Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ändamålsenligheten af, en förändring är icke allenast erkänd, utan ock af den allmänna meningen i den ort, jag representerar, allvarligen påkallad, hvarföre jag vördsamt föreslår: att flyttningsdag för tjenstehjon på landet må, i stället för den 24 Ok tober, bestämmas till den 16 Juni. Om detta förslag vinner bifall, så torde uppsägningsoch städjetiden derefter lämpas. Om remiss till behörigt Utskott anliålles. Stockholm den 4 5 November 1862. m J. G. Dahlgren, från Calmar län. Af Anders Jonsson från Wermlands län, om hela den personliga skyddsafgiftens användande lill folkundervisningens befrämjande. Hvarje sann vän al folkundervisningens och upplysningens befrämjande kan icke neka, att Regeringen och Ständerna på de sednare åren gjort mycket härför genom halfva personliga skyddsafgiftens anslående till folkskolorna. Tacksamt erkännande delta, återstår dock mycket alt önska, om skolan skall kunna uppfylla sitt rätta ändamål. Att folket å sin sida gjort stora ansträngningar dels för att ordna skolväsendet, på sätt Skolstadgan föreskriiver, och dels genom inrättande af småbarnsskolor på de flesta ställen, hvilka skolor visat goda frukter, kan ingen bestrida och i samma stund, lill följd af den nya Kommunal-författningen, kommunerna sjelfva komma att ordna sina angelägenheter, blifva kunskaper och upplysning bland folket mera nödvändiga. Beträffande åter sättet för användandet af den återstående halfva personliga skyddsafgiften, hvarom vid hvarje riksdag reglementerats, så har klagan försports öfver dessa reglementariska föreskrifter och den ojemnhet, hvarmed dessa medel kommit Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 121 kommit de skattskyldige uter till godo. Såsom eli exempel vill jag endast nämna, att uti den sednaste förordningen rörande dessa medels användande stå orden företrädesvis fasta skolor.
Der höjdes röster emot det gamla, som naturligtvis också var det goda, der ropades på rättvisa och på plats för unga friska viljor. Men gubbame skakade på sina hufvuden, och så blefvo de onda. Sådana oförskämda pojkar, som vågade komma med anmärkningar om det, som en gång var erkändt för fullgodt och som ännu var godt! Man beslöt stå stark mot de nya bråkmakarne, som tyvärr drogo till sig allt flera af de missnöjde. Man gjorde hvad man kunde för att taga modet ifrån rabulisterna, man stängde salongens portar för deras taflor, och man hånade dem och dref med deras arbeten i tidningarne. Så fortgick det länge och väl. Det var inte många, som hade fasthet nog att tro på dessa utstötta, föraktade galningar. Hvem trodde på Rousseau, på Gorot, till och med på Delacroix? Eller på Millet eller Monet? Nu ha ett par årtionden gått sedan striden slutades och nu ropa fransmännen med en mun, att Delacroix ärårhundradets största konstnär (en åsigt, som kanske tål att prutas på), nu står gubben Corots staty på hotel de ville, bredvid den store Horace Vernet, mot hvilken vår egen tid blifvit så sträng, och Rousseau och Millet ha namn bland konstens store. Nu kan man göra två invändningar. Den ena som ligger så nära till hands är den, att fastän den oförstådda storheten ofta varit förföljd, så är det derför långt ifrån säkert, att den förföljde och oförstådde är en storhet för det. Vår tids impressionister tala gerna om Rousseau, Co-rot, Millet och de andra och trösta sig, då de ej vinna framgång, med utsigten att äfven de sjelfva i en framtid skola blifva stälda på mycket högre platser än hvad deras otacksamma samtid har lust att anvisa åt dem. Den andra invändningen lyder så: Gorot, Millet och de der andra — Gourbet bör väl också räknas med — utvecklade sig ytterst långsamt. Då deras konst omsider mognade och blef ett tydligt uttryck för hvad de ville ha fram i sina verk, då vunno de också framgång, och en framgång så stor, att den gjorde dem skadelösa för de många pröfvo-åren.
Det utkomna första häftet bådar godt för det hela, som skall vara färdigt inom loppet af nästk. april. Jungfrun, Makan och Modern, de tre bekanta böckerna af prof. Hermann Klencke, hafva utkommit i nya upplagor på Looströms Komp.s förlag. Illustrerade minnesböcker — ett dussintal nya så- dana — hafva äfven till denna jul utgifvits af hrr Bkedel § Co. (G. Chelius). Hos samma förläggare hafva likaledes utkommit följande trefliga barnböcker: Bilder ur vår frälsares lif, Sommardagar hos mormor, Lilla Rödhättan samt Jumbo. Receptboken, afsedd att i densamma insätta och förvara matrecept m. m. dylikt, är en liten praktisk handbok för husmödrar, utgifven af hrr O. Öberg §- Son. Vi hänvisa till annonsen i Idun. Musikliteratur. Från Abr. Lundquists hofmusikhande! ha följande nya musikstycken utkommit: L ' Arlesienne, deux suites de concert pour piano ä quatre mains par George BisetLa Gioconda af A. Ponchielli; forte af F. Brissler. potpourri för piano» Det var en gång en konung », visa för en röst vid piano af Bror Beckman. Sångalbum, samling af sånger vid piano, häft. 1 o. 2; sex sånger i hvardera häftet. Vinterblommor 1 8 9 2, nyaste valser, polkor, francaise, galopp o c h mazurka för piano; arrangerade af Jsidor Looström. Barnbalen 1 8 9 2, nyaste samling af omtyckta dan Svenska Mönster för Konstväfnader ocJi Broderier (Omkring 200 mönstermotiv) i färgtryck. 6 häften med 6 planscher i hvarje häfte. l:a och 2:a häft. utkomna. 3:e och 4:e slutet af jan. Hela verket fullständigt i april n. ä. Pris 1:50 för häfte. För subskribenter 7:50 för hela verket (Postan visning). Subskription hos JAKOB KULLE, Postadress stockJwlm.
Man tals-ränta, utan voro enahanda med dem som till Fliinge och Dahlby förut utgjordes; tillförseende sig Jöran Andersson så mycket hellre R, Slits bifall härtill, som Åkerbo Härad vore, genom sina locala förhållanden nästan öfver dess förmåga onereradt och dess invånare längesedan, ur samma skäl som dagsverksskyldige till Dahlby och FIiinget bordt söka och förtjent befrielse från alla ifråga satte, så kallade lijelpedagsverken, hvilka icke från ordinarie jäntor vore härflytande. Betan landen, N:o 386. 4o5 Och hafva med Jöran Andersson sig förenat Tufve Larsson från Christianstads Län oell Auders Nilsson från Isie i Malmöhus Län, denne sistnämnde under förklarande, att lika beskaffad dagsverksskyldighet utgjordes inom Oxie Härad af berörde Län till Sandö Kongsgård, och hvilket onus jemväl borde, i Anders Nilssons tanka, för berörde Härad upphöra, Rikets år 1823 församlade Ständer beviljade väl åtskillige under Dahlby och Fliinge Kongsgårdar dagsverksskyldige Härader befrielse från de så kallade hjelpedagsverkena och anslogo en deremot svarande tillökning i penningar å Stuteriets Stat, på grund af de i ämnet hållne undersökningar och öfrige genom vederbörandes hörande vundne bestämda upplysningar; och af de Utskottet tillhandakomne handlingar har inhemtats, att de nu ifrågakomne Dagsverksskyldige socknar allmänt yttrat den önskan att, mot afstående till Staten af den nu hemmanen tillkommande så kallade Uagsverks-tunnan varda från dagsverksskyldigheten till Kongsöhrs Kongsgård befriade, Men då förhållandet med denna dagsverksskyldighet icke af de i ämnet tillgänglige handlingar kan fullständigt inhemtas och Utskottet således icke är i tillfälle att bedöma i hyad mån Kronan härigenom kan komma att förlora, eller huruvida gällande contracter om Kongsgårds-arrenden, eller andra omständigheter, kunna ligga till hinder mot förslagets verkställighet, anser Utskottet målet för närvarande icke vara så fullständigt utredt att Utskottet kan tillstyrka detsaminas 406 Stats-Utskottets upptagande till pröfning af 11.
Serskildta Utskottets Betdnkanden. 6qq StatsContoirets styrelse borde pckså upp* böra på lika sätt. Om den enda rätta utväg antages, att Statens alla inkomster inflyta i RiksgäldsContoiret och derifrånutgifvas, så lärer StatsContoiret ej behöfva mera heije ning, än som erfordras för Förordningars expedierande, och hvad dertill hörer, emedan redovisningen och Contröllen kan verkställas afRiksenS Ständer och'deras Revisorer. Commerce Colletriutn kan ock försvinna. O De mål, som tillhöra detta verk i egenskap af Domstol, böra öfvergå till HofRätten. De öfrige åter eller de, som-röra handel, näringar och sjörättsmål, äro af den art, att da mäste tillhöra den Minister, som har allmänna hushållningen under sin vård, och kunna, om man så behagar, utgöra en särskilt expedition af hans departement, hvarigenom alla de Embetsman, som nu Ti nas i CommerceCollegium, blifva öfverflödige. Sundhebs-Collegiwn kan betydeligen för* minskas. Det bör under tillsyn af Inrikes Ministren bestå af en Öfverläkare med några få skickliga Ledamöter, för att hålla en samlad uppsigt öfver Läkare-vården. När åter Vetenskapliga frågor förekomma, kunna ju Läkare i hufvudsaken consultera* och Betänkanden jemväl från Medicinska Faculteterne infordras, hvilket synes vara långt tjenligare, än att underhålla en Stor Colb gial-Stvrelse, inom hvilken äfven i vetenskapligt afeende ett slags Corporationsanda i längden torde bilda sig. Bergs Collegiinn bör ock kunna gå bort, C90 Serskildta Utskottets Betänkanden: och elen egentligaBei-gs-hushållningen förvaltas, under Iniike Ministern, af en Öfver-Directeur med en eller två andra kännare af Bergs-vetenskapen. Domare - göromålen flyttas till Hofrätten. Ecclesiastique vardén och uppfostran borde tillhöra Inrikes Ministern, men alltid hafva sin särskilta Expedition i hans Departement.
Hon &amp; r eukom~nunicerad, och dock skall hon lyda kyrknns foreslirifte~:. Hennes lcropp 5ir nedbrutel~ af alla slags nmb&amp;randen, utmattad af de mbnga och 1A.nga sniirjandeforhoren. Det tyckes ha varit en ytterlig grad nf detta tillst5nd, som, liennes domare gjort riikning pB, ty i ett gifvet iigonblick triidde Bodeln fram ocll lade tortyrredskapen pH bordet framf6r dclu. Nen Jeannes d j a var arm hennea svaga krafter iifvermiiktig. Den hotmde s p e l l aftvang heme ingen bekannelse, endast dessa stoltn ord, hrilka iinnn tyckas gedjnda under ile gotiska h ~ a l f v e n: ~O1n ni oclcs % sonderbrote min kropp lenl for lem och jagade mi11 sj51 dHrur, st3 slr~dle jag dock lcke siiga annat, iin det jag redan sagt; och om jag gjorde det, skulle jag sedan hogt forlmnna, att clet 1-ar riddet, som tvingade mig diirtill.:. ; S: t Rouens n~garnla kj~lcog5rd, hrillren nu 8s en vacker, ylauterad plats, dar magnolian hlonlmar, barnen leka ocli militirmnsiken spelar sina vissa, ginger i veckan, r a r p B Jeanne d ' Xrc ' s tid iinnn begagnad soin begrafningsplats. Kors rtAste sig vid kors, den gotidru stenen bredvid den roma; nslm Hit var folket sammaukalladt morgoncn den 24 nluj. Halstod bodeln v8ntande ined sin lriirsa. Det r a r ett sista fiirs6lr, Inen oclisti ett listigt anordnndt s5clant for utt s: kriimma den motstriifviga till afsvBrjelse.
Hvar och en måste finna sig dervid att, sedan han gifvit sin lanke tillkänna, åtnöja sig med pluraliletens beslut, och jag ser icke att minoriteten blifvit det minsta för nära trädd, om Ståndet vill gifva en större vigt åt sitt beslut, än minoriteten skulle hafva önskat; hvarföre jag icke finner något skäl alt frångå, utan vidhåller min begäran om bifall till den framställning, jag tagit mig friheten göra tili R. o. Ad. Don a4 Mars e. m. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Till undvikande deiaf att denna öfverläggning i en redan afgjord fråga och rö’r:de ett ämne, hvars slutliga decision man per analogiam efter den stora majoritet, som visat sig i hufvudsaken, alltför val kan förutse, icke måtte taga hort alltför mycken tid för behandlingen af andra ärenden, som i massa presentera sig för R. o. Ad. vid afgörande! af detta betänk. tager jag mig friheten vördsamt hemställa sä väl till Gr. Frölich som Gr. Löwenhjelm och de öfriga ledamöter, sorn talat dels för och dels emot inbjudningen, om de icke skulle behaga förena sig i deri mening, att nu endast inbjudningen må gå till BorgnreSt., och att den egentliga tvisten huruvida den äfven skall gå till BondeSt. må uppskjutas intilldess man erhållit prot.utdr. 0111 beslutet från BondeSt. På delta sätt tror jag att kanhända ett par timmars onödig discussion kunde undvikas, och det är i detta afseende jag tagit mig friheten göra denna framställning. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: 1 Riksd.Ordn. sista morn. loses: ”dock bör prot.utdr. derom,” — nemi. om Ståndets beslut — ”eller, i händelse sakens vigt fordrar en sådan skyndsamhet, att det ej medhinnes, en af Ståndets Secreterare behörigen påtecknad afskrift af den propos., som beslutet grundat, alltid tillika åtfölja, och af ordföranden för deputalionen i de andra Stånden högt uppläsas.” Huruvida Ståndet anser att sakens vigt det fordrar, det kommer an på Ståndets pröfning.
Tyngdpunkten inom riksdagen började mot stånds-tidens slut " allt mera glida öfver från det första till det tredje ståndet; och troget följdt af det fjerde, som sam Ur dagens krönika. - 1tidigt med hvarje dag blef mera frisinnadt, utöfvade det ett allt mera bestämmande inflytande på riksdagsärendenas gång. En noggrann aktgifvare på de tre eller fyra sista ståndsriksdagarne bringas nästan till häpnad öfver den anda af storeuropeisk liberalism från 1848, som går igenom deras förhandlingar. Hvad särskildt borgarståndet vidkom • mer, lefdé det fullt och fast i den tron, att en ombildning af representationen på de samfalda valens grund skulle lägga den politiska makten i dess och dess orepresenterade likars händer. På hvad sätt verkligheten farit fram med dessa drömmerier, vet nu en och hvar. En, som insåg — ehuru kanske ej till fullo — hvart reformen skulle leda, var den nya riksdagsordningens egen skapare. I det välbekanta anförande till statsrådsprotokollet, hvarmed han beledsagar sitt förslag till representationens ombildning, gifver han tydligt till känna, hvarför han funnit sig böra framlägga det. Han framhåller nämligen, hurusom ståndsförfattningen “ hotar att åt den ena hälften af representationen gifva en för det helas jemnvigt vådlig tyngd. Under det sjelfva tidsandan oafbrutet arbetar på att minskande två första riksståndens politiska vigt, vinna de bägge andra förstärkning genom de efter hand i representationen ingående nya element, hvilkas olikartade beskaffenhet hindrar deras sammanförande i ett särskildt riksstånd, — om sådant eljest vore verkstäUbart eller lämpligt, — och hvilkas oförenlighet med grunden för de två förstnämdas representationsrätt tvingar dem in i de två andra. Den sannolika följden häraf är, att en öfvervägande del af representationens makt, utan motsvarande ansvar, småningom öfvergår till de tyå sistnämda, och att dermed den i sitt inre upplösta ståndsförfattningen af sig sjelf sammanstörtar.
Landsting, sorn för särskilda delar af län inrättade äro, kunna till en församling sammanträda, för att rådslå och besluta i angelägenheter, hvilka äro för hela länet gemensamma, der Konungens befallningshafvande det nödigt finnér, eller, på de särskilde Landstingens begäran, dertill samtycker. Konungens befallningshafvande kalle då samtliga ombuden till sammansatt Landsting å tid och ort, som af Konungens befallningshafvande dertill utsättes. Ordförande i sammansatt Landsting vare den af konungen sednast utnämnde ordförande i Landstinget för det område, sorn folkrikast är. Angående utförande af de vid sammansatt Landsting förekommande kanslioch räkenskapsgöromål, lörordne Tinget i öfverensstämmelse med denna lag. 227 65 §. Finner Konungens befallningshafvande nödigt, att öfver visst ärende af den beskaffenhet, sorn i 1 § omformäles, höra innevånarne i ett eller flere härader eller fögderier, eller annan del af länet, och är den orten mindre, än att ärendet kan, enligt 45 §, å Landsting behandlas, men större, än att de kommuner orten innefattar, kunna, med stöd af 87 § i lagen om menighetsstyrelse på landet, till gemensam sockenstämma kallas, då ege Konun gens befallningshafvande att, till öfverläggning om det ärende, utsätta sammanträde med ombud för de kommuner, hvilka ärendet angå kan. Dessa ombud utses af kommunernas, till val af dylik beskaffenhet berättigade, innevånare, enligt de i lagarne om menighetsstyrelse på landet samt om städernas styrelse och förvaltning stadgade grunder. Askar kommun eller enskild person, att sådant sammanträde för visst ärende hållas må, vände sig till Konungens befallningshafvande, som eger att, efter omständigheterna, derom förordna. 66 §. Till sammanträde, hvarom i 65 § sagdt är, ege socken med 1,000 innevånare och derunder, att sända ett ombud. Socken med mer än 1,000 till och med 2,000 innevånare tvä, och vidare för hvarje ettusental innevånare ett ombud.
» Nineteenth Century » skrifvit en artikel o m kvinReif von Reiflingen — hr Backström; Paul Hofnors utsikter att bli gifta, särskildt afseende engelska meister — hr Palme; Franz, kalfaktor — hr Enförhållanden. I England och Wales, säger hon, vall; Martin — hr Strömberg; R o s a — f r u Hamrin Nittiofyra år fyllde äro den kvinnorna i proportion till männen så öfveroch Anna — fröken Behrens. 15 d:s fröken Seraphie Brandström på Salta, Jerna vägande, att en på sex måste förbli ogift. I LonSamma stycke gifves sedermera hvarje dag i veckan. socken, i närheten af Södertelge, sista kvarlefvande don är detta fallet med en på fem. Miss Colletts Det finska Arppeska sällskapet, som med så mycken siffror visa i öfrigt, att utsikterna till giftermål dottern till C. G. Brandström, anställd i Gustaf framgång och erkännande under loppet af ett par äro betydligt större för de fattigare klassernas IILs enskilda tjenst o c h såsom skådespelare kamrat veckor gästat å Vasateatern och där hela tiden för kvinnor än för de i ekonomiskt hänseende bättre och vän med Lars Hjortsberg samt slutligen 1856 goda hus uppfört von Numers lustspel » Bakom lottade. död såsom landtbrukare i Jerna. Den vördnadsKuopio », inledde i måndags en kortare sejour å värda gamla, som ännu aldrig varit nedtyngd af Sveateatern med ett annat finskt lustspel, » Utskott » någon sjukdom, har allt sedan de första åren af Kanadensiske premiermiaf » Utskott » befanns vara en i flere 1800-talet oafbrutet varit bosatt på Salta och nistern Abbot har mottagit en deputation af kvinpunkter både blodig och rolig satir öfver den högre genom sitt, trots ensamheten, alltid förnöjsamma nor, hvilken inlämnade en petition o m den polifinska byråkratien — så pass skarp, att det här med sinne varit en föresyn för äldre och yngre släkten. tiska rösträttens utsträckning till kvinnor. Abbot skäl väckt förvåning, huru ens den stränga finska förklarade, att Kanadas kvinnor inom en icke * censuren kunnat släppa stycket fram.
19 menskap och ingenting bättre begär än att blifva henne fullkomligen qvitt, mäste naturligtvis all kyrkotukt såsom sådan vara betydelselös och på honom så myckel mindre kunna tillämpas, sorn han redan med fri vilja och godt mod förkastat alia de förmåner, hvilka kyrkan möjligen, genom utöfningen af sin tukt, skulle kunna honom undandraga. Derföre vill ock den af Utskottet föreslagna exkommunikalions-akten inga lunda vara ett medel till den vilsefarandes återförande, utan den åsyftar tvärtom, såsom jemförelsen med 7:de § i Utskottets förslag visar, alt för honom öppna de förut tillslutna dörrarna till de fremmande religions-samfunden och, om än på ett indirekt sätt, tillkännagifva, all han lill dessa numera har fritt tillträde. Eli sådant lillkänna gilvande åter synes mig aldrig kunna komma frän något olämpligare håll, än då det ut går från kyrkan och hennes tjenare. Tv kan än Staten linna sig befogad, att medgifva ölvergängar frän del ena kyrko-samfundet till det andra, så kan dock tydligen kyrkan från sin ståndpunkt aldrig, utan att förneka sitt eget väsende, förklara en sådan öfvergång vara berättigad. Alt förkasta och öfvergifva hvad för kyrkan är evig sanning och salighet, mäste nemligen för henne vara och blifva ett ondt, som hon, i likhet med så mycket annat ondt, kail med sorg få se sig urståndsatt att förhindra, men som hon omöjligen kan så betrakta, som skulle, på grund deraf, någon hennes medlem kunna frikännas från förbindelsen att höra henne till. Skall alltså en alfällings rättighet alt fä öfvergå till hvilket vilsefärande religions-samfund han behagar, nödvändigt genom en offentlig akt tillkännagifvas, så bör dock denna akt, enligt min orubbliga öfvertygelse, aldraminst vara en kyrklig. Ändtlgen mäste jag anmärka en i inledningen till Utskottets förfaltningsförslag förekommande ©fullständighet.
Än mer undrade hon öfver att porten stod på vid gafvel och att boddörren var vidöppen. Då hon gick in genom porthvalfvet, såg hon ej där den gamle portvakten Piero. Gårdslyktan var ej tänd, och icke en människa fanns på gården. Hon gick uppför trappan till galleriet, och hennes fot stötte emot något hårdt. Det var en liten bronsvas, som eljest hade sin plats inne i musiksalen. Några steg högre upp hittade hon en knif. Det var en slidknif med lång, dolklik klinga. Då hon lyfte upp den, rullade ett par mörka droppar ned från eggen. Hon förstod, att det måste vara blod. Och likaledes förstod hon, att det, som hon fruktat hela hösten, nu hade skett. Banditerna hade varit inne i sommarpalatset för att plundra. Och alla där, som kunnat fly, hade flytt, men hennes far, som ej kunde komma ur sin bädd, måste nu vara mördad. Det var omöjligt för henne att veta om ej röfvarna ännu funnos kvar i huset. Men nu, då hon var midt inne i den största fara, försvann hennes skräck, och hon skyndade vidare, utan att tänka på att hon var ensam och försvarslös. Hon gick fram genom galleriet och kom in i musiksalen. Där föllo breda månskensstrimmor in öfver golfvet och midt i en af dessa strimmor låg en människa orörligt utsträckt. Donna Micaela böjde sig ned öfver denna orörliga kropp. Det var Giannita. Hon var mördad, hon hade ett djupt gapande sår i halsen. Donna Micaela lade kroppen tillrätta, korsade händerna öfver bröstet, och slöt till ögonen. Hon fick därvid blod på sina händer, och då hon kände detta ljumma, klibbiga blod, började hon gråta. »Ack, min goda, älskade syster,» sade hon alldeles högt, »det är ditt unga lif, som har flutit bort med detta blod. Genom hela din lefnad har du älskat mig, och nu har du gjutit ditt blod, under det att du försvarat mitt hus. Är det för att straffa min hårdhet, som Gud har tagit dig bort ifrån mig? Är det därför att jag ej unnade dig att älska den jag älskade, som du gått bort från mig?
Gjöthström, Sonl berördé Hufvud-Bok författat och äfslutät , dess Visadé Oordentlighet, Utan otk ålägga hartom, att deri samma omskrifva , för ätt vid först infallandå Revision Undergå den granskning , görti ti ti iéké kunnat af Utskottet verkställasi Stats-Utsköttet har besett aila Departement ter inom General-Assistance Contöiret, och dervid så väl undersökt, huru Panterna vårdas Och. förvaras, Söm hurU verket i öfrigt sköteS; Och har Utskottet; vid en sådan undersökning, er* farit , det god ordning iakttages , så att något ej varit att påminna. Af Öfver-Cömmissatiernås till innevarande Riksdag afgifnä berättelse öm General AssisiänceCöntoirets rörelse och förvaltning ifrån odh med år i8i2 , till och med år 1^8i4 > äfvensom ä£ Riksgälds-Corttoirets räkenskaper Inhämtas, ätt den summa sorn Riksgälds - Contoiref ständigt haft instucken uti General Assistartce Contoirets rörelse, åren 181 i , 1813 Och 1814 > per medium för hvarje år utgjort Omkring Etthundrade* femtiotusende (150,000) R:dr Bänto; hvaremot behållne revenuen, utan beräknande af någon renta å sådana Riksgälds-Contoiiets förskott, fö? 5.-te Bamfeti 105. 106* dessa 834 Den 7 Julis dessa 3:ne år endast uppgått till ett samman» räknadt belopp af 3803 R:dr 30 sk. 1 r. Någon vinst af General-Assistance-Contoiret liar icke heller varit påräknad, och kan icke möjligen påräknas. Denna inrättning har, i följd af de vid ,1792 års Riksdag med Credit» Sedlarne vidtagna anstalter, kommit att underläggas Riksgälds-Verket.