Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mom. 4* Föredragningen af Utskottets Betänkande sker, uti alla de i denna §. omförmälde mål, först i Nedre Kammaren, och på sätt §. 64 morn. 2 föreskrifver; dock så, att när Utskottet afgifvit den i nästföregående mom. omtalade förklaring, och begge Kamrarne ej blifvit ense vid målets andra föredragning i den Nedre, det varder hänskjutet till gemensam Kammares afgörande. §. 73. Beslut, angående det i §. 64 Regerings-Formen omförmälde: anslåendet af extraordinarie utlagor eller Bevillningar till Statsverket, äfvensom anordnandet af sä väl dessa, som Rikets ordinarie Statsmedel och inkomster, att vara under Konungens disposition till de af Riksförsamlingen prof vade behof och efter den upprättade Staten, äro Riksförsamlingens ensak. Bil. till Constitutions-TJtshottets Memorial, JSf:o 38. 43 Mom. i. Till Rikets belastande med gäld fordras sammanstämmande af Konungamakten och Riksförsamlingens båda serskilde Kamrar, eller den gemensamma. §. 74. Stats-Utskottet tillkommer: att uppgöra en förslagsberäkning öfver Statsverkets inkomster; —- att utröna, pröfva och föreslå det, som till Statsoch Riksgäldsverkens behof erfordras, sedan nödiga indragningar och besparingar blifvit iagttagne; — i sammanhang dermed, att pröfva alla frågor om Rikets utgifter; — att föreslå den Riksstat, som skall blifva gällande, till dess ny bevillning af Riksförsamling fastställd blifvit, och efter dess beslut vidtager; — de summor, hvilka, enligt §. 63 Regeringsformen , skola för serskilda händelser afsättas; och slutligen huru mycket genom bevillning utgöras bör, eller om och under hvad villkor, så framt Konungen dertill sitt bifall gifver, Rikets belastande med gäld kan ifrågakomma. Förslagsrätt i dessa mål tillkommer Konungen, ett eller flere Landskaps-ting, enskildt Ledamot af Kamrarne, samt för det fall, som omnämnes i §. 57, mom. 3, Stats-Utskottet.
Forsberg och undertecknad gemensamt derigerade arbetet: Af Stats-kont. utbesalda arfvoden till Krigs-rådet och undertecknad (500 rsdr årligen åt hvardera (Se Bil. 3) Af Stats-kont. utbetald ersättning till biträde vid renskrifning kollationering och korrekturläsning, 400 r:dr årligen. (Se Bil. 3 Af Stats-kont. utbetald kostnad för tryckning och häftning af 2000 exemplar af hvardera l:a, 2:a, 3:e, 14:e, 18:e och 23:e Titlarne af Militär-författnings-samlingen, tillsammans 139£ tryckta ark. (Se Bil. 3) . Don 14 December. Transp. 13,470: 25. 8. 10,812: 17. — Af Slats-kont. utbetald lill undertecknad för 400 exempl. af 15:e, 17:e, 21 :a, 22:a och 28:c Tillaruc, hvilka jas’- pä egen bekostnad före milt in* inträde i redaktionen ulgilvit, tillsammans 31 g (ryckta ark (Se Bil. 3) . 1,100: Af Krigs-coll:ii Utredn:s-Alil. ulhetalde arfvoden till en Vaktmästare för åren 1847. 48 och 40. (Se Bil. 4) 300: Härifrån afdrages: Stimma h:co r:dr 20.822. 21. 0. Totalbeloppet af Statsverkets utgifter i och för ulgifningen af ”Samling af gällande författningar rörande arméen, dess styrelse och förvaltning”, är således 20,822 r:dr 21 sk. Orast. T och icke ”circa 35,000 rulr”, som del af 11. St:s Revisorer blifvit upgifyit.
Båtsmanshållet för Städerne i Riket, angående regleringen af. XIV. 147. XV. R. 3oi. LIV. B. 291, LVU. 3o. LX. A. 216. LXVI. E. 125. — om skyldighet för Rotehållare vid, att sig personligen inställa vid GeneralMönslringar. Se Rotehållare. — inom Blekinge Län, om Indelningsjemkning och lindring i. XLIX. B. 96. L. A. 119. LI. E. 64. — om Vacanceafgifts erläggande af Rust - ia5 och Rotehållare vid, då Båtsmän under krig afgå. Se Vacance-afgift. Bänkmansfordelning, anmälan om förrättad. I. 56. Bänkmansval. Bänkmännen, ledigheter ibland. Se Afsägelser. Böcker, om anslag af medel till uppköpande af, åt de fattigare folkklasserne i Länen. V. 91. VIII. R. i38. XXIII. B. 321. XXIV. 67. XXVI. A. 4. XLI. U. 249, 334. XLV. A. 28. — och skrifter, angående anstalter till deras lättare afsändande orterne emellan. XV. 3r. XVI. R. i3ö. XLV. B. i35. XLVIII. 34. XLIX. A. 148. LX. U. 127. A. 242. Böhnen, Carl Fredrik von, yttrande. I. 247. Böner, om fri tryckning af de vid den nya EvangeliiBoken fogade. Se EvangeliiBoken. Börtzell, Johan Abraham, yttranden. I. 452, 660, 665. Böter, angående, för dem som i Städerne försumma, att vid den andra Uppbördsstämman betala Kronoutskylder. XXIII. B. ii2. XXIV. A. 3i.
Hon behöfver också sin tid att närmare öfvertänkas och genomhäcklas. Hittills har man egentligen nöjt sig med att förkättra Stånden; men att undersöka hvad deras rätta betydelse varit och är, det har man ansett öfverflödigt, det återstår. I detta hänseende vore det verkligen väl, om, såsom jag önskar, ett förslag, bygdt på ståndsval, komme att ligga på R. St:s bord. Jag är icke så blind, att jag icke inser, att Utsles förslag skall förkastas vid nästa riksdag; men det är icke ett visst förslags framgång, utan ämnets utredning, som jag önskar, och det är äfven skälet, hvarför jag nu så omständligt yttrat mig om hvad jag hufvudsakligen gillar. Jag tror dessutom, att ropet på en representationsförändring utgått mera från andra politiska syften, än frän känslan af behofvet eller från någon verklig längtan efter dess tillfredsställelse. En tidning, som i detta afseende torde kunna anses för officiel, har redan förklarat, att man uppviglat sin8 H. 24 186 Den 12 Mars f. m. nena för helt andra ändamål. Om en medlem af detta Hus, hvilken i går lät oss titta in under den förlåt, som betäcker verksamheten under förliden riksdag och äfven vid den innevarande, fortsätter sina meddelanden; så torde Ståndet ännu mera blifva öfvertygadt derom, att många andra ändamål, än att åstadkomma en representationsförändring, legat under ropet på denna. Den omständigheten att man klandrar och förkättrar ståndsgrundsalsen, anser jag såsom ett tecken för oss, mine Hrr, att företrädesvis bevara denna grund, ty de, som nu vilja omhvälfva vår författning, äro skarpsinnige män för deras ändamål. Hvad de kasta sig på att företrädesvis förstöra, det böra vi förnämligast försvara, emedan fäderneslandets räddning derpå beror. Det fans under Fransyska revolutionens skiften i nationalförsamlingen en man, kommen från en aflägsen landsort, hvilken man ej trodde skulle så noga förstå ärendernc.
Och om morgonen förde det östanvädret gräshopporna fram. Och de kommo öfver hela Egypti land, och gåfvo sig ned allestäds i Egypten, så ganska många, att tillförene deras like intet varit hade ej heller härefter varder. Förty de öfvertäckte landet, och gjorde det svart. Och de åto upp allan grödan i landena, och all frukt på trän, som qvar var blifven efter haglet, och läto intet grönt blifva qvart på trän, och uppå grödan på markene i hela Egypti lande. Då kallade Pharao hasteliga Mose och Aaron, och sade: Jag hafver syndat emot Herran edar Gud, och emot eder. Förlåter mig mina synder ännu i denna resone, och beder Herran edar Gud, att han dock borttager denna döden ifrå mig. Och han gick ut ifrå Pharao, och bad Herran. Då vände Herren ett ganska starkt vestanväder, och upptog gräshopporna, och förde dem i röda hafvet; så att der icke blef en qvar någorstäds i hela Egypti land. Men Herren förstockade Pharaos hjerta, att han icke släppte Israels barn. Herren sade till Mose: Räck dina hand upp åt himmelen, att det varder så mörkt i Egypti land, att man må taga uppå det. Och Mose räckte sina hand upp åt himmelen; då vardt ett tjockt mörker i hela Egypti lande i tre dagar; Så att ingen såg den andra, ej heller uppstod af det rummet, der han var, i de tre dagar. Men när alla Israels barn var ljust, der de bodde. Då kallade Pharao Mose, och sade: Går åstad, och tjener Herranom, allenast låter edor får och fä blifva här; låter ock edor barn gå med eder. Mose sade: Du måste ock låta oss hafva offer och bränneoffer, det vi Herranom vårom Gud göra skolom. Vår boskap skall gå med oss, och icke en klöf tillbakablifva; förty af våro skole vi taga Herranom vårom Gudi till tjenst; ty vi vete icke, hvarmed vi skole tjena Herranom, tilldess vi komme dit.
Genom särskilda nådiga bref af den 25 Januari 1841, har Kongl. Maj:t till behörigt iakttagande lemnat vederbörande embelsmyndigheter del af hvad Rikets Ständer härutinnan beslutit. Derjemte förordnade Kongl. Majrt en kommitté, för utarbetande af förslag till organiserande af ett landtbruksinstitut å Ultuna kungsgård, hvilket förslag, hvaröfver Landtbruks Akademien i sistlidne Maj månad sig yttrat, nu beror på Kongl. Majrts nådiga pröfning; och blefvo, genom nådiga cirkulärbref, Konungens Befallningshafvande, utom i Skaraborgs och Upsala län, förständigade att uppgifva, huruvida, i afseende på öfriga tillgångarne för agronomiska läroanstalters anläggande, med de dervid fästade vilkor, något understöd för så beskaffad anstalt kunde för något eller några län sökas; i följd af hvilka uppgifter 5 lägre landtbruksskolor sedermera blifvit organiserade. — Beträffande frågan om leverering till RiksgäldsKontoret af ManufakturDiskontens vinstmedel, har Kongl. Maj:t deröfver, sedan KommersKollegii utlåtande inkommit, under den 30 Oktober 1841, beslutit, att det belopp af 14,000 R:dr banko, som hittills årligen å Bil. till B. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 35 berörde vinstmedel anordnats till Tecknologiska Institutet, dädanefter och sä länge en motsvarande summa är å Riksstaten för detta behof anslagen, må af samma vinstmedel till RiksgäldsKontoret i behörig ordning levereras. o den 20 Januari 1841, angående Skjutsningsanstalterna i riket (201). Sedan KammarKollegium utlåtande afgifvit, blef detta ärende i underdånighet anmäldt den 21 September 1841, då Kongl.
Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Stats-Utskit har, såsom skäl för sitt afstyrkande af K. M:s Propos. i detta ämne, yttrat, att Utskit ansett att sådana företag böra »tillförbindas att, sedan arbetena blifvit fullbordade, noggranut fullgöra sina mot staten åtagna förbindelser.» Jag kan icke annat än erkänna, att Stats-Utskit, hvilket tillsynen öfver sådane åligganden närmast tillhörer, haft svårt att 192 Den 17 Januari. komma till ett ett annat resultat. Olika är deremot förhållandet med R. St:r sjelfve. Oin nemi. R. St:r skulle inse, att billigheten fordrade en jemkning uti redan ingångna förbindelser; om det sålunda skulle medgifvas att skäl dertill lörefunnes, — så kan jag icke föreställa mig annat, än att R. St:r, hvilka hafva makt och jemväl böra halva vilja att rätta ett dylikt förhållande, äfven skola vilja det. Norbergs jernvägsbolag är bland de första i Sverige bildade dylika bolag. Det var således uti jernvägarnes barndom, som detta bolag uppstod; och dess »okunnighet», om jag så lår uttrycka ting, i afseende å jernvägsbyggnader, är följaktligen helt naturlig. Kostnaden lör denna jernvägs fullbordande var ursprungligen beräknad till endast 234,736 rdr; men befanns sedermera hafva uppgått till 552,821 rdr, således till mer än dubbelt så mycket, som till en början varit kalkyleradt. Vid denna jernvägs anläggning bar det fel blifvit begåndet, att de af det äldre bolaget inköpte, endast för begagnande af hästbana afsedda, lättare räler af endast 8 skålp. vigt per löpande löt blifvit, äfven sedan beslut fattats, att banan skulle byggas lör lokomotiv, begagnade på en sträcka af 44,260 löt utaf den 58,260 fot långa banan. Följden deraf har ock blifvit, att dessa räler, såsom alltför lätta, icke stodo bi att bära lokomotivens tyngd.
Har detta varit sådant, att vi gå ut därifrån med en förädlad ande, en renad och upphöjd själ, en själ, som redan på jorden genom själfförsakelsen höjt sig öfver det jordiska, då gifver detta en ljusning åt den evigliet, vi gå till möte. Men komma vi med själen fläckad och frätt och förmörkad, då blir också det lif, som väntar oss, blott mörker Ack, detta enda, stackars jordelif, som får lefvas blott en gång! Finns då ingen räddningsplanka? Den finnes och har funnits i snart nittonhundra år, och den är lika säker och fast i denna stund som i den, då den först lades ut. Den är lika fa3t och säker och ligger lika orubbligt kvar, oaktadfc alla de anfall, som riktas däremot. Det är den kristna tron. Där, endast där, visas, huru vårt lif skall lefvas så, att vid dess slut ingen suck skall behöfva höjas, för det att det varit för kort, ingen tår behöfva gjutas, för det att det ej får l e f v a 3 om igen. Men den, som kastar bort detta &lt;±&gt;em£nfö! nnåttshtH af ijlmiel ^dhtröm. cooggooc f ör öu nyårsnattens flodor flinga, lyf nar öu få fpänöt, öu Det öc bringa f} ar öu intet ... intet till att gifr&gt;a? £åt ett nänttgt orö öå gåfcan blifca, forgens mörfer eller gläöjens öag, blott en pånlig tanfc till od} meö od] öu räfnar fafta flocfans i " lag. lägg fom ffånf Colf. Det gamla året är ett minne, t gamla fyänöer neö! " (Det? fjan ber få öömjuft. ITTen öu tiger. od) öet nya är nu reöan inne; — Då på fåraö panna rreöen ftiger: ttöen åter vib öm tröffel ftår — " Cag ce, om gamla året tomf / änöt öetta lilla enöa orö: går.
Fullmägtiges hemställan i afseende på räntas godtgörande å de, utaf Canal-Bolagets insättning uti Riksgälds-Contoret, innehållne 13,722 R:dr, till säkerhet för återstående arbeten i hamnbyggnadsTäg, så, enär Litt. A, 2 punkten 5o §. af i83o års Reglemente för Riksgälds-Conloret innehåller, ”att Bolaget å de, till säkerhet för Canalens fullbordande och underhåll, uti Riksgälds-Contoret insatte medel, skall af C011- toret, så länge medlen, till större eller mindre belopp, der innestå, få uppbära årligen fem procents ränta,” samt Canal-Bolagets rättighet, att å de nu ifrågavarande medlen ränta undfå, således är klar och ostridig, tillstyrker Utskottet, att ränta till fem för hundra om året godtgöres Canal-Bolaget å de, till säkerhet för återstående arbeten i hamnbyggnadsväg, uti Riksgälds-Contoret innehållne 13,722 R:dr. Rörande slutligen Canal-Directionens hemställan derom, att utaf de här nyss omförmälde 13,722 R:dr, få, till utförande af ett beslutadt liamnbyggnads-arbete vid Mern, förskottsvis, emot Canal-Directionens personliga ansvarighet för arbetets fullbordande, lyfta 10,200 R:dr, så, enär denna hemställan finnes stridande emot tydliga föreskriften i 5o §. 2 punkten, Litt. b, af Reglementet för Riksgälds-Contoret, der det stadgas, att dylika innehållne medel skola innestå intill dess allt (arbete) blifvit fullgjordt, tillstyrker Utskottet, att del af Canal-Direclionen begärda, nu ifrågavarande förskott icke må ifrån Riksgälds-Contoret utgifvas. Stockhom den 10 Mars r834- Stats-iJtikottets Utlåtande M:o ao. ti N:o 20. Ankom till Exp.-Utsk. den ia Mars kl. 3 e. tn, Utlåtandej i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å ÖfverCommissarien
Men vi hade dock slösat så starkt med den förra, att när vi nu kommo upp på de oändliga vidderna med blommande ängar, myrmarker, med oöfverskådliga fält, bevuxna med den krypande enen, sälgen och dvergbjörken, låg allt insvept i en ljus sommarnatts blånande skymning, och de grå säterhusen sågo ut som klippblock. »Der till höger bo två svenska jenter, till venster ska ni bo», sade gutten, som hade hemma på en annan säter der uppe. Hvar hade vår trötthet tagit vägen? Den var som bortblåst här uppe i den lätta luften. Vi kunde ej tänka oss möjligheten af att söka nå vår bostad förrän vi helsat på våra två kamrater. De voro uppe och väntade oss, omtalade att de sträfvat hiskligt vid sin fjellstigning under solhettan, men de hade också stärkt sitt mod att beklaga oss, som skulle komma efter. Hvilken skön samklang i fem qvinnosjälar! Kom nu någon och säg, att här blott finnes den rena oblandade sjelfviskheten till på jordens runda klot! På sätrarne. Våra kamrater tycktes ha ställt det hemtrefligt för sig i säterstugan. Renslarne voro upphängda, kaffedosan skymtades i fönsterkarmen, drägterna sågo helt lediga ut i mörkret, och lynnena strålade af invärtes ljus. »Kom i håg, att der skall finnas en tältsäng gömd på er säter, kläm fram den bara!» ljöd deras sista förmaning, ledsagad af ett klingande skratt från »budejans» ungdomliga bröst, och så vadade vi genom en daggdrypande äng, klängde öfver två höga stafgärden och klefvo ändtligen in i vår säterstuga. »Vi få ju ligga här?» »Eg veit ikke eg!» Om vi ej redan kommit till den andliga mognad, då man känner att de mest allmänna talesätt äro lika tomma som de nötter en ekorre gnagat, så skulle vi ha trott, att våra två unga budejor samma qväll från skyarne dumpit ned i sätern, ty på alla våra frågor fingo vi samma svar: »Eg veit ikke eg.»
Gratifieationer, enligt Rikets Ständers Beslut, åt de Tjenstemän och Vaktbetjente, hvilka innehaft provisionela förordnanden, att förrätta lediga ordinarie tjenster, men, vid tjenstgöringens upphörande, bortgått, utan att erhålla Expectance-löner . „ 3,435: 36. —i Omkostnader för Ved, Ljusfsamt mindre reparationer „ i,265: 39. 11. Förbättringar å fasta egendomen, hvarigenom dess värde blifvit tillökadt, nemligen : Ränta och provision S nya lån R:dr 4>947: 3a. 7. Dito å renoverade dito „ 2,572: 11. 7. Afgifter för lösta lån, efter för fallotiden „ 1,142: 27. 2. Hvadan, efter afdrag af sistberörde summa ifrån beloppet af utgifterne, visar sig en, år i832, uppkommen brist af 23,244: 33. 10. Den Hufvudbok, som, för Januarii och Februarii månader år 1833, blifvit, i anseende till Boksluts-Kamererarens sjukdom, npprättad och afslulad af en serskild tillförordnad Tjensteman, bar, utan anmärkning, blifvit granskad; och enligt hvilken Utgifterna hafva varit: Arfvoden „ 56o: 8. 7. Återstoden utaf de af Rikets Ständer beviljade Grali ficalioner 3,770: 4- —• Diverse omkostnader 180: 44- 4* Stockholms Stads andel i Auctions-provision för år i832 • Inkomsterne: Netto behållning af på Auction försåldt maculatur „ i,54o: 3o. 6. Dito Inventarii-persedlar „ 660: 3g. 6. Summa Inkomster R:dr 2,278: 34- to. Hvadan förlust under Januarii och Februarii månader år i833 „ 4»17o: 43* 4- Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 118.
Men trots katolicismens ihärdiga sträfvan att fortplanta kristlig tro och kristlig sed hos befolkningen vidlådde densamma dock brister, hvilka i en snar framtid blefvo orsaken till dess undergång i norden. Såsom ett exempel på dessa brister må här nedan lämnas en bild af den yttre ståt och prakt, det ofta toma sken, hvarmed den katolska kyrkan sökte imponera på mängden. År 1339-1365 hade på Åbo biskopsstol suttit en from och nitisk man vid namn Hemming. Han var en storhet i sin samtids ögon, men ännu mera förhärligades han i legenden för efterkommande släkten. Vi erinra exempelvis om Messenii ord i mindre Rimkrönikan: "Han var Gudfruktig och fast vis, För sin helighets skull bär pris, Hon båtade honom så stort Att han många under har gjort." År 1495 anföres, att Gud genom Hemming i Åbo värkat många tecken och under, att dylika undervärk genom honom där skett alt sedan år 1416 samt att man därför vore betänkt uppå att med första hos påfven anhålla om hans kanonisation eller åtmistone skrinläggning. Dåvarande domprosten i Linköping, Hemming Gadd, Sten Sture den äldres ombud i Rom och påflig kammarherre, fick i följd häraf i uppdrag att till påfven framföra och hos honom bedrifva detta ärende. Han lyckades äfven år 1499 att af Alexander VI erhålla tillstånd att från grafven upptaga biskop Hemmings ben och med tillbörliga högtidligheter och vanliga ceremonier flytta dem till en upphöjdare och ärofullare plats i Åbo domkyrka för att där med vederbörlig vördnad hedras, "intill dess vi kunne komma till själfva kanonisationens högtidlighet, som vi hafva i sinnet." Rikets oroliga tillstånd vållade likväl att biskop Hemmings nu beviljade skrinläggning försiggick först år 1514. Det blef sålunda biskop Arvid Kurck förunnadt att fira denna högtidliga fest. Redan långt innan den betydelsefulla dagen ingått rådde liflig värksamhet på Auras stränder.
Sedan Kongl. Majit, genom nådig remiss den 22 December 1851, i anledning af Rikets Ständers omförmälda skrifvelse, infordrat Kongl. Sundhets-kollegii underdåniga utlåtande i ämnet, har bemälda Kongl. Kollegium, uti detta utlåtande, som afgals den 22 December 1852, frångått sin förut yttrade mening ochbiträdt åsigten att privilegii-handelns afskaffande vore en för apotheket nyttig åtgärd, men tillika, på anförda skäl, uttalat den öfvertygelse, att berörda åtgärd icke under nuvarande förhållanden vore ett oundgängligt vilkor för yrkets upprätthållande eller förbättrande till det allmännas båtnad. 1 detta sitt utlåtande hemställde emellertid äfven Kongl. Sundhets-kollegium, om icke Kongl. Majit skulle täckas preliminärt till nådig prof - 4 Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 44. ning och afgörande företaga frågan, huruvida ett apotheks-privilegium är att betrakta såsom innehafvarens obestridliga egendom, öfver hvilken han, såsom öfver annat valfånget gods sitt, eger att fritt disponera, eller om den hittills medgifna handeln med apotheks-privilegierna, såsom saknande stöd af lag och författningar, må anses såsom ett tolereradt missbruk, hvilket Staten eger rätt att inskränka eller förbjuda, då så befinnes nyttigt; och skulle Kongl. Majit dervid i nåder godkänna det förut framställda alternativet, eller innehafvarens eganderätt till privilegiet, så blefve ock deraf en följd, att något afskaffande af privilegii-handeln hvarken nu eller framdeles kunde ifrågakomma, utan apotheksinnehafvarnes medgifvande eller godtgörelse, äfvensom att den nu väckta frågan måtte anses förfallen, enär största delen af apotheksinnehafvarne förklarat sig icke villige att derpå ingå, hvaremot, om det sednare alternativet i nåder gillades och Kongl. Majit i öfrigt funne handeln med apotheks-privilegierna böra afskaffas, Kongl.
Så vinnes en pröfvosten, hvarefter slagget kan skiljas från metallen, eller en regel, hvarefter kan pröfvas, om något, som gör anspråk på att gälla såsom erfarenhetssanning inom det ifrågavarande området, har rättsgiltiga grunder för detta sitt anspråk. Och emedan erfarenhetsfilosofien uppstår i och med erfarenhetens egen utveckling och helt hvilar på dess grundval, står den i ett intimt förhållande till det allmänna medvetande, hvars lif just erfarenheten själf är. Den kan därför tränga in i dess lägsta och dunklaste schakter för att därifrån verka såsom en omedelbar känsla, närmare bestämdt såsom ett samvete, som impulsivt sätter sig emot hvarje insmugglande af sådant gods, som på grund af den ifrågavarande erfarenhetssidans allmänna karakter icke får däri införas. Vi skola genom exempel söka klargöra meningen med det nu anförda. Tänka vi på senare delen af vårt århundrade, torde väl kunna sägas, att särskildt den erfarenhetssida, som tager sig uttryck i naturvetenskaperna, härunder kommit till en mäktig utbildning. Denna utbildning har dragit med sig en massa populärfilosofiska undersökningar, hvilande på naturvetenskaplig mark och bestående i försök att fixera, hvad som är det utmärkande för denna gren af erfarenheten. Dessa undersökningar ha antingen haft mera filosofiskt skolade bärare sådana som Stuart Mill, Auguste Comte, Herbert Spencer m. fl., eller ock ha de anställts af naturvetenskapsmännen själfva. Är det icke obestridligt, att de ha återverkat rensande på forskningen därigenom, att de gifvit den klara och bestämda normer, hvarefter den kan pröfva halten och sanningsvärdet vare sig af föregifna fakta eller af uppställda hypoteser? Och är det icke så, att dessa filosofemer till och med uppammat ett s. a. s. naturvetenskapligt samvete, som alldeles instinktivt reagerar mot hvarje försök att arbeta efter andra metoder än de, som visat sig tillhöra naturvetenskapen? Eller om vi vända oss till en annan sida af erfarenheten, den religiösa: måste det icke erkännas, att det eftertänkande öfver dess natur och art, som framträdt hos religionsstiftare sådana som Buddha och Jesus, verkat renande på den samma?