Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition N:o 2. 3 rande boställe Bränn Årby, Tlff mantal krono, borde för regementets löningsfonds räkning utarrenderas, och Wansö församling, hvilken redan egde 7,8 kappland nära kyrkan belägen jord, hvarå dess nuvarande skolhus vore uppfördt, icke kunde för ungdomens undervisning i trädgårdsskötsel och till planteringsland åt skolläraren behöfva använda hela bostället, utan borde åtnöjas med en mindre del deraf, ansåge sig Kollegierna endast kunna i underdånighet tillstyrka, att af den till f. d. Piparebostället Bränn Årby N:o 1 hörande, jemväl kyrkan närbelägna jord må, vid arrendetidens utgång den 14 Mars 1869 eller derförinnan, derest öfverenskommelse med nuvarande arrendatorn derom kan träffas, till församlingen upplåtas så stor rymd, att den, i enlighet med 5 mom. 4 §:n i Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842 angående folkundervisningen i riket, blefve tillräcklig så väl lill skollärarens behof af jordfrukter som till undervisning i trädplantering och trädgårdsskötsel; för hvilken jordrymd, sorn vid behörig landtmäteriförrältning i vederbörandes närvaro skulle utses, församlingen borde till boställets arrendator erlägga årlig afgäld, att bestämmas enligt 9 §:n i Kongl. Förordningen den 6 Augusti 1864, angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning och jordafsöndring. Kongl. Maj:t har delta allt, med hvad mera handlingarne i målet innehålla, i nådigt öfvervägande tagit; och, med afseende å bostället Bränn Årbys ringa areal, uppgående, enligt hvad Krigsoch Kammar-kollegierna, efter erhållen upplysning i General-landtmälerikontoret, meddelat, till endast 15 tunnland 7 ^l2 kappland, hvadan såväl regementets Boslälls-direktion sorn Uhefs-embelet ansett bostället vara af ringa användbarhet lör regementet, vill Kongl. Majit härmed föreslå Rikets Ständer, att f. d.
– Truls såg ock på bondgubbarnes ansigten en baxnande beundran för denne lille man deruppe på tribunen, som kunde snacka så mycket och så länge, utan att munnen gick ur led. Då fick han plötsligt syn på ett trindt, rödt, jovialiskt anlete, som grimaserade mot honom, – det var Boels man. Han knep ögonen samman, nickade energiskt, gjorde en indigneradt förebrående min, hvilken sade så mycket som att det här icke vore att hålla ut, formade handen till en bägare och satte den intill munnen, imiterande att han toge en klunk, klippte åter inbjudande med ögonen samt blef stående och stirrade med sina stora runda fiffiga ögon för att konstatera hvad verkan det hela utöfvat på Truls. Denne log och nickade. «Ska vi gå nu,» sade han till Karna, som satt och flyttade otåligt på benen, liksom om den klapprande svadan gjorde henne nervös. Hon sneglade skyggt upp till fröken allt i allos rygg. Truls förstod, att hon ville så gerna, reste sig tvärt och bröt väg genom mängden. Karna följde hastigt efter, med sänkta blickar; hon hade liksom Truls på förnimmelsen de många långa honoratioresblickar, som suto i deras nackar. Sällskapet dref på måfå in genom skogen, stötte till andra grupper och fortsatte i förstoradt skick vidare neråt mot sjön till. Ydinge låg blank och hvit i högsommarhettan, med sina gröna holmar och strändernas hängande, speglade bokar. Det led redan ut på eftermiddagen, men det var ännu hett som midt på dagen, kafstilla, och kvaft. Då de gingo tillbaka upp mot skogen, hade Truls och Karna kommit att gå samman, ensamma för sig sjelfva. Hon såg betryckt, nästan lidande ut, och gick så underligt tungt vid hans sida; skulle hon gå och gräma sig öfver uppträdet med fröken allt i allo, tänkte Truls. «Du tror väl, jag är en temligen vådlig och förderfvad person,» sade han. «Hvarför det?» – den unga flickan gick och ritade med parasollen i vägdammet. «Nå, det kan väl många ha sagt dig,» menade Truls bittert.
Ank. tilt Exp. Utsk. den 3i Dec. 1S47, kl. 1 e. m. Utlåtande i anledning af Kongl Maj:ts nådiga proposition angående staden Marstrands utseende till etablissement för vestra sjöförsvaret. (U. A.) Uti högstberörde underd. 9 sist], Nov. till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition, hvilken af samtlige Riks-Stånden blifvit till Stats-Utskottets handläggning remitterad, bar Kongl. Majit, jemte tillkännagifvande, att, enär nya varfvet vid Götheborg svårligen kunde emot en fiende försvaras, samt den der förlagde flotta dessutom icke allenast vore blottställd för att af fienden instän» gas, utan ock vanligen om vintrarne en längre tid befunnes infrusen, Kongl, Majit i nåder pröfvat vestra sjöförsvaret böra förläggas till Marstrand, af sådan anledning föreslagit Rikets Ständer, att medgifva försäljning utaf Götheborgs stations af flottan etablissement, med undantag af dervarande fartygs» skjul samt öfriga sådana byggnader, hvilka kunde till Marstrand förflyttas och ansågeo behöfliga för det nya etablissementet derstädes, äfvensom, att köpeskillingen för hvad som såldes, eller, i fall försäljning ej kunde ske, hyres» summan för hvad som borthyrdes eller utarrenderades, finge användas, dels för sistnämnde etablissements ordnande, dels för flottans öfriga materiella behof.
Summa 14,701,235: 65. 14(701,922: 20. “ Summa R:drHfl7oR68(^^ Riksgälds-kontorets skulder, som, utan beräkning af de inom linien i räkenskaperna förda skuldposter, enligt hvad här ofvan uppgifvits, vid 1862 års början utgjorde R:dr 11,701,686: 22. och vid samma års slut icke uppgingo till mer än ■ » 8,061,762: 11. hafva följaktligen under sagde år minskats med R:dr 3,639,924: 11. Denna skuldförminskning har uppkommit genom: l:o under året verkställda afbetalningar å de från nästföregående år i hufvudboken inbalanserade skulderna och å de hos Riksgälds-kontoret innestående, till utbetalning förfallna anslagssummor; hvilka afbetalningar tillsammans utgjort 1,710,117 R:dr 5 öre och med R.dr 392,324: 11. öfverstigit det belopp, 1,317,792 R:dr 94 öre, hvarmed de i Riksgälds-kontorets hufvudbok förut upptagna skulder blifvit under sistlidet år tillökadt i anseende till ytterligare deponerad behållning af trafik-inkomsten utaf statens jernvägar och influtna ekeskogsmedel samt den årliga tillväxten af Hjelmare kanals och slussverks reparationsfond, äfvensom uppdebitering i räkenskaperna af alla vid sednast förflutna riksdag beviljade och till utgående från Riksgälds-kontoret under meranätunde år anvisade statsanslag, efter afdrag af hvad deraf under årets lopp blifvit utbetaldt.
Denna trupp »uppfyllde väl sin bestämmelse, till nytta för härens rörelser och till stort beröm för dess chef, hvars förtjenst »deraf ännu omtalas, d. v. s. att han hade tid nog, efter krigsförklaringens afgifvande att fullgöra allt hvad som 183 »i fred bör undangöras ; och då dermed egentligen intet annat uträttades, än som af hvarje duglig pontonier»officer med öfvad trupp såsom vanlig tjenst påräknas, så ådagalägger den uppmärksamhet, man dervid fästat, »alldrabäst huru lifligt behofvet och gagnet af en sådan trupp och materiel inom hären kändes och erkändes. »Denna trupp upplöstes och försvann vid fredens afslutande.» Sådan är den erfarenhet vi hafva af våra senaste fälttåg och förhållandet har sedan dess ej mycket förändrats. Visserligen hafva Riksens Ständer, på Kongl. Maj:ts nådiga proposition, beviljat anslag till uppsättande och underhåll af två kompanier, och början är dermed gjord till fyllande af den stora luckan i Sveriges krigsväsende, men en början, som saknar fortsättning och sjelf är alltför ringa att utgöra ett helt, är af ringa värde. Redan vid första kompaniets uppsättande omfattade förslaget trenne kompanier, såsom varande det minsta, hvarmed något gagneligt kunde uträttas, och detta första kompani ansågs med rätta endast höra utgöra den första stammen och kärnan för de följande. Men, oaktadt 7 år sedan dess förflutit och nya propositioner af konungen blifvit till ständerne framställda, hafva de till de öfriga kompanierne erforderliga medel ej erhållits. Följden häraf är, att det nuvarande ensamma kompaniet, långt ifrån att i någon mån kunna, som sig bör, fylla behofvet af ingeniör-trupper, ej ens kunnat gifvas den fullständiga utbildning, man af sådan trupp eger rätt att vänta.
Maj:t rörande detta ämne sednast utfärdade Nådiga Kungörelse af den 7 April 1841, uti hvilken, efter inhemtade fullständiga upplysningar om hvarje 24 elllin. Besv.- och Ekon.-VIshotlet» 1)flätande, N:o 87. oris förbrukning och sannolika hellof af denna vara, i Nåder blifvit bestämde de belopp, hvilka af hvarje Stapelstad böra till Riket årligen införas; och då de i detta hänseende meddelade föreskrifter äro så mycket nödvändigare, som, genom hvarjehanda inträffande tillfälligheter, dels tillförseln af denna vara skulle kunna för någon viss tid hämmas och dels behofvet deraf, genom oförutsedda händelser, utöfver det vanliga förhållandet, ökas, anser sig Utskottet böra vördsamt hemställa , att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 14 November 1844. Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Nov., kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af återremtss af Betänkandet, N:o 85. Efter anmärkningar emot Utskottets under ofvanstående numer afgifna Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af föreskrifterne rörande inländske Skådespelares och Konst-idkares skyldighet att erlägga afgifter till Kongl. Theaterns och Hof-Capellets Pensions-Cassor , hafva Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden återremitterat detsamma, hvaremot det blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet.
Obs. att de irulragne Underc Hice2 Yäblar a 206 » 412. rarne äro ersatte medelst kor16 Fourirer a 146 » 2,336. poraler. 387 Transport R.dr 84,162. 21. Transport R:dr 73,561. Stats-Ulskoltets Utlåtande, M 85. Transport R.dr 84,162. Musiken. Gardister. 1,436 Gardister, underhållet oförändradt. 3:o. Spel. 32 Trumslagare å 12 R:dr oberäknadt gardisturider hållet 48 Hornblåsare å 12: d:o d:o 4:o. Handtverkare. 4 Gevärshandtverkare å 48 Rdr, oberäknadt gardistunderhållet 4 Öfverliminerinän ä 12 R:dr, oberäknadt gardistunderhållet s7~ S:a effektive nummer 1,640. S:a kostnad B:ko R:dr 96,110. Transport R:dr 73,561. Musiken. S:a kostnad B;ko R:dr 86,831. S:a besparing 9,279 R:dr. Oberäknadt denna besparing å statsmedlen, medför äfven den föreslagna förändringen en årlig besparing för Stockholms stads inqvarteringsgifvare af circa 1,600 R:dr. 384. 576. 192 48 384. 192. 96. 24. 40 Slats-Utskotlett Utlåtande, Jfé 83. Wermlands Fältjägare-Regemente. Sedan indelda infanteriets sä val officerare sorn manskap erhållit en högst betydlig tillökning, finnes intet skäl för bibehållandet af en korps med sä defekt organisation, som Wermlands fältjägare, hvarföre detta regemente föresläs att helt och hållet indragas. Närvarande förhällandet. Föreslagna för häll ande t. Wermlands fältjägare-regemente, Regementet indrages. enligt riksstaten R:dr 23,684: 16. Bevar ingen. 1 :o.
Af slag å följande'Utskotts Memorial och Utlåtanden, nemligen: Banco - Utskottets: Om utarbetande af ett sammandrag utur den af framlidne Banco-Commissarien Silfver - Den 21 December e. m. stolpe författade Historia, rörande Banco-Verit et, jemte en ändamålsenlig fortsättning för den efter år 1800 framflutne tiden. Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utshottets: I frågan om den liva Evangelii-Bokens antagande. 7:0 Fägran att instämma uti det af Ridderskapet och Adeln fattade beslut, att afslå StatsBancooch Lag-Utskottens Utlåtande, om Enskilde personers rättighet att utfärda In visningar; äfvensom uti Bonde-Ståndets beslut, rörande Banco-Utskottets Betänkande om Banco-Discont-Styrelsen. 8:0 Anmodan till Statsoch Banco-Utskotten, att med förslag till voterings-propositioner inkomma, ej mindre, i anledning af Constitutions-Utskottets Memorial, rörande sättet för slutliga behandlingen af f ågan om inlösen utaf Filiai-Disconternes utelo mule Skuldförbindelser, än ock i frågan om Lånerätt uti Riksens Ständers Bank för Allmänna Brandförsäkrings-Verk et; äfvensom till ExpeditionsUtskottet, att uppsätta behörigt Förordnande för Lagmannen J. Ullberg, som blifvit utsedd till Justitias-Ombudsmannens Efterträdare,samt härom föreslå en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t. 9:0 Beroende vid de öfrige Riks-Ståndens beslut i anledning af ncdannämnde Utskotts Utlåtanden: Den 21 December e. m. Stats - Utskottets: Om den vid innevarande Riksdag verkställde granskning af Allmänna Magazins-Inrättningens förvaltning; i frågan om Aflöning för Serskildta Utskottets Canzli m. m.; och om redogörelsen för de till "Veneriska Smittans hämmande anslagne medel. StatsLagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens: Om disposition af Ekeskogarne.
M. afgifvit underd. berättelse, deruti blifvit anfördt: att tolagen, sora vore en afgift i Rikets stapelstäder å varor, hvilka afgå till eller ankomma från utrikes ort, samt således i och för sig sjelf ej innefattade annat, än en tillökning i tullen, hvilket äfven namnet syntes utvisa, utginge under benämning dels af ordinarie tolag, dels inkvarteringseller tillöknings-tolag, dels ock i några städer af allmän tolag, hvarunder inbegreps både ordinarie och inqvarterings-tolagen; att rättighet till ordinarie tolag funnes tillagd stapelstäderne, antingen i de för dem, tid efter annan, utfärdade privilegier eller genom serskilda Kongl. Resolutioner; att denna afgift i Stockholm uppkommit först i följd af 5 §. 7 mom. i de, staden den 16 Mars i636, förunnade privilegier, och hade, genom Kongl. Brefvet den 21 September 171b samtlige dåvarande Rikets stapelstäder, som ej dessförinnan uppburit en dylik afgift, dertill blifvit berättigade; att inqvarteringseller tillöknings-tolag blifvit Stockholm förunnad genom Kongl.
IS 1852 äskade bidraget vore ganska betydligt, det likväl blifvit ådagalagdt, ej mindre. att, derest icke vid sednaste Riksdag kassans förra inkomster af Krigsmanshus-medel och lönebesparingar blifvit mot Statsanslag utbytta, ofvanberörde kreditiv fortfarande förblifvit tillräckligt, än ock att Stats-verkets vinst å de indragna Krigsmanshus-inkomsterne sannolikt i det närmaste uppginge till samma belopp, som det begärda tillskottet å kreditivet. I betraktande häraf och då de afdrag, arméens befäl å sina små löner finge vidkännas, redan vore betydligare, än att detsamma skäligen kunde med ökade afgifter betungas, har Kongl. Maj:t, uti en den 18 April innevarande år i Nåder albiten Proposition, som från samtlige Riks-Stånden blifvit till Stats-Utskottet remitterad, behagat föreslå Rikets Ständer, att bevilja nödiga medel till fyllande såväl af den för år 1852 utöfver kreditiv-summan yppade bristen, 20,234 R:dr 45 sk. 2 rst, i pensionskassans inkomster, som ock af hvad härtill under tiden för instundande statsreglering erfordrades, i hvilket sednare afseende Kongl. Maj:t ansett lämpligast, att ett kreditiv fortfarande, under hittills bestämda vilkor, å Riksgälds-kontoret anvisades, hvarjemte Kongl. Majit förklarat, att af Rikets Ständers beslut i anledning af Kongl. Majrts särskildt aflåtna Nådiga Skrifvelse om ökadt vederlag till Wadstena Krigsmanshus-kassa för de till Stats-verket indragna rusthålls-afgifterne, deraf Arméens pensionskassa egde tillgodonjuta fidelar, komme att bero, i hvad mån det ifrågaställda kreditivet kunde nedsättas under det belopp af högst 43,000 Ridr, hvartill detsamma eljest behöfde bestämmas.
Men för att utan för långt dröjsmål blifva derpå betänkt, äfven med en mindre stor reel fond, skulle för mig vigtigaste driffjädern vara, att söka förekomma ej blott all framtida tvekan om Rikets Ständers föresatts, att uppfylla Myntbestämnings-lagen, utan äfven alla vinglerier och bemödanden att oskäligen uppdrifva vexel-cursen utöfver den jemna ståndpunkt och hållning den bör ega, till stöd för näringarnes bedrifvande och för de Privat-Bank-bolag eller Hypotheks-föreningar, som till penninge-rörelsens underlättande ämna att uppkomma. Detta mål kan med nuvarande silfver-tiligång, och så vida Rikets Ständer vilja ändra dess fastställda proportion till sedelstocken, efter min tanke, utan äfventyrliga följder, endast uppnås, om man tillät, att, innan den allmänna realisationen, en föregående utvexling af silfver till viss curs finge på vissa terminer vara medgifven. I sådant afseende ville jag föreslå det stadgaude, att ifrån och med den 2 Januarii 1835 utvexling af silfvermynt finge i Banken börja efter nu-tidens vexel-curs, 136 sk. för R:dr silfver, ehvad cursen då är högre eller lägre, och att dermed finge fortfara intill Junii månads slut, men alt utvexligen fortginge ifrån Julii månads böljan till lägre curs, eller i32 sk. för r R:dr silfver, samt att dermed fortsattes intill årets slut, då i och med den 3 Januarii i836 realisation finge taga sin början och orubbligen fortsättas efter myntbestämnings-grunden, 128 sk. på Riksdalern.
Den sålunda uppkommande besparingen kunde begagnas till en skyndsammare inlösen af de öfriga eller lill den allmänna bevillningens nedsättande, I den mån allmän bevillning utbyttes mot grundskatt, skulle jordegarne hafva den fördelen, att, i stället för en utskyld, sorn nu beror på Taxerings-och Pröfnings-kommitteers godtfinnande, Kammar-Rättens och konungens slutliga afgörande, få erlägga en annan, hvilken ej på någons godtycke ankomme. 4:o att hemmans-egarne kunde använda sina stats-obligationer till att köpa flere hemman, i stället för de gamlas försämring eller hurusom helst öfverlåta dessa förskrifningar till andra, hvarigenom hela allmänheten intresserades för deras infriande och innehafvarne betoges fruktan för betalnings uteblifvande i framtiden. Den temligen höga räntan och den årliga kapital-afbetalningen, hvilken med tiden möjligen ökades, skulle hålla förskrifningarne i pris. 5:o att allmänheten finge utan någon skadlig skuldsättning tor staten tillgång å goda statspapper, hvadan förskrifningarne borde utfärdas äfven å mindre summor, för att blifva tillgängliga för små kapitalister och 16 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, A:o 76. derigenom så mycket mera begärliga. Enkor och flere andra kunde derigenom, utan besvär eller äfventyr, få sina små besparingar förräntade. Till förekommande af den förlust, som möjligen skulle kunna genom hemmansvärdets fall drabba de siste inteckningshafvarne i ett sålunda från bättre natur förringadt, starkt intecknadt hemman, borde stadgas, att inteckningshafvare skulle, efter deras inbördes förmånsrätt, ega att, om de sä åstundade, göra sig betalda genom de stats-obligationer, som skolat hemmansegaren tillfalla. Behofvet af medel till nödig kapital-afbetalning å de stats-obligationer, som skulle utfärdas, kunde fyllas genom bränvins-skatten, hvilken, såsom varande af öfvergående natur, äfven borde i öfvergående fall användas.
Hjort, som i underd. anmält det upp. drag han af Storhertiglige Hessiske Ministern vid Tyska Förbundet, von H ar nier , erhållit att utsöka och remittera återstoden af den Pension, som, jemlikt contract af den 10 October 1787, blifvit tillagd Abbé Vogler, i egenskap af Hans Kongl. Svenska Majus Capellmästare, och på grund af hvilket uppdrag Minister-Residenten, genom Directionen för Kongl. Spectaclerne, upp. burit och Abbé Voglers arfvingar tillställa låtit 1000 R:dr, utgörande innestående Pensionsbeloppet ifrån 1808 årg början till 180g års slut, hos E. K. M. i underdånighet anhållit, att, för den öfriga tiden och intill dess Abbé Voglers död inträffade, eller ifrån 18 to års’början till och med Maji månad år 1814 , utbekomma i E. K. M:ts och Rikets Stats-Contoir den innehållna Pensionen, belöpande, för 4 år Underdåniga Skrifvelser. 47 och 5 månader, å 500 R:dr om året , till en sammanräknad summa af 3208 R:dr 16 sk. B:co; så har E. K. M.f uti nådig Remiss af den 25 sisth Jan. behagat till Riksens Ständers Statsutskott öfverlemna handlingarne i detta mål, med nådigt förklarande, att ehuru E. K. M. ej funnit skäl, att, med undantag, från de uti Kongl. Förordningen den 9 December 1812 meddelade föreskrifter, tillåta utbetalningen af en fordran, hvartill Abbé Vogler eller hans arfvingar för•utit laglig rätt, E. K. M. likväl velat till Riksens Ständers pröfning hänskjuta, huruvida något särskildt anslag för godtgörande af i fråga varande innestlende Pension må varda beviljadt.
Och jag hemställer i hvad mån den länge äskade förökningen af Sedlar, som representera Rikets gäld, kunnat bidraga till växelcoursens nyss inträffade hastiga stigande, till Rikets skada. Till Höglofl. Ridderskapets och Adelns godtfinnande öfverlemnar jag, att till det blifvande Utskottet remittera de tankar jag nu haft äran anföra - 636 Den 24 April. Herr Munck af Rosenschöld: Jag har blifvit mycket missförstådd, om någon tror mig anse Sedelstock och Rörelsecapitai för ett och detsamma Tvärtom var jag angelägen att bestämma skillnaden emellan bägge, och sökte i början af mitt yttrande förklara, att den ur Banken utgifna Sedelstocken kan vara för behofvet i sig sjelf stor nog, och ändå den i omlopp i vårt land varande del deraf, eller Rörelse capi ta let , vara för litet. Herr Grefve Lilliencrantz's mening att agio emellan våra Bancosedlar och Spe cieR:dr ej kan existera, emedan det blott fins emellan gångbara myntsorter, och att agio och cours är detsamma, öfverlemnar jag föröfrigt åt kännare af Financeläran att bedomina. Enligt mitt begrepp, skola dessa bägge ord uttrycka särskildta saker. Herr Cederchölds Memorial remitterades till Bancosamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten. Vidare föredrogs Herr Cederschölds äfven på bordet hvilande Memorial, angående några MedicinalLagfarenheten rörande stadganden. Remitterades till Lagutskottet. Herr Printzenchölds Memorial, rörande medel till Fabrikernas upphjelpande, samt Herr Den 24 flpril. 63T Btrghmans 2tne Memorial — det ena angående Färgstofters producerande samt Linoch Hampsäde och Tobaksplanteiing, å elen till Städerna donerade jord; det andra angående befrielse för Rotehållare att åt sina soldater bestå LifMonderingar — blefvo nu å nyo föredragna samt till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet remitterade. Föredrogs Herr Berghmans på bordet hvilande Memorial, angående BåtsmansfördubbRingen. Herr Zeloivi Christer, uppläste följande:
Ögon, som logo likt en vårdag och som nu, då hon var allvarlig och de fina ögonbrynen sammandrogos och den lilla munnen sköt ut, hade det mest intagande uttryck af bekymradt deltagande. Louise var också skolans skönhet, och mademoiselle Latour, religionslärarinnan, höll ofta tal för henne om skönhetens ringa värde, och att det icke är vackra, utan goda och dygdiga flickor, som blifva älskade; något som dock Louise var nog skeptisk att icke sätta rigtig tro till. Hon hade så många gånger sett motsatsen, då man smekte och berömde henne, och ingen menniska brydde sig om hennes fula och snälla kamrater. Lilla Catherine, flickan som stod bredvid henne på trappan, var hennes synnerligt goda vän. De berättade allting för hvarandra, och de hade lofvat, att så snart någon af dem blefve kär, skulle hon genast anförtro sig åt vännen. Men ännu hade denna intressanta tilldragelse icke egt rum. »O, ser du, Louise», hviskade Catherine plötsligt efter en stunds tystnad, »ser du den der soldaten Nej, icke der ... se då hur jag pekar ... ditåt ... ja, ja, der, der ... ser du ... hvad han är vacker O, den stackars, stackars ... han kan ju inte gå ... ser du hur han släpar sig ... hvarför hjelper man honom inte O, jag måste ... Och hon ville göra sig lös och skynda ned för trappan in i folkhopen, men återhölls af en fast och hård hand på sin axel. »Var god och stå stilla, Catherine», sade lärarinnan och gaf henne en liten skakning. Catherine lydde, men hon slet sig otåligt ifrån den stora handen, vände på hufvudet och slungade en föraktfull blick på mademoiselle. Mademoiselle Justine var en stor, fet flicka med hög ansigtsfärg, små krusiga lockar och förkylda händer. Catherine kunde inte tåla henne; hon påstod, att hela mademoiselle Justine var en humbug.