Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huruvida Gottland, om det haft dylika inrättningar, nu varit i ett mera blomstrande tillstånd, är svårt att bedöma; hvad jag vet är, att ön öfverslått flere missvextår, utan alt innevånarne blifvit öfver böfvan skuldsatte. Gr. Hamilton har yttrat, att hypoteks-inrältningars bildande verkat till höjande af egendomsvärdet allmänhet. Detta är klart och gifvet, men deraf följer alldeles icke att afsätlningen eller priset på landtmannaprodukler i samma mån ökats. Hvad Skåne beträffar, så medgifver jag gerna alt dess hypoteks-förening må hafva tillskyndat många jordägare betydliga fördelar dels derigenom, att egendomsvärdet stigit, som gynnat dem, hvilka sina egendomar försåldt, dels ock derigenom, att de skuldsatta egendomsägarne sluppit bekymret för sina stora låneomsättningar. Härvid ber jag likväl att få erinra, det vi hafva en mängd kassor, hvilka icke uppsäga lån, dä räntorne ordentligen hetalas. Hr von Hartmansdorff: Om det förhåller sig så, som en ledamot här uppgifvit, eller att denna fråga redan vore af 3:ne Stånd afgjord, så är det utan ändamål att vi härom yttra oss. Vårt tal vore då att likna vid en parentation eller ett liktal öfver en afliden, hvars dygder och förtjenster man uppräknar och berömmer. Men om ålerremiss likväl beviljas och dessa loftal skola BankoUtsk. meddelas, torde det vara skäl att fästa så väl R. o. Ad:s som Utsk:s uppmärksamhet på den våda, som för riksbanken möjligen kan uppstå genom den ifrågavar. kreditivrälten. Den stiger nu till 2 å 300,000 r:dr för en hypoteksförening. Under den ställning, hvaruti riksbanken för det närvar. sig befinner, eller under den närmaste framtiden kommer att befinna sig, är denna rättighets upphörande af ej ringa vigt i afseende på möjligheten alt upprätthålla förtroendet till banken.
59 — 2297. 59 Å nyo föredrogs det d. 4 dennes på bordet lagde, sedan sista Riksdag hvilande förslag till förändrad redaction af första perioden i 5g §. Riksd.-Ordu. och, i sammanhang dermed, af 2 §. 4 morn. TryckfrihetsFörordningen. Frih. Rantzou, Joh. Albert, samt Gr. Cron - Den 10 Fcljruarii f. m. -g hjelm, Otto Aug., begärde, att denna fråga Un ytterligare måtte hvila. H. R. och Ad. åtskiljdes kl. 12 på dagen. lil (idem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den 10 Februarii 1834- Plenum kl. 10 f. m. Öppnades Hrr Bankmäns lista till val af tretton Electorer efter dem, som blifvit Utskotts-Ledainöter; och befunnos följande Ilrr hafva blifvit till Electorer utsedde, nemligen 1 N:o io5. Frih. Strömfelt, Carl Meleher; — i55. 3J Stael von Holstein, Fabian Wilhelm; — 456. Hr Aminoff, Johan Fredrik; — 987- 33 Åkerhjelm, Conrad; — I iqi. 33 Anckarloo, David Gust.; — i586. 33 Raab, Axel Arvid; Lannerstjerna, Adolph; — i5g2. 33 — 2001. 53 af Sillen, Lars Gabriel; — 2013.
Del, tagande i beredningen af den wid iZoo ars Riksdag i delta ämne widtagne nu gällande författning, som er mot min önskan kanf?e pä rätcwisans bekostnad rubbade de dä emellan Kronan .och'fenMde^ existerande «— .brän - Den 4 December. bränwins arrende contracter, och öfwertygad om allmänna nyttan och pälitcligheten af De huswudgrunder hwarpä samma Författning ar fotad, as flere ars erfarenhet besannad, anser jag mig böra, under jämförelse af nu warande och den förestagne. Författningen kill rättelse, anmärka de omständigheter, hwari, esker min öswertygklse, den föreflagne författningen mindre synes upsylla hufwudändamälet, än den nu gällande. Med erkännande deraf att innchaswande as jord är rälta grunden för bestämmande af rättighet kill bränwins tillwerkning, och att, emot de jordägande StäderncS stg sörbchällne, enahanda rätt, icke någon crindran kan äga rum, sär jag, hwad angar ben jörestagne af» gisten ester hcmmankalct, förmodcligen det förmedlade, anmärka, akt den i detta afseende gjorde förändring i nu warande författning, nu förekommit mig sa mycket mera owänmd, som, enär den af 5?iksen§ Ständer antagne Demillmngs grund, efter inkomst, simes böra winna all möjeliq tillämpning, deras följer att alla klyfde Hemntan till Sjectedelar, Alto.,dedelav och derunder, böra betala större ofgister, än de som icke äro sa sönderdelade, emedan Hennit.> s klnfning till sä smä delar, merendels winnar on, sadanc Hemmans bättre bcsjfeffu.her, och säledes om deras utgående större inkomst, än af dem, som icke kunnat sä sönderdelas; dctze sistnämnde äga dcsttttom fiere mantalsft^ris, ne personer, hamras eu sörre bränwins eonsumlion är en imiurlig följd.
Det visar sig häraf, att skolan vunnit förtroende; och att den äfven förtjenar det, torde följande förhållande i sin mån bevisa, nämligen att af de 31 elever, som vid 1847 års slut genomgått skolan, bibehålla 31, med berömligt, och 4, med försvarligt vitsord, erhållne rättareplatser. Af de öfrige hade 4 öfvertagit eget jordbruk, 3 ingått i andra yrken och 2, i anseende till sjuklighet, 2 för bristande anlag, och 4, till följd af mindre stadgadt uppförande, lemnat eller afskedats från sine tjenster. Den detaljerade berättelsen om skolans verksamhet upptager bland annat förfärdigandet af 538 jordbruksredskap, nyodling af 20 tuniand, anläggning af 400 famnar större öppna, och 3500 famnar täckta diken, af särskilda slag. För framgången af denna inrättning har skolans nitiske och skicklige föreståndare haft ospard möda, samt icke heller undandragit sig enskild uppoffring. Undervisningsverk för nyttig slöjd. Sedan Mamsell Wilhelmina Lindeberg, för egen utkomst, i Wrigstad uppfört åtskillige väfstolar för tillverkning af finare dräller och linneväfnader och, till sitt biträde härvid, inöfvat obemedlade döttrar af allmogen; men det visat sig att anläggningen, hvarigenom Lindeberg råkat i ej obetydliga skulder, icke lemnade påräknad vinst, behagade Eders Kongl. Maj:t pä Lindebergs underdåniga, af mig understödda anhållan, tillägga henne en årlig gratifikation af 200 R:dr Banko, att under tre år utgå utaf de under Kongl. Commerce-Collegii förvaltning ställda medel, emot vilkor att Lindeberg fortfarande skulle i den högre väfnadskonsten inöfva allmogens döttrar; och detta vilkor har hon, enligt flere ståndspersoners i orten intyg, fullgjort. Här är det måhända på sin plats intaga, att, på underdånig framställning af länets Hushållningssällskap, Eders Kong!.
Utaf denna Summa har Stats-Utskottet funnit följande utgifter wara af den beskaffenhet, att de icke medgifwa något upskof, utan fordra en skyndesam ersättning, neml.: De Stats-Contoirets medel, som i Landt-Ränterierne blifwit af förledit ärs upbörd uttagne och till kriget anwande 515,703: i: 8- 1829 ars Stats-Brist, som, pä de i förra Betänkandet anförde grunder, blifwit minskad till - 222,202: samt Sädane Depositionsinedel i LandkRämericrne, som tillhöra enskilde personer och blifwit till kriget medtagne 16,096: 29: Tillhopa R:d. B:co 7Zr,799:Hä Detze medels Utbetalande genast är sa mycket angelägnare, svin Stats-werkek ännu hästar för en motswarande Skuld för obekalte anstag ä förra äreks Stak till diverse Werk och Stater, hwilka pä det det ena ärets utgifter icke mä sammanblandas med det andras, böra särskildt liqwideras; Och, hwad de priwate Deposinonsmedlen angar, sä aro de enfkildtas Egendom, som för allt tillgrepp bordt wara fredad, och hwilkas snara återställande till deras lag, liga och fria disposition som dertill aga rätt hör till Den 5 Hebruarii. 172 till helgden af allmänna säkerheten och det förtroende till Kronans Ränterier och Castor, hwa^pä Allmänheten har rätt till anspräk, dä den enligt Lag och nederbörande Domstolars föreskrifter, mäste sig deraf betjena.
Utlåtande, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående afsöndring af jord från Häradshöfdingebostället Hvetlanda Thomasoch Kullagården i Ostra härad af Jönköpings län, dels enskild motionärs derom gjorda framställning. (I. A.) Enligt hvad ofvanberörda under N:o 106 i l:sta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller införda nådiga Proposition innehåller, hade åtskilliga å häradshöfdingebostället ett mantal krono N:ris 4 och 6 Hvetlanda Thomasoch Kullagården, i Hvetlanda socken, Ostra härad och Jönköpings län bosatte handlande och andre näringsidkare, jemte utsedde komiterade lör nämnda härads innevånare, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att, enär den lifliga varuomsättning och tilltagande rörelse, som på sednare tider vid Hvetlanda tingsställe uppstått, föranledt uppförandet derstädes af en mängd nya och kostsamma byggnader, såsom för apothek, postkontor, handelsbodar, fabriker och handtverkerier, hvilka byggnader, i anseende till egarnes af angränsande hemman vägran att afstå för ändamålet nödig jord, måst till största delen anläggas på egorna till häradshöfdingebostället, hvars innehafvare för sin tjenstetid upplåtit dertill erforderlig mark, men byggnadernas egare skulle äfventyra sin ekonomiska tillvaro, derest en blifvande boställshafvare fordrade en oskälig planskatt eller påyrkade åbyggnadernas bortflyttande, hvarigenom dessa skulle komma att förlora sitt egentliga värde, hvilket nu i brandförsäkring uppginge till en summa af 51,393 R:dr R:mt, Kongl. Maj:t måtte, för att bereda dels nämnda byggnaders egare framtida säkerhet i besittningen af byggnadsplanerna, dels tjenlig plats för uppförande af bostad åt distriktets i Hvetlanda stationerade Provincialläkare, till hvilken häradet hittills icke kunnat anskaffa annan än för tillfället hyrd lokal, till Rikets Ständer göra nådig framställning, att ej allenast sökandernes nu innehafvande, på ifrågavarande boställes utmark belägna och bebyggda tomter, deri inberäknade de tjugutvå ref sjutio stäoger, hvilka genom Kongl. Brefvet den 6 Februari 1851, blifvit från 30 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 123. bostället upplåtna för en tid af femtio år till plats för en apotheks-byggnad, utan äfven den till bostad åt Provincial-läkaren afsedda jordrymd, fem ref sjutiofem stänger, utgörande tillsammans, enligt en af Kommissions-landtmätaren W. Widéen upprättad karta med beskrifning, 94 ref 30 stänger eller omkring 21B:del boställets hela egorymd, 2,640 qvadratref 40 stänger, finge från bostället afsöndras och af sökanderne, antingen hvar för sig eller gemensamt, till skatte lös,as efter den för skatteköp i allmänhet stadgade grund eller eljest efter den lösningsgrund,
I ringlande flätors krans. Han talte om växten smidig, Om sprittande sjutton år, Om eldigt, tjusande väsen I majfrisk, leende vår. Hon lyddes stilla och log så smått Och skakade sakta på hufvudet blott. Han sade, att hvad han varmast I skiftande lifvet känt, Som vaggat sig fram i rytmer Och kylts, då det kom på pränt, Det hade åt svarta ögon Gett dubbel värme och glans Och födt än fagrare skimmer Bak skuggande ögonfrans. Han sade, att samma ögon, Som sågo så innerligt, De gett honom nya tankar Till hans framtids lefvande dikt. Då var som all oro vika fått. Hon tryckte hans hand och log så godt.» Men sonen hade misstagit sig. Mot sin vetskap ljuger han för sin mor, då han säger, att »samma ögon» o. s. v. Detta var något drömdt. Hans kritik vaknade först senare. Ännu rådde stämningen som fördunklade den nyktra eftertanken. Men så kom den tid, då »Hvad förr honom smekt till drömmar, Nu gaf honom ingen ro», då äfven han af lifvet sjelft lärde sig inse sitt stora misstag. »Fragment af ett lif» är en af lifvets många hvardagshistorier, en tragedi mellan moder och son samt dennes älskade. Framställningen af förhållandet mellan dessa tre är fin och sann samt rik på psykologiska smådrag. Och allt det innerliga, varma, blida, veka i Bååths naturel har genomträngt dessa dikter, i hvilka det tunga svårmodet, den heta febervåndan, den gnagande ångern, klaga och vrida sig och le och gråta; – dessa blad »Ur portföljen» med deras enkla ord och djupa känsla. »När vid nattetid det sakta I din hjärnes fibrer bränner Och för synder, färska, forna, Helt som sjunken du dig känner, Haf dock mod, ty får en gång du Fästa bo i kvinnotanke Och du känner, att du står der Som den stolte, starke, ranke, Står i sol för klara blickar, Därur vårens värme strömmar, Vet i kolsvart natt dig vaggad Däjligt fram i jungfrudrömmar, Då blir anden liksom lögad, Tvagen stark till nya strider, Och förgråtna varda alla Kval i leda, gångna tider.
Om brist på arbetstillfälle hufvudsakligen härleder sig från författningen om legoslämmotid, som för Slockholm är ett halft år och för hela det öfriga Sverige ett år, och erkännas måste, att inom så väl jordbruket, som alla öfriga näringar, befmnes tillfälle alt på olika tider af året, under kortare eller längre tid, sysselsätta arbetsfolk; men tillfälle saknas för alla att använda sådant arbete under loppet af ett helt år, måste jordbrukaren afstå från odlingen eller handtverkaren från frambringande af produkter, hvilka på en eller några månader kunnat vara fullbordade, om aftal om tjenst eller arbetsbiträde på så kort tid lagligen kunnat afslutas, hvilket dock vållar sä väl allmän som enskild förlust, hinder för näringsidkare i ulöfningen af deras yrke, och arbetsklassen beröfvad förtjenst genom tillfälle till sysselsättning. Till allmän belåtenhet synas alltså förfaltningarne rör:de legostämmotid samt öfverenskommelse om arbete och tjenstebilräden så i städerna som på landet, då legning för dag icke ifrågakommer, kunna och böra så förändras, att legostämma till lagstadd tjenst eller arbetsbiträde må kunna, så i städerna som på landet, vid hvad tid af året som helst, efter ömsesidig öfverenskommelse bestämmas, dock icke för kortare tid än en månad, och icke för längre tid på en gång, än ett år. Den 22 December e. m. 351 Förslag till författning i delta afseende tinnes jemväl i den ofvannämnde afhandlingen om lagstiftning för fattigvård. Hvad jag nu anfört åberopas såsom motiver för alla' i gemen oell livar och en isynnerhet af följande 7 motioner. 1. Att R. St. vid denna riksdag må besluta återgång lill de grunder för allmänna bevillnrns fördelning, som vid riksdagen 1809 fastställdes, jemte dem om progressiva afgifter för den högre inkomsten och med uteslutande af minimi-tariffen samt med den förändring att för tjenstehjon och arbetsfolk beräknas inkomsten till för mankön 150 r:dr och för qvinnokön 100 r:dr, deraf ^ procent bestämmes såsom afgift och för all högre inkomst förhöjd procent enligt förenämnde tariff.
Det måste tillgifvas mig, om jag tror det åligga Staten att afhjelpa ett så beskaffadt missförhållande, om jag tror det åligger Staten att, då den äger tillgångar, i första rummet rikta sina tankar å undanrödjandet af de inom statsinrättningarne mest i ögonen fallande bristerna, och att vid framläggandet af förslag, att genom någon ny, till stora kostnader ledande inrättning bibringa det allmänna en verklig eller inbillad fördel, icke åsidosätta åliggandet att uphäfva ett alltför ögonskenligt, på statsborgarne hvilande förtryck, der något sådant förefinnes. Vid frågan att med utomordentliga ansträngningar åstadkomma jernvägar inom Sverige, synes mig tanken böra samtidigt, och i första rummet, fästa sig vid skjutsningsbesvärets öfverflyttande ifrån jordegendomen till Staten. Om nyhetsbegäret, om nyfikenheten, om härmningslusten, om 40 Den 1 December. den enskildta vinningsberäkningen, om en stark öfvertygelse om det allmännas blifvande gagn af inrättningen vid tanken på jernvägars införande i Sverige, kommer i kollision med tanken att lyfta skjutsningsbesväret ifrån Svenska jorden, då äfven detta ej kan ske, utan upoffringar ifrån det allmänna, så har åtminstone hos mig aldrig någon tvekan upstått åt hvilkendera sidan, vid ett så beskaffadt kollisions-förhållande, öfvervigten borde gifvas. För att friköpa sig ifrån den förfärliga våldsgästningen nödgades den oprivilegierade jordegaren, under ett tidehvarf för orediga och outvecklade begrepp om medborgerliga rättigheter och skyldigheter, om allas likhet inför lagen, åtaga sig skjutsningsbesväret, hvilket sålunda räknar sin härkomst ifrån våldets makt och som qvarstår såsom en af-föda ifrån maktens äktenskap med orättvisan. Man läse Hallenbergs Gustaf II Adolphs historia, och man skall ej undgå att häpna vid tanken att Sverige, för ej mer än 200 år tillbaka, befann sig uti ett sådant laglöshetens tillstånd, som denna inom Sveriges häfder i andra afseenden så lysande period i sjelfva verkligheten företer.
Genom I och 9 Mom. uti ken nystnämnde dag af Kongl. Majit utgisnc Nädiga Förordning, angäende nägra omständigheter som böra iagtkagawid KronoKungsh och Gästgifivare-ffjuts, anser Utskottet de i berörde Protocolls Utdrag uptagne punctcr Lit. /r och 8 om förhöjning uti Lcgan för Kronoskjuts samt Manskapets förplägning under täg, wara pä ett sä fbrmänligt sätt afgjorde, att Utstottet e) tror stg i denna del af Förordningen böra lil» styrka ben minsta ändring; och wjdkommande Lit. L om wista Deputerades utwäljande af de skjutsskyldige innom hwarje Härad m m. torde nyst äberopade Kongl. Förordnings 4 Mom. böra lända til efterlefnad med nägra fä tillägg, hwilka här nedanföre blifwa uptagne; Hwad fluleligen angär fista pun» ctea eller Lit. v rörande Hemmanförmedling, Z4 Den r September. anser Utskottet densamma innefatta ett ärende, hwarutinnan Utskottet nu i sammanhang med skjutsningSfrägan icke läwpcligen kan meddela nägst xttrande. Beträffande deremot alla de olägenheter wid Kronoskjuts, hwilka icke genom de 4 första Momcnkerne uti oftanämnde Nädiga Förordning bljfwit tilräckkkigen ashulpnc, fann Utskottet sig böra' iill Riksens Högloflig? Ständers underdöniga förord hoS Kongl. Majit anmäla' följande omständigheter, nemligen: 1:0. Akt sa ofta ske kan, burchmarcher mätte till fots anställas och Landsmannen sälcdcs stippa alt onödigt betungande med Kronossjutsning; äfwensom att transporter af Troupper eller Kronans effekter sjöledes mätte ske pä alla ställen ber belägenheten sädaru medgifwer.
Ständers bifall, hemställes tillika vördsamt, att, då hinder möjligen skulle kunna mola för verkställighet af lagförändringen vid den tid, som i förslaget omförmäles; — då öfverby Ilningen af Kämnersrätternas domsrätt lill Rådstufvurätterna torde hafva den följd, alt för Stockholm och tilläfventyrs för några bland de öfriga städerna, der Kämnersrätter 11 ii finnas, flera afdelningar af de nuvarande Rådstufvurälter blifva erforderliga, hvilket fall i synnerhet lärer inträffa i förstnämnda stad, der dessutom det egna förhållande äger rum, att flera särskilda domstolar äro förordnade, som, jemlikt särskilda sladganden och författningar, upptaga åtskilliga judicielia mål; — då, fastän Kämnersrätterna i allmänhet lätt kunna, i mån af behof, lill afdelningar af Rådstufvurälter förändras, en förändring, som i afseende å nyssnämnda särskilda domstolar i Stockholm redan, medelst Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 12 December 1845, gått i verkställighet, så att endast deras förändrade benämning skulle fordras, det likväl synes otvifvelaktig!, att, genom lagförändringen, åtskilliga reglemenlariska föreskrifter angående Rådstufvurällcrnas organisation samt målens och arbetets fördelning blefvo af nöden; då emedlertid dylika speciella föreskrifter ej synas hafva lämpligt rum i eu allmän Författning, samt Rikets Högloft. Ständer torde sakna den noggranna kännedom om särskilda lokalförhållanden, förutan hvilken Ijenligl förslag, huru den ifrågavarande förändringen ändamålsenligt må tillvägabringas, icke kan varda uppgjordt; och då äntligen ilen föreslagna lagförändringen, 0111 den stadgades, möjligen skulle kunna hafva den följd, att, åtminstone i början, de ifrån Underrätterna genom vad till Hofrätlerna 70 R. St. Jast. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 No v. 1847. inkommande mål ökades i den mängd, alt
För anläggning af väg från Öhrträsk till Fredrika kyrka och vidare till Åsele inom Westerbottens län beviljades ett anslag utan återbetalningsskyldighet af 100,000 Riksdaler, hvaraf dock endast hälften, eller 50,000 Riksdaler, finge utgå under innevarande statsregleringsperiod. Härför har plan blifvit i nåder gillad den 15 April 1864 och kontrakt antagits om vägbyggnadens utförande inom den 1 Oktober 1869. För anläggning af väg mellan Letsbo by i Ljusdals socken och Ramsjö kyrka beviljades vid förra riksmötet 50,000 Riksdaler, hvaraf blott 25,000 Riksdaler skulle under innevarande statsregleringsperiod utgå. Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. N:o 1, om Statsverket 1865. 59 Menigheten har genom kontrakt åtagit sig att efter gillad plan utföra anläggningen till den 1 Oktober 1867. För sänkning och upprensning af Lida å beviljades ett låneunderstöd af 126,000 Riksdaler, hvaraf dock under innevarande statsregleringsperiod fått lyftas endast 46,000 Riksdaler. Arbetsplan har blifvit i nåder gillad den 26 Februari 1864 och kontrakt om arbetets utförande till den 1 Oktober 1870 antagits den 26 Maj sistlidna år. Sedan ifrågavarande generalförslag inkommit har Styrelsen afgifvit utlåtande öfver en genom Eders Kongl. Majtts Befallningshafvande i Elfsborgs län insänd och förordad ansökning af Styrelsen för Dalslands kanalaktiebolag om nådig proposition till Rikets Ständer angående anslag och lån för sjön Östra Siléns förening genom kanal och slussar med Westra Silen, hvilken redan genom det pågående arbetet med nämnda kanal sättes i förbindelse med öfriga genom kanalen förbundna vattendrag. Kostnadsförslaget öfver arbetet slutar sig på 76,500 Riksdaler och, i afseende å den blifvande nyttan för ortens kommunikationer utaf den ifrågasatta kanaliseringen, yttrar sig Styrelsen, att densamma synes vara ovedersäglig, enär sjön Östra Silen är ganska vidsträckt och en ej ringa industri omkring densamma redan utvecklats, ehuru transporterne derifrån varit särdeles svåra och betungande.
Jag vill särskildt nämna hvad Michel Chevalier i början af 1850:talet, då de nya guldtillgångarna uptäcktes, i detta alside yttrat. Han ansåg nemi. att man kunde motse ett stort prisfall på guld, och om detta icke ännu då (1853) inträffat, så berodde detta enl. hans åsigt på den speciella omständigheten, att Frankrike egde en dubbel myntfot, och att i följd deraf nästan hela myntmassan i landet utbyttes från silfver till guld. Så länge silfver var den relativt billigare metallen, men hade ett genom lag bestämdt fixt förhållande till guld, var det naturligt att man i allmänhet verkställde sina liqvider i denna metall, och att silfver sålunda också de facto var myntfot. Detta förhållande är emellertid nu förändradt, på grund deraf att guld numera är den billigare metallen och guld utgör derföre också i sjelfva verket den närvide myntfoten. Denna förändring skedde icke till följd af lag, utan såsom en följd af sakens egen beskaffenhet och medförde den verkan, att en ofantlig massa silfver utbyttes emot en lika ofantlig massa af guld. Denna omständighet säger Michel Chevalier har verkat på ett dub - Den 14 December f. iu. 313 belt sätt till bibehållande af guldets relativa värde, it liv att dels priset å närande metall hållits uppe genom den stora efterfrågan på guld för den nya myutningen, dels priset på silfver hållits nere genom den stora tillgången på silfver, som i Frankrike blef öfverflödigt. Men så snart denna omflyttning uphört. säger han, skal! man få se ett annat förhållande. Då skall det hastigt visa sig, att den hittills gällande proportionen mellan, guldoell silfvervärde icke kan bibehållas, utan mäste undergå en väsendtlig rubbning. Det är emellertid ganska märkvärdigt att se huru ringa, oaktadt allt detta, priset pä silfver (jag talar här om denna metall såsom den variabla och guld som den konstanta qvantiteten) förändrat sig under de sednaste 10 åren. Enl. Michel Chevaliers åsigt, var det nu som man skulle vänta sig den stora prisförändringen.