Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Slåndets Prot. den 9 Juni 1860. Borgare-Ståndets Prot. för samma dag. Om den ändring i 53 § Riksdags-Ordningen, att beslut icke må 8f något Stånd fattas, derest icke minst tretio ledamöter tillstädes äro. Riksdags-Ordningen. § 53. Enär ett ämne slutligen skall afgöras, böra alla dertill hörande Handlingar uppläsas, så framt någon Ståndets Ledamot sådant åstundar. Ej må något mål till slutligt afgörande företagas förr, än Landtmarskalk eller Talman först inhemtat, huruvida Ståndet anser öfverläggningen fulländad, hvarefter Propositionen justerad framställes. Besvaras Propositionen med Ja, må väl erinringar dervid i tjenliga ordalag göra% men ingen försöka att beslutet genom ny öfverläggning upprifva. Besvaras Propositionen med Ja, blandadt med några Nej, eller tvärtom, och de, som öfverröstade äro, ej begära votering, låte de, om dem så godt synes, sin särskilda mening i Protokollet anteckna; kunnande sådant dem ej i något fall förvägras. Begäres af en eller flera votering och han eller de ej vilja derifrån afstå, då skall voferings-proposition, jemte tydlig contra-proposition, genast författas, justeras och anslås, samt voteringen straxt derefter för sig gå; och må proposition ej göras, om det voteras skall, ej eller votering derom tillåtas. Vid omröstningarne, som alltid skola med tryckta och omärkta, enkla, slutna och hoprullade sedlar verkställas, beräkne hvarje Ledamot blott en röst. änskönt han ock vöre Fullmäktig för flera till val berättigade Kor - Lo. Enär ett ämne slutligen skall afgöras, böra alla dertill hörande Handlingar uppläsas, så framt någon Ståndets Ledamot sådant åstundar. Ej må något mål ■ Konstitutions-Ulskottets Memorial S2 3. n porationer. Tili undvikande af paria vo(a. skall Ordföranden vid hvarje omröstning, förr än sedlarne uppräknas, en bland dem uttaga och genast förseglad aflägga.
Utskottets Förslag, att förmynderskapet blott skall kungöras i orten, är icke tillräckligt, emedan det blott gäl • ler till säkerhet för deni , sorn taga inteckning, sedan låntagaren blifvit Förmyndare. På denna grund får jag anhålla om atem miss. Jag skulle väl hafva mera att anmärka vid detta ämne, men jag vill hufvudsakligen fästa mig vid det uttrycket, att en intecknad fordran ej kan anses, som löpande mynt. Denna grundsats synes väl för ögonblicket rigtig, men blir i tillämpningen origtig; ty Statens sträfvande bör vara, att göra alla vardén så säkra som möjligt, derigenom , att de af Lagstiftaren blifva lika tryggade, och i samrna rnon så sker, skall ock deras omsättning med samrna lätthet kunna verkställas. Jag anser den första punkten vigtigast, och lår derföre anhålla om återremiss, på det Utskottet må kunna ändra densamma. Herr Ribbing, Arvid'. Jag skulle visserligen icke söka bestrida en återremiss af detta ämne, om ej Herr Hjerta grundat sin anhållan derom på en anmärkning, den jag anser vara lätt ve derlagd. Han har ansett såsom det egentliga skälet emot Betänkandet, att sådana intr.kningar. Den g Oetober /. m. sorn skett, innan låntagaren blifvit Förmyndare, skulle Förlora sin förmonsrätt. Detta har likväl ej varit förhällandet. 8 §. i 17 Cap. HandelsBalken lyder sålunda: ”Häfver någon intekning ”å hans fasta gods innan han förmyndare, föreståndare eller uppbördsman blef; njuta tå sin in”tekning till godo.” Denna anmärkning förfaller således helt och hållet. Ytterligare får jag vid Herr Hjertås anmärkning nämna, det jag tror, att det vore mera besvär för en person, sorn ville lemna lån, att genomsöka alla tidningar lör att efterse , om låntagaren är förmyndare , än att directe vända sig till Domstolen i orten. Det sednare synes mig dessutom mycket säkrare. Förra gången Betänkandet förevar, gjordes dervid en anmärkning af Herr Morath , hvilken jag anser mig skyldig besvara.
Vidkommande sluteligen den i Betänkandet yttrade mening, att blott Riksens Ständers Revisorer skulle äga att granska Magazins-Dilections räkenskaper ; så får jag förklara, att med ali den goda tanka, jag bör hysa om de Herrars och Mäns skicklighet , som Riksens Ständer inom sig utvälja , att öfverse Eancooch Riksgäldssamt öfriga Verkens Räkenskaper, det för dem är en absolut omöjlighet, att, på en tid af 3:ne Månader, kunna med en tillbörlig noggranhet granska 2lne års så vidlöftiga Räkenskaper, eller alla hafva den erfaren, het, som erfordras, för att upptäcka om någon undangömd origtighet uti dem skulle förefalla; jag anhåller således, att denna punkt så malte ändras, att Magazins-Directionens Räkenskaper ställas, likasom hittills skett, under Kongl. Kammar Rättens Revision, samt att, i anseende till förefallande händelser, den uttryckeliga föreskrift dervid stadgas, att granskningen företages i något af Kammarrättens tillförordnade Revisions - Contoir, på det att de skeende Anmärkningar af Kammar-Rätten utan hinder kunna afdömas. Hvarförutan det bör åligga Riksens Ständers Revisorer att taga den nogare kännedom af Verket, dess Förvaltning och Räkenskaper, som fordras, för att deröfver kunna vederbörlig berättelse aflemna. Herr Öfverste Lieutenan ten Gripenwald förenade sig härmed till alla delar. Ut supra. Rx Protocollo ill. M. Rosbeck. Upp. Ständers Särskildta Utskotts Yttrande, angående en Allmän Magazins-Inrättning i Riket. Allmänna Magazins-Inrättningens föremål lärer kunna indelas i tvänne hufvudsakliga grenar, nemligen manhang med Jordbruket, och alla de åtgärder, hvarigenom den bör verka på denna del af allmänna hushållningen ; utgörande den stora administrationen och det Statistiska; den andra, om upppörden af Rikets Spannemåls-intrad, Staternas förseende med bröd, I/iquidaiionerna med Stats.
Våga er ej in i skocken, det är mitt råd, såvida det ej är er ett nöje – och det försäkrar jag, att det är – att blifva pungslagen af alla dessa klipska tjufpojkar, alla dessa små stackare, hvilka i dag hafva fest – men laga, att du har småpenningar, kom ihåg, att »öre, sou» är det första, som fattigmans barn i SydFrankrike få lära sig säga. Lifligast ter sig dock folklifvet inne i buvetten der i hörnet, titta blott in i dörröppningen. I långa rader sitter bondfolket kring de grofva, ohyflade borden, Astin tindrar och landtvinet lyser i glasen, och hvitlökspannkakorna sprida sin genomträngande lukt genom det källarlika, mörka rummet, der cigarröken i täta gråblå moln sväfvar upp och ner och gjuter en dimma kring gästernas gestalter. Men stundom lysa ansigtena fram, i det en tändsticka tändes på, och ett plötsligt rödgult sken faller öfver en välbelåten, skrattande fysionomi eller belyser en kall, rak profil. Vid disken står en ung qvinna och serverar, omgifven af en hel skara kurtiserande beundrare. Hon är vacker, ansigtstypen är fin, munnen blodfull, spotsk. En engelsman, som under många grimaser tömt en kopp kaffe ur en tjock porslinskopp, som liknar en skål, går fram, men näns icke knota ens, utan glömmande både sump och den smutsiga tennskeden, betalar han och räcker henne, innan han går, rosenknoppen, som Lady Ethel fäst i hans knapphål. Hon småler, slår ned ögonen och luktar på den, men han har väl icke vändt ryggen till, förr än hon låter den falla ner på det smutsiga, nerspottade golfvet under det hon lyssnar till en italiensk soldat, som lånat sin bordsgrannes cittra, och knäppande på den, halfgnolar på sin besynnerliga italienska patois »Marianni sciasciona mia Guè non me fa chiú sperè» ja, härinne är det möjligen fest, men derutanför?
Ständs heder borde återkalla silk yttrande — Pä detta yttrande torde en efter» werld endast kasta en flycktig blick och mera betrakta sakens rättwisa, med upmärksamhet stanna tvid Herr E>fwerste»Lieutenancen6 spända »vaksamhet. Herr Magister Silverstolpes uttryck oanständig han i pluraliter nyttjat, lärer ater ej kunna ur samma synpunkt betraktas, han sökte sörswara ett sel öfwer hwilket Ridderstkapet och Adeln bestunr förklara sitt mistnöje, och säkert hade han, mera tvär» digt sitt namn, sine kunstaper, mera »värdigt der Ständ as hwilket han ännu är en medlem, med utestutande as denna expretzion, kunnat söka ur» skulda Expeditions-Utskottets Ledamöter. I den öfwertygelse jag är att Herr Magister Silverstolpe aldrig lär kunna förswara ett sädant uttryck, wägar jag hos Högloft. Ridderstkapet och Adeln ödmjukeligen hemställa, om ej hos Högrvälborne Herr Grefrven och Landt-Marskalkcn, säkert den förste att skydda detta Ständ för obehörige tillmälen, en anhällan kunde gör ra§, det Herr Grefrven och Landr-Marstkalken täckteS erinra Herr Magister Silverstolpe om obehörighcten af desi fälda expresiion och (Herr Magistern alwarnas alt hädanefter ej glömma) den aktning harr detta Ständ ar ffyldig, Hwad äter Ledamökerne af detta Ständ i Expe» ditions,Utskottet widkommcr, som en del af dem längt »frän au erkänna rällwifan af Ridderstkapet och Adelns Vestm, längt ifrån alt utbedja sig Ridderstkapet och Adelnö öfwerseende, ännu fortfara alt trotsa rättwisan Den r December, ps detta Beslut, sä får kill Högloft. Ridberffapet och Adelns omprövande jag ödmjukast hemställa, om ds af esar?
Leda möter hafva grundat sin öfvertygelse om Ridderskapets och Adelns rätt att frånträda sitt förra beslut, på den supposition, attén inbjudning dertill vore gifven från Särskildta Utskottet genom dess jemknings-förslag. Men om detta jemknings-förslag icke är lagligt, eller genom Preste-Ståndets vidtagne åtgärd åtminstone upphört att vara det, så kan jag ej inse, på hvad grund Ridderskapet och Adeln skulle förneka sitt en gång fattade beslut. Herr <von Hartmansdorff': Då en värd Ledamot ansett målet vara ratt behandladt efter 73 §. Riksdags - Ordningen, får jag påminna, att det aldrig varit discuteradt, och att följakteligen de skiljaktiga meningar i sak j hvarom der är fråga, här icke förekommit. Dessutom hvad jemkningen i fråga om målets företagande beträffar, så arden grundad på ett Preste-Ståndets beslut , som detta Ständ numera uttryckligen fränträdt , eller pä en fullkomlig nullitet} hvarföre jag vördsamt får reservera mig mot proposition derå. Endast en modification af uppshofs-beslutet lärer Ridderskapet och Adeln efter mitt begrepp kunna vidtaga, 688 Den 14 December. *y annars skulle Ståndet kunna frånträda hvilket af sina förra beslut, som helst. Herr Hjerta: Jag vill blott som hasti gast fästa deras uppmärksamhet, som önska Utskottets förslag till Contra-proposition, derpå, att efter bifall dertill uppkommer deraf endast det resultat, att vi fä se en mängd Embetsman försedde med constitutorialer. Det är då bättre , att Ständerna yttra , att de anse nyttigt , om Kongl. Majrt genast behagar göra ändring i vissa delar, och att Kongl. Maj:t täcktes göra dem i den anda , hvari äfven förslaget till kommande Ständer skulle komma att framställas. Herr Lefrén : Det har blifvit yttradt, att Ridderskapet och Adeln skulle sakna ali anledning till frånträdande af det förra beslutet. Jag vågar vördsamt fästa uppmärksamheten derpå, att Särskildta Utskottet bestämdt yttrat, det Riksens Ständer icke lära kunna undgå, att besvara Kongl. Maj:ts remiss.
I norra delen af länet utgör dock tegel-tillverkning en icke oväsendtlig näringsgren och flerestädes å landet äro färgerier och garfverier anlagde. I anseende till det påkallade tidigare aflemnandet af denna embetsberättelse, har det icke blifvit tillfälle att från länets särskilda faltigvårds samhällen - I 9 samhällen införvänta sådane uppgifter för sistlidet år om antalet af understödstagare och grunderne för försörjnings-bidragen, som erfordrats, för att närmare bedomina om bördan af fattigförsörjningen ökats eller minskats. Af hvad hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande vid fattigvårds-ärendens handläggning förekommit, är det dock skälig anledning att antaga, det förhållandet härmed under de sednaste fem åren icke undergått någon synnerlig förändring. I öfrigt är det en ovedersäglig erfarenhet, att sedan 1847 års Fattigvårdsstadga trädde i verkställighet, tillståndet i så måtto förbättrats, att fattigvårds-pligten noggrannare fullgöres och att lättingar icke så ohejdadt som förr kunna ströfva omkring Lill last och äfventyr för allmänheten. Enligt de af Herr Justitie-Statsministern offentliggjorda sammandrag utgjorde beloppet af beviljade inteckningar i fast egendom å landet inom detta län åren 1839—1841 i medeltal för året R:dr 373,817. 1842—1846 » » 386,983. 1851—1854 » » » 913,030. samt beloppet af dödade inteckningar åren 1839—1841 i medeltal för året
Hvarje vördnadsbetygelse han visade dem, förekom mig slafvisk och krypande; för min del beslöt jag åtminstone, att aldrig så djupt förnedra mig. Slutligen blefvo äfven min far och jag föreställde. Mitt utseende syntes göra ett märkligt intryck på konungen: ty han häftade på mig en lång, uppmärksam blick. Hvad heter denna yngling? frågade han min far. – Rustan, svarade han och vågade dervid tillägga, att det vore hans son. – Vid detta namn tycktes Schahens kinder öfverdragas af en högre blekhet. Dock, han hämtade sig i ögonblicket, och i det han vände talet till min far, under det hans ögon hvilade på mig, berömde han de goda inrättningar, det välstånd och den ordning han funnit i hans län, hvilket han likväl blott genom tältväggarna betraktat, samt isynnerhet den smak och den beqvämlighet, som herrskade i den Kjòesk 3 han bebodde. Schahen yttrade detta med en isköld, hvilken förundransvärdt afbröt mot hans nådiga yttranden. Min far hämtade redan andan till ett svar, då en afskedsnick i förhand qväfde hela hana vältalighet. Nu trängde jag mig ut genom folkskocken, för att under Guds fria himmel inandas en fri luft. Efter ceremoniens slut uppsökte mig min far, drog mig i en enslig grotta, och, sedan han gifvit ett obehindradt lopp åt sin förtjusning öfver den lycksalighet och ära, som i dag vederfarits honom, förlorade sig i uträkningar öfver de lysande fördelar, hvilka han byggde på Schahens gynnande sinnesstämning. Skada endast, fortfor han, att det ej blef mig förunnadt, att svara. Dock tror jag nästan, tillade han efter något eftersinnande, att det är dig jag har att tacka för denna oförväntade nåd; ty jag hade redan nästan gått thronen förbi, då vår Beherrskares blick föll på dig, hvars utseende – och jag kunde säga – blotta namn tycktes på honom göra ett starkt intryck. Annars, min son, har jag hela dagen varit missnöjd med dig. Hvilken stelhet i alla dina rörelser, hvilket trots i din uppsyn, och med hvilken djerfhet flögo ej dina blickar rundt kring rummet!
Talmannen, eller, i händelse af förfall för dem, vice talmännen, åligger att, hvar för sin kammare, utfärda kallelse till sammanträden, att ärendena derstädes föredraga, att upptaga, reda och framställa de yttrade meningarne, att göra propositioner för besluts fattande och att vidmakthålla ordning vid sammanträdena, allt efter de föreskrifter, denna grundlag innehåller. De, som talmansbefattningen utöfva, hafva dock sjelfva ingen röst vid beslutens fattande och kunna ej eller något annat föreslå, än hvad som erfordras till verkställighet af grundlagarne, af kamrarnes serskildta beslut och af de reglementariska stadganden, som för arbetsordningen vid riksdagarne blifvit af Riksförsamlingen antagne. Talman eger ej makt att, utan kammarens samtycke, något dess sammanträde afsluta. § 6U För protokollsföring i kamrarne ansvarar hvardera kammarens sekreterare. Uti protokollet bör noga antecknas, hvad i hänseende till riksdagsärendena inom kammaren förefaller och beslutes. Det skall inför kammaren justeras och, likasom de utgående protokollsutdragen, af sekreteraren underskrilvas. § 65. Konstitutions-Utskottets Memorial, JYs 7. 57 § 65. Vid justering af protokoll eller protokollsutdrag kan ett beslut ingalunda andras, men väl sådana tillägg göras, hvarigenom ingen ändring i beslutet tillkommer. Utur ett protokoll må vid justeringen, med kammarens bifall och den talandes begifvande, uteslutas dennes uttryck, och äfven öfverläggning, som deraf följt; dock kunna ej sådana uttryck uteslutas, på hvilka beslutet tydligen sig grundar. § 66. Riksdagsman, som varit frånvarande, då något beslut fattats inom den kammare, han tillhörer, skall ega rätt att derefter till protokollet anmäla, att han i berörde beslut icke deltagit, men ej hafva makt att tala å de närvarandes beslut. § 67. Då val till Konung eller tbronföljare skall förrättas, tillsättes en nämnd, bestående af Sextiofyra personer, utaf hvilka riksförsamlingens båda kamrar, genom sluten omröstning, bland sina ledamöter utse hvardera Trettiotvå, med uppdrag att, vid förefallande skiljaktighet mellan kamrarne, bestämma valet.
15 af de pasLorater, som saknade vederlag, har Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 31 Oktober 1810, i enlighet med hvad Högvördige Preste-Ståndet, vid då pågående riksdag, uti infordradt underdånigt utlåtande tillstyrkt, förordnat, det borde den, som åtnjöte understöd af extra nådår, utan afseende på vederlagen eller stomhemmanen, till skolbetjeningen aflemna vissa tunnor spanmål i förhållande till pastoraternas klassifikation, så att de af lista klassen skulle erlägga 6 tunnor, de af 2:dra klassen 4 tunnor och de af 3:dje klassen 2 tunnor råg och korn i den proportion, enligt hvilken kronotionden i orten utginge, i följd hvaraf samtlige Pastors-enkor eller arfvingar, som hugnades med nådår, i mån af mer eller mindre förmånlig lägenhet kommo att bidraga till skolbetjeningens löne-förbättring; och har Kongl. Majit derefter, genom dess nådiga Bref till Konsistorium i Kalmar af den 3 Augusti 1838, förordnat, att ifrågavarande besparda medel borde fördelas emellan vissa under Dom-kapitlets vård varande kassor. Härförutan får Utskottet meddela, att, jemlikt Kongl. Majits Nådiga Resolution för Strengnäs stift den 13 December 1672, presterskapet på somliga orter åtnjuter stomhemman i stället för vederlag, äfvensom att Kongl. Majit i Nåder stadgat, dels genom Resolution på presterskapets besvär den 1 September 1664, att det gamla vederlaget, som presterskapet emot kyrkogodsens afträdande bekommit och af urminnes tider njutit, skulle af presterskapet äfven derefter, utan någon afkortning, bibehållas, men att det nya, som ock vederlag kallades, det presterskapet för gästnings skulle bekommit, borde till kronan återkallas, så vida gästningen sedermera vore upphäfven; dels ock, genom förnyade skolordningen den 16 December 1820, att vederlags-spanmål under extra nådår skulle tillfalla skolkassorna.
Ridd.Utsk, förständigas, att ej allenast inkomma med förslag till förändrad redaelion af 19 §:n Ridd.Ordn. samt andra dermed gemenskap ägande §§, utan ock tillse, det öfriga åtgöranden, hvilka af de nu fö - D« n 4 öictmber f. ra. reslagna förändringarna blifva en följd, varda behörigen iakttagna. Begärdes pä bordet. Ånyo föredrogs Bonde.St:s den i5 sisth Nov. på bordet lagda prot.utdr. af den 18 sisth Nov., nied inbjudning till Med Ständen att i frågan om grunderna för brännvinsbränningens utöfning och beskattning förena sig i BondeStts den 3i sisth Oct. fattade beslut. Hr von Hartmansdorff, A u g. : Då äfven delta Stånd afgifvjt en inbjudning till de öfriga Stånden i förevarande ämne, så skulle jag anse olämpligt, att R. o. Ad. pröfvade andras inbjudningar, förrän Ståndet fått veta de öfriga Ståndens beslut öfver sin egen. Jag hemställer således vördsamt, om icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt att låta detta prot.utdr. hvila, intill dess R. o. Ad. förnummit hvad tle öfriga Stånden i anledn. af dess inbjudning besluta!. Hr Hammarhjelm, C a r I Fredr.: Uti den af Hr von Hartmansdorff begärda bordläggning af detta betänk, får jag instämma, och har således för närvar, ingenting att i detta ämne anföra. Frill. Hamilton, Hugo:
Under sådane förhållanden kan jag icke annat än på det varmaste för - 22 Den 3 Januari. orda den utväg, motionären valt, hvilken tillika är den minst besvärliga och, åtminstone för denna riksdag, den minst kostsamma, nemligen att till K. M:t ingå med en anhållan, ordagrannt sådan motionären formulerat den, hvarför jag anhåller om afslag å Betänk:t. Hr Dal man, Wilhelm Fredrik: Sedan jag anmält mig, hafva flera talare på ett så upplysande sätt yttrat sig, att jagskulle missbruka R. o. Ad:ns dyrbara tid genom att upprepa hvad de anlört. Jag inskränker mig derföre endast att tillägga ett skäl, hvilket jag för min del anser vara ett bland de mest talande, nemi. att genom ett universitet i hufvudstaden tillfälle lemnäs för bildade ynglingar att alltjernnt underhålla och fortsätta de' studier, som blifvit började vid akademien, men som nu vanligtvis afbrytas så snart en examen blifvit absolverad. Detta gäller visserligen i främsta rummet de studerande, som inträda i statens tjenst, men vore derföre af största vigt ur synpunkten att erhålla utmärkta embetsmän med en vidsträcktare allmän bildning. Jag är öfvertygad derom att behofvet häraf kännes lifligt hos ganska många, som tillhöra embetsmannakåren. Den omständigheten att ett universitet inom en hufvudstad likasom i en focus samlar allt hvad landet har utmärktast, är också en bland de främsta orsakerna till utvecklingen af den allmänna anda och den vidsträcktare bildning, som icke, såsom hos oss, hör till undantagen inom de hufvudstäder i andra länder, der universiteter äro förlagda. I hufvudstaden kan ock den praktik, i förening med studier, vinnas, som är för statens tjenstemän så angelägen för tillgodogörandet af de teoretiska insigterna. Frågan är likväl nu icke att definitift afgöra huruvida ett universitet i hufvudstaden är behöfligt och gagnande. Och att meningarne härom äro delade, bevisas bäst af denna diskussion. Men just i anseende till denna skiljaktighet i ett ämne, hvaröfver R.
M. täcktes en sådan disposition af meranämnde dana-arf i Nåder anbefalla. Hvilket, till svar å högstberörde Nådiga Remiss, Rikets^Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 September 1840. Bih. till R. St. Pr.ot, i84oi to Sami. 1 Afd. i? l46 Expeditions-Ulskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 96. Uppläst och godkandt hos Ridd. och Adeln den 19 Sept. 1840. Preste-Slåndet den 19 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers, underdåniga Skrifvelseangående pension å Alimänna Indragnings-Staten åt f. d. Stats-Secreteraren Danckwardt. (Stats-Utsk. IJtl. N:o 280.) S. A. K Hos Rikets Ständer liar den framställning blifvit gjord, att f. d. Stats-Secreteraren m. m.
Hultman i sin motion anförda motiver och framställda förslag i fråga om orgelnists och klockares tillsättande, äfvensom till principen den af Rundbäck föreslagna grund för röstberäkningen, så får jag i enlighet dermed reservera mig emot Höglofl. Utskottets afstyrkande förslag i dessa afseenden, under hemställan att Rikets Ständer måtte besluta i enlighet med desse motionärers förslag; i hvilken reservation Riksdagsfullmäglige Nils Magnus Pettersson från Calmar län och Josef Smedberg från Elfsborgs län instämt; samt af Riksdagsfullmägtigen Anders Jonsson från Wermlands län. Dessutom har Riksdagsfullmägtigen J. M. Lundahl från Skaraborgs län begärt att lå antecknadt, att han, som vid den tid, då ärendet förekom i Utskottet, åtnjöt ledighet från riksdagsgöromålen, icke deltagit i detsammas handläggning. Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 1863 . Sammans. Lagsamt Allm. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 September 1863, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för församlingen i konsisloriela pastorat och sacellanier alt begära fjerde profpredikant. Sammansätta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltet går härmed att afgifva yttrande öfver en från Lag-Utskottet, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, till Sammansatta Utskottets behandling öfverlemnad motion, som blifvit väckt hos Högvördiga Preste-Ståndet af Doktor Emanuelsson (motionen JVs 26), Motionären åberopar en af honom år 1836 väckt motion om förändrad lag för förslags upprättande till konsistoiiela pastorat och sacellanier, åsyftande att, så vidt möjligt vore, hvarje församling skulle förses med duglige själasörjare, hvilket, enligt nu gällande befordringslagar, icke alltid läte sig göra.