Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt gäller, hwad Städerns beträffar, detsamma, som om Landet sagdr ar, at Dä fullt antal l?sxermZ8-Män af någondera Folkci3§8en ssulle saknas, ersattes bristen af en annan. Prästerne samt walkände och ansedde Borgare kunna til lLxermg8-Man wäljas, Utan at äga hus eller jord, men de öfrige laxermos-Mannen i Staden ssola wara bofaste. 7. Nom. I Stockholm och Götheborg samt i:sta clarens Städer ombytes blott 4:del af laxörings-Männen hwarje är, men i alla öfrige Städer hälften: de waljande dock obetagit, at med sitt förtroende ater falla pä de afgäende, men icke utan ordenteligt Wal, hwilket äfwensom De förutnämnde ma i hwarje Stad fritt werkställas genom blleLtorer classe-wis eller mangrant; i förra fallet dock under wilkor, at af hwarje eiass Jnwänare blifwer proportionel aät antal LleÄorer mot laxerinZLMännen. Wid första ^sxermZs-Manna-Walet afgöres genom lottning, hwilka af de walde i Stockholm, Götheborg och i:sta Llg8sen8 Skader stola qwarblifwa för blott 1 eller 2 ar, och i de öfrige hwilka för blott 1 är komma at som laxermos - Man anses, hwarwid erindras, at denna lsxerinZsMannens utlottning bör sse inom hwarje Llass, j förhällande til personalen. Följande ären afgä altid De som längst haft samma befattning. 8. Nom. Stadernes laxerinZ förrattgs inför Borgmästare och Räd, i Stockholm uri ÖfwerStäthallarens och i De öfrige uti Landshöfdingens eller dest Ombuds närwaro, Dock utan vowrinZL ratt - tzz§
LXH. 3a2. — örn remisser af Grefve Gyldenstolpes motioner, den ena om förändring i Reglementet för de lägre Riddarhus-Stipendierne, den andra om befrämjande af Snällskrifnings-konsten. LXIV. 80. — om remiss af Herr von Hartmansdorffs motion angående åtskillige ändringar i RiddarhusDirectionens Instruction och Låne-Reglementet. LXIV. 257. — rörande Riddarhus-Utskottets memorial om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. LXV. 433. —rörande RiddarhusUtskottets memorialer, 1:0 angående be - 413 främjandet af Snällskrifningskonsten; 2:0 angående åtskillige ändringar i Låne-Reglementet; 3:o om uthyrning till någon Boktryckare af Riddarhusets flyglar, och 4:o om inrättande af en Archivarietjenst vid Riddarhuset. LXVI. 70. — rörande RiddarhusUtskottets memorial om kostnadsfritt införande uti Postoch InrikesTidningarne af de från RiddarhusCanzliet utfärdade Kungörelser och Annoncer. LXYI. 71. — om remisser af Herr Bråkenhjelms motion att de vid kommande Riksdagar i RiddarhusCanzliet anställde Extra Tjenstemän icke måtte äga att vid samma Riksdagar utöfva deras Representations-rätt; och af Herr von Hartmansdorffs motion, att intet maximum för utlåning mot namnsäkerhet måtte bestämmas. LXYI. 125. — om bifall till RiddarhusUtskottets memorial angående en förtydligad redaction af 5:te punkten i Reglementet för Närings-Stipendierne. LXYI. 2o3. — om bifall till RiddarhusUtskottets memorial rörande maximum för lån mot namnsäkerhet. — om bifall till RiddarhusUtskottets memorial 1:0 angående ändring i Reglementet för de Academiska Stipendierne och 2:0 angående förändrad redaction af låneReglementet.
Den 2g Juli c. m. hvilken handel äfven dessa magra härader förunnats nådiga privilegier.” ”Med den i nåder tillföroi dnade comileens, lör Iulltaxans öfverseende och granskning samt förslag till ny tulltaxa, und. utlåt, af den [3 Juni iB3c) framför mig, häpnar jag af våda för den grundstöt, som tyckes hota hela denna så väl här i orten som för hela Riket helt nyligen med någon drift och höjd upphunna skicklighet i bomullsväfnadsinduslrien, såvida den princip skulle hos nuvar. Regering och Ständer göra sig gällande, att nemi., efter berntilda coinitcs förslag, hvita eller färgade bomullstyger skulle efter blott 32 sk. per U kunna införtullas; hvaraf följden ovillkorligen skulle blifva, att utländningen genast skulle få öfversvämma vårt land med dessa väfnader, — att håde fabriksoch lmsflit helt och hållet qväfdes, innan ens den ringaste täflan hunnit framkallas och utvecklas, synnerligast som de lusentals personer, hvilka nu genom de största ansträngningar i denna industrigren söka sin bergning, knappast kunna lifnära sig deraf genom den nuvar., förut bestämda, mer än dubbelt så höga skyddstull å varan, nemi. cambrie; ty alla andra tyger af gröfre beskaffenhet aro till införsel hell och hållet förbjudna uti den nu gällande tulltaxan, hvilket hitintills befordrat den iilla lyftning och framskridna utveckling denna näring för närvar, äger; och beviset öfver orimligheten af corn i teens förslag kan af följande lätt fattas. Ett slycke
Län förenat sig om en och samma Fulimäglig; ett fortfarande häraf, ja kanhända ett ytterligare utvidgande af delta missbruk (ty Lagens andemening kan det aldrig vara) skulle slutligen kunna möjligen leda derhän, att hela det Hedervärda BondeStåndet representerades af 18 å 20 personer; olägenheterne och följderne deraf behöfver jag ej nämna, ty de ligga klarligen för hvar och en. Jag förenar mig derföre deruti, att minst en Fullmägtig bör sändas ifrån hvarje Domsaga af en derstädes besuten Frälseskatteeller Kronoskatte-Hemmansegare. Om deremot en sändes från hvarje Härad, skulle antalet blifva för stort, och så vida Riksdagsmannen bor inom Domsagan, bör han dock förmodas hafva en fullkomlig kännedom om ortens behof och angelägenheter, för att befordra dess önskningar, föreslå behöfliga förändringar och yrka dess rätt. Den 25 Maji. i37 Grefve Frölich: Sedan jag förra gån gen hade ordet har min uppmärksamhet blifvit väckt derpå, att den af mig föreslaglie redaction möjligen kunde leda derhän, att flere Riksdagsmän valdes, än Härader funnos i Domsagan. Som detta icke varit min mening, medgifver jag gerna den rättelse uti redactionen, sorn i delta afseende må anses nödig; hvarefter några sådana inkast, som här blifvit gjorda, icke vidare med skäl torde kunna ega rum mot §:ns ordalydelse. Herr Hjerta: Det är väl möjligt, att, såsom Grefve Frölich yttrat, icke något vidare af de inkast kan framställas emot hans redactionsförslag, hvilka hittills blifvit gjorde; men många andra inkast skulle likväl kunna göras deremot. Det skulle nemligen till en början alldeles ändra valsättet, då Electorerne skulle sammanträda Domsagevis i stället för lläradsvis, hvilket skulle leda både till förändringar och oriktigheter. Ju mer man kan inskränka valen inom trånga districter, desto säkrare erhåller man ett uttryck af allmänna opinionen. I förra fallet sitta Valmännen på ett ställe, i det sednare på 2, 3 eller 4, och det ena Häradets Valmän kunna då icke så mycket inverka på de andras beslut.
Jag måste bekänna, att jag varit frestad att tro, att 5 H, 38 Den 22 April; ett sådant förslag, som det om riksdomänernas bortsäljande, icke kan leda sitt ursprung från en missförstådd patriotism; jag vågar aldrig göra mig förtrolig dermed, att en K. propos. i detta syfte ens skulle vara påtänkt, eller någonsin vara att förvänta. Men om den tid någonsin skulle komma ; hvem måste ej då förtvifla om fäderneslandet? och Gud beskydde den faderlösa Staten! Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade remittera detta anförande till StatsUtskottet. Hopades ja och nej. Frih. Boye, Ludv.: Hvad mera eller mindre uppmärksamhet Hr Munck af Rosensehölds yttrande kan förtjena, derom kan jag ej yttra mig, ty jag har ej hört ett ord deraf; men just derföre anhåller jag, all det må få hvila på bordet, på det jag må kunna finna, om jag har anleda. att yttra mig derom eller icke. I anledn. häraf, bléf Hr Munck af Rosensehölds anförande hvilande på bordet. Företogs till pröfning StatsUtsk:s den 8 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 36, angtde ifrågaslälld rättighet för innehafvarne af arrenden å kungsgårdar och boställen vid f. d. Adelsfäne-reg:tet, att öfvertaga de vid nya arrendeauetioner skeende högsta anbud. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande: Jag vågar anhålla om återremiss af ifrågavar. utlåt., och anhåller, att Utsk. måtte tillstyrka bifall åt den, i afseende på arrenden af kungsgårdar m. m., af David Andersson från Hallands län gjorda motion. Jag anser, att det af David Andersson gjorda förslag, att förre arrendatorer af en Statens egendom må, ifall de vilja öfvertaga högsta anbudet till nytt arrende, hafva optionsrätt, vara grundadt på billighet och rättvisa mot den enskilda och beräknadt på Statens verkliga fördelar.
Justerades ifrän Expeditions - Utskottet inlemnade §. af Riksdags-beslukel» Justerades: Underdånig strifwelse till Kongl. Maj:t om Stats-regleringen och Riksstaten. Rid - Den Augusti. 717 Ridderstapet och Adelns underdånig-strifwelse till Kongl. Maj:t, rörande den capitation Ridderstapet och Adeln sig ätagit för protvcolls-tryckningen och reparationerne ä Riddarhuset. Föredrogs ä nyo och bifölls Skats-Utstotkets, den Augusti pä bordet lagda, betänkande, angående det arfwode som mä bestäs Embetsoch Tjenstemän wid Riksens StänderS. Riksgälds-.Contoir, för extra arbete med smärre sedlars skrifning och numerering. Stars-Utstottets betänkande, angående tillökning a Secreterarens wid Riksgälds Contoiret lön. Stats-Utstvttets betänkande, angående en wist summa, som af Herrar Fullmägtige i NiksgäldsContoiret mä disponeras, till arfwode för i Lasseur och 1 Castastrifware wid Credit-sedelwerket, Utöfwer 1810 ars fastställda stat, friherre Ltael von l-lollllein wille päminna sig, akt näzen del af Riksgälds-Cvntoirets betjening blifwit satt pä exspectance stat, hwarföre han trodde, att de nya systlorne med sädane personer borde besättas. Grefwe De la 6aräis instämde i Friherre 8taels bade upgift och önsta».
Helfrihetsbref, om afskaffandc deraf och förändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 22 Apri! 1829, angående passhandlingar för fartyg, hvilka segla till utrikes ort ,,,, , ~, Svar på återremiss ,,,,,, Helge-a, om underhåll af Långebro derufvei ; se Anslag för en gång, /,) Helgonskjrlden, om dess användande Helgonskyld shorn, anslag i stället derför lill Lunds l.a thedrai-skol a » Hellberg, A., f. d. Kronofogde, om eftergift al Kronans andel i honom ådömde anmärkningsmedel Helsingius, C. M., atlidrie Banco-Secreteraren, ona präglande af en medaille öfver honom . , , , Hembudsskyldighet vid köp af fastighet i stad, om upphörande deraf ,,,,,,,,, i. ✓ — c ' 70 C/5 “ ?J ± C ■J, cn cr X TO > -e ener Memorial U t låtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut 03 £; Kidd o. PresteBorgareStåndet. BondeN:o M:o Sid. Adeln. Ståndet. A 40 a". V 40 i. TTp S P. T" O03 era U3 H. _<. “i C «> 75 •j> cn 5 JQ p si 2. "I p 3 D p_ o> 03 “ n r— 630 03 2. cfq 1 cr cn C 7 r*-’ Kidd. o. PresteBorgareStåndet. BondeStåndet. IN :o !N:o Sid. Adeln. Ståndet. V 40 j?io Svar pä återremiss , , , , , , , , , , , 8 — 118 li-14 a. a. V 41 b. fl 40 g. 40 b. 4i 40 Hemliga Utskottet, val dertill ,,,,,, 77 57 99 dess betjenings atiöning, angä- (i ende; se Canzli-Betjening 12.
Palmstjer nas omdöme, anser jag såväl enskildt, som för Ständerne nyttigt att få en utredning af frågan verkställd af en auktoritet. Frih:n har upträdt mot en del af förslaget: del är ju högst osäkert huruvida icke, vid en verkställd utredning, det möjligen skulle kunna finnas, att förslaget kunde vara nyttigt, och då hade utredningen icke skadat; och den skadar lika litet om det befinnes vara onyttigt. Det är just för att få veta genom oftanämnde utredning, huruvida de nu framställda förslagen äro nyttiga och verkställbara, som Ständerne skulle ingå till Konungen med en sådan anhållan om en sådan utredning, emedan Ständerne hvarken enskildt eller allmänt kunna densamma verkställa. Chefen för Postverket har nyss sagt att frågan inom styrelsen af berörde verk icke är så utredd alt något bestämdt yttrande derom kan afgifvas; och då lärer väl icke heller vid sådant förhållande någon enskild person kunna säga, huruvida förslaget låter sig verkställa eller icke. De begge frågorne om medelporto och stämpling sammanhänga så nära med hvarandra, att jag icke inser någon större fördel vara vunnen, om endast medelporto, men icke på samma gång stämpling införes; och det är på denna grund jag anser nödigt att begge sakerne på en gång utredas, äfvensom alt R. o. Ad. ganska tryggt kan bifalla Utsk:s framställning, sådan den blifvit affaltad i fråga om den underd. skrifvelsen till Konungen. Jag anhåller om propos. lill bifall å betänk. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framstälde, alt flere talare, som yttrat sig i delta ämne, yrkat bifall till Ulskms förslag; alt andra åter yrkat ålerremiss, i följd af emot förslaget gjorde anmärkn:r, samt alt 2:ne ledamöter, Frih. Palmstjerna och Frih. Stael von Holstein, hvar för sig, med godkännande af Ulskms förslag om aflåtande af en uuderd. skrifvelse i ämnet till K. M., upgifvit förslag till förändrad lydelse af denna skrifvelse. Då härefter H.
Wi dele det allmänna onda: anwändom alla wära krafter at det snart afskudda: det anstär ost at derwid stä i spetsen för wäre Landsmän. Krono - 440 Den 2 Junii. Krono-ffjutsningarne äro bland de tungaste bördor för landet, som kriget medfört. Jag wille utwidga Friherre förflag i detta afseende sä, at Ra och Rörs och insockne henrman ej mer än frälsehemman under krigstider derifrån mä kunna undandraga sig: dock för sa wäl desie hemmansägares som all allmoges billiga fordran förestår och önffar jag, at all kronostjuts matte riktigt och genast betalas, och efter samma taxa som för hållskjuts är utsatt. Utan twifwel behöfwer jag ej -vidlyftigt tala för ätagandet af den LLpimrion som utgår under namn af mantalspenningar. Denna obetydliga afgift skulle den kunna -vägras ritan at wi adroge osi förebråelsen af en liten egennytta, eller af en deri grundad oginhet, eller af en blind högfärd, den sednare i synnerhet en förebråelse, som afundsjuke Landsmän lika mycket äro böjde för at göra osi, som den, efter hrvad jag sjelf inom mig känner, och äfwen erfarenheten alltid för mig besannat, är ogrundad. Wid frägan om afsägelsen af exclusiv rätt til besittning af Säterier, har jag förmärkt mycket misiförständ och mänga misitydningar. Mänge hafwa fattat den sä, som skulle Ridderstapet och Adeln derigenom afhända sig sjelf en besittningsrätt: men man afhänder sig ej en rättighet derföre at man äfwen »pläter densamma ät andra. H-varföre skulle desiutom en Adels - Den 2 Junis. 441 Adelsman äga rätt at besitta all slags jord, dä hans egen privilegierade jord ej kan komma i alla medborgares ägo.
Rikets Ständers Reglemente för RiksgäldsContoiret innehåller, att den af Rikets Ständer för nämnde Contoir faststälde Aflönings-Stat icke får ökas eller öfverskridas, utan bör fastmera tillses, att, i den mån göromålen inom Riksgälds-Contoiret skulle mindskas, umbärliga tjenster och befattningar varda indragne; af hvilket stadgande synes följa, att det skall åligga Herrar Fullmägtige, att, vid inträffande vacancer, sjelfve anställa undersökningar om förhållandet med göromålen, innan den lediga Sysslan återbesättes. — Enär vi af Herrar Fullmägtiges Protocoll inhemtat, att Herrar Fullmägtige bifallit Commissariernes hemställan om återbesättandet af en i Maji månad 1821, genom dödsfall, ledig blifven Commissarie-Syssla uti Riksgälds-Contoiret, utan att, till stöd för detta beslut, uti 372 Riksens Ständers Protocollet finnes åberopadt något annat skäl, än Comraissariernes blotta och icke på något sätt motiverade anmälan derom, att Sysslan icke skulle kunna tili indragning föreslås, ansågo vi lämpligt anmoda Herrar Fullmägtige, att lemna oss del af de skäl, hvilka bestämt Herrar Fullmägtiges bifall till Sysslans återbesättande. — Uti häröfver afgifvet Utlåtande, hafva Herrar Fullmägtige hufvudsakligen åberopat den noga kännedom af Commissariernes göromål, som sex å sju månader förrän ledigheten yppades, Herrar Fullmägtige inhemtat, vid det tillfälle, ett af 1820 års Herrar Revisorer infordradt yttrande skulle afgifvas; och att Herrar Fullmägtige, på grund af denna vunne kännedom, ansett de Commissarierne åliggande göromål och förrättningar icke kunnat bestridas af färre, än fvra Commissarier. «/ \
Det låg dock ingalunda i Tinas lynne eller lifsplan att lefva som enstöring; hon ville deltaga i sällskapslifvet för att visa forna skolkamrater, att hon förstod skicka sig och göra anspråk på att höra till bildadt folk. Agenten Ströms fru hade redan i Tinas föräldrars tid hört till hennes bekanta, och nu var det denna dam, som införde den rika arftagerskan i åtskilliga tongifvande familjer, med hvilka fru Ström räknade släktskap, och för dessa tjänster betaltes af Tina medels ansenliga presenter. En eftermiddag bjöd fru Ström Tina jämte tvänne andra ogifta damer till sig på kaffe. Agenten var borta och väntades först hem nästa dag, sades det, och nu skulle i denna lilla fruntimmerskrets föreläsas en nyss utkommen roman. Men af läsningen blef det ingenting, ty agenten kom hem, » förrän han trott », och i hans sällskap befann sig den i stadens alla sällskapskretsar så mycket omtalade Ludvig Hain. De båda herrarne förenade sig då med det inbjudna damsällskapet och detta till allmän trefnad och belåtenhet. Ludvig Hains skygghet för bildade kvinnor i allmänhet hindrade dock icke, att han var en skicklig fågelfängare, då han förut fått besked om den fågels natur, som han önskade fånga. För första gången fick nu den tanken insteg hos Tina, att någon höll af henne för hennes egen skull. Ludvig Hain var ju själf allt för rik till att bry sig om hennes penningar, trodde hon, och både agenten, dennes fru samt friaren förstodo att styrka henne i denna tro. Ett hälft år efter hennes, som Tina fullt och fast antog, tillfälliga sammanträffande med Hain i Ströms hem blef hon gift med den vidtbereste mannen, och sammanslåendet af hennes och hans kapital bildade en ställning, på hvilken han klef raskt upp i affärsvärlden. Tina kände sig obeskrifligt lycklig, sedan den mur hon uppfört omkring sig hade fallit och hon ägde nägon, på hvilken hon kunde slösa hela det sparade förrådet af sin kärlek och sina omsorger. Den äkte mannen befann sig synnerligen väl vid samlifvet med en hustru, som blott lefde för att lyckliggöra honom och ej ett ögonblick reflekterade öfver, huruvida hon var älskad tillbaka.
En talare — samme talare, som först yttrade sig i frågan — har utlåtit sig, det regeringen icke skulle komma att i detta ämne fästa något afseende å den allmänna opinionen. Häröfver har jag svårt att döma; och kanske den värde talaren känner detta förhållande bättre än jag; men dock tror jag, att den allmänna opinionen kan rådfrågas och förspörjas på annat sätt, än derigenom, att man låter kreti och pleti teckna på listor. Jag betviflar dock att ett större antal skulle i detta ämne omfatta universiteternas, än institutets intresse. Hvar slutar nemi. den medicinska bildningen? Ar detta med examen, vare sig den theoretiska eller praktiska? Derpå vet jag mig tryggt kunna svara: nej. Hvar inträder då det största tillfälle att fortsätta dessa studier? Obestridligen i hufvudstaden. Huru många läkare qvarstanna väl i Upsala eller Lund, sedan de derstädes afslutat sin kurs, jemförelsevis med antalet af läkare, hvilka efter samma tid ega sin verkningskrets här i hufvudstaden? Det är icke en gång, utan vid flera tillfällen, då jag, vid de besök, som jag, om man så vill, såsom nyfiken, aflagt å institutets föreläsningssalar, förmärkt flera af våra äldre läkare, hvilka dervarit för att upplifva minnet af fordna studier. Afven detta förhållande synes mig vara ett argument, som talar för bibehållande af denna institution, sedan R. St:r nu en gång, genom anvisande af medel, understödt densamma. Ytterligare har här anmärkts, att de litterära tiligångarne skulle vara större i Upsala än vid institutet; men, Mina Hrr! huru mycket af dessa tillgångar är man i tillfälle att uti Upsala anlita, sedan examen blifvit afslutad. Det är dock först vid den tiden, som den vidsträcktare vetenskapliga litteraturen mest behöfver tillitas; och behofvet deraf torde väl ovedersägligen då vara vida större här i staden än uti Upsala. Att efter en föregående talares exempel längre upptaga R. o. Ad:s tid med en vidlyftig argumentation torde dock icke vara lämpligt, samt i öfrigt öfverflödigt, då saken, efter mitt förmenande, är så klar och tydlig. Någon tveksamhet uti denna fråga H. III.
Ståndet ansåg denna punkt ej fordra någon åtgärd; 8:de punkten, angående öfverflyttning frän Andra till ■Nionde Huf - Prot.-Uidrag, den 28 Ot taber 18f/;. 259 vud-Tileln af dea Advocal-Fiscalen i Götha Hof-Rätt tillagde sportel-ersältuing: ansågs ej fordra någon åtgärd; 9:de punkten, angående löne-anslag åt Häradshöfdingen uti Sundahls, Norda lils och Wahlbo häraders domsaga: Bifölls; 10:de punkten, angående ersättning af allmänna medel för nämndemän då de anlitas till deltagande i boställsoch vägsyner m. m.: Bifölls; 11 :le punkten, angående bestämmande och uppförande af viss summa på stat till ersättning för genom Lagmansoch Häradshöfdinge-räntans upphörande förlorade tings-gästningspenningar: Bifölls-, 12:te punkten, angående uppförande på stat af det genom extra grufvehjelpens upphörande, nämndemän i Stora Kopparbergs Län tillkommande ersättningsbelopp: Bifölls; 13:de punkten, angående öfverflyttning från Riks-Statens Sjunde till Andra Hufvud-Titeln af det till reparationer å länsfäqgelserna å förstnämnde Titel anvisade årliga anslag: Bifölls; I4:de punkten, angående öfverflyttning från 5:te till Andra HufvudTiteln af det åt Fång-predikanten i Carlskrona beviljade löne-anslag och lönetillökning: Bifölls; 15:de punkten, angående anslag tili fångars vård och underhåll: Bifölls. Öfriga tili denna Hufvud-Titel hörande och i bifogad tabell upptagne anslag, derom ej tillförene är vordet beslutadt, blefvo äfven bifallne. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskoltets utlåtande, JN:o 36, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Tredje HufvudTitel, biel' samma utlåtande: Återremitteradt. S. 1).
Officeren stod med sidan mot flickan, och då hon reste sig från sin lutande ställning, stötte hon hufvudet mot hans axel, så att en liten aldranättaste bindmössa, med åtföljande lång svans af hår – ty det stackars barnet hade nyss i nerffeber förlorat sitt eget – blef hängande i officerens epåletter. Till och med för en värdshusjungfru var detta för mycket; hon släppte hela brickan i hennes nåds knä, och ilade ut. Hafveriet i nådens sköte öfvergick all beskrifning. Sönderslagna thékoppar, bitar af kristallsnipan, simmande citronskifvor, sockerstycken, skorpor och pepparkakor, allt häfdes om hvartannat i de brusande böljorna af kokhett thévatten och grädda. De åskådande voro nära att kikna af skratt. Alla näsdukar blefvo, af pligtskyldig höflighet att qväfva dessa utbrott, nära sönderbitna, då officeren, med det nya hederstecknet på axeln, bjöd armen åt damen, vid hvars uppstigande en sådan klingklang förspordes, att ingen menniska mera var i stånd att återhålla det qväfda, men nu utbristande löjet. Sedan betjeningen bortskaffat spillrorna af den förlorade servisen, och lugnet blifvit återställdt, började musiken ånyo. ”Herr pastor!” frågade brukspatronen och ryttmästaren nästan på en gång den af sina bekanta, som lofvat vara deras vägvisare, ”hvilka äro dessa damer?” ”Friherrinnan H–d och fröknarne S–z.” ”Vill ni vara god och presentera oss för dem, som sitta oss närmast? Detta var snart gjordt, och straxt derefter hvirflade de om i en liflig vals. ”Nå,” sade ryttmästaren småleende till sin vän, ett par timmar senare, ”hvad säger du?” ”Att jag icke kan få se något roligare, än första akten, hvarföre jag nu går och lägger mig,” svarade brukspatronen. ”Jag kommer snart efter,” försäkrade baronen, och sökte behändigt komma i samtal med pastorn. ”Rätt hyggliga flickor, de der unga damerna! Känner herr pastorn familjen?”