Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då 3:ne år före den ultimata praescriptionstidens slut en serskild och kraftig väckelse om Riksgäldssedlarnes omsättande till Bancomynt dessutom kommer att gifvas derigenom, att Riksgäldssedlarne icke emottagas i uppbörden af allmänna medel, och såmedelst förlora deras allmänna gångbarhet, så skall af denna anledning äfven påskyndas sediarnes företeende i Riksgälds-Contoret, om ock de eljest skulle vara brukbara; så att, efter all sannolik beräkning, de nu utelöpande Riksgäldssedel-, hvilka icke af eld eller vatten blifvit förstörde, skola under en så lång tidrymd, som io år, till Riksgälds-Contoret åter ingå. För .Öfrigt och i anledning af en Talares yttrande, får Utskottet förklara, att afsigten med den föreslagne praescriplionstiden så mycket mindre kunnat vara, att härigenom åt Staten bereda någon fördel på deri enskilde sedel-innehafvarens bekostnad, som Rikets Ständer icke kunna var® förhindrade, att, derest serskilda bevekande omständigheter skulle sig förete, , uppå skeende ansökningar, bevilja inlösen af Riksgäldssediar efter prasscriptionstidens utgång. Utskottet, som icke funnit anledning att i något hänseende frångå sitt förut afgifna och af arné Riks-Stånd godkände förslag, vidblifver alltså detsamma. Stockholm den i o Dec. i834- Reservation af Herr af Billbergh, J. iP._, sorn åberopat dess vid Memorialet N:o 3ro afgifne reservation; uti hvilken Grefve Posse* A., samt Herrar Oxehufvud j G. 'A. j. Santessonx B. H. och Ekerman* C. förklarat sig instämma» N:o 381, Utlåtande, ofver anmärkningar vid Betänkandet N:o 2g3j i ledning af Kongl. Maj:ts JS'ädiga Skrifvelse tili Rikets Ständer, angående tillökning af läna-Lid.råget till ManufactitrDiseonten.
— Kostnaden å 9 r:dr b:co om dagen, enligt Ulsk:s förslag, gör för månaden 270 r:dr b:co, hvilken summa' dock är högt 10 H. 17 j3o Den 18 Jn 1 i. beräknad, under den lid plena blott inträffa 2:ne gånger i veckan, hvarföre jag anser att denna utgift skulle kunna nedsättas till 200 r:dr b:co. — Men afven med antagande af 270 r:dr b:co i månaden, skulle kostnaden för en 6 månaders riksdag utgöra 1,620 r:dr b:co, sorn åter, delad på tre år, gör 54o r:dr årligen. — Denna beräkning har jag tagit, såsom mest öfverensstämmande med det förhållande, hvartill vi snart nog torde komma, och som i alla fall motsvarar 10 månaders riksdag hvart femte år. Till bestridande af denna utgift tinnes mer än tillräckliga medel, utan nya anslag, ty af Ridd.direcCns berättelse inbemtas: alt Ridd.cassan på de sednare 6 åren ökats med circa 12,000 r:dr b:co eller 2,000 r;dr b:co årligen; hvarjemte Ridd.kamereraren på begäran upplyst, att 0111 räntan också skulle falla till fem proc. för hela capital-utlåningen, la v i I ket likväl ej är troligt, så återstår ändock ett årligt öfverskott af minst rooo r:dr b:co, sedan alla utgifter blifvit betalda; och anser jag således Utsk. ej haft grundade skäl, alt, endast under förmenande att medel saknades, afslå Frih. Raabs motion, då Utsk. likväl vitsordar nyttan af det uppgifna förslaget.
Om derföre en fix penningeskatt utgöres, blir den mindre tryckande och står i en bättre proportion till penningeinkomsterne. Man har äfven sagt, att om skatterne bestämmas i penningar, de skattdragande tvingas att sälja sina varor till underpris. Till någon del hörer delta till förevaride fråga, men väsendtligast lill en annan, som sedermera förekommer. Jag ber att härvid få erinra, att om än de skallskyldige icke komma att in natura utgöra sina bidrag till Staten eller räntetagare, blir ändå tillfället till varuafsättning lika som förut. Ty mottager Staten spanmålen, så måste Staten antingen använda den till egna behof eller också sälja den. Får Staten åter icke spanmål, utan penningar i skattebidrag, mäste Staten för sina behof köpa, och den, som i annat fall skulle hafva köpt spanmål af Staten, mäste i stället köpa af räntegifvarne, som försälja deras spanmål direkte, och på samma sätt föt håller det sig med hvad som nu levereras lill löntagare. Jag anhåller derjemte att få fästa uppmärksamheten derpå, att komiterade just med afseende på detta förslag, att räntorna skulle utgöras i penningar och för att undanrödja alla farhågor för de olägenheter i nyssberörde afseende, som möjligen af detta förslag kunde för de skattskyldige uppslå, föreslagit, att uppbörden måtte fördelas på olika terminer, pä det att icke en forcerad försäljning af spanmål och effekter måtte nedtrycka priset. Man har jemväl anmärkt, att, såsom en värd talare försäkrade sig veta, BondeSt. icke önskade framgång ät förslaget, och att detta Stånd endast åsyftade att få någon förändring i skatten. Visserligen bör jag icke bestrida rigtigheten af denna uppgift, men jag måste likväl bekänna, att det förefaller underligt, att, då BondeSt. redan afgjort frågan, Ståndets beslut i sådant fall icke blifvit i enlighet med den värde talarens uppgift, utan en fullkomlig motsats till hvad den värde talaren påstått vara Ståndets innersta tanke. Jag anser mig således äga fullt skäl att mera fästa mig vid hvad BondeSt. beslutat, än hvad möjligen en eller annan af dess medlemmar funnit för godt att för den värde talaren förkunna såsom Ståndets önskningar.
Darpib kunna vi svara dels, att det vanligen gAr dem val, först sedan de pröfvat p&amp; motgangar och mycket arbete, och dels, att barnanatureii sjalf är s&amp; lyckligt optimistisk, att den ej p&amp; allvar kan tro p&amp; den svarta pessimismen. Hvad vi hos Johanna Spyri sarskildt skatta h&amp;$, gr det satt, hvarpA hon later det religiösa elementet trlda barnen till mötes. Intet &amp; r har uppstyltadt eller omotiveradt, utan enkelt och sannt. Ofvers. ar i allmanhet god; vi hafva dock förvAnat oss öfver, att det tyska ordet, " Frau " alltid Atergifvits med " frun, d&amp; det i milngrs fall borde heta kvinna eller hustru. Likash har nDie Alpen " öfversatts med " Alperna * äfven d&amp; ordot betyder betesmarker. UP folksagans rosengirdar af RZch. Bergström, hvard 3: dje samlingen nu utkommit, Elr ett af de mest framsttlende arbetena inom den nyare barnlitteraturen, icke minst genom de fina och konstnarliga illustrationerna af Jenny Nyström. Sagorna iiro valda ur snart sagdt hela Europas sagolitteratur och till sitt innehi11 i allmanhet goda - nagra riktigt fina - samt val berattade. Just darför, att denna bok i mAnga afseenden är s&amp; bra, beklaga vi, att deri förekomma störande ord och uttryck. Dermed mena si dels sadana som, tagna ur det simpla (vulg~ra) hvardagssprtiket, illa passa ihop med bokens i Ofrigt vardade skriftsprak. E n annan sak hade varit, om sagorna bergttats pti bondsprak, folksagrrns r9tta tungcmB1, eller atminstone pA talsprak. Nen h&amp;r &amp; r skriftspraket s&amp; vtil vardadt, att icke ens sammandragna verbformer, sisom bli, ska, ta, h ~; förekomma. För att förtydliga var mening vilja vi anföra ur 3: dje.
Allmänna Magasins-Inrätlningen begagnade Invisnings-rättighet emot ränta åren 1812 till och med 1823, stor . 1,800,000:.- - måtte få afskrifvas 1,000,000: hvilken, i följd af Rikets Ständers beslut, till Riksgälds-Contoret ingått, och samma fordran uti så väl Bankens räkenskaper, sam blifvande Bänco-RegTemente, enligt rätta förhällandet, upptagas till 800,000: * BancoA (sl ottets Betänkande, N:o 29, 2:0 Angående ersättning af'Bankens förlust, genom urdgt/åten bevakning i Concurs af ett i Banken upptaget Lån emot pant af Jern-e/jeder. 1 33års Rev. Rei ältelse , pag. 22—26.j) 083c, , , , 3o. j) Med anledning af Banco-fullmäktiges beslut ilen 25 Augusti 1836, hvarigenom Banco-Commissarrerne A. 7\ Gyllencreutz neli A. Foran, samt Banco-Coinmissai ien yl. v. Hafstens sterbhusdelegare blifvit ålagde att, med jtdel hvardera, eller, vid bristande tillgång lins någondera, en för alla och alla för en, ansvara för godtgörande af den förlust, stor 5oo R:dr, sorn Banken, i följd al hemålde Commissariers försummelse, fått vidkännas, genom underlåten bevakning uti Grosshandlaren Anders Broberg Anderssons Concurs, af ett utaf bouoin i lifstiden bos Banken, emot pant af jern å nämnde belopp, upplaget lån, hafva Rikets Ständers år i83t församlade Revisorer, jemte Iiflkännägifvande, all Banco-Commissarien Gyllencreutz, efter å Banco-Styi elsen uttagen stämning, yrkat npphäfvande af Banco-fullmäktiges ifrågavarande beslut, dels förklarat, att, enär den, genom såväl äldre Reglementen , som Banco-Reglementet af den 26
I allt fall torde de 10 elever om året, som genom bergsskolans förflyttning uppkomma, ej medföra synnerlig tillökning i göromålen. Ofverläggningcn förklarades härmed slutad och den K. Proposm jemte yttrandet remitterades till Stats-Utsk:t. Föredrogs och remitterades till Stats-Utsk:t K. M. den 28 sisth Febr. bordlagde Propos. ang. förändring och tillbyggnad af kronans egendom N.o 4 å Riddarholmen, för inrymmande derstädes af Riks-arkivets samlingar. Föredrogs K. M:s den 28 sisth Febr. bordlagde Propos. om anslag till löneförbättring åt Sundhets-Colhii embetsoch tjenstemän. Hr Huss, Magnus: Då K. M. behagat fästa afseende å min underdåniga hemställan och då i den förev:de K. Proposm saknas några af de motiver, som jag ansett böra göra sig gällande såväl för rättvisan som billigheten af en förhöjning, så anhåller jag, att en afskrift af min promemoria måtte få åtfölja till Stats-Utsk:t. Sedan R. o. Ad., uppå Hr Grins o. Landtmms framställning, ansett någon uppläsning af det åberopade underd. Meni. icke erfordras, förklarades öfverläggningen slutad och den K. Proposm jemte yttrandet, med det ifrågav:de Mem:t, remitterades till Stats-Utsk:t. Föredrogs K. M:s den 28 sisth Febr. bordlagde Propos. ang. ytterligare anslag till det Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet i Stockholm. Gr. Hamilton, Gustaf: I afseende på detta anslag gäller, enär äfven denna Propos. kommit långt efter riksdagens början och sedan flere iiufvudtitlar redan blifvit af R. St:r genomgångna, samma anmärkning som jag i afseende å andra förut framställt. Särskildt i afseende på anslaget till Carolinska Institutet, vågar jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på alt 6 Den i Mars f. m. anslag härtill blifvit under mänga föregående riksdagar till stora belopp beviljadt.
De betänkligheter, som sålunda blifvit yttrade, i afseende på den yrkade lillverknings-frihetens inflytande på de emellan Kronan och enskilde Krut bruksegare afslutade contract, kunna icke nu tagas i beräkning, då liliverkniagsfrihelen icke är ifrågasatt annorlunda, än att inträda först, sedan den bestämda tiden för berörde contract lilländalupit. Någon anledning att hindra en sådan frihet synes icke eller kunna hemtas af farhågan för brist på salpeter för Kronans behof, då det är kändt, att sal* pelertillverkningen inom Riket under senare åren betydligt stigit, och det icke lärer kunna belviflas, alt den ytterligare stiger, i nion af en säkrare och förmonligare afsättning, hvilken är den bästa uppmuntran för hvarje industri-företag. Då för öfrigt afsättningen beror af varans godhet, lärer annan controll i detta afseende icke erfordras mera för krut-tillverkningen än för hvarje annan produclion, och hufvudsakligen synes uppmärksamheten böra fästas dervid, alt inskränkningen af krut-tillverkningen bärSih. till R. St. Bes v.- och Ehon.-Utskottens Betänkande, N:o io3. leder sig från ett mot sista puncten af 60 § Regerings-Formen stridande Statens inonopolium, hvartill någon giltig anledning icke lärer kunna visas, oda hvilket dessutom uppenbarligt verkar menligt på landets vigtigaste näringsgrenar. På desse skäl anse sig Utskotten böra tillstyrka: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, efter förloppet af år 1843, då de nu gällande serskildta contract om krut-lillveikningen upphöra, en hvar må vara tillåtet alt tillverka och försälja bergskrut, under iakttagande af de försigtighetsmått, som Kongl. Maj: t kan finna nöd ig t att stadga för att förebygga de vådor, som med denna handtering äro förenade. Stockholm den 27 November 1840.
- Ah! Nu vet jag. - Han kommer för att bedja om din välsignelse. Pelarmannen låg kvar en stund i den ställning, han intagit, och fäste sin blick på biskopens unge följeslage, som nu hade dragit tillbaka kåpan och visade blottat sitt av långa, ljusbruna lockar omsvallade huvud. Därefter reste sig Simon på knä, förde handen eftertänksamt till sitt skägg, såg sig omkring med spejande blickar i alla väderstreck och fattade sin lina, vars ena ända han lade flera varv kring ett av kapitälens utskjutande blad. Korpen, som nu var sömnig, oroades av denna rörelse, flaxade, lyfte sig och flög med tunga vingslag till närmaste punkten av den halvförfallna stadsmuren, där han satte sig i skuggan av en myrtenbuske och stack huvudet under vingen. Vid den tystnad, som rådde, förnummos från avstånd melodiska toner, och på ån, som lyste i månens sken likt smältande silver, närmade sig en båt. I nästa ögonblick fattade helgonet med bägge händerna linan, sköt sig ut från kapitälen och gled ned till marken. Han stod, eller rättare, han satt nu nedhukad bredvid pelaren framför biskopen och föreläsaren, vars vördnad för helgonet, när han såg det så nära för sina ögon, borde hava blandats med fasa. Solen hade bränt och vindarne torkat denna varelse till ett benrangel, överdraget av ett svartbrunt skinn, där ådrorna lågo som strängar och rörde sig som hopsnodda maskar, medan de genomströmmades av den ringa blodmassa, som ännu spred liv i de ohyggliga formerna. Ögonen lågo djupt i sina hålor, och ringarne kring deras stenar lyste med brunröd glans. Helgonet satt i en halvt knäböjande ställning, med benen under sig, framlutad, stödd på de långa hårvuxna armarne, som lämnades bara av björnpälsen. Petros vidrörde vördnadsfullt hans skägg och knän, samt viskade därvid i hans öra: - Fader, vakta din tunga! I Simons ögon blandades den vilda glansen med ett uttryck av klokhet och hemligt förstånd. Han nickade och riktade sin blick på Klemens. - Kom till mig! Räds icke! sade han med omisskännlig ömhet i sin ton. Klemens lydde.
Hafvande hittills inskränkt mig lill granskning blott af Utsk:s betänk., öfvergår jag nu till en korrt pröfning af sjelfva motionen, hvilken i min tanke erbjuder följande väsendtliga fördelar : Att Ståndets majoritet blifver uttryckt i Utsk:n, hvilket synes vara mera rationell än alt en minoritet, såsom nu är händelsen, skall kunna i desamma vinna öfverhand, och genom motarbetandet af de meningar, som i Ståndet hufvudsakligen äro rådande, förorsaka onödiga återremisser och tidspillan, samt slutligen i de förstärkta Utsk-.n omkull votera Ståndets beslut. Att mindre lätthet erbjudes för inverkande på valen, genom andra medel än öfvertygelsen, enär det möter större svårigheter alt uträkna på hvilka personer inom hela Ståndet man bör använda sin öfvertalningsförmåga och sina bemödanden, än att utse några medlemmar af en eller annan osäker Bänkm:s-afd., på hvilken utgången beror, såsom mål för en koncentrerad verksamhet. Att omvägen af tredubbla val undvikes; samt Att listorna till Electorsvalen troligen skulle, för att blifva antagliga, uppgöras med afseende, mer på kandidaternes anseende och opartiskhet, än nu är behöfligt, då majoriteten bland Bänkmännen efter godtycke kan tillsätta Electorerne så uteslutande af en färg, som de behaga. Då motionären redan utvecklat förslaget mycket fullständiga re och skickligare, än jag förmår, vill jag ej längre taga R. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk, utan blott tillägga att jag i alla delar förenar mig med honom. Jag anhåller i följe deraf, att motionen måtte, med godkännande af Hr von Hartmansdorffs princip, till Utsk. återremitteras, för närmare utredande af de punkter, hvilka af motionären blifvit lemnade öppna. Frih. Bonde, Knut Philip: Såsom ledamot af Ridd.Utsk. har jag reserverat mig mot det nu under öfverläggning varande utlåt., som afstyrker Hr von Hartmansdorffs motion om afskaffande Den 12 Februari e. m. 463 af Bänknns-val och införande af direkta val till Electorer.
Hemman blifvit utom i Skåne och några få andra Provinser anslagne, hvilka genom erläggande af en viss renta skulle hålla Rusthållen skadeslösa för de större kostnader, sorn under Krig kunde uppkomma; i anledning hvaraf och då ibland annat uti 16 Momentet af Kongl. Majus Resolution uppå Allmogens besvär den 3 Juni 1719 uttryckligen stadgas, atom imellan Mönstringarna hästen någon skada åkommer, eller någon Monderingspersedel bortmistes och för erfvas; så böra Rusihållarne påminnas att skaffa sådant i rättan tid i stället igen till nästa Mönstring, samt enär Rusthållare på intet ställe, hvarken uti de med Kongl. Majit och Kronan ingångne Contracter , eller genom något särskildt förordnande, blifvit under Krigstider frikallade ifrån ai8? Den 2 2 Julio ifrån en sådan skyldighets utgörande; finner Utskottet ej skäl att frångå sin härom förut yttrade öfvertygelse; förmodandes Utskottet föröfrigt, att den vid 1812 års Riksdag anslagne summa till Krigs-kosrnadernas bestridande förmodeligen endast blifvit bestämd till de utgifter, som för Kronans Räkning skulle under Fälttåget erfordras; hvilket dock allt till Riksens Höglofl. Ständers afgörande vördsamligen öfverlemnas. Stockholm den 19 Juli 1815. På Högh Riddersk. Pa Högv. Prest-Stån och Ad. Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar Ao Lantingshausen. Carl Fr. Ortman. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar /Ind. Fredin. Olof Fldkansson. M. M. Rosbeck. Uppläst hos Höglofl, Ridd. och Ad. den 22 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 22 Vällofl. Borgareståndet den 23 Hederv. Bonde-Ståndet den 22 Riksens Höglofl.
Ståndet vore i tillfälle att uttrycka hvilken sin mening som helst, så väl huruvida Ståndet ansåge frågan böra förfalla, som om R. o. Ad. yrkade någon annan propos., än den som blifvit gjord, böra af Hr Landtm, framställas, om R. o. Ad. antoge såsom ja-propos. den redan framställda propos:n och som contra-propos. den af Gr. Frölich begärda örn yrkande af en annan propos., eller örn Ståndet först behagade på annot sätt uppgöra conlra-propos:n. Likväl skulle ännu en annan utväg kunna gifvas, om nemi. R. o. Adis samtlige ledamöter förklarade sig dervid icke hafva något att erinra, men samtlige ledamöternes medgifvande dertill erfordrades, den nemi. att den af Hr Landtm, framställda propos. förklarades, derföre alt Hr Landtm, icke riktigt uppfattat Gr. Frölichs yttrande, anses böra hvila, och således den af Gr. Frölich yrkade propos. först böra framställas; men ansåge någon af R. o. Ad:s ledamöter denna behandling icke vara riktig, så kunde, efter Hr Landtnäs tanke, denna utväg icke vidtagas, utan måste man först afgöra hvilken mening man ville hafva till contra-proposition. Gr. Frölich: Hellre än att öka oformligheterna med en sådan ny praxis, som synes vara för handen, så får jag förklara att jag återkallar min begäran om propos. på den framställning jag gjort, huruvida nemi. Ståndet äskar proposition. Jag har fäktat för denna sak, som jag ansett riktig, så långt jag det kunnat och bort; men alt genom ett sådant fäktande åstadkomma en värre oformlighet, än den som passerat, dertill vill jag åtminstone icke vara skulden. Den it November f. m. Frih. Boye, Fredr.: Jag har svårt att afstå från min begäran örn votering.
Ständer fastställda grunder, af lärarno påräknas för hvart och ett af åren 1861, 1862 och 1863; och uppgå samtliga dessa lönehclopp vid alla rikets elementarläroverk: för år 1861 till 1,103,078 R:dr 72 öre; för år 1862 till 1,127,578 ll:dr 72 öre och för år 1863 till 1,150,828 R:dr 72 öre. Vid bestämmandet af det belopp, hvartill Riks-statens anslag för elementarläroverken bör vid innevarande riksmöte uppföras, torde först böra tillses, hvad summan af utgifterna för hvart och ett af de år, nästa statsreglerings-period omfattar, antagligen kommer att utgöra. Do af Departements-chefen uppgifna aflöningsbelopp, som, enligt de vid förra riksdagen fastställda grunder, skola tillkomma lärarno vid clementar-läroverken, utgöra såsom redan är nämndt: Härtill komma nu dels de uti ofvanberörde uppgift icke inberäknade arfvoden till öfningslärarne vid de lägre skolorna, 19,000 R:dr, och åt Bibliothekarien vid de högre läroverken 2,000 R:dr, tillhopa • 21,000: — dels de nya eller ökade anslag, hvilkas beviljande Utskottet uti föregående punkter af detta Utlåtande tillstyrkt, med ett sammanlagdt belopp årligen af. 67,268: 43, hvarigenom årliga utgifterna skola uppgå till 1,215,430: 48. De tillgångar
Ii hos fröken Sandström som författarinna. Bakom detta, att skildra en verklighet för att inskärpa en sats eller aDgifva ett syfte, ligger icke blott mycket af hennes personlighet, utan också mycket af det, som gaf hennes framträdande dess stora betydelse. H o n ser i begreppet och formeln den stora faran för vår tids bildning, i bilden och beskrifningen en återgång till en naturligare uppfattning. Träffande har hon själf tecknat skillnaden mellan å ena sidan det abstrakta uttrycket, å andra sidan den lefvande skildringen, när hon anfaller läroböckernas språk och den vana, som till följd däraf inrotar sig, att ge som en tillfyllesgörande förklaring en teknisk term i stället för verkligheten själf. Begreppskunskapen, regelinlärandet, definitionsplugget, den ensidigt förståndsdöfvande kunskapen äro, hvad Uffe kallar formalism, och hvad hon anfaller. E j blott som ett pedagogiskt misstag bekämpar hon det, utan ock som en rot till karaktärstomhet. Men det var också något annat fröken Sandström ville med sin bok. H o n önskade göra barnen mera till människor, än de hittills varit. H o n ville se deras ögon stråla oeh deras munnar le åt nå- got annat än tillfälliga missöden under lektionerna, hon ville ej blott höra detta dumma unisona skratt, som åtföljer ett misslyckadt svar, hon ville ha bort denna regementsmunterhet, denna regementshållning, som anses som skolans » prydnad » och ett tecken på en förträfflig disciplin, men som i själfva verket på hvar och en, som vet, huru mycket af barnanaturens friskhet och lif, som försvinner under denna dressyr, verkar som en hemsk skolans själf bekännelse om dess inkompetens för sitt värf och en begrafningsståt, där det barnsliga förtroendet, öppenhjärtigheten och entusiasmen ta obotlig skada. Grundtanken hos henne blef, att barnet skulle kunna behandlas som förnuftig varelse, skulle kunna lära sig att lyssna, medarbeta, själft fråga och begära upplysningar, om man blott valde ett sådant innehåll och valde en sådan form, att det tilltalade barnets natur, att det talade äfven till dess känsla och fantasi, och medlet härför ansåg Uffe vara den historiska berättelsen och den geografiska skildringen, medan däremot gramniatiserandet borde inskränkas.
I anledning af stadgandet uti 10 §. är anmärkt, att hustru ej borde äga betalningsrätt för penningar, som blifvit lemnade till mannens disposition, emedan han prassumerades hafva användt dem för boets behof och således jemväl till hustruns nytta, samt att förhållandet vore enahanda, om lösören i samma ändamål med hennes bifall blifvit förvandlade; Äfvensom mari förmodat, att i egendomsbolaget emellan makar enahanda principe borde vara gällande, sorn i andra bolag, att ingen liqvid eller godtgörelse för disponerade bolagsmedel kunde existera emellan jnteressenterne inbördes, förr än .Borgenärerna erhållit betalning; och, då hustrun, om hon genom ägtenskapsförord förbehållit sig rätt till viss införd egendom, som är oförvandlad i boet, i kraft af Lagens särskildta förordnande tillgodonjöt sådan rätt, samt hon likaledes kunde få undantaga giftorätt, när skulden är mannens enskildta ellet genom hans förgörelse åsamkad, och. således icke att såsom bolagsskuld räkna, har man ansett någon anledning icke vara, att hustrun, efter §:s lydelse, skulle anses sorn oprioriterad fordringsägare i boet för penningar eller värdet af skingrad lös egendom och såsom sådan komma i predicament att aflägga Borgenärsed. Häröfver anser Utskottet sig böra yttra, att, så vida icke all verkan afägtenskaps-förord skall tillintet-göras, måste någon utväg gifvas för en hustru att få ersättning för hvad mannen af hennes lösa egendom disponerat. Det står icke i hennes makt att förekomma denna egendqjns af - Lag-Utskottets Betånkanden. 605 yttrande, och det synes icke vara för mycket att hon derföre får en fordran i boet. Det skulle må hända snarare kunna påstås, att hon borde för denna fordran äga lika förmånsrätt, som en myndling hos sin förmyndare, emedan hennes förhållande till mannen under ägtenskapet är i det närmaste af enahanda beskaffenhet.