Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
J men rätteligen böra stå : ”hvilken tionde för åren i8iS med 1824 , utgjort 8Cc.’’ och å samma sida sista raden, hvarest utföres en Summa med 2,622 R:dr a5 sk. 8 r:st-, men, i enlighet med Stats-Utskotteis i ämnet afgifne Betänkande, N:o 3, bör vara 2,622 R:dr 28 sk. 8 r:st.; och skulle Expeditions»Utskottet , i anledning häraf, anmodas att hafva närmare tillsyn , att felfrie expeditioner derifrån meddelas. S. D. Vid förnyad föredragning, bifölI03 följande Utlåtanden , nemligen : Banco-Utskottets , N:o 28, öfver några föreslagna åtgärder till förekommande af missbruk med enskildes Assignerings-rättighet på Banken ; samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotlets, N'.o 82, i anledning af vackt fråga $6 Prot. Utdrag den i4 April r8ag, om förändring i nu gällande föreskrifter, an. gående tiden för väglagning; hvaremot , i anledning af gjorda anmärkningar, återremitterades ; Banco-Utskottets Memorial , N:o 29, an' gående några förändringar och närmare bestämmanden af grunderne och vilkoren för assignering på Banken, med tillägg, att det må af Banco Utskottet bero att, om det finner anmärkningarne sådant föranleda , tillkalla Lag-Utskottet för deltagande i målets pröfning; samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottets Utlåtanden, N:o 83, ianledni ng af gjord hemställan , att Directionen öfver Danviks Hospital måtte förklaras oberättigad att uppbära Becognitions-afgift till Hospitalet vid upplåtelse-brefs utfärdande på besittningsrätten af dess hemman , och Nm 84, i anledning af väckta Motioner, rörande Forväsendet samt Gästgifveri-skjutsanstalterne, I • Från Hedervärda BondeStåndet* S. D.
Han tjenar Konungen och Fäderneslandet med trohet och med nit; hans d3'gd försvarar medborgares rätt eller välfärd, med försakelse af sin egen, han vakar för deras uplysning, med upoffrande af sin helsa och sitt lugn, eller han stupar på stridsfältet för deras försvar och lemnar efter sig en famille i torftighet eller nöd. Bägge, ehuru i olika grad, hafva utan tvifvel varit samhället nyttige; men den förre har med det allmännas nytta förenat sin egen, och i synnerhet tillika beredt sina barns välmåga. Den sednare har gjort alt för Staten, föga för sig sjelf, intet för sina barn. Om det på ena sidan kan sägas icke vara en fars skyldighet att åt sina barn samla eller lemna i arf någon förmögenhet, kan ej heller på den andra Staten med rätt fordra af en medborgare, mer än af en annan, att för det allmännas nytta försaka sine egne och sine barns fördelar. När sådant likväl sker, är den allmänna jämnvigten i skyldigheter och rättigheter bruten, och någon lidande. Det blifver då Statens skyldighet att söka återställa denna jämnvigt, att åtminstone till någon del ersätta ett lidande som varit fölgden af upoffringar för det allmännas väl. Detta sker då Konungen skänker en man, som förtärt sin förmögenhet eller sine krafter i fäderneslandets tjenst, ett opinionsföreträde, utgörande stundom det enda arf han kan lemna sine barn, till jemnvigt emot de kapitaler eller egendomar, som possessionaten, slögde idkaren eller Handelsmannen lemnar åt sina. Hvem är i våra tider M. II. som ej erkänner skilnaden i värde af båda dessa arf? Oell skulle väl den ena medborgarens barn äga större medfödd rättighet att ärfva verkelig redbar förmögenhet, än den andras att ärfva en chimére?
"Ah, jag har det nu", tänkte fursten, och smilet kring läpparne bredde ut sig, "en högre post vid regementet och, om detta icke hjelper, högre adelskap, se der de snaror, i hvilka jag skall fånga min man." Slutligen anmäldes prins Gustaf. Ledigt och obesväradt inträdde den landsflyktige konungasonen. Allvaret tronade på hans vackra panna. Vemodet låg kring de hårdt sammanpressade läpparne, och i de vackra ögonen, dessa ljufva minnen af Norden och af den älskade modern, låg en sorgsenhet, som derifrån spred sig öfver hela det regelbundna, manligt sköna ansigtet. Hans smärta och väl proportionerliga gestalt böjde sig lätt för czar Boris Gudunow, under det han med välljudande stämma uttalade dessa ord: "Ni har låtit kalla mig hit. Jag är till er tjenst." Det låg någonting i Gustafs ton, som kom czaren att spritta till, och äfven furst Grenin kände sig obehagligt berörd af de skarpt uttalade orden. Han fruktade ett stormande uppträde. "Ni anar tvifvelsutan hvad det är frågan om", sade ändtligen Boris Gudunow och bjöd Gustaf intaga platsen bredvid honom. "Jag förnyar i dag inför er mitt förslag. Betänk er, min prins, innan ni för alltid stänger lyckans dörr bakom er." "Jag har betänkt mig", svarade Gustaf icke utan en ansträngning, som framlockade stora svettdroppar på hans panna. "Jag är eders majestät af hjertat tacksam för all den välvilja jag här åtnjutit, men jag kan icke för att göra er till viljes, uppoffra mina åsigter." Ju längre Gustaf talade, dess mera uttrycksfullt blef hans sköna ansigte. Det hördes tydligt på den lätta vibreringen i rösten, och det syntes lika tydligt af glansen i hans vackra ögon, att de ord han uttalade, kommo rakt från hjertat, och voro förestafvade af den innerligaste öfvertygelse. Han fortfor: "Ni bjuder mig er sköna dotter, prinsessan Axinia, till gemål. Er dotter är verkligen en qvinna, som skulle pryda hvilket glänsande hof som helst och der utgöra den dyrbaraste perlan, men jag kan ändå icke ingå på att äkta henne. Ni vet orsaken.
Nij — vehlat i ”nåder tillslå och försälja; Eftersom och i kraft af detta Vårt öpna Bref ”Nådigst sälje och till Kjöpe uplåte be”mälte Adrian Tripp, hans Hustru och Arfvingar, desse efterskrefne Väre och Kro”nans Gods uti bemälte Provincie Hallands ”och Warberg Lähn, dy afhände ”Vij Oss Väre efterkommande Konungar ”och Sveriges Krona mehr ofvanberörde ”Godts och Lägenheter och tillägne dera ”mehr förberörde Adrian Tripp, hans Hustru och Arfvingar med Haus, Åker.Ängt, ”Skogsmark, Fiske och Fiskvatten, Ström”mar, Quarnar och Quarnställen, Torp och ”Torpställen, samt alla andra pentinentier Sch till ägor i våto och torro, närby och ”fjerran, intet undantagande af allt det, Som därtill lyder medh rätta af ålder le”gat häfver och lagligen tillvinnas kan, att ”nyttja bruka och behålla till evärdeligt ”ägo, samt alodialt och oconditionerat Fräl”se, alldeles såsom vorå trogne Mann och ”undersåtare af Ridderskapet och Adellen, ”uti mehr bernalt Provincie Hallands de”ras vällfånge ägendom och frälse Godts ”efter privillegiernes lydelse och innehåldt ”innehafva och besitt ja” — 9 2 Den 10 September f. m. I afseende på Friherre Wrangels yttrande om Mantalsränta», såsom bevis att Hemmanen tillhörde Kronan, får jag åter åberopa ett KammarCollegii Extract af den så kallade Undervisningen för Halland, sorn jag erhållit, officielt undertecknadt, och under Bilagan Litt. A. bilagdt mitt förra yttrande. Det innehåller om tillkomsten af denna Mantalsränta, eller den så kallade Terminskatten följande: ”Hooks och Tondersjöö Härader Fol. ”179. Terminskatten eller ovissa räntan är ”af desse Härader A:o 1648 d. 6 Martu ”beviljat att betala af hvart hemman förlitan af Gl.
Den daterar sig hos oss ifrån det aflägsna fjerran , der samhälls-förhållanden först började stadga och ordna sig. Men den framgående mägtiga tiden har äfven i detta afseende någorstädes gifvit nya former åt det gamla. Ifrån trakten af Ystad till de nordligaste landskap pen, upptäckes nu mera i brefbäringsbestyren den mest omskiftande olikhet. Under ämnets discussion inom Utskotten har ibland annat blifvit uppgifvet, att brefbäringen inom vissa af de Norra Uänen bestrides icke af jordbrukaren , utan af Kronobetjeningen, och det utan någon känd ersättning. Att deri äfven annorstädes af Kro-j »obetjeningen besörjes , men emot vissa afgifter af jordbrukaren. Att Säterier och Frälsehemman någorstädes deltaga i denna pra:5 'Bil.t.Stais-s.Allm.Besv.o.Oec. Utsl.Utl.N:0 58. 11 station, men att de annorstädes åter begagna och tillgodonjuta sin befrielse derifrån. Vid en total öfversigt af ämnet har jag trott mig nästan öfver allt upptäcka en mer eller mindre märkbar strid emellan det, som är och det som måhända borde vara. Man har hort jordbrukarens brefbärings-skyldighet dels i motionsväg ifrågasättas, dels äfven påstående göras om contant betalning derföre af Staten, dels äfven yrkandet, att bördan borde helt och hållet aflyftas jordbrukarens skuldra. — Man började vid 1818 års Riksdag, man fortsatte vid 18*3 års och man förnyade vid 1829 års Riksdag Motioner i denna väg. Icke ifrån en enda , utan ifrån flere provincer äro Motioner framställde. För mig blifva dessa åtminstone anledningar till den för.' modan, att man måhända icke allestädes rätt uppfattat grunderne för denna praestations utgörande. Jag har derföre yrkat, att Utskottens Betänkande skulle fullständigt uppfatta och framställa de rättsgrunder, ^ hvarpå brefbärings-skyldighetsn hvilar.
Man säger, att Sverige är fritt _i. med glad sjelfkänsla betragta vi vårt Land, och tanke : Här buros bojor aldrig mer än en kort tid, någongång då Nationens kraft låg i dvala, då dess anda i löndom arbetade. Må det förlåtas mig. att jag om denna känslan af frihet, och af rättighet till frihet, nu med några få ord påminner, då jag går att tala om en boja, lagd på mina landsmän af ålder, under namn af Näringstvång , tala cm en serskild art af den - Den 21 Maji. S3 na stora dass bojor, om de nu ifrågasatta För fattningar, som binda Sveriges Trädvaruhandel. Jag betragtar de nämda Förrattningarne såsom band jpå fria människors verksamhet , stridande emot Lagprincips, så fränn ej Statens väl dem oundgängeligen focdrat, än mer stridande deremot, så framt Lagstiftaren tillåtit sig, att låta dem olika trycka Medborgare. Enkia äro, i de't sednare afseendet, de grunder, som böra bestämma vårt omdöme j tydlig är sanningen af den satsen, att skogens ägare ej endast derföre bör betungas härdare än andra Producenter, att hans lott blef en annan slags möjlighet af välmåga. Mer inveck la dt är det torra afseendet, eller huruvida Statens interesse oundgängeligen fordrar dessa Författningar •, det föranleder mig till flera särskilta betragtelser. Såsom orsaken till så Väl Productplacatefs bibehållande, som de inskränkningars, som Trädvaruhandeln är underkastad, uppgifves hufvudsakligen : Nödvändigheten att bibehålla activ handel och Coopvaerdie-flotta, dels för att äga Matroser åt ÖrlogsFlottan, dels för att ej vid afsättningenaf våra Producter kunna prejas afUtlänningen, dels för att öka Landets förmögenhet genom fraktvinst. Jag tror atti alla dessa afseenden är bäst att följa naturens anvisning. Ett Land, hvars kust är så vidsträckt, folket så passande till Sjömän, som våra skärgårds-provincers, kan aldrig sakna Matroser eller Coopvaerdie flotta, eller vid sina 84 Den si Maji.
Banco TransportSedlar, hvilka sednare sedermera dels kunde användas till Jiqviderande af Banquens fordran i den proportion , som med afseende på förhållandet emellan Borgenärer Och Gäldenärer i allmänhet kan pröfvas lämpelig ; dels ock till sådana Statens extra-ordinaira behof, som ej genom Bevillning kunna fyllas och hvarigenom dessa Banco TransportSedlar åter kunde ledas in i allmänna Rörelsen. Härigenom skulle vi innom Landet erhåh la en måttstock på BancoSedlens verkliga värde och i och med detsamma på våra Produeter och våra fastigheter, hvilken, ehuru icke fullt säker, dock blefve mindre variationer underkastad och mindre förvillande än den , som nu våra Handels - relationer på Hamburg och London gifva oss. Efter det Silfvervärde , som Banco TränsportSedlen härigenom i Folkets Opinion erhåller, skulle småningom Liqviderna Private emellan uppgöras j beräkning af Banco-Sedlar efter namnvärde t)en 17 Martii, i. m. 19g skulle småningom förbytas i beräkning efter det åtminstone aproximerände Silfvervärde, sont Stat obligationerne beteckna} för viilelsernä skuU le blifva mindre stora och den tidpunct närma sig, då Rikets Banque åter kUnde blifva hvad den alltid bordt Vata}'och säkerligen sedan dess och Statens OedifRörelsé blifvit åtskiljde, Skall för besitähdigt förblifVa»KSddO Jorn me fl P 111i jH-»}a 9|lfi)n£ i fri£ä fl '*: 'Jf! ’ t ^ • Orri denna Idée blefve Grundidéen för dé Steg till allmänna PennmgeRörelsen , sOm nU torde allena kunna vidtagas, så skulle jemväl
Med afseende härå och som dessa "privilegier, i öfverensstämmelse med sjelfva naturen af ett privilegium, hittills icke kunnat ändras utan bifall af det Stånd, åt hvilket de blifvit gifna, samt ej mindre Adeln för sina öfriga gemensamma angelägenheter fortfarande har behof af en särskild representation, än ock en sådan är åt kyrkan afsedd uti Kyrkomötet, har i 114 § Regeringsformen stadgats att för ändring af de fordna Riks-Ståndens privilegier fordras Konungens och Riksdagens beslut, samt dessutom bifall, i fråga om de adliga privilegierna, af Ridderskapet och Adeln och, i fråga om Presterskapets, af Kyrkomöte. För ändring af de öfriga Ståndens privilegier, i den mån sådana kunna anses ännu ega bestånd, har deremot Konungens och Riksdagens beslut desto heldre ansetts tillräckligt, som någon lämplig form för erhållande af dessa Stånds bifall svårligen kan utfinnas. De af Rikets Ständer vid denna Riksdag antagna förändringar i Regeringsformen, hvilka Eders Kongl. Maj:t denna dag beslutat sanktionera, äro i den nu föreslagna lydelsen iakttagna för såvidt de icke till följd af Representationens förändring måste komma att förfalla. I sammanhang härmed anmälde Haus Excellens Herr Justitie-StatsMinistern: dels Borgare-Ståndets underdåniga Skrifvelse den 24 Oktober 1860, deruti Ståndet, på anförda skäl, anhållit, det Kongl. Maj:t måtte täckas låta utarbeta och för nästkommande Rikets Ständer framlägga ett förslag till Representationsreform, utgående från samfälta val inom alla samhällsklasser, utan afseende på stånd eller yrken, och hvilande på sådana grunder för valrätt och valbarhet, som de sednaste tidernas fortskridande politiska utveckling inom vår verldsdel och anspråken på lagbunden frihet påkalla, för att för framtiden uppfylla vilkoren för allmän rätt, i förening med allmän säkerhet; Kongl. Maj:ts Nåd.
Äuuna ej be mäljanbe fig om mal fättet förena, marbe benita fråga genom allmän omröftning afgjorb, bmarmib, Itfafom mtö mal af ©lectorn, röfternc efter antalet af be närmaranbe beräfttaö; fimilfet röfintngöfätt äfmett mib alla tillfällen ©cmillniugäs^rtttorbttiug -1831. 7\ inom £a;rert\g3s(Sommtttecu ffad ega vint!, ©å perfoner [fola utnämnaS, mars be, bå röflcrne för ffcvc (tfa infalla, ett utfottab; o ef) Böra befta otntöftntugar atltib mcrfftädaå ntcb fftttita febtar. §• 101. 3 Stocfpolm mäijer 23orgerffapct ©irertttgomäu efter manligljeteu. SDfmers Ståffjådareit attijtobar 9Ubbar^u§s©frccttoneit oel) StocfpolmS Stabo (Sonfi [torium att, Ijmar på filt fläde, fada be utom Staben boettbe Sebamötcr af fdibberffapet cdj bibeln faint ^3refie Sebatnötertte böra cmilforligett ttdfläbeSfomtna, funna Cfommitteeu tnebbefaö. §. 102. ©ett, font blifmit till Sebautot t S£aj:criiig8s(Soiiimitté malb, tttå ttfe betta uppbrag ftg ftg affäga, utan (aga förfad, font pröfmaö af ben Knctoritet, inför ömt (fen tua fet förrättad. Xarcrtitgotitatt, font, på gntttb af fåbant förfad, från Starertngäsförrättntng uteblifmer, mare pligtig att beröm i få gob ttb l)o3 (Sont
Öfverafdelningar skulle vara kappe, innehållande 10 krus, och lunna, innehållande 10 kappar. Uti David Anderssons förslag upptages benämningen ort i stället för jumfru och spann i stället för tunna; hvarjemte i samma förslag förekommer en öfverafdelning benämnd oxhufvud, utgörande 10 spann. 4:o. Vigtens enhet skulle bestå utaf tyngden af ett krus rent vatten vid dess största täthet och kallas skålpund. Skålpundet skulle indelas i 10 uns, unset i 10 lod och lodet i 10 gramm. Öfverafdelningar skulle blifva pund, bestående af 10 skålpund, och skeppund, bestående af 10 pund. David Anderssons förslag har benämningen centner i stället för skeppund samt en öfverafdelning, benämnd läst och btstående af 10 skeppund. 5:o. Myntets enhet skulle utgöras af ett stycke präglad metall, benämndt riksdaler och bestående af 80 procent gedieget silfver och 20 procent koppar, tillsammans vägande skålpund. Riksdalern skulle indelas i 10 daler och dalem i 10 öre. Uti David Anderssons förslag förekommer benämningen daler i stället för riksdaler och benämningen mark i stället för dalem om 10 öre. Allm. Besvärsoch Ekon.-disk. Utlåtande, N:o i 18. 3 I öfrigt
Jag kan således icke annat än finna det högst konseqvent, att, sedan hela den grund bortfallit, på hvilken bördsrätten hvilar, eller arfvejords gemensamhet inom slägten, och då hvar och en, som har någon erfarenhet om huru bördsrätten utöfvas, måste erkänna att missbruket här är vida allmännare än den nytta, som möjligen en eller annan gång kan härledas från det rätta bruket — en sådan rätt helt och hållet uphör. Gr. Sparre liar, enl. hvad han här i sin reservation yttrat, sökt gå en medelväg, för att afskaffa några missbruk; jag hemställer derföre till Gr:n, om icke bäst vore att genom bördsrättens uphäfvande afskaffa alla missbruk. Jag tillstyrker bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Sparre: Under diskussionen hafva blifvit mig tillvitade åtskillige yttranden och förstuckna meningar, som jag icke haft — det kan således vara tillräckligt att med några ord besvara de talare, som framkommit med dessa tillvitelser. Man har sagt att jag icke dolt min förkärlek lör de länders institutioner, der rnajorater finnas. Jag har aldrig antvdt någon sådan förkärlek, utan jag har yttrat, att i de länder, der i allmänhet samhällsutvecklingen gått lugnast för sig, der friheten är mest utvecklad, der har funnits institutioner till förmån för den ärfda jorden. Bland dessa länder har jag nämnt England. Hvad jag hyser förkärlek för, är det jordegande elementet; det anser jag vara en välsignelse för Den 15 September e. m. 189 samhället, men för majorater kati ingen förkärlek påbördas mig. Man har vidare påstått, att jag skulle velat upträda till förmån för familjerätten och att det icke skulle stå i öfverensstämmelse med min åsigt om en utvidgad testamentsrätt. Jag har upträdt till förmån för bördsrätten, som jag anser företrädesvis vara en politisk institution; jag har sagt att på samma gång jag är för starka och genomgripande reformer i handels-, näringsoch tullförhållanden, är jag konservativ i familjerätten; men jag är icke på det sättet konservativ, att jag motsätter mig förändringar, som jag anser af behofvet påkallade.
General-post-styrelsen uti underdånigt memorial föreslagit, utsträckas till alla dagar i veckan under de fem vinter-månaderna Januari, Februari, Mars, April och December sålunda, att nya snällposter fem gånger i veckan fram och åter, med anlöpande af Skenninge, skulle inrättas, dels ock att, likaledes under berörda tid, nya snällposter skulle tillvägabringa.? två gånger i veckan frän Halmstad till Götheborg, samt tre gånger i veckan från Götheborg till Halmstad, för vinnande af dag - lig post-kommunikation äfven emellan Götheborg och Helsingborg, så hafva dessa nya snällposter kommit i gång under påföljande Februari månad, 2:o Till beredande af erforderlig förbättring i post-kommunikationerna emellan Östersund och Norrige öfver Herjeådalen, hafva åtskilliga anordningar blifvit vidtagna, så att posten emellan ^Wemdalen och Wiken, i stället för att ga gemensamt med posten emellan Ljusdal och Östersund, befordras med särskild skjuts, och posten emellan W iken och Walddalen fortskaffas med skjuts, i stället för att med gående bud befordras. 3:o Till afhjelpande utaf anmäldt behof af ökad postgång inom Westerdalarne, har den år 1851 inrättade enkla postgången en gång i veckan emellan Gagnef och Malung blifvit till dubbel postgång förändrad. 4:o För vinnande af skyndsammare och lättare brefvexling emellan Sölvesborg och andra orter af riket, har den emellan W exiö och Carlshamn gående snällposten blifvit utsträckt till Sölvesborg, i följd hvaraf den ar 1837 inrättade särskilda post emellan sistnämnde stad och Christianstad kunnat, såsom öfverflödig, indragas. 5:o Till underlättande och betryggande af brefvexlingen inom vissa delar af Herjeådalen, har en ny post-expedition blifvit inrättad i Funäsdalen? by af Tännäs församling. 6:o I förening med utvidgning af postförbindelsen emellan Umeå och Lycksele kyrkoby i Westerbottens län till en gång fram och åter i hvarje vecka, liar den i Lycksele varande post-stationen blifvit förändrad till post-expedition. 7:o
Likväl är det godt och nyttigt, det förakt verlden skänker brottslingen, och glädjande den afsky, den visar öfver brottet; den är en genklang från de tider, då menniskosinnet rent och skuldfritt ännu, med fasa hör brottet omtalas och knappt känner hvad det är, mera än att det är något, som ej är godt. Nyttig är denna afsky derföre, att äfven den är ett medel och kanske, ty värr, det verksammaste, att afskräcka menniskorna från att beträda brottets ofta, ack så lockande, stig. Samvetet är så mjukt, så elastiskt, så medgörligt, vår fader deruppe så mild, så förlåtande, Han öfverser nog med våra små snedsprång från pligtens regelrätta stråt; men menniskorna äro strängare, deras dom fruktar man mera och af räddhåga för dem, afstår man den lockande, men brottsliga njutningen. Ack det är väl eländigt, och ringa värde lärer vår Herre sätta på en så beskaffad dyggd, men den kan dock verka mycket godt, ehuru ej för den som öfvar den, ty exemplet är dödande för en ung, ännu oskyldig själ; det finnes en onämnbar tjusningskraft i synden, en tjusning, som berusar och förbländar den olyckliga, som engång blifvit indragen i dess trollkrets. Derföre är det godt att afsky lasten och brottet och det bör hvarje menniska göra, men man borde ej vara så snabb att tro, att påbörda sin nästa allt ondt. Ser man deremot tydligt, att han är skyldig, då bör föraktet drabba honom, ty motsatsen skulle endast stärka honom i sin förvillelse; men visar han ett tecken till ånger, o, då bör man ej genom hårdhet och köld qväfva denna gudagåfva, icke göra återgången till ett bättre lif tung och svår, ja stundom omöjlig för den arme vilseförda. Elisabeth kände djupt sitt begångna felsteg och just denna känsla uppväckte i hennes själ dess fordna milda blygsamhet. Aldrig, under dessa fyra förgångna år, hade hon omnämnt Rudolph: de var som om hans blotta namn uppväckt en oöfvervinnelig afsky i hennes hjerta.
Hr Lagerstråle, Henrik Gerhard: För att söka af böja diskussionen, vill jag fästa uppmärksamheten derpå, att Utsk:t i 21:sta punkten anfört: »att K. M. må af1 byggnadsanslaget använda hvad som erfordras till anställande af undersökningar, med afseende å framtida fortsättande af de föreslagna stambanorna inom de trakter, der yrkanden om banornas utläggning i olika riktningar blifvit framställda, utan alt frågorna härom vid denna riksdag komma till afgörande.» Vid sådant förhållande torde afgörandet af 21:sta punkten inverka i betydlig mån på dessa undersökningar. Emellertid får jag instämma i yrkandet om återremiss. Gr. Hamilton: Ehuru jag anser denna fråga ganska tvi stig att afgöra, vill jag dock dermed icke uppehålla, utan skall derom väcka en särskild molion; men å andra sidan anser jag att man icke kan afslå punkten, så länge som icke de öfriga Riks-Stånden stannat i det beslut, som R. o. Ad., ty orri frågan kommer i förstärkt Stats-Utsk:t, så torde den begärda undersökningen från Sala norrut vara lika nödvändig som när Ulsk:t afgaf sitt förslag. Jag yrkar således att denna punkt nu tillsvidare må bifallas, och förbehåller mig rättighet att sedan väcka en motion i ämnet. Gr. Taube: Då jag icke kan fatta annat än att R. o. Ad. nu, i likhet med 2:ne Riks-Stånd, beslutat norra stambanans dragande till Upsala, så är det naturligt att den tanke måste uppstå, hvart skall norra stambanan fortgå från Upsala? Jag vill derföre förena mig i det förslag, Gr. Hamilton framställt. Hvad 21 :sta punkten beträffar, yrkar jag, i likhet med Hr Lagerstråle, på återremiss, ty då frågan skall algöras i förstärkt Slats-Utsk., torde det vara för tidigt att nu bestämma, huruvida jernvägen skall gå till Sala eller icke. Frih. Tersmeden: Enligt min tanka har, såsom det hittills tillgått, hvarje Stånd inom sig behandlat de förevide punk - 248 Den 11 Maj e. m. terne, så att de haft något sammanhang med hvarandra och oberoende af de beslut, de andra Stånden fattat.