Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett damernas pris till praktisk nytta och hopkommet medels subskription vore något i stil med tidsandan — och det skulle då tillfalla den, som uppgjorde en god och tidsenlig plan till inredning af smärre våningar. Visserligen torde det vara » marmorpalatsens » invånarinnor, som bidraga till det vid atletiska öfningar utdelade priset, och marmorpalatsen, som äro uppförda för rikt folk och dessutom i nyutlagda stadsdelar med spatiösa tomter, ha intet gemensamt med denna lilla uppsats. Det är de enklare hyresgästernas talan den vill föra. » En bostads blifvande trefnad beror i hög grad af dess väggfasta förutsättningar, » säger amanuensen Folcker i sin inledning till » Ett hems möblering », och häri ger honom hvarje husmor rätt och teorien sätter hon i praktik genom att oförtröttadt springa trappa upp och trappa ned, ur hus ocb i hus under en följd af dagar, måhända veckor, för att bland utbjudna våningar finna en, som svarar mot hennes fordringar, hennes tillgångar och. kraf på trefnad. Intet under att hon sträfvar för att nå sitt mål, hemmet är husmoderns rike och — makten är ljuf. Mestadels är hon en g o d och duglig regentiuna, som efter bästa förmåga styr och ställer allt på bästa vis och så att hvar och en af dem, hon kallar de sina, rättvist tillgodoses. Det påstås, att då fruar se på rum, ägna de först sin uppmärksamhet åt herrum och barnkammare; finna de en våning, där dessa rum äro dem till nöjes, fästa de sig sedermera föga vid det öfriga. Är detta påstående med verkliga förhållandet öfverensstämmande, äro vi kanske själfva skul1898 den till, att ännu ej allt är som det bör vara. Omsorgen om barnkammaren har burit frukt: detta rum är numera oftast luftigt, soligt och ej gränsande intill köket. Och man behöfver blott kasta en blick på den planritning till en modern stockholmsk våning, som var inflikad i amanuensen Folckers första artikel, för att öfvertyga sig om att herrummet är utmärkt. Det har flere ingångar och garderober och är dessutom så rymligt man kan önska; ej endast » ett rum att sofva middag i », såsom det förr sades vara.
Utsk. säger i slutet af 3:dje punkten: "Vid beräkning af silfverfondens förhållande till sedelstocken, i afseende på tiden för realisationens verkställande, äga Bancofullmägtige, i händelse silfverlånet varder upptaget och på depositionsräkning insatt, förr än realisationen börjas, att anse den på ifrågavar. räkning då innestående behållning i silfver såsom Bankens.” Häraf inses rättigheten att upptaga lånet såväl efter som före realisationens början; åtminstone synes mig här ett alternativ vara uppstäldt. Vidare säger Utsk., att fastighetsägares understödjande med lån har varit ett med lånets upptagande underordnadt ändamål. Då, såsom jag närande, indelar af Svenska folket äro jordbrukare, förefaller mig ett sådant yttrande nog impopulärt. StatsUtsk. har således trott sig kunna behandla jj-tdelar af Svenska folket på samma sätt, som man behandlar citronen; man kastar bort skalet, sedan saften är utpressad. Ja, visserligen har jordbrukets lott hitintills varit sådan” man har icke tvekat all påföra det - 4;6 Den 29 December f. m. samma ökade räntor, om dermed varit något alt vinna pä annat håll; men för dess trefnad och väl har ingen ömmat, hvilken sanning, af Utsk. öppet uttalad, tilläfventyrs innebär, hvad man af detsamma i denna fråga har att förvänta. Vidare säger Utsk., att de förhållanden, hvilka vid sisth riksdag föranledt beslutet om silfverlånets upptagande, numera äro förändrade. Ja! detta raisonnement är visserligen sannt; men icke hafva Svenska folkets capitaler ökats derföre, att Banken utvexlar silfver. Bristen på capitaler bevisas bäst t. ex. af agiot på arme'ens creditpapper; ty om penningar funnos inom landet, så att nationens behof deraf kunde fyllas, så skulle icke dessa obligationer stå till 92 ä g4 proc. Jag tror således, att Utskts raisonnement afven härutinnan är skeft.
Det är, som skulle kraften icke räcka till för att fylla en hel plats, synvidden vara för inskränkt för att gifva uppfattning åt mer än en sida af lifvets kraf och tankarne för stora för att lämna plats åt de små. Huru önskvärd en dylik specialuppfostran än i många fall kan vara, torde det väl knappast kunna förnekas, att den ofta, i synnerhet inom den kvinnliga världen, skapar förhållanden, hvilka blifva till föga gagn såväl för samhället som familjen. När det därför någon gång händer, att en personlighet framträder, som genom ett helt lifs verksamhet offentligen nedlägger en protest mot denna ensidighet och genom resultatet af sitt arbete visar, att energi, omtanke och trägen flit äfven på hvardagslifvets område kunna skapa verk, i värde motsvarande dem, som mera bemärkta verksamhetsfält förete, då anse vi det som en kär plikt att för Iduns läsarinnor teckna dennas bild. Grefvinnan Hedvig Augusta Amalia Björkenslam föddes den 3 dec. Dotter till framlidne öfversten vid Svea lifgarde, adjutanten hos konung Oskar I, grefve Philip von Schwerin och hans maka Charlotte född Liljencrantz, åtnjöt hon under barndomen en synnerligen vårdad uppfostran, som icke endast gick ut på danandet af sällskapliga talanger, utan äfven, och detta i vida högre grad, på bildandet af de egenskaper, som inom det husliga lifvet utgöra en kvinnas största prydnad. Hon visste ock att i föräldrahemmet draga den största fördel af den moderliga ledningen, föga anande, att denna uppfostran, däri noggrannhet och punktlighet spelade en framstående roll, en gång skulle blifva den BEDÖM EN MÄNNISKAS KRAFT EFTER DE LIDELSER HON KUFVAR, EJ EFTER DEM, AF HVILKA HON BEHÄRSKAS. F, JIOBERTSON. Att öfverlåta åt lejda händer de plikter, som hvilade på en husmoder, var för henne en obekant sak. » Själf gjordt är bäst gjordt, » var då liksom senare hennes valspråk. Främst i spetsen, då det gällde arbetet, fordrade hon mera af sig själf än af andra. Ingen enskildhet i den stora hushållningen undgick hennes uppmärksamhet.
Utskotten hafva tagit denria motion i öfvervägande; och i betragtande deraf, att den kostnad, hvarom fråga nu är, enligt hvad redan stadgadt finnes, stannar å den, som saken lappar, samt, ehvad det är käranden, som, i anseende till obefogad talan, eller svaranden, sorn, till följd af underlätet godvilligt fullgörande af sitt åliggande, alltså kommer alt kostnaden vidkännas, skäl ej förefinnes, hvarföre berörde, mer än annan af Rättegången uppkommande, ehuru mindre tillfällig kostnad bör belasta det allmänna, tillstyrka Utskotten att motionen icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 21 December i8/[0. S f O C K11OLM, Körtel. Ordens-Boktryckeriet, 1840. IStalssamt Ålim, Bcsv.- och -Ekon.-Utskotlcns Betänkande, JV.-o 124. 4 ' K:o 124. An k. till Exp. Utsk. den 4 Januari 1841, kl, g 'jf. ra, Betänkande, i anledning af väckt fråga om ersättning till rotehällarne vid Dal-Regementet, för slitning af soldaternes klädes-persedlar under arbets-commenderingen. Från det Hedervärda Bonde-Ståndet hafva, genom remiss, Stats-samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten fått emottaga ett af RiksdagsFullmägtigen från Stora Kopparbergs Län, Anders Olsson, till Ståndet ingifvet memorial, deri a 11 föres, att Dal-Regementet ganska ofta, till verkställande äf strömrensningar, canalgräfningar, m. m., bortcommenderas , då de af Roten bestådde klädes-persedlar begagnas och undergå betydlig slitning, utan att någon ersättning komme rotehållarne till godo.
Dessa särskildt utmärkta ord har Herr Blanche ansett böra utgå, emedan det icke läte sig väl förena att såsom domare handlägga ett konkursmål och tillika vara Rättens ombudsman i konkursen, och domaren borde vara upphöjd öfver hvarje misstanke för egennyttiga beräkningar vid utöfningen af sitt ansvarsfulla kall, i anseende hvartill stadgandet, att nämnda ombudsman, som aflönas af borgenärerne och äfven kan af detta för vidtagandet eller underlåtenhet af vissa föreskrifna åtgärder åtalas hos domstolen, skall väljas inom eller utom, och således efter ordställningen företrädesvis inom Rätten, enligt motionärens mening, vore i högsta måtto olämpligt. Erfarenheten hade också ådagalagt, att denne funktionär ytterst sällan, om ens någonsin, blifvit utsedd bland de Rättens ledamöter, som handlagt sjelfva konkursmålet. Utskottet får till en början erinra, att, om, på sätt motionären föreslagit, de ifrågavarande orden uteslötes, tvetydighet skulle uppstå, huruvida ombudsman lagligen kunde utses inom Rätten. Om åter sådant uttryckligen förbjödes, så , skulle deraf den olägenheten uppkomma, att nämndemännen, bland hvilka företrädesvis lämpliga personer för den ifrågavarande befattningen torde vara att finna, skulle, såsom varande ledamöter af Häradsrätten, blifva obehöriga att fungera såsom Rättens ombudsmän. Enahanda blefve äfven förhållandet med de illiterata rådmännen i de mindre städerna. Yid de af flera litterata ledamöter bestående Rådstufvurätterna i de större städerna torde det äfven vara ganska vanligt, att till ombudsman utses någon af Rättens tjenstemän och möjligen äfven ledamöter, — ehuru man, på sätt motionären anmärkt, dervid rätteligen undviker att välja någon bland de ledamöter, hvilka såsom domare handlägga konkurssaken, — och någon olägenhet deraf kan, efter Utskottets uppfattning, svårligen uppstå, såvida Rådstugurätten äfven utan denna ledamots biträde är domför och sålunda kan pröfva tilläfventyrs uppkommande tvister emellan om - 8 Lag-Utskottets Betänkande J\s 38. budsmannen och borgenärerne.
Jag Sr då slull igen tvungen, ehuru det måhanda är mindre passande, att uttala min opinion i en fråga, som aldrig borde vara föremål för disoussion å detta rum, nemi. att jag tror, att de 2:ne humanistiska klasserne vid Carlberg böra indragas, när en gång de allmänna läroverken bringas derhän, att ynglingar der erhålla den undervisning, som i desse 2:ne klasser nu meddelas. Jag har ansett mig böra uttala detta, på det jag må befrias från tillvitelsen att vara stungen af Egyptisk kastanda. Man har här sagt, alt KrigsAkademien bör indragas, emedan den nu vore till gagn endast för bemedlade ynglingar, under det andra åter påyrka en sådan indragning derföre, att kostnaden för undervisningen derstädes vore allt för ringa. Ärliga afgiften är nu 400 ä 500 R:dr. Sägen mig, mine IIrr 1 hvarest en fader kan för bättre pris skaffa sina söner upfostran. Det tyckes vara temligen tydligt, att just i följd af Statens bidrag till inrättningen måste äfven mindre bemedlade fäder kunna vid KrigsAkademien få sina söner upfostrade. I öfrigt synes man hafva fattat sin åsigt något bakfram, då man påstår, att ynglingar skola vid Ur.iversiteterne inhämta elementerne för sin bildning och öfr.ige kunskaper annorstädes. I en fakultet önskar man vinna annat än elementor, om man än icke får det, och i alla fall bör man väl gå från en lägre till en högre skola men icke tvertom, såsom den siste talaren synes önska. Förslaget är i alla afseenden overkställbar! och derföre må detsamma gerna afgå till vederbörligt Utsk., der den blifvande utredningen af ämnet kommer att gifva stöd åt mina nu uttalade åsigter. Frih. Creutz: Hr Bråkenhjelms fråga, huruvida det vore de mera eller mindre bemedlade, som vid KrigsAkademien begagnade undervisningen för sina söner, får jag besvara dermed, att det är de mera bemedlade, ty få äro väl de, som
Behörige uppgifter så väl om kostnaderne till nödige reparationer å dessa Slott, som i hvad mån de samma kunnat besörjas, äfvensom öfver det årliga användandet i öfrigt af Anslags-Summorne, har Kongl. Maj;t i Nåder låtit till Stats-Utskottet öfverlemna ; Och då dessa utvisade, att all möjlig hushållning med de anslagne medlen varit iagttagen samt att tillökningen för framtiden af behofvet påkallas, har Kongl. Maj:t ,yttrat den förmodan, att Riksens-Ständer icke undandraga sig, att anslå livad för dessa vackra Lust-Slotts vidmngthållande erfordras. Hvad nu först Haga Kongl. Lust-Slott beträffar, så bör Stats-Utskottet upplysa, att, då Riksens Ständer, uti underdånig skrifvelse, af den 14 Martii 1S10, öfverlemnade nyttjande rätten deraf med alla till - Siats-Utskottets Betänkan(len. io.ntj hörigheter, Lägenheten Frescati derunder äfven begripen, till Kongl. Maj:t, att efter Eget Nådigt godtfinnande begagna, anmälte Riksens Ständer tillika, att de till Slottets underhållande, samt nödig BetjeningsAflönande anslagit en årlig Summa af 5,000 R:dr. Enligt de Utskottet meddelade handlingar skall detta anslag vara högst otillräckligt, och till ett fullkomligt iståndsättande af alla Byggnader vid Kongl. Slottet erfordrqs 12,124 B:dr 4i sk. 10 r:st., hvilka likväl kunde anslås att successive utgå med hälften, eller en tredjedel örn året; hvarförutan en tillökning i Stats-anslaget med i,5oo R:dr årligen skulle vara oundgängligen nödig, och dermed, jemte Arrendet af Frescati, samt de tillfälliga inkomster, som af Trädgården blefve att påräkna, skulle, så väl Byggnaderne, som alla öfrige anläggningar i Parken, kunna fullkomligen! underhållas.
Utskottens uppmärksamhet har det visserligen ej undfallit, att en nedsättning uli taxan för farten å Götha kanal voie nyttig och fördelaktig, ej blotl för de provinser, genom hvilka kanalen löper, utan älven lör en stor del af landet; ty otvifvelaktig! är ch L, alt en sådan nedsättning, seideles numera, efter det Trollhätte kanal blifvit ombyggd och der kunna begagnas fartyg af lika dimensioner, som å Götha kanal kunna framgå, skulle betydligt öka trafiken å kanalen och således jemväl bidraga till en ökad rörelse inom landet. Efter Utskottens tanka bör dock, under när vai ande forhållanden, en sådan nedsättning i berörda taxa bero på bolaget sjelf, och Utskotten kunna icke tillstyrka, att staten, genom uppoffring å sin sida, söker bereda det af motionären åsyftade ändamål. Helt annat biel ve föi båtlandet, 0111 staten vore i tillfälle att inköpa Kanalen med dess tillhörig!)) ter och derigenom beredde sig rätt att sjelf bestämma taxan för farlén å kanalen. Utskotten hade då kunnat bedörnma frågan från en belt annan synpunkt än nu, då tillgångar till ett sådant inköp ej äro att påräkna och då tanken derpå måste, åtminstone för det närvarande, lemnäs å sido. De måste derföre grunda sitt yttrande på det förhållande, sorn nu eger ruin, eller Slatisamt Allm. Besv.- och Ekon.-Visko! tens Utlåt ande, N.o 3. 5 alt kanalbolaget är ett enskildt bolag. I dess intresse mäste del ligga alt sjell bidraga lill ökandet af trafiken å kanalen för alt derigenom bereda sig de största möjliga inkomster deraf, och på bolaget mäste det alltså ankomma att nedsalta sin taxa eller låta den förblifva vid hvad den är, alltefter som bolaget anser det öfverensstämma med sin egen fördel.
Tito för Enkor och omyndiga Barn 10,000, har en tillökning uti sistnämnde anslag, af 5,oqq, blifvit beviljad, hvarigenom berörde Pensians-Inrättnings hela anslags-smntna uppgår till . , , , 40*000* Exp.-TJtsk. Förslag till und. Skri/v. N.o 294. 5 2:0 A Anslagen för Militaire Embetsoch Tjenstemäns Enkor och omyndiga Barn_, utgörande, enligt i8a3 års Statsreglering, . R:dr 12,3oo. samt för Under-Officerares och deras vederlikars dito , nu uppgående till 3,700. eller tillhopa 16,000. hafva R. St., till beredande af lika förmon för alla till Pensioner berättigade Militaire Embets-och Tjenstemäns Enkor och Barn, som CivilStatens redan innehafva, eller åtnjutande af full Pension, beviljat en tillökning af 7,000 årligen intill nästa Riksdag, då en bestämdare reglering torde R. St. föreläggas, efter utrönandet af behofvet i denna del, som framdeles hör komma att minskas, i den moa Arméens Pensions-Cassa genom Militaire Embetsoch Tjenstemännens egna bidrag blifver i tillfälle att åt flera Enkor och Barn kunna meddela understöd; kommande således anslagen för Militaire personers Enkor och Barn_ att utgöra . I enlighet med hvad E. K. M. i Nådig Proposition af den i3 December sisth år 6 Exp.-Utsk. Förslag till tind. Skri/v. N.o 29/J. föreslagit, och då tillvägabringandet af tillräckligare Pensioner, än hittills, för Militaire Embetsoch Tjenstemän, utan någon tillökning i Stats-anslagen synts R. St. hufvudsakligen kunna ernås genom afståendet till Arméens Pensions-Cassa af rättigheten att i vacancer efter afskedade
St., gjort ganska väsendlliga rubbningar i fråga om lönerna för befälet vid indelta armeen, så all t. ex. andag , som varit ätnnaje åt öfverstå!-; nu äro lemnade ät generaler, med ett ord, allvid den reglering, som för några år sedan agde rum vid indelta linndén, blefvo lönerna för befälet vid denna arme’ tili väsendtlig mån förändrade; men jag, som ej anser, alt hvad sorn lör befälet vid indelta afmeVn liöitill indelningsverket, har ej deltagit i det klander, sorn lill följe af den sats, som den värde talaren yrkal, kunnat riktas emot nämnda Regeringens åtgärd. För öfrigt får jag fäsla uppmärksamheten derpå, att om den förevar, frågan angille förvandling af räntorna .skulle vara en sådan fråga, som ej boide eller kunde i förstärkt SlalstJlsk. afgöras; så skulle deraf äfven följa, alt iiigen IVåga; som rörde Rikets ordinarie inkomster; kunde afgöras af förstärkt StalsUtsk. Flera exempel hafva likväl afveti vid denna riksdag visat, att förstäf kla StatsUtsk. voterät öfver sådana frågor, och ännu flera exempel derpå komma troligen atl finnas. Slutligen tager jag mig friheten att yttra min förundran deröfver, alt denna fråga vid innevar. riksdag synes vacka så stora farhågor, då vid sista riksdagen af en Konungens rådgifvare, H. Ex. Hr (Ji‘; Wetterstedt, hvilken visserligen ej ansågs vara iliand dem, som ville medgifva inskränkningar af konungamak len, med hvad mera man här velat anspegla såsom följder af ifrägavar. betänkts antagande, frågOr äf samma beskaffenhet, som denna, ansågos hörn lill slatst égleringen. Hr Lagerheim:
Ehuru S ena siban, det lärer wara högst äftvenkyrligt för Kronans säkerhet, att särdeles inskränka förutnämnde Präscriptionstld, och Kronan dcstukom skäligen icke bör äga mindre rätt eller korrtare tid till kraf hoS sine Uppbördsmän och redogörare än den af Liv är, som Kongl. Förordningen den 19 Aug. 1802 stadgar för Kronans fordringar HoS enskilde och enskildes HoS Kronan, samt den lika tid som genom Kongs. Förordningen den 18 Januarii 1822 finnes bestämd för fordringars gällande emellan enskilde personer, sy, vcS ä andra sidan billigheten yrka, och Kronans nödwändiga säkerhet äfwen mcdgifwa, att i fräga svarande präscriptionstld emot Uppbördsmän och Redogörare fär «n mera säker och af serskjldte omständigheter oberoende gräns. Som Den zo October. 4721 Som Uppbördsman och Redogörare, sedan deras räkenskaper r behörig ordning inkommit, icke äro skyldige att nägot tillgöra för Revisionens fortgäng eller sädant ens skär i deras fbrmäga, hwadan de icke eller böra widkännaS följderne af möjelig ofullkomlighet i RevisionsWcrkets inrättning, tillfällige hinder för Revisions gbromälcn, de rcvidcrandes försummelse m. m. sä spncs den uti Kongl. Brcfwct ben 18 Januarii 1781 förordnadc präscriptionS - tid böra undergå förändring i sä mätto att den hädanefter för bcräknaS till Tio är ifrän den dag Räkcnskaperne blifwa ingifne till Kongl. Kammar »Collcgium eller Kongl. Kammar-Rätten, antingen de dä förr eller senare eller alldrig warda reviderade; hwarcmot det uti ofwaunämdc Kongl. Förordning förjfclagtig revision stadgade answar lärer böra utsträckas jämwäl till utan' laga orsaker underläten revision.
I sammanhang med denna fråga hafva Rikets Ständer till pröfning förehaft gjorda framställningar om ändring i lagstiftningen angående testaments-rätten samt gåfva af fast egendom, i hvilket afseende förekommit, att, då gällande lag, i 17 Kap. 1 och 4 §§ Ärfda-Balken, efter landsrätt förbjuder testamente af arfvejord å landet, men tillåter hvar och en att borttestamentera aflinge-jord, jemte ärfda och förvärfda lösören, utan annat vilkor, än det som i sistnämnda § blifvit gjordt till förmån för testamenlsgifvares barn, hvilka vid hans frånfälle ej kunna sig sjelfva föda eller hunnit att uppfostras, be stämmes deremot, genom 5 § i åberopade Kap , jemförd med Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762, testaments-rätten efter stadsrätt sålunda, att den, som har baru och bröstarfviugar, ej eger af ärfdt eller förvärfdt, rörligt eller orörligt gods gifva i testamente mer Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 95. 201 mer än hvar sjette penning; att den, sorn ej iiar harn, men annan inländsk arfvinge, må i testamente gifva hälften at sin ärfda stadsfastighet, men ali den aflade, jemte ärtda och förvärfda lösören, samt att den, sorn hvarken har bröst-arfvingar eller inländska arftagare, kan bortgifva alltsammans. Från dessa allmänna föreskrifter ega likväl två undantag rum. Jemlikt Ridderskapet och Adelns privilegier kan nemligen frälseman efter landsrätt förfoga öfver aflinge tomt, hus och jord i stad, hvaremot de, som lil! Preste-Ståndet höra, likmätigt sist anförda §, måste iakttaga hvad efter stadsrätt gäller, derest de vilja göra testamente om den egendom, hvari de njuta giftorätt.
Resolution af d. 26 JVov. 1660 finnes stadgadt "så - 348 Stats-Utskottets som Allmogen uti Skinnskattebergs Bergslag {inhålla att de måge som andra Bergslager för Krigsbjelpen förskonte vara; så ville K. M:t dem allenast, som Bergsbruk dersammastädes idka och drifva, med Bergslagsfrihet benåda, men de öfriga skola derunder icke vara begripne.” Vid den häröfver i orten hällne Bergmästare-undersökning är, vid jemförelse af förhållandet i Bergslaget år 1686, enligt en då författad Bergmästarerelation, och närvarande tillståndet, upplyst: Att uti Heds och Gunnilbo Socknar icke funnits några tackjernshyttor, men år 1686 43 härdar med 7,952 SÄ smide, som numera, i följd af tid efter annan beviljad smidesrätt, uppgår till 13,361 S®: att i Skinnskattebergs Socken förstnämnde år voro 18 hyttor med 438J dygns årlig blåsning och 4)382 SÄ:s tillverkning, då numera blott finnas 2lne hyttor, Främshyttan och Långvik kallade, hvilken sistnämnde dock på öfver 10 år icke varit begagnad och blåsningen i den andra varit inskränkt till 3f dygn för året med 45 SÄ i3 LÄ tackjernsvigt; att tackjerns-tillverkningen således nästan helt och hållet upphört och att det ökade stångjernsmidet samt större delen af det gamla är grundadt på Köpetackjern. Till hyttornas ö‘deläggande har orsaken uppgifvits vara: att 6 st. nedlagts för att bereda kol-tillgång för i Socknen belägne Riddarhytte Kopparverk; att 2:ne blifvit flyttade till hyttorna i VVesterbergslagen och Nerike; att 6 äro öde mot skattejern, enligt K. Resolutionen 1692, hvarigenom ägaren af Skinnskattebergs Bruk, Hr Presiden - Betan ka n den, N:o 277. 34o ten m. m.
Under 1853 och 1854 års riksdag blef det ifrågavarande kreditivet, med afseende å då för handen varande politiska omständigheter, förhöjdt till det af Kongl. Maj:t för detsamma då föreslagna belopp, 2,500,000 R:dr Banko, hvarvid en summa af 2,000,000 R:dr afsågs för rikets försvar och 500,000 R:dr för andra angelägna ändamål; men i anseende dertill att, vid sednast förflutne riksdag, några sådana förhållanden, som föranledt den vid näst föregående riksdagen beslutade förhöjningen, eller andra anledningar till kreditivets höjande utöfver det belopp, som dessförinnan sednast varit faststäldt, icke förekommo, blef detsamma för tiden intill nuvarande riksdags början åter bestämdt till enahanda belopp, som under riksdagarne åren 1847 och 1848 samt 1850 och 1851, hvarjemte, beträffande kreditivets användande för dermed afsedda ändamål, likaledes enahanda föreskrifter meddelades. Utaf det sålunda vid sednaste riksdag anvisade kreditivet, har, hvarken utaf den för rikets försvar, eller den för andra ändamål afsedda andelen, någon lyftning egt rum. Som någon anledning för närvarande att föreslå en ändring uti det belopp, hvartill, efter den under 1853 och 1854 års riksdag af dåvarande förhållanden föranledda förhöjningen, den ifrågavarande kreditivsumman vid sednaste riksdag åter nedsattes, icke synes för handen, har Utskottet, i öfverensstämmelse med de föreskrifter, som af Rikets sednast församlade