Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mpd ali aktning åt den sista talarens mening, tror jag på motsattsen deraf. Då han sagt, att Utskottet ej föreslagit, att fråntaga dam någon rätt, har han ej besinnat, att Actierne ägt belåningsrätt i CanalDisconten; att sedan CanalDisconten upp-’ hort, och heja den allmänhet, sorn där ägt låncrätt, nu äger den i BancoDisconten, med Särskildt undantag af Actierne 3 hvilka således Den 7 Julli, I? 1 icke mera äga samma rätt ; och hvadan den är Actierne ifråntagen genom undantaget. Mig synes detta klart. Jag vet betänkligheten af, att på Riksdagens sista dagar återremittera; men jag älskar hellre att få intet svar, än att hafva underlåtit öfva rättvisa i en sak, som angår menniskors egendom. Jag anhåller ödmjukast om återremiss. Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Det är med åtankan af min pligt, »om vårdare af en betydlig egendom , af ett vigtigt nationalföretag af Svenska medborgares rätt, som jag någon gång har höjdt min röst, samt upptagit Ridderskapets och Adelns tid; och jag vågar tro denna pligt högre än andra afseenden å tidsutdrägt eller uppehåll. Hvarken jag eller någon annan här kan bestämma, när Riksdagen skall slutas; detta beror på Konungen, men jag talar emedlertid efter öfvertygelse och förmåga; fy här är fråga om Medborgares egendorn och rättigheter. Då jag likväl kanner, att intet tillägg får göras första gången vid ett Betänkande från Utskotten, nödgas jag begära återremiss, i följd af mina gjorda anmärkningar, om ock jag skulle kunna beskyllas, att vara orsak till Riksdagens förlängning, efter jag hellre, som Baron Boije yttrat i denna fråga, vill hafva intet svar , än underlåta hvad mig åligger. En värd Ledamot har sagt, att CanalActfo erne ej kunna anses äga något värde, innan Canalen är fullbordad. Eft^r denna slutkonst
Ar nu detta verkligen meningen med lagstiftningen ang. dueller, så måtte det vara lemligen tydligt, att raan bör göra allt hvad som i ens förmåga står, alt icke hindra den, som gjort eller antagit en utmaning, från att underlåta fullfölja brottet oeh verkställa duellenDetta är skälet till att denna § af Utsk:t blifvit tillagd, och jag finner detsamma fullt giltigt, oaktadt hvad som blifvit af flera talare anfördt. I öfrigt, dä Hr Carleson upläst några rader ur Just.Statsministerns yttrande, får jag nplysa om att jag äfven läst dem, och jag kan ej inse annat, än att de i sin mån ge anledning till att en sådan §, som den föreslagna 54:de, vore lämplig. Det heter nemi.: »Tvärtom måste redan det rättsvidriga aftalet om två menniäkors ömsesidiga angrepp emot hvarandras lif eller helsa i och för sig anses brottsligt, och desto hellre böra af lagen beläggas 352 D e n 24 Mars e. m. med straff, som, till följd af detta brotts särskilda beskaffenhet, lagens straffhot förlorar sin kraft i samma mån handlingen framskrider. Har utmaning till envig en gång skett och blifvit antagen, är det fara värdt att fruktan för straff ofta skall undertryckas af en hederskänsla, som med vanära stämplar brytandet af ett aftal, — äfven der det, lättsinnigt ingånget, gäller en lagstridig handling; och har aftalet en gång framskridit till verkställighet, ligger effekten deraf merändels lika mycket utom som inom de handlandes förmåga att bestämma. Det är vid betraktande häraf, som förev:de förslag, i likhet med gällande lag, belagt med straff så väl sjelfva enviget som aftalet derom». Ja väl, om det är fruktan för straff; men det behölver icke vara af sådan anledning, som man återtar utmaningen, utan emedan man finner att man öfverilat sig. Jag yrkar bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof:
Sådant kan nu endast skepa ett sätt, nemligen genom inrättande, på Statens bekostnad, af en Norin a 1 a n s t a 11 för undervisningen i moderna språk, der de, som önska göra sig skickliga till lärare i dessa språk, på en gång finge sjelfva inhemta tillräcklig kännedom af desamma och tillika practiskt inöfvas i deras utlärande åt andra. En sådan bildningsanstalt fordrade ej nödvändigt ett eget etablissement, utan kunde på följande sätt apteras till något redan bestående. Vid en skola, der moderna språk utgöra ett hufvudsakligt läroämne, t. ex. en högre Apologistskola, bringas undervisningen i dessa språk till den möjligaste fullkomlighet genom antagande af de tjenligaste läromethoder, utarbetande af väl afpassade läscurser och isynnerhet användande af lärare, som i de särskilda språken äro fullkomligt hemmastadda. Sedan undervisningen blifvit bragt i det skick, att den kan framställas som normal, upplåtes åt sådana studerande, som vilja utbilda sig till lärare, att dels densamma öfvervara, dels i mån af vunnen skicklighet deri deltaga, och sålunda practiskt följa dess gång från början intill det högsta stadium, den erbjuder. Under samma tid erhålla dessa studerande, mellan skolstunderna, egna språklectionef och anvisningar efter behof; och böra dessa alternerande öfningar för hvar och en af dem fortfara, tilldess han kan dimitleras med intyg om skicklighet att i de förekomna språken undervisa. Ett sådant testimonium skulle sedermera antingen ovilkorligen fordras af sökande till skolsysslor, der undervisning i moderna språk lomme i fråga, eller ock vid competens gifva företräde. Ehuruväl här ofvan talas om normallärare såsom flera, borde likväl icke för hvart språk en särskild mästare antagas, utan helst, till vinnande af enhet och system i det helas behandling samt för att ej onödigtvis öka kostnaden, ' en enda hufvudsaklig lärare för de tre ifrågavarande språken antagas; dock så, att denne efter behofvet ägde begagna medhjelpare och, isynnerhet i början, vid cursernas utarbetande finge med sig adjungera skickliga infödda för de särskilda språken. Den i Mars e. m.
Jag åberopar härom, hvad som både i afseende på felets art och behörigheten att det åtala, blifvit uti min embetsberättelse för år 1851 anfördt emot en annan Konungens Rådgifvare, och föranledt mig att sedermera särskildt uppgöra förslag till lagstadgande om domstol för detta slags mål, af hvilket förslag likväl någon pröfning hos Rikets Höglofl. Ständer hittills icke inträffat. De åtal, som här skola redovisas, upptagas nu i följande ordning. Emot Domkapitlet i Lund har hos mig blifvit anmält, att en hemmansåbo den 11 Maj 1853 varit till Domkapitlet inkallad och derstädes blifvit varnad, till följd af en Kyrkoherdes anmälan, att samme åbo, oaktadt föregående varning, öppnat sitt hus för otillåtna sammankomster till andaktsöfningar, vid hvilka föredrag i andeliga ämnen blifvit hållna med sång och strängaspel; hvarföre meranämnde åbo klagat, att Domkapitlet inkallat honom till varningars euiottagande, ehuru han icke ens varit angifven att hafva hyst eller utbredt villfarande lära, utan blott såsom den der upplåtit sitt hus till gudaktighetssammankomster, eller så kallade konventiklar; och enär detta brott hörde under 1726 års Konventikelplakat, om hvars verkställande kronolänsmän och fiskaler skulle draga försorg, och Domkapitlen — 68 — endast vöre skyldige att för vederbörande tillkännagifva, om konventiklar någonstädes höllos, men i något lagrum icke uppdroges åt
Generalpoststyrelsen, att någon konvention, i den form sådana vanligen upprättas, väl icke vore afslutad emellan Sverige och Norrige, emedan en sådan icke kunde ega turn emellan länder med samma konung, men deremot hade Kongl. Majit, genom nådigt bref den 15 Juni 1849, gillat och fastställt ett, efter dertill erhållet nådigt uppdrag, af dåvarande Öfver-postdirektören, i samråd med från Norska sidan utsedd fullmäktig, Stats-rådet Stang, upprättadt förslag, innefattande bestämmelser angående postförhållandena emellan Sverige och Norrige, att tillämpas från den 1 Augusti sistnämnde år. Oaktadt hvad Kongl. General-poststyrelsen sålunda upplyst och hvarom, enligt 1858 års Revisorers åsigt, näst förut församlade Revisorer antagligen icke saknat kännedom, förnyade 1858 års Revisorer ofvanberörde anmärkning, med förklarande, att dermed afsåges det frankerings-tvång, som vid brefbefordring mellan Sverige och Norrige egde rum, under det att ofrankerade bref kunde från hvartdera af de förenade rikena afsändas till nästan hela det öfriga Europa. Visserligen hade, enligt hvad Revisorerne inhemtat, skriftvexling emellan Svenska General-poststyrelsen och Kongl. Norska Regerings-departementet for det Indre under år 1857 egt rum, i ändamål att få berörde frankerings-tvång afskaffadt, men emedan öfverenskommelse ej kunde träffas om porto-afgiftens belopp, hade denna skriftvexling icke föranledt till något resultat. Då likväl detta hinder, enligt Revisorernes tanke, lätteligen kunde undanrödjas, önskade Revisorerne att den af dem föreslagna åtgärd måtte så fort som möjligt åstadkommas. Med anledning deraf tillkännagaf Kpngl. General-poststyrelsen uti underdånigt utlåtande, att denna fråga blifvit, genom memorial den 4 Oktober 1858, Kongl. Majits nådiga pröfning underställd och, i sammanhang dermed, en revision af beslämmelserne den 15 Juni 1849 i underdånighet föreslagen. Utskottet har, vid behandling af förevarande ärende, vidare inhemtat, attKongl.
Vid den af ofvanbemälde 2:ne Distrikt-Chefer uppgjorda arbetsplan och kostnadsberäkning hade förutsatts, att ångbogserings-fartyg endast skulle komma att begagnas på kanallinierne mellan Asa-sjön och Wexiö samt Salen och Almundsryd, hvarföre kanalen och slussarne å kommunikationsleden mellan Bergunda-sjÖn och Salen i kostnadsförslaget blifvit upptagna till mindre dimensioner, memligen kanalen till 20 fots bottenbredd och slussarne till en längd af 70 fot och en bredd af 10,5 fot. Dock skall, enligt hvad Majoren Olivecrona vid sitt förut omförmälda tillägg upplyst, kostnaden för denna sistnämnde kommunikations-linies »förändring från båtledstill ångfartygs-dimensioner» vara uti detta tillägg intagen. Till ådagaläggande af den sålunda föreslagna kommunikations-ledens vigt för det allmänna och behöflighet för en stor del af provinsen Småland, hafva åtskilliga, på inhemtade officiela upplysningar eller vederbörande myndigheters afgifna berättelser grundade, uppgifter blifvit meddelade af Bestyrelsen för det bolag, som genom skedd aktieteckning bildat sig för att, såvida dertill erforderligt understöd af allmänna medel erhölles, gå i författning om ifrågavarande kommunikations tillvägabringande; och har Stats-Utskottet, sorn tagit närmare kännedom om dessa uppgifter jemte åtskilliga andra, Utskottet äfven tillställda, handlingar, ansett sig böra anföra några af de förhållanden, hvilka deruti uppgifvits i afseende å angelägenheten af och trafiken på en sådan ny transportväg för de varor, som inom Småland produceras eller från andra orter måste dit förskaffas. Det omedelbara gagnet af denna, med hänsigt till beskaffenheten af det inre' Smålands naturprodukter, särdeles ändamålsenliga kommunikations-anstalt, skulle komma att sprida sig till ej mindre än 49 socknar inom Norrvidinge, Kinnevalds, Albo, Konga och Uppvidinge härader af Kronobergs län, jemte Wexiö och Carlshamns städer samt sydligaste delen af Vestra härad i Jönköpings län, äfvensom Asarums och Jemshögs socknar i Blekinge.
Den Z Augusti. 647 jag ofwan anfört Stats-Utskottets Betänkande härutinnan bifalla, och med Ridderskapets och Adelns tillätelse derä begära Herr Grefwens och Landtmarffalkens Proposition. Grefwe körner, ^äolpb 6ör^n, upläsiö et Dictamsn, sä lydande: Jag tror det är af mitzförständ som större delen afsörewarandeöfwerläggning förekommit. Det har icke warit eller kunnat wara Stats - Utskottets tanke, at undandraga sig at upgöra en Finance-plan. Det Har icke heller med denna fräga trott sig göra en Compliment ät någon; men det har trott at i et Mäl af sädan wigt det borde til grund och til jämnförelse för sit omdöme inhämta alla möjliga underrättelser och isynnerhet deras,som en större erfarenhet berättigade til et säkrare omdöme. Utskottet har endast rädsiagswis begärt et sädant meddelande. Endast säsom et Historiskt Factum har det anfört hwad som i detta afseende warit brukeligt wid föregäende Riksdagar. Om deras minne wäcker obehagliga erindringar, är det en sak, främmande för rfrägawarande ämne, och Utskottet har endast ansökt hwad som händt, utan at deraf draga annan slutföljd, än at enahanda behof kunde berättiga til et lika biträde. Under intet af desia afseende» kan Utskottet anses hafwa afsagt sig nägon af sina rättigheter eller trädt Ständers rätt för nära. Det äterstär dä endast frägan, om Formen af detta framställningssätt; man wille, at Utskottet skulle gätt en annan wäg til 648 Den Z Augusti. fit ändamäl, man fruktar at den Utskottet tagit stall landa til prejudicat. Men dä ingen np Riksdags-Ordning är faststäld, dä Utskottet hwarken kunnat eller bordt rädfräga annat, än de bittils antagne Former, har det ocksä icke haft nägon annan wäg at följa.
Skulle, såsom Hr von Troil föreslagit, myntenheten utgöra i r:dr specie, och densammas underafdelning i:dr äfven utgöra en annan enhet; så skulle denna underafdelning, den andra enheten, såsom hittills, bibehålla namnet riksdaler, hvarigenom, i min tanke, man fortfarande underhöll den förvillelse, man önskar se afhulpeu. Likväl förenar jag mig såvida med Hr von Troil, alt jag tror det vara välbetänkt att bibehålla benämningen af i r:dr specie; och just emedan jag med honom delar skälen för en sådan åsigt, föreslår jag, att all annan benämning af r;dr måtte försvinna, och att således den ulmyntning af specieriksd:ns underafdelningar, som hädanefter verkställes, endast kommer alt anvisa på den nya benämningen krona, hvaraf också blifver en följd, att utmyntningen af r:dr specie kommer att äga ruin i bredd med den andra utmyntningen af kronor, hvarigenom man för Europa och nationen må fortfarande få förklara, att specie-riksdtn bibehåller sitt gamla värde, och med detsamma tyda vår realisation efter de åsigter man helst önskar, utan ringaste inverkan likväl på myntregleringens bestånd. Den största vinst, som vore att vänta af decimalräkningens införande i myntet, tror jag vore den, att se samma räkning införd äfven i matt, mål och vigt; ty så länge decimal-systemet icke kommer i fråga vid myntberäkningen, så länge tror jag också, att man förgäfves väntar att se detta systeme tillämpadt på andra mätningar. I händelse man antager r:dr kurant som enhet, blir det säkerligen en svårighet att införa decimal-systemet,om man skulle anse, att det systemet icke för närvar, men framdeles bör komma i fråga; och jag skulle tro, att Hr von Troil, som äfven nitälskar för decimal-syslémets införande, inser svårigheten deraf, att den minsta myntsorten skulle blifva en 2-styfver, då jag icke kan göra det för mig fattligt, att denna enhet kan fördelas i 200 delar, ?4o Dan 37 Maj e. m.
' Jag förstår ej alls hvad doktorn menar ', sade jag. - ' Ja, det är också onödigt ', sade han då. ' Jag skall ' säga Harald rjälf m i n tanke om hans resa. ' - ' Ja, men den skulle jag Ineci vilja höra ' sa ' jag. " " Då kom han in igen, du Martinson, och stälde sig alldeles tätt inpå nig, så att hans styfva mutascher nästan snuddade vid mitt har, och SA talade han, och då rigtigt darrade han på målet: ' Reser Harald till Amerika bara för sitt nöjes skull? ' - Jag försökte svara så hyggiig och stolt som möjligt. - ' Jag förmodar ', sa ' jag ", och hon slog an en mildt tillrättavisande ton. " ' Jag förmodar, att Harald ej anser, att hans begränsade inkomster tillåta honom att göra en sådan resa bara för att roa sig. ' " " ' Ja, det skulle jag också tro ', sa ' han då, ' men hvad skall han då göra der? ' - ' Förtjena sitt uppehälle ', föreslog jag. Vet du, Martinson, då jag säger detta, blir lian alldeles rasande. ' Människa! ' skriker han - jag tänker du hörde ända in hur han skrek ' Vet ni ej, att han skall svälta ihjäl der, om ni låter honom resa? Han kan ju inte arbeta; jag känner honom, han dör hällre än han arbetar, och hvad skulle han för resten taga sig till, han kan ju ingenting. Och hur tror ni det skulle gå för honom att konima med en så usel hjärna och en så blodfattig kropp till ett land, der man förbrukar mer niuskeloch hjärnsubstans på en dag än här hemma på ett år? Och han dricker ju till på köpet, har ni tänkt På det? ' " " En så ' n faslig manniska att gå på ", suckade Martinson. 129 " Joho, du, nog är det roligt att ha en bror, alltid. Men se, jag svarade honom att många, som äro sämre än Harald, fara till Amerika. " " ' Ja visst, fröken ', återtog den ilskna menniskaii, ' deras slägtingar sända ju dit dem för att bli af med dem. Det är praktisk darwinism, fröken, ren darwinism.
Posse föreslagna förändring, så tillstår jag, att jag icke tror, det H. Domstolen eli. Konungens konselj, i ani. af denna förändring, tillstyrker afslag å ett förslag, som vi alla inse, är så nödvänVI B. 22 340 Deri 19 Maj e. m. digt. Således anhåller jag om Hr Grins och Landtnäs Propos. på bifall S Utskits förslag. Hr Estenberg: Jag kan icke dela den förskräckelse, som jag hört uttalas öfver den K. Proposm. Man bar i allmänhet yttrat att Domkapitlen skulle missbruka sitt förtroende. Om någon skulle inse olägenheterna af att religiösa oroligheter blifva åtalade inför domstolen, så är det väl Domkapitlen. Jag är öfvertygad, att de insigter, som prester böra haf' a, finnas åtminstone i Domkapitlet, så att derigenom man inser otillräckligheten af att anlita lagens arm. Således, då jag tillstyrker bifall till den K. Proposm, hoppas jag, att man blir i tillfälle utsläcka den vådeld, som skulle blifva en följd af förföljelser mot olika tänkande. Inom Domkapitlen har man så mycken teoretisk kunskap och insigt i kyrkohistorien, att man vet det förföljelser icke gagna kyrkan, och ör jag således öfvertygad, att Domkapitlen med moderation skola begagna denna makt. Hr Carlheim-Gyllenskjöld: Det måste väcka förvåning att höra Frih. Armfelt säga att han ämnar icke, derest Frih. Posses förslag blir föremål för K. o. Adms omröstning, rösta för detsamma, ehuru det uttalar just hvad Frihm önskar skulle vara uttryckt. Det är likväl icke denna förundran endast som uppkallat mig, utan jag anhåller att, såsom en fortsättning af hvad som förut blifvit sagdt, få nämna, att jag anser som den Största brist i Utsk:ts förslag, att TJtsk:t icke uttalat att den sakkunniga myndigheten skall höras innan Just.-Kanslern får förordna om åtal, och det är just uteblifvandet af ett sådant stadgande som gör det lättare för Just.- Kanslern eli. den som står öfver honom att begagna lagen till förföljelser. Frih.
Till inköp af marmorbyster och gravyrer 926: Balans till år 1859: Någon anmärkning emot denna räkenskap har hos Revisorerne icke förekommit. Kongl. Akademien för de fria konsterna. > Räkenskapen, i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, utvisar det förhållande med inkomster och utgifter, som nedanstående tabell upptager: Debet. Balans från år 1851: Summa 21,237: — Credi t. Balans från år 1857: Utgifter : Aflöning och arfvoden 13,412: 50. Yed och lyshållning 1,984: 57. Bibliotheket och samlingarne, skrifoch ritmaterialier m. m. 2,366: 11. Summa 21,237: — Emot denna räkenskap har å Revisorernes sida icke varit något att erinra. — 206 — Kongl. Musikaliska Akademien. Denna räkenskap, sona i Kongl. Kammar-rätten granskats utan anmärkning, utvisar följande förhållande: Debet. Balans från år 1857: Uppbörd: Balans till år 1859: Credit Utgifter: Till Akademiens enskilda kassa (återbetaldt lån) 1,422: 11. Aflöning 12,350: — Belönings-jettoner 320: — Hyres-medel 1,050: — Ved och ljus m. m 771: 18. Till inköp och underhåll af musikalier och instrumenter m. m. 2,259: 61. Balans till år 1859 : Enligt en räkenskapen bilagd räkning, har under revisions-året inköpts 160 stycken silfver-jettoner, deraf inom Akademien utdelats 155 och 5 balanserats till år 1859. Säkerhetshandlingame befunnos i god ordning. — 207 — Kongl. Bibliotheket. Denna räkenskap är ritan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Balans från år 1857: Uppbörd: Utgifter: För uppköp och inbindning af böcker m. m 14,738: 15. Balans till år 1859:
Justitia-Revisions Expedition, ansett sin pligt fordra, att till Riksens Ständers behjertande framställa behofven inom de öfrige fördelningarne af det Verk, på hvars Ämbetsoch Tjenstemäns större eller mindre skicklighet och Nit Rikets inre angelägenheter så väsentligen bero, och derföre föreslagit, det måtte de i hvarje Stats Expedition anslagne Löners antal ökas med fyra, eller en inom hvarje grad, hvaremot andra tjenster, såsom Riks-Historiograph, Riks Geograph, samt de så kallade Riks Heraldici och Translatores Regii Tjensterne syntes kunna indragas utan att Fäderneslandet skulle komma att sakna män, som arbetade i nämnde grenar. Stats Utskottet anser härvid den förut mångfaldiga gångor anförde och gillade grunsats va. ra fullt lämplig, att nemligen nya Löner eller Lön tillökningar i närvarande tidpunct, då fråga är om en förändrad och ny organisation af de Administrativa Styrelse-verken, och hvilken utan tvifvel kommer att hufvudsakligt inverka på Stats Expeditionerne af Kongl. Maj:ts Cancelie icke böra bevilljas, ock följakteligen några in. dragningar, såsom. Herr Printzensköld föreslagit, St a s-tit s k o t fets Betänkandén. 165 icke eller partielt, och annorlunda lin i ett sam* manhnng med hela Planen af Riksens Höglofl, Ständer beslutas; hvarföre sStats
Det är visserligen sannt , att genom en förändrad disposition af de anslag , hvilka StatsUtsk. tillstyrkt för Strömsholms canal och som afser besparandet af en för delta ändamål alldeles obehöflig summa, tillgångar skulle kunna beredas för en sådan förhöjning uti StatsUtsk:s förslag i afseende på de militära anslagen; men om i alla fall ett tillräckligt anslag skulle afsättas, motsvarande kostnaden för delta företag, under hela tiden af dess verkställighet, och om det tages i betraktande, alt måhända ej alla de besparingar, som finnas ända till den sista skillingen, borde användas för extra-statsreglertn, alt det måhända ej vore alldeles olämpligt att behålla något öfverskott för Riksg.conCs disposition, hvilket ej har sig någon fond anvisad för de creditiver, hvilka äro ställda på detta conior, om R. o. Ad. vill åt sig sjelf bibehålla en tillräcklig frihet vid pröfningen af de ännu återstående anslagsfrågorna, hvaribland det torde finnas åtskilliga, sorn äro af ett ganska stort nationelt intresse; så befarar jag att R. o. Ad., genom en förhöjning i det af Utsk. här föreslagna anslag, lägger ett hinder i vägen för den fria pröfningen af de följande punkterna. Jag biträder det tillstyrkande, som Utsk. framställt, så väl i sjelfva hufvudsaken, som i fråga om tidsbestämmelsen, och anhåller om bifall till Utsk:s betänk., ehuru jag visserligen för min del skulle hafva önskat, att, i Den ao Mars f. m. öfverensstämmelse med de .”sigtor, som Hr Lagerhjelm framställt, R. St. begagnat det tillfälle, som nu erbjuder sig, att uttrycka en Representationen värdig opinion, hvilken tvifvelsutan af hela allmänheten hyllas genom beviljande af ett så nödvändigt anslag, som det för Waxholms befästning, för alt trygga vår sjelfständighet och förvissa vårt fädernesland om tillräcklig säkerhet emot alla oförmodade öfverfall. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Jag har blifvit af Frih. Leijonhufvud missförstådd. Jag klandrar att anslag till allmänna arbeten, och synnerligast till befästning, utportioneras till årsanslag.