstaden, så finnér man, att icke ens den ceconomiska nyttan talar för den af Constit.Utsk. under den blygsamma titeln ”af undantag” föreslagna, till sin syftning ganska genomgripande innovationen. Utsk:s sista skäl, eller ”den rättvisa fördelningen emellan Rikets landskap af den lyckan att någon längre tid njuta Konungens närvaro och åsyn,” är visserligen af vigt; men månne en sådan billig fördelning icke skulle kunna ske, utan alt grundlagen förändras, då nemi, Konungen enligt 43 § Reg.F. äger rätt att, äfven emellan riksdagarna, uppehålla sig på hvilken inrikes ort som helst? Af dessa skäl anser jag den föreslagna förändringen både onödig och onyttig, ja, t. o. 111. skadlig, hvarföre jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till R. o. Ad., att Ståndet må förklara såsom sin gemensamma tanka, , att förslaget förkastas, Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Äfven jag instäm* mer med den siste talaren i ogillande af Utskrs förslag, och utbed jer mig att närmare få genomgå detsamma.
“Och du vill häri finna ett bevis för din sak! — Det är sorgligt att jag skall behöfva säga dig att så icke är. Jag har aldrig nekat till att den fans. Jag har blott sagt, att den är en sjukdom, en pjunkig känsla, med hvilken man icke borde hysa något undseende. — Det kan väl hända, att man förefaller både sig själf och andra som en tiger, när man söker rycka den upp med rötterna, men jag anser det i alla fall vara bättre än att hjälpa människan att sylta in sig vidare. Och vid närmare eftersinnande ångrar jag inte alls mitt handlingssätt i afton!“ “Nu är du dum“, sade Stolpe och påskyndade sina steg. Det var, som ville harmen kväfva honom. De hunno fram till Stensons bostad. “Godnatt med dig“, sade Bobbe och räckte fram sin hand. Stolpe fattade den icke, utan aflägsnade sig med en kallsinnig nick. Stenson föreföll honom i detta ögonblick så hjärtlös, att han skulle vilja hata honom. Och ändå visste han, att denna hårdhet blott var en mask, som han anlagt till skydd emot lifvets kyla. Under den kväfde han alla yttringar af ett varmt hjärta och en glödande själ. Tidigt om morgonen följande dag var kandidat Stenson åter i Karins cigarrbutik. Hon stod på sin vanliga plats bakom disken och hälsade honom vänligt och gladt. Det grep honom djupare än en anklagelse, hvad den stackars flickan tidigt hade måst lära att förställa sig! På hans läppar syntes icke ett spår af det vanliga blaserade smilet. Han nickade ej som annars, utan tog af sig hatten och fattade hennes hand. “Förlåt mig! Jag bar mig dumt åt i går!“ Nu var hon helt och hållet ur sin roll. Hon stod med nedslagna ögon, utan att veta hvarken hvad hon skulle göra eller säga. Vänlighet i sådana fall hörde tydligen icke till hvad hon fått lära. Hon var visst icke van vid, att man bad henne om förlåtelse när man förgått sig. Kandidaten var icke häller riktigt väl till mods. Han fick en cigarr, tände den i största hast, betalte med jämna pängar, bugade sig hastigt och gick. ETT LYCKADT SKÄMT.
Det har blifvit anfördt, att, som Stockholms belägenhet vore gynsam för smuggling, så skulle i denna rigtning den immoralitet befordras, sorn man genom bränvinets fördyrande söker alt motverka. Om jag också icke fäster stor eller ens någon förhoppning vid den moraliska förbättring, som några runstyckens högre pris på supen skulle åstadkomma, så anser jag likväl, att än mindre afseende bör fästas vid farhågan för lurendrejeri med bränvin, då afgiften ej vore högre, än 2 sk. för kannan. Hvem skulle väl vilja åtaga sig besväret och äfventyret vid det olofliga inpractiserandet af ett 60 kannors fat, blott för den luinpna vinsten af 2 R:dr 24 sk., och åtminstone ej heldre som föremål för sin handtering välja en vara af mångdubbelt högre värde och tull, då vinsten, i händelse af framgång, också ökades i samma förhållande. Man har äfven yttrat, att intresset för ökade accis-inkomster föga öfverensstämmer med intresset att genom ett förhöjdt pris på varan, allt mer och Eevi/lnings-Utskottet» Betänkande t jV.-o 22. 0 mer minska dess consumlion, hvaraf väl skulle kunna hända, att det förra intresset linge öfverhand, så att afsättningen tvertom uppmuntrades. Vid eftersinnande, hvilket intresse här menas, som skulle söka befordra consumtio nen, så linner man, alt det måtte vara stadens, men frågar man sig, huru detta collectiva begrepp, eller staden, skulle kunna befrämja sitt intresse, supandet, så erkänner jag åtminstone min oförmåga att derå lemna något svar, hvadan hela argumentet för mig endast framstår som en luftig abstraction utan motsvarighet. Man har vidare sagt, att för biänvinets fördyrande, och till beredande af inkomster åt staden skulle en betydlig afgift på krögeri-näringen vara ett både säkrare controlleradt och mindre motbjudande beskattningssätt. För mili del finnér jag likväl förhållandet härvid i alla afseenden motsatt.
Vi låta anställa åtal emot dem som äro öfverlastade, och mot dem som slå i glasen, eller, som det heter, minutera; men vittnena vilja icke mer härom tala sanning, månne emedan det synes dem hårdt alt de skola fällas, då de. gå frie som fylla faten. Bredvid desse stifta vi nykterhetsföreningar — och det hehöfves — om än vi måste erkänna, att det icke är rätt förnuftigt tillstäldt. Något klokare synes man hafva belrädt en annan väg, för att minska den skadliga varans inflytande, genom att utfinna surrogater, men dervid liksom förgätit det naturligaste, vinet, mot hvilka alla andra icke äro jemnförliga, men det är för litet sagdt alt vi förgätit del, ty hade vi blott gjort det, nog hade det ändå kommit till oss, men vi hafva genom ett ohöfligt förbud, allt för mycket felat mot gästfrihetens lagar, såsom jag förut visat. För att nu icke fortgå med förstörelsen af vårt ofta nog sparsamma bröd i bränvin, åtminstone icke till dryck af så många millioner kannor, då vinet som införes deremot icke går till \ million. För vårt landtbruks uphjelpande, med vändning åt ladugårdsskötseln, i st. f. mera uteslutande sädesodling: förminskning af sädesinförseln: för att icke förlora allt för mycken tid och kostnad på en i alla fall ohjelplig bränvinslagsliftning, hvars like in - 142 Den 22 Januari tet land lärer kunna npvisa: för bibehållande af viltnesedens helgd: för att minska menederiet och frestelserna dertill: för att understödja menniskovännerna i deras bemödanden för de fattigas och, äfven i längden, de rikes bästa; korteligen, för att minska vår arftiendes inom landel, bränvinets inflytande och skadliga verkan, i flera riktningar än jag förmår uprepa, föreslår jag En betydligt och alltmera nedsatt tull intill 20:de-delen af den nuvar. på det vin som införes, helst från de länder, der det af god beskaffenhet fås för bästa pris och i utbyte mot vårt jern eller andra utförselsvaror, men äfven Ihy förutan, om det ej annars kan ske.
Jag kom för sent för att höra den föreg:de discussionen, men så mycket hörde jag, att Landshtn i Malmöhus län afslått 200 l:r, som han vore berättigad att åtnjuta utöfver hvad han nu skulle komma att få. Jag tillåter mig dock att draga i tvifvelsmål, huruvida en Landsh. har rätt att afträda något alls af sin lön. Det är, mine Hrr! icke längesedan vi hade erfarenhet af en allmän löne-reglering för Landsh:ne, i ändamål att jemka de missförhållanden, som förefunnes derigenom att somliga voro alltför små och andra alltför Den 6 Augusti. 89 stora. Vid detta tillfälle blefdet, enl. hvad jag vill påminna mig, bestämdt, att från Malmöhus län skulle utgöras någon andel, till fyllnad i en lön på annat ställe. Om nu inträffade, att en verklig fördelning af Landsb:nes löner ifrågakomme, så vore detta undandraget från den allmänna fonden, som skulle användas för en sådan reglering. Det är godt och väl att det må komma att användas för andra Landsh:r, men vi komma då till en annan princip. Kan det anses med någon sådan öfverensstämmande att grunda ett Landtbruksinstitut på en afgäld så stor som den här ifrågav:de, och att inrätta en anstalt för bibringande af lärdom åt elever på en gård, hvars förnämsta ändamål måste vara att åstadkomma den bestämda summan? Om åter någon brist upstode, finge naturligtvis Staten ersätta bristen. Det strider mot min erfarenhet af landtbrukets behof, att det skulle behöfvas så stora summor för bekostande af undervisning åt elever. Jag kan ej frångå don åsiglen, att man borde kunna påfinna andra utvägar än att förrycka ett boställe från den bestämmelse, hvarför det från början varit afsedt. Jag är öfveitygad att ett Institut borde kunna inrättas med samma nytta, men mot mindre kostnader, och då tror jag det vara lagstiftarens pligt att icke förhasta sig. Jag vill ieke fästa mig vid de stora byggnaderna eller alla dessa detaljer; men det förekommer mig besynnerligt, att Alnarp utan dessa byggnader kunnat lemna så stor afkastning.
Med anledning af stadgandei i 63 § Regerings-(ormen, att, för oförutsedda händelser, tvänne särskilda tillräckliga summor böra vid hvarje riksdag anslås och till utbetalning från Riksgälds-kontorel anvisas, den ena alt vid infallande krig kunna af Konungen lyftas, sedan han Siats-Rådet in pleno hört och Rikets Ständer sammankallat, och den andra att vara tillgänglig, då Konungen, sedan hela Stals-Rådets (ankar deröfver blifvit inhemtnde, finner den vara till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål oundvikligen nödig, hafva Rikets Ständer bestämt den förra af dessa summor, eller det s. k. större kredilivet, till enahanda belopp, hvartill det alltsedan 1812 års riksdag varit fastslälldt, eller till Tre millioner R:dr R:mt, och den sednare, eller det s. k. mindre kredilivet, till samma belopp som vid sist förf] n t na riksdag, eller En million Femhundralusen R:dr R:ml, hvaraf hälften, eller 750,000 R:dr, bör vara att tillgå för Rikets försvar och hälften, eller en lika summa, för andra högst vigtiga och angelägna ändamål. Rkets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Oktober 1860. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Uppläst och gudkändt hos Kidd. och Adeln den 27 Okl. 1860. Presle-Slåndet den 27 Borgare-Ståndet den "7 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrad organisation af Hypotlieks-inrättningarne i Riket. (Sammans. Statso. Banko-Utsk:ns Uthden m. m. N:is 24, 40 och 42). S. A. K. Sedan den af E. K. Maj:t i nåder tillsatte Kommittén lör utredning af fäderneslandets stallning i ekonomiskt och financiel! hänseende samt för granskning af de lagar och inrättningar, sorn med penningeoch kredit-väsendet ega gemenskap, till E. R.
Hwilket härmed till Eders Maj-.ts Nädiga pröfning och stadfästelse i underdänighet öfwerlemnas. Riksens Ständer framhärda m. m. ock »oälclnä kor Ki6cl. ock ^.äeln c!, n Octob. rgrs, prelie - 5tI,i6ek <!. 11 - Lorzare-8iän6sl cl. ii - Loncle8l!näek 6, IZ Stormäktigste Allernädigste Konung. Riksens Ständer hafwa, med den anledning de af Eders Maj ts Nädiga Proposition erhällit, warit betänkta att utse medel till bestridande af de kosina, der, som i och för Riksdagens skuld äro oundwik, lige. Riksens Ständer inse nogsamt att detze kost. naders blifwande werkliga belopp icke med säkerhet kan bestämmas, men dä i alla fall de medel som dertill blifwa utsedde böra behörigen redowisas, hafwa Riksens Ständer efter de upplysningar om erforderlige tillgängar, de af Eder Maj:tS Nädiga Proposition, sä »äl som genom egna un. dersökningar kunnat inhemta, samt med afseen. be ä den tid, inom hwilken Riksdagen förmo, deligen kan afstutas, till Riksdags, kostnadernes bestridande anslagit en ungefärligen beräknad Summa af 150,000: R dr., dä derunder tillika blifwit inberäknade de utgifter som till emottagande af Hans Kongl. Höghet Kronprinsen och 94 Den 11 October. Desi Höga Famille blifwa oundgängliga; och komma desia 190,000: R:dr. att förffottsivis af Riksgälds.Contoiret utbetalas, emot. ersättning pä samma sätt och af samma lillgängar som, till betäckande af det förskott Riksgälds. Contoiret bör utbetala till kostnaderne för Hamnstängningen samt lugnets äterställande i Hus. wudstaden, blifwit anstagne; hwilket allt Ncksens Ständer Eders Mant härmed i underdä, nighet fä tlllkännagifwa.
Dotterdotter till en berömd advokat, såg hon i hans hus: flere framstående politici, och hos hennes fader vor0 män så dane som Emerson och Longfellow intima vänner. Genom moderns sjukdom kom familjatt vistas j Italien under långa. tider. Dessa omständigheter utvecklade den unga flickans intelligens, vidgade hennes synkrets och bldrogo att befria. henne fran småaktigt partisinne, så att en af hennes minnestecknare och medarbetare kan säga: nhon var liberal, jag ä r konservativ, men som vi båda kände att den orättvisa som begås mot kvinnan, är större än någon hvaröfver andra klasser i de förenade konungarikena hafva att beklaga sig, lät01 vi alla parti strider fara och förde tidskriften i detta afseende på neutral mark. " Caroline Biggs förnämsta egenskaper vor0 ihärdighet. och godt lynne. Hon hade bildning, talade väl, skref väl och hade framför allt organisations förmåga. Hon reste mycket särdeles i Skandinavien, och man kan säga att hon i stort, såg öfver kvinnosakens framsteg i hela världen och ~ t o d i förbindelse med de flesta .af dess målsmän i främmande land .. Men med denna ifriga nitälskan för den sak, hvaråt hon egnade sitt lif, i spetsen för hvilken hon stod, alltid modig dh det gälde att saga sin tanke, klok dal det galde att utföra. den, egde hon den skönaste egenskap som kan satta kronan p&amp; en dödsruna; ingen hörde någonsin ett ovlinligt eller s&amp;- rande ord från hennes lappar säger en af hennes minnestecknare;. hon egde den kärlek .som &amp; r Iiingrnodig och tanker intet ondt. Men afven från oss har döden hemkallat en ädel kvinna, som väl är värd några ords omnämnande i Dagny. J a g menar fru Elisabeth Nyström, som afled i Paris den 16 September. detta år. Dotter till den store predikanten C. O. Rosenius hade hon från späda år insupit kristendomens sanningar. Hon hade dessutom en omfattande bildning, hon var en af d e första kvinnor som i Sverige tog studentexamen, hon hade artistiska anlag åt flere hk11 och tog undervisning så väl vid musikaliska akademien som vid målareakademien. Hon v a r.
— Diverse utgifter 1,704: — Vexelkostnader 269: 1. Beskickningarnes extra utgifter 19,300: 31. Reseoch kurirkostnader 7,880: 51. Expektanslöner och tillfälliga utgifter 14,161: 71. Balans till år 1863: Konsuls-fonden. Räkenskapen för denna fond har i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad med anmärkning. Fondens inkomster och utgifter ii.hemtas af följande redogörelse: Debet. Balans från år 1861: Inkomst: Kredit. Utgifter: Förvaltningskostnad: Bidrag till aflöning af Kongl. Utrikes-departementets Expedition 6,500: Ji alans till år 1863: S 1- Enligt hvad räkenskaperna utvisa, har den på Norska statsverket belöpande andel uti anslaget till konsulat-utgifternas bestridande för revisionsårets l:sta och 2:dra qvartal, hvilken uti utländskt mynt influtit, blifvit insatt hos ett handelshus i Stockholm, som i löpande räkning derå godtgjort 3 procents ränta, hvaremot för årets båda sednare qvartal någon sådan deposition ej egt ruin. Anledningen härtill torde få sökas deruti, att de influtna medlen möjligen behöft omedelbart användas till bestridande af förefallna utgifter. Härvid förekommer dock, att under det de influtna medlen uti kassaredogörelsen upptagas till parivärde, eller 133j R:dr Svenskt Riksmynt för 100 mark Hamburger Banko, de uti olika poster i räkningens motsida upptagna utgifter i samma myntslag påförts en kurs, vexlande emellan 134J och 135J. Om äfven detta skulle kunna tillfredsställande förklaras, återstår dock, enligt Revisorernes tanke, såsom anmärkningsvärdt, att räkenskapen finnes uppställd på ett sådant sätt, att Revisorerne icke kunnat närmare utreda anledningen till berörde förhållande.
Rykten gå så mångahanda, man berättar att Abraham Melcherson med en krigshär tågat hit till Österbotten, härjat, mördat och bränt, och att detta föranledt denna nya resning." "Har Abraham haft något fel, så får han det nu troligen med sitt lif umgälla, ty han är nu i den omilde hertig Carls händer, och han plär icke skona. Abraham har lyckats få mig ett bref tillhanda och deri skrifver han att, sedan han hade straffat de värsta anförarne och upprorsstiftarne, hade han lyckats att efter sitt bästa förstånd med råd och förmaningar lugna de oroliga, men vågade dock ej resa ensam, utan tog med sig en eskort af femtio man. När han hade förmanat bönderna att hålla den ed och trohet de voro sin konung skyldige och undervisade dem att de icke skulle låta förföra sig till uppror och lifsfara för dem sjelfve; då hade bönderne svarat: Gudskelof, att vi nu få veta hvad som är det rätta, och lofvat att icke vidare låta förleda sig. Och så sände Abraham bref med lugnande ord till de norra orterna." "Nå, och påföljden blef blott en ny resning", frågade Enevald. "Ja, hertigen hade redan, det Gud må förlåta honom, sändt nya anförare till de upproriske, och de togo brefvet som Abraham skrifvit till bönderne och uttolkade det för de oförståndige, som ej sjelfve kunde läsa, och sade att der stod att Abraham skulle komma med sexhundra man, för att förlägga hos dem i borgeläger. Frågade dem ock sedan om de ville tåla detta, eller med lif och blod försvara sig emot öfvervåld. Och, rasande öfver det svek de trodde Abraham hafva begått emot dem, togo de brefförarne och kastade dem i en vak på isen." "Nå än Abraham sjelf?" "Han visste häraf intet, men bönderne lade sig i försåt för honom, ihjälslogo och plundrade hans knektar och släpade honom sjelf fången till Sverige." "Man säger att upproret nu är allmänt öfver alla de norra orterna?" "Ja, bönderne och deras ombud hafva tågat omkring och rest opp man ur huset.
Hvad allmän tullfrihet för smidt eller valsadt ämnesjern, såsom stång-, plattoch bandjern, äfvensom smältstycken, angår, så lärer någon allvarsam betänklighet deremot icke vidare möta; och den farhåga man emot tullfri införsel af tackjern någon gång framhållit, att det sämre och billigare utländska råämnet skulle kunna begagnas till förfalskning af svenskt stångjern, som derigenom kunde råka i misskredit på verldsmarknaden, torde vid närmare besinning icke förtjena afseende. Det ligger nemligen alltför tydligt i stångjerns-tillverkarens eget intresse att upprätthålla förtroendet till den stämpel, hvarmed hans tillverkning är försedd, för att man skulle med skäl kunna befara en uppsåtlig och snart upptäckt förfalskning; och funnes i något undantagsfall benägenhet alt för den ögonblickliga vinsten genom ett sådant bedrägeri uppoffra framtida tillfällen till afsättning, sä saknas icke utväg redan nu, att genom begagnande af oartade malmer och deraf beredt dåligt och billigt svenskt tackjern åstadkomma underhaltigt stångjern. Meri det är icke blott stångjernstillverkarens egen förde), som betryggar emot underslef af ifrågavarande beskaffenhet. Köpmannen, den svenske så val som den utländske, inlåter sig icke i handel af stångjern, mera än al andra varor, utan att på förhand känna eller göra sig förvissad om varans värde; och den enskilde affärsmannens uppmärksamhet bevakar i detta fall långt säkrare både sin och det allmännas fördel, än genom lagstiftningsåtgärder kan åstadkommas. Det är ock på sådan grund det fordna jernvräkeriväsendet blifvit afskaffadt. Slutligen tillåter jag mig ock erinia om den i utlandet emot Sverige anmärkta motsägelse, att, under det man söker bereda det svenska jernet vidgade och lättade afsältnings-tillfällen inom andra länder och dervid icke underlåter att framhålla de fördelar, samma länder genom eftergift i gällande restriktioner skulle bereda sig, så fortfar man här i jerriets eget land att utestänga införseln af främmande j.ernslag och förnekar derigenom de grundsatser, hvilka man annorstädes vill hafva tillämpade.