Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Jag undrar, om ni efter så lång tid ännu kommer ihåg ert ressällskap från Hâvre», sade hon rodnande. »Men — men — hur visste ni, att jag var i Paris? Hur har ni fått reda på, hvar jag bodde?» Hon ryckte på axlarne. »En slump! Jag brukar ibland besöka den tyska bokhandeln för att se, hvad nytt som kommit ut i literaturväg. Man sade mig, att ni var i Paris. Jag frågade efter er adress — och här är jag.» Nu först hade han hunnit hemta sig så pass från sin öfverraskning, att han kom sig för att mottaga hennes hand, som han tryckte med en älskares ömma hänryckning, medan hans blickar smekande gledo öfver hennes förtjusande lilla ansigte. »Och ni har sökt upp mig här i detta aflägsna kvarter? Ni har då inte glömt mig under den här långa tiden? Och ni brydde er verkligen om att träffa mig?» »Ja», sade hon med en blandning af vekhet och skälmskhet. »Men det var dumt af mig Jag ser, ni bär inte längre min ring». »Den blef för liten.» Han stod och såg på detta hemlighetsfulla, intagande väsen, vsom nu för andra gången stigit fram och korsat hans lif. Han tänkte på deras första möte — och han tänkte på hennes ring, som han lemnat der hemma i Prag bland sina öfriga souvenirer i en ask af silfver, mellan en sidenrosett, som tillhört den firade sångerskan Marietta Alboni och en liten hårlock från Celestes vackra hufvud. Han hade aldrig drömt om, att något af dessa minnen från hans förflutna skulle stå upp igen. Och der såg han henne nu lifslefvande framför sig, den underbara, den förtjusande lilla Margot! Hon hade kommit till honom af egen fri vilja, hade kommit till honom med en min, som tycktes säga att hon var hans, att hon älskat honom under den tid som gått och längtat efter den stund, som kommit. Var det detta, hennes ring betydt, den fina guldslingan med den gröna stenen? Att hon skulle uppenbara sig för honom så här, en vacker vårmorgon, när han minst anade det — dala rakt från himmelen ner i hans famn. Han sträckte ut sina händer emot henne. »Margot!« sade han blott.
Den steg till så mycket att Lehtinen alls icke brydde sig om att röra vinterbesparingarna. Behåll du dem, sade han. Och om det blir nöd på färde, så använd dem bara. Jag skulle i alla fall själf göra af med dem. Hela söndagen lekte han med Katie, men så snart hon gått till sängs började han göra sig i ordning. Och nästa morgon före soluppgången begaf han sig på väg. David och Katie voro helt allena på nytt, men David hade alls ingen tid att hänge sig åt tankar på ensamheten af sitt lif i ödemarken. Därtill fans där alldeles för mycket arbete, som måste uträttas. Och Katie var ännu icke gammal nog att många dagar känna sig tröstlös. Allt gick inom kort igen sin gilla gång på Anttila, David arbetande som en träl från soluppgången till sena kvällen och Katie såsom förut följande honom i fjäten dagen lång. Först långt fram på hösten kom Lehtinen tillbaka, sedan David redan beslutat att taga Katie med sig och vandra ned till bygden för att söka hjälp för höstsysslorna, dem han fann det omöjligt att mera rå med ensam. Sommaren hade alls icke slagit sig till pengar för Kalle Lehtinen, som funnit den fjärmaste västern öfverlupen både af arbetssökande och af allehanda drifvare, som brydde sig mycket litet om att finna det arbete de alla sade sig söka. Kineser ha det bäst där, påstod han. De ha inte några söndagar och supa aldrig, så att folk hälst använder dem. Hvita människor få svälta, ifall de inte varit där länge och kunnat skaffa sig stadigt arbete. Hans yttre visade noggrannt att han haft det svårt och "hem", såsom han sade, kom han utan en dollar i fickan. Han hade icke ens kunnat köpa sig en järnvägsbiljett, utan hade gått till fots en större del af vägen. En och annan gång kunde man ju visst stjäla sig in på frakttågen och åka en half dag eller så, berättade han. Men nog fick man gå däremellan så fötterna värkte. Här är det i alla fall bra mycket bättre! Men de bittra erfarenheterna hade likväl ingalunda kurerat honom. Under vintern släpade han såsom året förut stock för gemensam räkning och förtjänade vackra pengar, hvilka åter anförtroddes i Davids vård. Och ända till inemot midsommar arbetade han sedan för denne, men då kunde han icke längre hållas stilla, utan begaf sig på väg uppåt Kanada.
Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och två Stånd beslutat, införselstullen å Socker bestämmes för »raffineradt, alla slag, såsom Topp-, Kandioch Kaksamt krossadt eller pulveriseradt Socker, äfvensom Havana-Terres och der - Bcvillnings-Utskotlets Memorial M 27. 35 med till sockerhalten lika slag,» till 13 öre och för »andra slag» till 8 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej. antages (1:a alternat.) Ridderskapet och Adelns beslut, (2:a alternat.) Preste-ståndets beslut. Den af Utskottet för Sirap, alla slag, föreslagne iuförselstull, 6 öre skålpundet, har blifvit antagen af Ridder skåpet och Adeln, Presteoch Borgare-slånden, hvaremot Bonde-ståndet bestämt denna afgift till 4 öre skålpundet. Såvida Bonde-ståndel vidhåller detta sitt från de öfriga Ståndens skiljaktiga beslut, måste följande omröstning anställas: 59:o. Den som anser att införsels-tullen för Sirap, alla slag, bör, på sätt Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, bestämmas till 6 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, fastställes, enligt Bonde-ståndets beslut, införselsafgiften för denna artikel till 4 öre skålpundet. För Soda eller Kolsyradt Natron hade Utskottet föreslagit tullfrihet vid införsel, och hafva Ridder skåpet och Adeln, Presteoch Borgarestånden i enlighet härmed beslutat, men B^nde-ståndel har åsatt denna vara en införselstull af 25 öre per centner. Derest Bondeståndet icke skulle vilja förena sig med de öfriga Stånden att antaga Utskottets förslag, föreslår Utskottet följande omröstning: 60:o. Den som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att Soda eller Kolsyradt Natron* skall vid införsel åtnjuta tullfrihet, röstar Ja; Soda.
Jag nekar ingalunda behofvet af en lönejemkning, särdeles inom de lägre tjenstegraderne inom Armeen; men jag fordrar, såsom ett oeftergifligt vilkor, alt Indelningsverket, ifrån och med Cnpitainstill och med Öfverste-indelningarne, återföres till sitt primitiva skick, innan fråga uppslår om anslag från Rikets Ständer, till jemnande af de lönebelopp, som icke inom sjelfva Indelningsverket skulle finna sin fyllnad. Jag yrkar, att all lönereglering måtte komma att ske Regémentsvis med de tillgångar hvarje Regemente äger inom sig, hvarigenom den möjligtvis öfverflödiga ÖfversteLieulenanls-indelningen med sitt Capilainsskap, alltid blifver en god tillgång för de andre lönernes förhöjning, der behofvet sådant påkallar. Det är mig obegripligt, att man oupphörligt organiserar och reorganiserar, utan alt någonsin komma till ide'en utaf en sär - IOO Den 32 December f. rn. skild fredsoch krigsfot, som i andra länder är allmänt antagen, och hvarförutan man kommer att midt under freden, snart sagt bekriga sig sjelf, att lyckan vill vara mycket god, om krafterna vid behofvets stund ej skola finnas förskottsvis förtärde. Någon Talare har fästat uppmärksamheten på Arméens ökade hållning nu emot förr och derföre tilldelat befälet det rättmätiga beröm, som dem i detta afseende tillkommer. Men jag hemställer, om icke complimenten för denna hållning äfven till en stor del tillkommer Rustoch Rotehållare; åtminstone betala de nu mycket mer för truppens beklädnad än förr, så att hållningen äfven bör lända dem mycket till beröm. Då Armeens organisation år 1813 uppgjordes, erhöll äfven jag Nådig befallning, att uppgöra och inkomma med ett förslag i detta afseende, för det mig i då Nåder anförtrodda Regemente. Jag har nu händelsevis fått rätt på detta papper, och skall utbe mig, alt derur få uppläsa några korrta meningar, lill bevis, att åtminstone icke jag ändrat mina tankar derom sedermera.
Då jag icke vill genom ett enda stadgande äfventyra hela lagens antagande, derest den annars skulle blifva af Rikets Ständer gillad, anser jag, för min del, rådligast att i frågan om formen vidblifva hvad Kongl. Maj:t föreslagit.» 5:o. Af Herr Doktor Säwe, som anmält sig hafva varit på permission frånvarande vid åtskilliga af de här fattade besluten, och anfört sin skiljaktiga mening mot följande: l:o mot stadgandet i 123 §: »Alt passagerare efter anträdd resa, då genom skeppsbrott eller något af de fall, som i 118 § omförmälas, rederiet förhindras från att fullgöra aftalel om passagerares förskaffande till bestäm melseorten, ändock måste betala passagerareafgift för den tillryggalagda delen af resan, synes mig icke stå väl tillsammans med den rederiet i nästföregående 122 § tillerkända förmån, att för passagerare, som under resan dör eller af laga förfall hindras från dess fullbordan, ändock erhålla full passagerareafgift. Om nemligen 32 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. skyldigheterna här skola motsvara rättigheterna, så böra väl rederi eller befälhafvare, i deri händelse, att fartyget förolyckas I. ex. på halfva vägen, eller af annan orsak blir oförmöget att resan fortsätta, känna sig skyldige att, såvidt de kunna på annat sätt skaffa passageraren till sin destinationsort, eller åtminstone ej af honom taga högre betalning än den s. k. distansafgiften; hvarföre jag föreslår, att i den 123 § 1 inom. slutorden: »dock åligge återbekomma» måtte utgå. 2:o mot den uppenbara motsägelsen i 134 §, der det säges, att långifvare (af bodmerilån) icke deltager i gäldande af gemensamt haveri, ändock han skall, i den mån de förpantade föremålen i följd af gemensamt eller enskildt haveri blifvit otillräckliga till lånets gäldande, vidkännas deraf uppkommande förlust. Jag anser nemligen dessa båda satser ej stå väl tillsammans med hvarandra, ej heller med hvad sorn i den 135:te §-n säges om de förbodmade föremålens solidariska ansvarighet.
Denna handling borde ej ega gällande verkan förr än den blifvit offentliggjord genom inteckning; och på det den underrättelse om handlingens tillvaro, sorn på detta sätt spredes, alltid måtte hållas öppen och lätt tillgänglig, föreslogs, att inteckningen skulle en gång om året förnyas. Beredningen ansåg, att krediten i dylika fall blefve bäst vårdad, då panthafvaren i sjelfva lagen uppmanades att icke länge lemna sin rätt obevakad utan tidt och elta tillse, huru med egendomen förfores, och då pautgifvaren utan synnerlig kostnad och tidsutdrägt kunde visa tillförlitligt besked på förhållanden, hvaraf förtroendet till hans betalningsförmåga berodde, ett besked, hvilket , lian lätteligen kunde förskaffa sig, när dertill ej fordrades mera än genomseendet al ett års protokoll. En pantförskrifning skulle, enligt Beredningens förslag, kunna lyda ej å viss egendom, utan å visst, slag af egendom eller egendoms afkomst, t. ex. ä råämnen, effekter och tillverkningar, då förlag lemnades till brukseller täbriksrörclse, å kreatur, redskap, spaumål eller andra produkter, då det lemnades till jordbrukare, å verktyg och varutillverkning, då det lemnades till handtverkare o. s. v. Yid detta förhållande kunde pantgifvare!! ej rimligen betagas den fullå rådighet öfver egendomen, sorn utgjorde oumbärligt vilkor för utöfiiirigen af den 8 Lag-Utskottets Betänkande N:o 57. rörelse, till hvilkens bedrifvande lian skaffat sig förlaget. Ännu mindre borde bans dispositionsrätt inskränkas, om pantlörskrifuingen lydde å bans lösa egendom i allmänhet.
"att om detsamma vid bedömandet af detta, J>ärende endast finge rådfråga sin enskilda öfvertygelse JJo?n Wumnier Lotteri-inrättningens skadliga inflytande i nioJ’raliskt hänseende, och dess menliga verkan på mängden J‘af de spelandes oeconomiska ställning, skulle Utskottet visserligen icke ett ögonblick tveka att tillstyrka denna in"rättnings upphäfvande — —■ —men Statens inkomst deraf, ehuru> såsom Utskottet sjelf måste medgifva, underkastad mycken osäkerhet vid beräkningen — bevekte Utskottet och, i öfverensstämmelse med detsamma, de 3:ne andra Stånden, att då, likasom vid förra ltiksdagen, låta denna i moraliskt afseende skadliga och på mängden af de spelandes oeconomiska ställning menliga inrättning qvarstå, till föga heder för Svenska samhället och dess Representanters rättskänsla, samt till ett fortsatt medel att ytterligare i tio år undergräfva — i synnerhet de mindre tänkande folkclassernas välstånd och sedlighet. Man kunde väl, i anledning af detta Utskottets och Lotteri-försvararnas grundsats fråga: Finnes väl någon penninge-inkomst så stor, att den kan tillintetgöra eller ens motväga lagens hud, samhällets ära, moralens och rättskänslans fordringar? Svaret derpå torde blifva nekande, och då behöfde jag icke någon annan vederläggning af det skäl för Lotteriets bibehållande, som den deraf beräknade inkomsten åstadkommit, om den ock vore bestämdare, än den verkligen är. Men om det deremot är bevisligt, att denna förmenta vinst, som i många år — det kan icke nekas, emedan det är ett factum — utgjort det bevekande skälet för Lotteriets bibehållande, skulle lika lätt förvandlas —■ och det kan den — till den största förlust, Svenska samhället i penningeväg tänkbart kan göra, och som mångfaldigt skulle öfverstiga alla de samfällda vinster, denna inrättning under sin mer än 5o-åriga tillvarelse inbragt; hvad skulle då dess försvarare säga? hvilka disponibla medel skulle de till betäckande af en sådan förlust kunna anvisa?
Vi hade hyrt ett litet landtställe utanför staden, och där fick jag sitta ensam. Det var meningen, att han skulle stanna på Munkeborg en vecka, och han blef borta en månad. Helena. Vi ä’ en ofantligt intressant familj. Det måste du väl veta. Och så ha vi aldrig kunnat hålla oss stilla. Vi ha alltid bråkat, alltsedan vi på femtonhundratalet bråkade oss in i Sverige. Och så ha vi haft den egenheten att gömma hvarenda liten pappersbit. Vi ha alltid tyckt, att det allra minsta, som rört oss, varit så viktigt. Det är därför familjearkivet på Munkeborg är så rikt. Han fann så mycket mer, som han kunde använda, än han först trott. Annie. Och du hjälpte honom att finna? Helena. Inte i början. Talade han inte om hur oartig jag var? Jag kom inte en gång ned till måltiderna. Jag har aldrig kunnat tåla herrar arkivforskare. Jag har sett så svåra exemplar, medan min far lefde och äfven under min mans tid. Nå, min gamla hushållerska skötte om herr docenten, och som hon var alldeles intagen i honom, visste jag att han inte for illa. Det lugnade fullkomligt mitt slottsfrusamvete. Han fick god lekamlig och andlig spis; men mitt sällskap fick han inte. Nå, så en vacker förmiddag, då jag trodde honom vara ute, kom jag direkt från min ridtur in i biblioteket. Han har verkligen ett alltför uttrycksfullt ansikte. Du skulle sett hans min. Han släppte boken, som han höll i handen. Han kände så väl till alla de konstiga damerna af min släkt, grefvinnan Ulrika, fröken Marie-Charlotte och alla de andra, att jag inte undrar på att han blef förskräckt. Han trodde väl att all deras vildskap gått i arf på mig. Men jag är, som du vet, inte farlig alls. Jag tog upp boken och gaf honom den. Han sa »tack», och jag sa »ingen orsak». Jag lade ridpiskan på bordet mellan manuskripten, och vi smålogo begge. Vi tänkte på grefvinnan Ulrikas berömda ridpiskdater. Så frågade jag honom om hans arbete. Han visade mig hvad han höll på med, och så resonnerade vi om Munkeborg-samlingarna.
Så sttart Banko-Styrelsen fått emottaga den i i:ä Art. jrte Mörn. omförrnäldte reparationslista, lagge Styrelsen den till grund för det följande årets dispositioner å Odlings-Låne-fonden, 380 Banko-Utskottets Betänk anden: och upptage vederbörandes derpå stödde Lånehandlingar till skyndsam pröfning i den ordning de inkomma. i li Om presterad borgen icke pröfvas giltig’ eller svårighet till dess anskaffande förekommer, Jeunna intecknings-handlingar ock einottagas, hvilket i hvarje fall uppå Banko-Styrelsens pröfning ankommer. 2 Finnes ingenting vid säkerheten att erinra, utfärdes genast anordning, på det att understödet ovägerligen må livar och en tillkomma, som sig derom i rättan tid anmält, innan årstiden till Arbetets företagande ingått. 3:0. Hushållningssällskapets intyg öfver Låntagarens och Löftesmännens vederhäftighet för Lånet, antages af Banko-Styrelsen. 4:o. Vill Hushållnings-Sällskapet åtaga sig att uppbära de heviljade Lånen för liela Länet och dem till Odlarne utdela, stånde det fritt; och insände Hushållnings-Sällskapet då till BankoStyrelsen vederbörandes bevis öfver mottagningen. Art. quie, Örn inseendet öfver Odlingens fortgång och full■* bordun. iro Hvarje år afgifve den, som Odlings-Lån erhållit, till Länets Landthushållnings-Sällskap en korrt beskrifning om Arbetets fortgång, besan - Banko-Utskottets Betänkanderi. 381 nåd af de förre besigtningsmännen eller andre närboende välkände och besutne män. Af Hushallnings-Sällskapet beror det att pröfva om och huru ofta (dock ej mer än en gäng om året) sådan uppgift genom serskild .Besigtning kontrolleras bör. 2:o.
Det vår Svenska folket förbehållet att först bland Europas nationer uttänka en sådan samhällsordning, och måhända har man ej med nog allvar genomskådat det djupa i denna fråga, hvartill naturligtvis hörer, såsom också redan vid 1809 års riks-1 dag antyddes, att samtliga olikheter i jordbeskattningen sko-1 la upphöra; men att sådant ej kan verkställas ånna! an under en lång series af år och emot ersättning till deni,- hvilkas statsbidrag i följd deraf komme' afl okas, faller genast i ögat och blir klart, då man ingår djupare i ämnet. beträffande det nu ifrågavar. betänk, får ing för miri del förklara, att jag anser det icke' vid nästa riksdag kunna* blifva af R. St. antaget, och jag anser mig derföre icke behöfva trötta R. o. Ad. ifred några anmärkningar dervid.- Det blir, då betänk, förekommer till afgörande, tids nog för mig eller någon annan dervid närvar, att visa öformligheten af de nya stadganden, Uts-k. föreslagit; men jag får särskildt fasta Ilr Gr. Och Landtm:» uppmärksamhet på hvad jag började med, Denik laga förmén för de anmärkningar,- som vid förslaget kunna göras-. Jag vet väl, atti R.- o. A-d.- för några dagar sedan återremitterat: Cönstit.Utskrsbetänk.,- ang:de lagtima riksdags återkomst på bestämd tid, och dervid uttryckt såsomsin gemensamma? tanke, att riksdagarna borde' hållashvart 3:dje i stället för hvart 5:lé år; men jag anser denna åtgärd ej. hafva varit grundlagsenlig. Antagandet af siffran 3 i stället för' 5 var nemi.- en ny fråga om förändring i grundlagen, hvilken, enligt hvad jag anfört, ej bort få i Ståndets plenum väckas och ännu' mindre erhålla propos. för att såsom Ståndets gemensamma tanke försändastill Constit.Utsk., hvarest den cj heller, i' fall Utsk. handlar grundlagsenlig!, kan upptagastill pröfning, ufari mäste, såsom uppkommen i grundlagsvidrig väg, lemnäs utan afseende. Effei* nedläggande af denna reservation hav jag intet vidare att i saken anföra.
Sedan jag under den 9 October 1843 hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anmält hurusom de, till följd af Kongl. Cirkulärbrefvet den 19 Junii 1850, inom detta län träffade och af Kongl. Maj:t genom nådigt Bref den 28 December 1832 hufvudsakligen fastställda överenskommelser i afseende på åtgärder till rofdjurens utödande icke åstadkommit någon förminskning af dessa djur, hvilka, enligt på socknestämmor afgifna upplysningar, under loppet af åren 1841 och 1842 inom detta län dödat kreatur till ett sammanräknadt värde af 29,319 R:dr b:ko; hvarför jag underdånigst hemställt om vidtagande af andra mera kraftiga och verksamma åtgärder i berörde hänseende; så och efter det chefen för Kongl. Skogs-Institutet i ämnet aflemnat underdånigt yttrande samt jag på Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning med ytterligare underdånigt utlåtande inkommit, har frågan blifvit af Eders Kongl. Maj:t i nåder remitterad till länets jordbrukande invånares hörande; Och hafva, vid en i detta ändamål den 18 Mars 1846 härstädes inför mig hållen allmän sammankomst, de fleste sockneombuden förenat sig om en så lydande öfverenskommelse: ”l:o För ung eller gammal varg, varglo eller räf, som inom länets fasta land ”skjutes eller annorlunda dödas från och med innevarande års början, utbetalas i 31 ”skottpenningar eller premier för varg 20 R:dr, för varglo 10 R:dr och för räf 2 ”R:dr, allt banko, utan afseende derpå, om djuret fälles vid eller utom skallgång. ”2:o
Ty steller eer tillfredz Till des man gott tillfelle Kan nåå och läglig tjidh Att ställa det i värcket, Som mann eer loffvat haar. Rosimunda. Haar jagh ey lenge bijdit? Ach hvad begynner jagh? Iagh fruchtar vist, vij dröya. Till des vårt litzle hopp Det blijr till vatn och intet. Att haffva tolamodh Tillåter os ey tijden. Longinus. Ia, iagh må tillståå alt Så vara sant; iagh drager Ett stoort medhlijdande Och hiertelig medhynckan, Att eder ädla siäl, Emoot hvars mans förmodan, Skall haffva råkat så I slijk oläglig tillstånd: Ty ähr han värd stoort straff, Som eder plötzligh föörde På sådant obestånd. Rosimunda. Han, som så manlig löönte Den stora oförrätt Och spott, som mig tillfogat Bleef aff min förra mann? Longinus. Iagh plägar skäligh straffa De höffvidzmenn, dem iagh Plägh’ giffva streng befallning, Gåå medh försichtigheet, När de sinnlöse ruusa På fienden i felt Och deras saak angripa Medh obetencksamheet; De må då tappa, vinna, Lell fåå de lika straff. Rosimunda. Helmiges måste taga Sin lägenheet i acht; Och om iagh rätt bekenner. Så bleef han tvungen till Aff mig, som all den smäleek Och otroo intet ledh. Longinus, Helmiges skulle skiuta All skullen på sigh sielff Och eensam taga flychten Uppå een liten tijdh, Till des i kunden stilla Eer underhaffvande, Och deras vrede måtte Medh tijden sachta sigh. Han kunde seen väl komma Tillbaaka i godh tijdh. Nu haar han så med galnu Sin saak i olag stält, Att iag måå fritt bekenna, Det ähr alsintet hopp Numera för eer öffvrig.
Föredrogs å nvo Stats-Viskottets Utlåtande, N:o 159, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor, rörande reglering af utgifterna under Riks-Slalens 2, 3, 4, 5, 6, och 7 Hufvud-titlar. Voterings-propositionerna, jemte hvad Utskottet i öfrigt hemställt, godkändes, med förklarande, att inbjudningen till andra Riks-Stånd och meddelanden om frågor, som voro genom tre Riks-Stånds sammanstämmande beslut afgjorda, men endast af ett Stånd återremitterade, lades till handUngarne. Den 29 Augusti. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Stats-Viskottets den 18 och 28 dennes på bordel lagda Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-titel, stannade Ridderskapet och Adeln uti nedanantecknade beslut. 1:sta—9:de punkterna. Utskottets tillstyrkande afslogs. 11:te—22:dra punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 23:dje punkten. Yttrandet lades till hanålingarne. 24:de och 25:te punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 26:te punkten. Med afslag å Utskottets hemställan beviljade Ridderskapet och Adeln en årlig pension af 600 R:dr Riksmynt åt framlidne Öfversten Olof Abraham Bruncronas enka, Chrislina Charlotta Lagerheim, att utgå så länge hon lefver ogift; och skulle Högvördige Preste-Ståndet vänligen inbjudas att i detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. 27:de—29:de punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 30:de punkten. Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets hemställan på det sätt, att en årlig pension af 100 R.dr Riksmynt beviljades hvardera af framlidne Öfverste-löjtnanten N. II.