Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, efter hvad jag kunnat finna, alla de invändningar, som blifvit gjorda emot §, vid närmare påseende icke synas angå den sak, som är i fråga, och då förändringen, ehuru mindre väsendtlig den än må vara, likväl är en förbättring, tillstyrker jag R. o. Ad. att bifalla den föreslagna nya redactionen. Ilr Printzenskjöld: En värd ledamot har anmärkt, att i nu förevar. § den 107 § Reg.F. blifvit vid sisth riksdag måhända orätt införd, och delta förhållande påminner nogsamt om nödvändigheten vid detta tillfälle af en sorgfällig tillämpning utaf stadgandet i Reg.F:s 81 §, att i grundlagarna icke göra några förändringar, med mindre desse äro af högsta behof påkallade och äfven bestämdt nyttige. Sedan införandet skett, kan naturligtvis denna oriktighet icke för det närvar, undanrödjas. Förändringen är emedlertid icke af den natur, att den gör § otydlig, och medförer alldeles icke den af Hr Cederschiöld uppgifne nödvändighet att bifalla det nu föredragna grundlagsförslaget, såsom, efter hans förmenande, det enda medlet, att få det system fullkomnadt, som lagstiftaren, genom 107 §:s åberopande uti den 9 §, skulle haft för afsigt att uppställa. Man behöfver icke mer än blott läsa den mening, hvaruti orden skulle införas, och jemföra dem med ordalydelsen af den tillika åberopade 106 §, för att genast finna, det denna mening och denna § stå i ett direct och oskiljaktigt sammanhang med hvarandra. Uti 9 § och den period deraf, som är till förändring föreslagen, står nemi. uti tydliga ordalag uttryckt, såsom ett positivt stadgande för Konungens rådgifvare, att göra kraftiga föreställningar mot de beslut, Konungen tilläfventyrs skulle vilja fatta, hvilka voro uppenbarligen stridande emot rikets grundlagar eller allmänna lag.
Tillökningen i skjutslegan är ock ganska kännbar icke allenast för de tjenstemän, som måste begagna skjuts på embelsresor, för hvilka ingen ersättning erhålles, utan ock för statsverket. Polisen inom länet handhafves i städerne af deras magistrater och stadsfiskaler samt på landet af 6 kronofogdar, 26 länsmän och 1 landsfiskal, biträdde af fjerdingsman, sockne-nämilder och inom byelagen valde ordningsmän. Helsovården destrides af 4 provincial-läkare, stationerade en i hvardera af städerne Mariestad, Lidköping, Hjo och Fahlköping, jemte en del af de i länet forlagde regementers läkare. Examinerade barnmorskor finnas 18 i städerne och 10 på landet. Länslazarettet i Mariestad är den enda allmänna sjukvårdsanstalt i länet. Det är otvifvelaktigt ett bland de rymligaste och vackraste i riket. Antalet har varit mindre de sednare åren derföre att länets deputerade nedsatt kurhusafgiften från 5 till 4 sk. för hvarje mantalsskrifven person och bestämt en afgift af 10 sk. 8 rist banko om dagen för hvar och en som intages till lazarettsvård. För kurhusvård erlägges deremot ingen särskild betalning. Sedan förra berättelsen afgafs, hafva 30 sockne-magaziner tillkommit och magazins-fonderne ökats med 3,949 R:dr 38 sk. 2 rist banko samt 2,532 tunnor 25f kappar spannmål. För närvarande finnas: Kontant. Dessa tillgångar äro dock allt för otillräklige hjelpmedel, när missväxt inträffar, särdeles som magazinernas tillgångar i allmänhet till större delen ut - 35 lånas och mången låntagare icke kan, då ofördelaktig årsväxt inträffar, verkställa den återbetalning, hvartill han sig förbundit. JDen ofvan anmärkta tillökningen i magazinsfonderne torde likväl antyda en stegrad omtanke hos menigheterne.
För den förra af sistnämnda båda tidningar har hon äfven öfversatt flere af de högtidstal, som konung Oscar I I höll i musikaliska akademien under sitt nioåriga presidium därstädes. Till dessa öfversättningar, som rönt mycket och välförtjänt erkännande, har fröken Werner särskildt bemyndigats af den höge författaren. Som ett erkännande af hennes litterära verksamhet valdes hon 1892 till medlem af » The royal chartered institute of journalists » i London, en heder, som förut ej vederfarits någon kvinna i norra England. Just som vi nedlämna denna artikel till tryckning, ingår till oss underrättelsen om en ny litterär utmärkelse, som kommmit vår landsmaninna till del, i det hon nämligen af den stora musiktidningen » The musical Times » anställts som korrespondent öfver svensk och norsk musik. Ofvanstående korta data ur Hildegard Werners verksamma lif gifva vid handen, att hon i sitt nya hemland intager en framskjuten plats, och att hon förstått att därstädes göra det svenska namnet aktadt. Att hon lyckats härmed just i England, detta affärsland par préférence, visar bättre än ord hennes begåfning, energi, praktiska förstånd och, icke minst, hennes förmåga att vinna människor. Ty det är sannerligen ingen lätt sak att i det stolta och mäktiga England väcka intresse för vår nordiska tonkonst, hvilken, fritt uppväxt i vårt fattiga, undanskymda land under V O N JCR / EMER, dess långa, bistra vintrar och ljusa sommarnätter, vid furors sång och bäckars brus, bland troll och elfvor, för britten öppnar en ny, lyrisk värld. Också skulle fröken Werner knappt lyckats genomföra sina planer utan mäktiga beskyddare, och sådana har hon äfven vunnit i mr William Dickson och lord William Armstrong, bägge kända i Sverige och framstående ifrare af musik. Ett icke ringa inflytande på hennes utbildning har likaledes utöfvats af hennes bekantskap med Jenny Lind och andra utmärkta artister. Det är i sanning ingen ringa lifsuppgift, Hildegard Werner satt sig före, och hvarje svensk måste känna sig tacksam för den heder hon redan gjort vårt land och önska henne all möjlig framgång i hennes sträfvande, på det att hon framdeles som hittills måtte föra Sveriges runor med den äran. E t t samtal. Af Tant Ann.
Man har kallat detta tänkesätt än medelvägsmännens, än åter de obeslutsammas och gerna velat debitera dessa personer brist pä omdöme, på hvarje sjelfständig öfvertygelse. Men partimannen som gör så, borde ej vara okunnig derom att personer finnas, hvilka icke tillhöra något parti. Om hos dem saknas den beslutsamhet, som ensidigheten, parti-åsigfen medför, så följer deremot af ärendenas handläggning med en fördomsfri blick, ett lugnare och mera allsidigt bedömande. Om så förhåller sig, bör man icke förkasta tillvaron af ett sådant tänkesätt och icke qväfva dess inflytelse. Det synes mig som, genom antagande af motionärens förslag, det tänkesätt hvarom jag nu talat, och som t I) e n IV Fe 1) r u a r i e. m. 479 constitutionela monarkier vanligen kallas centern, ovillkorligen skulle sprängas. Anser man tillvaron och inflytelsen af ett sådant, från sido-inflytelsers parti-åsigter fritt och derigenom allsidigare, lugnare tänkesätt vara en lycka; sä bör man väl söka att bibehålla det och ej spränga det. Dessa åsigter har hos mig åstadkommit tvekan att antaga motionärens förslag, ehuru jag långt ifrån är nöjd med den nuvar. ordningen: men som detta icke utgör föremål för vår närvar, öfverläggning, måste jag inskränka milt yttrande till endast motionen, och kommer, till följd af hvad jag anfört, att rösta antingen för bifall lill Utsk:s förslag eller för återremiss af betänk., i hvilket sednare fall jag icke önskar någon föreskrift, hvarefter Utsk. bör förfara, utan önskar att Utsk. må i detta afseende hafva fria händer och jag grundar denna åsigt derpå, alt jag anser ämnet erfordra utredning. Frih. Stedingk, Styrbjörn: Jag hade egentligen icke ämnat yttra mig uti förevar, fråga, då jag sjelf väckt en motion ang:de Bänkm:s-valen, men hvilken motion Utsk. afstyrkl.
Om något bevisar sanningen af detta mitt påstående, ar det hvad Herr StatsRådet Grefve Platen nu sjelf lillkännagifvit, att Herr Majoren och Riddaren Bagge endast hade 14 dagars tid att uppgöra kostnadsförslaget öfver ett så vidsträckt arbete. Jag lemnar dock gerna å sidö alla dessa reflexioner, för att blott kunna se och bedöma ämnet ur dess närvarande skick. Då iedes min önskan,så väl af nationlig stolthet sorn skyldig aktning för hvad föregående Ständer besluLat, till att medverka för Götha Canals fullbordande. Det förtroende jag hyser till deras omdöme, som bestämdt förklarat, att Götha Canal, en dag fullbordad, skall i militäriskt hänseende medföra oberäknelig nytta, är tillräckligt skäl för mia att icke bestrida ett sådant påstående. Men jag kart aldrig medgifva, att detta företag är af den vigt, att allt annat för ness fullbordande bör åsidosättas. Jag tror ej, att Den 22 Juli f. m. 107a Sveriges sjelfständighet löper mindsta fara, Antingen Gotha Canal blifver färdig några år förr eller sednare. Pä dessa skål både har jag bestridt och bestrider ännu att hevillja de orimliga pretentioner, som frän en och annan Götha Canal Directeur blifvit å Bolagets vägnar framställde. Enligt min öfvertygelse, kan Gotha Ganalarbete äfven sä väl bedrifvas med airecta Statsanslag eller län frän Banken, som genom Discontvinst; och då man erfarit de stora olägenheter, Discontinrättningarne i Riket i flera afseenden medfört, tror j;ig att Riksens Ständer böra begagna denna tidepnnkt, under hvilken Götha CanalBolas; erhåller ganska betydiiga summor emot hvari föregående Ständer dem löfval, för att pä samma gång befria sig från de band, söm för Riksens Ständer alltid skola blifva hinderliga att reglera Riketsmyntväsende. Icke längesedan voro Riksens Ständer så godt som nödsakade, att bevilijr fördubblade Creditiv i Banken för Götha Canal Discont.
»Hvad tycker fruen om sin svärmor?» sade han en dag, då Marianne satt vid sidan om honom och planterade nejlikor på en blomsterrabatt. Marianne rodnade öfver hela ansigtet när hon svarade: »jag har aldrig sett henne.» »Har fruen ...» Gubben sväljde sin häpenhet och sitt utrop. Han insåg att här måste ligga något inunder. Och så uppstod det en lång paus. Dessa oskyldiga ord qvarlemnade i Mariannes sinne en tagg. Hur långt, ack hur långt hade hon icke igen innan hon kunde vinna Börje! Det skenbart goda samlif, som fans emellan dem tröstade henne icke. Det var som ett tomt skal, under hvilket hans långsinta agg ännu gömde sig; och om han smekte henne, så voro smekningarne utan själ. Hon var hans hustru, derför att han var bunden vid henne. Se der allt! För honom kunde hon likaså gerna varit en främmande qvinna. Sedan vårarbetet var slut reste Börje till staden tre gånger i veckan i stället för två. Dessa »affärer» väckte hos Marianne en feberaktig nyfikenhet. Hvad kunde han ha för sig? Utfråga honom kunde hon icke, dels emedan hon osvikligt skulle fått samma svar, dels emedan ingenting förargade honom så mycket som enträgenhet. Hon hade märkt att han aldrig tyckte om när hon kom in i hans rum. Kanske fingo de en dess större lockelse just derför. När han var borta, brukade hon smyga sig dit in. Det var ett sätt att utspionera hans hemliga vanor, när hon kunde gå omkring så der och undersöka allting. Hon letade i hans papper, hon bläddrade i hans böcker. Men han hade en afskyvärd vana att läsa ned allting och taga nycklarne ur; hon hittade aldrig något som kunde ge henne några upplysningar. Och hon kände endast dess tydligare, hur fullkomligt okunnig hon var om de hemliga drifkrafterna i hans lif. En dag hade hon, då hon på måfå slog upp en bok, fått tag i en beskrifning om myrornas lefnadssätt och den intresserade henne; hon kunde icke sluta igen. Det var mycket mer spännande än en roman. Och hon satte sig vid skrifbordet med armbågarne på det och fingrarne så vidsträckt som möjligt utbredda öfver hufvudet.
Denna Adel, hvars betydelse, anseende och sjelfständighet på detta sätt skakades, skulle derigenom såsom Riks-stånd bringas till ett ringa antal och sålunda med mindre svårighet kunna beherrskas. Men i samma mån som det yttre inflytandet ökades, minskades äfven oberoendet, till föga fromma för det allmänna. Den som eger en vigtig rättighet, hvilken han högt värderar, lärer väl icke heller af någon opartisk domare kunna förtänkas derföre ali han i det längsta söker försvara sig, dä man vill frånrycka honom densamma, och jag tror icke att den, som vid hvarje med skäl eller oskäl gjord uppmaning, villigt bortskänker hvad han eger, derigenom förvärfvar någon aktning. Om jag genom Utskottets anföranden kände mig i ringaste mån öfvertygad, att fäderneslandets väl kräfde den ifrågavarande uppoffringen, skulle hvarken denna eller någon annan vara för stor, men intill dess sådant kan klarligen bevisas, behåller jag min Riksdagsmannarätt. De utvalde ledamöterne skulle betalas. Engelska Pairskammarens medlemmar emottaga ingen betalning för sitt besvär, utan åtnöja sig med utmärkelsen att få besluta om fäderneslandets lagar och öden. Ännu eger Svenska Adeln tillräcklig förmögenhet för att, utan ersättning, behörigen kunna utöfva sitt representant-kall. och om en eller annan mindre bemedlad skulle anse sig förhindrad att sjelf infinna sig, kan han dertill befullmäktiga en annan. På detta sätt inträda ofta på Riddarhuset skicklige och utmärkte män, som, till följd af bristande hufvudmannarätt, eljest skulle derifrån varit uteslutne. Hvad man önskar vinna genom val är således härigenom till betydlig del redan vunnet. Den stundom inträffade och öfverklagade fåtaligheten af Ridderskapet och Adelns närvarande ledamöter vid en del ärendens afgörande, skulle icke genom valen förekornmas, ty medle,mmarne af detta Stånd kunde, ej mer än dem som tillhöra något annat, tvingas att oupphörligt under öfverlägguingarne vara tillstädes.
189 förelse; men då emellertid, hvarken i följd af CanalStyrelsens organisation, någon hufvudsaklig inflytelse, vid förekommande öfverläggningar och beslut blifvit Herrar Fullmägtige gifven, ej eller de till Fullmägtiges efterrättelse gifne Instructioner, innefattade någon anledning eller rättig, het att åt Bolagets eller Hirectionens åtgärder meddela slutlig sanction. funne Herrar Fullmäg. lige sig ej tillständigt, att sträcka deras åtgärd utöfver nyssnämnde förklarande, utan öfverlemnade saken till vidare pröfning åt Fikets Ständers Revisorer; hvilka åter sedermera för deias del förklarat sig ega ali anledning instämma i de loford Herrar Fullmägtige, i afseende på Herr Grefvens åtgärder vid CanalVerket yttrat, men med fästadt afseende på 8 §. i Instructionen för Revisorerne af år 181a, emellertid ej ansett sig tillhöra att upptaga frågan, om en dylik förhöjning, lill slutlig pröfning, den de åt nu varande BancoUtskott öfverlemnat. BancoUtskottet har, efter sorgfälligt öfvervägande af alla omständigheter, och med fästadt afseende så väl å vigten och angelägenheten af Herr Grefve von Plåtens fortfarande odelade omsorger för företagets drift och framgång, som billigheten och rättvisan deruti, att Herr Grefven hålles skadeslös för de betydliga extra utgifter, hvilka i och för denna befattning honom tillskyndas, funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer, ej mindre att låta bero vid det af Bolaget fattade beslut, rörande oftanämnde förhöjning af 1000
I Westerås Recess 1527 heter det, att konungen fruktade, att ”sliga fastelagen företoges med honom, som med mongom androm skedt är,” och på ett annat ställe, att konungen hellre ville lemna spiran, ”enn att man skall tagha sig nogon ny fastelagen för med honum.” Laurentius Petri kallar katolska messan ”en fåfäng och olempeligh Fastelaven,” och brodren Olaus klagar, att af gudstjensten blifvit ”fögho better än en fastelaghen,” samt berättar, huruledes Luther bestraffade det ofoget, att tiggaremunkar missbruka Mariebilderna och ”löpa om landet medh i fastelaghens wijs”186. Lybeckaren Wullenweber yttrade till ett danskt riksråd, ”att innan nästa fastlagstid ville han besöka konung Gustaf i Stockholm och bringa honom en mummenskanz;” Strinnholm tillägger, att detta ord, som betecknar en maskerad, ofta förekommer i riksregistraturen från Gustaf I:s tid187. Såsom bevisande, att Fastlagen måhända äfven betecknat hufvudpersonen i ett maskeradupptåg, anför Rydquist Tegels skildring af Gustaf I:s gästbesök hos biskop Brask på biskopsgården i Linköping. Biskopen hade beredt en ”prålachtig banket” och efter han var en ”treesk och förslagen man och wiste tämeligh wäl til at umgå med Hoffsaaker” gjorde han ”sigh sjelff til Fastelagen,” åstundande derigenom göra konungen glad, hvilket ock lyckades. Rydqvist tillägger upplysningsvis, att utomlands prester ofta deltogo såsom spelande i gyckeltillställningar, hvilket synes deraf, att det mer än engång förböds dem att vara joculatorer188. I det längsta betvifla vi dock, att den strängt hierarkiska biskop Brask, den gamla religionens förnämsta stöd i landet, skulle till den grad hafva glömt sin värdighet som en kyrkans furste, att han förnedrat sig till att för konungens nöje spela hufvudrollen i ett maskeradupptåg.
Klaganden må sedermera inom åtta dagar, efter det beslut fattades, ingifva sina besvär till Konungens befallningshafvande, som genast infordrar vederbörandes förklaring inom den för hvarje ort brukliga kortaste tid, och, efter förklaringens inhändigande, sist inom nästa dags utgång sitt utslag i målet meddelar. Den med Konungens befallningshafvandes utslag missnöjd är, ege att, inom åtta dagar efter deraf erhållen del, till Konungens belaliningshafvande inlemna sina lill Konungen Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 7. 45 ställde besvär; åliggande Konungens befallningshafvande att dessa besvär, jemte egen och vederbörandes förklaringar, till Konungen ofördröjligen insända, för att, i dess Högsta domstol, skyndsamt upptagas och afgöras. Ej må besvär, som ofvan sagde äro, anföras af annan än den, som i granskningsstäm ma eller val deltagit, eller vid val under omröstning varit, eller genom beslut, som vid granskningsstämma eller val fattadt är, från utöfning af rösträtt blifvit utesluten." Stockho'™ den 11 April 1851. HGudmundsson. Andei-s Ericsson förenar sig med Ii. Gudmundsson; äfven undertecknad förenar sig med Bengt Gudmundsson Per Hansson. E. M. Falck yttrade: “Ehuru icke närvarande i egenskap af suppleant, då utskottets pluralitet antog sitt förslag, får jag likväl nu, såsom suppleant i utskottet, då memorialet derom justeras, tillkännagifva, att, om jag hade varit närvarande, jag skulle hafva förenat mig tili här ofvanstående reservationsförslag.” 46 KonstitutionsUtskottets Memorial, N:o T. Förslag1 tili i Riksdagsmännens fördelning mellan Länen*). Län. Antal Ombud. Stockholms Götheborgs och Bohus 13<f,383 5. Norrbottens ■ 44,456 2. Om landsbygdens 96 riksdagsmän fördelas pä dess folkmängd (2,835,741), så erhålles en riksdagsman för ungefär 30,000 innevånare.
Utgifterne åter uppgingo till 114,945 R:dr 20 sk.; hvaraf i fosterlöner och underhåll för barn utom Barnhuset, jemte arfvoden till Presterskapet för tillsyn om barnen i aflägsnare orter utgått 48,857 R:dr 5 sk. 4 r:st., och i underhållskostnad inom Barnhuset 39,987 R:dr 20 sk. 2 r:st. I Barnhuset vårdades under loppet af nämnde år 1,012 barn; dock i medeltal på en gång endast 238. Antalet af barn, som utom Inrättningen åtnjöto underhåll, var 3,186. För vinnande af en förbättrad hälsovård inom Barnhuset har en Öfver-Läkare derstädes blifvit anställd, med lön af 666 R:dr 32 sk., jemte 300 R:dr såsom ersättning för husrum, ljus och ved. b) Frimurare-Ordens Barnhus. Med inberäkning af den till Barnhus upplåtna fasta egendomen, brand försäkrad och i värde upptagen till 45,000 R:dr, hade Barnhuset år 1842 en Fond af 246,430 R:dr 19 sk. 11 r:st. Inom Barnhuset, der utrymme är beredt för 100 barn, njuta barnen vård, loda oeh kläder samt undervisning. Utomhus varande underhållstagare utgjorde vid 1842 års slut ett antal af 287, som erhöllo fosterhjelp, beräknad till 12 sk. och för en del till 16 sk. i veckan för hvarje barn. c) Allmänna Barnbördshuset. Oberäknadt fastighetsvärde, 30,000 R:dr, var Inrättningens Fond nyssnämnde år 51,216 R:dr 32 sk. Under de ifrågavarande fern åren hafva vid denna Inrättning 2,315 Barnaföderskor blifvit förlösta samt åtnjutit vård och underhåll, 90 Läkare tjenslgjort för undergående af Chirurgiae Magisters examen, samt 200 Barnmorskor njutit undervisning och blifvit examinerade. d) Sällskapet Pro Patria Barnoch Barnbördshus.
Vördsammast föreslår jag upphiifvande af K. brefvet d. 3 Juni lySa, som stadgar, att, enär i dråpmål förekommer* att flere i brådskilnad lagt hand å den döde, och ej utrönas kan af hvars händaverkan han döden ljutit, Hofrätten må dömma tili lottkastning emelian de anklagade, och såmedelst urskilja hvilkendera dödsstraffet undergå skall. Skälen till denna motion ärö upptagna 1 Hr Jilst.Ombudsmannens berattelse till R, H. St. vid denna riksdag, 2. Förvandling af böter till fängelse vid vatten och bröd har i 5- cap. 4 Straff-b:n blifvit bestämd på ett sätt, som ej så noga liknar det af annan i samma cap. gjord förvandling. Ehuru en dags fängelse vid vatten och bröd anses svårare än ett par spö eller ris,— ty till högsta kroppsstraff räknas 4° Par spö eller 3o par ris, men ej mer än 28 dagars sådant fängelse; — så har likväl blifvit föreskrifva!, ä'( É sistnämnda straff ökas med 4 dagar i sender: men sorn det tydligen både bör och kan ökas^ med endast en dag i sender, på det att tillökningen i strafftid må närmare lämpas efter tillökningen i böter; som vidare straffet för hvarje dag försvåras, allt som tiden för dess fortfarande utsträckes; och som slutligen högsta kroppsplikt ådömmes vid förvandling till ris, när böterna öfverstiga 116 daler, och vid förvandling till spö, när de gå öfver 117 daler; så har jag ansett att, derest böter hädanefter komma att förvandlas till ettdera af nyssnämnda begge straff, det vore lämpligt, att högsta kroppsplikt af valten och bröd bestämdes först när bötesbeloppet ej för mycket stiger öfver eller under 117 daler; och jäg vågar alltså föreslå följande förändring af 5 cap. 4 §:n Straffbin: ”Vid boters förvandling till fängelse viii vatten och ”bröd afräknas för hvarje dag 0 daler under första veckan* ”4 dal. under andra, 5 dal. under tredje och 6 dal. under ”fjerde veckan.
Landshöfdingeembetets utslag angående riksdagsmannavalet icke vunnit laga kraft, likväl vid vite (emot Landskamererarens reservation) ålagt valförrättaren att utfärda ny fullmakt i öfverensstämmelse med samma utslag, hvilket åläggande saknat stöd af lag; alltså pröfvade Kongl. Hofrätten, med tillämpning af 1 kap. 12 § Rätteg. balken, rättvist döma Landshöfdingeembetets Ledamöter, Landskamereraren Gust. Nordén och Landssekreteraren Fr. Holmqvist att för hvad dem sålunda hvar för sig till last läge, böta den förre tjugufem riksdaler och den senare trettiotre riksd. 16 sk. banco till treskiftes. Af de sakfällda äro besvär öfver detta utslag hos Kongl. Majit i underdånighet anförda, och bero af nådig pröfning.
Ifrån det Wällofl. Borgare-Ständet har upplysning blifwit begärd, huruwida Rotehällaren bör wara fri eller ej ifrån den förestagne afgiften i fall Soldaten wore Commenderad pä arbete, eller inga Regements - möten infälle; huruwida ej nägvt wiftt borde bestämmas rörande Under-Ojftc rare, svin innehafwa Soldate-Boställen, eller de Rotar, som betala vacance - afgift: huru mycket Soldaten bör betala af de 8 R:dr, som i Paftevclance - afgift blifwit förestagna, samt om det af Soldatens lön fär innkhällas; emedan, om det alltid skulle genom arbete ersättas, det ledde till en läng omwäg genom reqvisition först hos Landshöfdinge-Cmbeket och sedan hos Compagnie - Chrfen, samt äfwen mänga Rorchällare jutte pä sä smä Hemmansdelar, att de ej behösde någon arbetshjelp. Swärighecen för ersättning genom arbete, kunde äfwen uppkcmma i sal! Soldaten blefwe Commenderad pä arbete för Kronans räkning elier dogeÄfwen anmarkes att Riksens Ständer tvdeligen borde bestämma att denna afgift ärligen skulle utgä, samt tiden ka den borde erläggas. Widare har denna fräga blifwit ansedd såsom icke hörande till de nial, som af Riksens Stän - »47» Den 9 Julik. der kunna afgöras, i grund hwaraf den borde hans skjutas til! underhandling med Kneckte-Contracternes innehafware.