Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län ymnig tillgång på Spanmål gifves, men ingen annan afsättning annil förspörjes, än till de Allmänna Magasinerna: — Och sluteligen att uti Dalarna, denna för inträffande Spanmålsbrist så ofta utsatta Province, samt uti de längre i Norr, till och med Vesterbotten belägne orter* Vårsäden varit härlig, ehuru Rågen, som här mindre begagnas* äfven varit mindre gifvande* Besv. och Ekon. Vtsk. Af alla dessa dels sammanstämmande» dals för enskilta Landsorter gällande uppgifter, synas följande slutsatser kunna härledas; 1:0 Att vanlig tillgäng på Spanmål finnes inom Landet, särdeles vårsäd, hvaraf, jemte Rotfrugter, en klokt beräknad BränvinsBränning bör kunna verkställas. 2:0 Att om ovanlig och på Husbehofsbränningens inställning verkande brist någorstädes skulle yppa sig, vore denna brist partiel, och bör ifrån de öfriga Provincerna, hvarest skörden blifvit ymnigare, kunna till fördel för båda, utan särdeles svårigheter fyllas, 5:0 Att, ehuru problematisk äfven verkan af 1812 års Bränvinsförbud på Spanmålspriserna och tillgången kan visa sig, likväl, i alla fall, icke samma skäl dertill förete sig 1111 som då, när hela Rikets gröda, så i afseende på Säd, som Rotväxter, var af kölden förderfvad, och i detta hänseende framställde en fruktansvärd bild af brist och hungersnöd, i stället för att innevarande års skörd obestrideligen är medelmåttig, samt till större delen välbergad; och 4*.o Att den erhållna rika skörden a£ Potates, samt besparade tillgångar af Slösäd, skulle till större delen för Landtmannen förlora sitt värde, om den ej, efter redan gjorda beräkningar och träffade anstalter, genom förädlande till Bränvin fin - i6 Beni. och Ekon. Utsk. Betänkanden. ge användas för att ernå medel till utsk ylderna3 bestridande, till Husbehof och till Ladugårdens utfodring. Fördt af dessa framställningar, tror Utskottet sig på goda skäl böra afstyrka L. H.
Bankoverket. 6 42 Belåning af Jern, Koppar och andra vågförda effekter. Förklaring af stadgandet i BankoReglementets 150 §. Belåning af Tackjern. Lån pä äldre Låne-BankoObligalioner. § Län på Jern, Koppar och andra vagförda effekter hafva utgå It till följande antal och belopp: sednare halfåret 1853 ... 139 lån pa B:ko R:dr 1,270,970: hela året 1854 98 > » » 794,925: förra hallaret 1855 68 » » 607,794: Tillsammans 305 lån på B:ko R:dr 2,673,689: inbetalningarne hafva deremot uppgått till: sednare halfåret 1853 1,047,898: il. 5. hela året 1854 1,596,853: 34. i. förra halfåret 1855 372,105: 34. io. 3 016,857: 32.
Missgärnings-Balken, och af öfverskriftea till sistberörde Cap. och Balk» Sedan Ridderskapet och Adeln klockan £ till 2 från Kongl» Slottet till Riddarhuset återkommit, upplästes Kongl. Maj:ls Iiögstberörde Nådiga Tal, så lydande: Välborne, Ädle och Välbördige, Ärevördige, Vördige och Vällärde, Äreborne, Förståndige och Vålaktade, Hedervärde och Redelige, Gode Herrar och Svenske Män I Under anmälan, alt de angående vården och förvaltningen af Häradets enskilta lott i Sakören samt redovisningen för sådane medel, liilintils gifne föreskrifter icke skola, efter hvad erfarenheten visat, i allmänhet blifvit efterföljde ,håfven I, gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse den 12 sistledne Julii, i underdånigset anhållit» att Landshöfdingarne mätte anbefallas, på Den sg N»v*mb«r f. m. sätt I tiJiika i underdånighet föreslagit, tillse, att berörde föreskrifter blifva behörigen iagttagne. Sedan Min Högsta Domstol häröfver afgifvit underdånigt yttrande, har Jag i Mitt Stats-Råd tagit delta amne i öfvervägande, och hvad I härutinnan i underdånighet begärt på det sätt bifallit: Alt Laridshöfdingarne skola, genom afgående Circulair-Bref, anbefallas hålla hand icke allenast öfver Ilärads-Fogdarnes åliggande i afseende å Uppbörd, Redogörelse och Leverering af Häradets andel i Sakören, utan ock öfver Iläradshöfgingarnes pligt att, efter slutet af hvarje Sommar-Ting, eller efter första Tinget i de orter, der mindre än 3:ne Ting årligen hållas, til! Landshöfdingarne insända
Kungörelsen den 11 Augusti 1863 och är närmare bestämd genom Kongl. Cirkuläret den 26 April 1864.“ af Herr Siljes) '.röm: "Då Utskottet till principen godkänt det af Regerin gen framställda förslag, enligt hvilket en fjerdedel af första klassens beväringsynglingar skall tili beväringssoldater uttagas, nemligen: “först frivilliga, som sig dertill anmäla, och återstoden genom lottning11; då detta utlottuingssystoui ytterst livilar på grundsatsen af den allmänna värnepligt, som åligger landets manliga befolkning och hvilken, såsom sådan, mäste fullgöras, utan anspråk på sold eller betalning; då deri goda viljan, att uppfylla samma medborgerliga pligt, kan, bör och måste förutsättas lika väl hos den genom lottning uttagit c, som hos den frivillige be vä ti ugss ol d a te 11 ; dä den af Utskottet föreslagna ersättning af 1 R:dr Ruut om dagen till frivillige beväringssoldater fean, med afseende på den tillika utsträckta tid (från 62 dagar under första årets exercis till 107 dagar under alla fyra årens vapeuöfningar), för hvilken berörda ersättning skulle utgå, föranleda till en utgiftssumma Samman». T-acjsami Allm. Be sv.- och Ekon.-Ut skot! ds Utlåtande N:o 5. 37 (107 X 5,000
Sedan kommitteen sålunda uppgifvit de allmänna grunder, hvarpå den ansåge bran vi nsbränn i ngslagst i Ilningen här i riket höra för närvarande hyggås, lör att derigenom bereda en öfvergång till dess bättre ordnande i ekonomiskt och financielt hänseende, har kommitteen derefter i underdånighet redogjort för motiver»» lill de hufvudsakligaste detaljerna i det af kornmitleen uppgjord» förslag till förordning, vid bestämmelserna i hvilket förslag kömrnilteen trott sig särdeles böra rikta sin omtanka deråt, att söka förekomma den så kallade lins beli ofsbrän ningens utsträckning öfver sin angffna gräns, och framför allt sä ställa föreskrifterna i afseende på beskattningen, alt en måttligen förhöjd afgift må kunna indrifvas utan de underslef, hvartill nu gällande beskattningssält gåfve anledning och lätthet. Kommitteen har i underdånighet föreslagit, att bränvinsbränning må hädanefter såsom hittills, under loppet af de sednaste 12 åren, fortfarande vara inskränkt lill sear månader af året. Den mening hade visserligen blifvit yttrad, att, då lagstiftaren ville tillstädja inrättandet af fabriksbrännerier och sådana anläggningar erfordrade betydliga kapitaler, b räll vinsbränningens inställande under halfva året alltid skulle föranleda ränteförlust för innehafvame af ett sådant verk, hvarför man yrkal, alt bränvirisbränningen borde för fabrikerna var» tillåten hela året eiler åtminstone åtta månader deraf.
I öfrigt har frågan om upsägningsrättens uphörande icke något sammanhang med Deri 7 Juni f. m. beslutel i öfrigt, emedan, om man beslutar att upsägningsrätten skall uphöra, så kan lösningen ändock alltid ega rum, antingen räntepersedlarne äro flere eller färre till anialel, och fördelen häraf för räntegifvarne blefve deri, att de undveke forslingen af persedlarne, äfvensom åtskilliga andra olägenheter, som af det närvar:de förhållandet äro en följd. Beträffande lämpligheten af beslutet och dess verkställighet, lärer väl R. o. Ad. derutinnan icke vara af olika tanka med de öfriga Stånden, nemi. att sjelfva rättvisan fordrar, att, då de räntegifvare, som erlägga sina grundskatter till kronan, äro befriade från upsägning och erläggande af forsellön, måste man också söka att bereda alla andra räntegifvare, som nu äro indelade till vissa löntagare, samma förmån, och det ju förr, desto hellre. Derföre är det visserligen icke skäl, att upskjuta denna verkställighet, intill dess ränteförenklingen kan|försiggå, utan billigheten kräfver, att, så fort söm möjligt, bereda alla räntegifvare fördel eller likhet sins emellan. Dessutom ber jag alt få fästa upmärksamheten derpå, att genom det beslut, R. o. Ad. vid denna Riksdag fattat, ronde ränteförenklingen, kommer den, efter all sannolikhet, snarare till verkställighet, än man hade föreställt sig. I annat fall skulle det bero på serskild uträkning för hvarje hemman, oell serskild pröfning af denna uträkning utaf vederbönde embetsverk, och, i händelse af missnöje, serskildt beslut af K.. M., hvilka räntepersedlar som skulle af hemmanet utgöras.
Postångfartygen Sveriges och Svenska Lejonets reparationsoch utruslningskostnad samt förläggande i vinterqvarter, afförda summa 16,841: 5. 4., R:dr 12,640: 15. 6., åtgått till anskaffande och insättande uti sistnämnde fartyg af 2:ne nya ångpannor och en ny skorsten; en utgift, som icke heller kunde undvikas, enär detta fartyg påföljande år behöfdes för post-ångbåtsfartens underhållande emellan Arstad och Stralsund, dertill Ångfartyget Motala, såsom redan gammalt och med ångmachiner af mindre hästkraft försedt, endast såsom reservfartyg kunde begagnas; samt Att då de, sednare på året 1840, med Ångfartyget Sverige verkställda resor emellan Slockholm och Köpenhamn egentligen icke medförde någon förlust för Postverket, emedan den summa af 667 R:dr — 52 35 sk. 3 r:st., som under denna rubrik blifvit upptagen, i a 11L fall åtgått för fartygets nedresa från Stockholm, der det blef inredt, lill Carlskrona, der det, gemensamt med andra Postverkets fartyg, borde vårdas, någon tillräcklig erfarenhet af dessa resor väl ieke kunde hem tas för bedömmandet på förhand af det resultat, sorn de i behörig tid annoncerade och följande året företagna resorna med 2:ne Ångfartyg emellan nämnde städer (dervid flere andra städer under vägen anlöples), skulle lemna; Varande för öfrigt uppoffringar af Postverket för posters och resandes befordrande, i sednare tider, icke så ovanliga, och anspråk derå icke eller sällsynta, de der ock någon gång af Rikets Ständer blifvit understödda. Vidare hafva Revisorerne ansett den vid Hufvudboken fogade Balans-berättelse vara mindre upplysande i så måtto, sorn den icke omnämner året, då hvarje särskild balanspost tillkommit, och sålunda ej eller letrmar tillräcklig ledning för bedömmande, huruvida åtgärder för balansernas undanrödjande blifvit med tillräcklig skyndsamhet vidtagna.
Utskottet har tagit Herr Hjertås framställning i öfvervägande, och delar de åsigter, som Rikets Ständer sålunda yttrat; hvarföre Utskottet tillstyrker, att Rikets Ständer ånyo måtte, för sin del, besluta, att öfver 4 Cap. 1 och 2 JVy. samt 5 Cap. 1 <$“. Jorda-Balken, med dithörande Författningar, meddelas den f örklaring: Att Domstol ej må vägra sökt lagfart å köp, skifte eller gåfva, derföre att föregående öfverlåtelse icke blifvit serskildt lagfaren, men att Domstolen bör i uppbuden och fastebref vet intaga hvad, som, till upplysning omförloppet, kan behöf va anmärkas. Öfver en af motionären, i sammanhang med ofvanberörde håga, gjord hemställan om förändrade stadganden, angående fördelning ai böter för försummad lagfart, vili Utskottet meddela serskildt utlåtande. Stockholm den 3 September .84o. Reservationer. Af Herr Halling: ”Genom tillstyrkande af det nya stadgande, att lagfart a köp, skifte eller gåfva ej må af Domaren vägras derföre, alt föregående öfverlåtelse icke blifvit serskildt lagfaren, har Utskottet upphäft skyldigheten för den, som genom köp, gåfva eller skifte löi värfvat sig fast egendom, att derå söka lagfart. Att en sådan skyldighet för det närvarande eger rum, måste erkännas, så vida man erinrar sig, att Kongl Förordningen den .3 Juni 18oo föreskrifver böter för den, som underlåter att inom viss tid efter åtkomsten af fast egendom uppbud derå taga. Endast på denna grund skulle jag funnit mig hindrad att medverka, till det förslag, Utskottet nu ti l Istyr k t, i synnerhet, som Utskottet uti serskildt Betänkande upplifvat nyssåberopade föreskrift, medelst föreslagen annan fördelning af derigenom stadgade böter; men ett ännu vigligare hinder igenfinner jag deruti, att, örn Utskottets nu förevarande Betänkande biifver
— I anledning häraf hemstälies om icke mera bestämt måtte förklaras, det alla Embetsoch Tjenstemän i Stats-Contoiret, Commerce-Collegium, Riksgälds-Contoiret ooh Allmänna Magazins-Directionen, hvilka alla hafva Medel af Staten under förvaltning, måga uti detta undantag inbegripas, —- Så mycket nödvändigare synes upplysning för Ridderskapet och Adeln härutinnan vara , som vid Electors - valet i går , flera val-listor blefvo casserade derföre att på dem voro uppförde JustitireRåder och StatsSecreterare, hvilket strider emot nämnde § — Den andra ännu vigtigare rättigheten, och öfver hvilken Svenska Folket bör vara lika så stolt som nitiskt att bibehålla uti helgd och verksam kraft, 46 Deri 2 g November. är den, att genorh sitt Constitufions-Utskott kunna granska Regeringens åtgärder. Konuni gens Persön, är inviölablej genom Regeringaformen äro Hans gerhingar undagtagne fråri allt åtal, det viii säga, Han kan icke direct eller i laglig form, ställas till ansvar lör Sidsi Beslut. folket har likväl förbehållit sig, att på ett indirect sätt granska och pröfva Hans Styrelse, derigenom att Stats-Rådet och Föredragande kunna ställas till attsVar lör de rådslag de gifvit eller ock underlåtit att gifva. Jag upprepar det än en gårig, Nationen bör Vata stolf öfver denna rättighet och derföre förvara densamma , som en helgedom. Den ära oell kärlek för Fosterlandet, soin lif var Eidderskapet och Adeln, gör väl denria uppmaning öfverflödig sä väl som alla andra väckelser härtill, meri det må mig tillåtås, tili minnet återkalla j att då Norrige hotat af en öfverlägsen Armée* anföfd af en Segerrik Fältherre, dc-riria ädla Nation i det ögonblick deri äivelityrade att förlora sin frihet, genOm sin ståndaktighet och patriotisme, förvärf vade sig sådane rättigheter $ soni näppeligen någon annan Nation i Europa äger.
Men jag säger, att i allmänhet karakteriseras opinionen af dessa kännetecken, nemi. genom restriction i handel och genom tullagar, för att åstadkomma den s. k. säkerheten i penningeväsendet, dels skydd för en och annan näring, som icke behöfver något skydd och aldrig kan florera i ordets egentliga mening förr än landet florerar; enär det är landets innevånare, och troligen icke ulländningen, som skola vara afnämare till vära fabriksalster. Jag skall icke nu vidare förlänga discussionen. Jag har haft tillfälle alt utveckla ifrågavar. tvenne opinioner. Jag tror, att det finnes en 3:dje möjlig opinion, nemi. den till hvilken jag enskildt bekänner mig. Det skulle vara förmätet af mig, alt nu för R. o. Ad. vilja framlägga densamma; men jag tror, att de som hafva hedrat mig med någon uppmärksamhet torde erkänna, att det kan finnas en sådan tredje; alt man väl kan erkänna ereditsystemets antaglighet lill en viss grad; att man lika väl som någon annan respecterar penningevärdets fasthet och orubblighet, hvilket möjligtvis på ett annat och bättre sätt än genom realisationen blifvit erhållet, men dock tror, att alla financiella åtgärder borde hafva för liufvudsakligt ändamål, alt hålla penningar i landsorterna och alt vidmakthålla rörelsen på ett sådant sätt, att dess resultat blefve bespard vinst för Svenska folket. Hvilka åtgärder, som skola vidtagas för att vinna ett sådant resultat, detta är just den uppgift, som jag tror all del af mig föreslagna Utsk. borde få sig förelagdt att lösa. Och då det torde för hvar och en vara uppenbart, att jag icke har den ringaste förhoppning, att jag skulle kunna få inverka på detta Utsk:s förhandlingar, då nemi. 11. o. Ad:s Eleclorer sannolikt icke i ett sådant Utsk. skulle vilja inlaga någon med den politiska färg, hvartill jag bekänt mig, en opinion, som i dag 8 dagar sedan inom detta Stånd fick en så egen hyllning; sä torde hvar och en finna, alt det är helt och hållet för sakens skull, och icke för ali få något sådant inflytande, som jag gjort denna framställning.
Det är ock så, — vi må derföre prisa Gud, — i de flesta förhållanden uti vårt fädernesland. I sjelfva fängelset, ja till galgen eller stupstocken, följes dep misstänkte elfer dömde brottslingen af gtateps omsorg, äfven Motioner hos Kidderskapet och Adeln 1802. 533 för hans själ. Det är endast den, som genom sitt utståndna straff borde anses såsom återförsonad med samhället, eller den, som genom sedeslöshet visar sig mest behöfva denna omsorg — det äro dessa, samhället merändels undandrager den modersvård, utan hvilken det och de sjelfva lika mycket äfventyra alt ömsesidigt skada hvarandra. Man synes förgäta att samhället genom sina åtgöranden och försummelser — t. ex. just genom bristande barnavård och uppfostran, genom åsidosättande af omsorgen för arbetskicklighets och arbetstillfällens beredande o. s. v., på mångfaldigt sätt föranleder eller underlåter att, som sig borde, söka förekomma brottsliga böjelsers och anlags utveckling — ja t. o m. genom att lemna den straffade brotts lingen eller den erkända lättfärdigheten utan ändamålsenlig tukt och vård, låter den moraliska smittan ohämmad utbreda sig, medan man mot fysiska smittämnen och deraf anstuckna icke blott personer, utan äfven djur och liflösa ting bemödar sig att utfinna och bruka de bästa medel och utvägar. Det vill häraf synas nästan så, som aktades faran för kroppslig skada eller förstörelse mera, än själens undergång och alla de lidanden, alla de fasor, som ett ohejdadt sedeförderf medför. Men grunden till Statens länge och ännu, ty värr, alltför ofta visade liknöjdhet för de lastbares sedliga bättring kan icke vara denna.
Jag sade honom att jag tycker om att se honom derför att jag tycker så bra om honom. Jag sade det i min vanliga sträfva ton, nästan ovänligt, men sanningen var det ju: barnet uppgaf sin rätta ålder. – ”Men ni känner mig ju inte.” – ”Nej det har ni rätt i. Men ni vet ju nog att man temligen fort är på det klara med hvem man skall tycka bra om och hvem man tycker illa om.” – ”Men man misstager sig.” – ”Det tror jag inte.” – ”Har inte ni gjort det?” – ”Nej!” – ”Menar ni verkligen det?” – ”Ja. Men det kommer kanske af att jag hållit af så ytterst få menniskor.” – ”Nå men, ja nu gör jag er en ytterst ogrannlaga fråga men er man, honom måste ni ju dock ha misstagit er på, och det är ett så djuptgripande, allvarligt förhållande” ”Ja-a. Ja men det räknar jag inte, jag var så” – ”Så nästan barn ännu?” – ”Nej inte det, men så oerfaren.” – ”Ja saa bliver jeg da altid en Torsk; jeg tager altid Feil.” D. 15de Dec. Jo, det lönar sig allt att ironisera och dissekera! Det ligger en gladiator på marken, – en oskicklig gladiator, utan öfning och triumfer – den andres nät har omslutit honom, och han stirrar in i denne andres drag, spörjande. Skall han stöta till med ett enda säkert tag och göra smärtan kort; eller skall han låta klingan glida in tum för tum och göra det till en förtviflad dödskamp med sammanbitna tänder? En stum, trotsig dödskamp, som ingen märker, – mer än han, som står böjd öfver den slagne. Det står något i Macbeth om att dräpa sömnen. — Gud, att kunna sofva! att slippa ifrån detta åtminstone under natten!111 Ville jag det? – Kanske icke. Det är väl just deri det ligger. Jag vill icke. Jag kunde resa hem på öfvermorgon, och allt skulle under trycket af min sjelfbeherskning återfalla i sina gamla fåror. Men jag vill icke. Jag är nyfiken.
I e t—emedan annars hade hvarken embctsinannen 1801 uraktlåtit att afföra den till genealogierna öfver utdöda slägter eller 1809 års Riddarh.-Direktion utlemnat polett åt den, sorn då erhöll den. 4:o Slutligen må det tillåtas mig att anmärka mot reservanten, att han, vid sammanskrapningen af alla både möjliga och omöjliga skäl fiir sin åsigt, äfven tillsripit det, att Ulsk:t skall hafva erhållit uppgift från (lera utmärkta genealoger, såsom t. ex. från tjenstemän vid K. Bibliotheket och vid Carolinska Bibliotheket i Upsala, »att hvarken Brynte Bertilsson eller någon annan äldre Lilliehöök, dem veterligt, varit Svea Rikets Råd.» Detta är just det, som skulle bevisas, och då det aldrig kan bevisas, att så icke varit — men beviset alt så varit, möjligen kan framträda i dagen hvilken stund som helst, så förefaller det mig blott litet lustigt, att den värde reservanten velat antora sorn ett skäl, att den eller den forskaren eller tjenslemannen intygat skriftligen eller mundtligen, att, honom veterligt, ej så varit. Detta är ju en förut allmänt bekant sak; alla menniskor, 108 Den 10 Januari e. m. som egnat någon uppmärksamhet åt frågan, veta ju mycket väl förut att detta är alldeles icke bevist, utan är just det, som borde bevisas; hvad tjenar det då till, om aldrig så många personer intyga, att, dem veterligt, ej så varit — ty jag upprepar: det kan aldrig bevisas att så icke varit — detta är physiskt oell vetenskapligt omöjligt; men beviset att så varit, kan möjligen framträda i dagen när som helst. Som ett ex. härpå får jag äran anföra, att vår utmärkte forskare mag. Styffe nyligen funnit ett förut okändt bref, så sent som 1526, der ej mindre än 5 nya Svea Rikes Råd framträda i dagen, som förut varit okända — en K. Rom, beseglad af Gustaf I och 10 personer, som alla verbis expressis kalla sig Riks-Råd, men hvaraf blott 5 voro spm Hiks-Råd förut kända.
Men fikonträt sade till dem: Skulle jag öfvergifva min sötma och mina goda frukt, och gå bort, och uppsättas öfver trän? Då sade trän till vinträt: Kom du, och var vår Konung. Men vinträt sade till dem: Skulle jag öfvergifva min must, den Gud och menniskor glada gör, och gå bort, och uppsättas öfver trän? Då sade all trän till törnebuskan: Kom du, och var Konung öfver oss. Och törnebusken sade till trän: Är det sant, att I viljen smörja mig till Konung öfver eder, så kommer, och betror eder under min skugga; hvar I icke viljen, så gånge en eld utu törnebuskan, och förtäre cedreträn i Libanon. Hafven I nu gjort rätt och redeliga, att I hafven gjort AbiMelech till Konung; och hafven I gjort väl emot JerubBaal och hans hus; och hafven så gjort emot honom som han förtjent hafver; Att min fader för edra skull stridde, och vågade sin själ, derföre att han skulle frälsa eder ifrå de Midianiters hand; Och hafven uppsatt eder i denna dag emot mins faders hus, och slagit hans söner ihjäl, sjutio män på en sten, och gjort eder till Konung AbiMelech, hans tjensteqvinnos son, öfver de män i Sichem, efter han edar broder är; Hafven I nu gjort rätt och redeliga emot JerubBaal och hans hus på denna dag, så varer glade öfver AbiMelech, och han vare glad öfver eder. Hvar ock icke, så gånge en eld utaf AbiMelech, och förtäre de män af Sichem, och af Millo hus; och gånge desslikes ut en eld af de män i Sichem, och af Millo hus, och förtäre AbiMelech. Och Jotham flydde, och undvek, och gick till Ber, och bodde der, för hans broders AbiMelechs skull. Då nu AbiMelech hade rådit öfver Israel i tre år,
Hvad sorn af det enskildta förtro,endc;t eljest skulle i mindre Summor förrentas, emot Inteckningseller annan Säkerhet, på längre tid och till en lägre renta., indrages i stället i den stora Penninge-rörelsen, utgår sorn Ian i större Surnmpv till vissa i Discpntorten eller närmast deromkring boende, af D.irectionen kända, personer, infordras inom kertare lid, och belastas nied en högre renta. gite Åtgärden. d^ss3 skäl tror jag mig böra, föreslå, alf vara nu varande alhrianna Discoriteg mc, i den inan deras ofiroyrr förr eller sednare lapa till anda, alldeles indragas, saint en Bancot och en Riksgä!ds-l)iycnnt, utan deltagande gf Privata Aciie-Agart, i stallet inrättas. Fonder ne för dessa (»vänne nya Disconter höra blilva tillräck. 940 Den 20 Juni' lige, för ätt underhålla ett åtmindsfone lika viel-, sträckt Låne-system sam de upphörande Disconternas. Banco Disconten belänar endast Skuldebref, inteknade i fastighet före det nu förvänta-, de Riksdags Beslutets underskrifvande, med viljor, att intekningen, tillsammans med föregående aldre intekningar, icke öfverskjuter hälften af fastighetens vid näst föregående års taxering bestämda värde. Lånet får ej öfverstiga hälften af hypothekets brlopp; det löper med 5 procents lenta, och omsättes en gång hvarje år, med afbetalning af 10 procent af det första låne beloppet. Riksgälds Disconten belänar, med undantag af Utländska varor och prcducter, alla af de fö ira Disconterna beiänte hypoihek, dock endast till bestämd maximi-sutnma. Lånet löper med 6 procents renta, och omsättning sker efter 10 procent af första Låne-belöppet, sate gånger om året, så att hela lånet inbetalas inom fem år. Det skulle föra mig för långt, om jag ville ingå i en fullständig detaille af motiverna till detta förslag.