Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har såsom skäl för afslaget å motionerna antydt åtskilliga satser, dem jag för min enskildadel ej skulle vilja hylla, och hvilkas hyllande jag befarar skulle afhålla oss från att beträda en bana, som det är hög tid för oss att anträda, om vi vilja ingå på riktiga beskattningsgrunder. Utsk. har nemi. sagt, att en accisafgift for hufvudstaden innefattar första steget på en ny skättebana. Jag skulle tro, att detta, långt ifrån att vara ett skäl för af afslag, bort anses såsom skäl för bifall till förslaget. Det återstår nu att se, om motionerna voro af beskaffenhet att fordra ett sådant biträde, lemnadt påen ny skattebana, nemi. allmänna föremål. Frih. Sprengtporten* motion afser 3:ne ändamål; Hr af Robsahms ett. Frih. Sprengtporten åsyftar nemi. ombyggandet af södra slussen, uppförandet af ett riksmuseum med dertill hörande nationalbibliothek, samt slutligen förändring af Kronans byggnader på Helgeandsholmen. Det tredje af dessa föremål erkänner jag endast tillhöra Stockholms stad; de tvenne andra anser jag deremot icke böra bekostas enskildt af hufvudstaden. Slussen är nu mera icke en så beskaffad anstalt, som endast ger fördelar för Stockholm; genom de öppnade r.ommunicationerna herodes en allmän vinst. Jag tror derföre, att slaten har skyldighet att dertill lemna bidrag. Den 24 April. Hvad ater ett riksmuseum och ett nationalbibliothek beträffar, erkänner jag deri ett stort nationelt ändamål och icke ett enskildt interesse för Stockholm. Jag kan således för min del icke finna, att det bidrag, sorn är i fråga, komme att användas endast till förmån för Stockholm. Men om jag äfven ville antaga, att så vore samt att äfven andra städer kunde sätta i fråga så beskaffade bidrag till vinnande af högre välstånd, har jag dock aldrig varit af deras tanke, som tro, att landtmannens fördelar minskas derigenom, att städerna stiga i välstånd; tvärtom tror jag, att landtmännens välmåga ej kan betydligt ökas, innan vi här, likasom i andra länder, fått stora och rika städer.
För öfrigt ber jag få tillkännagifva, att det är i sjelfva formen jag yttrat mig, och, vidblifvande min åsigt, med all aktning för andras öfvertygelse, yrkar jag, fortfarande, propus, på afslag å den föreslagna voterts-propostn. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade afslå StalsUtskts uti 4;de punkten framställda förslag till voterts-proposition. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det lian trott sig finna ja hafva öfverröstat nej. Då nu äfven upplästes StatsUtskts å sidan 5 gjorda anmälan angtde de öfriga punkterna uti utiåttna N:is 3i och 168, fann R. o. Ad. delta tillkännagif till något beslut. Atte punkten. Frih. Cederström! Ifrågavar. propos lärer böra gillas för den händelse, att Presteoch BondeSttn icke skulle förena sig med R, o. Ad. och BorgareSt., då i motsatt full åter voterts-propostn kommer att förfalla. 4oG Duu 16 Sup t c 111 ber f. ni. Hr Lagerhjelm: I denna punkt hafva R. o. Ad. samt BorgareSt. samina åsigter, men Presteoell BondeSlm deremot stridande. Jag hemställer, 0111 ej R. o. Ad. skulle täckas inbjuda dessa 2:ne sistnämnda Stånd alt lenena sig i R. o. Ad:s samt BorgareSt:? åsigter i denna fråga. Hr Frih. o Landtm, yttrade, alt, då det nu framställda förslaget om inbjudning vore en särskild fråga, som ej inverkade på voterts-propostn, Hr Landtm, ansåg sig försl börli framställa propus, å Utskts förslag; hemställande alltså, pin R. o. Ad. behagade gilla Ulskts i 5:te punkten framställda förslag till vofeyts-proposition. Ropades ja, Hr Lagerhjelm:
Vid sistlidne Riksdag, då Särskilta Utskottets Betänkande om StyrelseVerkens reglering föredrogs, var jag en bland dem, sorn sökte förekomma dess antagande, utan längre betänketid, och som derföre yrkade upskof med beslutet. Men jag blef öfverröstad; och befarar, att de hafva rätt, som anse antagandet hafva varit förhastadt, och de deraf föranledda ändringar i SlyrelseVerken skadliga. Nu kan Styrelsen likväl säga, att de äro sådane, som Rikets Ständer sjelfve dem begärt. Skulle nu Ständerna äfven antaga ifrågavarande förslag lill ändringar i Grundlagen, så befarar jag, alt ett ännu farligare förhastande beginges. Dessa förslag äro ännu ej nog kände; äfven de, som yrka deras antagande, medgifva det till hälften. Jag fortfar visserligen, att önska en förändring i Slyrelseformerne, men jag anser de förslag härtill, som nu äro i fråga, vara felaktiga och ofullständiga. Jag tillstår derföre att jag, häldre, än att desse nu skulle antagas, öfvergår till Herr Rosenblads och 76 Herr Hjertås mening att deras afgörande må upskjutas till nästa Riksdag; ty ehuru mycket jag sysselsatt mig med dessa ämnens begrundande, skulle jag dock ej vilja, att man under nuvarande förhållanden företoge sig att sluteligen afgöra saken, äfven om jag finge sjelf dictera beslutet. Min önskan är således, alt det begärdta upskofvet matie beviljas. Friherre Ehrenborghj Casper Wilhelm: Jag skulle ej uptaga Ridderskapets och Adelns tid med yttrande i detta ämne, ora. jag ej ansåg det vara min skyldighet att utlåta mig derom, då jag tagit befattning med saken i dess första upkomst, och haft äran contrasignera några af de bref, som förordnade Committerade för upgörande af förslag till reglering af Rikets Styrelseverk. Jag gör rättvisa åt desse Committerade för det förtjenstfulla i deras utarbetade förslag, ehuru jag ej delar deras åsigter i allt; och jag finner i desse förslag så mycket godt, att det för mig skulle vara smältande, om de helt och hållit förkastades.
Utmåls-förrättningen skall på grufegarens bekostnad af förrältningsmannen verkställas med biträde af två gode män bland dem, som för egoskiften i orten valde äro, eller, om utmålet skall å sladsgrund läggas, af Iva i staden bosatte män, de der nödig sakkunskap ega; Och vardo liden och stället för förrättningen minst en månad förut kungjorde i kyrkan till den eller de församlingar, inom hvilkas område det sökta utmålet är beläget, med kallelse till en hvar, som anser sin rätt af förrättningen beroende, ait dervid sig inlinna och sin rätt bevaka. Har någon jordegare ej sitt hemvist inom den församling, der kungörelse sker, då skall han lika lång tid förut särskildt kallas, egande förrättningsmannen alt vända sig lill kronobetjeningen i orten eller, der så nödigt är, till Yår Befallningshafvande i Länet, för alt genom dess försorg få kungörelsen i kyrkan uppläst och särskilda kallelser vederbörande tillställda emot bevis, som före den utsatta liden böra till förrättnings mannen vara aflemnade. Då förrättningen skall ske å någon kronan tillhörig jord, åligger det förrätt ningsmannen att derom göra anmälan hos Vår Befallningshafvande, sorn eger ej mindre sjelf förordna krono-ombud för bevakande af kronans eller efterkommande jordinnehalvares rätt, än äfven föranstalta, att andra allmänna ombud, der sådant kan finnas erforderligt, i stadgad ordning blifva utsedde att förrättningen öfvervara. § 29. Uteblifver sökanden från förrättningen, varde den inställd; och ankornme dess företagande sedermera på ny anmälan. Men ej må annan parts eller allmänt Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, Jt? 28. 13 ombuds uleblifvando hindra förrättningens fortgång, der den blifvit så kungjord, som i 28 § sagdt är. § 30. Göres vid förrättningen jäf emot förrättningsmannen eller någon af de biträdande Gode Männen, eller förekommer annan invändning mot förrättningens företagande och fortgång, meddele förrättningsmannen deröfver beslut.
Beträffande äter sednare frägan om husaga, har Utstottct äfwen i mit tycke följt Lagens föreskrift. Husaga är i 17Z4 ärs Lag pä flere ställen stadgad och ti äten. Husbondens rätt och betz skyldighet äro likasom tjenstehjoncts utstakade, och a>:swaret för Lagen,? örwciträdande, i hwilket fall som hälst, är fullkomligen utsatt, samt husaga» hällen inom witz förcskrifwen gräns: Och som jag anser 1754 ärs Lag som grundlag, hwilkcn icke Utan Konungers särskilta tilsiand kan ändras, sä fär jag för unn dei hemställa, om nägon ventilation som ländes til rubbning af samma Lags föreskrift, i fdrcwarande sräga fan uxtagaL eller förekomma, Herr ker^ensträle, Hxe! Willielm. Trr zo ärlg bcswärlig Landtbushällning har lämnat mig närmare kännedom om tjenstchjons förhällande emot stnc husbönder, af motwilja, studsighet med flere odpgdcr. Det är lätt dbmma för den, som torde hända ej har mera ärr rn dräng. Mea den som warit nödsakad hälla 20 eller vägot mindre, kan bättre dbmma härutinnan. Jag kan säledeS, enligt den öfwenygelsc jag äger, tilstprka RidderskapetS och Adelns bifall pä Hbgloflige Lconomie-Utstoktets belänkande med de ändringar Baron lluälaoclc redan i. denna sak anfdrt. Friherre Eljerts, l^restric. Lconomie - Uts skottets ?roroco!'.sr wittna at flyttningskiden i gurlii mä» nåd ej kunnat förenas med min öfwertygecse.
Men skall nu en del af denna ränta utgå till Staten, som derpå aldrig, gjort anspråk, och troligen icke helier nu påräknar en sådan inkomst, så måste naturligtvis underhållet för hvarje pensionär i samma mån förminskas och Stiftarens afsigt såmedelst illtlderas. — Förhållandet med desse Cassör är icke det samma, som meri enskildtes Capitaler. Capitalisten är en lefvande varelse, som beständigt kan öka sitt Capital, med erhållna räntor, och må gerna derföre beskattas. Men berörde Cassör icke så. Hvad till dem inflyter i räntor, utgår genast i pensioner och gratialer. De få således ingen annan tillökning, än den enskild välgörenhet någon gång kan meddela, då sådant alltid sker med vilkor, att fulla räntan af donerade Cajpitalet skall tilldelas dem, till hvilkas förmån det är gifvet. Afven böra Kyrko Cassör ifrån Bevillning undantagas, när deras ordinarie inkomster ej desto betydligare öfverstiga ordinarie utgifter. Om något tillkommer genom en församljngs egna gåfvor och 44 Btvillnings-Utskottets Betdnianden, sammanskott, för att vid behof användag till Kyrkobyggnad eller reparationer, så kan väl Stalén icke utan orättvisa deraf fordra någon andel. Jag anhåller, att denna min reservation ina åtfölja det Betänkande, som kommer att till Respective Riks-Stånden aflemnas. Ven i 8 :de April, S. Di Herr Uggla, Göran Gustaf, anförde ? Med den afdelning af Höglofl. Bevill* nings-Utskottet, hvars förslag om grunderna för den blifvande allmänna Revillningen nu utgör föremålet för Utskottets granskning, delar jag öfvertygelsen om den sanning, att ett sådant af vidsträckta och grannlaga pligter åtföljt förtroende sällan förekommit i en mera brydsam och vigtig tidpunct, än den närvarande, Försvåradt skall fullgörandet af dessa pligter blifva i samma mån, sorn Svenska Folket redan utgjort, må hända allt hvad en fattig och styckad
Läroverkens och lärarnes antal förökades oell undervisningen hlef vida mera omfattande än tillförene. il. St:r visade dervid större frikostighet än som kommit något annat samhällsintresse till del, och jag tror, att denna frikostighet hufvudsakligen grundat sig på en allmän åsigt om be - 436 Den 17 Mars e. ra. hofvet af att göra läroverken öfver allt i landet af beskaffenhet att de kunde meddela bildning icke blott, såsom förut, i en rigtning, utan i alla rigtningar, som voro nödiga både för samhällets högre intressens befrämjande genom danande af skicklige och kunnige vetenskapsmän, prester, skollärare oell embetsman, och för den materiella utvecklingen genom bibringande af, för dem alltmera nödiga, ökade förberedande kunskaper till blifvande praktiske ledare af det industriella arbetet. Hvar och en hoppades då, att med den omfattande organisation, som gafs åt läroverken, icke någon större inskränkning skulle behöfva göras i friheten att inom skolan kunna förskaffa sig den bildning, som för olika lefnadsrigtningar kunde vara gagnelig. Jag tror äfven, att till R. St:rs beredvillighet att lemna anslag, bidrog verksamt den frihet, som kort förut blifvit införd i läroverksstadgan och hvarigenom mera öppet tillfälle hade lemnats för hvarje yngling att kunna förvärfva den kunskap, som passade för hans anlag eller blifvande framtida verksamhet. Emellertid dröjde det icke länge förr än en förändring vidtogs, hvarigenom större tvång åter infördes, och det är derefter som man ständigt och jemt hört de yrkanden på större frihet i undervisningssättet, hvaröfver man här från andra sidan i dag har beklagat sig. Sedan de båda bildningslinierna blifvit sammanslagna, i ändamål att göra elementerna inom alla kunskapsgrenar lätt tillgängliga för alla lärjungar, har det förhållande inträdt, att ett ganska stort antal ämnen vid läroverken framdrifves längre än kanske först afsedt varit, ty en täflan förefinnes mellan lärarne, hvilken som längst kan framdrifva sitt undervisningsämne.
Deras sammanräknade kapitalbelopp utgjorde berörde år 337,068 Ridr 47 sk. 3 rist., deraf i pensioner till 42 inom Stockholm boende personer samma år utdelades 3,013 Ridr 42 sk. 8 rist. ö) Groönska Fattigförsörjnings-Inrättningen, grundad genom testamente af aflidne Bergs-Rådet A. H. Groén i lifstiden och ställd under Seralimer-OrdensGillets förvaltning, ägde år 1847 en kapitalbehållning al 02,027 Ridr 45 sk., och utdelade nämnde år 4,275 Ridr i pensioner till 47 dels inom Stockholm, dels i landsorten boende personer. aa) De under Stockholms stads Consistorii inseende ställde Pensions-fonders 54 kapital-belopp var oförändradt 12,400 R:dr, hvaraf ränta åt 11 inom Stockholm bosatte behöfvande utdelades år 1847, med 497 R:dr. bb) Donationsmedel, ställde under förvaltning af S:t Clara Församlings Kyrkoråd. Beloppet af dessa medel uppgick år 1847 till 22,178 R:dr 26 sk. 8 r:st., af hvars ränle-afkastning 64 behöfvande erhöllo understöd. ce) Testamentsmedel, förvaltade af Jacobs Församlings Kyrkoråd. Räntan å berörde medel, livilka nämnde år utgjorde 33,855 R:dr 26 sk. 8 r:st., utdelades såsom pensioner till meddellösa enkor och ogifta fruntimmer. dd) Pensions-fonder, ställda under Catharina Församlings Kyrkoråds förvaltning.
Jag talar således icke nu för diligence-interesset, utan för landets allmänna interesse att befrias från skjutsningen och inkomma på entreprenadsysteraet. Gr. Frölich: Den anspegling, Frih. Boye gjort på Husets närvar, ledamöter af embetsmannaclassen, har blifvit tillräckligen besvarad af en annan värd ledamot, och jag hoppas, att hiirvar. embetsman icke vilja på grund af denna Hr Frih:s framställning förena sig med honom. Då Frih. Boye gifvit tillkänna, att meningen vore att genom denna punkt alldeles afskaffa hålloch reservskjutsen, och att den ovilkorligen, på sätt detta mom. är redigeradt, skulle försvinna i följd af mom:s antagande, får jag, lika med hvad andra talare redan framställt, gifva tillkanna, att jag icke i denna redaetion kan finna en sådan mening, utan deremot, att skjutsningssky Idigheten skall qvarstå, derest entreprenader ej kunna tili vägabringas. Han har derjemte påstått, att nian må ställa den saken luiru man vill, så skall ett lifa stort antal hästar för skjutsningen erfordras. Jag anhåller att få ingå i en liten bevisning deraf, att ett sådant förhållande icke äger rum, Orsaken, hvarföre hästantalet nu mäste vara större, än det kän behöfva blifva, och hvilket jag anser vara en betydlig förlust för Riket, enär man vet, huru dyrfödda hästar äro, består deruti, alt skjutsning nu äger rum icke allenast från den ena gästgifvaregården till den andra, utan afven till och ifrån gästgifvaregårdarna. Hela den sednare skjutsningen är bortkastad och komme icke att äga rum efter entreprenaders ingående, och följaktligen kunde hästarnas antal minskas genom entreprenader.
Alla de klippska, diplomatiska uträkningar, som Hr Rosenblad för oss nyss framställt, kunna icke rubba min öfvertygelse, alt R. o. Ad. ej bör bifalla de i denna punkt omnämnda anslag; i det jag dessutom nödgas anse högst olämpligt om R. o. Ad. återremitterar allt, både smått och stort, i tanke att få ökade anslag. Hur vill man föreställa sig att medlen skola pä sådant vis för allting räcka till. Jag vill för öfrigt instämma i hvad Frih. Palmstjerna, beträffande detta ärende, anfört, och finner redan i denna framställning tillräckligt skäl att bifalla Dtsk:s utlåt, i förevar, hänseende. Dessutom är att bemärka, huruledes af StatsUtsk:s 36 ledamöter endast S:ne reserverat sig vid denna punkt, och dessa äro, med undantag af en, icke heller desamme, som reserverat sig vid den 19:de punkten. Hvad utsigt till framgång inom Utsk. kan väl ■då bien ifrågaställde återremissen hafva? Då för öfrigt i min tanka Hr Rosenblads beräkningar icke hålla streok, sä tillstyrker jag bifall till denna punkt af tJlsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med de ledamöter, som yrka bifall till Utsk:s betänk, i denna punkt. Skulle R. o. Ad. återremittera frågan om ytterligare anslag för de skolor, som redan finnas, huru skulle Ståndet kunna annat än återförvisa den äfven väckta frågan om nya skolors anläggande i Carlshamn och Westervik. De -städer, som redan fått navigationsskolor böra åtnöja sig dermed och sjelfve bekosta så ringa saker, sora bänkar, bord och skrifmaterialier. Med elementar-läroverken, är förhållandet, att de städer, hvilka hafva sådana, anskaffa icke blott rektorsbostaden utan äfven hvarjehanda materiella skolförnödenheter. I Stockholm se vi huruledes somliga församlingar, såsom t. ex. Jakobs, bygga stora skolhus. Huru vill man dä begära, att i andra undervisningsgrenar, såsom denna, Staten skall bekosta allt? Så stora fordringar få man icke göra; ty de leda till omöjlighet för Statsverket alt tillfredsställa anspråken.
Vid yppade tvister socknarne emellan, angående fattiges försörjning, förekommer äfven ej sällan, att sådane personer icke blifvit behörigen skattskrifna inom de socknar, der de vistats, sedan de upphört att hafva tjenst eller stadig sysselsättning, och ehuru sådant icke numera inverkar på 1’örsörjningsskyldigheten, förorsakas dock deraf ofta stor svårighet att få behörigen utredt, till hvilket samhälle fattighjon, i fråga om försörjningen, hörer. Inom åtskillige församlingar uti Länet är fattigvården väl ordnad och handhafves med behörigt afseende å såväl författningens som den chrislliga barm - 13 iiertighetens fordringar; men beklagligtvis synes detta icke öfverallt vara förhållandet, och klagomål förekomma ofta deröfver, all de fattige sakna nödig vård. Emedlertid blir dock alltid svårt för vederbörande embetsmyndighet att kunna tillse, att författningarne uti berörde hänseende i allo rält handhafvas, enär, för att å ena sidan bedomina huruvida den verkligt behöfvande icke saknar den hjelp, som oundgängligen påkallas, och å den andra afvisa obehöriga anspråk, erfordras en närmare kännedom om de underslödssökandes verkliga belägenhet och förmåga att sjelfve bidraga till sitt underhåll, än vanligen af handlingarne uti derom yppade tvister kan vinnas. Man bör emedlertid hoppas, alt de brister uti fattigförsörjningen, som ännu kunna förefinnas, skola, i följd af ej mindre vederbörande samhällens egna omsorger, än ock af Eilers Kongl. Majlis Befallningshaf'vandes åtgöranden, då sådane påkallas, efter hand blifva undanröjde. Efter dessa allmänna betraktelser får jag för öfrigt i underdånighet upplysa, att, så vidt af inkomne uppgifter kunnat inhemlas, antalet af dem, som år 1850 erhållit fattigunderstöd inom Länet, utgjort 6,036, till hvilka utgått i kontant 26,106 R:dr 32 sk. 4 rst. sami 3,400 tunnor spanmål.
Men sorn. dervid förekommer, i afseende på Skärgårdsflottan, att en sådan flotta är, för Sverige naturlig, att vi dertill kunna anskaffa åtminstone de flesta materialierne inom landet, att den icke erfordrar underhållandet af synnerligen stora och kostsamma förråd, att den kan till ej obetydlig del vid påkommande behof organiseras och således ej behöfver så stora permanenta Statsanslag; att den kan, i händelse af behof, på ett temligen betydande sätt från Brödrariket förstärkas o. s. v., hvarigenom allt den kan vid krigstillfälle bringas till en sådan betydenhet, att dess åtgärder blifva i hög grad verksamma och inflytelserika på krigshändelsernas lyckliga utgång; så synes denna slags flotta endast i högsta nödfall böra blifva föremål för nedsättning. Hvad deremot Örlogsflottan beträffar, torde förhållandet dermed i de flesta delar finnas alldeles omvändt, emot hvad nyss angående Skärgårdsflottan är anfördt; jag har derföre omöjligen förmått inse annat, än att de haft rätt, hvilka yrkat nedsättning i stora Flottan till fördel för angelägnare behof. Det vill ock för mina ögon. synas, sora skulle nödvändigheten sjelf snart nog afkunna utslag i detta så länge och så mycket omtvistade ämne. Får man således förutsätta, hvilket jag på grund af länge mognad öfvertygelse måste göra, att en hufvudsaklig förändring med stora Flottan föreslår, så förefaller det lika naturligt, alt medel dervid böra blifva tillgänglige, som att dessa i första hand kunna användas till det qvarblifvande marin-etablissementets betryggande, förmedelst fullbordandet af Kungsholms och Droltningskärs befästning.
Öfverflöd på tidningar och tidskrifter och romaner hade då ej än framkallat andlig öfvermättnad — och slöhet. Efter nio års gemensamt arbete utträdde fru Olivecrona ur redaktionen, Esseide stod ensam kvar. Hon kom dock aldrig att i sitt arbete sakna hennes och andra aktade medarbetares värdefulla bidrag. I » Tidskrift för Hemmet » skulle man kunna följa de olika frågor och förslag, som den ena efter den andra upptagit Esseides lifliga, energiska sinne. Hon har framför allt varit en initiativens människa, som gifvit det första uppslaget, som satt ett nytt företag i gång. Utförandet och de praktiska detaljerna hafva lemnats åt andra, som likväl ofta af henne förts eller uppmuntrats till arbetet. Bland de frågor, som särskildt sysselsatt fru Adlersparre, ha varit uppfostringsfrågorna, och hon blef också en af de två damer, som 1885 blefvo utsedda att dellaga i den af Kongl. Maj:t nedsatta komitén för undersökning af Sveriges högre flickskolor. Det var oss veterligen första gången, som kvinnor deltogo i ett dylikt komitéarbete. En annan fråga, som af Esseide ifrigt omfattats, har varit kvinnans deltagande i sjukvården, och för » kvinnans värnplikt », såsom hon har kallat det, har hon outtröttligt kämpat. V i d stiftandet af » Köda korset », den svenska afdelningen för sjukvård i fält, var hon ock den första och verksammaste. Likaledes har hon med allvar arbetat för sedlighetsfrågornas utredning, ocb hennes arbete om Ibsens Gengangere och om » Sedlighetsfrågans ståndpunkt 1888 » jämte åtskilliga tidskriftsuppsatser torde väl få räknas bland det ädlaste, » mest moderliga », som i dessa i vår tid så mycket omordade frågor uttalats. Bland de företag, som tillkommit till stor del på hennes initiativ, äro Renskrifningsbyrån, Läsesalongen, Handarbetets vänner, och slutligen » Fredrika Bremer Förbundet. » Fru Adlersparre hade länge känt nödvändigheten af en sammanslutning mellan dem, som intresserade sig för förbättrandet af kvinnans ställning. Saken var, såsom hon själf yttrade, » för stor och vidtomfattande för att som hittills kunna bäras blott af enstaka förkämpar. » Planen till detta förbund liksom många af de uppgifter, som det söker realisera, hafva utgått från henne.
Utskotten, sorn derföre ansett sig böra, sa vidt. tillförlitlige upplysningar varit för Utskotten tillgänglige, oell Utskottens genom andra angelägna ärendens behandling inskränkta tid medgifvit, söka utreda och för Rikets Ständer framställa det nuvarande tillståndet med skogarne i riket och det hushållningssäit, som i afseeende å desamma iakttages, hafva af sådan anledning tagit' kännedom om de uppgifter, som i detta ämne finnas meddelade, dels uti de af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i rikets samtlige län sednast ellef för åren 1843, 1844, 1845, 1846 och 1847 afgifna bland Uiks-ståndons ledamöter utdelade, femårsberättelser, dels ock, i Iråga om rikets norra län, uti en af öfrerdirektören vid landlmäteriet lil' Kongl. Maj:t ingifven underdånig berättelse orri en af bemäld? öfverdirektör sisllidne år verkställd embetsresa genom nämnde län, hvilken berättelse blifvit från trycket utgifven.