Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det var ett misstag af 1809 års Ständer att kasta Statens skuld på Banken, hvil-' ket dock ännu icke år bevist, emedan det ej år troligt alf ändamålet i dåvarande omständigheter annorlunda kunde vinnas; men om vi till Den 5 Martil, 129 och med antage att det var ett misstag, så har detta misstag icke verkat annat ån ökad handel och rörelse, ökad production och synbart tilltagande allmänt välstånd i alla classer och i alla Rikets provincer. 1809 års Ständer kunde ej ana att senare Ständer skulle begagna deras fij nanciella åtgärder för att deraf göra en snara, hvarmed tre fjerdedelar af hela Nationen skulle fångas och störtas. Det var svårt att förutse en så allmän förmörkelse sorn den, hvilken sedermera inträffat, och under hvilken det blifvit möjligt att förmå pluraliteten af Nationens; Representanter att tro, det man utan olägenhet kunde uppoffra ändamålet för ett af medlen; men det år tid att denna synvilla upphör och försvinner; det år hög tid, att man framför allt tänker på Nationens interesse; det år tid, att man låter öfvertyga sig att både Mynt, Banker, Disconter, Riksgälds-Contoir och alla dylika Svenska inrättningar hafva tillkommit för folkets nytta och förkofran. Om de ej uppfylla detta ändamål, bör sådant råttas. Jag förenar mig derföre med de värde talare, som begårt att Betänkandet måtte återremitteras. Lika med Herr von Qvanten och Friherre Cederström,' tror jag äfven det vara en högst felaktig princip, om Riksens Ständer nu skulle tillkännagifva, att de ämna följa ett Reglemente som uppoffrar Nationens interesse för Verkets. Når ett allmänt financeproject framdeles blifver Riksens Ständer förelagdt, år först tiden inne att besluta i detta ämne i sin helhet, och jag instäm - Ridd. o. Ad. Prof. 2. Band. g. i5o &*n 5 Martu. mer således deruti, att omsättnings-råttigheten måtte bestämmas till 6 veckor efter Riksdagens slut. Friherre Boije:
Det bör icke heller lemnäs oanmärkt, ätt all lagstiftning bör, efter min åsigt, undvika sådana stadganden, hvilkas orimlighet föranleder till försök att eludera samma lag, och att det är både rimligt och troligt, att en lägre bevillningsprocent skulle föranleda sanningsenligare taxerings-uppgifter i allmänhet och jordegendomars uppskattande till deras ungefärliga värde. Att vid sådant förhållande uppgöra en tillförlitlig kalkyl öfver den minskning i allmänna bevillningens belopp, som af den ifrågakomma nedsältningen kunde blifva en följd, låter sig naturligtvis icke verkställa; men med ledning af den summa, hvartill nämnde afgift hittills uppgått, och med afseende å redan inkomne utlåtanden angående ordinarie statsregleringen och de tillgångar, som genom banko-vinsten och bränvinsbeskattningen komma att det allmänna tillfalla, lider det intet tvifvel att ju, äfven om en sådan nedsättning bifälles, statens intrader blifva fullt tillräckliga för dess behof. Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. 39 I andra hänseenden har jag frän Utskottets majoritet äfven varit af skiljaktig mening och får i största korthet antyda en del af dem. §. 28. Det [tillägg, Utskottet beslutat vid denna §., i afseende å landtmän som afyttra husslöjdsalster samt egne och sine grannars landtmannaprodukler, har jag ansett Öfverflödigt derföre att den landtmannahandel, Utskottet dermed afselt sig vilja beskatta, efter min åsigt redan är, genom i §. inlaget stadgande, beskattad, och vådligt derför att det föreslagna tillägget möjligtvis kan föranleda dertill, alt en landtman blifver betungad med bevillning endast derför att han, för att lindra grannars besvär, i kommission ernottager deras landtmannaprodukler till afsalu. §. 35, mom. 2. Utskottets beslut, att i detta mom. införa orden »årliga behållningen», i stället för ordet »utdelning», kan jag ingalunda gilla.
Detta vulgära adjektiv kunde aldrig tillämpas på denna tjugusexåriga qvinna. Der hon nu satt midt emot mig med den röda sidenskärmen till bakgrund, nacken något böjd bakåt och händerna lugnt hvilande i skö- tet, var det första intryck, man erfor, en känsla af, att man befann sig inför en fullkomligt kysk och ärbar qvinna. Det fans inte ett drag i hennes ansigte, som kunde komma en att tvifla på detta. Det som framför allt intresserade var ögonen —; stora, grå, en smula beslöjade, men när saratalet ryckte henne med, skiftade de färg allt efter de rörelser, som genomströmmade hennes själ. Och så var det munnen och håret — en fint skuren mun med svällande, djupröd underläpp, ett präktigt glänsande, cendréfärgadt hår, nedkammadt åt sidorna, uppfäst i nacken i en tjock knut; endast vid tinningarne föll det ner i en liten ostyrig, mjuk, glänsande hvirfvel. Det var i synnerhet hennes sätt att kamma håret, som förlänade ansigtet prägeln af jungfrulig kyskhet. Näsan var något liten, ovanligt skarpt skuren och med ytterst rörliga näsvingar; ögonbrynen starkt markerade, raktecknade och alldeles mörka — man fick klart för sig, att detta lilla hufvud hade sin egen vilja. Sådan var hon. Och medan vi väntade på hennes man, och skuggorna föllo längre och längre der ute i i den tysta parken, talade vi om, hur lugnt lifvet flyter fram fjerran från de stora städernas gator, fylda af febrilt, bullrande lif, der ens lycka drunknar, utan att någon frågar efter om ett lif sköflas, ett hjerta brister. Jag stannade åtta dagar — åtta härliga, fria, lyckliga dagar, då hjertat återvann en smula friskhet, själen sin spänstighet. Ingenting sjukt kunde heller lefva i denna höga luft, genomsyrad af j skogarnes kryddoft, mättad af hafsvindarnes sälta. Och frisk och sund i innersta fiber var miu gamle väns unga, förtjusande hustru! Hon var förtrolig med soluppgångens storartade féeri. Vi mötte henne till häst tidigt om morgnarne, när vi återvände från jagten.
Svenske män vid en fri utöfning af sin religion, men icke haft för syftning sträcka religionsfriheten derhän, att den innefattade tillåtelse för dem af Rikets innebyggare, som bekände den rena Evangeliska läran, att till annan troslära öfvergå, en åsigt, till hvilken jemväl torde hafva bidragit den föreställning, att en motsatt tydning af nyssnämnde § skulle förr eller sednare undergräfva Statskyrkans enhet och bestånd, för befästande hvaraf förfadren dock utkämpat mången blodig strid, och genom segren åt efterkommande under århundraden beredt de oskattbara fördelar af inre lugn och trefnad, sorn äro oskiljaktiga från vår troslära, så länge den, varmt omfattad af alla, förer dem endrägteliga tillsammans och förenar med fridens och kärlekens band. Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. Jt? 104. 19 Äfven inom Högsta Domstolen har nyssberörde åsigt varit den rådande och haft till följd, att i ett mål, som angått affall från vår troslära, den i 1 Kap. 2 § Kyrko-lagen och 1 Kap. 3 § Missgernings-Balken utsatta straffbestämmelse är vorden tillämpad. Icke kunde man härvid förbise den af klaganden till sitt försvar åberopade 16 § af Regeringsformen, som stadgar, att Konungen skall ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer.
Mån fortfar med vispningen, till dess soppan kokat med blodet. Sedan slås den genast upp i skålen eller krukan; först sönderskäres dock kråset i lagom stora stycken, som läggas i soppan. Skall soppan gömmas, öfversmältes den med flott, när den kallnat, och på detta sätt kan den förvaras en å två må- nader, då den står på ett friskt och fuktfritt ställe. — Då den skall serveras, kokar man sviskon och äppelklyftor, som läggas i soppan. För att servera sju a åtta personer med svartsoppa, behöfvas krås efter tre gäss o c h kanna blod. — Qvinnans bref. Ur det nyutkomna arbetet » Qvinnans fem gåfvor ». " ijMu då vi äro midt inne i den sköna gåstiden, W * härliga dagar för alla älskare af denna matnyttiga husfogel, som en gång fordom på Capitolium j u visade sig duglig äfven till något annat än endast stek, nu kanske ett par små beskrifningar på, huru en verkligt delikat sådan jemte den obligata svartsoppan skola tillredas, ej vore ovälkomna. Vi betvifla visserligen på intet vis, att det stora flertalet af husmödrarbland våra ärade läsarinnor, långt kanske förr än ens » Idun » sett dagens ljus, anrättat mången charmant gåsstek, som förskaffat dem deras herrars och mäns tacksammaste erkännande och för evärdeliga tider inför desses gastronomiska fantasi bredt en viss njutningens rosenfärgade nimbus öfver den årets stora dag, y|||) J) ågon har sagt, att o m man vill läsa den lättaste, mest nervösa o c h mest målande stil, b ö r man lägga sig i försåt för postbudet och i dess väska söka efter alla b r e f med ett fruntimmers handskrift. V i befara emellertid, att i våra brådskans tider konsten att skrifva b r e f liksom konsten att konversera börjar gå förlorad äfven hos fruntimmer. Flere bref än förr skrifvas visserligen, men de » raspas i h o p », o c h brefskrifvaren gör sig icke den mödan att i dem skrifva något, som är värdt att läsas.
Bildt och 11. G. Montgommery, Biskop Annerstedt, Kontraktsprostarno Malmstedt, Wåhlander och Hohnberg samt Herrar P. Murén och G. Falhem, hvilka åberopade Riksgälds-afdelningens så lydande förslag till utlåtande: ”Då, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, den för sjöfarten til! och från Carlstad samt den vidsträckta och folkrika landsbygd, som omgifver Klar-elfven och Frykens vattendrag, anlagda hamn och dertill hörande upplagsplats, i anseende till utrymmets otillräcklighet, numera icke motsvarar rörelsens behof, samt denna hamns afstånd från nämnde stad medför betydliga olägenheter och kostnader för transporterandet af den högst ansenliga mängd varor och effekter, soin ankomma lill eller skola afgå från samma hamn, sä och i betraktande af den lättnad och förbättring, sjökommunikationen mellan Carlstad och Rikets öfriga handelsorter skulle erhålla, äfvensom de fördelar för allmänna trafiken i flera andra hänseenden, som mäste uppkomma genom hamnens förläggande invid staden, finner Utskottet sig ega tillfvlleslgörande skäl att, äfven för sin del, förorda och tillstyrka beviljandet af det lör den föreslagna nya kanaloch hamnanläggningen begärda statsbidrag, som, enligt sökandernes yttrade förmodan, skall blott motsvara en tredjedel af anläggnings-kostnaderna. Utskottet, enligt hvars åsigt det vöre för befrämjandet och framtida betryggandet af allmänna trafikens och staden Carlstads gemensamma intressen önskligt, alt denna stad, i likhet med andra städer, för hvars hamnbyggnader och kommunikations-förbättringar dylika bidrag blifvit förut beviljade eller nu föreslagna, öfvertoge utförandet af det sålunda understödda förelaget äfvensom ansvarigheten lör vidmakthållandet af den verkställda anläggningen, anser sig dock, i • % < _ c? O O 7 _ O 7 saknad al lullsländig kännedom om de hinder, som möjligen kunna Förekomma emot detta företags verkställighet genom stadens försorg, icke böra framställa sitt förslag härom såsom ett bestämdt vilkor för nu ifrågavarande statsbidrags utbekommande.
Betjening. sta och andra akterna anses 8 dagar hafva passerat; emellan andra och tredje akterna tre veckor. Starks vänner. _________ STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1850. (Stortorget, N:o 24.) (Händelsen föregår i Stockholm. Emellan förNågra af Starks vänner. En kammarjungfru FÖRSTA AKTEN. fonden. Till venster också en dörr, på samma sida, närmare fonden, ett fönster. Till ka. Ett bord och några trädstolar utgöra möbleringen. Theatern föreställer ett litet, uselt rum. Dörr i höger en spis; på spiselkanten en vattenkru FÖRSTA SCENEN. MATHILDA (allena. Hon är sysselsatt med linnesöm. En halfslocknad lampa står bredvid henne på bordet. Det börjar dagas. Vid ridåns uppgång hör man ett tornur slå 8). ta! och min far är ännu icke hemma, han lofvade och jag har förgäfves väntat honom hela natten. också redan dagas. MATHILDA (sedan klockan upphört att slå). Redan åt likväl så säkert att komma tidigt hem i går afton, Oljan i min lampa är redan slut, men det börjar till fönstret.) Jag ser intet till någon menniska på (Släcker lampan, stiger upp och går gatan; måtte blott ingen olycka träffat min far O, min Gud, du som låter din sköna sol lysa lika klart öfver den olycklige som den lycklige, beskydda honom! öfvergif oss icke du, om än verlden föraktar oss! ANDRA SCENEN. FREDRIKSSON (ifrån fonden, med en tidning i handen). MATHILDA. tionens män! J hafven stora rättigheter, rättigheter till allt; fodren hvad j viljen, man ska' icke våga neka eder någonting; vi ska' alla vara lika rika, FREDRIKSSON (läsande). Fria medborgare Na lika mäktiga. Lefve friheten! lefve alla medborgare! (talar) Jo, jag tackar jag! det der låter något det! men vänta bara, få vi hålla uti litet längre så, De fransmännen, de äro folk som ha' ruter i sig de; Lefve alla medb-b-b (blir varse Mathilda)
Hade hon verkligen nitt den lifvets polhöjd, den middagslinie, efter hvars passerande det skulle vara otillhtet att drömma nngdomsdrömmar. Eller skulle verkligen n %gon förminskning i fantasins och tankens kraft ha intrldto som för henne sjalf antydde en tillbakaghg eller forminskning i lifskraft? SMkert ar, att denna idé förföljer henne med en manis kraft, att hon icke kan sllippa tron p&amp; sin " tomhet ", att sjalftilliten börjar vackla, denna grund, p&amp; hvilken allt stort i förfathrvag hvilar. Men lika sakert I r att hennes sista bref gro en ung kvinuas, att hon sjilf har tillräckligt med vikingamod i sin stil för att dermed utrusta minst ett dussin vanliga kvinnor, att man aldrig tycker henne ha, last i variden som i en uppslagen bok s i som just nta, d i hon ömsom kritiserar, ömsom beundrar, ömsom skildrar i uttryck, som mAla och p i en kort rad kunna likasom krama musten ur en hel lifserfarenhet. MA vi blott erinra oss uttryck sAdanla som dessa: " det fins s&amp; minga facetter pil min varelse som p&amp; en jugas " reaktionen skall iita oss, om vi hvarken ha en seg arbetskraft att stiilla upp deremot eller kunna pinta fram en smula talang att lysa upp den allmanna grildaskigheten ", " sarskildt ordet ' den fBrf6rdst skulle jag vilja plocka fjäd~earno 61 % och (om fruns alskare, den fransks " vgnnen i husetn): " Det ar fint att vara krambodstjuf, bara en sbdan der liten varelse af kött och blod quppat in sig i varorna först. " Nej, det .vm ntlgot annat, som gjorde henne fOrstämd, det var den siniliga njutningen af tillvarons gladjekallor, som nu frin konstngrslifvet i Paris kom inströmmande pP henne, som kom henne att darra; om man i figurlig mening fAr bruka, - ett sidant uttryck: hon hade kommit för sent till varlden.
Län hafvå Hö och Foderväxter, ehuru på lågländtare ställen af vattenflöde hindrade i växten, vunnit i allmänhet god framgång* så att tillgången deraf skall betydligen öfverträffa dé föregående arens 5 liv etet, som i obetydlig mängd odlas, lemnar ingen vacker afkastning* och Rågen, som gehom förra årets väla varit mindre jin vanligt utsådd, har vid tröskningen icke befunnits gifvande och anses knappt tillräcklig för Länets behof; Korhet, som utgör ortens hufvudsäde, har blikå Utfallit* men skall i det hela hugna ined medelmåttig skörd, och i det närmaste förslå till Länets förnödenheter; El t lika förhållande anföres öm Arter och Bönor Saint örn Hafräng men då allmogen är föranlåten af Penningebrist, att använda alla utvägar till Penningars anskaffande för oundvikliga utgifter, är anledning befara, att Länet nästa Vår kommer i nödvändighet'att återköpa den säd* som dessförinnan försäljes. Potatoes och andra )ordfrugter hafva lyckats på högläridtare ställen} mern på de lägre blifvit å£ väta och kyla förtvinade, så att tillgången på dé förra khäps past skall ersätta bristen på dé sednare; Best). oth Ekon. Utsk. Bitlinlihnåen. Elfsborgs Län har fått inberga en ymnig Hö fångst, fastän en del deraf tagit skada af väta, och skall den jenne Sädeshalmen förslå till kreaturens utfodring utan att Spannemål dertill behöfver användas. Rågen och Jlvetct, som likväl i ilera Härader litet nyttjas, skola, efter anställd tröskning, gifva vida mindre, än hopp varit att förvänta, och anses pä dst hela under medelmåttan.
Dess höga ogillande; hade jag, uti min underdåniga ansökning om kallelse å Grefve Cronstedt och Förvaltningens ledamöter till svaromål i denna sak, antydt, att Grefve Cronstedts förfarande innefattade en lika oförsynt som ansvarsfull förbrytelse emot Kongl. Majrts nådiga bud och befallningar, den der möjligen led t eller kunnat leda till äfventyr och i allt fall medfört menliga påföljder, dels genom det obehörigen förändrade Reglementets utdelning och någon Lid bibehållna efterlefnad, dels derigenom, att dess nödig befunna omtryckning vållat icke blott ytterligare kostnad, utan äfven uppehåll med denna stadgas promulgation; hvarjemte jag, vid sakens fullföljd, vidare anmärkt, att sedan detta af Kongl. Maj:t i nåder fastställda Reglemente, såsom en till vederbörandes efterrättelse stiftad ad - 64 R. St. Just. Ombudsm.
Kungörelsen d. 12 Nov. 1847 måtte uphäfvas, och att sådane åtgärder mätte vidtagas eller sådane föreskrifter meddelas, hvarigenom minskning i karantäns-tiden kunde vinnas, men tillägger, att sådana föreskrifter måtte meddelas, som möjligen kunna leda till förkortning i karantäns-tiden och såmedelst äfven till minskad kostnad såväl för Staten som för enskilde, samt åstadkomma en till lättnad vid karantäns-förfaltnmes tillämpning bidragande öfverensstämmelse med andra länders, och serdeles i grann-stalerne, i samma afseende gällande författn:r. Utsk. har helt och hållet förbisett denna vigtiga omständighet, och dock vore, vid utfärdandet af en ny karantäns-författn., ingenting önskvärdare än tillvägabringandet af enstämmighet emellan denna och Norriges, Danmarks samt öfrige grann-staters författn:r i samma ämne. Emellan de flesta Europeiska Stater, hvilka idka sjöfart, har ock, för kort lid sedan, en allmän konvention om gemensamma sanitära föreskrifter med afseende på internationella förhållanden afslutats, genom hvilken konvention de serskilda länderne förbundit sig till öfverensstämmande karantäns-åtgärder i afseende på pesten, gula febern och kolera, samt att under alla förhållanden utöfva en noggrann upsigt på helsotillståndet å ankommande fartyg, till förebyggande af smittosamma sjukdomars införande Den 31 Maj f. m. 477 med dem. I denna konvention bestämmes för koleran karantänstiden till 5 dygn; men den utligges, derest icke sjukt finnes om bord, vid inlopsorten, eller t. o. m. vid sjelfva destinationsorten, under behörig bevakning. Konventionen bestämmer ock, att alla de fartyg, som komma från orter, hvilka notoriskt äro misstänkte, d. v. s. sådane, der ett eller annat kolerafall inträffat, må underkastas 3 dagars observations-karantän. Afven Svenska Regeringen har blifvit inbjuden till deltagande i denna konvention, och vederbörandes underd:ga Utlåt:n i ämnet äro infordrade och afgifna; men sannolikt förekommer icke frågan till slutligt afgörande förr, än K. M. fått emottaga R.
Jag kan ej neka att, dä jag -ifrån så olika håll får uppbära beröm, det förefaller mig något misstänkt; men jag måste erkänna, alt sedan tuppen värpte ät mig i ABC-boken har jag icke emotlagit en sä beskaffad skolmästare-discretion, som den, hvarmed jag nu blifvit hedrad. Jag är numera kommen till den ålder, då moderationen möjligtvis blir en följd af kroppskrafternes aftagande, och om jag under min ungdomstid orättvist fått uppbära förebråelser, derföre alt jag ej varit af lika tankar med mine motståndare, så får jag säga, det jag anser mig lika oförtjent att nu emottaga en nära nog liktydig förebråelse för moderation, då jag i detta hänseende icke tror mig hvarken i tankeeller handlingssätt hafva undergått någon förändring. Min värde motståndare, jag menar Hr von Hartmansdorff, hat mot 1 § i mitt förslag gjort den anmärkn., alt uttrycket riksförsamlingen representerar Svenska folket, är både sant, oell motsatsen, och tillagt, att Svenska folket nära nog omöjligen skulle kunna sägas vara fullständigt representeradt, om icke alla classer och yrken voro intagne i representationen. Den värde ledamoten har tillika gifvit ett extant bevis på den mångsidighet i kunskaper, som inom della Hus finnes, då han sjelf användt paletoten i afseende på sina argumenter om kamrarnes sammansättning, ty detta hans yttrande gifvet ju tillkänna, att skräddare-embetet, utan alt hafva någon egentlig representant inom detta Stånd, likväl i den vidsträckta kännedomen om paletotens användbarhet, äfven under en discussion om representationssättet, icke här saknar sin målsman. Den hiskligt sönderdelade classfördelning, som den värde ledamoten i sitt förslag yrkat, såsom det enda möjliga me - 126 Den 11 Mars f. nu. tiel för en representation alt fullgöra sitt åliggande att bevaka alla intressen, gifver mig anledning framställa ett exempel såsom en bevisning mot bebofvet af en så långt utsträckt fördelning.
Bolag, om upprättande af ett, till idkande af Handel å Syd-America. III s. 3y4—-376. Borgholms Stad, önskad fortfarande, I s. 20. Borås. Se Norrköping. Boställe åt Kronofogden i Sollentuna m. m. begärdt, afslås. I s. 331 -— 333. — åt Domhafvanden i Åre m. fl. Härader, föreslaget , afstyrkes. I s. 364 — 368. Brandforsäkrings-Verket, om Låne-Rättighet för, i Riksens Ständers Bank. IV. s. 88-—g5. Särskilde meningar IV s. g5—io3. Ytterligare utlåtande. V s. i3o, i34- Särskilde meningar. Anmälan om Riks-Ståndens olika beslut. V s. 889 — 892. Särskilde meningar. V s. 8g3 — 8g5. Regis t eri 7 Anmälan om frågans öfverlemnande till Constitions-Utskottet, som borde afgöra Sättet huru den skall definilift afgöras. Bro vid Sigtuna, föreslagen att uppbyggas på alij män bekostnad, afstyrkes I s. 336 — 338. Nytt utlåtande. I s. 5i5. Brottmåls Domares, om särskilde, tillförordnande. IV s. 26 — 3i. Bränneri-Byggnader, om anslående af Ladugårdslands, till begagnande för Veterinair-Inrättningen. VI s. 3i5 — 318. Brännvins-Brännings Bevillnings utgörande, om, för vid Fabriker nyttjade Pannor öfver 90 kannors rymd, Förslag til Voterings Proporsitioner i frå-. gan. VI s. 584—5g6. Brödbakning, angående den till hjelp för Hufvudstadens nödlidande vid Krono-Bageriet, verkstälde. II s. 1079—1080. Bureau, om inrättande af en Statistisk. V s. 820 — 838. Ytterligare utlåtande. VI s. 5i5 — 5»8. Särskilde meningar.
Härigenom tror jag all tydlighet vara åstadkommen, utan alt någon förändring skett uti del gamla stadgandet, som Utsk. åsyftar att bibehålla. Hr Cederschiöld: Då enligt det förslag Gr. Lagerbjelke nu afgifvit, den gamla redaktionen skulle bibehållas oförändrad, så har jag deremot ingenting att invända. Jag anser mig likväl härvid böra tillägga att man under loppet af denna discussion underrättat mig derom, att förra gången denna fråga till R. St;s behandling förevar, har man inom RondeSt. just fästat sig vid de af mig anmärkte orden, emedan man derigenom ansåg ett band vara lagdt på den fria beskattningsrätten. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att, sedan numera Hr Cederschiöld instämt i Gr. Lagerbjelkes förslag, endast 2:ne förslag till gemensam lanke voro ifrågastälde, nemi. det ena af Hr von Hartmansdorff, som anmärkt att 128 Den 10 Juni. Ulsk:s förslag vore hvarken högst nödigt eller nyttigt och det andra af Gr. Lagerbjelke, som ansett 59 § Reg.-F. böra erhålla följande lydelse: ”Efter Rikets och Statverkets tillstånd och behof, late Konungen till Utsk:s öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterne, och hvilka behof genom bevillningar böra fyllas. Konungens framställning härom bör jemväl åtföljas af förslag rörande sättet, huruledes sådant lämpligast ske kan”; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, nu först hemställde om R. o. Ad. behagade såsom dess gemensamma lanke, i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorffs förslag, förklara att Utsk:s förslag vore hvarken högst nödigt eller nyttigt. Denna Propos. besvarades med starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Nej öfvervägande. Hr von Hartmansdorff: Då den sista omröstningen af lopp så illa för mig, vill jag icke med anhållan om en förnyad, besvära det Högl. Ståndet, helst jag nu har hoppet qvar, att genom del förslag till gemensam tanke, hvilket Gr.