Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huruvida detta Utskottens uttalade skäl kan anses tillräckligt talande för ifrågavarande förändring i en Författning, som ej har längre aflägsen dato, än den 7 Juli 1841, och hvilken Författning eller Circulaire då tillkommit, på grund af flere klagomål från Nationen, kan jag ej inse, och kan jag för ingen del för mig sjelf göra begripligt, att det är Nationen värdigt att stifta sådan* lagar, alt den enskilde individen skall komma att godtgöra de kostnader, sorn samhället gemensamt anser för sig för mycket påkostande att gälda. — Det är icke länkbart, alt fångforslingen, så länge den fortfar att förgät - 8 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, iV:o 55. las på reserv-skjuls kommer att ske långsammare, än vanlig skjuts; ty fånggewaldigern lär väl icke efterlåta att begagna sin rättighet att tärdas som resande, och lära, i följd deraf, äfven fångar ne komma att färdas lika fort med gewaldigern, och torde, under de tider af året, då v ägar ne äro djupa, det blifva ganska svårt för den skjutsande alt, med sex personer lill lass, kunna förrätta skjutsningen på den i gästgifveri-förordningen bestämda tiden. Jag anser derför nu gällande Författning vara den mest lämpliga och att sammansatta Utskottens betänkande bör förfalla.” Härmed hafva förenat sig: G. B. Appelquist, Jonas Jonasson, Anders JSilsson, A. J. Sandstedt, Petter Pehrsson, Jöns Månsson, Jöns Jönsson och L. Gezelius. Al Nils Strindlund: ”Då denna fråga förevar och beslutades, var jag på permission till hemorten afrest, och har således ej i beslutet deltagit; men får dock tillkännagifva, att någonting mer orättvist, och likartadt med de beslut, som under den så kallade Frihetstiden togos, har jag icke sett, då 3:ne Riks-Stånd ålägga det 4:de en overkställbar tyngd, uti hvilken de 3:ne Riks-Stånden icke deltaga.
Den, som vill, att det af Kongl. Majit äskade anslag af 4,000 R:dr Rimt årligen för inrättande af en ny lärostol inom medicinska fakulteten vid Upsala Uni versitet icke beviljas, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, hafva Rikets Ständer för nämnda ändamål anvisat ett årligt anslag af 4,500 R:dr sagde mynt, alt uppföras med 3,000 R:dr såsom lön och 1,500 R:dr såsom löntillökning. Denna omröstning har utfallit med 53 ja och 65 nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med nej-propositionens innehåll. 31:$ta voteringen. Den, sorn vill, att till kontra-proposition vid den blifvande hufvud-voteringen antages Ridderskapel och Adelns beslut, att, till inrättande vid begge Universiteten af en Profession i de nordiska Språken, ett årligt anslag af 4,500 R:dr Rimt för hvarldera Universitetet beviljas, att uppföras med 3,000 R:dr såsom lön och 1,500 R:dr såsom löntillökning, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, antages till kontra-proposition Preste-Ståndets beslut, att enahanda anslag för nämnda ändamål anvisas att utgå med 3,500 R:dr såsom lön och 1,000 R:dr såsom löntillökning. Som denna votering utfallit med 100 ja och 19 nej, har ja-propositionen till kontra-proposition vid hufvud-voteringen blifvit antagen. 59 Stals-Ulsholtets Memorial M 216. 32:dra voteringen. Den, som vill, ali, lill inrättande vid begge Universiteten af en Profession i de nordiska Språken, ett årligt anslag af 4,000 R:dr Runt för hvartdera Universitetet beviljas, att uppföras med 3,000 R:dr såsom lön och 1,000
I sjelfva saken anhåller jag att få fästa uppmärksamheten på skillnaden emellan ett statslån, som upptages för statens egen räkning, och ett sådant, som göres till enskildas bispringande. Här är ej fråga om annat, än ett lån af sednare slaget, eller till enskilda, sorn lemna full säkerhet för både capital och ränta. Om man ej kan bestrida nyttan af jordbrukets stigande, måste man begripa, att en ökad production fordrar ökade förlag, och man borde då ej bestrida nyttan af det nu ifrågavar. lånet, så framt det kan erhållas på de föreslagna vilkoren. Jag tillstyrker således antagande af PresteSt:s beslut i hufvudsaken, ehuru jag önskar andra termer derför, så att det öfverlemnades till K. M., såväl alt upptaga sjelfva lånet, sedan vilkoren derför blifvit af lagstiftningen bestämda, som äfven att fastställa ordningen för medlens utlemnande till liypotheksföreningarna, i den mån de kunna prestera säkerhet; ty jag tviflar på möjligheten att på annat sätt uppgöra saken, så att den blir verkställbar. Frih. Boye, Ludv.: Då jag är beredvillig att göra rättvisa åt ali sanning, ger jag gerna rätt åt de ledamöter, som anmärkt, att realisationen vid sista riksdagen bifölls, innan lånefrågan väcktes. Men af deras minne väntar jag den rättvisan tillbaka, att de erinra sig, huru saken i sjelfva verket tillgick. De, som då påtagit sig att upplysa och förena opinionerna, tystade farhågorna för den allm. brytning, som realisationen skulle medföra, genom det under liand gifna löftet, som de äfven sedermera höllö, att lån skulle följa derpå; det redliga sätt, hvarpå motionären tili länet sade, att han dermed ville förstärka Banken, visar äfven, att sammanhang fanns emellan begge frågorna. Jag har således äfven rätt, och det var detta jag ville säga. Hvad angår den propos., som Hr Gr. o. Landtm, kommer att gifva oss, instämmer jag deri, att PresleSt:s beslut må blifva contrapropostn. Frih. Rantzou, Joh. A Ib.:
Erkännes icke, eller upprätthålles icke inom denna dess rättmätiga krets omdömets frihet i allmänhet och, hvad samhällets angelägenheter beträffar, isynnerhet; då qväfves i samhället odlingens och frihetens frö. Förblandas detta det fria omdömets rättmätiga anspråk med yttranderättens utsväfningar, i hvilka det icke är omdömet, som missbrukas, utan sanningen, som förnärmas; då förblandas den odlingens och frihetens grundkraft, af hvilken samhällsordningen skall upprätthållas, med de krafter, som nedbryta henne eller undergräfva hennes bestånd. Denna förblandning och den derifrån härrörande farhågan för den rättmätiga granskningen kunna imedlertid icke upphöra, så länge publicitetens anmärkningar fortfara att visa alltför mycken brist på fog och skonsamhet mot personer, och således icke förr, än man *) Jag sluter häraf icke, att öfverläggningarne i Konungens rådkammare, eller ens alltid en domstols rådplägningar, behöfva vara offentliga; men det är derföre, att jag i rådplägningarna ej finnér någon maktutöfning. af en utvidgad erfarenhet hunnit lära, att det förderfliga i publicitetens förvillelser just består uti bristen på en oförgriplig, men allvarlig kritik. Just i bekantskapen med en sådan lärer botemedlet för dessa förvillelser böra sökas; och svårligen gifves något kraftigare medel än detta. Aro mina försök i denna väg verkligen så nya och ovanliga, som de blifvit kallade; så måste jag finna det naturligt, att de icke blifvit bättre emottagna. Fördragsamhet mot ogillande omdömen är icke en medfödd förmåga; och man förvärfvar den icke förr, än man lärt sig att skilja imellan de ogillande omdömen, som böra, och dem, som icke böra fördragas. Det mest oskyldiga ogillande är en förnärmelse, så länge den, som yttrar det, ej ens sjelf annorlunda betraktar det; och han kan ej annorlunda göra, så länge han icke ser skillnaden imellan den förolämpning, som träffar endast egenkärleken, och den, som angriper menniskovärdet eller hvad man kallar heder och ära.
Om till Klockare blott antagas sådana personer, som lill lärare uti låsa* skrifEil, till Ridd, 0. Ad. Pr. i Band26 Den *7 Februarii, va, råkna efter nyare läromethoder kunna användas om de tillsattes af Consistorierne i den mon så beskaffade Candidater kunde fås oell ledigheter sig yppade, om det blef dem ålagdt att dagligen besörja barnaundervisningen under Pastors tillsyn om det förböds att en Klockare tillika fick vara Torpare eller Hemmansbrukare, samt om Författningarne bestämdt ogillade hvarje annorlunda qvalificerad Klockare med lön, så torde förnämligaste bristen derige^ nom afhjelpas. g) Åtshillige Pastorsboställen och stom-* mar. Om på de orter, der localen det medgifver, Församlingar eller Socknar förenades med angränsande Pastorat och Prästerskapets vanliga befattning på dessa orter verkställdes utaf ett något mindre antal personer, under det att lärare af detta stånd åtnjöt de öfverflödiga Boställenas afkastning, med vilkor att förestå vissa Skolor. På slåttbyggderne uti några tråk. ter af Riket, torde detta kunna verkställas på ett och annat ställe. 3) Hemmanstionde uti en del orter, der ovanligt stora Pastorat finnas; om dessa delades så, att Pastor af sin Församling uppbar tertial» och qvecktionde till ett värde af 120 till l8o tunnor spannmål, samt att det öfriga nu årligen utgående af denna tionde, afgafs till Skollärare af PrästeStåndet, hvilken vöre att anse såsom PastorsAdjunct, Den t1? Februarii. 4oS 4) Begagnande af åtskilige redan, fast titan särdeles nytta anslagne privatbidrag.
Oförklarligare blir dock den ifver, hvarmed thsorierne om en obegränsad handels-frihet mången gäng Omfattas af män, hos hvilka man väntar och är van att fiona ett öfverlägset vetande. Jag skulle frukta alt såra desse, om jag förmodade, att den härledde sig från någon tro på den i senare tiden ofta upprepade läran om consumentens rätt. Denna lära, som har sin rot i den oförtydbaraste sjelfviskhet, kan icke förleda någon, som verkligen tänkt deröfver, af det enkla skäl, att ingen är tillämpning upplöser den allt samhälle, dödar fosterlandskänslan, sätter det euskildta framför det allmänna, och den ene medborgaren i strid mot den andre, glömmer allt gemensamt och upplåter i full conseqvens alia Embeten åt den minstbjudande. Huru sorn helst,—ett onekligt factum är dock depna ifver, om det ock icke blifvit redogiordt, hvarifrån den kommer och hvarthän den vill. Dea sista Tull-Comiteen önskade denna frihet ända Bil. till Bevillnings-Utskottets Utlåtande„ N:o 3o. 33 ända derhän, alt den fördolde sanningen, då den sade, att en absolut ha ndelsfrihet varit de föregående representationernes allmänna lanke, ehuru 1835 års Ständer tackade Konungen för Dess vishet att fortfarande tillämpa förbud, fastän i33o års Riksförsamling sådant afstyrkt. Dagens historia jäfvar ej eller tillvaron af desse liberale ifrare, hvaribland finnas män, hvilkas ädla och oegennyttiga afsigter ej kunna betviflas. Ingen af desse, bör jag tro, är dock okunnig om den beskrifning på denna liberalism, som en vis man redan för p år sedan afgaf, så lydande: ”Öppna, Sverige! dina hamnar-—säger den liberale Statsekonomenför alla främmande skepp. Byt ditt jern mot deras flor och siden, sälj dina skogar emot deras säd, emedan den lemnäs dig till bättre pris, än din egen.
Längre bort ett par stadstjenare med dragna plitar, en missdådare emellan sig och framför sig en skara gatpojkar, skriande som roffåglar, nyfikna och närgångna. Borta var mina illusioner: den paradisiska lustgården krympte ihop till en liten grön fläck midt i ett haf af äfja och smuts Våra två unga par sutto tillsammans på en bänk i en undangömd, skuggrik gång. De samtalade tyst, två och två, och hade redan yppat för hvarandra sina hjertans hemligheter. – Hvilken ljuf dag blir ej morgondagen! sade Aurora. Du erhåller då lönen för så många års arbete. – Ej i morgon, älskade! svarade Henning. Min belöning får jag först den dag, då jag får kalla dig min. – Men dessa vackra ceremonier, ståten i kyrkan, den herrliga sången, blir ej det en njutning? – Jag anser det der endast för ett tomt och betydelselöst prål. Det enda i alla dessa tillställningar, som jag sätter värde på, är kransen. Såvida den är knuten af kära händer, af den person, för hvilken man sträfvat och arbetat, då erhåller den en djup och vacker betydelse ... ett löfte om kommande sällhet. Han fattade den unga flickans hand och såg in i hennes ögon. – Månne detta löfte kommer att fullbordas? sade han. – Vi kunna åtminstone hoppas. Jag vet icke huru du och Victor burit er åt, men det säkra är att mamma, ända sedan hon kommit hit, yttrat de mest välvilliga tankar om dig, under det hon tadlar allt hvad Victor företager sig. Vore vi blott säkra på pappas samtycke, så hade vi ej något att frukta. – Jag hoppas bringa äfven honom på min sida. – Då återstår endast Victors far, hvilken jag fruktar kommer att yrka på att öfverenskommelsen går i fullbordan. Det är lyckligt att han icke är här. – Tvärtom, jag skulle anse det rätt fördelaktigt. – Huru då? Det är väl bättre att ha sina motståndare spridda: man kan då besegra en i sänder. – Ibland kan det vara så, men när man har brådtom, anser jag bättre att ha sina fiender samlade på en punkt, för att lättare kunna vaka öfver dem och om möjligt afgöra saken på en gång. – Men om de äro för starka?
för inrättande af en telegraf—linie mellan Carlskrona och Utklippan » uphandlade stenkol till marchoch transportkostnader för Båtsmän » aflöning åt General-krigs-kommissariatets med Flottans ärenden sysselsatta tjenstemän, äfvensom till expenser samt skjutsoch traktaments-kostnader Tillsammans för Sjöförsvaret » elektriska och optiska Telegraf-inrättningar Sammandrag. för Landtförsvaret tillhörande föremål » Sjöförsvaret d:o d:o ... lill elektriska och optiska Telegraf-inrättningar 18H4. 258,243 74,361 11.500 59,734 25,600 15.500 19,895 74,800 28,000 89,344 3,933 530 8 — 641,643 23 6 27,727 I 20 11 678,755 641,643 27,727 Summa Banko R:dr Kontant behållning hos General-krigs-kommissariatet d. 20 April 1857 1,349,126 Stals-lJJskollels Memorial JVs 64. It Under år Under Januari nied April månader Suni ni a 1885. 1856. 1857. Enligt hvad General-krigs-kommissariatet upplyst, skall denna återstående kontanta behållning, likasom förväntade ersättningsmedel för den fr än Kommissariatets förråd utlemnade proviant till fartyg, som icke utrustats genom bidrag från ifrågavarande kreditiv, vara påräknad för deraf förestående ytterligare utgifter. Detta kreditivs belopp R:dr B:ko 2,500,000 har Riksgäldskontoret, efter derå gjorda reqvisitioner, utbetalt under Mars 1854 med R:dr B:ko 500,000. » April samma år med . » » 200,000. » Juni samma år med » » 400,000. » Augusti samma år med » » 100,000. » September samma år med » » 500,000.
KONUNGEN. Nå, min gubbe, har du gått hela denna långa vägen? SVEN ULFSSON. Om bond ska åka, du, hocken en ska då dra lasset? När en har lite i sej och lite på sej och ett godt samvete, så går det af sej sjelf ser du. KONUNGEN Nå hvad tycker du om danska hofvet? SVEN ULFSSON (klår sig bakom örat). Åh ä' fäla så lite bekant än' må du vetta nog ä' di granna och se skapliga ut alltid men d'ä' inte allt guld som glimmar, som prestfar säger. KONUNGEN. Nå, är också du förgrymmad på Dalahöfdingen? SVEN ULFSSON. Hå kors! guvett! inte just det inte; men kom jag i grabbatag med honom, så nog slog jag ihjel honom alltid, d'ä' visst och sant det. KONUNGEN. Och hvarföre? för det att han och hans fogdar vilja ha ut kronans rätt. SVEN ULFSSON. Inte spänta vi emot det som ska vara, för du ska ha ditt och kyrka ska ha sitt och rätt ska vara rätt; men nu komma dina fogdar och ha så mycke satans funder för sej, som inte va till i fars och farfars tid, och när vi inte ha något att ge, så ta de krittura från oss, och när di folat af 39 med krittura, så vill de ha skinnet af oss, och när vi inte vill släppa till det, så tända de eld på byarna och pina ihjäl folket. Hocken en kan tycka om de inte? Och så för du krig långt utom rikets gränser, det ena kostsammare och olyckligare än det andra, och det för dina krasliga anförares skull. Det må nu vara hur det vill med kostnaden; men inte ä vi vana att ta stryk utan att ge dubbelt igen, ser du. Nu har det varit missväxt de senare åren, ser du; inte en sqätta regn på hela fjolsommar; brödet ä' hälften korn och hälften bark och ofta alsinte korn. Vill du smaka en bit så (tager upp en half kaka barkbröd, bryter af det mot knät) ta du jag bjuder på hvad jag har jag (går fram till konungen för att räcka honom brödstycket men tillbakavises af Drotset.)
Uppå skriftlig angifvelse af Gårdfarihandelsdrängen Carl Enander och Smidesförsäljaren Anders Roth, att sedan de af Stadsfiskalen^ i Waxholm blifvit vid Rådstugurätten derstädes tilltalade, för det de skulle på Åkersbergs marknad, under September månad år 1861, idkat olaga handel, bemälde Rådstufvurätt, medelst utslag den 7 Oktober 1861, enär icke någon af de tilltalade haft arman handelsrättighet att åberopa, än den, som grundade sig på de hos dem anhållna pass, men dessa dels syntes vara utfärdade för andra personer, än de tilltalade, dels lydde å andra varor, än dem desse medförde, ej mindre ansett de tilltalade hafva idkat olaga handel samt, med åberopande af 30 § i Kongl. Handeisordningen den 22 December 1846, jemte Kongl. Kungörelserna den 18 Januari 1850, den 5 Juni 1822 och den 19 Januari 1847, fält dem att böta hvardera Femtio Riksdaler till lika fördelning emellan Kronan samt Stadsfiskare och Länsmannen i orten, hvilka verkstält beslag å det gods, 4 26 de tilltalade medfört, än ock förklarat berörda gods, med undantag af en del, som de tilltalade återbekommit, förbrutet, till enahanda fördelning, samt faststält, hvad de tilltalade medgifvil, nemligen att de skulle gemensamt gälda kostnaderna i och för beslaget, tillsammans Fyratio Riksdaler Riksmynt, deribland ersättning till en Fjerdingsman för biträde vid beslaget —- har jag förordnat åtal emot bemäide Rådstufvurätt, under utförande hvaraf såsom felaktigt i Rådstufvurättens förfarande är vordet anmärkt: att Rådstufvurätten upptagit till pröfning åtalet emot Roth, ehuru något lagstadgande icke gåfve Rådstufvurätten behörighet dertill; att för landsköp, som syntes vara den förseelse, för hvilken Roth blifvit sakfäld, ansvaret utgjorde, då förseelsen första gången föröfvats, jemlikt 30 § 1 mom. i Kongl.
Pro iant-tagare en' oskälig förknappning vid ut-provianteringar; så, och emär det befunnits, att eri del Redogörare begärt och flere äfven fått.sig godtgjordt mer och mindre betydligt Proviant - öfverskott utöfver befundne brister och bestådd Afskrifnings-provision, hafva Deputerade, med hänseende till de olägenheter, sorn af en origtig tydning af ofvanstående moment hos Adrninistrationerne kan uppkomma, ansett sig äga fullkomlig anledning till den hemställan, att Riksens Höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet göra anmälan om en sådan förklaring af åberopade Reglemente: ’’Att Redogörarne icke måga bekomma annan ersättning för blifvande Proviant-öfvevskotter i förrådet, än de som svara emot de brister af åtskiilige andre Proviantpersedlar, hvilka bevisligen icke härröra från tillgrepp, jemte den Redogöraren lagligen tillkommande Magasins - Procenten, samt att vid Ståts-Utskottets Betänkanden. 1873 Hufvud - Administrations - Verket härom bör upprättas och till pröfning ®ch Resolution af. lemnäs ändtlig liqvid, antingen vid hvarje Ex. peditions slut, eller ock, der Magazineringen år efter annat fortsattes, vid hvarje års utgång derefter.” Hvad Deputerade i denne del andragitoch hemställt torde Riksens Höglofl. Ständer finna lämpligt, att hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla, i afseende på den förändring eller rättelse i förrberörde Reglemente, sorn Kongl. Majit i Nåder kan pröfva i anledning deraf böra vidtagas. I öfrigt hafva Deputerade öfverlemnat de-; las åtgärder till Riksens Höglofl. Ständers bedömande samt afvakta derom yttrande, äfvensom rörande fortsättningen af Deputerades befattning; och har dessutom en af dem, Herr Professoren in. m.
Den, som bifaller Utskottets förslag, att utförsel-tullen å allt manufacturoch handtverkssmide, skall bestämmas till i4 sk. 3 rst per SkB., voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, anses allt manufacturoch handtverkssmide från utförsel-tull befriad t. Kalk, osläckt och släckt. Utskottet har föreslagit, att å Kalk utförsel-tullen skulle bestämmas till 6 r:st för en tunna osläckt, och 2 sk. för en läst släckt, hvilket 3:ne Riks Stånd godkänt; hvaremot Bonde-Ståndet ansett både osläckt och släckt kalk böra befrias från utförsel-tull. Så vida Bonde-Ståndet ej frånträder detta beslut, lärer omröstning böra anställas öfver följande proposition : 38:o. Den, som gillar Utskottets förslag, att utförsel-tullen för Kalk skall bestämmas lill 6 r:st för 1 tunna osläckt och 2 sk. för 1 läst släckt, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. a4 Bcvillnings-Utskot tets Memorial N.-o d-9- Vinner Nej, anses så väl osläckt som släckt Kalk från utförsel-tull befriad. Kalksten. Utskottets förslag, att så väl insorn ulförsel-lullen å Kalksten skulle bestämmas till i sk. per SkM., är bifallet af 3:ne Riks-Slånd; men som BondeStåndet bestämt införseltullen derå lill 2 sk. SkM, och förklarat, att nämnde artikel skulle befrias från utförsel-tull, så, i fall delta beslut vidhålles, torde genom serskilde voteringar böra utrönas, så väl hvilken införsel-tull, som hvilken utförsel-tull må denna vara åsättas,; och får Utskottet i detta afseende föreslå följande volerings-propositioner : U9:o. Den, som gillar Utskottets förslag, att å Kalksten må bestämmas en införsel-tull af 1 sk. per SkM, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner
Motionären yttrade visserligen, att han ej ville afstå från sin motion, bland annat derföre att, om Löjtnant Muhl underläte. att afgifva möjligen infordrade påminnelser öfver den från Ofverste Berg inkomna förklaring, Just.-Ombudsmannen vore förhindrad att vidare fullfölja målet, hvilket motionären förmenade icke skulle vara fallet, derest Just.-Ombudsmannen hade att stödja sig jemväl vid en från R. o. Ad. till honom inkommen anmälan. Häremot får jag invända, att, i fall Just.-Ombudsmannen anser att, efter det förklaring från Ofverste Berg inkommit, Löjtnant Muhls yttrande deröfver erfordras, det ligger inom Just.-Ombudsmannens befogenhet att ålägga Löjtnant Muhl att dylikt ingifva, vid så beskafTadt äfventyr, att hörsamhet med säkerhet kan påräknas. Skulle åter detta yttrande, då det inkommer, innehålla ’ ett förklarande att Löjtnanten Muhl i ett eller annat hänseende Den 24 Januari. 163 misstagit sig och derföre afstode från sin talan, eger dock enligt min uppfattning, och jag tror att den icke kan af någon vederläggas, Just.-Ombudsmannen full rätt att, ett sådant förklarande oaktadt, med detta mål förfara så som han anser med lag och samvete förenligt, och detta, ehvad R. o. Ad., genom till honom aflåten skrifvelse, på förhållandet påkallat hans uppmärksamhet eller icke. Då nu Just.-Ombudsmannen redan tagit saken om hand, samt en anmälan af densamma från R. o. Ad:ns sida, efter hvad jag sökt visa, vore både opåkallad och utan gagn, hemställer jag till motionären, huruvida han icke vill återtaga sin motion; skulle han åter icke vilja detta, får jag förena mig i Frih. af Ugglas’ yrkande.