Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
* Denna §, sadan den lyder 1 Kongl. Förordningen den 29 November 1823, dras sålanda: I de saker, som genom lagd vad gå till Svea Iloj-Rätt från Härads-Rätt i Upland, Södermanland, Westmanland, Kopparbergs Län, Nerike och Gestrikland, ingifve käranden sin inlaga innan klockan Tolf på den fyrationde dagen, den oräknad, då HäradsRattens dom föll, eller håfve sitt vad förlorat; ifrån HäradsRätt i Wermland, Helsingland, Jemtland, Herjeådalen, Medelpad och Ångermanland på den sextionde dagen; ifrån HäradsRätt i Westerbotten och på Gottland pä den nittionde dagen; i Götha Idof-Rätt från Härads-Rätt i Östergöthland, Calmar Län, Småland, Skaraborgs och Elfsborgs Län på fyrationde dagen; från Härads-Rätt i Halland, Dahl och Röhus Län pä sextionde dagen; i Hof-Rätten öfver, Skåne och Blekinge från HäradsRätt i dessa landskap på den fyrationde dagen. I vexeloch sjörättssak vare tid hälften kortare att fullfölja vad ifrån Hirads-Rätt i hvarje ort till Hof-Rätt. 10, 11, 12, 13 och 14 §§. v, ; .* ■ , Dessa §§. varda lill all kraft 'och verkan upphäfne. 15 §. Andra punkten i denna §. ändras sålunda: Huru vittnesbörd derom af Rätten gifvas bör, vare lag samma , som i 1 af detta Capitel för Härads-Rätt stadgadt är. 32 Lag-Utskollets Enligt Utskottets betänkande N:o 55 skola dessa §§. till all kraft och rerkan uppliäfvas. 24 §. Denna §. erhåller följande lydelse: Besinnar han sig, som emot Rådstufvu-Rätts dom vädjat, och vill ej sitt vad sedan fullfölja, kungöre det vederparten , såsom i 2 j*. om Härads-Rätt sagdt är * vid äfventyr, som der stadgadt finnes. XXVI Cap. Öfverskriften till detta Capitel ändras sålunda:
Anskaffade, böra sådana gevär med all möjlig omvårdnad skötas och bevaras samt icke begagnas vid andra öfningar än målskjutning. Särskildt för exercis alsedda gevär böra följakteligen tillhandahållas alla föreningar, som det hos Eders Kongl. Maj:t begära, så långt förråden, efter beräkning af arméens eget behof, det medgifva; och för att i någon mån afhjelpa bristen på målskjutnings-gevär, bör till hvarje förening, som deraf är i behof, — och hvilket hufvudsakligen inträffar i landsbygden — ett sådant gevär utlånas för hvar tionde man, som i skarpskytte-corpsen är inskrifven, med skyldighet för vissa, af föreningen utsedda och uppgifna personer att ansvara för gevärets återlemnande i godt skick. Detta antal gevär kan synas otillräckligt, men då man med skäl kan påräkna, att de, som hafva medel dertill, sjelfve förskaffa sig gevär, torde behofvet för de öfriga i och för målskjutningsöfningarne kunna anses afhjelpt med det af mig nu föreslagna antal. I de större städerna, der många äro i tillfälle att bispringa med medel, ehuru tid och omständigheter mindre medgifva dem deltagande i öfningarne, bör statens mellankomst i mindre mån erfordras för anskaffande af målskjutnings-gevär. Skarp ammunition bör, såsom Eders Kongl. Maj:t redan derom förordnat, föreningarne tillhandahållas för ett pris, motsvarande det Kronan derför får vidkännas, med jemväl förut stadgadt villkor att, för bestämmande af tillverkningens myckenhet, reqvisitioner derå böra vara ingifna inom viss tid för hvarje år. Att beräkna den styrka, hvartill de frivilliga skarpskyttecorpserna kunna komma att uppgå, är med ledning af hittills vunnen erfarenhet icke görligt; men om man för de fyra närmaste åren antager den uppgå till 20,000 man, anser jag att det rätta vore någorlunda träffadt. Med antagande deraf skulle behofvet af exercisgevär blifva 20,000, och då i förråden finnes ett för ändamålet passande motsvarande antal, skulle deruti intet hinder möta.
Vid något eftersinnande torde likväl detta skäl icke förtjena något afseende. Utskottet hade väl i stället endast bort ingå i pröfning om ifrågavarande skolor nu hunnit den grad af utveckling, ega det antal lärjungar samt om andra omständigheter förekomma, som berättiga dessa skolor att uppflyttas till treklassiga Elementar-läroverk. 02 Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning).
Det vore nemligen den frihet, som blifvit medgifven att utan låneattestens förnyande eller omskrifning få utbyta det ursprungligen belånade jernet emot annat, så att till exempel en köpman, som på 10,000 centner stångjern erhållit ett lån, kunde, då ytterligare 1,000 centner blifvit af honom vågförda, sälja eller skeppa 1,000 centner, utan afseende på om de blifvit vågförda före eller efter det vågattesten afgafs. Och då den, som sjelf erhållit pant i händer, otvifvelaktigt deruti hade förmånsrätt, ehvad panten lemnades emot lånet eller först sedermera till säkerhet för ett förut erhållet lån, utan att annan skriftlig afhandling derom behöfdes än den handskrift, som till egarens säkerhet att varan hade natur af pant, skulle af den, som panten i händer lått, tagas, så borde ock samma frihet kunna medgifvas, då Bilt. till B. St. Brot. 1865 <& 1866. 7 Sami. 1 Afd. 17 Hafi ‘2 10 Lag-Utskottets Betänkande N:o 56. annor man eller allmän inrättning i hans — långifvarens — stad och ställe mottoge panten. Huruvida viss bestämd vara eller viss qvantitet af viss sorts vara vore det, som i pant sattes, blefve naturligen föremål för aftal mellan långifvare och låntagare och komme att i det bevis, varu-emottagaren afgåfve, intagas utan att behöfva vara föremål för särskild lagstiftning.
Enffiftes dörfattningarne mätte inställas til deras werkan, pa det widare olägenhet ej mätte af dem blifwa en följd; hwarom de öfrige respeäive Ständen genom Utdrag af protocollet »vänligen ffulle underrättas. Ot suprs. Utdrag af protocollet, häller i Högloft. Ridderskapets och Adelns plenum den 29 Mars 1810 S D. Föredrogs a nyv och bifölls Stars. Ut. Den 29 Mars. e. m1551 Utskottets dm 2z Mars pä bordet lagda Memorial, lnnehällande Utskottets Förslag til kormulairer til Antecknings-Bok, Hvittene?-Bok och !ntere88S-Uträkning, at nyttja wid de bokförda eller ^nnuitets-Länen; äfwensomde wilkor Utffotter för vesta Lans uptagande föreslagit: och skulle de öfrige rsspective Ständen genom Utdrag af protocollet härom wanligen underrättas, l/e supra. Utdrag af krotocollet, hället i Högloft. Ridderskapets och Adelns plenum den 29 Mars 1310. S. D. Efter upläsning af Bewillnings-Ut» skotters i dag ingifna krotocolls-Utdrag af den 28 dennes, hwari Utffotter tilkännagifwit,at i fraga VM LbgrtlE-SiZillLtos-Afgiften, Bonde-Ständer i den 22 §. yrkat en förändring, hwilken de öfrige z Sländen ej welat medgifwa; Afwensom al Bonde-Ständer, angående det af UrffottZt rilstyrkre kostnads-anflag af zooo N.dr i z:ne Ar, kil utrönande, huruwida Salt-tillverkningen innom Riket med fördel kan werkställas, warit med de öfrige kespcHive
Och underrättelsen bekräftas af de engelska tidningarna med senaste post. H a n s utkorade, miss Dorothy Tennant, bor i Richmond terrace, Whitehall i London, och hennes fader var nu mer afiidne mr Charles Tennant. Bröllopet skall, enligt de engelska tidningarne, ega rum redan i juni. Förlofningen lär ingåtts redan innan Stanley begaf sig ut på sin sista äfventyrliga expedition. M i s s Tennant har sålunda under dessa tre år lefvat i ständig oro och ångest för sin trolofvade, hon har gång på gång erfarit rykten om hans död, än hade han omkommit i ett afrikanskt träsk, än hade han blifvit mördad af blodtörstiga infödingar, än var han af mahdisterna förd som fånge till Chartum. Om de förlofvades framtidsplaner är ännu ingenting med visshet kändt, dock anse miss Tennants vänner det för säkert, att hon, om Stanley återvänder till Afrika, kommer att åtfölja honom. Miss Tennant är en skicklig målarinna, och hennes specialitet är scener från barnlifvet i Londons fattigkvarter. a » Teater och musik. Kungl. Operan. I lördags gafs den sista af de åtta framgångsrika gästspelsföreställningar, till hvilka Heinrich Bötel enligt kontrakt förbundit sig. Därvid uppfördes » Martha ». Emellertid ha sedan underhandlingar pågått i syfte att få till stånd några extra Bötel-föreställningar under loppet af de närm a s t e dagarne. S o m resultat af dessa har den värderade gästen ingått på att medverka vid ä n n u trenne föreställningar; den första af dessa, den till i m å n d a g s annonserade » Hugenotterna », m å s t e dock på grund af hr Bötels iråkade heshet inställas. * * På främmande jord. (Forts). dystert regnig kväll stannade S o n j a och ^23 * hennes far, efter en tre dygns forcerad resa, vid bangården i W i e s b a d e n.
Enligt komiténs underdåniga förmenande torde det närmast tillkomma krigs-kollegium att, elter erhållen del af Kongl. Maj:ts nådiga afsigt i omförmälda hänseende, uppgöra förslag till indragningseller öfvergångs-stat, under iakttagande dervid af det i nådiga cirkuläret af den 23 Februari 1858 föreskrifna vilkor, att embetseller tjensteman, som tillträdt af Hikets Ständer beviljad löneförhöjning, är underkastad den vidsträcktare tjenstgöringsskyIdighet eller jemkning i åligganden som vid embetsverkets förändrade organisation varder stadgad. Land för svar skomit. Bet, TV, Gener ai-fättygmästare-embetet. Chef: General-fälttygmästaren. föredragande ledamöter: Fälttygmästaren. Ett krigsråd. flilitär-kontor. Kongl, krigs-förvaltningen. 2. General-ingeniör-embetet. Chef: Föredragande ledamöter: Öfversten i ingeniör-corpsen. Krigsrådet i general-fättygmästare-embetet. Miiitär-kontor: \ adjutant. Gemensamt tillhöriga: i kansli. 1 kammar-kontor. 3. General-intendents-embetet. Chef: Geueral-intendenten. Inte n dents-afdel ningen A fl önings-af delningen. Föredragande ledamöter: Föredragande ledamöter; 1 intendent 1 krigsråd. nilitärkontor: Kansli: Ett sådant. Kammar-kontor; Ett sådant. 1 krigsråd. Tillkallad ledamot: Krigsrådet å intendents-afdelningeri Kansli: Ett sådant. Aflönings-koutor: Ett sådant. Pensionsoch fondförvaltnings-kontor: Ett sådant. För Kongl, krigs-förvaltningen gemensamma. Kansli: * Detsamma som för general-fältygmästareoch general-ingeniör-embetena. Advokatliskals-kontor: Ett sådant. Kassa-kontor: Ett sådant. Boksluts-kontor: Ett sådant.
Så en dag tager man fram en del af sitt förråd och börjar knyta samman garnet dubbelt, af hvad sort som helst och utan ringaste beräkning vare sig i färg eller längd, finlek och groflek, ylle eller bomull; det finare garnet lägges Med Iduns expeditlon är förenad Iduns uträttnlngsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter I landsorten samt för öfrigt treeller flerdubbelt. Oftast har man mera af de mindre vackra och billigare garnerna, och tar man då mera af de sorterna och lyser upp dem med en grann ända af sefir eller mattgarn, hur kort som helst; t. o. m. blott 1 meter af gult eller ljusgrönt gör god effekt mot 10 5. 15 meter mörkt och mindre vackert, då det blir stickadt. När man fått ett nystan, kan man börja arbetet. Tag då två grofva stickor af trä eller metall, lägg upp 60 maskor, sticka ett hvarf rät stickning, vänd och sticka åter ett likadant och så hela tiden, tills man fått en fyrkantig ruta, då man stickar af. När man fått t. ex. 32 rutor, har man till en mindre matta. Man fordrar nu hvar och en ruta för sig med säckväf. Sedan kastas de samman, men på så sätt, att de flammiga ränderna komma zigzag. Jag sydde min matta så, att kanten bildades af halfva rutor, och behöfdes då intet garnityr. Jag rekommenderar denna matta såsom ett särdeles lämpligt skymningsoch » gå- borts » - arbete, hvarjemte jag kan försäkra, att den färdig tar sig mycket bättre ut än någon beskrifning förefaller. Dessutom får man ju sina » gömmor » rensade från en hel mängd skrymmande skräp, hvilket man dock ej kunnat kasta bort. K. Köket. Djurplågeri i köket. Att flå ålen lefvande är under alla omständigheter ett afskyvärdt djurplågeri, till hvilket ingen civiliserad menniska borde göra sig skyldig. Den, som har något hjerta och som sett en ål blifva flådd, skall säkert alltid minnas detta som något af det ohyggligaste han upplefvat. Man säger, att det är nödvändigt, emedan det är så svårt att få skinnet af ålen, sedan man dödat honom.
Hvad återstår då annat, än att all discussion öfver ett grundlagsförslag vore fullkomligt öfverflödig, och att man borde nöja sig med det förslag, Utsk. lemnat. Om sådant vore stadgadt i grundlagen, skulle jag i delta stadgande söka ändring och nu icke hafva att yttra något deremot; men så Den 16 October e. m. 33 Jange det står i grundlagen, alt anmärkningar emot Utskts förslag lunna göras och förklaras såsom Ståndets gemensamma tankar, kati jag ej inse, att icke någon af de kategorier, jag nämnt, skall vara afsedd med Reg.Fts 5ö §. Jag har höft Frih. Cederström anmäla sig och väntar derföre, att han hehagade lemna mig den upplysning, hvarigenom mitt begrepp i denna fråga kan redas, särdeles då han deltagit i så många riksdagar, att han hunnit förvärfva den practiska kännedomen jemte den theoreliska. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Jag anmälde mig för att lill Frih. Cederström ställa ungefärligen samma uppmaning, som Gr. v. Fersen nyss gjort; men jag skiljer mig såvida från Gr. v. Fersen, att jag her, det Hr Frih., sorn städse och med rätta yrkar, att grundlagen skall efter ordalydelsen förstås, ville upplysa R. o. Ad. eller mig, som kanske ensam behöfver denna upplysning, hvar den ordalydelsen står, att R. o. Ad., i truga 0111 uttryckande af dess gemensamma tanke i afseende på Constit.Utsk:s grundlagsförslag, nödgas hålla sig vid blotta redactionsförändringar och icke får sträcka sin mening till sak. Jag ville veta, hvar ett sådant stadgande finnes. Hr Frih. har icke blott en ulan flera gånger yrkat, att vi skola hålla oss till redactionsförändringar och icke tiil sak, och då han jemväl yrkat, att grundlagen efter orden skall tolkas, samt lika litet som någon annan har rättighet att gå utöfver grundlagens bokstafliga lydelse, faller han för sina egna vapen, om han ej kan visa, hvar denna ordalydelse i grundlagen är upptagen. Hr von Hartmansdorff, A u g.:
För det tredje — man vet sannerligen inte, om man skall gråta eller skratta — vill han m e d tystnad förbigå — j o, det gjorde h a n! — den ' onödiga o c h ganska kännbara ' utgiften för lösen af brefven. Men vänta får han. Jag har ingenting otaldt med den stickenblåsan. Men för att inte visa mig lika futtig s o m han har jag skrifvit några ord o c h inga visor till svar. » » Nå hvad säjer du där? Tala o m, tala o m, vi dö af nyfikenhet! » Flickornas ö g o n gnistrade i lyktskenet. » F ö r det första, att han burit sig fnaskigt åt » — Sigrid o c h Tea fnissade bifall — » för det andra, att han är en käring, » fortsatte Ture m e d själfkänsla, styrkt, af kusinernas gillande, » foldet tredje, att han är en snåljobb (girigbuk t y c k t e jag var för starkt), o c h för det fjärde, att vill han m e j något, så har han m e j här ' — d. v. s. h e m m a h o s mig. L i k s o m jag inte hade annat att göra än att ränna på hans bolag. » » Så bra du svarat! Alldeles s o m vi själfva skulle ha gjort. Du är vår egen rare g o s s e! Men tänk ändå, o m du tittade upp till E n o k? Det skulle vara så lustigt — » » Jag är rädd det blefve sorglustigt i stället, » svarade Ture dystert, » för det kliar i mina fingrar, bara jag tänker på kreaturet. » » Har du skickat af svaret? » » Nej, inte än. Tänkte lägga det i lådan i förbifarten. » » H ö r du, tänk o m vi finge ta h e m både ditt och E n o k s bref — du har ju också hans på dig? IDUN 104 1897 digt — men jag tycker riktigt, att det här har — f ö r att riktigt begrunda saken? Och vi ä så fasligt intresserade, så det är alldeles » Snälla kära T u r e. Får det vara?
Kammar-LolleFii Betjening, äfwensom de fleste öfrige L-vile Werk, matte erhälla en efter narwarande tiders dyrhet, same deras göromäls wigt och mängd afpahad Lönetillökning, dock funnit i fragastälte (?->ntrH afgift, wara af en sä olämpelig och för rättsökande Parter tryckande bestaffenhet, samt grundad pä en sä felaktig ?iincipe, at Utstottet ansett sig böra hos Riksens Högloft. Ständer lillkyrka, den underdäniga anhällan hos Kongl. Maj:t, at det Påbud, hwarigenom denna afgift blifwit tilläten, mätte genast i Nader warda uphäfwet. Dock warder detta Riksens Högloft. Ständers egen pröfning wördsammeligen underställdk. Stockholm den 7 Martil 18^0. Pa Högloft. RidderstaPä Högwörd.^ Prästepets och Adelns wägnar Ständers wägnar ^ob. o. OxeN8tjerna. ^ot>. (.'. ?lu!t. Pä Wällvfl.BorgarePä Hederwärda BondeSrändets wägnar Sränders wägnar l^. Lcbönlicrr. ö. LriLiisSvn. k. ch ^rsn - 640 Den 14 Mars. e. m. 1r3N8umt af krotc>co!!.'t, haller wid Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswarsoch OcconomieUtffotts sammanträde, den 17 Januarii 1310. Herr Borgmästaren inlemnade til krotocollet följande anförande: De i Högloft. Kongl.
Då enligt Utskottets, utan anmärkning lemnade, förslag, Kassaskrifvare skulle komma att bland ordinarie tjenstemän upptagas, så förfaller föreskriften i 49 §, som berättigar Kassör att föreslå Kassaskrifvare samt ålägger Under-styrelsen att om den af Kassören föreslagne person hos Fullmägtige göra anmälan, och Utskottet hemställer fördenskull, att utan afseende derå om Under-styrelsen bibehålles eiler icke, förslaget i 22:dra punkten af betänkandet må godkännas, så lydande: 8:o. Att stadgandet i 49 § af reglementet må derifrån uteslutas. Det i punkten 23 af betänkandet framlagda förslag till förändrad lydelse af SO § i reglementet är bifallet af Borgare-Ståndet, men afslaget af öfriga tre Riksstånd, af hvilka två förmält sig bibehålla nuvarande fordringar hos den, som söker inträde i Verket. Enär det, om ock Under-styrelsen skulle komma att bibehållas, i allmänhet varder stadgadt, att Fullmägtige kunna i förekommande frågor infordra utlåtande; så synes någon särskild bestämmelse härom, beträffande ansökningar om anställning vid Verkel icke vara erforderlig, och det af Rikets Ständer, genom tre Biks-Stånds sammanstämmande mening, fattade beslut, torde således kunna erhålla denna uppställning : 9:o. För att kunna antagas till extra ordinarie tjensteman vid Banko-verket, fordras att hafva undergått någon sådan akademisk examen, som berättigar till inträde i Konungens Kansli eller Rikets rättegångseller räkenskapsverk.
Jag får dervid erinra, hurusom jag erfarit, att t. ex. Gottlands båtsmän, som ej behöfva öfvas i marscherande, transporteras först till norra udden af Öland* sedermera tåga till södra delen af denna ö, vidare föras sjövägen till Calmar och slutligen landvägen till Carlskrona. Jag tror att det derföre ej vore onödigt, att göra en påminnelse, sorn kunde föranleda, att desse båtsmän transporterades directe från Gottland till Carlskrona. Slutligen tog Hr von Hartmansdorff sin ressurs till några små skrifeiler stafningsfel. Att man behöfver taga sin tillflykt till såda* ne småsaker synes visa, att betänk, icke är så oriktigt, man velat påstå. Hr Gripenstedt har anmärkt, att antingen ett visst afstånd från gästgifvaregården, hvarinom hästarne borde finnas, eller också en viss tid för deras inställande borde bestämmas för entreprenörer. Äfven jag yrkade detta från början, men vid närmare eftersinnande, och då under öfverläggningen inom Utsk. flera gästgifvaregårdar uppgåfvos, vid hvilka det skulle blifva omöjligt att under sådana villkor åstadkom-, ma entreprenader, fann jag att bestämmande af ett sådant afstånd eller en viss tid skulle innefatta en orättvisa emot Deii to Juni c. ra. a.5 många ställen. Nu är det i stället sagdt att, med ledning af den tid, som hittills åtgått för hästars uppbådande, landshöfdingnrne böra uppgöra saken. Derigenom kunna fördelarna eller skyldigheterna vid alla gästgifvaregårdar lika afpassas, hvilket synes tala för bifall till Utskls betänk, i denna del. För öfrigt anser jag de smärre anmärkntna emot Utskts betänk, vara af den art, att de endast kunna förtjena afseende vid uppgörande af den K. kungörelsen, som i ämnet bör utfärdas; hvarföre jag förnyar min förra erinran, att tiden är dyrbar, samt, då jag tror, att intet särdeles ändamål kan vinnas genom en återremiss, hemställer, om det ej vore så godt alt bifalla detta betänkande. Hr Ribbing, Bengt:
Alla konstgrepp å min sida voro öfverflödiga; – behöfde ej vara rädd att skrämma henne genom några platta frågor. Hon var upprörd, men det var ej rörelsen som ryckte henne med, hon ville tala.166 Jag kom att göra en jemförelse mellan henne och fru Wihlborg i samma läge. Denna senare ville icke tala. Det var ensamheten, stillheten omkring oss, sommardagen derute och den djupa skuggan derinne, som kom henne i stämning. Det var vårt dämpade samspråk, så absolut på tu man hand, utan fara att bli afbrutna, – vi ensamma i hela huset; det var det som ryckte henne med. Det var sjelfva hennes medvetande om min glädjelösa existens, om min slutenhet, som frestade henne. Ty en frestelse var det; hon har många gånger ångrat att hon gaf vika derför. Hur mycket hellre skulle hon ej velat bära allt detta ensam! Hon talade ej flytande som Marie, hon talade med ansträngning, hvart ord pinade henne som om man frånvred henne det med tortyr. Hon hade ej Maries feberaktigt svälda kinder med nervösa darrningar och ryckningar i; hon behöfde ej, som Marie, anlita näsduken; hon satt rak, stel, kall, endast med ett besynnerligt ångestfullt uttryck i sina stora bruna ögon, kring hvilka de mörka ringarne blott blefvo mörkare. Hon (Fru Wihlborg) gjorde inga åtbörder; medan hon berättade stödde hon sin ena hand på chaiselongens schagg, de smala fingrarne med sina spetsiga naglar grepo derom, men handen flyttade sig ej. Endast sedan hon slutat och tillade sitt enkla: ”jag hade sådan tillit till honom; nu är den förbi,” knäppte hon ihop händerna och tryckte dem ned i sitt knä, som kunde hon med detta fasta förtviflade tag tvinga sin rörelse tillbaka. Icke en klagan mer, icke en anklagelse; ingenting mer än det, att nu var han som andra.167 Så många år ha förgått sedan dess, och ändå kan jag icke tala om denna scen utan att hjertat slår fortare; jag kan se det bleka, beherskade ansigtet, höra denna själfulla beherskade röst. Det var just denna kufvade passion som verkade så mäktigt, det var som en bred stor underström.
Siri frel se 3 :o 1(i2. 37 skrifter äro således af nöden, och Rikets Stander tveka icke att dervid utgå från den redan i 1845 års omförmälde författning antydda och med utvecklingen af vårt samhällsskick i öfrigt jemväl öfverensstämmande grundsats, att uppdraga tillsynen öfver förmyndarevården åt kommunerna. Men hvad genom nyssnämnde förordning var för kommunerna en rättighet, hafva Rikets Ständer ansett böra förvandlas till en pligt och äfven omfånget för kommunernas verksamhet härutinnan hafva Rikets Ständer trott böra utvidgas. Detta öfverensstämmer ock med de af Kommitterade i ofvanberörda förslag antagna grunder, och innehållet af samma förslag har äfven blifvit af Rikets Ständer hufvudsakligen gilladt. Då emedlertid, enligt nämnda förslag, tillsynen öfver förmynderskap skulle, uppdragas i stad åt Gode Män och på landet åt Sockennämnden, har hos Rikets Ständer jemväl blifvit ifrågaslälldt, att särskilde gode mön borde kunna äfven å landet tillsättas. Nu är det visserligen ä ena sidan sanni, att Sockennämnderna utvecklat en verksamhet och vunnit en betydelse, som de icke egde i början af sin tillvaro, äfvensom att de jemväl visat interesse för vården af dens angelägenheter, som de ansett icke kunna sjelf råda öfver sitt gods, i så måtto, alt de icke sällan hos Häradsrätterna yrkal personers försättande i omyndighetstillstånd, hvarförutan jemväl bör erinras, att brist på lid och arbetskrafter för dessa myndigheter icke gerna kan förutsättas, enär, enligt Förordningen om Socknenämnder, antalet al ledamöter i desamma är obegränsadt, och de jemväl ega rätt alt fördela sig på afdelningar för handläggning af särskilda mål, så att intet hinder finnes i lag för en Sockennämnd att, om tillsynen öfver förmynderskap skulle den åläggas, öfverlemna bestyret dermed ät en särskild afdelning af Nämnden.