Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter flere större konsertturnéer genom olika länder slog hon sig till sist bofast ned i Ryssland, där hon år 1890 ingick äktenskap med öfversten vid ryska generalstaben Basil von Rode. Sedan denna tid har hon hufvudsakligen varit verksam vid de kejserliga scenerna i S:t Petersburg och Moskva Det folk, som kämpat liar, blott det är fritt; Den tanke blott, som tänkt sig själf, är mogen. samt gifvit gästföreställningar i Eysslands öfriga större städer. Ur den mängd af entusiastiska uttalanden från olika länders kritici öfver den finska .sångerskans konst, som för oss framlagts, anföra vi följande ord, hvilka söka ge en karaktäristik af densamma. » I motsats till flere af samtidens mest framstående sångerskor, hvilka förvärfvat sin ryktbarhet antingen genom ovanliga röstmedel, teknik eller utomordentlig framställningskonst, är Alma Fohström en af dessa äkta konstnärsnaturer, hvilka genom förening af alla dessa slösaktigt hopade medel, hvarhelst de uppträda, eröfra hjärtan med storm. Man stannar därvid i tvekan, om grunden till hennes framgång ligger i den klockrena, ovanligt höga stämman, i den beundransvärda tekniken eller i hennes älskvärda framträ- dande — den rörande och naturliga enkelheten, gratien och plastiken i hennes spel. Det är just harmonien mellan alla dessa detaljer, som utgör den hemliga förtrollningen af hennes konst, och för att fullständigt förstå uppskatta Alma Fohström, bör man se henne i flere olika operor. » Hålla dessa och många liknande utlå- tanden endast något så när streck, så bör det vara en mindre vanlig konstnjutning, som nu förestår. Önskligt vore då ock, det tillfälle kunde beredas vår publik att äfven ' rån scenen få njuta af densamma. Från konserttribunen blir det ju endast som en half och ofullständig gåfva hon kan gifva oss den. * Hvad du ej själf förvärfvat är ej ditt: En lånad rikedom blir aldrig trogen. B. E. Malmström. År det ej hon, som när de andra flytt för egna intressen all själfva strida och bytt det gamla hemmet mot ett nytt, då stannar troget vid de gamles sida?
Rikets 8tänder Zöra anmälan om tillökning i ^llönings-8taterno lör dustitire-kevisionsoell dustitiB-Lanrlers-Kxpoditionerne, som desse 8tater lör ioko längre tid sedan, än tem är dlilvit reglerade, i enligbet med Rikets 8t8nder lörelagdt förslag; dook som, under desse är, dä antalet al do till nämndö Kxpeditioner Iiörande mai ansenligen ökats, den mest säkra erkarenliet derom vunnits, att göromälen derstädes ioko kunna med llellörig sk^ndsambot oell ordning dosornas, utan biträde al den ökade personal, om Irvars upptagande pä 8tat dustitise-Oanrlern gjort underdånig kemställan; sä lann Kongl. Naj:t 8ig ieke kunna undgä att, säsom t. l. 8tats-86or6t6raren oell 8tatsRädet tillstyrkte, kos Rikets 8tänder löreslä, att, kör vinnande ak ärendenas bandläggning pä ett sätt, som motsvarar dadé Kongl. Napts samt det allmännas oell enskilde sökandes rättmätiga anspråk, n^a löner, elter redan ksstämde belopp inom livarje grad, dook utan beräkning ak någon spanmäl under dessa löner, mä ansläs kör Ivä Revisionssekreterare, Ivä Rrotooolls^eoreterare, lkvä (lanrlister oob
Nu yttra de ledamöter, som förfäkta rättigheten att vid första riksdagen besluta, om förslaget skall förfalla eller hvila, att voteringen i förstärkta Constit.Utsk. skall afgöra, huruvida förslaget är förkastadt eller icke; men i förstärkta Constit.Utsk. kan ingen votertspropos. förekomma, som icke lemnar efter sig ett grundlagsförslag för hvardera alternativet, hvaröfver med ja och nej vid nästk. riksdag till antagande eller förkastande skall voteras. Huru skulle nu Stånden vid en kommande riksdag kunna rösta till antagande eller förkastande af ett redan afslaget förslag? Kan det öfverensstämma med sunda förnuftet? För min del kan jag åtminstone icke förstå det, och öfverlemna!' i öfrigt till R. o. Ad. att afgöra, om de emot Constit.Utsk:s memor. framställda anmärknlr förtjena något afseende. Hr Dalman: Frih. Cederström har ansett såsom en brist på bekantskap med grundlagarnas innehåll, att jag kunnat förutsätta den händelse, att ett Constit.Utsk. kunde komma att finnas, som föresloge oss enväldet, Jäg kan dock icke af hvad Hr Frih. härpå svarat draga annan slutsats, än att, om det funnes i3 ledamöter inom ett Constit.Utsk., som ansågo högst ”nödigt, nyttigt och möjligt” att införa enväldet, Constit.Utsk. jemväl ägde rätt att föreslå denna, så väl som hvarje annan ändring i grundlagarna. Jag betvifla!' verkligen icke möjligheten att uti en framtid ertappa äfven ett sådant Constit.Utsk., och jag säger uppriktigt, att det nuvar. Constit.Utsk. gått ett ganska raskt steg på magtinkräktningens bana, då det kunnat yrka sådana satser som dem, hvilka förekomma såväl uti detta memor. som det ang:de tryckfriheten, hvilket snart blir föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, och der Utsk. förklarat sig sjelft för en ofelbar, öfver R. St. stående myndighet. Jag finner det vara hög tid, att RiksSt:n hejda Constit.Utskts alltför hastiga fart på denna bana. I afseende på hvad Frih.
I anledning häraf och då ofvanbemälde landtmätares pensioner, i följd af de för civile em betsoch tjenstemäns pensionering af stats-verket gällande föreskrifter så betydligen omvexla, att förste landtmätare i Jemtlands och Norrbottens län ej erhålla mer än 384 r:dr 34 sk. 8 rst., och i de öfrige länen 544 r:dr 8 sk., samt andre landtmätare i de förstnämnde länen 198 R:dr 28 sk., men i öfriga länen 336 r:dr 45 sk. 4 rst., jemte den för de före år 1840 tillsatte tjenstemännen utgående spanmålsförhöjning, hvadan deras pensionsrätt icke står i lämpligt förhållande till de inkomster, de i följd af tjensterne under tjenstetiden åtnjuta, vill Kongl. Maj:t härmed föreslå Rikets Ständer, att pensionerne för förste och andre landtmätare måtte bestämmas till enahanda belopp, som genom Kongl, brefvet den 15 Februari 1841 är för kronofogdar och häradsskrifvare fastställdt, eller till åtta hundrade riksdaler för förste och sex hundrade riksdaler för andre landtmätare, under de vilkor, som i allmänhet äro för' pensions erhållande från allmänna indragnings-staten föreskrifne; dock att, oaktadt kommissions-iandtmätarnes pensionsrätt blifvit bestämd i likhet med andre landtmätares, den nu ifrågaställde tillökningen i pensionen för desse sednare icke må verka till förhöjning i pensionsbeloppet för kommissions-landtmätare. Kongl. Maj:t för bl i fver Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. S A. Munthe. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den u December i84y. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, Bih. tilt R. St.
Det torde således vara bäst, att, om Lag skall stiftas, antaga Kongl. Majrts förslag sådant det är, och icke på ett våldsamt sätt skärpa detsamma. Jag anhåller om återremiss af Betänkandet. Herr Ceder schjöld^ Pehr Gustaf: Det har hos flere verldens största Lagstiftare varit en grundsats, alt ej stifta Lagar för vissa ovanliga brott, på det man icke skulle fästa uppmärksamheten på deras möjlighet. Då nu blott ett exempel hos oss finnes på barns bortförande, anser jag denna Lag ännu vara öfverflödig, och tillstyrker således afslag å Betänkandet, hälst en Ledamot uti Utskottet i dess reservation uppgifvit, att Lagbestämmelse för sådant brott redan icke saknas. Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Adolf Göran: Om icke redan inträffat åtminstone en eller två casus, der ifrågavarande brott blifvit utöfvadt, och om icke dessa casus gifvit anledning till Lagförslaget, skulle jag vara af Herr Cederschjölds tanka. Men då nu sådane förbrytelser ägt rum, och den närvarande Lagen är i detta afseende - Den ii November c. m. 145 ende otydlig och ofullkomlig, samt Kongl. Majrts Nådiga Proposition åsyftar att få ca bestämd Lag för alt förekomma sådane brott, utan alt förnärma någons rätt, så tror jag denna Lagstiftning vara af behofvet påkallad, och kan åtminstone icke inse någon olägenhet utaf förslaget, hvarföre jag tillstyrker bifall å Utskottets Betänkande, med den ändring blott, att Kongl. Maj:ls förslag i srdra Punkten må »antagas, emedan jag tror alt Utskottets, som innehåller att den, hvilken inom 24 timmar återlemnar det stulna barnet, skall åläggas ett års fästning, är för strängt och stridande mot ändamålet. Att uppmuntra till rättelse, är hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition åsyftar, men Utskottets förslag afskräcker genom sin stränghet, hvarföre jag ej kan tillstyrka denna punkt derutaf.
Till Banko-Utskottet remitterades motioner: af Herr Ekenman (N:o 130), angående antingen Riksbankens fastighets-lånefonds öfverflyttning till Hypotheksföreningar eller ock afsättning af En million Riksdaler banko af Bankens medel såsom kreditivfond för nämnde föreningar; och af Herr Schwan (lST:o 137), om anskaffande af en ny ändamålsenlig byggnad för Rikets Ständers Bank, jemte flera med denna fråga sammanhang egande bestämmelser. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet: l:o Herr Wallenbergs motion (N:o 152), angående förändrad föreskrift, i afseende på Magistratspersoners arfvode vid bouppteckningar; och 2:o ett yttrande i ämnet af Herr Henschen. S. D. Re mitterades till Lag-Utskottet: Herr Wallenbergs motion (N:o 153), angående upphörande af förbudet mot tryckta eller graverade blanketters bruk .till skuldsedlar eller invisningar, ställde till viss man eller ordres. S. D. Till det Särskilda Utskottet för behandling af frågor, angående bränvins tillverkning och försäljning, remitterades: Herr Spånybeigs motion (N:o 134), rörande förändring af 43 och 56 §8 uti Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1851, om vilkoren för rättighet dertill. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades: l:o Herr Henschens motion (N:o 139), om åtskilliga förändrade bestämmelser uti Bevillnings-förordningen; och 2:o afgifna yttranden i ämnet. S. D. Till det Särskilda Utskottet för behandling af frågor om bränvins tillverkning och försäljning, remitterades Herr Henschens motion (N:o lil), rörande bränvinslagstiftningen. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D.
Vid 1844 och 1845 årens riksdag förekom frågan åter till behandling, i anledning af då väckta särskilda motioner; och yttrade Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, i deröfver afgifvet betänkande, att Utskotten, som visserligen icke förbisågo de flera olägenheter, hvilka voro förknippade med den nuvarande formen af Kalmar län och länsresidensets läge, likväl ieke kunde tillstyrka det väckta förslaget, dels på grund af de utaf Rikets Ständer, uti deras ofvanberörda underdåniga skrifvelse den 5 September 1840, anförda skäl, dels ock hufvudsakligen i anseende till den omständighet, att, sedan vid 1834 års riksdag, Rikets Ständer fästat uppmärksamheten derå, att rikets administrativa och kamerala indelning otvifvelaktig! å många orter, så väl för det allmänna, som för den enskilda, medförde kostnader och olägenheter, hvilka genom en mera jemn och ändamålsenlig fördelning kunde, om icke helt och hållet undanrödjas, åtminstone i betydlig mån förminskas, samt af sådan orsak hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att en, efter lokala förhållanden, innevånarnes beqvämlighet och öfriga omständigheter lämpad ny administrativoch ltameral-indelning i de delar af riket, hvarest en sådan indelning, efter anställda undersökningar, kunde finnas vara af behofvet påkallad, mätte, genom Kongl. Maj:ts Nådiga försorg, tillvägabringas, Kongl. Majit, i anledning af denna underdåniga anhållan, under den 12 Juli 1834, i nåder beslutat, att frågan skulle till nådig pröfning förekomma i sammanhang med ett af aflidne Kansli-rådet Nicander i lifstiden afgifvet förslag till förändring uti indelningen af län, härader och domsagor m. m. inom riket; med anledning hvaraf Utskotten alltså tillstyrkte, att förenämnde motioner ej måtte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd; hvilket betänkande af samtliga Riks-Stånden gillades.
Hvad beträffar den stora vigten och nödvändigheten, att lemna anslag till en jernbanas utförande från Stockholm, instämmer jag uti hvad Frih. Raab derom yttrat, samt vill icke uptaga tiden med angifvande af de skiljaktigheter, som kunna förefinnas i mitt omdöme. Jag måste derföre, i detta hänseende, söka frigöra mig sjelf från den förebråelsen, hvilken måhända kunde göras mig, att jag nemi. såsom representant, om jag så får uttrycka mig, af en kommun, icke ansett mig förbunden att äfven arbeta i denna kommuns intresse. Det skulle således anses vara en pligt för mig att förorda den bana, som i denna punkt är föreslagen, emedan den går igenom någon del af det län, öfver hvilket jag är styresman. Om emellertid det öfverensstämde med min öfvertygelse om den företrädesvis stora nytta, som skulle tillskyndas mitt län genom en dylik banas anläggande, skulle jag visserligen icke underlåta att förorda densamma; men min öfvertygelse är icke sådan, emedan jag anser, att fäderneslandets fördel bör gå framför alla andra intressen. Jag anser derjemte att, med undantag af den del utaf länet, genom hvilken jernbanan skulle dragas, densamma för den öfriga delen alldeles icke är af någon vigt, och det är mycket problematiskt om den skulle vara af någon nytta. Säkert är dock, att för landets intresse i allmänhet det är af stor vigt att icke, genom användande af alltför stora summor på en gång, företaga jernvägsbyggnader. De armar, som derigenom dragas från jordbruket, kunna på ändamålsenligare sätt användas, och åtminstone är det för Stockholms län en fördel, att arbetaare icke blifva oroade af det uprorstillståud, hvaruti denna klass försättes genom hoppet att få deltaga i den förmenta vinsten af användandet vid jernvägarne. Detta är skälet, hvarföre jag icke, för min del, kan bifalla det begärda anslaget, äfven om jag skulle kunna låta förleda mig att ifra för ett intresse, som jag anser vara underordnadt fäderneslandets. Det är eget att höra den motsatta sidans påståenden, att i de förslag, som af majoriteten blifvit framställda, skulle ligga någonting understucket.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets den j3 dennes under N:o i5 afgifne samt den i5 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 5 sistledne April meddeldte yttrande, om medels anslående till kostnadernes godtgörande för Hans Kongl Höghet Kronprinsens förestående förmälning och verkställde Utrikes resa; och fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde Utlåtande gilla; endast med den förändring, att den af Utskottet föreslagne summa 600,000 Riksdaler Banco, borde genom en allmän gärd, under namn af Bröllopsgärd, utgöras; och skulle Bevillningsutskottet anmodas, att med förslag till lämpligaste sättet för denna gärds utgående, till Riksens Ständer inkomma. Ut supra. Utdrag af Protocollet hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen den ar Maji 18s3. S. D. Föredrogos å nyo ConstitutionsUtskot - Den 2i Maji e, m. 455 tets den 9 och 10 dennes under N:ris i5, 16 och 17 afgifne samt den i5 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde 5:ne Memorial , innefattande förslag, dels till förändrade redactioner af 57 §. Riksdagsordningen, och 60 §. RegeringsFormen, samt dels dertill , att sednare delen af 7;de Momentet och hela g:de Momentet af 5 §;n TryckfrihetsFörordningen måtte uteslutas; och fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berör, de förslag, till den behandling 56 §. RegeringsForinen stadgar, godkänna. Ut supra. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Statsutskottets den i3 dennes afgifne samt den 15 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: N:o 152. Om inköp för Statens räkning af Geographiska Inrättningens CbartaeVerk och dess öfverlemnande till General-LandtmåteriContoiret.
Uppbörden i läkningarne afskrifväs, men afslagit Magistratens genom Öfver Ståthållaren då gjorde ansökning, att de äf Kronans medel inåt» te lönas, samt i dess ställe förordnat, att åflo» ningen borde utgå af Stadens enskilta medel 5 hvilket förordnande är bekräftadt genom Kongl. Brefvet den 24 Juli 1754, äfven på den grund, att Kronan af Staden icke åtnjuter Mantals peri» ningar. 2:0 Att i Slockholm några Manfals-pennin* gar icke ännu erläggas. Från denna afgift är Hufvudstaden jemte Götheborg och Carlskrona på den grund befriade, att de i stället för ali in» Den 11 Juli. , 1089 inkommande Spannmål betala Qvarntull; hvilken alltid varit ansedd såsom Landttull, samt såsom sådan blifvit af Landttulls Betjeningen iippburen och till Stats-Verket under sådan Titel levererad. Vid alldeles lika egenskap blef denne afgift bibehållen efter Landttullens upphäfvande vid 180g och 1810 års Riksdag-, Den innebegripes i det surrogat för Stats-Verkets förlust af Landttulls-inkomsten, som ifrågavarande 3:ne Städer, enligt Kongl. Förordningen den 30 November sistnämnde år, borde utgöra, och blifver alltså, ehuru beräknad lika med Mantalspenningarne för hvarje Mantalsskrifven person, likväl såsom tull uppburen och levererad till Stats-Cassan, samt utgör i följd deraf en BevillnlngsArtikel, i stället att Mantals-penningarne äro en Rtats-Verket enskildt tillagd inkomst, lika fast och saker med grundskatten af Rikets jord. 3:0
I anledning af Rikets Sländers vid riksdagen 1847 —1848 gjorda underdåniga framställning om åtgerder för Veterinär-inrättningarnes ändamålsenligare organisation, har en komité varit af Eders Kongl. Maj:t i nåder förordnad för utarbetande af förslag i berörde hänseende: och har sådant förslag jemväl blifvit aflemnadt, hvilket, sedan direktionen öfver Skara Veterinär-inrättning afgifvit underdånigt yttrande i hvad samma inrättning angick, beror af Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning. Om nämnde förslag bringas till verkställighet och Eders Kongl. Maj:t täckes bifalla direktionens förnyade underdåniga hemställan, att inrättningens föreståndare, som, under en lång följd af år, med bibehållande af sina löneförmåner vid inrättningen, till det mesta varit frånvarande, i följd af honom uppdragen befattning såsom föreståndare vid Stockholms Veterinär-inrättning, antingen måtte återgå till utöfningen af sin förstnämnde tjenst, eller ock, på sätt i dylika fall vanligen för hålles, annan person förordnas att samma tjenst bestrida, emot åtnjutande af dermed förenade lönevilkor; så synes man kunna hoppas, att inrättningen skall blifva i tillfälle att behörigen uppfylla sin gagneliga bestämmelse. Inrättningens kontanta fond utgjorde vid 1850 års utgång 11,866 R:dr 32 sk. Banko. Degebergs landtbruks-institut har äfven under den sedan förra berättelsen förflutna tid fortfarit med sin nyttiga verksamhet. Tilloppet af sökande till de lediga fri-elevsoch lärlinge-platserne har varit betydligt, icke blott ifrån provinsen, utan ock ifrån öfriga delar af riket, och vida öfverstigit antalet af deni, som vid hvarje period kunnat emoltagas. De kunskaper och den erfarenhet, som genom undervisningen derstädes förvärfvats, hafva medfört förmånlig verkan på jordbruket, och de personer, som deraf begagnat sig, hafva vanligen, då de sökt anställning hos andra, varit mycket eftersökta såsom förvaltare eller rättare.
Dock ett måste jag tillägga: kan man vidare tänka sig något mera orättvist, än den bevillning man pålagt PrivatBnnkerna? Då inkomsten af all annan handel och rörelse, den må nu drifvas af enskild person eller bolag, ej beskattas med mer än 21- proc., så har man pålagt PrivatBankerna en bevillning af 3 proc.- för all inkomst under 6 proc., och 9 proc. för allt hvad derutöfver förtjenas. Hvad slags billighet ligger till grund härför? Ar icke bankrörelsen en bolagsrörelse lik all annan? Nej, säger man, den är grundad på särskildta privilegier, på en exceptionel lagstiftning, och kan derföre med skäl olika beskattas. Jag bestrider riktigheten af detta påstående, och anser äfven Bevilln:sEörordn:n i denna viig godtycklig och ej rättvis, oell vill söka bevisa detta, då vi framde les komma till den punkt, som rör detta förhållande. Jäg tror alt, till följd blott af hvad jag här i korthet yttrat, Hrr:ne böra vara öfvertygade om, att bland de författmr vi nu äga, så är denna den mest oefterrättliga, och vågar påstå, att bland de Betänk:n, som kommit på detta Utsk., det nu ifrågarande på det minst omfattande sätt vidrört det ämne, Utsk. haft att skärskåda. Jag vet att inom Utsk. upstått betydliga svårigheter för att sammanjemka de olika åsigterna, och kanske är det omöjligt att denna gång fullt förena dem, men jag vågar lika väl tro, att något bättre än detta bordt och kunnat åstadkommas. Om man också anser att de olika meningarne icke kunna sammanjemkas, så att man vinner ändamålet fullkomligt, så tror jag likväl att frågan är af den vigt, att man bör försöka hvad som kan uträttas genom en återremiss. Inom I) en 26 Mars. • ganska kort tid, kanske inom en månäd, stro Utsk:s alta andra göromål afslutade, och den långa återstående delen af Riksdagen har Utsk. ju då öfrig för att använda till denna frågas lösning.
Efter att hafva vid tväune förutgångna Riksdagar, på sätt Rikets Ständers till Kongl. Majrt aflåtna underdåniga skrifvelse!- utvisa, väckt fråga om indragning af Vexelkontrollörsbefattningarne i Stockholm och Götheborg, såsom öfverflödigt, med förklarande tillika, att, om de pröfvades böra fortfara, det berodde af Kongl. Majrt att anordna de dertill erforderliga kostnader af den till Kongl. Majrts disposition, i och för extra utgifter, uppförda årliga anslagssumma; förnyade Rikets Ständer vid sistlidna Riksdag, genom underdånig skrifvelse af den 24 April 1834 l e), deras framställning om upphörande af nyss - 16) Biliangct till RiksSlumleiis Pr.otokoll iBjJ °vl> i8j5, male Sami., irsla Afdela., JNro 23. nUimilia tjenstebefattningar, och alihöllo derjemte, att, om de vidare skulle bibehållas, de derför utgående arfvoden icke matte å besparingarna på Riksstatens Andra Hufvudtitel anordnas. Enligt hvad StatsRådsProtokollen öfver Handels och finansärenden gifva vid handen, blef Rikets Ständers sistomförmälda skrifvelse, den 29 November samma år, Kongl. Maj:t i underdånighet föredragen, hvarvid Statsllådet, med anledning af Rikets Ständers anhållan, i underdånighet tillstyrkte, att Vexelkontrollörsbefattningarne måtte med årets slut indragas, samt tillika uppgåfvo, huruledes de dittills meddelade uppgifter å vexelsluten, ifall Kongl. Maj: t fann deni framgent behöfliga, skulle kunna, utan Vexel Kontrollörers biträde, erhållas.
Enär nemligen erfarenheten hade visat, att borgenärernes kontroll öfver förvaltningen icke vore tillräcklig för att befordra skyndsamhet vid konkursers utredning samt förekomma den osäkerhet och de förluster, som egennyttiga eller egenmägtiga åtgärder af gode män eller sysslomän kunde tillskynda borgenärer, infördes genom den nya konkurslagen en institution, som i främmande länder visat sig ändamålsenlig: nemligen Rättens ombudsman. Denne af Rätten eller domaren förordnade ombudsman har till sin första pligt att vaka öfver förvaltningens lagliga gång och att ställa gode männen eller sysslomännen till rätta för de fel och försummelser, som kunna af dem begås. Dessutom eger han att leda flera af borgenärernes vigtigare ofverläggningar samt att meddela beslut i flera förvaltningsfrågor, likväl utan förnärmande af den beslutanderätt, som bör borgenärerne allena tillkomma. Denna institution är följaktligen ett synnerligen vigtigt Bih. till R. St. Prot. 1865 & 1866. 7 Sami. 1 Afd. 14 Häft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande J/S 38. moment i den nya konkurs-lagstiftningen, ock flera af lagens stadganden äro derpå grundade. Emot densamma har blifvit af bemälde motionär anmärkt, att, då Rättens ombudsman, der ej Rätten annorlunda bestämmer, åtnjöte en tredjedel af arfvodet för konkursboets förvaltning samt dessutom reseersättning för en eller två hästar jemte dagtraktamente, och då jemväl lösen måste betalas för afskrifter af alla konkursboet angående handlingar och de beslut Rätten eller dess ordförande under konkurstiden meddelar och som Rättens ombudsman måste till upplysning hafva hos sig tillgängliga, så komme att till Rättens ombudsman af konkursboet betalas ett ganska stort penningebelopp, hvilket kunde undvikas, om det votum, som i vissa fall tillkommer Rättens ombudsman, uppdroges åt Rättens ordförande och hans öfriga åligganden vid förvaltningen åt gode männen eller sysslomännen.