Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottens hemställan, alt Rikets Ständer, i den mon det framställda Förfaltnings-förslaget antages, måga hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om fastsliillelse derå, är af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Boude-Stånden bifallen; men så vidt de Utskotten tillhandakomna protocolls-utdragen innehålla, har Preste-Ståndet icke fattat något beslut hvarken derom, eller om den derjemte föreslagne hemställan, rörande utarbetande af förslag lill städernes administration. I sistnämnde fråga, skiljer sig Borgare-Ståndets beslut från Utskottens af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet bifallna förslag, derigenom alt vilkoret om administrations-fö*i?- slagels öfverensstämmelse med hvad om Sockne-stämman kan blifva stadgadt, är uteslutet. Jemte det Utskotten få öfverlemna till Preste-Ståndet alt afgöra tle förslag, hvarom Ståndet sålunda ännu icke beslutat, få Utskotten hemställa till så väl bemälde Stånd som Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, att beslutet om administrations-stadga för städerna må lämpas efter hvad Borgare-Ståndet antagit, då frågan Ur att anse såsom hufvudsakligast angående endast detta Stånd; och föreslå således Utskotten, i stället för hvad Betänkandet N:o 29 härom innehåller, att hvarje stads samhälle må, genom utsedde Deputerade, utarbeta förslag till stadens administration, skiljd från dess Domare-magt, samt att sådant förslag underställes Kongl. Majlis Nådiga pröfning.
I öfverensstämmelse med dessa hufvudgrunder och med uttalande af den öfvertygelse att sådane hedersbelöningar högst väsendtligen skulle medverka att fortskynda jordbrukets utveckling hos den stora allmänheten, samt att oberäkneliga fördelar sålunda skulle beredas Staten genom modernäringens hastigare förkofran, hemställde Akademien i underdånighet, att Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om de för ändamålet behöfliga anslag, nämligen: till fem årliga penningepremier ä 1,000 R:dr 3,000. » årlig utdelning af fem silfverpokaler å 300 R:dr 2,500. samt till d:o d:o af fem guldmedaljer ä 100 R:dr . 500. Summa R:dr 8,000. 12:o. angående lokal för modellredskaps utställning.
Och midt i allt kunde man höra tranan ropa och koskällan pingla från löfskogen ... Hon, Gunnel, som var så vek, lade en dag sina späda fingrar om min hals och klämde till. Då grät hon och skrek ett mansnamn, som jag aldrig förr hade hört. Ingen hette så i vår bygd. Jag tror — tror icke ni, som jag, att det var namnet på någon, som hade blifvit långt borta ifrån henne — som hon ville kalla tillbaka ...?» Han log, då han såg huru den andre skakades af en rysning. — »Att glömma», sade han så sakta, som om han velat pina någon, »att glömma det man hör i en dylik stund gör ingen människa ... Hvad tror ni? Då mitt högst älskade på jorden går från förståndet af sorg — skulle jag glömma hvad jag hörde, då jag hade hennes små järnhänder på strupen min? — Men det gjorde jag. Jag var för ung att begripa, att den dag skulle komma, då jag hade något att tala med den där herrn om ... Tror ni icke, som jag, att det var namnet på den, som hade lupit ifrån henne — och mig?» Han lade handen på professorns axel och sade stillsamt: »Ibland har jag längtat efter att tala en sansad mans sansade ord med den främling, som kom henne att gråta under dessa år. Jag ville se honom — Gunnels sommarkung — jag, som är hennes sagoprins. Gud för en karl han må ha varit, den solskensdag han med ungdomens och kärlekens rätt tog Gunnel! Jag ville ha honom här framför mig och tala med honom som jag talar med er, stillsamt och sakta, och lika innerligt som stillsamt förbanna honom. Han skulle icke höra orden, icke märka någon brist på förbindlighet, men jag hoppas att han förr eller senare skulle må godt af mina bönesuckar.» »Nej — nej — säg icke så!» sade professorn med tjock röst. Gunnels vackra gosse, diktaren, knäppte sina händer om knäet och såg ut mot solskenet. — Håhå, håhå, tänkte han. Ja, är du den jag tror, skall jag draga dig vid benen, ditt gamla murmeldjur.
* » Jesu födelse » i våras t. ex. » Faust » har nu fått sig en dufning aom komposition förklarad underlägset ett ungdomsverk af den käre Wagner och en Faustkomposition af pianist Liszt! !amatörer &gt;ur societeten », att man må märka den tullskydds-vänliga vind, som blåser öfver dessa musikaliska spalter. Fröken Riego, som konserterade den 22 Nov. i Akademien, inledde konserten med en aria af Luigi Mancinelli, kapellmästare vid Apollooperan i Roma, kompositör till diverse visor och körer, som instrumentalkompositör mest känd för musik till dramen » Cleopatra » af Pietro Cossa, förf. till tragedien » Nero », som (med hr Elmlund i titelrolen) också gifvits härstädes. Derefter föredrog sångerskan Lucia di Lammermoors första aria. Mot mollsatsen skulle vi vilja invända att den togs väl passioneradt, ett mera drömmande episkt lugn i denna berättelse skulle bättre kontrasterat mot glädjen i g-dur-af delningen. Denna sjöngs der-emot utmärkt, särskild t den enl. uppgift af Lind skrifna mera vokalt tacksamma än egentligen för situationen expressiva cadeneen med sina drillar och octavsprång. Frök. Riego är och har varit för mer än enbart koloraturs&amp;ngerska, hennes i höjden kraftiga och lysande röst har starkt inträngande dramatisk accent, hon är sångerska för första dramatiska hjeltinne-roller, Valentine, Alice, Donna Anna etc. Dinorah-arian, som, ytligt sedt, endast är en koloraturaria, förstod sångerskan gifva den rätta färgen, att man insåg dess starkt dramatiska affattning, hvartill ock det med sällspord originalitet och bländande elegans komponerade arabeskverket mäktigt medverkar. Det gäller ju att tolka den vanvettiga Dinorahs fantastiska dans i skogen under strömmande månsus.
Man har sagt, att det vore just bristen på inhemska capitaler, som skulle suppleeras genom fonder. Jag vill medgifva detta, om fonderna kunde utgöras af inhemska ereditpapper, såsom solida privatbankers, hypotheksföreningars m. fl.; men om fonder bildas genom lån i ett land, der industrien ännu icke står färdig att qvarhålla dem (och detta är händelsen i Sverige), så måste lånet icke blott sökas hos ulländningen, utan der qvarstadna; och våra mest exalterade och snillrika anhängare af fondsystemerna, Gr. Björnstjerna och Hr Professor Agardh, hafva lika fullt förklarat, att utländsk statsskuld vore det förderfligaste af allt. Capitalist-interesset — genljuder det — är producentinteressets fiende; det förra bestrider rörelsecapilalefs ökning, räntans nedsättning etc. För min del är jag icke coryphé för något interesse annat, än för det, som jag tror vara det allmännas; och om jag skulle hafva något enskildt, så lärer en hvar, som har begrepp om vidsträckta liandelsaffärer, finna, att det minst af alla kan vara ett capitalist-! n t er esse, och mest af alla just det interesse, som D c n 3 Februari e. m. mina motståndare förfäkta, men som jag motsatt mig, eller det att genom en hastig tillökning af sedelstocken befordra lägre penningeränta, en lifligare omsättning af varor, högre priser på importen etc. Något capitalistinteresse har jag haft svårt att upptäcka inom Representationen, då deremot de lånbegärligas interesse iklädt sig tusendetals former och endast blifvit till en del modifieradt af ordningens vänner och vårdarne af åt folket gifna löften om garantier för realisationens^ bestånd och mot en af hvarje tänkande man förkastad utländsk skuldsättning. Allt deremot, som lian göras för att på en naturlig väg öka rörelsecapitalet, torde af ingen lifligare önskas Un af mig och de med mig liktänkande, derom kan jag försäkra Frih. Boye.
Återstoden af depositioner i Rikets Ständers Bank, som, enligt 2 mom. 11 <§ i 1846 års Förordning, berättigar lill sedel-emission, bör icke eiler föranleda till en sådan rätt, utan endast berättiga till utgifvande af invisningar på Riks-banken, af enahanda skäl, eller att dubbla förskrifningar ej böra kunna utgifvas för samma valuta. Deremot finner Utskottet rigtigt alt bibehålla rättigheten till sedel-utgifning på grund af innehafvande säkerhets-handlingar för beviljade kassa-kreditiver, i den mån de anlitas, enär Banken uti dessa handlingar verkligen har sedel-beloppet motsvarande valutor, och delta hvilket ögonblick som heldst kan kontrolleras: och då Utskottet föreslagit, att, såsom hitintills, sedel-emissionen för kassa-kreditiver må vara inskränkt till högst SO procent af grund-fonden, torde Utskottets förslag i denna del befinnas icke blott leda till lättare kontroll, utan äfven vara vida strängare mot Bankerne och mera betryggande för allmänheten än hvad förut gällt, och således i dubbelt afseende innefatta en väsendtlig förbättring. I följd af hvad Utskottet i denna del tillstyrkt, förfaller den af Herr Falhem väckta fråga om förklaring af 11 § i Kongl. Kungörelsen af den 9 Januari 1846. Det i 10 § af nyssnämnde Kongl. Kungörelse innefattade stadgande att Banks afdelnings-kontor ej må utgifva andra egna förbindelser än invisningar å hufvudkontoret, med hvilket stadgande man utan tvifvel endast afsett att Bankernes bela magt skulle koncentreras hos hufvud-kontoren, bar, efter hvad erfarenheten visat, varit omöjligt att efterkomma, hvilket utgjort tillräckligt skäl för Utskottet att i sitt förslag icke införa något motsvarande stadgande. Sammansatta Bankooch LagUlsk.
Län, som skall utgöra Mantals-Kol, derigenom verkeligen vidkännes ett fortsatt Onus; Hvarföre ock Kongl. Maj:t uti nådig Skrifvelse den i Mars 1820, täckts förklara, att BevillningsFörordn. afår 1818 i afseende på Be villnings - Sta ts-Utsk ottets Betänkande!!. 3^9 afgifterne för Dahl-Allniogen skulle framgent erhålla sin verkställighet; samt att, om Kolen beräknas efter deras rälta värde, en verkelig förhöjning i Mantals-penningarnes utgörande jemnförelsevis med deras erläggande i penningar uppkommer, och den så betydlig, alt för hvarje Mantalsskrifven person detta värde uppgår till 28 sk.; hvaraf allt skulle kunna inses, att ett sådant sätt att utgifva en öfver hela den öfriga delen af Riket i penningar till ett ringare belopp utgående Utskyld, innefattar en ojemnhet i beskattningen, som borde rättas eller ock leda till någon eftergift uti öfrige, äfven af Personalen utgående, afgifter. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Riksdags-Fullmägtigen från Stora Kopparbergs Län Jan Ericsson, med hvilken Hans Hansson, Eric Andersson och Anders Olsson från samma Län sig förenat: att prasstationen af Kohl in natura är och förblifver ett ganska tryckande Onus, hvilket vore lätt att finna, då i betraktande tages, alt de fleste, som denna postation åligger, måste forsla Kolen 5 a 6 mil, hvarigenom Markegångepriset på långt när icke kommer att motsvara transportkostnaden; Yarandes alltså yrkadt, det DahlAllmogen, som ännu utgör högre Mantals - 35o S t a l s-U t s k o 11 e l s> Bettin kand en. penningar, än andre Rikets Innevånare, i stället, måtte åtnjuta en fortfarande lindring i den personela Bevillningen.
Direction tillhanda, mot vilkor att denne person, efter återkomsten lill fäderneslandet, genom trycket offentliggör, hvad han, i afseende på nämnde Inrättningars organisation och de resultat, som genom dem erhållits, kunnat inhemta. §• '7* Såsom liqvid för aflidne Ekonomi-Directeuren P. O. Tausons, i egenskap af arrendator af Uranienborgs Kungsgård, hos Kongl. Maj:t och Kronan egande och till Pensions-inrättningen för Skånska städernes embetsoch tjenstemäns énkor och barn öfverlåtna fordran för 168 ^y^dels byggnadsår, med 29 R:dr 8 sk. för hvarje sådant år, hafva Rikets Ständer medgifvit, alt en summa af Femhundraåttaliotre Riksdaler 16 sk., eller det capital, hvarå årliga beloppet af berörde fordran utgör ränta, må emot det att denna fordran härigenom anses på en gång liqviderad til! nämnde Välgöretihets-anstalt af Riksgälds-Contoiret utbetalas. §. .8. Ehuru sterbhus-delegarne efter Landt-Ränlmästaren i Westerås Lån, Kongl. Räntmästaren J F. Ahn} som, efter erhållet afsked med pension å Allmänna Indragnings-staten, den 4 December i83a aflidit, försummat att, inom den i Författningarne stadgade tid , anmäla sig till utbekommande af begrafningshjelp efter honom, hafva Rikets Ständer likväl bifallit, att den begrafningshjelp, hvartill sterbhus-delegarne, utan afseende härå, kunna finnas berättigade, må dem tillgodokomma och af Riksgälds-Contsiret utbetalas. Stats-Ulskotteis Memorial, N:o 5 67, i5 §• >9- Rikets Ständer hafva medgifvit, att den af Bredaryds församling i Jönköpings Län, enligt Kongl.
Dessa Hrr, som tro sig kunna förstå grundlagen så väl och bättre än dess stiftare, hade kunnat få en bättre ledning för deras omdöme, om de eftersett, huru 1809 års Ständer beslutade kallelsen för den blifvande riksdagen. 1809 års Ständer sammanträdde i Maj månad 1809 och utställde den blifvande lagtima riksdagen till Sept. månad i8i5. Hr v. Troil och de öfriga värda ledamöterna, som dela hans åsigt, torde deraf finna, att dessa Ständer, stiftare af den grundlag, hvarefter vi lefva, bei'äknade hela riksdagens sammanvaro såsom ett tidsmoment, hvarifrån den tid skulle beräknas, efter hvars föilopp påföljande riksdag skulle inträffa. Om för öfrigt dessa Hrr tro sig äga bättre kunskap om grundlagens mening än de Ständer, som stiftade densamma, så blir troligen den lugna granskningen icke af samma tanke med dessa ledamöter. Jag förblifver vid min begäran om instämmande uti BondeStrs beslut. Hr von Troil: Jag har visserligen icke sagt, att Frih. Cederström velat göra riksdagarna permanenta; men jag har visat, att, följden af hans sätt att tolka grundlagen skulle blifva den, att örn en riksdag komme, som ville blifva permanent, något sätt icke skulle finnas att få den åtskiljd. I öfrigt har jag ingenting att tillägga. Hr Dalman: Jag har visserligen aldrig beklagat mig öfver Constit.Utskrs brist på skyndsamhet vid ärendernas handläggning; men jag hemställer till R. o. Ad. i händelse t. ex. StatsUtsk. skulle vägra att uppgöra statsregleringen, Bevilln.Utsk. att bestämma bevillningen, och Exped.Utsk. att uppsätta skrifvelse!-, på samma sätt som Constit.Utsk. Den i5 Januari. 83 vägrar att uppsätta voter:spropos:r i öfverensstämmelse med Ståndens beslut, om icke derigenom en stor långsamhet skulle uppkomma. Det var endast härpå jag i förbigående ville fästa uppmärksamhet. Gr. Horn: När ordföranden i Constit.Utsk. framträder med sådana argumenter som de, med hvilka Frih. Cederström framkommit, så blir man uppkallad till vederläggning deraf.
Utan att ingå uti en detaljerad jemförelse emellan Sverige och dessa länder, vill jag blott i förbigående antyda en ganska väsendtlig skiljaktighet, bestående uti vårt hårda klimat, sorn bjuder oss att under 5 ä 6 månader om året söka förskaffa oss de lifsförnödenheter, som erfordras för de öfriga 6 ä 7 månaderna; och jag frågar då, om ett sådant land kan jemföras med dem, hvarest vegetationen fortgår nästan hela året om. Man nämner bland extra utgifter kostnaderna för ambassader och beskickningar vid vissa tillfällen, och man synes hafva förutsett inkastet, då man förskottsvis anfört, alt för bevarandet af sin rang och sitt anseende måste ofia en svagare och fattigare stat i vissa fall, så väl vanliga som oförutsedda, göra lika stora uppoffringar, som en rikare och mäktigare. Jag vågar betvifla att ett sådant colibradoseri kan äga rum stater emellan. Jag tror att en stat bör värdera andra stater för hvad de verkligen äro, för redbarhet hos folket , och jag skattar bland bevisen på redbarhet hos ett folk, alt det icke sträfva!' efter en rang, som är högre än dess krafter understödja; att det icke begär ett högre politiskt anseende bland fr ämmande stater, än hvartill det är berättigad! Lill följd af sin förmåga och sin bestämda öfvertygelse 0111 nödvändigheten alt försvara sin egen frihet, utan att blanda sig uti de storn Europeiska makternas stridigheter, uti hvilka vi böra vara angeiägna att undvika allt deltagande efter de olycksdigra öden, hvarigenom vi blifvit undanträngde inom det område vi äga, med hafvet till gräns och vår kalla nord till klimat; men i afseende på dessa ambassader tager jag mig friheten på samvetet fråga en hvar, som dertill vill lemna något svar, huruvida Sverige medelst en oerhördt dyr och kostsam beskickning behöft bidraga till glansen af Kejsar Nicolai k röning. Jag tror icke att Sverige skulle ådragit sig en förebråelse, derföre att det, med minnet på en icke så aflägsen förfluten tid, undandragit sig att vara vittne till en på dess bekostnad uppstigen storhet.
I afseende på den Andra frågan vore det, fastän, i anseende till granskningens föremål, städse erkändt, att Revisorernes och SlatsUtskottets rätt vore lika, så att nemi. de förre hade rätt, att granska lika många och de samma förvaltningar som Utskottet, likväl påstått, att Revisorerne, i anseende till tidepuncteny dit de kunde sträcka sine forskningar, ägde inskränktare rättigheter än StatsUtskottet. Sådant vitsordades hvarken af häfd eller Författningar; emedan, sedan Ständernes Revisorer, efter år 1772, till en början fingo granskningsrälten endast öfver Banken och efter år 178g RiksgaldsContoiret samt R. St:rs Fullmägtige i bägge desse Verk år 1800 berättigats att se det föregående årets Riksslutj granskningsrättigheten ändteligen år 180g utsträcktes till Statsverket i alla dess delar; och ehvad densamma förut varit mer eller mindre vidsträckt till föremålen.- syntes dock 1809 och 1810 årens Grundlagar, lika så litet som 1812 års Instruction för Revisorerne, hafva bestämt någon olikhet i tiden för Utskotts eller Revisorers befattning, enär det stadgades i 3o §. RiksdagsOrdni ngen; J1att StatsUtskottet skall äga tillgång till alla StatsVerkets räkenskaper och handlingari /p §. RiksdagsOrdn. att Utskott ej beliöfver genom sin Ordförande begära hos HofCancelleren underrättelser från Betänkande n, N:o 353. 21 j StatsContoiret, "hvilket likasom Banco-och RiksgäldsVerken bör i frågor om sjelfva redovisningen af medlen alla äskade upplysningar meddela/'" i 68 §. Riksdagsordningen : alt 11. St:r skola förordna Revisorer, hvilka äga ""att emellan Riksdagarne enligt af R. St.r utfärdad
Min afsigt har blott varit att fästa H. Utsk:s uppmärksamhet derpå, alt, om också icke en olika tariff ovillkorligen borde finnas för hvarje småstad, det likväl torde blifva oförenligt med billighet och rättvisa att bestämma en enda för alla stationer i Sverige utom Stockholm. Dessa obetydliga anmärkningar anhåller jag , vördsamt måtte få medfölja till Utskottet. Remitterades till StatsUtskottet. Likaledes remitterades till StatsUtsk. K. Mts den 26 dennes e. m. på bordet lagda nåd. skrifvelse, angtde en föreslagen ny inqvarterings01'dning för Stockholms stad; samt nåd. propos. om upplåtande till Upsala central-hospital af några kronoparken Åsen samt Ulltuna kungsladugård tillhöriga jordar. Ånyo föredrogs K. M:s den 26 dennes e. m. på bordet lagda nåd. propos., ang:de den vid sislförflutna riksmöte intill slutet af det nästpåföljande åtagna s. k. kurhusatfgiftens vidare fortfarande. Hr Carleson, Jacob Edvard: K. M:s nåd. propos. till R. St., ang:de fortfarandet af kurhusafgiflen, förutsätter, att afgiflerna skulle utgå lika öfver hela länet med i till 5 sk. för hvarje person, samt ingå och förvaltas på ett ställe; men som det finnes län, hvarinom flera kurhus äro anlagda och länet deladt uti särskildte kurhusdistricter, skulle jag anse det billigt, att afgifterna från districten ingingo till de särskildta kurhusen och icke till den allmänna administrationen för hela länet. Då erfarenheten visat, att härader finnas, hvar - Den 29 Februari f. ra. 45; hvarifrån sällan någon patient till Kurhusen försändes, anser jag innevånarne i dessa härader berättigade till partiel nedsättning i afgiflen oell ej skyldige bidraga till underhåll af något annat Kurhus, än dit, till hvilket de äro indelte. Frih. Raab, Adam Christian:
Detta förhållande, som strider så helt och hållet mot all Parlamentarisk form, tvingar mig att ingå i ett svaromål, hvilket är så mycket obehagligare, som det möjligen kan tydas till syftningen att minska glansen af ett namn, som jag värderar och vördar lika mycket som hvarje annan Svensk Medborgare, Det har i hög grad förvånat mig, att en så stor Diplomat, som Grefve af Wetterstedt, velat här omnämna, såsom ett storverk, liqviden af Sveriges utländska skuld. Måhända finnes det mången värnlös Kamille, som ropar ve och och förbannelse öfver Svenska Nationen just för detta storverk. Hvad åter angår de vältaliga uttrycken af Grefven om Scandiens fjellar, som sänkt sig; så får jag upprepa, att om de enorma resourcer och medel, som Sverige ägde vid den för Riket ovanligt lyckliga Politiska ställning och tidpunkt, hvartill Grefven återfört minnet, ej blifvit på ett mindre ändamålsenligt, för att ej öppenhjertigt säga alldeles ändamålslöst sätt använde, utan begagnats till upphjelpande af Sveriges ekonomiska belägenhet; om till exempel de Pommerske Domainerne, hvilka bortskänktes åt enskilte personer, en i Den ig Maji f. m. 2l5 ett Constitutiönelt land så oerhörd åtgärd, att det fordrades vårt constitutionella lifs barndom för att icke någon anmärkning deremot skulle blifva vid påföljde Riksdag gjord, i stället blifvit, såsom sig bordt, begagnade för det allmänna bästa; så hade vi säkerligen haft tillgångar till den nya organisationen af Armeen, Accordsregleringen med mera dylikt, hvartill Folkets krafter nu anlitas. Jag har ogerna vidrört desse omständigheter, och de skulle säkerligen förblifvit i glömskan vid desse tillfällen, om icke den största af all Ministeriel oförsigtighet, hvarom jag kan göra mig begrepp, åter uppväckt dem i minnet.
En hvar af Ståndets ledamöter torde erinra sig hvilket klander och hvilka beskyllningar, som drabbat Bancofullm. för utvexling af piaslrar. Likväl var den saken mycket enklare än ifrågavar. vexelhandel. Om B. St. nu, i denna ömtåliga fråga meddela obestämda föreskrifter, hvilka kunna tydas än hit och än dit; så sältas Bancofullm. i mycket svårare belägenhet. Vackla de i sina beslut; så kommer sådant ofelbart att skada Bankens credit. Jag tillstyrker derföre, att B. o. Ad. mätte, så vidt möjligt är, gifva bestämda och tydliga stadganden. Det är derföre, jag önskar, att BorgareSt:s inbjudning, hvilken jag anser vara med sakkännedom uppfattad, måtte antagas. — I fråga om myntets värde bör man ihågkomma, att derest 128 sk. gifves för en r:dr H:br b:co, som genast erhålles, så har man icke derigenom nedsatt vårt mynts värde, emedan en r:dr H:br Luco är lika med 4 r:dr r:gs; men gifver man dessa 128 sk. för en r:dr H:br b:co, som först efter någon lid erhålles, så har man betalt så mycket mera än man borde, som räntan utgör pä det Hamburgska myntet emellan betalningen och vexelns förfallotid. BorgareSt. har velat förekomma sådant genom det tillägg, dess inbjudning innehåller. — Den andra omständigheten, nemi. att vexeln borde vara dragen på högst 67 dagar, är efter min tanka olämplig, derföre att de vexlar, som nu vanligen förekomma på börsen i Stockholm, åro dragna på 90 dagar. Här förekomma dessutom vexlar från Norrige, hvilka äro dragna till och med på 120 dagar. Man bör således icke fästa sig vid en tidsbestämning, som ej är den vanliga. — [Ivad slutligen beträffar frågan om vexlar, dragna på Hamburg eller Allona, så kan man anse begge dessa städer nästan såsom en och samma. Jag finner derföre hvad BorgareSt. äfven i detta fall stadgat, vara riktigt, och tillstyrker således antagande af BorgareSt:s inbjudning utan förändringar.