Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det duger icke, at möta desta fordringsägare, med ordspräket: Dcr intet fins, har Kejsaren förlorat sin ratt, det will säga, med kallsinmnghet läta dem gä obetalte, utan hopp, om och enär betalning kan eller ma erhällas. Sädant förhällande är stridande emot rättwisa och allmänna säkerheten; men det är ock tillika förorsakande cn total förstörelse af Stats - Werkets sä ofta pä wägspel satte Credit. Nej! Staten bor i stikå fullgöra , hwad hwarje privat man, til sin Credits bibehällande, gör, bör nemligen antingen utse tilgäng, til Contant betalning, eller i brist deraf pä det möjeligaste söka, pä annat sätt tilfridsställa sina Creditorer och förekomma deras Lidande. Den F Augustt. Pä sädane grunder kan jag icke underläta, at ännu en gang yrka och tilstyrka, at Swensta Armeäns fordringar mätte med görligaste första, warda betalte, med Contante penningar, sä längt tilgäng gifwes: Och hwarwid synes billigt wara, at gemenstapens fordringar, säsom mindre betydande, böra först utgä, samt at wid liguiden med Befälet och i händelse, af en til befinnande brist, alla ste likarätt. Det blir wäl också, af mycken angelägenhet, atjämwäl återstoden warder styndsammeligen liquiderad; n:en stulle någon under tiden finna sig nögd dermed, at erhälla Wcderbörandes reversal pä dest äterstod, stäld pä wist tid och med löpande ränta; sa finner jag icke nägon betänkelighet wio, at stikå reverser, dock icke under 50 Rd.
Ridderstapst och Adeln, samt 'af Högwördige Praste-Ståndet gjorda anmärkningar tvid Utflottets förut afgisna Betänkande, angående mi§a i afseende pa Äktenskap förbudna stylld och Sivägerstaps-leder. Af de hos Högloflig» Niddcrstapet och Adelen anförda påminnelser fär Mskot!et först upptaga den af Herr Grefwe 6. körner, att U:stottet icke stall nog'fästadt sin uppmärksamhet pä den moralist» Nytta som förbud af Äktenskap i tvifla styldfkaps-gra-> der hafwa till föremål, nemligen att bibehålla seder» nas renhet bland dem, som utgöra en Familis eller oftare uti ett hus lefwa tillsammans; i hwilken anmärkning afwen Högwördige Präste-Ständet instämt genom det yttrande, att det förttoligare umgänget, emellan de i 5 och 6 8 Z 2 Cap. Giftermåls-Balken uppräknade anhöriga, stokde, i händelse förbudet af Äktenskap dem emellan upphäsdes, gifwa anledningar lill Den 2 November9 till förförelse, till brott emot blygsamhet och trohet,' samt åtskilliga oordningar sogr för andra anhöriga moro mera bekymmerfull? och frätande, än dylika begängne emellan persotter som ej arv med hwarandra i sörwandtstap. Sä wida Herr Grefwe törners anmärkning torde åsyfta Systonebarn, fär U'skottet äberopa hwad Der om de samma i Bemnkandel anfört. Utstvttet anser icke heller besia anmärkningar hnfwudsMÄigen äsyfm de personer af andra Swägerlaget, hwilka i 6 § af nämnde Capitel vmtglas, emellan hwilka eli större förtroende och längre fortsatt umgänge, likasom emellan ojkyide, beror mera af tillfälligheter, an något naturligt och allmcunare samband.'
CorrecSivet måste i detta fall ligga i rättigheten ”för hvar och en af delegarne att stämma ”och yrka bifall till dess uppgifna preten”tions-linier. Den af delegarne, som är in”teresserad i frågans skyndsamma afgörande, lär ej underlåta att stämma till först ”infallande Ting. Försummar han det, får ”han skylla sig sjelf för uppehållet. Ehuru ”mera bestämdt uttryckt i senare Författ”ningen, synes dock principen vara alldeles enahanda i 62 § af Storskiftes-Förord”uingen; och på alla dessa skäl kunna Utskotten å denna del af Petter Anderssons ”Motion något afseende icke tillstyrka.” 6 § Af nyssnämnde Motionair: att denna §, sorn ålägger Krono-Ombudet, att, då Rågångsföreningar afslutas, deri Kronohemman eller annan Kronan tillhörig Lägenhet, Park eller Allmänning eger del, i6 Lagsaint Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N.o 8. dertill söka Konungens Befallningshafvandes samtycke, icke tillika stadgar huru förhållas skall, då antingen något Krono-Omhud icke är vid Rågångs-förrättningen tillstädes, eller Konungens Befallningshafvande vägrar sitt samtycke till föreningen; hvilka omständigheter, jemte den, att Konungens Befallningshafvandes beslut eu längre tid kan uteblifva, skola, i Petter Anderssons tanka, förorsaka hinder i Landtraäteri-förrättningarnes fortgång, tvärt emot Skiftes-Stadgans syfte och _till delegarnes stora skada. ”Det torde vara klart, att förening, vane sig om Rågång eller hvad annat sorn ”helst, icke kan eg a rum, utan formligt ”begifvande af den eller de, som hafva del ”i saken. Förening kan ej vid uteblifvan”de afslutas; ty den förutsätter ovilkorligen närvaro vid förenings-tillfället. Såle”des lärer §:n vara tydlig nog deruti, att, ”om Krono-Ombud icke är tillstädes, Föreningen icke kan afslutas, så vidt Kronans ”rätt derunder beror.
Detta stadgande är således ingen nyhet, som blifvit genom K. M:s Nåd. förslag till ny strafflag införd. Hr Ribbing, Arvid: Vid flere föreg:de stadganden i afseende på Norge, ilar R. o. Ad. lättat sina beslut under den förutsättning att i Norska brottmålslagen funnes reciproka bestämmelser. Då, i afseende på ifrågav:de §, ej blifvit upplyst, huruvida någon reciprocité i Norska lagen förefunnes, och då det skulle vara ganska intressant att få veta huru dermed sig förhåller, torde det benäget ursägtas mig, om jag i detta hänseende vänder mig till Hr ordföranden i Lag-Utsk:t med anhållan, att han hurutinnan ville meddela nödig upplysning. Gr. Sparre: Den Norska lagen stadgar samma ansvar för förfalskning af Svenska, som för förfalskning af Norska handlingar; men den Norska lagen går längre än vår strafflag, och tillämpar samma ansvar äfven på alla andra staters handlingar. Så långt har hvarken K. M. eller Lag-Utsk:t nu ansett sig böra gå, och derom är nu heller icke fråga. Denna § handlar endast om reciprocitet emellan oss och brödafolket, och det lärer väl minst R. o. Ad. vilja i detta hänseende förneka böra ega rum. Jag anhåller således om bifall till förslaget. Hr Cedersch jöld, Rob. Theofr.: Då jag fullkomligt instämmer med Utsk:t deri, att de i de åtta första §§:na af 12:te kap. förekommande ansvarsbestämmelser äfven böra tillämpas Den 14 Juli. 463 vid förfalskning af Norska handlingar, kan jag ej underlåta att påpeka, huru mycket fördelaktigare det skulle hafva varit, om ordalagen i K. M:s Nåd. Propos. blifvit bibehållna, i stället för de af Utsk:t valda, enär förändringen ej är särdeles lyckad. Det heter nemi. i Utsk:ts redaktion af 9:de §:n: »Norska allmänna handlingar, stämplar och märken vare, om förfalskning eller missbruk deraf sker, lika med Svenska ansedda.»
Styrelse upprättadt förslag å kostnaden till botande af de skador som byggnaden lidit, samt till nödig förstärkning af hamnarmarnes grundskiften, beräknad att uppgå till 25,866 R:dr 32 sk., täcktes Eders Kongl. Maj:t genom nådig skrifvelse af den 19 Febr. 1846 anslå 11,666 R:dr 32 sk. till nämnde förstärknings verkställande, af hvilket anslag Hamnbyggnads-Direktionen uppburit 8,000 R:dr och för dermed afsedda ändamålet företagit arbetet, då under utförandet deraf såväl Direktionen som Styrelsen öfver vägoch vattenbyggnader funno berörde förstärkningsarbete ändamålsenligast på en gång med öfverbyggnaden å de raserade hamnarmarne böra utföras. Denna åsigt godkändes på underdånig framställning derom af Eders Kongl. Maj:t, och Eders Kongl. Maj:t täcktes genom nådig skrifvelse af den 2 Nov. 1846 bevilja anstånd med förstärkningsarbetets fortsättning tilldess sig visade, om Rikets nästförsamlade Ständer beviljade något anslag till hamnbyggnadens fullbordande. 11 Detta kostsamma och ej allenast för sjelfva orten, utan för sjöfarten i allmänhet gagnande, företag, enär ingen säker tillflyktshamn finnes å Skånes hela östra kust, hvilar ofullbordadt till dess medel kunna skaffas att åter upprätta hvad stormar förstört och nedrifvit. Jag vågar derföre i underdånighet fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på den stora vigt, Cimbrishamns hamn har, och det menliga inflytande dess ofullbordade skick dels medför för rörelsen, dels den säkrare afsättning, som en sädesrik ort tarfvar, och dels för Rikets sjöfart i allmänhet. Några andra arbeten af Ekonomisk natur, bekostade af Statens medel eller med bidrag derifrån, hafva under dessa åren ej blifvit verkställda. Kronouppbörden har under loppet af den tid, denna underdåniga Berättelse innefattar, kunnat utan svårighet verkställas. Landtmannen har genom god afsättning med temligen höjda priser på sina produkter varit i bättre tillfälle än föregående åren att afbörda sig sina skattebelopp.
Statens bidrag för inrättande af högre folkskolor a landet icke utgjorde mer än tvåtredjedelar a! kostnaden, hvaremot vederbörande skoldistrikt vöre, förpligtade att tillskjuta drn återstående tredjedelen, svntes äfven de städer, som, i saknad af Elernenlar-läroverk, ville inrätta nya eller utvidga förutvarande högre folkskolor, utöfver hvad de vid innevarande statsregleringsperiods början vore, eiler ytterligare förhöja Pedagogernes löner utöfver de belopp, hvilka E. K. Maj t funnit skäl ali utan vilkor af bidrag från städernas sida i nåder bevilja, icke böra undandraga sig att, i samma förhållande sorn skoldistrikt å landet i kostnaden deltaga. Under denna förutsättning har E. K. Majit ansett, att sammanlagda beloppet af det årliga anslag, som under nästkommande statsregleringsperiod vore behöflig! till löneförbättring vid och utvidgning af Stadspedagogien^ och Pedagogien i Avesta, ej skulle öfverstiga 24,000 R:dr, hvilket belopp E. K. Majit allisa äskat alt af de medel, som blefve anordnade lill folkundervisningens befrämjande, utgå till löneförhöjningen vid samt till, utvidgning af Sladspedagogier och Pedagogien i Avesta. 1 sammanhang med denna nådiga framställning hafva Rikets Ständer jemväl lill pröfning förehåll flera särskilda inom Riksstånden väckta förslag angående utvidgning af vissa Pedagogier samt grunderna för dessa läroanstalters ordnande. Vid jemförelse!) mellan dessa förslag och E. K. Majlis nådiga Proposition visar sig, att tvänne i viss mån skiljaktiga åsigt er förefinnas, beträffande lämpligaste sättet att för framtiden ordna undervisningen vid Pedagogierna. Då nemligen E. K. Majits nådiga förslag i ämnet endast afser beviljandet af behöflig löneförbättring för lärarne samt utvidgning af åtskilliga Pedagogier, utan att desamma skulle upptagas bland Elementar-läroverken, Expeditions-ldlskattets Förslug till underd. Skrifvelse is :o i07.
Deruti upptagas 10 personer såsom efterlyste, men af dem är det blott 7 som icke anträffats, hvarföre afskrifningen äfven kunnat inskränkas till dessas utskylder. Och dä Utsk. säger att efterlysningarne endast afse personer, som tillhöra arbetsklassen, så får jag tillika anmärka, alt af de här efterlysta personerna ingen enda tillhört närande klass. Det andra afskrifningsmålet rörer bortflyttade personer i Tjusts härad af Kalmare län. 32 restskyldige hafva der blifvit efterlysta, men af dem 5 blifvit erlappade, så alt afskrifningen endast rörer 27 personer; och äfven i delta mål höra icke alla de efterlyste personerne lill arbetsklassen. Denna erfarenhet säger mig alt eflerlysningarne medföra gagn och nytta, alldeles i motsats mot hvad Utsk. och komiterade uppgifvit. Jag tillstyrker derföre afslag å ifrågavande framställning. O Hr Akerman, Fredr.: Det är nu nära slut med detta betänk. 56:te punkten har blifvit afslagen och den nu iftågavar:de 57;de punkten synes mig åtminstone vara af en ganska oskyldig beskaffenhet, hvarföre jag hemställer om den ej kunde bifallas. Jag vill visst ej förkasta Hr Printzenskölds 17-åriga erfarenhet. Jag har endast en 7-årig att åberopa, men den har lärt mig, att under tiden har inom det län, hvars styrelse är mig i nåder anförtrodd, icke någon enda af de ifrån de andra länen ankomna eflerlysningarne ledi lill det åsyftade ändamålet. De exempel, som den värde talaren anfört, äro naturligtvis gifna, men jag skulle tro alt samma resultat hade vunnits, om tjenslemännen gjort sin flit att skaffa reda pä de personerna. Jag skulle nemi. tro ali efterlysniugen varit en öfverflödig åtgärd, om man gjort sig mödan att efterfråga hvart personerna tagit vägen, emedan väl sällan personer begifva sig från en ort utan att man vet hvart de taga vägen. De som försvinna ulan att lemna spår efter sig, äro vanligen oförmögne alt betala.
Majit, som med en synnerlig rilfredsställelse ersarir det afseende Riksens Ständer gjort pä Deh Nådiga kroposirion angäende et särskildt understöd för Eackjerns-Bergslagerns, förwänrar Sig, at Riksens Ständer äfwen anse denna som et nytt bewis af Kongl. Majits nit för stora allmänna angelägenheter, de enda för hwilka Kongl. Ma:jt under hela Verra Riksmöte anlitat Riksens Ständers beredvillighet, at befrämja Dest Höga afsigrer. Kongl. Majit förblifwer Riksens Stander med all Kongl. Näd och ynnest wäl bewägen. st! t supra. st st st . Ilians sarta. stro* 172 Den z Mars. krotocoll, hällit'» Stockholms Slott dm Februarii 1810, inför Hans Maj:t Konungen, hwarwid Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen war tilstädes. Narwarande: Hans Cxcellence 8tat8 - lVUnistern för Utrikes Ärenderne Herr Friherre von Lndström. Lcats. Raden Friherrar Kosenbiaä, von klaten, ^älerbetb, ^cllersparre, Hof»L»nce1Ieren Friherre sk Wetterstedt, Ltgts-Lecretersren karta. I anseende tik den förlägenhet, hwaruti Jernwerkö - rörelsen sig befinner, beflöt Kongl. Maj:t, i enlighet med 8tats-Ravetsunderdäniga tilstyrkande, at uti en Nädig kroxosition til Riksens Stander föreställa dem angelägenheten, ar lämpa de fordna Författningarne om Lanea-Län, pä Bruks» LffsÄsr, efter berörde Närings närwarande förhällanden och behof, undanrödja alla för Riksens Ständers Banks säkerhet icke owilkorligen nödiga swärigheter derwid, och genom wisa föreffrifter sätra Lanea-Fullmägtige i tilstand at med wärdén af 8-myuen förena en skalig omtanka för Iernhanvteringens framtida beständ. In kiäeyi krotocolli.
Genom Kongl. Brefvet , af den 9 November 1840 stadgas, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid 1840 års riksdag, att den till förbättring af vissa kyrkoherdars aflöning på behaglig tid förlänade spannmålen, skall till Statsverket indragas, då kyrkoherdens behållna löneinkomster, beräknade efter medlet af de tio sista årens markegång, öfverstiga värdet af 150 tunnor spannmål, äfvensom att anslag af indragen behaglig tids förlänings-spannmål, ej mi beviljas för annat ändamål, än för åstadkommande af fyllnad i kyrkoherdes aflöning till 100 tunnor spannmål. Det är likväl otvifvelaktigt, att vid den reglering af presterlig aflöning, som nu förestår öfver hela riket, hvarje inkomst, som är af den natur, att den kan från en presterlig lägenhet tiil en annan förflyttas, kommer, för åstadkommande af anständig bergning, 324 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 124. synnerligen för det lägre ordinarie presterskapet, att väl behöfvas, och att större frihet att använda redan gifvet anslag, således är önsklig. Beloppet af behaglig tids förlänings-spannmål kan icke här med erforderlig noggrannhet angifvas, men då största delen af presterskapet tillkommande kronotionde och hemmansräntor utgår såsom ständigt vederlag, hvilket ej får från presterskapet Iragas, samt, af behaglig tids förläningar, 1,000 tunnor voro indragna redan år 1838, pa sätt Kongl. Brefvet den 2 Februari samma år, upplyser, så torde med visshet kunna antagas, att hvad deraf återstår och efter gällande grunder får indragas, icke är af den betydenhet att dess uppoffrande för fyllande af ett verkligt behof kan vara för Statsverket kännbart. Med afseende på hvad jag sålunda anfört, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte, för sin del, besluta att spannmål, som blifvit presterskapet på behaglig tid förlänad, må, utan hinder af förut gällande föreskrifter, af Kongl. Maj:t disponeras till löneförbättring åt det ordinarie presterskapet, der presterskapet derförutan icke kan med anständig bergning förses.
Själf satt hon Och Kate Bentson brukade hålla sina löften — nings, och hr Olaf Pouken, de båda » gäster », som orörlig, med nedslagna ögonlock, krampaktigt vrini kan tryggt tro mig på mina ord. » Hon brast ut i ett gällt skärande hånskratt, då spridt så stor glans öfver slutet af säsongen, voro dande den tunna batistnäsduken mellan sina Sonja, öfverväldigad af själsskakningen, endast under aftonens lopp föremål för den mest entusifingrar. » Ni svarar mig ej — lika godt, jag behöfver ej genom att i sista ögonblicket fatta tag i den tjocka astiska hyllning, uttryckt i applåder och upprepade inropningar, hvarjämte den förstnämnda veta mer. Grefven, er far, har redan funnit oss. fönstergardinen, hindrade sig från att falla. erhöll flere präktiga buketter och två lagerkranRedan i går kväll, helt sent, var han hemma och » Farväl min sköna fröken. Jag går nu och lemsar, den ena för öppen ridå å Dramatiska teaterns frågade sig för hos portvakten i det aflägsna, nar er åt eder nobla ro. Men ni ser mig åter; jag artisters vägnar öfverlemnad af direktör Fredriktysta hus, dit vi flyttade för några få dagar sekommer — annorledes än ni tror, och när ni det son och försedd med breda band i de danska dan. Och — jag trodde dock jag hade gömt oss minst anar. » så väl! — Och nu, i detta ögonblick ha de åter färgerna. råkats, tala vid hvarandra — och allt, allt glider ifrån mig! » Dessa sista ord undsluppo henne med en pasGrefve Stjärne och Marie störtade samtidigt in Såväl i glädje som i sorg utgöra alltid kvinsionerad våldsamhet, nästan som ett skri, en i rummet. Grefven var nyss återkommen till hodrunknandes nödrop. tellet. norna avantgardet. A. Gunningham. Så blef det helt tyst, och när Sonja efter nå- De hade båda hört bullret af Sonjas fall och gra sekunder såg upp, satt Käthe Bentson med möttes med oroliga ansikten från olika håll af hårdt sammanknäppta händer i sitt knä, sakta korridoren.
På sådant sätt, och om ingen annan finge befatta sig med Vaccination, än deri som af vederhörande Provincial-Läkare godkännes äga erforderlig skicklighet dertill, samt om, på Nådigste befallning, ett Reglemente för alla Vaccinateurer blefve utfärdadt, rörande deras rättigheter och pligter i och för vaccinationen; skulle troligen fördomen och liknöjdheten, understödda äf egennyttan, kunna besegras, och en långlig vana småningom göra tvångs-medel öfverflödiga. Ridd. och Ad. Prat. N:o 45. 46. 354 lien il Maj. c. m. Remitterades till Allmänna Besvärs* Och OeconomieUtskottet. Vidare upplästes ett af Herr Fock ia« lemnadt så lydande Vördsammaste Memorial! Att ej allenast Kongl. Maj.‘ts och Kronans Parker och Allmänningar, utan ock enskildte Skogar, olofligen tillgripas och förödas, samt att nuvarande, till dess antal otillräckliga och illa lönade, Bevakning å de förra icke afvärjer sådana tillgrepp — är en sanning, lika allmänt känd, som den är väl grundad, och hvars bedröfliga följder böra förekommas, genom skyndsamma och ändamålsenliga mått af Rikets Lagstiftande Magt. Hos den obildade FolkClassen råder allmänt den öfvertygelsen, att, emedan Skogen växer utan Mennjskans närmare vård, så växer den, som man säger, för alla; hvil* ket lärer vilja säga, att den behöfvande begår ingen egentligt ond gerning, då han hämtar sitt behof af denna nödvändighetsartikel, der han först och lägligast finnér den; hvilken grundsats, oftare tillämpad på Krono-parker och Allmänningar, än på Enskildtes Skogar, synes vara föranledd af stadgandet i vår Allmänna Lag, som icke till classen af missgerningar eller fiirbrytel - Den 11 Maj. e.m. -3 5 5 ser hänför dessa ingrepp i ägande rätten, och som jemväl med alltför mycken mildhet bestraffar lättsinnighetens eller ondskans företag emot de till prydnad och gagneligt nöje planterade träd.
Huru många ledsamheter, som för jordägarne, genom dessa lagens otydligheter, kunna upstå, behöfver ej påpekas; vare endast nog sagdt, att ett skiftes fastställelse derigenom kan fördröjas i flere år, och att följaktligen jorden i skifteslaget derunder vanskötes, emedan ingen af delägarne har någon säkerhet för sitt nya skiftes ägande eller tillträdande. Nödigt vore derföre erhålla bestämd föreskrift om, huru vid ägoutbyten förhållas bör, och tror jag rättast vore att angränsande rågrannar, som vid skiftet uti ägoutbyte ingår, anses derföre såsom delägare uti skifteslaget. Att särskildt afsluta ägoutbytena, med för desamma lemnad besvärshänvisning, tror jag icke vore gagneligt, ty då måste äfven antagas, det skiftet skall upskjutas till dess ägoutbytena vunnit laga kraft. Delta vore ofta ett, isynnerhet vid mindre skiften, i förhållande till den tid dervid för skiftesberedningen åtgår, långvarigt upskof; hvarjemte, då det måste anses vara en vinst för skifteslaget ju fortare skiftet blir verkstäldt, ej skäl synes vara deruti obehöfliga upskof göra. En annan fråga blifver äfven i så fall: huru skall då med tillträdet af ägoutbytena vid skiftet förhållas? 15 Kap. 1 § i SkiftesStadgan säger nemi., det tillträde af skiftet ej får dröjas med längre än ett år sedan skiftet faststäldt blifvit. Skall nu ägoutbytet särskildt afslutas, sä måste äfven derförinnan alla dertill börande ersättningsfrågor för odling och tvesäde m. m. vara sfslutade, samt tiden för ägoutbytets tillträdande bestämd} men nu kan skiftets tillträdande, genom anförde besvär, fördröjas uti flere år; då måste antingen antagas, att ägoutbytet tillträdes oberoende af skiftets tillträdande, eller ock att dermed fördröjes till skiftet tillträdes; uti första fallet blir oreda uti skifteslaget, ty hvem af delägarne skall den skifteslaget tillbytte mark emottaga?
Med staden Malmö tillhörige fartyg, hvilka vid början af ifrågavarande femårsperiod utgjorde ett antal af 49 om 2,714 lästers drägtighet, hafva under samma period förändringar ägt rum sålunda, att 14 fartyg om 1,013 läster blifvit inköpte, men deremot 9 st. om 648 läster förolyckade, 15 st. om 424 läster försålde, 2 st. om 130 läster kondeinnerade och ett slopadt, så att vid periodens slut fartygens antal inskränkte sig till 39 om 2,497 lästers drägtighet, deribland 4 skepp, 3 briggar, 23 skonertar, 2 slupar, 2 jakter, 1 lastpråm och 3 ångskonertar. Dessutom finnas 9 färjelagsbåtar, alla begagnade till utrikes sjöfart, men såsom frie från hamnumgälder icke uppmätte. Vid 1860 års slut voro Malmö Sjömanshus underlydande 42 skeppare, 42 styrmän, 8 konstaplar, 4 timmermän, 163 matroser, 113 lättmatroser, lil jungmän och 62 kockar. Bland desse sjömän voro 202 ej använde å stadens egna fartyg, och deras vistelseort är obekant. Dessutom utgöres besättningen å färjelagsbåtarne af 23 man, men ingen af dessa är å sjömanshuset inskrifven. Malmö stads handlande äro icke indelade i klasser. Alla innehafva burskapsrätt till bedrifvande af handel i allmänhet. Tjugoen sysselsätta sig endast med grosshandel, 43 med både grossoch minuthandel, 51 endast med minuthandel, och 51 hafva upphört med handelsrörelsen. Slutligen åberopas bifogade fem tabeller, innefattande Tabb. Litt. n—K. 1) Uppgift å antalet af de till Malmö hamn ankomne eller derifrån afgångne farkoster åren 1856— 1860. (Tab. Litt. N.) 2) Uppgift å de väsentligare varuqvantiteter, som sjöledes ankommit till och afgått från staden Malmö under året 1860. (Tab. Litt. O.) 3) Uppgift å Malmö Hamnoch Tolagskassas inkomster och utgifter åren 1856—1860.