Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller alt i korthet, och närmare än Frih. Palmstjerna få updraga skillnaden emellan anslaget till vägarnes förbättring och anslaget till landets upodling, hvilken skillnad enl. milt omdöme består deruti, att arbetet i och för vägarnes förbättring icke blir omedelbarligen vinstgifvande för den, som detsamma verkställer, hvaremot ett omvändt förhållande inträffar med odlingsföretagen, hvaraf ock följer, att den, som för desse företag erhåller understöd mäste återbetala större delen af detsamma. Häraf åter följer, att de af Utsk. föreslagne 500,000 r:dr, måste anses såsom ett rent Statsanslag, hvaraf icke en skilling återgäldes. Skulle nu så vara, hvilket jag icke vill betvifla, då det så officiell blifvit omnämndt, att en plan blifvit upgjord för användandet af denna en half mill. r:dr b:co, och denna plan inbegriper vägarne från Slockholm till Ystad, så vill jag för en sådan plan vika tillbaka, och icke vidblifva mitt yrkande, blott uttryckande min förundran deröfver att StatsUtsk. icke meddelat R. St., att en sådan plan blifvit upgjord. Frih. Palmstjerna: Hvad angår den af den siste talaren omnämnda plan, så var derom å afdelmn inom Utsk. myckel tal, men man kom till det slut, att det var omöjligt alt vid alla tillfällen fullfölja en gifven plan för vägarnes omläggning, emedan anslagets användande förutsätter bidrag af orien, hvarigenom vägen går, och då kan inträffa, alt många orter icke vilja lemna något bidrag. Emedlertid synes Styrelsens afsigt vara, att använda delta anslag i och för omläggning af de större vägar, hvarom Hr Bråkenhjelm nämnt. Exempelvis vill jag här upgifva, att af stora landsvägen på denna sidan om Jönköping har en vägsträcka af ett par mil redan blifvit omlagd, och fortsättning deraf kommer att ske, emedan anslag redan är begärdt och det beror nu af orten att antaga delta förslag. Genom
Dån, för hvilka hart hos Verket häftade, förklarat sig oförmögen att fullgöra den honom åliggande inbetalning , och i stället afgifvit antingen en Invisning eller Revers, så för Capital, som den derå upplupne Ränta och OfverRänta , hvarigenom desse Reverser och Invisningar, så länge tillgång för deras infriande saknades, oundgängeiigen kornmo att gravera CassaRäkningen; att han dessutom blifvit med. åtskilliga contanta försträckningar utur Cassan understödd , vid tillfällen då han, för andra skulder lagsökt, eljest varit nödsakad att uppgifva sin Stat; att förhållandet med Kock och Malmros vore i ena eller andra hänseendet lika beskaffadt; och att Directionen, för uppprätthål4 lande af Discont Verkets Credit, som genom Ståhle* och de öfrige med honom nära förbundne Handlandes i annat fall oundvikeliga undergång, allt för mycket äfventyrat, ansett sig förbunden vidtaga och fortsätta de nu anmärkte åtgärder. AdvocatFiscalen ansåg sig, oaktadt hvad Directionen till sitt försvar sökt anföra, för in-' gen del kunna godkänna en så högst olaglig åt* gärd, hvarigenom ej allenast Discont Verkets medel blifvit utan säkerhet lemnade åt personer , hvilkas obestånd varit fullkomligen kändt, utan ock de för förvaltningen gifne föreskrifter, änskönt enligt Räkenskaperne iakttagne, voro nä-' stan Riks. St. Revisorers Ber elit elser. 47 stan i alla delar öfverträdde. Ock när härtill kommit, att vid undersökning om säkerheterne föt Ståhles öfrige bokförde Lån, hvilka dels i hans eget och dels i andras namn , oberäknad! hans mångfaldiga löftesförbindelser, befunnits utgöra 204,216 R:dr 32 sk., Directionen erkänt, så väl, att åtskillige af de för Ståhles så kallade stora Lånbiträde hypothiserade Varupanter blifvit, utan afbetalning , till honom öfverlåtne, sorn» att en del af de till BancoFulln äktige uppgifne hypotheker aldrig varit honom tillhörige, elier hos
» Hans tro rör oss ej, » inblandade sig en yngre bonde, » Gran är en tillgänglig man. » » Rätta dig efter min lära, icke efter mitt lif! lyder ju en regel, mor Hanna, » inföll en annan bonde. Gumman hade ett svar på redo hand, men förekoms af Ingrid. » Vi skulle helst afhålla oss från att ingå i personligheter, men jag känner det som en plikt att höja min röst varnande mot detta tilltänkta val, » sade hon stilla. » Men skälen, skälen, mor Ingrid? » » Jag har inga andra skäl än de, som här redan blifvit framförda. Vi kvinnor ha en känsla af, att, att, ja, att här borde väljas en annan. » » Jo, det var ett äkta, ett grundligt kvinposkäl! » Kronofogden skrattade högt, och de bönder, som sällat sig till gruppen, instämde i löjet. » Det är väl, att vi ej ha kvinnor vid kommunalstämmor och dylikt, ty de skulle just fira en härlig diskussion! ' Hafva en känsla a f att det eller det bör göras eller underlåtas! • — Nils Henriksson! » — kronofogden vred sig om på stolen — » har du, i egenskap af kommunalordförande, någon gång ' en känsla a f, hvem som har rätt eller orätt i ett ordskifte, då skälen väga lika? Din hustru litar på sin känsla äfven vid praktiska frågors lösning. » » Det kan nog vara rätt, » svarade Nils oskyldigt. D e andra bönderna undertryckte med möda sin skrattlust, och kronofogden sade blott ett torrt: » Naturligtvis, Nils Henriksson.- » Ingrid blef röd, och hennes eljes lugna blick slog upp i vredesflamma. » Om vi kvinnor ibland ha inre skäl för våra handlingar, så kanske däremot männen mången gång hafva dolda orsaker till sina » Slaget, riktadt på måfå, träffade, Ingrid ovetande, kronofogden midt i hjärtat. » Med fruntimmer lönar det sig aldrig att resonnera; artigheten bjuder oss dessutom att alltid ge dem rätt, » sade han med ett tvunget små- leende och lemnade gruppen. * På valdagen erhöll pastor Gran enhällig kallelse. A f fruktan för att nedsätta sin mans husbondeära hade Ingrid rådt honom att rösta med de andra männen.
Ständer haft, och huru litet båtande för Staten deras beslut var, som gaf åt BruksPatronerne tillfälle, att , för obetydlige Summor, köpa Recognitions-skogarne, samt erinrat om den magt Ständerne nu äga, att, sedan proescriptionstiden för sådane köp redan förlidit år var ti 11- åndaliip^n, nu mera bättre använda de Recognitions-skogar, sorn åte t stä j så har handt, att StatsU*skoitet, i stället för att dela den allmänna tillfredsställelsen däröfver, att de fleste Recognittons skogar ännu tillhöra Staten, att bätire begagna, nu förslagit alt den BruksPatronerne år 1809 gifne praescriptionstid till sådane köp, som man r,u klandrar, må ännu vidare förlängas; hvaraf följden troligen skulle blifva, att efter den nya tiden, Staten verkligen vore qvitt sina Recognitions-skogar Detta lärer val icke vinna bi fall ^ men då jag allt; så i anledn ngaf Friherre Cederströms vid Betänkandet bilagde särskilta mening, begär återremiss, utbeder jag mig få förklara, det jag visserligen icke vill sätta i minsta äfventyr de v BruksPatroners rätt, hvilka inom praescriptionstiden fullgjordt prestanda för köp, och således Dm 29 Maji. 039 äga en gifven rätt, så mycket mera helig, sorn National ordhålligheten alltid bör vara vår angelägnaste egendom att vårda* Herr Heijkensköld, Carl Gurtaf, uppläste följande: Det behandlande Höglofl. Stats-Utskotiet tillstyrkt med de så kallade Recognitionsskogarne utmärker en så fullkomlig kännedom om deras beskaffenhet och de vilkor, hvarunder de samma blifvit åt enskilte Bruks, Hytte och Grufve-ägare upplåtne, att allt vidare anförande i detta hänseende skulle, såsom le-j dande till samma resultat, endast vara, att onödigt upptaga Höglofl.
Bankens credit skulle vara i behof af sådan tillökning, förblifver i alla fall gällande intill nästa Riksdag och af kommande Ständer kan då ytterligare förnyas om så behöfves. Slutligen anser jag Utskotten böra tillstyrka Rikets Ständer att i deras underd. skrifvelse lill Kongl. Maj:t, med svar på Dess Nådiga Proposition, yttra: att de, under samma åsigter, hvilka lågo till grund för deras år i83o tagne åtgärder, då de genom så kallade Myntbeslämningslagen af den 1 Mars i underdånighet begärde och erhöllo hos Kongl. Majit ett temporairt, för deras Bank nödigt ansedt stöd, äfven nu önska få tillkännagifva sin förtröstan till Kongl. Maj:t, att Han, med den i 16 §. RegeringsFormen stadgade Konungsliga magt, icke lärer underlåta vaka deröfver, att Bancooch Lag-Utskottens Betänkande N'o 3. *9 Banken gör livar man rätt; äfvensom i lika underdånighet anhålla, alt, derest Banco-Slyrelsen skulle finna nödigt begagna credit eller creditiv på utländsk ort, och detta creditiv icke mot dess egna förbindelser kunde tilbvägabringas, Kongl. Maj:t då, på derom af Banco-Styrelsen framställd underdånig anmälan, täcktes lemna sin höga autoriration och garantie i egenskap af Rikets högsta Målsman och Chef.” Af Herr Professoren Grubbe: ”Det är min öfvertygelse, alt den egentliga Lagstiftningen för Bankenhvilken har till föremål något annat än blött regian en L aris ka stadganden , rörande Bankens förvaltning, rätteligen bör utöfvas af hela den lagstiftande Magterij och således, i en constitutionel Monarki, af Konungen och National-representationen i förening. I öfverensstämmelse med denna åsigt antogs af båda Slatsmaglerna vid sistförflutne Riksdag Lagen för Banken af den t Mars i83o.
— Man föreställer olägenheten eller faran af ofta förändrade Hushålls-Stadgar. Jag tillstår, att jag röres ännu mer af faran genom Spannemåls dyrhet och nöd i hela tracter genom uppdrifven Bränvinsbränning: Jag tror, att man bör framför allt söka förändring i ett sådant förhållande eller anledningarne dertill, samt att tidens och erfarenhetens osvikeliga lärdom måtte få till Lagarnes rättelse gälla. Man har sett Riksens Höglofl. Ständer mer och mer allvarligt förena sig om principen af stadighet och 256 2äejv. cch Ekon. Utsk. Betänkanden* jemnhet i föreskrifterna, rörande detta Husfcållsmål; men bör man då icke, just i afseende på en sådan föresats och önskan, söka så laga, att till äfventyrs till följd af e!t inträffande svårt år, och vid en stark Spanmålsupphandling och förslösande förmedelst stora pannor, man icke åter vid nästa Riksdag måtte blifva satt i nödvändighet att på nytt rådslå om bränningens inställande? IVJan erinras, att man bör frukta genom panneförändringen resa ärestoder åt Kopparslagare} men man bör lika omtänksamt frukta att resa dem åt några mägtiga och vinningslystna BränvinsFabrikörer på den öfriga Nationens bekostnad, som heldst dervid bör hafva, hvar och en i sin moa, en någorlunda jemnad vinning. Det är ej heller meningen och afsigten att ändra och omgöra alla pannor under 5° kannor proportionaliter för olika Hemmansägare; ty derigenom skulle, jemte stor kostnad, en mindre hushållsnytta genom allt för små Bränvinsredskap förorsakas, utan endast att utdömma och afskafFa pannorna öfver 50 kannor, hvilkas ägare, förmodligen ännu måttligt talrika, torde redan i det mesta hafva gjort sig för en sådan ändring betalde. Jag har ock blifvit styrkt i min tanka om denna större
Om det är underkastadt ovisshet, att discussionen öfver detta ämne kan upptaga ännu en förmiddag, då det åter förekommer, måste man medgifva, att Herr Rosenblad gjort allt sitt till Den ii Dece nr ber f. ro. 33 för att förlänga denna discussion; det är derföre jag bos Herr Grefven och Ordföranden vördsamt anhåller, att vi ju förr desto heldre måtte få skrida till votering. Grefve von Rosen: Då Herr Rosenblad icke vill frångå sitt jakande om Utlåtandets läggande till Handlingarne, kan jag icke heller afstå från min anhållan, att vi mätte få votera om återremiss deraf. Herr Ribbing: Det är egenteligen för att motsätta mig påståendet om det farliga prejudicat, som skulle uppkomma af godkännande utaf BancoUtskottels vägran att sammanträda med Ekonomiutskottet till öfverläggning i denna fråga, som jag begärt ordet. Denna förmenta uraktlåtenhet måtte vara lika oskyldig, som alt Statsoch BancoUtskotten, i frågan om Realisationen, rcke skulle hafva haft sammanträden med Lagutskottet till uppgörande af Lagbestämmelser i och för detta ändamål, om sjelfva RealisationsFÖrslaget ogillats, då hvar och en finner, att någon Lag för densarnmas verkställighet icke behöfts. BancoUtskottet hade ingenting att låna ut; derföre har det kunnat qvitta det lika, huru pass mer eller mindre nyttig utlåningen varit. Jag förnyar min anhållan att, sedan BancoUtskoltets Utlåtande i saken redan blifvit återremitteradt, äfven delta Ekonomi-Utskottets Utlåtande måtte återförvisas. 53 H. 3 34 Den ii December f. m. Herr Rosenqvist: Jag förenar mig till alla delar med hvad Herr Rosenblad yttrat; och finner detta BancoUtskottets Utlåtande lika litet behöfva något försvar, som alla de öfriga frän detta Utskott, (utan beröring med andra) under denna Riksdag utgångna Betänkanden, hvilka alltid varit af den beskaffenhet, att äfven då jag någon gång varit af olika åsigter, jag dock med största tillfredsställelse och nöje läst yttrandet öfver ämnet.
Obligation å 10 Thalen, men kontexten ger ingen försäkran att återfå Tio Thaler, ännu mindre att derå erhålla en årlig ränta, utan tillförsäkrar i stället innehafvaren derom, att, när det nummer utkommer, hvilket finnes obligationen åtryckt, skall han, i enlighet med en å baksidan tryckt utlottningsplan, erhålla en vinst eller så kallad 'premie, utgörande minst 11 och högst 25,000 Thaler, men hvilkens belopp i öfrigt helt och hållet är beroende af den ordning, i hvilken den utlottade nummern utkommit, eller, med andra ord, af lyckan. Att ett dokument af sådan beskaffenhet, om det ock benämnes obligation, i sjelfva verket icke är något annat, än en lottsedel, i det allra närmaste af samma beskaffenhet som de vanliga klasslotteriernas, torde vara obestridligt. Den enda skillnaden mellan dessa sednares lottsedlar och de så kallade premie-obligationerna synes vara, att dragningarne i spelet med premie-obligationerna äro utsatte att fortgå under en betydligt längre tiderymd (uti förevarande fall til 38j år), än i klasslotterierna. Men härigenom blifva ock de lottsedlar, som man benämner premie-obligationer, desto mera begärliga. Det blir nemligen, i anseende till den långa tiderymden, som förflyter innan alla numrorna blifvit utdragua, möjligt att, genom kapitalets förräntande, bilda vinster för alla deltagarne och att utsätta den minsta vinsten till ett belopp, som öfverskjuter lottsedelns nominella värde. Då dessutom den sammanräknade summan af samtliga obligationerna i ett premielån vanligen är ganska betydlig, kan, såsom en frestande lockelse att köpa en dylik obligation, utfästas en och annan vinst af stort värde. Enligt den plan, som gäller för nu ifrågavarande premie-lån, äro vinster för en lott å 10 Thaler, såsom ofvan är nämndt, utlofvade till belopp af ända till 25,000 Thaler eller 2,500 gånger insatsen. Att lockelsen til! deltagande i ett sådant lotteri skall, äfven för den mindre bemedlade, blifva stor, i den mån insattsen är ringa, faller af sig sjelf.
Vid ånyo skedd föredragning af Stals-Utskottets Utlåtande N:o 161, i anledning af väckta motioner angående tillåtelse för Aktie-bolaget för jernväg mellan Köping och Hult att återbekomma återstoden af de till säkerhet för jernvägsanläggningens fullbordande i Stats-kontoret deponerade medel, beslöt Preste-Ståndet för sin del, med ändring af Utskottets förslag, det Rikets Ständer må medgifva, att af de till säkerhet för fullbordande af jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult i Kongl. Stats-köntoret deponerade medel uti räntebärande obligationer, det ännu återstående beloppet, motsvarande 75,000 R:dr R:mt, må återställas till Jernvägs-bolaget, dock att Rikets Ständer vid anmälan om detta beslut, i underdånighet öfverlemna till Kongl. Maj;t att, efter pröfning af härvid förekommande förhållanden, i nåder afgöra, huruvida några förbehåll eller närmare bestämmelser, med hänsigt till de ifrågavarande medlens användande, skäligen böra föreskrifvas. S. D. Föredrogs meddeladt Utdrag af Vällolliga Borgare-Ståndets Protokoll för denna dag, innefattande dels hemälda Riks-Stånds beslut om gemensamt sammanträde af Riks-Stånden för öfverläggning, i anledning af Sammansatta Statssamt Banko-Utskottets Utlåtande N:o 24, angående Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse med förslag till förändrad organisation af Hypotheks-inrättningarne i Riket, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att med Borgare-Ståndet i detta beslut sig förena; och fann Preste-Ståndet för godt att den gjorda inbjudningen antaga. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stals-Utskoltets Memorial, N:o 172, i anledning af återremiss å en punkt i Utlåtandet N:o 159. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Banko-Utskottets Memorial N:o 37, angående verkställd omröstning öfver åtskilliga föreskrifter i det nya Bankoreglementet.
Jag har sett det passera genom tvenne åldrar: roat mig åt dess barndoms qvickhet; beundrat dess ungdoms snille; men, sjelf redan hunnen till mognade år, är min största förnöjelse, att omsider röja i dess innehåll det vett och den stadga, som tyckas mig utvisa att dess mannaålder ingått. — Flygtiga Allmänhet! Kitsliga, gamla barn! När skolen J engång vämjas vid det qvicka jollret utan smak och sanning, som flödar i edra papper? När skolen J engång blygas att finna en vällust i de stinkande försmädelser, som arghet och vanvett der utösa? — Nu, då samhället öppnar på alla sidor de djupaste sår, dödliga om ej en snar och kraftig hjelp mellankommer .. vekliga Allmänhet! och du ömmar ännu blott för Arietten i en Opera? Lättsinnige Skalder! och J sjungen ännu blott om Cynthia och Kärleken”? – Slutbannorna låta nästan som ett genljud af den då nyss förut afbrutne ”Nye Granskaren”. Synbarligen hade denne bestraffare i sigte äfven den allmänna gossaktigheten af den nya Vitterhets-domstolens kritiska beteenden; en olat, som icke ens med de angifna tvenne åldrarna fullt upphörde. De öfver allt behof täta gisslingarne af dåliga versmakare, med hvilkas till åtlöje framdragna rimkram tidningens numror öfverfylldes, voro, i grunden, intet annat än utbrott af samma djekne-kynne, som i allmänhet skydde intet tillfälle att visa öfverlägsenhet och göra sig lustigt. Kunde man finna förnuftigt, att för en 1778 utgifven bok ”om Christna Religionens sanning” afsnäsa dess författare (en Doct. Wijkman) med dessa ord: ”är Du qvickare och vältaligare än Voltaire? lärdare och djupare än Bolingbroke? Hvem är mäktig mot dessa grymma jättar, som våga bestorma himmelen?
Uti måtte beredas, och i sammanhang dermed erinrat, att Rikets Ständer väl vid flera Riksr dagar sökt afhjelpa de öfverklagade olägenheterne, samt uti underdånig Skrifvelse vid 18^3 års Riksdag, bland annat anhållit, att de så kallade Krono-bref, icke oftare än tvänj ne gånger i veckan matte få afsändas, och all brefbäring deremellan upphöra, så framt icke högst vigtiga händelser fordrade en skyndsammare expedition, men att något yttrande deröfver sedermera icke lärer hafva blifvit af Kongl. Majit i Nåder meddeladt, hvarföre Anders Hakansson nu hemställt, örn icke förnyad underdånig Skrifvelse borde aflatas så mycket hellre, som ämnet vöre magtpålig - Stats-samt Allm.Besv.o.Oee.Uisk. Uti. N:o 58. 3 gande och förtjente uppmärksamhet, enär miss» bruk med Krono-brefbäringen gått så. långt , att icke blott 7 ä 8 lösbref på en och samma dag, oberäknadt den vanliga Kronoposten, måst åt olika håll fortställas, utan Krono-Betjeningen jemväl begagnat bretbäringen i deras alldeles enskilda angelägenheter, hvartill kan räknas Kungörelser om auctioner och annat dylikt, som KronorBetjeningen åtagit sig förrätta. Af Anders Danielsson från Elfsborgs Län, som, efter att i korthet hafva upprepat innehållet af deSkrifvelser, dem RiketsStänder, vid Riksdagarne åren i8i5, 1817 och r8l8 samt 1823, till Kongl. Majit i underdånighet aflåtit angående Krono-Brefbäringen och den deruti önskade förändring, dertill någon åtgärd sedermera icke skall blifvit lemnad dels förnyat de af Rikets Ständer i deras omförmälda underdåniga Skrifvelser gjorda förslag, dels erinrat om billighetens och rättvisans kraf, att de hemman, hvilka utgöra Krono-brefbäring måtte, såsom vederlag för detta besvärliga onus, några förmoner tilläggas , dels ock till upplysning bifogat en bestyrkt afskrift af Kongl.
Den comité', som i delta ärende varit tillsatt, har af Regeringen blifvit utsedd. Det arbete, den afgifvit, är väl, enligt hvad mig blifvit sagdt, på Ständernas begäran vid förra riksdagen tillvägabragdt; men jag hade föreställt mig, att dylika comite'ers förslag bättre användas, om de tjena till upplysning för Regeringen, än då de öfverlemnas till oss; och min åsigt om Regeringsmaktens åligganden är, att Regeringen, bättre än vi, bör kunna frän sin höga ståndpunkt uppfatta samhällets fordringar och behof, samt de dervid förekommande olikartade förhållanden. Om vi hade från Regeringen fått ett lagförslag i detta ämne, bade Ständerne åtminstone haft .en säker grund att bygga på. Ständerne hade fått veta hvad Regeringens vilja är oell icke behöft kasta bort en dyrbar tid på ett onyttigt arbete, under ett tvetydigt hopp att få förslaget antaget. Jag anser det oformligt att fortgå på. denna bana, hvarpå vi under 3o års tid funnit, att några tillfredsställande resultater ej kunna vinnas. Hvad comitéens arbete beträffar, så hemställer jag, om vi kunna hoppas att blifva lyckligare i valet af comiteledamöter , vi sorn äro inskränkta inom våra Stånd och dervar. obetydliga antal ledamöter, i jemförelse med Regeringen, som kunnat göra sitt val inom hela Svenska folket. Jag hyser den största erkänsla för den oegennyttiga möda, comiteen nedlagt på sitt arbete. Jag gillar väl icke i många delar dess grundsatser, i hvilkas bedömmande jag icke nu vill ingå; men jag hemställer hvad resultatet kunde blifva af en ytterligare comite's nedsättande, eller deraf, att sålunda comité' sattes på comité'. Yi hafva under 3o års tid endast varit styrde af comiteer, hvilkas förslag ej lemnat några resultater. Jag anser således, att det vore helt och hållet ändamålslöst, att nu tillsätta ett särskildt TJtsk., då deremot, enligt min tanka, Ekon.Utsk. borde Uppdragas att icke ingå i pröfning af förslaget, innan Regeringen föreslagit den lag, hvaraf vi i detta ätnne äro i behof.
Men då Utskottet delar motionärens öfvertygelse, att, derest en fullkomlig indragning af Bankens berörde sedlar kunde, på sätt förordnadt blifvit i afseende på Rikets Ständers Banks tillförene utgifne sedlar å Daler Kopparmynt, verkställas inom en icke aflägsen framtid, flere fördelar skulle vinnas, och deribland erhållandet af visshet om den utelöpande sedelstockens belopp, har Utskottet , för beredande häraf i framtiden, ansett sig böra föreslå Rikets Höglofl. Ständer att nu besluta, det Bankens från och med 1777 års början till och med den3i Mars i836 utgifne, samt å Specie eller Banco lydande Transporlsedlar, äfvensom dess från och med 1777 års början till och med 1812 års slut å 3 och 2 R:dr på dubbla blad, samt från och med 1813 lill och med i836 års slut likaledes å 3 och 2 R:dr på enkla blad tillverkade sedlar af ofärgadt papper, icke få emottagas i uppbörden af allmänna medel längre än till och med år 1848. Skulle Rikets Ständer finna för godt att härtill bifall lemna, blir nödigt, att hos Kongl. Maj:t göres underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes, till allmän efterrättelse, Nådig Kungörelse utfärda, och derjemte ej mindre anbefalla vederbörande om dess uppläsande från Predikstolarne minst *) Transportsedlar Banco R:dr 1,334,112: 25: 7.