Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Ånej, kära barn, inte får nollan stå först! » » Nej — det har hon då aldrig fått göra! » inföll morfar skälmskt, fast på samma gång med en suck. » Såå, kära » morfar », hindra oss nu inte, » förmanade mormor. » Det gör väl detsamma, hvar nollan står, för hon är ju i alla fall detsamma som ingenting, » invände den lilla litet envist. » Ser du, » tog nu morfar till orda, » det gör ändock inte alldeles detsamma! » » Hur ska ' det vara då? » af bröt den lilla något trumpen, ty hon ville snart komma ifrån arbetet. » Skrif så här! » visade nu mormor och 139 förde den lilla handen med griffeln; » först ettan — tänk dig, att ettan är morfar, som kommer först, » fortfor hon för att litet mera muntra och intressera eleven. » Skrif så tvåan » » Ja, ettan det är » far », för han ska ' ju alltid vara numro ett, » inföll den oförbätterlige morfar med komiskt allvar. » Så kommer tvåan — det är » mor ». H o n är nu i själfva verket dubbelt så mycket värd som ettan, men får ändå stå efter, för syns skull. Sedan kommer nollan. Om en nolla ställer sig främst, då får hon inte något värde alls, ser du, min lilla stumpa, fast mången, som inte förstår mer än du, kunde tro motsatsen. Men när hon ställer sig själf sist, då får hon, så underligt det än kan synas vara, den allra största vikten och betydelsen. Det är en lärdom för lifvet, kära barn! Ser du, om man också i själfva verket inte är eller tycker sig vara annat än en nolla här i världen, så kan man bli något vida mer, bara man vet att fylla sin rätta plats. När nollan står på den platsen, då ger hon ökad betydelse åt hela omgifningen och kan tiodubbla icke blott sitt eget, utan hela talets värde. — Ja, lilla vän, du förstår mig inte nu, du ser bara helt storögd på morfar, — men en gång skall du komma att förstå det! » slöt morfar och såg mycket allvarlig ut, medan blicken sväfvade bort mot hörnet, där dottern satt. » Morfar har nu alltid sådana infall 1 » sade mormor, hälft förlägen.
Vid de tillfällen, då embetsmän eller enskilda personer ega rätt att till embetsverk, domare eller embetsmän insända förseglade handlingar, som med stämpel böra vara försedda, åligger det insändareu att, på sätt 8 § 2 mom. stadgar, sådant fullgöra vid ansvar af böter, motsvarande 25 procent af del felande eller undanhållna stämpelbeloppet, dock ej under 5 R:dr, samt skyldighet att ersätta hvad som brister i stämpel. 2:0 Domare, Embetsoch Tjenstemän i Kollegier eller andra Verk, Landtmätare, Notarii Publici, liksom hvar och en annan, hvilken vid handlingars emottagande och utfärdande i och för tjenstebefattning, antingen underlåter att tillse, det de ingifne handlingarne äro rigtigt med stämpel försedda, eller att de för öfrigt derom gifne föreskrifter äro iakltagne, eller utlemnar sådane handlingar utan stämpel, som med stämpel böra förses, eller dem för ringa stämpel åsätter, eller ock försummar den honom, genom denna författning, i allmänhet eller i synnerhet uppdragna tillsyn, vare för hvarje gång han, i följd af åtal blifvit till förbrytelse förvunnen, förfallen till böter, motsvarande 50 procent af det undanhållna slämpelbeloppet, dock ej under 10 R:dr, och ersätte dessutom den Kongl. Majit och Kronan tillskyndade förlust. 3:o Allt underslef med slämpelpapper, uppbärande af högre betalning än utsatt är, förfalskning eller annan grof förbrytelse, åtalas vid laga domstol och straffas efter allmän lag. 4:0 Agent för utländskt försäkringsbolag vare ansvarig för behörig stämpel å försäkrings-handling, som af honom utlemnas. Beträdes han med underlåtenhet i detta hänseende, skall han böla 25 procent af den undansnillade afgiften, dock ej under 50 R:dr, samt ersätta Kongl. Maj:ts och Kronans förlust. § 17. Om fördelning af böter och om åklagares rått till desamma. Den, som åtalar underslef emot eller öfverträdelse af denna författning, erhåller hälften af det ådömda bötes-beloppet; hvarförutan honom alltid tillkommer hälften af Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Silverstolpe erinrade, att Nämdens på föreslagne sätt afgifne Utlåtande endast vore ett fullständigt beredt Betänkande, som till nästa Ständers sammankomst borde hvila, för att då med ja eller nej deröfver beslutas. Då ingen anmärkning af Beredningens Ledamöter vidare framst ältes mot den af Herr Kammarherren nu föreslagne Redaction af Utskottets vid förflutne Riksdagen sammanfattade Betänkande om sättet att behandla Grundlagsfrågor, proponerade Herr Kammarh. Beredningen att antaga detta förslag för att till granskning i Utskottets Pleno detsamma sedermera meddela. Hvilken Proposition enhälligt bifölls. Fördlidngen åtskiljdes kl. 12. In fidem Leonh. Palmblad, 1 Orden fr. o. m. ej derföre t. o. m. Bevillningsfrågor äro tillskrivna i marginalen. I texten ha ursprungligen i stället stått följande, sedermera överkorsade ord: hvilka förordna, att enär uti vissa utsatte fall skiljaktigheter mellan Riks Stånden sig yppa, och två eller ett Stånd sluteligen stannar vid en mening stridande emot hvad Statseller Bevillnings Utskotten tillstyrkt, då skall saken öfverlemnas till afgörande åt Stats Utskottet, förökadt, med så många Ledamöter att de blifva trettio af hvarje Stånd — i betraktande hvaraf Herr Kammarh. förmodade, det Riksens Ständer ej åt färre personer skulle finna lämpeligt att uppdraga att afgöra om frågor som röra Grundlagarne. 268 Bilaga till Andra beredningens protokoll den 7 Juli 1812 Assessor Arosenius’ förslag. Till 2:dra Ber:s Protocoll för d. 7 Juli 1812. Vid Riksdags Ordningen 14 §. Tillägg efter orden icke kallas: Vare sig till val af Eleetor eller Riksdagsman skola dessa sedlar vara så inrättade at den röstande derigenom icke utmärkes, hvarföre hvarje sedel icke må innehålla mer än en hel röst, efter den i staden antagne beräkningsgrund. Justerat d. 20 Julii 1812. A. Gr. Mörner.
Chef framställde skäl för val af nämde lokal tili bangård, nämligen: 113 att plats för bangårdens anläggning måtte väljas så långt inuti Södermalm, som de höga bergen inom denna stadsdel samt de mera tätt bebygda tomterna möjligen medgåfve, på det att afståndet till den egentliga staden och Norrmalm måtte blifva så kort som möjligt; att bangården skulle få ett läge, som icke hindrade stambanans fortsättning genom en tunnel under Södra bergen ned till Riddarholmsviken, oell vidare öfver samma vik, Riddarholmen och Norrström till en bangård på Norrmalm, der en stambana från de norra provinserna lämpligast kunde förenas med den redan beslutade stambanan mot södra och vestra delarne af riket. att bangårdens läge icke hindrade stambanans utgång mot söder i en rigtning, som på ett beqvämt och för rörelsen gynnsamt sätt skulle förbinda densamma med tjenlig lastageplats vid Mälaren, på så ringa afstånd från staden som möjligt, då, under den tid is icke hindrade, en mängd tyngre varor kunde med mindre kostnad sjövägen transporteras mellan en sådan lastageplats och de många sjömagasins-lokalerna i staden och på malmarna, än på hjuldon emellan bangården och nämde magasiner; och att, med afseende på här framställde fordringar, den låga trakten kring Fatbursjön vore den enda som erbjöde en tjenlig plats för bangård, emedan: mellan norra sidan af denna sjö, de närbelägna bergen och de bebygda tomterna förefunnes utrymme för en tillräckligt stor station, och dennas läge komme närmare den öfriga staden än på hvarje annat ställe inom Södermalm, äfvensom från denna lokal en ändamålsenlig linie för utsprängning af tunnel under Södra bergen kunde bestämmas, antingen denna linie droges direkte ned till södra stranden af Riddarholmsviken, såsom i Eders Kongl. Maj:ts nådiga proposition till senaste Rikets Ständer är föreslaget, eller i en böjning till närheten af Jernvägen och derifrån öfver en smalare del af Riddarholmsviken, utmed Flugmötet, öfver Riddarholmen och Norrström till Röda Bodarna, och slutligen emedan icke heller några hinder mötte för jernbanans anläggning söderut, förbi Zinkensdamm och Horns Tull, öfver Arstaviken till Liljeholmen, vid hvilket sistnämde ställe banans profil och höjd öfver vattenytan kunde så lämpas, att en tjenlig mindre station derstädes kunde anläggas och nödigt utrymme vinnas för lastningsoch lossningskajer, hvarjemte dess närhet till en mängd landställen och flera fabriker,
M:t frigifven, af boupplecknings-instrumenl, presteoch läkarebetyg åtföljd skrift, underdånigsl anhållit, all, enar mannen icke i lifstiden egt delaktighet uti Amiralilets-krigsmanskassan, emedan lian före (lottornas förening tillhört arméens f. d. flotta och således uti arméens pensionskassa hade pcnsionsrält, deraf han ock vid afskedstagande år 1851 kommit i åtnjutande, samt, vid sådant förhållande, sökanden-endast hade ali förvänta en årlig pension af 54 11:dr R:ml från del under Direktionens öfver sistnämnde kassaförvaltning ställda statsanslag till fattiga tjenstemäns cnkors pensionerande, E. K.
— Omöjligt är dock att steg för steg följa deras utveckling. De franska skådespelen lemna de flesta prof på öfvergångsarterna. Hafva de till en början bestått af de latinska kyrkosångerna jemte en enkel, ur bibeltexten hämtad dialog, mer eller mindre omskrifven, så finner man i Frankrike från 12:te århundradet en art reciterade skådespel, hvilka voro en slags rimmade passionshistorier, de der icke framställdes i aktion, utan upplästes af stillastående personer. Dialogerna sammanbundos af leder, hållna i berättande stil, alldeles som i Eddasångerna, ehuru de här äro rimmade; dessa upplästes af en särskilt person. Utelemnades dessa eller utbyttes de mot sceniska anvisningar på prosa, så fick man den fullständiga dramatiska dialogen63. En öfvergång emellan dessa och de utvecklade andliga skådespelen bilda de, i hvilka de uppträdande personerna sjelfva tillkännagifva, hvilka de föreställa. Det fullt utbildade mysteriet har deremot en mer objektiv hållning och gör ingen skillnad emellan den spelande och den roll, denne utförer; och ehuru det ännu ansluter sig till bibeltexten eller legenden, rörer det sig med mera frihet, utbreder sig med välbehag öfver det historiska ämnets alla enskiltheter, utmålar dem ofta vidlyftigt och anknyter på episkt sätt den ena tilldragelsen vid den andra. Såsom vi förut nämnt, var det företrädesvis påsken, som genom sina många, på hvarandra följande, betydelsefulla helgedagar gaf anledning till uppförande af andliga skådespel. Jemte påsken stod julhögtiden i största anseende; också utgöra Kristi födelse samt hans lidande och uppståndelse säkert de älsta föremålen för dramatisk behandling. Till dem slöto sig sedan andra vigtiga momenter af Kristi lif, så att julspelen upptogo konungarnes tillbedjan och bethlemitiska barnamordet, samt påskspelen till slut ej blott omfattade hela passionen, utan äfven hvad som föregår och följer efter denna, å ena sidan de vigtigaste momenter af frälsarens lif och verksamhet, såsom bröllopet i Kana, förhållandet till Martha och Maria, Lazari uppväckande m. m., å den andra Kristus i Emaus m. m.
Jag erkänner uppriktigt, ehuru det är möjligt, att jag misstager mig, att \ Den 14 Julii c. m. 753 att jag ur denna §. icke kan draga hagon annan mening än den, att Riksens Ständer äga rätt att, utan Styrande Magtens mellankomst, förvalta Banken, samt att, huru Riksens Stän. der derom rangera, §. ej deremot lagger något hinder. Jag tror, att Riksens Ständer kunna huru som helst befullinägtiga dem, som skola Banken styra, och att sedeln skall hafva en viss påskrift är icke något hinder. — Jag har r.u omnämnt ajne hufvudpuncter: men jag anser mig ej kallad att inlåta mig i ämnet, ehuru jag ty värr ej ser det så ut tömdt, som andra finna det. Jag högaktar deras tanka, men delar den ej. Jag kommer nu till den omständighet, att bland andra anmärkningar jag hört göras, yrkar man, att man skall afgöra det nu pä bordet liggande Betänkandet utan att vidare tala derom. Detta är likväl blott en del af ett stort helt, hvaruppå hela Rikets väl beror* Det är tryckt till en del, men icke till fullo; och utan de anmärkningar vid detsamma, som ifrån Utskotten åtföljt; innan allt detta är kändt, skulle vi nu skrida till afgörande af grunderne, utan att känna det hela. Detta må jag säga är ett sätt att afgöra, som jag icke kan gilla, jag tror tvärtom, att det är högst vigtigt, att uti ett sådant ämne, som en Financeplan, göra något sammanhängande, och då detta ej är möjligt, åtminstone öfvertyga Ridd. och Ad. Prot. VI Band. 48 754 Deri r'4 Julii e. m. allmänheten, att marT gjort hvad nian kunnat* för att komma till en sadan möjlighet. Emedlertid bekänner jag, att när denna satts, om antagande utan aterremiss drifves af en a£ Styrelsens organer, så borde det gifva den styr ka; men bekalgligtvis står han ej i spetsen ‘för Finänceme.
Hvad först vidkommer Cigarrer, har, på grund af de, i vissa hänseenden likväl skiljaktiga, uppgifter, som härutinnan meddelats, blifvit beräknadt, att, vid fabrikationen af denna artikel, af den dervid använda tobaken afgår omkring 45 procent;, hvadan tullen å den i ett skålpund Cigarrer ingående råvaran, med nu gällande tullsats för denna, icke kan upptagas högre än till 45 öre. Enligt samstämmande uppgifter belöper sig åter tillverkningskostnaden till omkring 1 rdr 50 öre pr skålpund färdiga cigarrer, med inberäkning af bladens sortering och stripning, cigarrernas rullning, sortering, bundtning, inpackning i lådor, m. m., jemnte räntor 145 och underhållskostnader; och då det, efter Komiterades åsigt, är endast i denna kostnad, som fabrikatet bör utöfver råämnet beskattas, samt 20 procent af nämnda kostnad i förevarande fall synts böra innebära ett tillräckligt skydd för den inhemska tillverkningen, och jemnväl varans beskaffenhet af att lätt kunna smugglas fordrar, att den icke belägges med alltför betungande införselsafgift, hafva Komiterade ansett, att den nu stadgade öfverdrifvet höga tullen å ifrågavarande artikel bör nedsättas till 75 öre pr skålpund. Den nuvarande tullen, ehuru afsedd att genom det belopp, hvartill den blifvit bestämd, bereda staten ökad inkomst, torde med full visshet kunna antagas hafva fastmer motverkat sitt ändamål härutinnan, såsom visar sig deraf, att, oaktadt den omfattande förbrukningen af denna artikel under en längre tid varit stadd i betydlig tillväxt, den synliga införseln deraf år 1862 uppgick till endast 33,421 skålpund, samt för de nästföregående fem åren i medeltal utgjorde blott 36,000 skålpund. Detta jemnförelsevis ringa belopp lärer nemligen ej kunna betraktas såsom motsvarande den stora förbrukning af utländsk vara, hvilken i bredd med konsumtionen af inhemskt fabrikat eger rum. Och det har derföre synts
– «Det är just det, som kommer att visa sig. Jag har mina egna tankar om den saken. Kronprinsessan skall vara skön och högdragen. Det blir då säkert ett spändt förhållande mellan henne och svärmodern, och derpå är alltid något att vinna, om sakerna riktigt skötas. – «Icke så länge förmälningsoset räcker. Hänryckningsfebern är våldsam, fastän snart öfvergående hos våra käre landsmän. Kronprinsen är invigd i sin moders regeringssjuka planer. De göra med den svage konungen allt hvad de behaga, och de lära ej underlåta att vända förmälnings-högtidligheternas glädjerus sig till godo.« – «Jag måste se det der allt med egna ögon och på nära håll. Denna gången kommer jag kanske blott att bemärka; man handlar sedermera så mycket säkrare. Jag ville väl höra Sinklaire utbrista i några oöfverlagda förtjusningsutrop öfver den sköna bruden, och se hvad intryck sådant gör på svärmor, som länge haft ett godt öga till honom. Lyckas man att få henne svartsjuk och bearbetar den upptäckten som sig bör, så är hofpartiet snart sprängdt, ty Sinklaire är dettas driftigaste verktyg. – «Så länge Mössorna hafva öfvervigten kan Sinklaire ej komma på grön qvist.» – «Men det är just så länge, han är farligast. När hans eget parti, Hattarna, (från hvilka hans blott är en utbrytning), hade vind i seglen, blef man knappt varse, att han fanns till. Hofvet behöfde honom då icke, och han är af det slaget, som ej har nog starka vingar, att flyga på egen hand.» – «Och du skulle resa till riksdagen för att studera en Sinklaire, för att utröna verkan af ett par vackra fruntimmersögon och för att söka harftråden till några eländiga hofkabaler! Det felas blott, att du ställde dig i beröring med hofnarren Badin.» – «Om derigenom något kan uträttas, hvarföre icke? Din hetta missleder dig någon gång, bror Curt! Du behöfver svalkas af min köld, liksom Gustaf Adolf af Oxenstjernas.» – «Aha! du vill besticka mig med smicker. Då går det upp ett ljus för mitt begrepp.
Jag anhåller, att detta anförande må få åtfölja Herr Friherre Åkerhjelms Memorial till det Utskott, dit detsamma lärer komina att remitteras. Herr Montgomerij, Gustaf', Att publiciteten är frihetens säkraste grund och fastaste stöd torde af ingen uppljst numera kunna betviflas. Således ville jag icke uti något afseende motsäga den värda Ledamotenstanka, som äfven till detta rum sökt skaffa andras inträde än medlemmarne af Ridderskapet och Adeln, om icke våra handlingar förut ägde all den publicitet, som för närvarande med billighet kan begäras och med rättvisa öfverensstämmer med det allmännas fordringar, isynnerhet om våra Protocoller, enligt eh annan värd Ledamots gjorda framställning, komma att tryckas dagen efter sedan de blifvit justerade. För publiciteten kan man väl icke fordra stort mera? Och hvartill skulle det då tjena, att här lemna inträde åt andra än dem, som i våra öfverläggningar kunna deltaga, ef - Den 27 Januari!, 27 ter som intet, af hvad här discuteras och bs« slutas, hålles hemligt, utan tvärtom, så fort möjligt är, genom tryck, allmän göres P Men det oaktadt, hvilken kan bestämma hvem, och hvem icke, här för hvarje gång bör få inträdep jilia kunna åberopa lika rätt men alla skulle icke här få utrymme. Godtycket skulle således nödvändigt afgöra valet , utan att af någon reglementarisk föreskrift till allas nöje kunna verkställas. Och huru lätt skulle ej detta kunna gifva auledningar till tvister, gräl, oordningar, kanske till mycket obehagliga följder, hvilka både kunde komma att störa och må hända, någon gång att tillintetgöra Ridderskapets och Adelns ölverläggningar, och allt detta utan motsvarande fördelar. Ty icke kan publiken hämta någon uppbyggelse af, och än mindre bör den gifva någon impuls åt våra discussioner, och aldra» minst kunna vi draga någon nytta af det, att omkring 50 å 60 personer öfver det vanliga antalet äro stumma åhörare. Det är således på en gång vlgtigt och nödvändigt att med den väckta frågan visligen förfares:
Fullmägtige öfver Banco och Riksgäldsverken, vid en Inspector, för hvilken det skulle vara både anständigt och klokt, att om Tjenstefolks väljande rådföra sig med sinklerre, (eller Husbonden), hvilken serdeles om han vore en determinerad man, väl kunde uppsäga en Inspector, som * oträngdt mål ville agera Förmyndare: vidare att Fullmägtige icke vid samma tillfälle de vidtogo den nu öfverklagade åtgärden, genast skredo till val af JuititiceOinbudsmannens efterträdare och ilute* Den 3 October f m, 9 ligan att då icke flere än Tjugoen Fullmägtige vid ifrågavarande tillfälle varit tillstädes, deras åtgärd till Formen icke varit behörig. Jag får häremot påminns, att då på sätt jag oivanföre anfört, 98 §. Regeringsformen och 63 §. RiksdagsGrJningen tydeligen och utan undantag bestämma den påföljande Riksdagen såsom den terminus ad qvein, inom hvilken händelsen förutsätteg inträffa, någon annan tiUämpninng deraf, än som skett, så mycket mindre bordt äga rum, som jemlikt RegeringsFormens 83 §, Grudlagarre skola efter deras ordalydelse i hvarje särskildt fall tillämpas. Om Lagstiftarens mening, hvarom jag uti en emot ordalydelsen stridande tydning, icke ansett mig befogad, att i pröfning ingå, endast åsyftat inträffande händelser mellan Biksdagarne, så frågar jag: hvarföre har en sådan mening ej blifvit uttryckt så väl uti 98 <y). Regeringsformen och 63 §• Riksdagsordningen, som deri blifvit det uti RiksdagsOrdningeng 69 der, i afseende på andra val, ordet: '"'mellan Riksdagarw” finnes tydeligen utsatt? Förmodeligen derföre, att en sådan mening icke varit Lagstiftarens. 26 § af JustitiaeOmbudsmannens Instruction bjuder likaledes ovilkorligen hvad Riksens Ständers Fullmägtige olver Bancooch Riksgäldsverken hafva a$t isgttaga vid en JustitiseOmbudsmans död.
Tjenstemanna-personalen skulle, i sådan händelse, komma att bestå af 2 kommissarier, 3 kamererare, 2 bokhållare och 5 kontorsskrifvare. Skulle en serskild kassör vid diskontverket komma att tillsättas, är det tid nog att vidtaga den ifrågavande förändringen. Men intilldess sådant sker, bör man väl rätta sig efter det förhållande, som förefinnes, och, i öfverensstämmelse dermed, uprälta staten. Frih. Tersmeden: Jag förmodar, att R. o. Ad. finner lämpligt att här tillvägagå pä samma sätt, sorn Ståndet gjorde vid bestämmandet af personalen i kassa-afdeln:n, d. v. s. alt besluta, det tjenstemännerne i deposilions-afdeln:n, för den händelse, ali en serskild diskont-kassör kommer att anställas, skulle blifva 2 kommissarier, 2 kamererare, 2 bokhållare och 4 kontorsskrifvare, men, i annan händelse, förökas till det antal, den siste värde talaren upgifvit. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag' instämmer med Frih. Tersmeden och anhåller således, att R. o. Ad. behagade fatta beslut för beggedera fallen, nemi. så väl för den händelse, alt en serskild kassörtjenst vid diskontverket kommer att inrättas, som ock för det fall, att en sådan tjenst ej tillsättes. Hr von Hartmansdorff: Jag medgifver, att det olyckliga beslut, som af R. o. Ad. förra gången fattades, gör på sätt och vis nödvändigt, att nu gå tillväga pä samma vacklande sätt, nemi. alt fatta alternativa beslut. Men äfven om R. o. Ad. skulle framdeles vilja tillsätta eu diskont-kassör, tror jag likväl, att den här föreslagna indragningen är för stor. När jag talade med sakkunnige tjenstemän i Banken, om den minskning i depositions-karaererarnes göromål, som skulle upkomma genom en diskont-kassörs tillsättande: så svarades mig, att ungefär -J:del af depositiuns-kamererarnes göromål derigenom skulle försvinna. Men deremot öfverstiger hälften af de arbetandes antal i;del af göromålen.
Beredningen medgifvit, att vid Discont-Utrednings - Contoiren i stället för En högst 2:ne Personer, såsom förut var föreslagit, skulle kunna blifva 3'ne, samt att de icke borde såsom Uppbördsman anses, utan ad. triinistrerande under Riksgälds - Contoirets Öfver-Styrelse; skulle jag icke hafva någon serskild erinran att göra, derest det icke förekom inig alltför obestämdt att icke ens grunddragen för desse Contoirs befattning blifvit i Reglementet intagne, utan allt i denne del till Riksgälds Contoirets Fullmäktige öfverlemnadt, hvadan man alltså icke känner, huruvida någon pröfning af målen kommer alt på desse Contoir bero e ler ej. ”Med den vigt som ärendet i sig sjelf äger, och med det afseende som i allmänhet göres derpå att icke all Penninge-Orrisäitnings-rörelse må dragas till Stockholm, och Låntagårne med provisioner hardt belastas, hade jag ön - Siitsceli Banko-Utskottens Bti ärik a nilen. 1979 skaf, att Höglofl. Beredningen fästat någon uppmärksamhet på ifrågavarande ämne.’’ ”Det generella förslag till reglernentariska föreskrifter jag hade den äran afgifva, och hvaraf en del utaf Höglofl. Beredningen antagit blifvit, innehåller uti förenämnde afseende följande, nemligen: 5,f 2 dra Momentet.'' ”11 nder Riksgälds-Contoirets Öfver-Styrelse verkställes de speciella härtill hörande ärender af de Discont-Utrednings-Coutoir, som uti Götheborg och Malmö fortfarande komma att förblifva. ” > "I 5.-te Momentet." ”Utrednings - Contoiren i Götheborg och Malmö, skola bestå af 3:ne Eedamöter hvardera, jemte Ombudsman och nörnig Betjening. Riksgälds Contoirets Fullmäktige skola dem tillförordna.