Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 135, 136. iö74 Den 20 Juni. förutan all förskrifning; i afsigt att åtmindstone för en del icke belasta Banken med Un utan Fond, eller att låta Rikets gäld circulera såsom, penningar. Det vore utan tvifvel önskligt att RiksgäldsContoiret, genom en förmonlig Discont-avance mägtade emot lindrig renta uppmuntra nyttiga odlings-företag, under en benämd odlings-fond. Ett sådant crediteradt företag kan mindre för Banken vara passande, men ej synes det tillkomma •Riksgälds-Contoiret, att afgifva stående Eån emot Inteckning å fastigheter, oin det ock vore förenadt med någon årlig Cäpital-afbetalning. Till följe af r8i2 års'Riksdags-Beslut, utlånar nu årligen Banken hela beloppet af de inflytande 2 procents afbetalningar af RånCapitalen; och om någon mera besparing af Bankens intrader, sorn naärkeligen ändrade Röielse-Capitalets equilibre, existerade, så vore det väl i sin ordning, att detta äldre respectabla Verk ensamt befattade sig med Fastighets-Lånen, Jag är mycket förvissad, att den värde Ledamoten, som uppgifvit förslaget till Financeplanens verkställighet, icke har annat föremål, än att försäkra Bankens gamla ratt, och att trygga dess bestånd. Denna Riks-klenod kan icke nog hyllas! Den har uppehållit Riket vid många vådliga hvälfningar. Vid en uträkning, som upprättades Den 2o Juni. l07S ar 1778, hade Banken genom förluster och uppoffringar till det allmänna bidragit med en Summa stor B:d.. 8,388,749. 3. 9 , och hvad har densamma icke sedan uppoffrat? Man har dock hört oförståndiga hädelser, att Banken vid 1777 års realisation gjort en Banqueroute ä 50 procent, då den likväl haft en stor rikedom i behåll, om Bankens publique och privata gäldenärer förmått återbetala så goda Penningar, som de erhållit.
N:n 233, Litt. I. 0111 ÖfversteLieutennnt Tornerbjelms klagan rörande liquiden af dess skuld till samma DiscontVerk. N:o 234, Litt. K. nm arfvode åt ÖfverCommissarien Ek för dess biträde vid Discontgöromålen. N:o 235, Litt L. om beviljad befrielse från bysättning för åtskilige de förre FilialDisconternes Gäldenärer. N:o 236, Lirf. M. angående förre Handlanderne I. B. Kock och Jonas Ståhle beviljad befrielse från bysättning för skulder till Malmö förra Discont. Betänkandet N:o 224 lades till handlin. garne. Njo 226, återremitterades. De öfrige biföllos. S. D. LagUtskottets uedannämnde Betänkande föredrogos ä nyo och biföllos; Vrot. Utdr d. 13 Junti iflSf,. 555 N:o 75, Om förändring i straffet för Hållkarl, sorn fordrar drickspenningar, eller med otidighet bemöter resande. N:o 76, om föreslagne stadganden i afseende på Testameutens bevittnande och bevakande. N:o 77, i anledning af Nådiga Propositionen om ändring uti Cap. I och 10 §§. RättegångsBalken. N;o 78, i vackt fråga om utmätte fastigheters försäljande endast uti uppslag. N:o 79, om yrkad rättighet för fordringsägare att sjelfve välja utmätningsman. N;o 82, om yrkad lagförklaring rörande Löftesmäns rättighet att uppsäga borgen. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUt* skottets Betänkande N;o 80, i frågan om skyldighet för Konungens Befallningshafvande att genom Promotorial befordra enskilds Lagsöknings-ärender, blef detsamme till Ut* skottet återremitteradt.
Kan Banken använda sin credit i Discontväg, så bör det ej ske genom upplåning af papper, för att åter utgifva samma papper. Slutföljden af hvad jag nu haft äran yttra, är, att Bancolån på fastigheter böra upphöra i den mohn de nu existerande inflyta, men deremot lånerörelsen på metaller, vexlar, transportabla effekter och all slags lös Den 27 Julii f. m. 7 pant, som ej är blottställd för försämring, och som med lätthet kan alyttras, blifva illimiterad , hvilket sednare icke kan hafva något menligt inflytande på Realisationen , hvaremot fortfarande och utvidgande af fastighets-lånerörelsen kunde medföra våda i detta afseende. Jag anhåller om åter remiss af detta Betänkande. Herr Tham, Wolrath: Äfven jag anliåller om återremiss af detta Betänkande, och jag går att anföra mina skäl dertill. Men innan jag börjar att klandra Betänkandet, får jag förklara, att jag instämmer i Utskottets yttrande om olämpligheten af att i utlåningsväg öka Sedelstocken, emedan sådant säkerligen skulle motverka Realisationen, för hvilken jag röstat. Deremot ogillar jag alldeles hvad Utskottet sagt angående ränteförhöjning å Bancolån. Utskottet utlåter sig härom sålunda: ”1 tider, då lånbegäret varit ”inskränkt, crediten enskildte emellan orubbad, och speculations-andan ringa, i jemförelse till utvägarne att densamma väcka ”och underhålla, har man tilläfventyrs, medelst erbjudande af lindriga räntevilkor, ”sökt komma derhän, att Bankens medel ej ”mätte ligga alldeles ofruktbara; när åter ”denna farhåga varit öfverflödig, har man ”trott sig, genom de låga räntorne på Ban”kens lån, kunna bidraga till nedsänkande ”af penningeräntan i allmänhet. Det är emedlertid ett oundgängligt vilken’ för framgån - 8 t)e 11 2j J u i ii f. m. ”gen häraf, att utlåningstillgångarne måste ”fullt motsvara och äfven öfverstiga hvad ”sorn i lån sökes.
Jag känner ej, huru härmed förhålles i andra Stift; men skulle samma ordning der införas, så vore det visserligen onödigt, att med räkenskapernes granskande besvära KammarRätten. Herr Gref ven och Landt - Marskalken frågade , om Ridderskapet och Adeln ansåg Ijagoch Oeconomie-Utskottens ifrågavarande Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, lill Utskotten återremitteras. Ropades J a. Föredrogs å nyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 28 sistledne Oclober under N:o 216 afgifne, samt den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning äf gjorde anmärkningar vid Utskottens förut méddeldte Den 10 November f. m. Betänkande i frågan om Näringsfriheten samt dermed gemenskap ägande ämnen. Herr von Hartmansdorffj August, anhöll, att Utskottens Utlåtande mätte ytterligare hvila på bordet till nästa Plenum. Herrarne Uggla, Göran Gustafa och Hjerta_, Gustaf „ förenade sig med Herr von Hartmansdorff. Herr Grefven och Landt - Marskalken förklarade, att den af flere Ledamöter sålunda gjorde begäran, att Utskottens Utlåtande måtte ytterligare hvila på bordet till nästa Plenum, icke kunde, enligt 49 §• Riksdags-Ordningen förvägras. Herr Grefven och Landt-Mar skalken tillkännagaf, att Plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 3o sistledne October under N:o 2o3 aflåtne, samt den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde, hemställan , angående Riks-Ståndens serskildte beslut, i frågan om jemnkning af Extra Roteringen i Riket. Den 10 November f m.
StatsUtskottets Belänlandeiil 20 Derest ett försegladt Convolut ovilkorligen skulle Innefatta någon hemlighet, vore anmärkningen visserligen grundad. Men, då aktningen för Riksens Ständer fordrar, att ett af Revisorerne undertecknadt Original och icke en aftryckt Copia till dem öfverlemnassamt förseglingen, örn den ock skulle befinnas öfverflödig, likväl tjenar dertill, att, rnå hända, Handlingen med mera sorgfällighet vårdas, torde häruti igenfinnas anledningen, hvarföre Utskottet ansett dfcn uti nu gällande Instruction på^ budne försegling kunna komma att fortfara. Det är också anmärkt, att Utskottet föreslagit ett tillägg uti Instructionen, angående Rev isore-nes Tractamente och Rese-penningarAf hvad anledning något stadgande härom uti senaste Instructionen icke blifvit infördt, ar Utskottet obekant, ehuru både uti Instruc-^ tronen för Banco-Revisorerne af d. 19 Februarii 1779 och för Revisorerne af Riksgälds-Verket den, 5 Maji 1791 sådant varit utsatt; och hvilket Utskottet också anser nyttigt, för att tjena till efterrättelse, så väl för Revisorerne» som för de Tjenstemän, af hvilka Revisorernes Rostnads-Räkningar skola granskas. För öfrigt får Stats-Utskottet gifva Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högvördlge Präste-Ståndet vid handen, att Utskottets ifrågavarande Betänkande är under den 21 nästlidne Maji till alla delar gilladt af Väilofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-StåodeU Stockholm den j Julli 1818» 20 2 2 StatsUtskottets Betänkanden. Riksens Högloft.
Hvilket anförande PrestStåndet bcslutit att connnunicera med de öfriga respectiva Stånden, särdeles med Hedervärda BondeStåndet, hvars utlåtande deröfver införväntas, förrän PrestStåndet fattar något beslut, så i sjelfva hufvudsaken, sorn i afseende på de förolämpande uttryck, hvilka uti en del af olvanberörde Memorial förekomma} anseendes dock PrestStåndet sig genast böra förklara, att, oaktadt allt hvad vid Riksdagarna inom Hedervärda BondeStåndet emot Presterskapets förhållande vid uppbärande af deras löner, stundom plägar antöras, äga PrestStåndets samtelige härvarande Ledamöter den tillfredsställelsen, att icke inom sina .Församlingar hafva erfarit några missnöjen, eller någon tili missämja ledande ovilja i detta afseende. Vidare upplästes ett, i anledning af PrestStåndets nyss föredragna ProtocollsUtdrag, den g Maj afgifvet ProtocollsUtdrag från Hedervärda BondeStåndet, hvaruti detsamma till Högvördiga PrestStåndet gemensamt ytterligare vänder sig med den vördsamma begäran, att PrestStåndet täcktes till Kongl. Majrt öfverlemna regleringen af Pre - Den ri Maj e. ni. 44» sterskapets löningssätt, så att, på lika sätt som i Jönköpings Län, en -del af Skåne och på flera andra Orter är öfverenskommet, samt belefvadt och för alla tider fastställdt i Blekinge och Bohus Län, Presterskapet, efter hvarje Galls beskaffenhet, hade sin vissa bestämda inkomst i spannmål och penningar, grundad på en skälig taxa, som är föreskrifven' för alla Statens öfriga Embetsmän, hvarefter det må stå Presterskapet fritt att sjelf uppbära den, eller till Kronan den förpakta. Dessa ProtocollsUtdrag lades till Hand* lingarna. Upplästes tvänne från Högvördiga Prest.
Jag vågar således föreslå en annan redaction, der äfven sjelfva ordställningen är något omflyttad, oell hvilken lyder som föijer: ”så snart LandtMarskalk, enligt 5a §. af Regerings-Formen och a3 §. af Riksdags-Ordningen, blifvit af Konungen i Nåder utnämnd, och af de a:ne äldste närvarande Grefvar, till hvilka Kongl. Maj:t honom öfverlemna!’, till Riddarhuset 302 Den Q November. beledsagad, cmottages lian derstädes vid ingången af Riddarhus-Directionen, Riddarbus-Secreteraren och de öfrige, till Riddarhus-Cantzliet hörande personer. Derefter sammanträder följande dagen, å utsatt tima, efter föregånget anslag, Riddarhus-Direetipnen, för att förrätta anteckningen under Landt-Marskalkens ordförande, hvarvid han likväl ej deltager i öfverluggningarne och besluten pä annat sätt j än såsom i Ridderskåpets och Adelns Plena. Med anteckning förstås den åtgärd, b varigenom en Adelsmans begäran om inträde å Riddarhuset, såsom Riksdagsman, varder, i grund af denna Riddarhus - Ordning , Genealogiske Tabeller , och andre tillförlitlige handlingar, pröfvad; samt j derest något hinder icke möter, hans namn och värdighet införd i en för sådant ändamål på alla lefvande Atter inrättad Uppropslista, och honom tillställd en med Riddarhusets sigill påtryckt Pollet, med påskrift af Ättens nummer och namn, den antecknades förnamn, samt nummer på den Bänk, der hans ställe är honom anordnad t. Skulle emellan de personer, hvilka anteckningen sålunda förrätta olika meningar uppstå, afgjöres frågan efter de fleste rösterne. Uppkomma paria vbtn galle den mening > för hvilken den efter Matrikeln äldste Ledamoten i Riddarhus-Directionen sig förklarar.” Grefve Cronhjelm: Den siste värde Talaren har vid detta tillfälle velat tillämpa Samma princip på Landt-Marskalkens befalt
Klaganden borde beredas tillfälle att varda i saken hörd samt hans anspråk på skade ersättning i mån af befogenhet understödjas. Åtal anställdes emot Domhafvanden, hvilken till Advokat-Fiskals-embetet inlemnade konceptet till det oftanämnda gravationsbeviset, hvilket i 5:te punkten synbarligen till en början varit med samma handstil sålunda affattadt: »5:o 1848 den 45:de Mars uti hela egendomen Bruksegaren Selim Heykensköld »eller nans rättsinnehafvare till säkerhet för sammanräknade beloppet 20,000 Rdr »Banko med 6 procents ränta utaf tvenne af G. Sjöquist den 31 Dec. 1846 samt »den 2 Januari 1847 utgifna Skuldebref, af hvilka inteckningar den lill säkerhet för »innehållet af förstomförmälda skuldebref blifvit den 49 Juli 4851 förnyad för då 117 »återstående 4000 Banko med ränta:)) hvarefter med annan handstil blifvit tillskrifna efter ordet »Skuldebref» de orden: »hvartdera å 10.000 Bär varande den ena af dessa mntecknlngar å 10.000 Rdr», — äfvensom åtskilliga ord i stället blifvit å ursprungliga texten öfverstrukna, så att följande mening qvarstått efter ordet Skuldebref: y>hvart))dera A 10,000 Rdr varande den ena af dessa inteckningar å -10.000 Rdr den 40 ejoni 18ht förnyad för då återstående 4000 Rdr Banko med ränta.)) Vid jemförelse befinnes sålunda, att det utfärdade gravationsbeviset icke öfverensstämmer med någotdera af de två olika ordställningarna i konceptet, och att hvilkendera af dessa, som blifvit begagnad, fastän den ursprungliga icke heller varit fulit tydlig, dock icke bordt missleda någon långifvare, emedan den skulle hafva föranledt honom att närmare efterforska rätta förhållandet. — Å Domarens sida bestod följaktligen det väsendtliga felet deruti, att han icke tillsett det kollationeringen varit nog omsorgsfullt och pålitligt verkställd.
Jag instämmer i de åsigter Hrr Bildt och von Hartmansdorff uttalat, af de skäl, som af dem blifvit framställda. Men jag har dessutom ett annat skäl för min anhållan om bifall till deras förslag; om man nemi. skall begagna omvägen att skicka både till Ordf:n och till Landtm., så förutsätter man att Landtm, skall vara hemma hvarje förmiddag ända till middagen; ty, som vi veta, arbeta Utsk:n ofta om morgnarne på afdelningar och sammanträda först vid middagstiden in pleno. Om således föreskriften skulle efterkommas, alt först anmäla saken hos Landtm., så kunde Suppleanten möjligen icke blifva kallad, hvarigenom Utsk. icke blefve fulltaligt. På dessa skäl får jag tillstyrka bifall till det förslag Hr von Hartmansdorff framställt, äfvensom till de förslag till ändringar, som Gr. Lagerbjelke, första gången han hade ordet, väckte. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att, ehuru densamma omfattat Mern. i dess helhet, propos:r dock skulle blifva framstälde serskildt i afseende pä hvarje morn., pä det R. o. Ad. måtte blifva i tillfälle, att med mera ordning afgöra de förslag, som blifvit afgifne, och att således nu först förekomme 19:de §:ns l:sta morn., som, enl. Utsk:s förslag, skulle blifva sålydande: ”Elektorerne åligge att, inom den tid RiksdagsOrdn:s 28:de § föreskrifver, välja ledamöter till samtliga der omnämnda Utsk. samt till Exped:soch Riddarh.Utsk:n. På samma gång skola Elektorerne utse Suppleanter till en tredjedel af R. o. Ad:s ordinarie ledamöter i Koust:s-, Stats-, Bevillnrs-, Banko-, Allm. Besv:soch Ekon.-, Expedisoch Riddah.Utsk:n samt lill LagUtsk. tvenne”; deruti Gr.
Men om ej detta kan påstås; månne det då icke åtminstone vore i sin ordning, att vid utöfningen af ett sådant embete granskningsrättens bruk frivilligt så inskränktes, att aldrig något menligt omdöme yttrades öfver hvad i högsta lagskipningen förefallit? Naturligtvis är härmed ingenting annat frågadt, än huruvida allt omdöme i detta ämne bör uteblifva; ty ett icke fritt omdöme är detsamma som intet. Svårligen uppkastar man denna fråga, utan att glöma det hufvudsakliga ändamålet af den omhandlade granskningen. Det kan icke vara förgäfves, som denna är både medgifven och påbuden; och jag har sökt att göra mig ett klart begrepp om dess ändamål. Jag har trott den vara ämnad att ersätta, hvad som ej kan till lagskipningens förbättrande uträttas genom åtal och straff. Jag har yttrat mig om behofvet af en sådan kritik och om den frukt, sorn deraf bör kunna förväntas — framlagt grunden till min öfvertygelse, dels om omöjligheten att medelst laga åtal och bestraffningar för domares lagbrott utöfva den kontroll, hvarigenom en verkligen ändamålsenlig, en med skicklighet och samvetsgrannhet utöfvad lagskip - ning må kunna framkallas, och dels om behofvet af den allmänna uppmärksamhet, hvilken allena kan med åsyftad verkan en dylik kontroll utöfva. Det är för framkallande af denna allmänna uppmärksamhet, som folkrepresentationen äger en ombudsman, förpligtad att årligen i tryckta berättelser utreda lagskipningens tillstånd. Men icke uppfylles detta ändamål, under förtigande af allt omdöme öfver domareembetets utöfning i högsta instants, så framt jag nemligen icke far vilse deruti, att på denna högsta utöfning lagskipningens tillstånd hufvudsakligen beror. Man anmärker, att Högsta Domstolens Ledamöter ej kunna försvara sig emot offentliggjorda kritiker; och det måste medgifvas, att sådant har sin svårighet. Men skulle granskningen derföre vara oloflig; så borde den vara det mot andra statens embetsmän äfvenså väl, som emot Högsta Domstolens Ledamöter; ty äfven för andra är det icke lätt att försvara sig. Imedlertid torde det medgifvas, att falska uppgifters vederläggande föga kan möta någon svårighet; och deri ligger dock det väsendtliga.
Lagstiftningen skulle endast derigenom fördjupa sig i en kasuistik, som ändå alltid blefve ofullkomlig, Let är derföre, som man i alla upplysta länders lagstiftningar åt domaren öfverlemna t att vid straffbestämmelsen göra afseende på dessa mångfaldiga omständigheter och förhållanden, som karakterisera brottsligheten. Denna grundsats har jemväl af Sveriges lagstiftare varit hyllad. Om man genomläser 1734 års lag, finner man en pröfningsrält i vissa fall ölverlemnad åt domaren vida större, än den nu är i fråga. Att här upplaga alla de stadganden, som medgifva en sådan pröfningsrält, är öfverflödigt; men såsom exempel ruå anföras: efter 2 Kap. 12 § Giflermåls-Baiken skall den, som viger till äktenskap, utan att vara prest, straffas med arbete å Konungens slott eller fäste i trj eller flera år, som brottet är till; efter 4 Kap. 4 § Missgernings-Balken skall den, som försummar upptäcka förrädisk stämpling plikta éflter som hans brott prof vas vara och den, som för sådan stämpling nämner viss man, ulan att kunna honom öfvertyga, straffas som saken och omständigheterna äro; efter 5 Kap. samma Balk skall den, som utsprider lögner och falska rykten, de der röra Rikets säkerhet, mista lifvet eller straffas med landsflykts spö eller j ängelsej eftersom brottet är till; och efter 8 Kap. 2 § samma Balk, skall den, som förfalskar Rättens domböcker eller Kronans räkenskaper, straffas med arbete å Komangens slott eller fästning, på vissa år eller hth sin lifstiäj som serninseti är till. På liera andra ställen i Missgernings-Balken finnas O D _ O O likartade stadganden; och att sednare tiders lagstiftare godkänt grundsatsen, svnes dels af Kong!. Förordningen angående Negerhandel och delaktighet deri af den 7 Januari 1830, hvilken för serskild a grader af delaktighet i nämnda brott Stadgar serskild a straff af fästningseller tukthusarbete, från 5 till 20, från 2 till 8 och från 1 till 4 år, samt dels af Kong).
De till tredje kategorien hörande förte elen in garne öfver af Kongl Maj:t afgjorda mål, med en annonskostnad af vid pass 600 R.dr, innehåller endast möjligast korta rubriker öfver målen, utan redogörelse för innehållet eller ringaste antydan huru och i hvad rigtning Kongl. Maj:ts beslut utfallit och kunna således endast oegentligt hänföras till de af Herrar Revisorer anförda uppsatser och meddelanden, ehuru de liksom inseraterna under N:o 2 utan tvifvel bilda en inkomstkälla för tidningen, hvilket väl varit Herrar Revisorers mening. Fullt adseqvat gäller dock det »anmärkningsvärda» endast om de till fjerde rubriken hörande Kongl, kungörelser, bref och propositioner, hvarjemte en kungörelse åtföljes af en utförligare motivering och historik. Det härför debiterade belopp torde icke uppgå till 300 R:dr och kan således föga komma i betraktande, helst det mycket måste omvexla och sannolikt ifrågavarande år, då riksdagen var samlad, varit större än annars. Deremot finnes intet, mig veterligen, upptaget för andra officiella meddelanden, t. ex. utnämningar, likasom icke heller för de flera officiösa meddelanden, upplysningar, beriktiganden eller artiklar af mer eller mindre polemiskt innehåll, hvilka utan tvifvel under årets lopp införts i Posttidningen, som i brist på annan organ begagnas af Regeringen, ► håde som officiel och officiös tidning. Af ofvanstående framställning synes framgå, att Posttidningen rätteligen årligen uppbär omkring2,000 R:dr för diverse inserater, hufvudsakligen officiella berättelser till Regeringen och endast till ringa del meddelanden från Regeringen. Det är sannolikt att, såsom Revisorerne erinra, andra tidningar skulle med begärlighet gratis infört några af ofvan uppräknade inserater, ehuru detsamma måhända icke gäller om alla.
Till förekommande af Lagbrott och förseelser mot Kongl. Stadgan om Jagt och Djurfång bar inom Länet ett Jagtförbund bildat sig, och ehuru dess verksamhet endast fortfarit sedan för'lidet år, har den olofliga jagten blifvit till betydlig del hämmad. Under förbuden lid har Vildt icke fått köpas, hvaremot och sedan den lofgifne nu inträdt, en myckenhet deraf till försäljning utbjudes. Vägra få tillåtna krogar finnas på Landet, men med oloflig brän vins-minutering beträdes mången, ehuru Kronobetjeningen söker att upptäcka och lagföra förbrytarne. Wexiö Stad. Innevånarnes antal utgjorde enligt Mantals-längden sistlidet år 3,020 personer, deraf 716 voro Mautals-frie. De Stadsroanna-näringår, som idkas, bestå förnämligast af handtverkerier och handel med sill och salt, specerier och kramvaror. Jordbruk idkas i betydlig mån och utgör en väsentlig näring. Köpmännen handla likväl icke i allmänhet med spannemål, hvar igenom staden icke har något vigtigt inflytandepå Landets odling och näringar; dock är tillförseln på alla Landtmanna-varor betydlig. Stadens i äretal uppförda Borgerskap utgör för närvarande i3a personer, deraf i3 Handlande och 119 Handtverkare med 8 handelsoch 73 handtverks-besjenter. Stadsmanna-rörelsen och Varu-afsättningen är i synbart aflagande, och anledningen härtill torde böra sökas dels i mängden af åtskillige handtverksman å landet, och dels i den mindre varsamma hushållning och vanvård om sin näring, som hos många förefmnas. Lägger man nu härtill Handt verkarens olyckliga! beroende af sina Gesäller, hvilkas obeständighet och benägenhet att vandra från Stad till Stad, utgör ett svårt hinder för liandtverkeriernes jemna bedrifvande, så igenfinnes äfven deri en orsak till den mindre Stadsborgarens förlägenhet. Den 1824 här anlagde Klädesfabrik har genom ägarens drift och ordning vunnit betydlig förkofran.