Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfverträdelsen af dessa §§:r, hvilka förbrytelser äro af beskaffenhet att kunna medföra fara för lifvet, synas mig vara sådana, att de tili följe deraf ådömde böter borde vid bristande tillgång förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, lika så väl som då förbrytelse emot oloflig, bränvinsförsäljning eger rum. 206 Den 9 Augusti e. m. Frih. Raab: Ehuru jag fruktar, att det är förgäfves att yrka bifall på de §§:r, mot hvilka någon af Herrar Lag-karlar sätter sin juridiska kunskap, kan jag dock icke underlåta att i denna del försvara förslaget. Gr. Sparre har sagt, att de förbrytelser, hvilka Utsk. föreslagit skulle kunna med enkelt fängelse försonas, äro af nästan lika svår art, som de, i afseende på hvilka Utsk. hemställt, att, dä tillgång brister, förvandling till fängelse vid vatten och bröd må ega rum. Till bestyrkande häraf har han förklarat, att den, som begår den uti 27:de §:n omnämnde förbrytelsen, att utlemna bränvin till den, som är synbarligen öfverlastad eller till minderårig, gör sig skyldig till ett lika stort brott, som den, hvilken försäljer bränvin uti mindre qvantitet, än hvartill han eger rättighet, och äro nyssnämnde förbrytelser, enligt Grefvens lanke, så svåra, att, derför bör tillämpas fängelse vid vatten och bröd. Jag ber likväl att få fästa llr Grefvens upmärksamhet deruppå, att, i alla författningar vi hittills hafva haft, har man underlåtit att för det ifrågavar:de brottet utsätta något slags ansvar. Det kan vara ganska tvifvelaktigt om brottet skall anses för stort eller litet. Ögonblicket, när en person blifver förvunnen till kuthegorien af att vara öfverlastad, kan vara svårt att bestämma, och hail kan hafva erhållit bränvinet eller den starka drycken skenbart nykter, men straxt derefter blifva försatt i rusigt tillstånd. Det är således svårt att säga om brottet är begånget med afsigt eller icke. Enahanda är förhållandet i afseende på minderårig.
Utskottets anmälan å sidan 47, i fråga om bevillningsprocentens definitiva fastställande, lades till handling arne. I sammanhang med Utskottets å sidan 19 gjorda hemställan, att någon förändring i nu gällande stadganden om bevillning lör bankrörelse i allmänhet, och särskildt för sedelutgifvande banker, icke må vidtagas, bie! till behandling företagen den del af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets från den 11 näsllidne Februari på bordet hvilande Betänkande, JV2 59, i anledning al motioner, angående dels enskilda bankers upphörande, dels viikoren för ny oktroj, dels ock privatbankssedlars användbarhet i den allmänna uppbörden, deruti Utskottet afstyrkt bifall till en af Per Persson från Carlstads län väckt motion, att privatbankerna skulle åläggas till det allmäna afstå och för vederbörande landsting redovisa den af bankrörelsen^ uppkommande vinst, som kunde öfverstiga 10 procent å det af delegarne kontant insatta kapital; och jemte det, pä satt ofvan är antydt. Bevillning*-Ulskot - 406 Prot.-Utdrag den 6 och 10 Juni 1863. tets nyssberörda hemställan bifölts, blef äfven Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets nu omförmälda yttrande af Ståndet godkändt. Den 6 och 10 Juni, Från Vdllofl. Borgare-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillninjgs—Utskottets Betänkande, JV2 9, angående allmänna bevi11ningen, blef allt hvad Ulskottet-derutinnan hemställt och föreslagit af Borgare-Ståndet godkändt, utom i nedannämnda delar, hvarom beslöts på sätt som följer: Den del af § 2 i förfnttningsförslaget, sid. 64, sorn. angår beloppet af bevillning för fast egendom. Ogillades, och Ståndet bestämde bevillningen för all slags fast egendom till tre öre för hvarje fulla ett hundra Riksdaler af egendomens uppskattningsvärde.
Utskottet af Adeln, IX s 1070. HusarCorpseiis, angående LifRegements, reducerande till Infanteri. Motioner, remitt. 13 a till Statsoch Ekon. Utskotten, II s 128g, I2QI. Utskottens Betänkande, IV 4. s 344 — 346, bif. af Adeln, IX s 890, af Preste-. Ståndet, IX s 891, af BorgareStåndet, IX s 894. Husbyklosters Egare, om af, sökt restitution af erlagd bevillning; StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 186—190, bif. af PresteStåndet, IX s 74, af BorgareStåndet, IX s ^4> af Adeln, IX s 77, af BondeStåndet, IX s 85. Underd. Skrifvelse, X r. s 101 —io3. RiksdagsBeslutet, §. 19. Husförhörslängden Se bortvandrande Personer. Husesyner, om, å ÖfverOfficers-Boställen. LagUtskottets Betänkande, VII 1. s 102 — io5, bif. af Adeln, IX s 180, af PresteStåndet, IX s 188, af BorgareStåndet, IX s 190, af BondeStåndet, IX s 194. Hustjufnader. Se Utslag. ■— väfnader, om upphäfvande af Stämpling å; Ekon. Utskottets Betänkande, VIII s 139—148, bif. af Adeln, IX s i8i,återrem. af PresteStåndet, IX s 202, bif. af BorgareStåndet, IX s 206, af BondeStåndet, IX s 209. Ytterligare Utlåtande, VIII 5 706,707, bif. af PresteStåndet, IX. s 371., RiksdagsBeslutet, §.
Ptterligare tillkommer en pB ~ b landshygd r talrikt reprcsenterad klass, bestBende af smii hemmans~gare, torpare, haudtverknre, dagsverkare, med ett ord d a dessa ~ m i n d r e bemedlade)), sum utan att vrtra nog fattiga for att kunna erh4lla fattighjalp dock ingalunda alltid. ha r i d att betala legosiingaafgiften for r k d i allmant rum pH ett liinssjukhus. At ulla dessa sjuka, som icke fb begagna sig af lanets sjukhusvlrd eller som af ett eller mnat skiil icke kunna begagna sig af den, miiste ri siledes soka att i deras eget hem bereda nodig riird, sL framt liinets s j u k d r d skall riittvist tillgodose de olika intressena. Staten liar i detta llanseencle redan gjort h n d p&amp; den sk5lligeu nnkommer. Vid fall a£ s~brare epidemisk sjukdom liter den pg sin bekostnad iirnbetsliiliaren %retaga sarskild resa till den aagripna orten for att meddela sgviilforeskrifter om de sjukas v t r d som ?nvisning om de itgiirder, hvilka bora vidtagas till fiirekorumande af sjukdomens utbredning, den sorjer for att tillrackligt antal liikare atbildas, och den har geno~n frikostiga anslag, synnerligast under det senaste Hrtiondet, upp 0 intinttat och nnderlattat bildandet af ' ett s t h e antal nya extra provinsialliikaretjiinster. Nu synes det dock som om man p&amp; densistnamnda vagen hunnit till en gram, ofver hvillren man icke garna bor gB.
Majrt och Private Fullmägtige af Bolagets Revisorer, hwar för sig crhällit behörige dcchargcr med frisägelse frän alt klander och answar, och detta förhällande torde göra för Klaganden begripligt, att ett fortfarande klander mot en sä beskaffad fbrwaltning, är ett lika obetänksamt som frugtlöst bemödande, hrvarvm Klaganden af Kongl. Majus redan widtagne ätgärd bort hemta säker öfwcrtygelse, och sälunda minst lemna det förnyade wcdermäle af sin gränslösa trltagsenhet, att han i en frän trycket nyligen utgif» Den 22 September. 737 utgifwen skriftkallad Memorial till Riksens StänderStats-Utskott, wägat förklara de hittilS warande Tull, Derkcts Revisorer, dels för oskicklige, dels föga pälitelige, och att de redan undfängne decharger, oaktadt medförande befrielse frän alt klander och anmärkning, rj more emot en ytterligare Revision hinderlig?, hafwa Zuilmägtige kill Eder Kongl. MajttS egen höga och tvi» sa pröfning i undcrdänighet ssokat hemställa, till hwad Näpst klaganden, som, likmätigt Nädigste förordnande uti serskilte Utsiag af den 2s Januari! 1808 och 2Z sistledne Mars, redan twänne gänger blifwit stäld och ännu fortfar att wara under tilta!, utan att han lä, Ut sädant tjena sig till worning och rättelse, mä för sitt tredje resan i förenämnde mätto bftvade gröfwa s, ssg sinnaHafwa sig skyldig gjort. Zullmägtige framhärda tt» Uttderdäftigste tropligtigste tjenare och undersätare 8. ak kisnr.^iljsntparre. 6. v. VVLblksrzJob. Lr. fidelius. L. I^LNN^rcn. kesir kalek, Lclrvan» ^»rtin k. LIiäber§.
Ca »alle - Den >8 Julli. rön vallerieRegemente som Adelsfane-Regementet im dragas till Kronan, utan asdidande af JnnehaswarrieS afgång eller befordran; och da Stars Urikottet erinrat sig förhållandet med de Reducerade Officerarne wid Lif-Gardet till Häst, f. d. Swensta Gardet och af Palönsta eller Andra Gardes-Regementet, för hwilka ru tid af Älta är bestämdes, under hwilken de skulle fä wara i åtnjutande af sine innehafde Lön»'ngs> willtor; sa har Utffoltet trott det kunna förenäs med bade rättwisa och billighet, att wist tid äfwen fastställdes för Innehafware ak de till indragning bestämde Indelningar, Löner och Bosta!- len wid f. d. Östgötha Cavallerie och Adelsfane-Regementet, efter hwars förlopp desie Indelningar, Löner och Boställen owillkorligen bcrde till Staksr Merkel indragas; men dä Utskottet nogsamt inser, att härwid kunna förekomma sadane omjtändigherer, hwilka förtjena särskildt afseende, och erm hwarken Utskottet eller Riksens Högloflige Stander kunna wa, ra i tillfälle akt bedöma; sä anser Utskottet ändamä, ler säkrast winnås pa ett sädant sätt, att ingen enskilds rätt förnärmas jemte det Kronans förmohn och bästa tillika befordras, om detta ärende i underdänighet hemställeS kill Kongl. Maj:t.
Ståndet med följande tal: 1 den helsning, som vid de åter begynnande rådslagen om 8 Den 22 November. ett älskadt fosterlands bästa, sändes K. o. Ad. af PresteSt., mäste dettas åsigter hafva sin djupaste källa i föreställningen af det gemensamma Fädernesland, till hvars ombud Presterna af församlingen och dess hufvud kallade äro. I31ott ur denna föreställning kommer djup, sanning, klarhet i begreppen af det jordiska fäderneslandet och dess högsta angelägenheter, samt ren och uphöjd kärlek till detta. Samma föreställning vördar ock det Ridderskap, sorn öfvas i den Högste Konungs oell Hans rikes, ljusets, sanningens, den verkliga ärans tjenst och mot dessas hender — den Adel, hvilken i sådan verksamhet sig bevisar. Det Höglofl. Ståndet, har i sin benämning den sinnrikaste erinran om sin kallelse och har i antagandet deraf gifvit sitt skönaste löfte. Från själens Adel är handlingens Ridderskap oskiljaktigt. Denna sanna Adel uppenbarar sig främst, då fosterlandets stora intressen äro i fråga, så väl i sin bevarande, sorn i sin ombildande eller nybildande rigtning. För detta sinnelag försvinner frestelsen till ensidighet och det småsinne, som skapar och stämplar partier. Säkert hafva vi haft nog af båda riktningarnes villor och öfverdrifter, för att förstå, huru just det, söm väcker mesta strid, dock är det för begge ytterligheterna aldragemensammaste i frånvaron af den uphöjning i tänkesätt, som anar och söker ett stort mål och som omedelbart utesluter allt lågt i syften, bevekelser och medel. Med glad och villig högaktning erkänner PresteSt. den uphöjda anda, som gör det Höglofl. Ståndet värdigt sitt betydelsefulla namn, och har i den länge njutna erfarenheten deraf en borgen för sitt hopp om äfven nu förunnad vänlig samverkan till Fäderneslandets väl. I R. o. Ad:s ynnest och förtroende beder PresteSt. alltid få vara inneslutet. Härtill svarade Hr Gr. o. Landtm.: Med upriktig tacksamhet emoltager R. o. Ad. det Högv.
Jag får således i afseende pä denna punkt anhålla, att Hr Landtm, ville proponera att för beräkningen af den indelta räntan bibehålla hvad K. M. föreslagit, nemi. i,3go,2g5 r:dr i enlighet med förra liksstaten. Pä resultatet verkar detta icke det minsta, såsom bekant är; ty det går i alla fall till indelningshafvarne, men i den sednare punkten anhåller jag, att Hr Landtm, täcktes föreslå antagandet af Frih. Cederströins förslag, som kanske ändå är väl högt. ]S’är a:a punkten förekommer, så är min tanke öfverensstämmande med StatsUtskrs, men derom är nu icke fråga. Gr. Horn, Claes Fredr.: Med äfventyr att äfven denna gång hänvisas till logican, får jag likväl äran tillkännagifva, att om Frih. Boye velat pröfva StatsUtskts ledamöters afsigter med den föreslagna beräkningsgrunden, så hvarken tilltror jag mig bedomina eller ens böra forska efter de individuella afsigter, som måhända kunnat ligga till grund för hvars och ens omröstning i frågan; men hvad jag anser mig kunna förklara och hvad jag tror att den värde ledamoten bort kunna inse, är, att afsigten är uttryckt i den bestämda föresats att kunna göra beräkningen så, som verkliga förhållandet varit med ordinarie räntan. Dertill behöfves blott att begagna en enkel division, för att komma till det resultat, sorn StatsUtsk. erhållit, och StatsUtsk. har helt enkelt velat (således är dess afsigt synbar) för R. St. framlägga förhållandet, Den 8 Augusti f. m. det, sådant det varit under loppet af 5 år; och ännu mera, StatsUtsk. har väl icke här uttryckt hvad det funnit, men som verkligen är förhållandet, nemi. att den af Utsk. föreslagna prisbestämmelse i det närmaste öfverensstämmer med förhållandet under de sista i5 åren.
Arrendatorn eller den, sorn brukar egendomen, folket, som derpå använder sin arbetskraft, kan, det oaktadt, deraf äga sin bergning och ersättning för kostnad och möda. Likgiltigt kan det vara för dem, om den överskjutande rena behållningen går till fastebrefsägaren eller hans creditorer, till staten eller någon allmän inrättning. Sist får jag säga, att om något skäl funnes för en framställning som den ifrågavar., vore det endast under förutsättning, att jorden ännu innehades af samma ägare, som då grundskatterna först infördes; men då förhållandet, efter århundradens förlopp, icke kan vara sådant, så kan borttagandet aldrig ske på ett rättvist sätt annorlunda, än att dessa grundskatter capitaliseras och nuvar. ägaren, i vederlag till staten, betalar ett deremot svarande capital. Man skulle likväl på detta sätt ungefärligen komma till samma resultat som nu; ty i samma mån grundskatterna minskades och upphörde, ökades jordegendomens försäljningsvärde och dermed, vid inträlfande köp och arfskifte!!, anledningarna till högre skuldsättning för de nya ägarne. Det lönade således föga mödan, helst Utförandet alltid blefve förenadt med stora svårigheter. Jag har blott velat tillägga delta i anledning af Gr. v. Fersens yttrande, och förnyar min begäran om bifall till betänk. Dea 23 Oktober f. m. Hr Hjerta: Oaktadt de benägna upplysningar, som den siste talaren lemnat om skillnaden emellan grundskatter och bevilln., måste jag dock fortfarande vara af motsatt mening med honom; och hvad beträffar skillnadan emellan jordägare och jordbrukare, torde jag få erinra, att statens ändamål just bör vara att ställa så till, att ägare och brukare blifva förenade i samina person, såsom mest befordi anele jordbruksnäringens förkofran, men att staten sjelf nu hos oss är jordägare. Det var också derföre, jag citerade Spanien, hvarmed jag blott åsyftade att visa den vanmagt, som blir följden af statens äganderätt till jorden.
Här återföddes först den stora kyrkmusiken, som sedermera i Italien utbildades, här målarkonsten med oljemålningens uppfinning. Den gamla Nederländska Målareskolan är af Italien oafhängig. Det är på den yngre, vanligen hittills ensam så kallad Nederländska skolan, hvilken med den store Rubens steg till sin höjd, som Italienarne återverkat, ehuru deri bibehöll sin egna charakter. Af gamla Nederländska skolor anses åter den i Cöln att ha varit äldst. – Allt detta är så godt som ny upptäckt; ty de dithörande gamla mästares verk hade länge varit vanvårdade, föraktade; tills för 30 år tillbaka Fredrik Schlegel åter insåg och förkunnade deras värde. Då vid samma tid Fransoserne upphäfde flera kyrkor och kloster i Cöln, kom en mängd gamla målningar i dagen. De fästade samlares uppmärksamhet och blefvo af dem räddade från undergång; i synnerhet genom de konstälskande bröderne Boisserée, hvilkas samling af forntyska målningar (nu i Stuttgard) sedan blifvit så berömd. – Den nyligen afledne Canonicus Wallraf i Cöln var i detta, som andra afseenden, en ifrig samlare af sin fädernestads märkvärdigheter. Köpmannen och Senatorn Liewersberg härstädes sammanbragte äfven på detta sätt till största delen sitt betydliga galleri. Ibland de af dessa anledningar åter i ljuset framdragna verk är ett af de berömdaste altarbilden i RådsCapellet i Cöln, nu flyttad till en af Domkyrkans Capeller, och sedan bekant under namn af Dombilden. Jag har mer än en gång besett den. Det är en altartafla af träd med tvenne rörliga flygeldörrar, som tillslutna betäcka den egentliga taflan, men öppnade på inre sidan visa tvenne sidotaflor, så att det hela består af tre sådana.
LOUISE. Fast hon är vacker? ALLAND. Han är en landtjunkare. Hans smak måtte gå i en annan genre För resten fängslar skönheten ju icke evigt LOUISE. Nå – men hon? ALLAND. Hon är en själsaristokrat och hon är stolt – verldsdam i hvarje fiber af sin vackra kropp. Hon har ett hof af tillbedjare, men hon finner dem fadda och tomma. Hon leker med dem som med hundvalpar – kastar bort dem, eller tillrättavisar dem, när de trötta henne. Hon är fullkomligt fördomsfri, men hon älskar ingen af dem — och hon längtar efter någon att älska, ty hennes lif är så fattigt midt i öfverflödet. LOUISE med ansträngning. Har ni varit bekant med henne länge? ALLAND. En vecka knappt – men det är som hade vi varit tillsammans åratal redan. — Så blek ni är! Mår ni inte väl? LOUISE. Jo, fullkomligt. Fortsätt, jag ber. ALLAND. Sådana kvinnor som hon ha en otrolig makt öfver mig. Detta fullkomligt klara och medvetna, detta på en gång fria och kyliga – kyska Hon har själsoch börds-adelns hela prestige. Generationers förfining ligger henne i blodet. Bara att se hur hon klär sig – ah! — Jag tycker nu en gång om, att en dam klär sig väl. Men det föraktar ni. LOUISE under stigande ångest. Nej – jag föraktar det inte. ALLAND. Det käns, som hade hon börjat spinna silkesnät omkring mig – Jag blir nog hennes offer en dag. Jag tycker mig nästan på förhand besegrad Jag kommer att falla på knä, blotta mitt bröst och säga: stöt till. LOUISE har rest sig upp, men vacklar och griper fatt i stolen. ALLAND. Hur är det? Ni mår fortfarande väl – icke sant? Då hon ingenting svarar, reser han sig upp, ser henne leende in i ansigtet och säger i förändrad ton Kära! Gör det så ondt, när sanningen skall fram. Du älskar mig! Lyfter upp hennes hand och kysser den. LOUISE rycker den häftigt bort. Nej! Ah ni tror mig visst vara mycket naiv och dum derför att jag inte lefvat i stora verlden som ni men ni misstar er! Jag har genomskådat er. Från första stund!
Men nästan ända intill sin död förmådde hon icke med fullt lugn emottaga ett kallt ord i hvad som rörde detta. Om den publik, som älskade och hyllade henne, och den var visst icke liten, kunde mångdubblats, skulle hon skänkt oss ännu bättre, och måhända vackrare verk, ehuru de hon skänkte oss alltid ega sitt stora värde i en opartisk läsares ögon. Hennes Torpare blef väl bedömd, men hon blödde af många sår förut. Ett par månader efter vår hemkomst erhöll jag en dag besök af generaltulldirektören Gyllenhaal. Han sade sig komma för att, oaktadt allt hvad tullkammaren hade att beklaga sig öfver, tacka mig för bekantskapen med Enslingen på Johannesskäret. Men när detta ämne blifvit tillräckligt berördt, och jag gladt mig åt, att en så mägtig person inom tullstaten värdigats skratta åt sina egna underordnades missöden, sade han tvärt: »Jag kommer direkt från Westergötland, från mina slägtingar Gyllenhaals på» – (Jag minnes ej namnet på egendomen). »De voro med på den famösa supén hos friherrinnan Knorring.» »Ja, jag hade den äran att der lära känna många familjer och var särdeles belåten med min goda tur att få träffa ett så stort antal behagliga och artiga menniskor.» »Verkligen! Nå ja, nog fattades det icke dem artighet och framför allt intresse. Men i orten talades allmänt om – vissa följder af rivalskapet ...» »Jag förstår att man anmärkt några små öfvergående flägtar af fru Knorrings sjukliga lynne» ... »Hvilket förorsakade att hon, för herr Carlén, utvecklade allt sitt behag, på det att han måtte afstyra den tidigare hemresan.» »Nå väl, om än meningen att framkasta några små bitterheter varit afsigtlig, så godtgjorde hon detta på ett ädelt och lysande sätt följande morgon, då hon i en fullkomligt hjertlig biljett bad mig taga vård om hennes dotter på resan upp till Stockholm, dit denna då skulle fara.» »Men, – som jag tror, blef afslaget.» »Ja, likväl af ingen annan orsak än att vår resa icke gick hemåt med detsamma, utan åt en helt annan trakt. Och fröken
Vi hade en treflig tur och tyckte att den tog nästan för hastigt slut när vi hamnade vid klipphuset, ett värdshus bygdt ute på yttersta udden vid inloppet till den välomhägnade hafsvik, vid hvilken San Francisco ligger. Men den praktfulla utsigten öfver detta inlopp "den gyllene porten" med seglare och ångare i mängd, gående ut till hafs eller löpande in i hamnen, och ut öfver oceanen som bryter sig i tunga bränningar mot kusten, kom oss snart att glömma allt annat. Och så klipphusets stora märkvärdighet, de halftama salarna, hvilka i hundratal lefva på de tre enstaka klippor, som höja sig ur vattnet inom par hundra alnar från land. Några dussin af djuren ligga alltid uppkrupna på klipporna, försänkta i sömn, medan andra under ett idkeligt, doft vrålande söka eröfra sig en plats, och ytterligare andra tumla om i vattnet rundt omkring, fullkomligt obekymrade om alla de menniskor, som i timtal stå uppe på klipphusets veranda eller på stranden nedanför, iakttagande de roliga djurens lif och vanor. Mariquita var förtjust och skrattade som ett barn när ett par af de lustiga gynnarne under kampen om någon bekväm plats hals öfver hufvud tumlade ned i sjön och dervid gåfvo luft åt sin öfverraskning med ett högljudt fnysande, för att nästa minut på nytt tränga undan hvarandra vid försöket att krypa upp tillbaka. Under hela middagen, den vi läto servera ute på verandan, tröttnade hon inte att betrakta de glänsande bruna, våta kropparna der ute i vatnet, men när vinden mot solnedgången småningom dog bort, medan det röda klotet sjönk ned i hafvet långt borta i vester, glömde hon dem och betraktade under tystnad den skimrande vattenytan, som i långa, mjuka, glänsande dyningsvågor sakta smög sig fram till stranden för att brytas mot dess klippor i en dånande, hvitskummande bränning. På hemvägen kommo vi öfverens om att jag skulle börja rida ut med Mariquita om morgnarna. Don Luis lofvade skaffa henne en passande häst och stälde sin egen till min disposition.
Nu är likväl förhållandet att ur den synpunkt som Bevilln.Utsk. upfattat denna fråga, är den icke att bet-akta såsom en bevillningsfråga, och då nu redan 3:ne Stånd fattat sitt beslut om densamma, borde således dessa Stånds beslut gälla. Då BondeSt. likväl önskar motsatsen, och det icke syftar på den financiela sidan af frågan, utan saken mera rörer en princip, vill jag icke motsätta mig BondeStis hemställan. Den 23 Maj. 655 Gr. Sparre, Erik: Jag är af samma mening som Hr von Kock att nemi. denna afgift är en bevillningsafgift. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Pro to coll, h ullna hos H ö g I o f 1 i g e Ridderskapet och Adelil, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1840. ->$0 Hörbergska Boktryckeriet, i84o. Onsdagen den 4 Mars i84o. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 prot.-utdr., innefattande R. o. Ad:s den 29 sistl. Febr. e. m. fattade beslut. Justerades pleni-prot. för den 19 sistl. Febr. f. m. Upplästes till justering Exped.Utsk:s den 29 sistl. Febr. e. m. på bordet lagda förslag till und. skrifvelse lill K. M., angtde af R. St. godkända förslag till ändringar i Rikets grundlagar, i fråga om en ändamålsenligare organisation af Statsrådet, m. m. Gr. Frölich, David: Den anmärkning har blifvit gjord emot förevar, förslag till und. skrifvelse till K. M., att siffran 4? i stället för ordet fyra med bokstäfver utskrifvet, bar influtit i 42 §:n 2 mom. Reg.F. Det har ej varit möjligt, vid afhörandet af uppläsningen, att blifva varse en sådan omständighet, men naturligtvis bör ordet vara utskrifvet med bokstäfver och ej tecknadt med en siffra. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Jag hemställer till R. o.