Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan, vid fråga om Traktaten med Frankrike, genom skedd utredning i ämnet upplysts, att, af förstnämnda afgifter, den förra uppginge till 17 % och den senare i medeltal kunde beräknas till 20 ä 25 % af varuvärdet, samt med afseende derpå, att råämnena i dessa arbeten vore tullfria, och att afgiften sålunda borde beräknas endast på tillverkningskostnaden, äfvensom att, i hvad det förra slaget af artiklar anginge, de icke i allmänhet tillverkades inom landet, tillstyrkte jemnväl Koroiterade, för sin del, att ifrågavarande afgifter måtte nedsättas för år 1867 till respektive 40 och 20 öre, samt från och med år1 1868 till 30 och 15 öre; och då dessa senare tullsatser blifvit genom nämnda Traktat antagna, hafva de äfven här utförts. Vid Metwurst har hänvisning lemnats till artikeln Korf. Mjöd-, som för närvarande drager en afgift af 25 pre pr kanna, har ansetts lämpligen kunna tullbehandlas såsom Maltdrycker, hvadan hänvisning dit för denna artikel meddelats. På skäl, som under artikeln Gryn finnas angifna, har artikeln Mjöl blifvit roed denna i gemensam rubrik sammanförd, och hänvisning i detta afseende vid sistnämnda artikel lemnad. I hänvisning för artikeln Mosaikarbeten, har bestämningen «arbeten« blifvit, såsom numera obehöflig, utesluten. Tall-Komitéens Betänkande. 16 Maskinosh Vagnsmörj a. Mastix. Mattor. Metaller, samman fatta. Metwurst. Mjöd. Mjöl. Mosaikar beten. 122 MniibärsMullbärssaft är för närvarande hänförd under Apoteksvaror och sålunda, i samma salt' utsträckning som dessa, tullfri. Då emellertid denna artikel ingalunda användes för medicinska behof i större omfattning än, t. ex., Hallonsaft, och den följaktligen lika väl som denna och andra dermed jemnförliga saftsorter bör draga tull, har det ansetts lämpligare att hänföra densamma under artikeln Bärsaft. Munlack.
Utskoltet inser, lika med motionären, behofvet deraf, alt fastighetsegares och inteckningshafvares ömsesidiga rättigheter blifva närmare bestämda, än nu är fallet. Fråga härom väcktes ock under sislförfiulne Riksdag, då Lag-Utskollet yttrade bland annat: alt hvarken egande-rälten eller hypotheks-rätten till fast egendom vore tillräckligen betryggad, sä länge, på sätt nu gällande lag medgifver, den, som på god tro ej allenast köpt fastighet, utan ock med köpet lagfarit, äfvensom den, hvilken erhållit inteckning, sedermera och möjligen efter en lång tids förlopp kunde nödgas vika för annan, som tidigare köpt, men underlåtit att deråt gitva offentlighet genom köpets lagfarande, i följd hvaraf den förstnämnde köparen och inteckningshafvaren kunde komma att förlora, hvad de utbetalt, utan att det ens varit dem möjligt att förlusten förese och afvärja; att, i afseende härpå, den grundsats borde följas, att afhandling om fast egendom, ulan deråt gifven offentlighet genom lagfart eller inteckning, ej skulle ega bestånd emot annans på sådant sätt offentliggjorda egandeeller inlecknings-rätt; dock med iagttagande, att, om flere sökte lagfart och inteckning vid samma rättegångstillfälle, inlecknings-sökanden borde vika för den nye egaren, och det yngre eganderätts-anspråket för det äldre, äfvensom ett yngre arrendeanspråk för ett äldre; samt att således, för en nödig öfverensstämmelse i lagstiftningen, erfordrades ändring ej mindre i i3 § af Intecknings-förordningen, än ock dels i 4 Cap. 4 § Jorda-Balken, som stadgar, att, om någon säljer jord, hus eller tomt, den han förr till annan sålt häfver, det köp skall vara gildt, som först gjordes, dels i Kongl.
Det är en sak, om hvilken kan sägas mycket, både för och emot. Mången kan anse, att länet är ett alltför stort område och att 36 Den 7 Januari. häradet är lagom. Andra deremot kunna tycka, att man bör lemna allt åt läns-representationen. Men nu finnes häradet och otvifvelaktigt är, att mänga angelägenheter finnas, sorn ensamt tillhöra detsammn, och då är endast fråga om, huru de skola skötas. På dessa grunder instämmer jag i den framställda begäran om återremiss. Jag bör dock anmärka, att jag icke anser, att det skulle vara lyckligt, om hvarje socken skulle skicka ett ombud. Men jag vill icke inlåta mig deruti; ty i kommunal-komiténs betänk, finnas anvisningar i detta hänseende redan lemnade af Brukspatron Ekstrand. Hr Lagergren, Anders: Utsk:t säger, att en representation för häradet kunde komma att blifva af väsendtlig nytta; men Utsk:t har ändock kommit till ett alldeles motsatt resultat, emedan den nya kommunal-författningen ännu icke kunnat visa sina verkningar. Men är det så, att Utsk:t verkligen är öfvertygadt om nyttan af en härads-representation, så är det också gifvet, att tillvägobringandet deraf nu vore bättre än i en framtid, då möjligen en mängd olägenheter gjort sig gällande. Att sådana olägenheter finnas, har redan blifvit upplyst af flere embetsmän. Det är också till följd af den erfarenhet jag för egen del har härom, som jag yrkar återremiss af Betänka. Man måste dessutom erinra sig, att häradet är för Svenska allmogen en urgammal institution, nästan äldre än sjelfva socknen, som uppkommit sednare. Jag anser således, att en representation för häradet icke skulle blifva impopulär, utan tvertom mycket kärare än landstinget. Jag tror att en sådan representation är den förnuftigaste mellanlänken mellan socknen och länet. Den vore således äfven af nytta för länet; ty utan att den funnes, är jag öfvertygad om att landstinget skall komma att öfverflyglas af en sådan mängd ärenden, att det icke skulle hinna att afgöra dem alla på den tid, som är loreskrifven. Det är således äfven ur landstingets intresse, som jag vill förorda en härads-representation.
Jag får dock fästa upmärksamheten derpå, alt, enl. den föreg:de af Svenska Regeringen stadfäslade Malmö Recess af är 1602 ”utsockne Godsen” både i Skåne och Halland skulle bibehållits vid ”sina för”ra skatter och vanliga manér ang. rustljenslen och knecktehållet,” och detta blef ej ändradt genom 1664 års riksdags beslut, hviklet rörde frälset i allmänhet och icke den genom traktaten serskildt privilegierade jorden i de conqueterade provinserna. Hr von Troil har vidare sagt, alt, enl. 1683 års riksdagsbeslut, frälsehemmanen icke blifvit nndanlagne från rotering utan tvertom en sådan dem ålagd; men detta likaledes generella stadgande afsåg desto mindre, hvad Halland och Skäne beträffar, del ständiga knecktehåll. som år 1689, då indelningen lill ständigt knecktehåll skedde för Kronooch Krono-Skallehemmanen i Halland till Enke-Droltningens s. k. Lif-Reg:te, de utsockne frälsehemmanen alldeles icke indelades till någon sådan rotering; och dä år 1720 nyssberörde indelning öfvergick til! hutsmanhåll ingick ej heller utsockne frälset deri, utan förklarade Krigsoch Kammar-colbne, om jag icke missminner mig, att hemmansegarnes vägran alt ingå på ordinarie rotering vore grundad på Regeringsformen. Ytterligare bör icke lemnäs obemärkt, i ani. af Hr von Troils förmenande att dessa hemman redan 1689 blifvit förklarade skyldiga till ordinarie rotering, att det just var Carl d. XI, som år 1692 tillät nämnde hemman att, i stället för ständigt knektehåll, utgöra inskrifningspenningar, hvilka bestämdes lill 2 D:r S. M. för hvarje ulskrifnings-gilld person. Hr Bildt, har redan uplyst, alt ehuru under 1700-talet vid flera tillfällen fråga var om att belägga det Halländska utsockne frälset med ordinarie rotering, sådanf likväl aldrig kom lill stånd, och när försöket att få denna jord indelad till Båtsmanshåll slutligen vid 1756 års riksdag förnyades, beslölo R.
Detta är någonting, som en prestman, derest han icke eljest saknar förmåga, lärer sig under utöfningen af sitt kall. Tvänne talare hafva sagt, att en komminister är vida mindre lämplig till kyrkoherde än en skolman. Jag hemställer dock, huruvida icke en komminister, som ej i likhet med sin pastor är bortdragen till månfaldiga andra göromål, kan vara mera i tillfälle att inhemta kunskaper för prestfallet, än en skollärare. Här har talats om utslitna komministrar; men jag frågar, om en person, som under 30 å 40 år på ett gymnasium sysselsatt sig med ungdomens undervisning, icke är mera utsliten? Jag får för min del instämma i Hr Cederschiölds yrkande. Gr. Taube, Henning Adolf: Då jag, såsom ledamot af sammansatta Lagoch Ekon.Utsk. var närv:de, då ifrågavide beslut - I) e 11 l.i Augusti. slut fattades, ber jag att få tillkännagifva, att både jag och andra ledamöter inom Utsk:t verkligen voro böjda för ätt ingå på de åsigter, som i motionen uttalades. Men då vi hörde flere sakrika anföranden till förmån för det slut, hvari Utsk:t stannat, kunde vi icke annat än deruti instämma. Utskit har anfört, att det finnes stift med 12 skolor, der icke mer än en enda lärare ingått i presterlig tjenst. Vidare har Utsk:t anfört, alt inom Carlstads stift, som utgöres af ganska få men stora pastorater med många komministrar, befordran går särdeles långsamt. Vidare ansåg man, att då lärarne för närvtde fått förbättrade löner, skulle önskan att ingå på det presterliga området icke blifva så stor som förut, utan de skulle komma att qvarstanna i skolans tjenst, i synnerhet som det väl kommer att blifva en ordnad pensionsanstalt för desse lärare. Skulle läraren återigen ingå i kyrkans tjenst, heldre än att vänta tilldess han blifvit pensionsmessig, så ansåg man att sådant ändock vore mera till gagn än skada för kyrkan. Jag vill icke vidare trötta 1?. o. Ad., utan anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk.
Meri i detta fall har Utsk. ansett de politiska och de dermed förbundna militäriska ändamålen vara af öfvervägande vigt. Man ansåg inom Utsk. att då man i Norrige f. n. sökte få en jernväg, sorn från den melian Mjösen och Christiania gående jernvägen skulle i öster närma sig Mangor vid riksgränsen, så visade man all möjlig välvilja och grannlagenhet mot Norrska folket, hvilket, jag är derom öfvertygad, gerna vill räcka Svenska folket en broderlig band. Man har visserligen på denna väg endast anställt okulära undersökningar, men de äro tillräckliga, då det är fråga om ett politiskt ändamål; ty då behöfver man endast veta, om man kan komma fram. Men just derföre att det blott nr fråga om ett politiskt ändamål, så bör man icke heller nu votera större summa, än som visar, att man vill detta ändamål. På sätt Ofverste Ericson uppgifvit, så är det icke sannolikt att jernvägsarbetena i Norrige under nu fastställda Statsregleringsperiod hinna upp till gränsen, knappt till Kongsvinger, så att någon skada med afseende på trafiken till eller ifrån Norrige icke gerna kan uppkomma deraf att denna bana icke blir byggd. Man ville icke heller göra någon nedsättning i den af K. M. föreslagna anslagssumman, om äfven detta utan större olägenhet kunnat ske; ty man var öfvertygad, att om Norrmännen fingo höra att StatsUtsk. eller E. St:r gjort någon sådan nedsättning, så skulle de tyda det som en fiendtlig stämning mot Norrska folket. Detta ville man undvika, och derföre ansåg sig Utsk. böra tillstyrka den föreslagna millionen för vägen mellan , Arvika och Norrska gränsen. Hvad åter angår det af K. M. begärda anslaget till förberedande arbeten på vägen mellan Christinehamn och en punkt på vestra stambanan, så ansåg sig Utsk. icke böra tillstyrka detsamma, sedan Ofverste Ericson inom Utskottet uplyst, att man med dessa penningar icke skulle vinna något annat, än att några förberedande arbeten blefvo gjorda, men att tiden, hvarpå denna bana skulle fullbordas, icke derigenom blefve kortare.
Af europeiska land stå Byssland och England framom alla andra i tekonsumtion, och invånarne i dessa land äro också beryktade för sin flegma. Kaffet befodrar också matsmältningen, hvarför man får en sådan känsla af välbehag, då man ofvanpå middagen druckit sitt kaffe. Kaffet blandas vanligtvis med socker och grädde, som båda äro mycket närande. Då man på morgonen ej har smak för fasta födoämnen, utan endast dricker en kopp kaffe med bröd, är det därför på sin plats att begagna dessa tillsatser, men då man vid middagen ätit sig mätt och det endast skulle verka menligt att tillföra magen ytterligare näringsämnen, bör man dricka sitt kaffe utan grädde och helst äfven utan socker. Enligt nyare undersökningar öfver kaffets verkningar framgår, att det verkar fördelaktigt på matsmältningen, endast om bland födoämnena ingår kött såsom en viktig beståndsdel; för den däremot, som uteslutande eller hufvudsakligen lefver på växtföda äro kaffets verkningar högst menliga. Man talar om kaffet såsom någonting alldeles onö- digt, men skulle vi på en gång beröfvas denna dryck, skulle det kunna medföra skadliga följder. Att förtärandet af spritdrycker i så betydlig grad minskats, torde till en god del böra tillskrifvas kaffet, hvars bruk förvisso mycket bidragit till sedernas mildrande. Smånotiser från kvinnovärlden. Ingen äktenskapsskilnad vill lagutskottet veta af i de fall, som herr Borg föreslagit innevarande riksdag. Det afstyrker nämligen hans motion om att, då fattigvårdsstyrelse nödgats lemna en familj understöd på grund af mannens supiga eller i öfrigt lastbara lefverne, fattigvårdsstyrelsen skulle ega att, därest hustrun därtill samtycker, anmäla makarne till skilsmessa först på ett år och, om förhållandena icke undergå någon förändring till det bättre, sedermera till slutlig skilsmessa. Stockholms äldsta invånarinna har aflidit. Huvudstadstidningarna ha under de senare åren på frn Anne Maria Berns ' födelsedag innehållit meddelanden om den åldriga damens helsotillstånd m. m.
Det kan visserligen, som Frill. Raab nyss nämnt, deremot sägas, att det kan vara obeqvämt för de i landsorterna boende, som hafva liqvider all uppgöra i Slockholm; men lika väl som dessa liqvider kunna slutas pä jemna 10-ial, sä kunna de simas på ojemna lal och skillingar, hvilket äfven ofta är fallet, hvarföre sålunda ändå oftast skulle hända, ali man nödgades att, för slutliqvidens uppgörande, sända ripp något i konlant eller på annat säll godtgöra. Då blefve skilnaden blott den, att man för godtgörande af differensen finge sända något mera bankosedlar, men de som hafva kreditiv torde äfven vanligtvis hafva liqvider för öfrigt på platsen, så alt de hafva löpande räkningar, hvilkas liqvid uppgöres blott några få gånger på året, hvarigenom remisser ej sä ofta förekomma; och i sådant fall kan hvar och en vara belåten med att assigneringar på banken ej emotlagas annat än på jemna 100-tal. Jag tillstyrker således återremiss. Gr. Gyldenstolpe: Jag har ej betraktat dessa kreditiver så som Frih. Raab, d. v. s. att jag skulle på dem utställa alla liqvider som jag ville göra på ett ställe, på hvilken nummer de än voro, utan jag har ansett att de borde vara för en viss rörelses bedrifvande, och då kan det ej blifva fråga om talrika liqvider, enligt min tanka. Och dessutom bör man göra afseende på den vidlyftiga bokföring, som skulle uppstå, om man finge assignera på alla 10-tal, Hr Akerman: Jag finner ganska naturligt att de, som velat taga maximum till 50,000 r:dr eller derutöfver, och sålunda endast afse den stora rörelsen, skola finna 50 r:drsoch 10-r:drstalen allt för låga; men Utsk. har velat och sökt ställa så lill, att fördelarna af en kredilivrörelse äfven må komma de små lånesökande lill godo, och i sådant fall äro 50 r:dr försvarligt högt. Jag tillstyrker sålunda bifall lill denna punkt.
Förordningen den 27 November 1854 gjorda förändringar: B. IV. 482, 686; V. 228, A. 228. — N:o 12, i anledning af väckta frågor om förändring och förklaring af gällande stadganden, angående skyldighet att bygga och underhålla kyrko-, prestgårdsoch andra i 26:te kapitlet Byggninga-Balken omförmälda allmänna byggnader: B. V. 332, 353, 559, A. 559; U. VII. 164, 170, A. 170. — N:o 13, i anledning af väckt motion om Krigs-Hof-Rättens indragning: B. V. 355, 559, A. 559. — N:o 14, i anledning af väckt motion om tings-predikans hållande å tings-stad i vissa fall, dS sådant nu ej är medgifvet: B. V. 355, 559, A. 559.
15 grundsatsen; och i öfvertygelsen derom, att fängelse i enrum vore bland hittills försökta straffsätt det, som bäst uppfyller ändamålet af en allvarlig bestraffning, förenad med möjligheten af den straffades förbättring, äfvensom att detsamma vore vida mera afskräckande och lämpligt än fängelse vid vatten och bröd, fann Beredningen sig böra föreslä att Philadelphia-systemet, till en början och i män af tillgängliga utvägar till dess införande, måtte blifva gällande för de två lägsta fängelsegraderna, men att samma system sedermera måtte antagas för den ena straffgraden efter den andra, allt elter som detta, genom erfarenheten här och annorstädes, kunde utrönas vara mot ändamålet svarande och med de modifikationer, till hvilka de blifvande försöken i vårt eget land kunde gifva anledning. Vid detta förhållande fann man likväl lämpligast att i strafflagen endast utsätta fängelsegradernas tidsmått och att lemna de bestämmelser, som fordras för straffets verkställighet inom hvarje grad och efter de olika systemerna, åt en särskild lag, på det lagstiftande makten kunde blifva i tillfälle, att i denna del göra tilläfventyrs nödiga förändringar, utan rubbning af hvad allmänna strafflagen stadgar i afseende på sjelfva straffens afmätning, hvaraf åter ansågs följa att särskilda straffgrader ej borde med olika benämningar utmärkas i lagen; Sådant vore ej heller förenligt med den af Beredningen hyllade grundsats, att vanhedern, då någon genom brott gjort sig dertill förfallen, skall ådömas honom, såsom en påföljd af sjelfva brottet och icke utgöra en tillfällig fläck, den der åkommer hvarje person, som dömes till en viss straffart, ehvad det brott han begått, varit till sin natur förnedrande eller icke; och för att fullt utföra denna grundsats, har Beredningen ansett sig böra antaga namnet af fängelse för hvarje straff, som på längre eller kortare tid beröfvar den dömde friheten. Det är äfven ostridigt att, om man, lika med Beredningen, blott anser en art af frihetsstraff böra äga rum, det egentliga skälet för de olika benämningarne förfaller, ty det kan icke nekas att vanhedern bör åtfölja brottet och ej straffet.
Utskottets Betänkande, XI S II7 .120. 2.51, 2Ö2. .— Myndigheter af a:a Instantien. Särsk. Utskottens Betänkande, XI s ii5. G. Gagnefs Socken, angående det till, utgångne Lånebiträde. BancoUtskottets Betänkande, VI 1. s 39 — 46. bif. af BorgareStåndet, IX s 121, af PresteStåndet, IX s 129, GarnizonsSjukhusets byggande i Stockholm, om utgifterna vid; StatsUtskottets Betän - 109 kande, IV 3. s 29 — 4°> bifPresteStåndet, IX s 539, återremitt. af BondeStåndet, IX s 552, bif. af Adeln, IX s 573, återrem. af BorgareStåndet, IX s 586. Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 809 — 812, lagdt lill Handlingarne af Adeln, IX 3. s 98, bif, af BorgareStåndet, IX 3. s 98, af BondeStåndet, IX 3. s 111. Underd. Skrifvelse, X 2. t. s 144 — 146. Gellivare Jernmalmsberg i Luleå Lappmark; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1262. Statsoch Ekon. Utskottens Betänkande, IV 4. s 148 — 155, bif. af PresteStåndet, IX s 727, återrem. af BondeStåndet, IX s 735, bif. af BorgareStåndet, IX s 807, återrem. af Adeln, IX s 844. Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 343 —• 346, bif. af Adeln, IX s 1179, lagdt till Handlingarne af BorgareStåndet, IX. s ii85, bif. af BondeStåndet, IX s 1189. Underd.
N:o io3 som i35, hvarafäfven visar sig, att Utsk. tagit fullkomlig kännedom om de i denna fråga gällande författningar; alt det insett, att i8o3 års nu gällande författning för smidet i Riket då gjorde en revolution i de rättigheter och skyldigheter, som dittills varit gällande, och att denna författning nedbröt det monopolium, som bergsägarne under en framfaren tid vetat att sig förskaffa; och anser jag, att Oecon.Utskts förslag blott innefattar en utveckling af principerna uti i8o3 års författning, samt instämmer således i principerna uti hvad Utsk. framställt. Det är visserligen en skillnad emellan betänklna N:ris io3 och 135 så tillvida, alt Utsk. i det förra säger, att oin - 48 Den 4 December f. m. skränkt smidesrätt må beviljas såväl bruksägare som bergsmän, hvilka medgifva härdantalets inskränkning i den mån, att gamla smidesrätten på härdarna motsvarar minst 45o Sk& på hvarje härd, sorn Utsk. i sednare betänk, nedsatt till 4oo. Det gifves visserligen många skäl, som tala för denna förändring; men det finnes också många deremot. Att här ingå i discussion härom, anser jag öfverflödigt, enär denna del af frågan tillhör K. M:s pröfning och af K. M. kommer att skärskådas, och dermed vill jag således icke upptaga tiden; roen i sista mom. af denna punkt förekommer ett tillstyrkande af Utsk., så lydande: ”att, i händelse de föreslagna ”grunderna för smidesrätten af K. M. i nåder gillas, ett förslag till nödiga förändringar i beskattningen måtte uppgö”ras och R. H. St. i nåder föreläggas.” Det är denna punkt jag ber att få fästa mig vid, och vid hvilken jag önskade kunna få göra sådana anmärkn:r, att den blefve rättad och ändrad. Jag delar den öfvertygelse, att sroidesskatten eller s. k. hammarskatten till sin natur är en grundränta, och att det således tillhör R.
Herr Grefwen och Landt - Marskalkeii gjorde häruppå proposition, som med Ja bcswaradeS. .s Friherre Lilkvertckiölö. Frägan om tvål af Fullmägtig ester Herr kellajor Zrac! borde wäl först afgöras. Herr Grefwen och Landt-Marskalken^ Friherre kreäric lkkjorra har föreftagit, at man skulle wanka med malets afgörande, och min kropostrion der» uppå har bliswit af Ridderskapct 06) Adeln bifallen. Friherre 8ilkverfck> ölä. Detta wal hade redan för en mänad sedan bordt för sig gä, men om dek ef sker, sar jag i ödmjukhet hemställa, om icke Högloft. Ridderskapct och Adeln skulle behaga walja llvsvi, torer at öfwerse Fullmägtiges förwalrning. Friherre kkjsrra, klaas, corikormsraäs sig med Friherre Lillverlrkälö. 488 Friherre , <71 as, begärde gkvgo lirioli pä Friherre 8 lfverscttuläs sednare först g. Harwid ropades Nej och Ja, äfwcn hördes sa, ken begäras pä bordet. Herr Grefwe» och La»dt , M arika lkeir. Som sake» är begärd pä bordel och har gemersldp med den första fräga», sä mäste den för der närwmande hwila. Härefter upropades och asg;ck tis de andra Etandett en ve^ursiion under anförande af Grefwe Oxsnlijorns, ^3cvl) 6ui!as, som stalie c lkanra giftva RiddcrstapetS och Adelns osivanfattade best », i afseende pä lVIäjvrsn Llael cch sörre Riksdagsmannen b-aur kortkor,. Uplästes följande: Utdrag af krotocolletj hållet inför Long!, Majtt i Riksens häglof!. Ständers Hemliga Utskott, wid Riksdagen! i NorrkäpinS den 22.
statsrådet general Rosensvärd. Men för att återgå till Frankrike och dess aristokrati ha vi utom de högadliga namnen Broglie och Fitz-James ännu ett par andra namn att anteckna, som stå i samband med Sveriges » Ridderskap Ännu en svensk diplomat i Paris h a r i våra dagar i Frankrike ingått äktenskap, nämligen nuv. legationssekreteraren därstädes grefve Herman Wrangel, hvilkens grefvinna, född Baour, dels nedstammar från, dels är befryndad med flere franska adliga ätter. Innan vi nu lämna Frankrike, kan i förbigående antecknas, att i dess lilla republikanska grannland Schweiz numera är bosatt en hel gren af en svensk adlig ätt, nämligen kabinettskammarherre v. Dardels yngre b r o r med barn och barnbarn, äfvensom en af kabinettskammarherrens söner, som äktat sin farbrors yngsta dotter. — Vi taga nu ett språng öfver Kanalen för att tillse, hvad det britiska örikets stolta aristokrati h a r att bjuda för material till de h ä r små anteckningarna. Vi karaktäriserade nyligen vid tal om » baronet-familjen » de Robeck (alias Fock) samma aristokrati såsom » exklusiv », och i själfva verket ser den engelske lorden gärna med en slags öfverlägsenhet ned på utlandets adel, — ja, föredrager förvisso ur » äktenskapssynpunkt » Amerikas yankeefamiljer eller de semitiska » börsfamiljerna ». Särskildt är det ytterst ondt om exempel på, alt britiska ädlingar äktat damer ur den svenska aristokratin. Alltsedan salig Helena Snakenborg (af Bååt-ätten) på 1500-talet äktade markisen af Northampton och dymedels blef befryndad med själfve HYBY: BIBLIOTEKET.