Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Jaja, rektor kommer nog att tala med er om detsamma, – Jo, det fins nu som alltid i början på ett läsår så många Anderssöner och Petterssöner, Johanssöner och Perssöner o. s. v. i denna klassen, att en ständigt skall vara rädd för att förvexla den ene med den andre. Derför skulle jagvilja tillråda er »på son» att ta nya namn, så att det åtminstone ej blir mer än en med samma namn i klassen. Tänk på detta till min nästa timme – det är på måndag – så skall jag hjelpa er, och då kunna de nya namnen, med rektors tillåtelse, komma in i årskatalogen.» Detta adjunktens förslag väckte tydligen vederbörandes och således äfven mitt stora intresse, ty mer än en penna började genast rassla på bokpermar och papperslappar, hvarföre adjunkten slutligen, under sitt förberedande af lexorna i Historia och Geografi, måste utbrista: »Det var inte min mening, att I skullen behöfva fundera på de der namnen, innan min lektion är slut.» Denna tillrättavisning stäfjade väl något vår ifver. Men så snart rasten kom, börjades en ytterst liflig öfverläggning om denna namnvexlingen, hvilken högeligen intresserade både dem, som skulle antaga nya, och dem, som förut hade passande tillnamn. Hvad mig sjelf beträffar, så hade jag redan länge tänkt på denna sak, men aldrig vågat framkomma dermed; ty dels trodde jag, att min ömma moder helst såg, att jag hette efter min faders namn Persson, dels befarade jag, att min ädle välgörare och lärare, prosten, möjligen skulle anse mig fåfäng, om jag antog ett annat, vackrare, tillnamn. Nu, då en af mina lärare uppmanade mig dertill, behöfde jag ju icke längre hafva några betänkligheter, nu kommo också alla mina gamla funderingar till heders. Vid hemkomsten från seminarium, efter klockan 1 e. m., gaf jag mig knappast tid till att intaga någon föda, utan satte mig genast ned att notera allt, hvad jag förut genomgått i denna så vigtiga fråga. Jag profvade nu, muntligt och skriftligt, såväl de sammansättningar, som jag kunde åstadkomma af födelsesocknens namn, såsom:
En sådan föreställning vore tillräcklig att hos de illasinnade fridstörarne grundlägga förhoppningar att framdeles genom lika beskaffade hotelser och våldsbragder åstadkomma likartad verkan, hvarigenom lagskipningens trygghet och anseende, der i orten, i icke ringa mån äfventyrades. Denna skada funne jag nog betydlig för alt väsentligen böra inverka på bedömandet af det olagliga beslut, som till dess uppkomst gifvit anledning, och det vore endast genom att underkastas laglig pröfning och ansvar som Nämndens i fråga varande »handling» möjligen kunde göras oskadlig. Beträffande sist de tre Nämndemännens invändning, att de, som i saken vittnat, skulle varit jäfvige att taga del i det klandrade beslutet, på grund hvaraf de velat undandraga sig att för beslutet ansvara, anmärkte jag, att 43 Kap. 4 § Rättegångs-balken ålägger domare, som vet att jäf emot honom är, att sjelfmant ifrån Rätten träda, och att, i följd häraf, då bemälde Rättsledamöter icke stält sig denna lagens föreskrift till efterrättelse, utan, enligt hvad Domhafvanden härofvan intygat, qvarsuttit i Rätten och i omröstningen deltagit, samt sålunda genom fördöljande af sin jäfaktighet beredt sig tillfälle att till beslutet bidraga, att ett sådant förfarande måste läggas dem till last, äfven om det sålunda tillkomna beslutet varit lagenligt; hvaraf blefve en naturlig följd, alt om beslutet var olagligt, deras fel och ansvar icke minskas utan ökas, då de på lagstridigt sätt banat sig väg till deltagande i ett olagligt beslut. Som jag, på nu i korthet anförda grunder, icke kunde för goda antaga de skäl, som till urskuldande af det klandrade beslutet blifvit andragna, och, i betraktande af den särskilda vigt saken erhållit genom de omständigheter, under hvilka ifrågavarande beslut tillkommit, så ansåg jag samma beslut utgöra föremål för laga åtal.
Utdr. d. 12 Sept. 1840. 607 S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Stats-Utskottets uti 15 §. af Utlåtandet N:o 76 gjorda tillstyrkande, det Beviilnings-Utskuttet må erhålla uppdrag att afgifva förslag till de åtgärder, hvilka kunna anses nödiga för vinnande af controll derå, att, äfven i landsorterna, chartering underkastade handlingar verkligen blifva med behörigt stämpladt papper försedde. S. D. Bifölls Stats-Utskottets den 2 och 9 dennes på bordet lagde Ut låtande N:o 290, i anledning af väckt motion om afskrifning af åtskilliga Kongl. Krigs-Coliegii Artilleri-afdelnings i Mariebergs egendom intecknade capital-skulder. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln Stats-Utskottets den 2 och 9 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 292, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 145. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Banko-Utskottets den 2 och 9 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 68 öfver väckt förslag att belåna redan in tecknade och på Banken transporterade skuldebref. Från Högvörd. Preste-Staxdet. S. D. Föredogos ånyo i ett sammanhang Stats-Utskottets Utlåtande N:o 136, angående vackt fråga, att Kronans fisken mätte till skatte försäljas, och Utlåtandet N:o 291, i anledning, af återremiss å Utlåtandet N:o 136, äfvensom en af Hedervärda Bonde-Ståndet, genom Protocolis-utdräg af den 9 dennes, meddelad inbjudning att biträda dess för egen del fattade beslut, att Rikets Ständer må bos Kongl. Maj:t i underdånighet göra den hemställan, att
Han hade sagt åt herr Tobiasson: »du kan gå ut, lika godt hvart, du kan säga dig bortbjuden, promenera i staden och få en bit mat på en restauration. Hvad skadar det dig? Och så kan du lemna våningen åt dem, skaffa leksaker åt barnen, ett klädningstyg åt pigan och någonting åt frun. Du kan hålla dig undan, så att det åter är, som om de hade sitt lilla hem, och som om allt vore som förr och ingen inkräktare funnes. Det kan du göra». Så långt hade det gått, när herr Tobiasson tog till med sitt »jaha ja», och han sade det förtretadt, ty han kände redan i faggorna, att hur mycket han stretade emot, så skulle narren draga åstad med honom ändå ... Jaha ja, han skulle lemna allting ifrån sig, jaha. — Han var så förbittrad, att han sjöd. — Och hur skulle det gå? Jo, man skulle märka, att han var ett fä. Man skulle taga emot allting; i början med öfverraskade miner, tacksamma leenden, sedan skulle det gradvis nedsjunka till en angenäm vana, ett likgiltigt hållande till godo; sist skulle det bli till växande fordringar. Och så var man under toffeln: — värdinnans toffel. I Lund hade det varit hushållerskans. Skeptikern grinade som vid smaken af malört. Nej! Hvad rörde det honom huru deras julafton blef? Kunde han hjelpa alla menniskor? Han ville slå bort sina dumheter. Han ville gå ut och äta middag. Hvad var det med julafton? Var det något, som han hade med att göra? Julafton bara för barn! Han skulle behandla den öfverlägset. Han hade vuxit ifrån julafton. Han var en gammal skeptiker. Nyrakad och fin gaf han sig åstad. Rakad hade han nu en gång blifvit; det kunde icke hjelpas mer. På gatan mötte han barn och gummor med papperssirade armstakar. Han mötte herrar med paketer, stadsbud med paketer, fröknar med paketer. Herre Gud, menniskorna voro ju galna! Och alla tycktes de ha brådt om, alla sågo så vigtigt förväntningsfulla ut.
Slutligen får jag begära Utskts uppmärksamhet derpå, att ifall TJtsk. skulle, lika med mig, anse att upprors-lagen äfven bör innefatta garantier för folket mot missbruk å maktens sida, — ifall, säger jag, Utsk. skulle antaga den meningen och således i contra-propos. föreslå sådant; så hemställer jag om icke Utsk. äfven bör hos Konungen anhålla, att de bud angtde upplopp, som inverka på folkets rätt, och äro intagna i tjenstgörings-reglementet, derifrån böra utgå, för att icke förvilla, och derföre, att om vi få en lag, som innefattar ifrågavar. brott, så behöfvas icke buden i nämnda reglemente; och om de stå i den ena lagen, sabora de uttagas ur den andra. Jag vill derigenom icke hafva sagt, alt ju ej äfven några iakttagelser gerna må stå i reglementet , men alla de stadganden, som innebära mer eller mindre säkerhet för folket och äro för folket angelägna att känna, böra stå i lagen. Jag begär, att dessa mina anmärkntr må lill LagUtsk. afgå. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Det torde synas förmätet af mig att framställa en tanke, skiljaktig med den, hvilken en så berömd jurist sorn Frih. Boye nu framställt ; 'men det gifves i alla ämnen sådana allmänna åsigter, som äfven för den profana kunna vara tillgängliga. — Jag instämmer med Frih. Boye fullkomligen deruti, att mellan uppror och upplopp är en väsendtlig skilnad, nemi. när det efter brottets begående ankommer på domstol att tillse hvad förbrutet blifvit; men i fråga om åtgärder till ordningens återställande för dagen, för timmen, för stunden, kan jag ej medgifva någon skilnad, ty väl är det sannt, att alla upplopp hafva icke öfvergått till uppror, men nästan alla uppror hafva begyntsmed upplopp.
Men då Cassans närvarande tillstånd nödgar Ridderskapet och Adeln, att åt framtiden öfverlemna utförandet af hvad Ridderskapet och Adeln nu blott kan önska, bar likväl Ridderskapet och Adeln trott sig finna en möjlighet att, genom förhöjning i familjegåfvan och inskrifningspenningarne, nu be-J reda en tillökning af Fonden, hvarigenom pensionernes antal framdeles hastigare kunde komma att ökas, och derigenom da Fröknar, för hvilka dessa utgifter blifvit erlagde, snarare kunde komma i åtnjutande af de med Inskrifr ningen afsedde förmåner. 506 Den 27 Junti f, m. Det är af denna anledning som Ridder. skåpet och Adeln nu går att hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Eders Kongl. Maj:t genom utfärdande Kungörelse i Nåder täckes förordna, det de hittills varande afgifter i och för Adeliga döttrars inskrifning i Wadstena Adeiiga Jungfrustift, bestående af Fa» miljegåfva 33 Riksdaler 16 sk. samt inskrifningspenningar för Fröknar under 6 års ålder 33 Riksdaler 16 sk., från 6 till 12 år 55 Riksdaler 26 sk. 8 runstycken, och öfver 12 år 66 Riksdaler 32 sk. må fastställas, att ifrån och med nästa års början utgå med $0 procents förhöjning å förra beloppet, sålunda att Familjegåfvan kommer att utgöra 50 Riksdaler, Inskrifningspenningar för Fröknar under 6 år 50 Riksdaler, ifrån 6 till 12 år 83 Riksdaler 16 skillingar, och öfver 12 år 100 Riksdaler. Ridderskapet och Adeln framhärdar &c. Hörsamste Memorial! .
Regeringsformen stadgade behandling, skulle det, enligt samma tillhöra Utskottet att RiksSlåndens tankar till ett helt Utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka; men då, till grund och ämne för en slik sammanjemkning, icke må kunna tagas något annat än Ståndens egna tankar, och då den mening, som BorgareStåndet vidhållit, icke synes vara af egenskap att medgifva sammanjemkning med de tre öfriga Ståndens, återstår blott för Utskottet att, äfven under åberopande af förrberörda Regeringsformens §., de oförenliga skiljaktigheterna till samtlige RiksStåndens behandlande vördsamligen anmäla, i afseende på Ut - Constit. Visk:s Memorial JV:o 48 och ig. 5 låtandets fullständiga beredning, antingen ef. ter slutligt begifvande, eller ock gei om Constitutions-Utskottet förstärkt. Slockholm den 12 September 1829. Ankom till Exped. Utsk. den 26 September 1829. Memorial, med Voterings Proposition, i en till förstärkt Constitutions - Utskotts afgörande öfverlemnad fråga. Sedan, enligt lill Constitutions Utskofiet ankommet Protocolls-Ufdrag af den 21 dennes, BorgareStåndet, efter föredragning af Utskottets Memorial, N:o 98, angående oförenliga skiljakligheler i fråga om ett föreslaget tillägg i 14 §•
Befolkningen i den ort, som skulle hugnas med anslaget, beslår nästan uteslutande af mindre hemmansegare, som sakna medel till arbetets utförande, och då delta företag, sorn, enligt hvad Utsk:t sjelf vitsordat, är särdeles förmånligt, möjligen skulle komma att afstanna, om nämnda summa förvägras, hemställer jag att det af Vägoch Vattenhyggnads-styrelsen föreslagna belopp, 100,000 rdr, måtte för aftappning af sjön Iiästefjorden i Den 7 September. 207 Sundals härad pä Dalsland beviljas såsom lån, under de vilkor, sotn lör andra dylika lån vid inuev:dc riksdag varda bestämda. Frih. af Ugglas: Den sisle värde talaren har ogillat att Ulsk:t för ifrågavule arbete föreslagit ett låneunderstöd af endast 85.000 rdr. Jag ber derföre att få upplysa, att IJtsk:t härvid följt samma grundsats som i afseende å andra dylika företag, alt det nemi. föreslagit lånesuminan till hälften af den lör ar* betets utförande beräknade kostnad. Så t. ex. är för sänkning af de i 40:te punkten omlörmälda sjöarne Solgen, Ass-sjön, llafrevikssjön samt Ingarpsoell Kopparpssjöarne kostnaden upptagen till 90,750 rdr, och Utsk:t liar tillstyrkt ett lån af 48.000 rdr; i 47:de punkten finnes kostnadssumman för sänkning af sjön Tysslingen och Svartån upptagen till 197,042 rdr, och Utskd tillstyrker ett lån af 100,000 rdr, d. v. s. ungefär hälften af kostnadsförslaeet. Oell då LJtsk:t för ifrågavple arbete, som skulle kosta 100,083 rdr, tillstyrkt ett låneunderstöd af 85,000 rdr, har det sökt att tillämpa nämnda grundsats, från hvilken ett undantag egt rum endast beträffande Olands-ån; men detta vatlenaftappningsföretag är också det enda, som K.
Stadens innevånare äro redan tryckta af så dryga pålagor för de mångfaldiga utgifter, som af dem måste bestridas, att de, så framt ej nya inkomstkällor genom tolagens ökande eller dylikt kunna uppfinnas, svårligen förmå bära det ökade underhållet af en polis, hvars dug - 28 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 90. lighet, om ock i främsta rummet af vigt för hufvudstaden, likväl är för hela landet af den största betydenhet. Jag anser derför af högsta vigt, att, om äfven alla öfriga af KonglMaj:f för Öfverståthållare-embetet äskade anslag af Rikets Ständer afslås, åtminstone de för poliskammaren begärda 4,000 r:dr måtte beviljas.” Vid 12:te punkten, 1 morn., af Herr Biskop Hedrén: ’‘Det för landtbruksskolors inrättande anslagna bidrag har, enligt Utskottets eget medgifvande, burit i allmänhet påräknade välgörande frukter; hvarom, såsom talande vittnen, kunna åberopas de inrättningar af detta slag, som, tid efter annan, i följd af detta beviljade anslag uppstått, nemligen 5 dylika före 1844 års riksdag och 4 efter densamma, så att endast en ännu återstår. Men af denna lyckliga framgång borde snarare följa en ytterligare uppmuntran, helst på de ställen, der synnerlig verksamhet och nit visat sig. Sådant är verkliga förhållandet vid Sjögestads landtbruksskola, hvarom må tillåtas åberopa vittnesbörd icke blott af den allmänhet, som från kringliggande och aflägsnare provinser, ja äfven från främmande länder, dit afsändt elever och lärlingar, utan äfven af sakunnige, tillförlitlige domare härinom detta Högloft. Utskott. Att närvarande utmärkta förhållande hufvudsakligen är att tillskrifva en nitisk föreståndare och serdeles skicklig lärare och således i viss grad är tillfälligt, måste visserligen medgifvas. Men en lämplig uppmuntran borde äfven kunna gifvas, om ock tillfällig, och så länge det goda förhållandet fortfar. Riksens
St. som afgående Revisorer, i likstämmighet härmed, utsätta liden till nästa Revision. $. 7. Ingen Revisions-förråttning må öfverskrida en tid af tre månader. M‘ Revisorerne kunna sammanträda på afdelningar till ärendenas beredning. Alla frågor om anmärkningar eller anmälanden skola slutligen in Pleno till öfverläggning och afgörande föredragas. Uppslår vid Revisorernes öfverlåggningar skiljaktighet i meningarne, böra de till Protocollet afgifva sina röster, hvilka, enligt 66 §. af Riksdagsordningen, beräknas per Capita, med afgörande röst för Ordföranden, då rösterne åro lika; hvarje Ledamot dess Reser^ vationsrått dock förbehållen. Andra Artikeln. Om Berättelsers och Räkenskapers afgift vandej samt Revisorernes communication med de redovisande Verken. $• 9* Vid början af hvarje Revision öfver Statsverket låter K. M., till beredande af en fullständig öfversigt deraf, till Revisorerne öfver - 40 Exp. Utsk. Förslag till und. Skrif u. N:o 320. lemna de vid föregången lämplig tid, så vål ifrån Kongl. StatsContoiret, som alla öfrige förvaltande Verk, infordrade och till K. Mi ställda underdåniga Berättelser om tillståndet och styrelsen af de under deras förvaltning stående delar af Statsverket de år, för hvilka afslutade Räkenskaper skola vid samma Revision företes. §. 10. Sfats-Contoirets Berättelse skall framställa dé förhållanden, hvilka Riks-Hufvud-Boken och dithörande Handlingar närmare utreda, och de öfrige redovisande Verkens Berättelser innefatta enahanda framställning, i afseende på deras förvaltning och räkenskaper, af hvilka Generalsammandrag derjemte bifogas. - §• 11. Jemte RiksHufvudBöckerne, för de år, som utgöra föremål för hvarje Revision, öfverlunne StatsContoiret till Revisorerne alla sina öfrige Räkenskaper, Protocoll och Handlingar för samma år. §. 12. Kongl.
Emot åtskillige uti detta mom. befintlige stadganden hafva anmärkningar blifvit uti följande till Utskottet remitterade motioner framställde, nemligen af: a) Herr Stuart, Carl, som hemställt, att afgiften för stämpladt papper å Testamenten och Fidei-Cornmiss-bref samt andra dylika förordnanden måtte upphöra och anses inbegripen i den allmänna bevillning, hvilken i enahanda afseende är uti 39 § af 1835 års Bevillnings-Förordning föreskrifven, helst dessa afgifter, i afseende å tiden och vilkoren, för hvilkas erläggande nästan lika föreskrifter vore meddelade, nu ingå tili olika Verk och måste, lill dubbelt besvär för Uppbördsman och deras controllanter, serskildt redovisas och verificeras; b) Herr Halling, som — jemte det han föreslagit, att, då gällande Författning om stämplade pappers-afgiften icke vid dess tillämpning medfört någre' olägenheter, som kunde föranleda till Författningens omarbetande, Rikets nu församlade Ständer måtte inskränka deras åtgärd, i afseende å berörde afgift dertill, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla dess bibehållande till oförändradt belopp och på grund deraf begära, att Kongl. Majit genom Allmän Författning täcktes förordna, att nu gällande Kungörelse i detta ämne af den 16
Län, under förutsättande af den allmänt erkända grundsatsen, att frihet i Handel och Näringar främja en Stats Välstånd, men att tvång och hinder i nämnde yrken tvärtom motverka detsamma, äfvensom, att derest förenings-bandet emellan Sverige och Norrige skall närmare knytas och Innevänariie i dessa Länder, vänjas att anse hvarandra som bröder, mäste en fri ocb oinskränkt handel, i enstämmighet med Riksens HÖglofl. Ständers derom tillförene yttrade Önskningar, bereda emellan Inbyggarne i Sveriges och Norriges GränseProvincer nya förhållanden, och tillknyta varagtiga vänskapsband, samt de deremot hinderlige Gränse-Tullarne emellan nämnde Riken upphäfvas, såsom dels tillskyndande Staten en betydlig kostnad, då till den dervid anstälda Betjeiiingens aflöning och underhåll årligen erfordras 20,486f R:d., hvaraf Gränse - Tullbevakningen i Jemtlands Län, medtager 4,471 R;d3a sk., den i Stora Kopparbergs Län 2,097 B:d., den inom Wermlands och Elfsborgs
Rlif vid din bågsöm, dina hand, Stick af ditt mönster emot rutan? Och tro, mitt barn, att folk och land Med Guds hjelp styras oss förutan. S ä r sig en qvinna nitisk ter Att staters styrselsatt ransakn, Gud vet, så tycks mig, att jag ser E n skaggbrodd skugga hennes haka.~ Och så känner man sig belaten; man har med dessa verser riktigt dräpt den fräcka nya tidens målsman, som vill, att afven qvinnan skall hvara med, ej endast som köksa eller: ?behagets gudinnas, utan just som en personlighet, en tankande sjalfstandig varelse, en utvecklad människa. soni skall göra sin insats i arbetet för det helas framatskridande och förbättring, vare sig inom hemmets helgedom eller inom större kretsar. Och man ar viss om, att ofvannamda versetäro ovedersägliga, ty äro de ej uttalade af ett af Sveriges främsta snillen, hafva de ej en auktoritet, som nedslår alla invändningar? Men hvem har då sagt eller skrifvit dem? Fm Lenngyen, - Anna Maria Lenngren - Sveriges främsta skaldinna, i kraft och begåfning jämgod med vårt lands förnämsta manliga snillen, en Leopolds, Kellgrens, Franzéns väninna och deras jämlike inom vitterheten. Me % d å är ho % j a jmt själf det starkaste beviset emot detta åskådningssätt 2 Ja val, ty fru Lenngren visar genom hela sitt lif, hela sin verksamhet det ohållbara uti den förvanda tolkning hennes poem fått; hon visar huru väl det later förena sig att vara en pligttrogen, huslig hustru och matmor och att vara en upplyst, tankande människa, en sinnrik skaldinna. Sjelf ar hon en banbryterska för qvinnans frigörelse i Sverige;. Och af huru bestående varde hennes dikter i och för sig ma vara, ar det dock sjalfva hennes verksamhet skorn en i det offentliga ' lifvet, med sitt vittra arbete ingripande qvinna, i samband med hennes tysta, husliga hemlif, som gifver henne den största betydelsen. Ingen har bättre än hon visat huru sann qvinlighet och religiositet väl kunna förenas med bildning och sjalfstandig yttre verksanihet.
Kungörelsen den 7 Augusti 1863, hvarigenom Usta § af 1847 års nådiga Kungörelse erhållit förändrad lydelse, men sjelfva stadgandet om bestämmande af dylika belopp ändock qvarstode, har Riksdagsfullmägtigen Ola Lasson från Christianstads län, uti en hos Bonde-Ståndet väckt och lill Stats-Utskottet remitterad motion (JV2 166), på anförda skäl föreslagit, att de i ofvanberörda Kongl. Kungörelser meddelade föreskrifter om bestämmande af maximibelopp för arrenden af Kronans egendomar måtte upphäfvas och i stället stadgas, att arrendet af samma egendomar borde å offentlig auktion utbjudas och det dervid skeende högsta anbud antagas, med skyldighet för den, som stadnade för detta anbud, att ställa vederhäftig borgen för arrendet under de första 10 åren, äfvensom att någon optionsrätt ej målte ifrågakomma i annat fall, än emot öfvertagande af det sålunda gjorda högsta anbudet. Innan Utskottet går att meddela yttrande i anledning af motionärens förevarande framställning, får Utskottet i minnet återkalla någon del af hvad i den vid föregående riksdagar ofta omhandlade frågan om lämpligaste sättet för utarrendering af Kronans egendomar förekommit. Yid 1844—1845 årens riksdag anfördes af enskild motionär, hurusom det icke vore med billiehet öfverensstämmande, att en arrendator, o ’ 7 hvilken å egendomens förbättrande nedlagt möda och kostnader, måste vid arrendetidens utgång genom åtagande af en förhöjd och genom medtäflares obetänksamma spekulationsanda ofta allt för högt uppdrifven afgift förvärfva sig rätt att vid arrendet fortfarande bibehållas. Exempel saknades icke heller att, i följd af den vid arrendeauktionen medgifna obegränsade täflan, arrendet uppjagats till ett så öfverdrifvet belopp, att den förre omtänksamme och driftige arrendatorn icke vågat under sådana vilkor egendomen öfvertaga. Arrendesummans bestämmande utöfver egendomens afkastning hade ock ofta medfört arrendatorns och stundom löltesmännens utarmande och ruin samt egendomens vanskötsel och förfall.