Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det öfriga beloppet tillhörde byggnadsoch läroverksemeriti-kassorna, hvilka för de löpande, icke obetydliga utgifternas bestridande erfordrade tillräckliga medel; men äfven om så stor kontant behållning, som för det dåvarande förefunnits, icke vore behöflig, kunde likväl stundom en betydligare kassabehållning icke undvikas, dels i brist af tillfälle till utlåning mot fullgod säkerhet, och dels derföre att de under räkenskapsåret förfallna räntorne för de ntlånta kapitalen till icke ringa del först under tiden mellan räkenskapernas afslutande och deras uppgörande inflöte, och hvad som efter räkenskapsårets slut inkornme, sålunda, ehuru upptaget i årets räkenskaper såsom betaldt, i sjelfva verket icke förr än under följande år varit att tillgå lör utlåning». Enär domkapitlet sålunda, som mig synes, fullkomligt nöjaktigt förklarat det anmärkta förhållandet, så hade det icke varit nödigt, att förnya anmärkningen i afseende å kassabehållningen. Icke destomindre har.StatsUtsk:t funnit för godt alt hemställa om en skrifvelse till K. M., det vederbörande måtte förständigas att noga tillse, det dylika kontanta behållningar framdeles, så fort ske kan, genom utlåningar göras fruktbärande. Men månne man icke äfventyrar, hvad Domkapitlet ock anfört, att en sådan föreskrift skulle kunna leda derhän, att kassaförvaltare för fullgörande af föreskriften måhända nödgades förbise beskaffenheten af den säkerhet, som erbjödes? Jemför man förhållandet vid andra förvaltande verk, som revisorerne äfvenledes granskat, visar det sig att stora kontanta behållningar der förefunnits, utan att revisorerna funnit sig föranlåtne att deremot rigta några anmärkningar. Då härtillkommer, hvad en af reservanterna upplyst, att Consistorium i Linköping hade ett stort byggnadsarbete föreslående, ett byggnadsarbete, som under de 3 åren 1860—1862, enligt officiella handlingar, medtog öfver 140,000 rdr rint, så förekommer det mig verkligen som R. St:r borde låta denna anmärkning förfalla. Jag begagnar mig af detta tillfälle att upptaga och åberopa hvad en löreg:de talare, Frih.
Men jag tror, att dä »vi alla ej böra eller kunna önska annat, än ett sakta framskridande till en bättre saker,ras ordning, böra alla »vära bemödanden sträckas derhän, att bereda den, och »vära arbeten, säsom bidragande 596 Expeditioner till Riks-StLnden. till detta stora ändamål, endast i och för detsamma underkastas Riksens Ständers och Allmänhetens pröfning, till bestämmande af de förras åtgärd, sedan de hunnit inhämta den sednares mest allmänna och stadgade wilja." Lades till Handlingarne rörande Representationsfrågan. Lx Urotovoilo Bilaga till Mein. N:o 36. Utdraq af Riksens Höglofl. Ständers Constitutions-Utskotts Protocoll den 17 Febrnarii 1810. S. D. Ätertogs vfwerläggningen angående Representationsfrågan, hwarwid Herr Professvren Doctor Wijkman uppläste följande: "Kännedomen af egne ofnllkomligheter borde »visserligen göra mig mällös, sedan jag afhört flere Herrar Ledamöters yttrande öfwer den nu till öfwerläggning förctagne bäde wigtiga och rygtbara Representationsfrågan. Styrkan i framställningen as skälen-gifwer sanningen en wigt som tilltwingar den bifall, och jag skulle i andra omständigheter icke kunna annat eller mera än blott söka en förening emellan de olikheter, som förete sig i en del af desse Herrars Förslag. Men utan att högakta det gamla ända till dess swagheter och fel, ty hweni mäste ej medgifwa dem, äfwen i tvär nu antagne och pä Fyra Ständs Representation grundade Constitution, Bilaga till Mern. 587 tror jag dock hwarken tidpuncten till föreslående af en alldeles ny med förkastande af densamma wara inne, eller nppgifwande af förslag dertill wara den mig genom remih af Representationsfrågan fräir Plenis alagde skyldighet.
Alla dessa olika varianter af den stora individualitetens typ gaf slutligen Darwins teorier om den starkares rätt i tillvarelsekampen en vetenskaplig bas, och den aristokratiska personlighetsidén har så omspänt hela adertonhundratalet. Från alla håll kunde sålunda Nietzsche samla drag till sin metafysiska diktning om öfvermänniskan. Tysklands krigarstämning efter 1870–71, hvilkets klang af sporrar från Gravelotte också klirrar i hans berömda samtida Mommsens Cæsarskildring, gaf ytterligare impuls, och så skapades en dag Nietzsches soliga, ariska öfvermänniska med alla riddardygderna – inklusive Don Quichotteriet. Men till en alldeles ny figur blef denna gestalt, då den döptes till Zarathustra, och med lifsstyrkans alla egenskaper försmälte själfuppoffringens mystik, då krigaren blef apostel. Ty hur berusadt än Zarathustra prisat saligheten i att få »lägga sina fingrar på århundraden som på ett vax», innerst vet han, och han biktar det i hvar vemodsstund, att intet af det han prisar kan släcka hans törst, och han anar, att endast undergången och själfuppoffringen kunna fylla det gap, som han bär inom sig. Också Zarathustra är blott »en brygga till öfvermänniskan». Blomningens högsta fullhet är förvissningens begynnelse, och hvem vet, om ej detta feberaktiga famnande af lifvet, denna vilda lust att piskas af alla dess stormar i själfva verket var själfförbränningens begär efter förintelse som den enda frälsningen från det öfvermått af lifsåtrå, som förtärde honom. Psykologerna känna väl en panik för undergången så vansinnig, att den griper själfmordet af skräck för döden. Zarathustras lifskärlek har något af samma vanvett. Den älskar passionen, kriget, den förödande mistralen, som nattfjärilen de gula lågor, i hvilka den skall gå under. Därför skref han också själf sitt Ecce Homo: Ja! Ich weiss woher ich stamme Ungesättigt wie die Flamme Zünde und verzehr ich mich.
Jag vill icke till besvarande upptaga de anmärkmr, som blifvit gjorda, för att ådagalägga de missbruk, som kunna blifva en följd af detta förslags antagande, emedan jag tror, att det finnes ingenting i verlden, som icke kan missbrukas. Jag tror, att man snarare bör se till om någon verklig nytta af det rätta bruket kan uppstå. Hvad delta förslag angår, tror jag, att det så mycket nödvändigare bör antagas, som jag icke hört någon enda ledamot, hvilken icke medgifvit, att en ny lag är af behofvet påkallad. För närvar, veta vi icke något annat medel att få en sådan antagen, än det föreslagna, ty man har erkänt, att örn den nya lagen skulle komma att på 4 kamrar behandlas, så skulle den icke på många år kunna blifva antagen. Om man vill ändamålet måste man således vilja medlet. En ledamot har yttrat, att systemet skulle förryckas, om det nya lagförslaget skulle af det föreslagne Utsk. paragrafvis delibcreras, men hvar och en lärer finna, alt om någon förryckning korhmer i fråga, mäste den blifva mindre inom Utsk. än inom de 4 Stånden, der hvarje § kan få 4 olika redactioner. En värd talare har yttrat, att grundlagsförslaget hvarken är ändamålsenligt eller nödvändigt att antaga, utan sagt, att det kunde linnas andra utvägar att få den nya lagen antagen, men han har icke uppgifvit dem. Samme värde talare har äfven varit tvehågsen huru det skulle gå, om ordf. i det blifvande Utsk. vägrar propos. Dermed tror jag icke vara någon fara, helst en dylik vägran af propos. är grundlagsvidrig, enär ordf. i Otsk. ej har annan rätt, än hvarje annan ledamot derstädes, och det blir således Utsk:s majoritet, som derom äger att besluta. En annan värd talare har mycket berömt aflidne Gr. Spens’ opartiskhet Jag instämmer fullkomligt deruti, och önskar blott att man lika mycket vid andra tillfällen ville fästa afseende på hans åsigter. Hr Printzenskjöld:
Bihang till R. S. Fröt, 9'de Sami. 14 Ilo Prot, Utdr. d. 5 April 1825. ^I:o 70, Beträffande torkad säds aflemnande till Krono-Magazinerne. N:o 71, Om jemnare fördelning hemmanen emellan vid utgörande af Capellans-skjäppan. S. D. På erund af gjord anmärkning återremitterades till Allmänna Besvärsoch Economi Utskottet, nämnde Utskotts utlåtande N:o 65, angående yrkad skyldighet för priviligierade hemman och lägenheter att i allmänna Byggnaders uppförande och underhåll deltaga. S. D. I anledning af gjorde anmärkningar, blefvo nedannämnde, den 30 nästlidne April, på bordet lagde Utlåtanden och Betänkanden till Utskotten återremitterade. Banco-Utskottets N;o 9, Om förlängning af tiden för återlösen af i Banken pantsatt silfver. Lag-Utskottets N:o 33, angående påskyndande af Lag Cornmittéens arbete och granskning derafj N:o 39, Rörande förändring i Lagens stadgande uti 17 Cap. 2 /. Rättegångs-Balken. Allmänna Besvärsoch . Economi Urskottets N:o 39. Beträffande förändring i Stockholms Stads Hamnordning. Prot. Utdr. d. 7 Maj lgaj. N:o 67, Angående befrielse för Gottlands Hemmansegare, att in natura aflemna Skattetjära, m. m. Fron Högloft, Ridder skåpet och Adeln. S. D. f. rn. Då nu ånyo föredrogs BancoUtskoftets den 28 sistl. April afgifne samt den 30 derpåföljande e. m. på bordet lagde Utlåtande N:o 10, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 21 sist!. Martii meddeldte Betänkande, rörande publicitet af Bankens angelägenheter, stadgande Ridderskapet och Adeln i följande beslut: 1:0
Ridderskapet och Adeln, åtskilHge Ledamöter uppmanat Utskottet att förklara orsaken till det långa dröjsmålet med afgifvande af Utskottets första Utlåtande i ämnet; tvänne Ledamöter ansett,att Utskottet, före framläggandet af något förslag till departemental-indelning af BancoVerket, bort meddela Utlåtande öfver den af Herr Rosenblad , Bernhard, väckte och till Utskottet, remitterade motion, om förändring ej mindre i fördelningen af styrelse-åtgärderne inom Banken, än äfven i sammansättningen af under-styrelsen: och tvänne Ledamöter framställt den åsigt, att Utskottet borde sätta sig i förening med Constitutions-Utskottet, för tillvägabringande af ett förslag till en af behofvet påkallad ändamålsenlig Grundlagsförändring, i afseende å organisationen af Bankens Öfver-Styrelse, hvarförinnan desse Ledamöter trott det vara öfverflödigt att ingå i granskning af det organisations-förslag, Utskottet framlagt; alt vidare flera Ledamöter, inom så väl Höglofl. Ridderskapet och Adeln som Hedervärda Bonde-Ståndet, varit af den tanka, att då något fullständigt Förslag till en förändrad organisation af Banco-Verket i det bela icke kunnat af Utskottet meddelas, och således Rikets
Om Georgine lieter det, att hon har en drottnings hthafyer och skick,. Detta hindrar henne ej att en g h g blifva i hög grad förbittribd pil Nelly därför, a t t denna iimghtts alltför förtroligt med en tjänsteflicka, som flera å r vistats i Nellys hem. Hon besluter att hämnas p&amp; Xelly. Hennes hämnd består däri - att hon röfvar bort Nellys iilsklingssyster, A h. Hon tanker visserligen ej natt stjah barnet för nllikb (! ), hon skulle blott beliklla det ett par m&amp;narler, sedan skulle hon skicka det tillbaka med » någon hygglig, nioderlig kvinnsperson,. Georgine lyckas bortföra den lilla; bida haiiina hos en illaakiinci kvinna, som bor p i en ödslig lieq. Den elaka kvinnan ger Georgine en sömndryck, .så .att hon faller i söinn och Blir bestulen. Doktorn aterfinner slutligen såväl Georgine so111 Ada. Ofversattning-en är i hög grad underhaltig. Den röjer brist p i Insikt skval i satsbyggnad so111 i bruket af vanliga svenska ord. Vi lijnliia några få exempel. Sid. 4: » Hon rniEttade en kyss efter trastarne.)) Sid. 25: » Hon Jclämde alla de slitna jläcllcar~za (pH en lianclduk) p % ett granskande satt. » Sid. 121: » Okuflig lidelse stormade i 7hewnes hjuma och tdrfijllde ögone ?z. » Sid. 142: » Mina kängor ilro stora ocli s11iJ~ade. w Af inindre vanligs ord anf öra vi nhgra: ~~zatnzorsnfivz; 7~lzc@cka~z; Icökskoln; storbamen; doktorns ögon srnilade; hennes dowt; nimpblicla. beliag; u~nm7camnzare~z; Ad a om7~a ?zdtogs. Af Z. Topelii Lulsning för barn liar sjuude boken utkoininit, illustr.
Maj:ts härom aflåtna särskilda Proposition, skulle besluta väsendtligen högre beskattning å tillverkningen af bränvin, Fullmäktige i Riksgälds-kontoret mätte af Rikets Ständer bemyndigas, att, så vida uppbörden af denna skatt under nasta eller derpå följande år visade sig, utöfver behofvet för derå möjligen skeende andra anvisningar, lemna ett netto-öfverskott af minst 615,000 R:dr, successivt, i mån af behof, genom upplåning på redan uppgifvet sätt, anskaffa och till Kongl. Maj:ts disposition utbetala det kapitalbelopp, som, enligt ofvan anförda beräkning, erfordrades för anläggningen af jernvägs-stamlinien från Stockholm till Götheborg, med afdrag af sträckningen mellan Köping och Hult, om hvilken anläggning Vägoch vattenbyggnads-styrelsen då borde för Statens räkning genast gå i författning, i öfverensstämmelse med de planer och särskilda föreskrifter, som för sådant ändamål klefve af Kongl. Maj:t fastställda och meddelade; f) att, hvad som erfordrades till ränta för och amortering af de Stats-obligalioner, hvilka sålunda komme att af Riksgälds-kontoret utfärdas, måtte för åren 1856 och 1857 godtgöras af de å bränvins-skatten då influtna öfverskotts-mede!; hvarjemte det skulle bero af Rikets Ständer, att för hvarje ny statsreglerings-period besluta, huru berörde ränteoch amorterings-afgift borde bestridas; samt g) att, såsom hittills, på den enskilda industrien och företagsamheten i landet måtte få ankomma, att företaga och utföra de smärre jernbanor, hvilka för kommunikations-behof af mindre utsträckning erfordrades, dock att ingen sådan bana, som kunde hänföras under egenskapen af allmän väg, måtte kunna sättas i verket, innan Kong).
I bestämmandet af afgiften blir detta ännu synbarare. 3okannors-pannan skattar 3 R:dr 36 sk.; En - 120 Den 4 Junii f. ra. kla go-kannors-parinan circa 2 5 gåiigor och pisloriska verket nära i5o gåugor denna summa. Jag önskar äfven, att Staten må kunna öka sina inkomster genom en högre branvins-afgift; men så vida detta ändamål skall pä ett billigt vis uppnås, måste tariffen förändras, hvarföre jag under åberopande af min reservation äfven får yrka återremiss af Betänkandet. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: I afseende på detta Betänkande, måste jag börja med anmärkning mot sjelfva benämningen: husbehofs-brcinvinsbränning. Det är tid att upphöra, att gäcka sunda förnuftet med en sådan benämning, då man på ett enda ställö tillverkar 3o å 4o,ooo kannor; ty ingen måtte väl för sitt hushåll hafva behof af så mycket Bränvin. Man kan väl invända, att det tillverkade bränvinet är till husbehof för bela Svenska Folket. Men den allmänna klagan öfver fylleriets tilltagande och öfver lagarnes otillräcklighet till dess hejdande, visar olämpligheten af benämningen äfven i det afseendet. Jag tillstyrker således uteslutandet af ordet: Husbehof, och att det blott må kallas: Brännvinsbränning. För öfrigt hafva flere talare uppdagat så många motsägelser och orimligheter i Utskottens Betänkande, att jag derutinnan blott instämmer med dem. Af sådan beskaffenhet är förbudet att nyttja mera än en go-kannörs vanlig panna, och tillåtelsen att bibehålla Den 4 J u n i i f. m. 12! samma pannerymd i ett Pistoriskt verk, hvarigenom två eller flera gångor mer bränvin skulle kunna tillverkas, än med tvenne enkla go-kannors pannor. Vidare är det orimligt, att förneka flere Jordägare att förena sig om mera, än en 5o-kannors panna. Det är klart, att desse böra äga samma rätt, som vöre deras Jord i en mans hand.
Tvärtom blef han alldeles förtviflad, då en envis, besynnerlig otur, som på en gång började förfölja honom, störande grep in i hans nöjeslif. Hans numidiska hästar blefvo halta dagen före årets förnämsta kappkörning, hans olofliga kärleksförbindelser blefvo upptäckta, hans skickligaste kock dog i träskfeber. Detta var mer än nog för att bryta en sinnesstyrka, som ej härdats i möda och ansträngning. Den unge Poppius kände sig så olycklig, att han beslöt att beröfva sig lifvet. Han tycktes tro, att han ej på ett mera verksamt sätt kunde gäcka dessa oturens gudar, som förföljde honom och gjorde hans lif till en pina. Man kan förstå en olycklig, som begår själfmord för att undfly människors förföljelser, men endast en dåre, som Silvius Antonius kan vilja begagna sig af en dylik utväg för att undfly gudarna. Det kommer en att tänka på den ryktbara berättelsen om mannen, som flydde för lejonet och sprang rätt in i dess uppspärrade gap. Den unge Poppius var alltför vekligt sinnad för att välja en blodig död. Icke heller behagade det honom att dö för ett plågsamt gift. Efter noggrant öfvervägande beslöt han sig för att dö den lena döden i vågorna. Men då han kom ned till Tibern för att dränka sig, kunde han ej förmå sig att anförtro sin kropp åt det smutsiga, tungt framglidande flodvattnet. En lång stund stod han obeslutsam och stirrade ned i strömmen. Då greps han af den trollmakt, som ligger och drömmer öfver floderna. Han erfor den stora, heliga trånad, som besjälar dessa naturens oroliga vandrare, han ville se hafvet. »Jag vill dö i ett klarblått haf, som ända ned till sin botten genomsilas af solljus,» sade Silvius Antonius. »Min kropp skall hvila på en röd bädd af koraller. De skumböljor jag upprör, då jag nedsjunker i djupet, skola vara snöhvita och friska, de skola ej likna det sotstänkta lödder, som står och darrar vid flodkanten.» Han skyndade genast hem, lät spänna för och körde ut till Ostia.
På grund af hvad jag anfört, anhåller jag att 11. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, måtte bifalla Professor Agardhs motion. Frih. Gederström, Rudolf: Att Stats-Utsk:t, ifrande för sparsamhet, vid öfverblicken af de mångfaldiga behof, som taga Statsverkets tillgångar i anspråk, söker afböja åtskilligt, som synts Utsk:t jemförelsevis mindre nödvändigt, klandrar jag icke, och att® Utsk:t, i saknaden af en Kongl. Propos., uppletat en grund för sitt afstvrkande af ifrågavarande motion bör, ur föreriämnda synpunkt, ej förundra mig eller någon annan; men jag delar ej åsigten orri detta förslags undanskjutande, och det anförda skälet kan jag ej heller finna nog talande, ty motioosrätten är af grundlagen belastad, utan någon i delta hänseende gjord inskränkning; och om man vill se till, hvem som afgifvil motionen, så blilver äfven det nu en anledning till dess uppmärksammande, enär det är en frejdad vetenskapsman, som tillika har att stödja sig vid Consistorii academici uti Lund gjorda framställning i ämnet. Auktoritet felas således ej. Men för att nu, oberoende af alla yttre härledningar, såsom angelägnast är, vid vår pröfning ingå i sakens inre, måste vi ju medgifva, att geologien, som vetenskap, allt mer visar sitt värde, genom de insigter den bibringar om jordens daning, utvecklingshistoria och förhållanden af synnerligt intresse för oss att känna, på samma gång som denna vetenskap, belysande andra vetenskapers områden, blifver af mångfaldigt gagn såsom biträde i sådant hänseende, och särskildt gagnar den tillika såsom hjelpvetenskap åt industrien.
En mängd både nybyggare och annat folk slogo sig ned där, arbetare samlades för fabriken och hus af allehanda slag växte upp med otrolig fart längs de gator, som utstakats närmast fabrikstomten. Kalle Lehtinen var ingalunda den siste, som insåg hvilka fördelar där stodo att vinna af den nya rörelsen. Han beslöt öppna handel och då hans besparingar uppgingo till en respektabel summa dröjde det icke länge innan han hade slagit upp en välförsedd butik på Anttilas mark tätt invid fabriksområdet. Redan följande vår öppnades en skola, och då fabriken under sommaren kom i gång, blef där genast regelbunden samfärdsel med den öfriga världen medels en flatbottnad flodångbåt. Och jorden steg i värde, så att David Anttila kunnat få en liten förmögenhet för sin gård, om han velat lyssna till förslagen att sälja den. Men därom ville han alls icke höra talas. Nog duger det ju att lefva här likasom förut, afböjde han sådana anbud, bättre än förut, nu då man kan sälja allt hvad man inte själf behöfver. Kanske när Katie blir stor om hon inte vill stanna här. Hon var fortfarande medelpunkten för alla hans tankar och planer. För hennes skull var det han gifvit gratis mark åt skolan och därtill ett större årligt bidrag än någon annan, så att de genast kunde anställa en så god lärarinna det var möjligt att få. För så vidt det berodde på honom skulle Katie hafva allt af det bästa. För henne var "Uncle-Dave" också ännu världens medelpunkt, trots alla de nya vänner och bekanta hon fann bland de ständigt talrikare nykomlingarna. Och de visade henne dock större vänlighet och uppmärksamhet än någon annans barn. David var ju onekligt den förmögnaste mannen på orten och till hans benägenhet fans ingen genare väg än undfallenhet mot hans fosterdotter. Det gjorde henne emellertid till och med mera själfrådig än hon skulle blifvit genom Davids uppfostran, hvilken noga taget inskränkte sig till att låta henne göra som hon ville i de flesta afseenden. Endast i sällsynta undantagsfall hände det att hon icke kunde genomdrifva sin vilja. Och endast på hennes medfödda goda egenskaper berodde det att hon icke blef outhärdligt bortskämd. Men det vande henne i alla fall att tänka ytterst litet på andras önskningar i bredd med sina egna.
Då det förekommer otvifvelaktig!, att Sländernes rätt, att äfven med afseende å denna rådgifvareåtgärd göra den anmälan, 107 § Regerings-formen afser, är alldeles oberoende af den pröfning, rådgifvarnes förfarande kan hos Riksrätten erhålla, och hvilken endast afser öfverträdelser af vissa Grundlagens stadganden, hade en sådan utredning af denna anmärkningsvärda fråga icke bordt saknas; men som en dylik till ^ina liufvudsakligaste momenter dels innefattas i Utskottets skrifvelse till Juslitie-ooibudsmannen, hvilken skrifvelse genom pressen blifvit offentliggjord,och dels innehålles i det Siats-Utskottets be - H'mstiiutiont-Utskottets Memorial, N:o 0, 99 tänkande, som, beträffande räntornas förenkling, redan blifvit hos Ständerne föredraget; torde vidlyftigheten af denna reservation icke med ea vidare framställning i detta ämne böra ökas. Deremot och beträffande den skrifvelse Föredraganden för Finans-departementet, Herr Statsrådet Palmstjernaj aflåtit till Konungens Befallningshafvande, i afseende på föremålet för de yttranden, som af länens deputerade blifvit infordrade; så enär den i samma skrifvelse åberopade nådiga befallning ingenstädes i protokollerna igenfmnes, och skrifvelsen i sjelfva verket innefattar, om icke en förändring, åtminstone ett tillägg till den Kongl. Kungörelsen samt i alla händelser en förklaring deraf, som i fall, som detta, tillkommit endast Konungen, efter Statsrådets hörande; måste denna Herr Föredragandens obehöriga maktutöfning finnas i synnerlig grad äfventyrlig med hänsigt till den form, hvaruti vårt monarkiska styrelsesätt enligt Grundlagen framträder, och är jemväl derföre denna åtgärd särdeles förtjent af Rikets Ständers uppmärksamhet.” Häruti hafva instämt: