Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först så sent som år 1829 började "Oulun Wiikkosanomia" och år 1833 "Sanansaattaja Wiipurista" utkomma. Sålunda var finska språket vid Lönnrots första uppträdande lik en ouppbruten vildmark på alla andra områden än det andliga, och till och med en så entusiastisk yngling som han utan tvifvel var torde i sina drömmar om att kunna uträtta någonting för modersmålet intagits af ej ringa betänkligheter; så djup var den öfverallt rådande tystnaden och så stor bristen på högre ideella sträfvanden. Denna tystnad var likväl ej dödens. De djupa ledens brist på bildning och omöjligheten för dem att komma sig till den på annat sätt än genom svenska språkets förmedling begynte likväl småningom kännas tryckande för folket sjelft och det egna språkets tillbakasatta ställning förekomma detsamma förnedrande och onaturligt. Äfven hos de mera framstående af allmogeklassen väckte dessa missförhållanden bittra känslor. Detta synes t. ex. af Paavo Korhonens sång "Om finska språket", skrifven mot slutet af tretiotalet, i hvilken han yrkar på detta språks uppodling och användning såsom embetsoch domstolsspråk. Folket i sin helhet var således ännu ej andligen dödt. Äfven andra förebud och försök förekommo kort innan Lönnrots uppträdande eller samtidigt med detta, hvilka å andra sidan voro egnade att upplifva ynglingens förhoppningar med afseende å modersmålets studerande och odling. Arvidsson hade gjort sina kraftiga uttalanden till förmån för den finska nationaliteten, v. Becker utgifvit ett finskt veckoblad med större framgång än någon före honom, Gottlund i Upsala (år 1818) offentliggjort en samling finska ordspråk jemte latinsk öfversättning och sedermera under de derpå följande åren inför den svenska allmänheten tagit i Sverige (Vermland) bosatte finnars nationalitet i försvar, v. Schröter blifvit så intagen af våra runor, att han till tyskan öfversatt en hel del af dem.
TREDJE AKTEN 57 - du flitigt arbetar på att bryta upp sten för sten ur borgad skatt. din torfva, skall du sluta med att där finna en för(Bonden betalar, mycket belåten; man ser honom sedan gå omkring och berätta spådomen för alla sina bekanta; man börjar trångas omkring Speranza för att bli spådd.) Vera, som står försjunken i tankar). ZIGENAREN (ger en knuff i sidan åt Nå, hvad duger du till? Kan du också spå? VERA. Men om folk vill höra sanningen, så kan jag säga dem den. Säga lögner, menar du. Nej, det kan jag inte. EN SERBISK BONDE (som stått i närheten, klifver beslutsamt fram). Jo, du må tro, här finns de, som vill höra sanningen också. Vill du säga sanningen till oss, så skall du ha tack. Du skall veta, att har vi mött fram här i Jaså, du menar, att du kan säga sanningen, du. hundratal i natt, så är det just för att säga sanningen till våra så kallade bröder, bulgarerna, som inte just vill riktigt veta af sanningen, de. Vill du säga till oss serber här hvad fel vi ha i de här oenigheterna med Bulgarien, så ska vi säga dig tack och heder för det, vi. (Många serber och bulgarer samlas omkring dem.) 58 SANNINGENS VÄGAR VERA. öfvermodiga och småaktiga på samma gång. Ni äro Hvad fel ni kan ha, det är lätt att säga. Ni äro som hunden, som släppte köttstycket för skuggan. Ni likna illa uppfostrade barn, som alltid grina öfver att store bror fått en större kaka... nu ut i förbittrade rop och komma i slagsmål med bulgarerna.) RÖSTER BLAND SERBERNA. sanningen och hon säger bara hvad bulgarerna tutat säga till oss. Ned med bulgarerna! VERA. om ni vill, att jag skall säga äfven bulgarerna sanningen, så skall jag gärna göra det. Jag är hvarken bulgariska eller serbiska. Och Ned med henne! Hon ger sig ut för att säga (Serberna, som begynt mumla vid hennes första ord, bryta henne i öronen. Sådant understår bulgaren sig att
Allmänna meningen eger icke den ringaste domsrätt i fråga om individens åsigter och inre troslif. Är en reform af ifrågavaride ari nödig, så bör den verkställas, äfven om allmänna opinionen förklarade sig deremot. 166 Den 16 Juni. Är den åter skadlig, så får lagstiftaren ej af ropet låta sig förledas alt antaga densamma. Utsk. ordar ytterligare om huru ”ett folks religiösa lif måste omsorgsfullt vårdas, och alt det vill i lagen se elt uttryck af aklning för den lära, som gör det lyckligt, och sora Staten åtagit sig att skydda.” Hvad denna aktning beträffar, så torde den böra gälla kristendomens kärna och bibelordet, icke hvad sora ofta endast är menniskostadgars vexlande former. Hvad åter det af Staten åtagna skyddet medelst straff vidkommer, kan sådant möjligen vara lämpligt för den Roraersk-katholska kyrkan, hvilken anser en bestämd trosform vara för saligheten oundgängligen nödig, men är olämpligt för den sanna protestantismen, som mera afser och vidhåller trons innehåll än dess form. Och då numera de uplystare katholikerna, ja sjelfva S:t Omers lärjungar, erkänna — jag bar hört det af deras egen mun, — att kyrkan icke bör skyddas genom yttre våld — ett erkännande, hos dem ingalunda framkalladi af en ömsint philantropism, utan helt enkelt af deras praktiska skarpblick; böre då vi protestanter längre bibehålla denna redan af Jesuiter förkastade stridsmelhod ? Olikheten emellan mina värde motståndares åsigler och dem för hvilka jag kämpar, torde egentligen ha sin grund i vårt olika sätt att upfalta det förhållande, hvari Staten, såsom skyddsmakt, slår till kyrkan.
Det kostade på henne mycket det steg, hon nu stod i begrepp att taga; men det var nödvändigt, icke för hennes egen skull, ty nu brydde hon sig ej mera om Brauner, utan för barnets. Hon måste träffa Felix och tala vid honom om barnet. Hon hade skrifvit till honom, skickat bud på honom, men han hade ej velat komma. Då hade hon sökt honom på hans kontor, en gång, flera gånger; men der tycktes han aldrig uppehålla sig. Om förmiddagarne svarade man henne: »på börsen!», om eftermiddagarne: »hemma!». Det återstod sålunda intet annat val än att söka honom i hans eget hem. Brauner finge blifva hur ond han ville. Hans vackra hustru finge undra så mycket hon kunde. Ja, om Noras besök än hade en skandal till följd, så kunde det ej hjelpas. Nora måste tala med Felix. Hon hvarken kunde eller ansåg sig behöfva vara nöjd med det sätt, hvarpå han affärdade henne. Bref med penningar i, betjenten med penningar och någon present, men sjelf tycktes han liksom undfly henne med afsigt. Hvad frågade hon efter dessa presenter eller penningar, som hon ej för tillfället behöfde! Nej, det var om barnet och dess framtid som hon måste rådgöra med fadren om. Rädd och försigtig smög hon sig upp för trappan till våningen. Hvad hon måtte blifvit förändrad! Hon, som förut var så djerf, som kunde våga allt för en småsak, kände sig nu beklämd och försagd, då det gälde något så vigtigt som hennes barns framtid. Hon drog sig för att ringa. Kanske dörren endast var tillskjuten och icke låst. Hon kände efter och hennes förmodan visade sig vara sann. Hon gick tyst öfver tamburen och in i den stora salongen; den var alldeles mörk. Ingen af tjenstfolket syntes till. Nora fortsatte sin promenad genom flera mörka rum i den ändan af våningen der Brauners rum var beläget. Hade hon tänkt sig för, hade hon lättare nått det genom att gå korridoren, som utmynnade i tamburen. Plötsligt stötte hon sakta mot en dörr. Hon öppnade denna försigtigt. Nästa rum var också mörkt; men rakt framför sig såg hon en ljusstrimma, som smög sig utefter den mjuka mattan, som fullständigt borttog ljudet af Noras steg.
Blixen måtte erhålla pollett, hafva gjort det derföre att de trott att han icke är dansk undersåte; och de som bestridt hans inträde, hafva likväl förklarat, att de icke hafva något emot att pollett må till honom utlemnas, så framt han förklarar, att han icke aflagt trooch huldhets-ed till Konungen i Danmark. Jag anser således, att man ganska lätt kan förena sig derom, att ålägga Riddarh.Utsk. att till Frih. Blixen utlemna pollett, såvida han inför Utsk. afgifver den förklaring, att han icke svurit Konungen i Danmark trooch huldhets-ed. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Frih:n och Ordf:n, att under densamma blifvit yrkadt, dels bifall till Frih. von Blixen-Fineckes ansökning om inträdes-pollett, dels åter - Den 0 September. S17 remiss derå, och dels af Gr. af Ugglas, att samma ansökning måtte återlemnas till Riddarh.Utsk., med förständigande, att pollett må till Frih:n utlemnas derest han förklarar sig icke hafva aflagt tro och huldhets-ed till Konungen af Danmark. De härefter först till bifalla Frih. von Blixen-Fineckes ifrågavar:de ansökning, sedan till bifall å det af Gr. af Ugglas framställda yrkande och slutligen lill återremiss framställda propostne, besvarades alla med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Frilen och Ordf:n ånyo hemställde oro R. o. Ad. behagade bifalla det af Frih. af Ugglas framställda yrkande, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Som jag icke tror att Frih. Blixen-Finecke kan legitimera sig att kunna vara repre sentant på Svenska Riddarhuset, så får jag anhålla om votering. Hr Tornerhjelm: Jag trodde att discussionen redan var förklarad afslutad, och att bifall lemnats till Gr. af Ugglas’ förslag.
Stats - Den 17 Aug. 179 Stats-Rädets öfrige Ledamöter hemställde l underdänighet, att med afseende ä hwad a alla sidor angående detta ämne blifwit anfördt, och i ändamäl att dels befordra en stadgad Lagstipning härutinnan, dels förekomma bwarjehanda mistbruk och olägenheter, som möjligen kunde uppkomma, Kongl. Mast täcktes till Riksens nu församlade Ständers underdäniga yttrande Zfwerlemna, huruwida genoin en serstild för, fattning stadgas mätte: i:o Att derest Gäldenär,' i hwars fasta egenbom Jntekmng blifwit sökt, skulls, innan wederbörande Domare öfwer Jntekmngs-Ansökningen sig slutligen utlätit, antingen »ned döden afgä, fasta egendomen till annor person öfwerläta, eller till Borgenärerne all sin egendom genom Concours afstä, mä Inteknings-Ansökningen derigenom icke anses förfalla, utan Sökandens rätt, efter hivad allmänna Lagen och denna författning i öfrigt bjuder, pröfwas och bestämmas. 2:0 Att den Borgenär, sorn Jntekmng sökt men icke, inom nitio dagar derefter, af Domarens dcrröfwer meddelte Domboks-Utdrag lemnät Gäldenären del, eller inför Domaren wid det Domstolens sammanträde, som infaller näst efter sedan trekio dagar förflutit frän berörde tid af nitio dagar, bestyrker att, ä dek ställe Gäldenären är mantalsffrifwen han icke träffas kunnat, eller om dsst »vistelse-ort ingen anwisning kunnat erbällas, bör nägon förmon af Inteknings. Ansökningen icke till godo njuta. Z:o AtL 180 Den 17 Aug. z:o Att en Inkokning, som blifwit sökt rm« der de före GäldenärS Ceftions. Ansöknings in« gifwande föregängne tretio dagar, men af Do. maren icke blifwit fastställd, icke mä i Contour, sen nägon förmonsrätt medföra. 4:0
Uti den för “Krukmakarearbeten, ej specificerade, oglacerade och omålade," gällande införselstull, 3 öre skålpundet, har Utskottet föreslagit nedsättning till 1 öre, hvilket Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bifallit, men Prcsteoch Bonde-Stånden ogillat, under förklarande att förra tullsatsen borde bibehållas; och derest sistnämnda begge Stånd härifrån icke afstå och förena sig med de båda andra, hvilket föreslås, hemställes att derom må röstas sålunda: 68:o. Den som instämmer i Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet antagna, mening, att införselstullen å “ej specificerade, oglacerade och omålade krukmakarearbeten" bör utgöra 1 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, bibehålies, på sätt de begge andra Stånden beslutat, nuvarande afgift vid införsel deraf, 3 öre per skålpund. Den redaktion och de tullsatser Utskottet föreslagit för artikeln “Ljus“ har Borgare-Ståndet godkänt, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Ståuden, med bifall till hvad Utskottet, i likhet med Kongl. Kommerskollegii och General-tull styrel.sens hemställan, tillstyrkt angående rubrikerna “Vax och spermaceti" samt "ändra slag", beslutat att för “talgoch palmitinljus“ skulle, i stället för den af Utskottet till 2 öre nedsatta, antagas den af hemälde embetsverk föreslagna införselstull af 3 öre skålpundet. Utskottet inbjuder Borgare-Ståndet att, med frånträdande af sin mening, förena sig med de öfriga Stånden om 3 öres tull å sistberörda slags ljus. I annat fall lärer följande omröstning böra ega rum: 69:o. Den som anser Talgoch Palmitinljus böra, på sätt Utskottet föreslagit och Borgare-Ståndet beslutat, få införas mot en tull af 2 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Koeffyr er. Krukmakare arbeten.
Pral. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 5 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 18. mäla Kongl. Maj:ls den 15 Febr. näsllidne år uti ämnet meddeldta Nådiga beslut, hvarigenom denna fråga blifvit, i öfverensstämmelse med de utaf Rikets Ständer godkända grunder, slutligen afgjord; och anser Utskottet i anledning häraf sig böra upplysningsvis meddela, att det nja sättet för nämnda bulvudboks uppställning, jemlikt stadgandet uti högstberörde nådiga bref, är vid afslutningen af de allmänna räkenskaperna för år 1854 tillämpadt samt att den nyligen fulländade Riks-hufvudboken för samma år blifvit inför Utskottet förevisad; hvarjemte Utskottet erfarit, att de uti samma Kongl. Bref anbefallda föreskrifter om inrättande uti Kongl. Stals-Kontorets memorial-böcker af särskilda kooti för spanmålen uti kronans magasin å Skeppsholmen och för de Stats-verkets bergseffekter, som å hufvudstadens jernoch metall-våg finnas upplagda, äro vederbörande räkningsförare till iakttagande uti memorial-böckerna för innevarande år af Kongl. Stats-Kontoret meddelade. 8 *2. (Rev.-ber. pag. 11. Förkl. pag. 241.)
Men om detta hinder undanröjes, om dessa anspråk på lån och understöd af Banken inskränkas till hvad Banken förmår uppfylla, i förening med sine egne förbindelsers uppfyllande; med ett ord: om man en gång och för alltid upphör att begära oförenliga ändamåls vinnande; att begära af Banken att den skall åtaga sig hvad den ej kan åtaga sig, utan att förstöra sin egen Credit, att den skall förse Landet med ett så kalladt tillräckligt RörelscCapital, ett visst qvantum bytesmedel, bestående i siffror, hvarmed man inbillar 6ig kunna tillskapa Nationalvälstånd; men som ej ett hårsmån ökar den verkliga förmögenheten, utan allenast pä sin höjd befordrar dess omflyttning troligenicke oftast till sådana händer,som bäst använda den; emedan en lätt vunnen tillgång, merendels lättsinnigt användes. Om,'säger jag, man afstår frän dessa anspråk; så vågar jag Den l4 Juli i. 267 yttra den öfvertygelse, att en Realisation af Bancosedlame till deras nuvarande Silfvervärde, att stadga, och ordning i penningeverket äro både möjlige och lätte att återställa och bibehålla; kanske utan, oeh säkert utan betydlig förstärkning af Bankens nuvarande silfverförråd. Jag åberopar såsom grund för denna min öfvertygelse allt hvad sä väl Kongl. FinanceComitéea uti sitt underdåniga Betänkande, sorn jag i egenskap af dess Ledamot särskildt, i detta ämne yttrat och sökt bevisa; och den upplysning vi nu vunnit om Bankens tillstånd, bestyrker den tanka jag hyst om dess förmåga att reda sig; endast man med allvar viii att den skall göra det. Blotta förberedande anstalltcr, under det man från Riksdag till Riksdag uppskjuter verkställigheten, skola endast, fruktar jag, bereda stadga åt den opinion att ingen stadga i penningevärdet, åtminstone icke i vår tid, är att hoppas, eller efter andras åsigter att befara.
Den talare, som inträdde på denna bana, har sjelf författat en af de första ko!era-författn:r, som utkom här i Riket, och man bör då icke på något sätt förundra sig, om han för de grundsatser, som i denna författn. uttalas, hyser faderskärlek, som bör föranleda honom att försvara desamma. Jag tror likväl, att hvad redan flere talare före mig yttrat, i detta afseende är tillräckligt, för att vederlägga Hr von Hartmansdorff, utan att jag behöfver dermed uppehålla Ståndet. Endast i afseende på en sida af saken, anhåller jag att få tillägga något till hvad de föreg;de talarne yttrat, serdeles som en reservant, Hr Bråkenhjelm, har, under 486 Den 31 Maj !. m. förklarande att lian i allmänhet anser karantäner olämplige, bestridt antagande af Utsk:s förslag, på den grund, dels att R. Stadler lagstiftande makten icke kunde med tillräckligt lugn och sakkännedom yttra sig i detta ämne, dels också, att den lagstiftande makten icke kan betaga kommunerne deras naturliga rätt att, så godt de kunna, försvara sig mot sjukdomen, när den kommer. Detta sistnämnda argument kan man säga nästan spelar hufvudrollen af allt motstånd mot försöket att undanrödja spärrnings*- åtgärder. Jag tror, att man under denna discussion icke gjort sig reda för sjelfva formerne, som dervid antagits. Jag tror, att det ligger på botten en fullkomlig sofism, ett proton psevdon, som är en fullkomlig motsats till hvad man vill. Den naturliga rätten innebär ju, att en hvar skall få göra hvad honom lyster i och för att försvara sina personliga rättigheter och genomdrifva sina åsigter, men så snart jag inrättar ett samhälle och menniskor skola lefva tillsammans, måste vissa inskränkningar i den naturliga rätten ega rum, hvilket dock icke hindrar, att samhällslagarne etablera något såsom grund frän den utgångspunkt, att samhälle finnes. Det kommer att gälla för hvars och ens naturliga rätt.
Jag befarar i allt fall, att lönerna för Länsmännen äro för knappt tilltagna. Huru skall en tjensteman, som behöfver hålla häst, kunna löda sig och sin familj samt tillika bestrida utgiften för hästens underhåll med en sä ringa lön, som här är föreslagen? Att icke gifva honora tillräcklig lön, kan icke annat än blifva menligt för den ort, der han skall utöfva sin befattning. Jag torde icke behöfva närmare utveckla skälen härför. En omständighet ber jag likväl att få vidröra. Till följd af Länsmännens otillräckliga löner, händer det i vissa landskap, att de till en del hafva sitt uppehälle af sammanskott från ortens innebyggare. Hvad alfvar i tillsyn kan man vänta af en tjensteman, sorn på sådant sätt är underhållen af den menighet, öfver hvilken han skall vaka? Såsom en brist i förslaget vill jag anmärka, att man icke gjort någon beräkning öfver de sportler, som tillfalla landtstatens tjenstemän. I de folkrika länen, såsom Östergöthlands, Malmöhus och Elfsborgs, hafva Lands-sekretme ofelbart större inkomster än Landshöfduie. De förres löner äro, efter afdrag af betalningen till deras biträden, så stora, att de kunna vara belåtna med mindre. Del är icke gifvet, att nitet i tjensten ökas i samma mån som lönen, när den sednare är allt för stor. En sådan större inkomst kan snarare leda till maklighet och vällefnad. Deremot finnas andra Län, der Lands-sekretme icke äro tillräckligt aflönade, hvaribland jag serskildt kan nämna Kronobergs, ty om de underrättelser, som blifvit mig lemnade, äro riktiga, har en Lands-sekret. derstädes nyligen lemna! tjensten, det före att den dermed åtföljande lönen var alltför knapp. Alt bestämma tjenstemännens löner, utan ali dervid taga sportlerna i beräkning, sknlle således föranleda dertill, att den ene linge för mycket och den andre för litet. Följaktligen bör man se till, alt den gemensamma tillgången kommer Staten lill godo, hvarefter han aflönar en hvar af sina tjenstemän efter behof och förtjenst.
Det vore likväl, efter komitéens åsigt, för åstadkommandet af en ändamålsenlig pensionsinrättning för folkskolelärare ett oundgängligt vilkor att jemväl Staten till densamma lemnade bidrag. Folkskolan vore, genom den allmänna bildning den hade till uppgift att befrämja, icke att betrakta allenast såsom en kommunernas utan äfven såsom en Statens angelägenhet, och detta kunde anses bekräftadt såväl genom det understöd Staten beviljat för folkskolelär arnes aflöning, som äfven genom anvisandet af det alltsedan år 1851 till understöd för deras pensionering afsedda anslag. I fråga om pensionsbeloppet hafva komiterade å ena sidan ansett den tillförene föreslagna summan af 100 R:dr vara alltför låg för att kunna uppfylla det ändamål, att försäkra skolan om friska och förnyade lärarekrafter, då de förut använda blifvit förnötta, och å andra sidan icke vågat föreslå hela det belopp, hvartill lönen uppgår, i betraktande af de stora uppoffringar, som för bestämmandet af ett så högt pensionsbelopp vore erforderligt. Med' hänseende dertill att lefnadsbehofven vid äldre år torde kunna något inskränkas, äfvensom att största antalet folkskolelärare tillhör landsbygden, hvarest lefnadskostnaderna äro mindre dryga, har komitéen fasthållit den åsigt, att för den afgående lärarens torftiga bergning vore sörjdt, om han finge tillgodonjuta tre fjerdedelar af sin lön såsom pension. Enligt komitéens förslag är likväl, utöfver den oviikorliga förbindelse, som måste åligga kommunerna att lemna bidrag till detta pensionsbelopp, så vidt det beräknas efter minimi-lönen, tillfälle lemnadt öppet att få lärarnes pension förhöjd ända till en maximigräns af 750 R:dr. Den lefnadsålder, vid hvilken läraren skulle vara berättigad att erhålla pension, har komitéen hemställt skulle blifva 60 år. Denna bestämning står i öfverensstämmelse med den pensionsålder, hvilken blifvit föreslagen att gälla förlärare i allmänhet, och torde, om man afser å ena sidan det mödosamma i sjelfva tjenstgöringen, å andra sidan nödvändigheten att icke alltför starkt anlita inrättningens tillgångar, befinnas vara den åldersgräns, hvilken i detta fall har största skälen för sig.
I stället att klaga öfver för få sammanträden vid HäradsRätterna, har ej sällan å särskilda orter uppstått fråga om indragning af SommarTingen, och utom Wermland samt större delen af Norra Landskapen , vet jag åtmindstone, att äfven i sednare tider SommarTingen blifvit, på enhällig begäran af Häradsinvånarne, indrägne i Arstad, Faurås och Gimble Härader i Halland, samt Mo Härad i Jönköpings Län. Visserligen modgifves, att i särskilda Domsagor fordras, i jemförelse till andra, mera arbetsamhet än en enda persons vanliga förmåga medgifver, då andra deremot ej äro tillräckligen sysselsatte ; men om detta fordrar rättelse, så har erfarenheten förr anvisat utväg dertill, utan att göra en total förändring i allas område och befattning. Genom Domsagornas indragning till 8 mils circumference, skulle invånarne i många orter , i stället att besparas Tingsresor, få i vägens längd en allt för kännbar tillökning. Med all visshet kan det Den 5 Juli. e. m. antagas, att utom Wermland icke io:de delen af rättsökande, i nu varande förhållande, äga till Tingsstället 4 mils väg, knappast öfver 2 mil. Icke föranleda förökade resor till parters fördel och Rättegångarnes skyndsamma afgörande. I mångfaldiga orter , synnerligen under Svea Hofrätt, utgör för närvarande sysselsättningen vid hvart Ting högst 5 till 4 dagar. Hvad skulle då väl bli att göra vid 3 förökade TingsStämmor? Om den möda och kostnad vore ringa, för en menighet eller för Staten, att uppbygga Tingshus inom de nya cirklarne för Domsagorna; så blifver den frågan likväl ej lätt att besvara, hvarest platser och jordrymd skulle erhållas för dessa etablissementer, då Kronan på ganska få ställen dertiM äger odisponerad jord, och det nödvändiga behofvet för domare, nämnd och parter, att blifva försedde med föda på stället, torde äfven böi-a komma i beräkning.
St. Prot. i83\. 5 Sami. r J/delrt. 3 j.de Häftet. j*8 Wevillnings-ZJlikoUctt Utlåtande Ifs* 16. grund af ConslitutionsUtskottets här ofvan intagne ProtocollsUtdrag vördsamt anhålla det så väl Högvördige PresteStåndet, som Vällofl. BorgareStåndet måtte bestämdt yttrande afgifva, utaf hvilket Utskott Herr Grefve Cronhjelms här i afskrift bifogade motion angående Städernes Tolag hör till behandling upptagas. Stockholm den 21 Junii i834> STOCKHOLM, hos Ludv. Westerberg j§34. ^tvillnin^s-TJtsTioUcli Utlåtande F\o j[ N:o jy. Ank. till Eip. Utsk. d. 3 Julii, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid tänkandet angående Curhus-afgiftens fortfarande, Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 8, angående Curhus-afgiftens fortfarande, är, enligt ankomne ProtocoUs-Utdrag, bifallet af Högvördige PresteSlåndet och Hedervärda BondeSlåndet, men deremot till Utskottet ;iterrén; i lierad l från Höglofl. Ridderskupet och Adeln samt Vallo 11. BorgareStåndet.