Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 18). S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, alt hvarje Statens tjensteman borde, utan särskild Kongl, tillåtelse, ega rätt alt tinder tjenstledighet vistas hvarhelst han önskade och erhålla pass till utrikes ort för den tid han visade sig vara af vederbörande myndighet lagligen permitterad; i afseende på hvilken fråga Rikets Ständer inhemta!, bland annat, hurusom det genom Kongl. Kungörelsen den 17 Mars 1780, var hvar och en med Kongl, fullmagi försedd civiltjensteman, vid äfventyr af tjenstens förlust, förbudet att utan Kongl. Maj:ls nådiga tillstånd begifva sig utrikes på längre tid än fyra eller högst fem dagar, men att E. K. Majit, uppå Rikets Ständers vid 1853 och 1854 årens riksdag gjorda underdåniga hemställan om icke någon längre tid, än den sålunda föreskrifna, kunde i nåder medgifvas ifrågavarande tjenstemän att för enskilda angelägenheter, utan dertill utverkadt nådigt tillstånd, vistas å utrikes ort, genom nådig Kungörelse den 23 Mars 1855 behagat förordna, att för embetsoch tjenstemän i Rikets tjenst, utom de vid Rrigs-staten anställde, vederbörande må, då de sig derom anmäla, utfärda pass till utrikes resa på så lång tid, som tjenstledighet visas vara dem af behörig myndighet beviljad, dock icke utöfver en måoad, så vida ej längre tids utrikes vistande för tillfället af E. K. Majit i nåder mcdgifvits. Den inskränkning, som förut egde rum i rättigheten för de med Kongl, full magt försedde civile embetsmännen att resa till och vistas å utrikes ort, har sålunda, på samma gång tiden för dylika resor utan särskildt nådigt tillstånd förlängdes från fem dagar till en månad, blifvit utsträckt att gälla för alla embetsoeh tjenstemän på u ExpMiliovs-Ulsko/tets Förslag till anderd.
Man skulle kunna sliga, och Frih. Klinkowström, har äfven så gjort, att T:n skulle kunna bibehållas äfven om decimalsystemet i öfrigt infördes: K.. M:t har i sin Nåd. Prop. tillkännagifvit att orsakerna, hvarföre T:n blifvit föreslagen att borttagas, äro dels den att Tunnemålet i Sverige icke är af normal beskaffenhet, utan af olika rymd i olika orter, och dertill den grad att samma vara oftast icke allenast inom olika provinser utan äfven inom samma provins mates med olika Tunnenrål, och dels att dess inpassande i decimalsystemet icke rätt väl låter sig göra, T:n har dessutom andra väseltfliga olägenheter. Derigenom att T:n icke hänför sig till ett bestämt kubikmått såsom fallet är t. ex. med kubikfoten, har densamma under olika tider erhållit olika omfång och mätningen med densamma har skett på olika sätt. I Utsk:ns Betänk, finner R. o. Ad. en utförlig historik i detta afseende, hvilken jag således icke vill upprepa. Deraf synes att T:ns rymd inom kort tid och af olika skäl undeiv gått förändringar som man knappt kan föreställa sig, så att den ömsom höll 50 ömsom 52, 54 och slutligen 56 kannor. Härtill kom att kannans storlek icke heller var ursprungligen bestämd, utan den reglerades först år 1665, då den bestämdes att utgöra en viss del af kubikfoten, nemi. ^idel. Först sedan den tiden fick T:n en bestämdare rymd, men denna rymd var likväl så litet reglerad, att man mätte än ufed råge än utan; stundom''skakades och stoppades T:n, och, då den mättes med råge, skedde, det stundom med 2, stundom med 4’’-lappars råge för råg och korn och 3 eller 6 kappar föv malt^ Redan åtskilliga förordningar från slutåt af 17:de ahli nihl ra de t utvisa att spanmålen vid leveringen gf afrad mattea med råge, men i handeln utan råge. I förontlningcn af den 8 Okt. 1733 be - Dén 8 "luli e. ni. 15? 4 \
hvilka nu ingå till Kammarkollegium, bora insändas till Stats-Contoiret, „som, genom Riks-Hufvud-Boks-inråttningen, „kommer i tillfälle att förr och säkrare con„trollera Uppbördens behöriga levererande.” 8) ”Att alla Kronans Intrader, med undantag endast af Effective Militise-Indelnings„hafvares Löner, bora uppbäras och redovisas „af de Uppbördsmän, hvilka hafva executiv „rättighet, såsom Kronooch Bergsfogder, samt ,de influtne contante medlen till Ränterierne „genast levereras, till Stats-Contoirets disposi, ,tion; börandes Regementsskrifvarne likväl äf„ven till Stats-Contoiret årligen afgifva Specifi„cerad Räkning öfver ofvannämnde af dem „uppburne Indeldte Löner, till deras belopp ef„ter Markegång upptagne; och 9) ”Att som Uppbördsmännen i Riket nu „hafva Uppbörd för flere ändamål och afgifva „specielle redovisningar till särskildte af hvarannan oberoende Verk, ofta på olika terminer, „samt härigenom kunna vara i tillfälle, att med „medel, hörande till en Uppbörd, betäcka bri„ster på en annan och äfven längre tid dölja „verkeliga balancer, det matte stadgas, att ali i o6 Riksens Ständers „i penningar inflytande Krono-Uppbörd, af hvad „namn den vara må, bor indrifvas endast vid _,de för Allmänna Bevillningens uppbarande bestående 2:ne Uppbördsoch Rest-stämmorne, „samt in) ”Att genast efter fullbordad årlig ,Uppbördsbefattning, redovisningen på en och ,samma tid för alla sårskildte slags medel bör ;,verkstållas,” Kammar-Collegium och Stats-Contoiret, som anse tiden nu vara inne, då detta vigtiga funne af erfarenhetens besvining upplyst, kan erhålla sin råtta utveckling, få, i följd af hvad hår ofvan blifvit anfordt och utredt, i underdånighet yttra följande; Angelågenheten att få en beståmdare, mera sammandragen och låttare uppfattad utredning öfver beskattningsverket och Statens utgifter, med ordningen vid det ena och andra, ån den, som efter förut gållande former, kunde för Riksens Ständer eller deras Revisorer framläggas, insågs och uppgafs, enligt hvad handlingarne upplysa, reda år 18 to, och såsom en följd deraf uppstod frågan örn författandet af en Riks-idufvud-Bok, Stats-Contoiret, sorn under den 31 December 1810 algaf underdånigt utlåtande, i anlcd - Revisorers Berättelse, 107 ning af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Remiss Uppå Riksens Stånders, den 10 förutgående April, derom aflåtne underdåniga skrifvelse, erkände denna angelägenhet; åtgärder togos;
Petterssons ansökning om eftergift af öfverränta å diskont-lån. XI. B. 285, 313. A. 322. ( 28 ) Banko-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden. —- N:o 57. i anledning af f. d. Bokhållaren S. 0. Billmaussons ansökning att åter varda insatt uti befattningen af förste Bokhållare vid Tumba Bruk, eller ock få uppbära ett årligt belopp, motsvarande de med nämnde tjenst förenade löneförmåner. XI. B. 285, 313. A. 322. — N:o 58. i anledning af förre Fabriksidkaren P. C. Dihlströms ansökan om afskrifning af skuld lill Banko-diskont-verket. XI. B. 285, 313. A. 322. — N:o 59. angående disposition af medel, hvarmed Bankens låneoch kreditiv-rörelse är vorden förminskad. XII. B. 35, 65. A. 127. XIII. U. 110. — N:o 60. med underrättelse om Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utskottets Utlåtande FS’:ris 14 och 49. XII. B. 246, , 321, 363. A. 367. XIII. U. 113. A. 202. XIV. E. 47. A. 49. — N:o 61. med förslag till en i vissa delar förändrad organisation af Banko-verket samt reglering af tjenstemanuapersonalen och dess lönevilkor. XIII. B. 113, 224, 228, 262. A. 298. XIV. U. 48, 1 68, 259. A. 265. — N:o 62. med förslag till vissa förändrade föreskrifter, angående Bankens depositions-rörelse. XIII. B. 110, 202, 205. A. 224. XIV.
III s. 6 — 9. Effecter, exportalde, angående beläning af. Se Banken. Ek, rörande föreslaget arfvode åt Öfver-Commissarien, xför dess Biträde vid Discont-görnmålen. II S. 1246, I2-47' Ekelunds, 0111 Rammarrätts-Rådet A. ansökning, om dess Pensionsrätt vid afskedstagandet. II s. i544 — 1548. Ekeskogarne, om en friare Disposition af, i Riket. Särskilde Meningar. IV. s. 8i4"—823. Ytterligare utlåtande, V. gio. Eldqvarnen , angående gjorde Anmärkningar vid Inköpet af. II s. io85 -— 108g. Ytterligare utlåtande. IV s. 586 — 588. Engelholm, om lindring i Inqvarterings-besväret för Se Helsingborg. England, rörande resultatet af den till, verkstälde Spannmålsutskeppning, II s. 1090,1091. Enkesäte för II. R. H. Kron-Erinsessan, örn. Se Un de rliå 11 sS u m ma n. Ersättning, angående, till Innevånarne i Hertigdörnena Schleswig och Holstein för gjorde Leverenser, m. m. till Svenska Armeen efter freden i R iel. lil s. 118- I 22. —• angående, af Svenske Medborgares lidne förluster genom uppbringningar, V s. i36-—• i45. Särskilde meningar, V s. i45— 181, F. Famillcns, angående betalning af förre Rong]., bär i Riket innestående förmögenhet. Särskilde meningar. Fattig-Procent, utgående vid Auctio.her å Confisskcradc varor, föreslagen att öfverlätas tili Gö-* Register. theborgs Fattig-Försörjnings anstalt, Utskottet kan ej tillstyrka. Fiant, rörande ansökning af Lieutnant O. M. von, om ersättning för liden förlust å hans Boställe Fullslad.
Jag har nämligen på förra stället yttrat, att ”den tragedi, som tillställdes, i begynnelsen till någon del spelades af personer, hvilkas högsinnighet, menniskokärlek och allt uppoffrande oegennytta förtjena äfven den sednaste efterverlds beundran”; på det sistnämnde åter, att det personlighetsoch frihets-begrepp, hvarom berättats att det skall hafva börjat sina uppenbarelser om natten till den 4 Aug. 1789, var en fördunklad eller ofullkomligare omgestaltning af det Nordamerikanska, dels genom frånvaron af dettas nyktra förståndighet, dels genom frånvaron af den positiva religiositet och sedlighet, som lefde inom den Amerikanska frihetens egentliga fäder 170· Man torde vilja i sednare afseendet påminna mig om de stora uppoffringar, som just under denna natt gjordes i massa, och att sådana ej hade varit möjliga utan en ganska lefvande närvaro af medborgardygd. Men dervid bör märkas: först, att denna icke är färdig genom blotta uppblossningar af känsla och hänförelse, – om än de skönaste (hvilket ock synes deraf, att flertalet af dem, som sålunda hänfördes, efteråt ångrade sig); sedan, att här öfverhufvud icke är fråga om enskilda dygdiga menniskor, hvilka visserligen – särdeles under denna första tid – funnos både bland den Konstitutionella Monarkiens och sjelfva Republikens befrämjare. Frågan är här egentligen blott om beskaffenheten af den förvirrade och förvirrande begreppsmakt, som uppkom derigenom, att personlighetsoch frihetsprincipen uppfattades såsom en abstrakt Jemnlikhetsprincip; samt huruvida hos de politiska ledarne tillräcklig religiositet och sedlighet fanns, att, under det man i sitt förhållande till de gamla samhällsinrättningarne ”kastade ut barnet med lögvattnet”, fylla denna abstrakta princips ihåliga rymd med något annat, än – den Sjelfviskhet, som innan kort, på ständigt hemskare och hemskare sätt, bemäktigade sig hela Revolutionsverket. Studerar man nogare sjelfva den beprisade ”nattens” tilldragelser, så inser man snart, huru
Lady Hermione Blackwood, dotter till markisen af Dufferin och Ava, the honourable miss Littleton, dotter till lord Hatherton, miss Ramsden, dotterdotter till hertigen af Somerset, mrs Allhusen, dotter till the right honourable sir Francis Jeune, samt the honourable Alan Johnstone, förste sekreterare vid storbritanniska beskickningen i Köpenhamn, med maka gästa för närvarande vår hufvudstad. De förnäma resandena ha för afsikt att efter erhållen presentation på hofvet öfvervara hofbalen å konungens födelsedag i dag. Mrs Annie Besant, den ryktbara engelska teosofen, gästar på nytt vår hufvudstad. Då Idun redan vid hennes förra besök, i maj år 1894, bringade den märkliga kvinnans porträtt och levnadsteckning, kunna vi nu inskränka oss till ett kort omnämnande. Fru Besant har denna gång hängifvit sig åt den föga tacksamma uppgiften att här söka rehabilitera den i dubbel bemärkelse döda madame Blavatsky. Hennes första föredrag å Vetenskapsakademiens hörsal i måndags bevistades af en fulltalig publik, men få läto sig väl öfvertygas, utom de på förhand » troende », som ingen öfvertygelse behöfde. En sak måste man dock oafsedt allt erkänna i fru Besants talarkonst. Hon äger en underbar förmåga att hålla sitt auditorium fängsladt. Talet flyter utan en tvekan och utan en omsägning, absolut naturligt, skiftande med tanken och uttrycket; det är en konversation i stor och ädel stil, som redan i sig själf gör ett djupt intryck på åhöraren. : - h$. Teater och musik. Kungl. operan hade till i måndags anordnat ett program af två så vidt skilda produkter som den djupt tragiska 2-aktsoperan » Navarresiskan » af J. Massenet och den burleska 1-aktsoperetten » Mjölnarvargen » af Ivar Hallström. Och i båda dominerade fru Linden, i den förra i titelrollen och i den senare, hvilken ej uppförts å k. operan sedan år 1871, som en rödhårig, dum bondpiga.
D e t skulle ej falla henne in att lita på inspirationen, att spela — så att säga — på Guds försyn. Hennes roller äro med ytterlig omsorg genomarbetade; hvarje detalj — om än aldrig så obetydlig — noggrant öfvertänkt o c h pröfvad. Framställningen i dess helhet och i dess enskildheter är aldrig ett utkast utan ett gediget o c h helt konstverk, ofta nog — exempelvis hos den 80-åriga gumman — till den grad gediget att där ej kan uppspåras ett drag för mycket eller för litet. * * * Konsten — har man sagt — måste alltid i viss mån verka genom öfverdrifter. För den sceniska konstnärens verk gäller detta i ännu högre grad än uti målarens eller skulptörens arbete. Skådespelaren gifver en kraftig bild a f den person, han framställer, just genom att med full afsikt framhålla vissa drag i denna persons skaplynne och hålla undan andra, mindre väsentliga drag. Därigenom inskärper han hos åskädarne det, som han anser utgöra det centrala, det dominerande hos personen. Natur och osökt sanning måste finnas i skildringen, men för att nyttja ett literärt slagord måste denna natur vara » s e d d genom ett temperament », uppfattad ej af fotografens själlösa objektiv, utan af den konstnärliga personlighetens egen individuella b l i c k. Fru Hennings har sin styrka just i den intensitet, hvarmed hon förstår att sammansmälta personens skaplynne med sitt eget — eller snarare öfverföra sitt eget temperament till de personer, hon tolkar — i den intelligens, med hvilken hon uppspårar o c h fasthåller det centrala hos personen och skarpt och konsekvent framhåller dess hufvuddrag, efter hvilka hon sedan rättar enskildheterna, så att de alla, hvar i sin mån, bidraga till totalintrycket, men aldrig störa detsamma. Hon karaktäriserar personens yttre med samma skärpa o.; h samma smidighet som hon använder på klargörandet af karaktären. Hennes figurer bli så utprägladt individualiserade, så att vi minnas dem — H e d v i g, Nora, den 80-åriga asyldamen — som lifs lefvande människor, o c h därtill som olika människor, som ha föga eller intet gemensamt, annat än röstens smidighet o c h sympatiska timbre. Intelligensen är sålunda den dominerande egenskapen i Betty Hennings konstnärskap.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse den blefve allmän för alla Stånd, samt blefve omgifven af de garantier, hvilka £ 782 Proposition om offentl. vid St, öfverläggningar. genom en formelig X.ag helgade, skulle, så vidt möjligt vöre, gifva trygghet åt enskilda och bevara lugnet af Ståndens öfverläggningar, kunde Mörner likväl icke för sin del frånträda den mening han redan offentligt yttrat, att efter hans underdåniga tanka det vöre uti Protocollernes tryckning, som den säkraste och egenteligaste offentligheten är till finnandes, och att den andra, ehuru sällan, likväl någon gång kunde medföra vådeliga missbruk. Af dessa skäl kunde Mörner för sin underdåniga del icke tillstyrka den Nådiga Skrifvelsens äfsändande. Stats-Rådet Grefve Lövenhjelm åberopande den tanka han i detta amne redan vid Ridder* Skapet och Adelns öfverläggningar yttrat, förenade sig hufvudsakligen med Hans Excellens Herr Grefve Mörner. Stats-Rådets öfriga ledamöter tillstyrkte 1 underdånighet antagandet af det upplästa förslaget, sorn på sätt det vid detta Protocoll finnes bilagdt, af kongl. Majit i Nåder gillades, och skulle af undertecknad Hof-Canceller contrasigné* rädt, på vanligt sätt till Rikets Ständer öfver* lemnäs. Ut Supra. In fidem , G. af Wetterstedt: Kongl. Majtts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, angående offentlighet vid Ståndens öfverläggningar', Gi fven Stockholms Slott den 16 Maji 1823. Kongl. Majit har med synnerlig uppmärksamhet följt behandlingen och utgången af den fråga, soiil Proposition om of enti. vid St. öfverläggningar. 783 med anledning af enskilde Motioner , blifvit vackt, om åhörares inträde att öfvervara RiksStåndens öfverläggningar. Bidderskapet och Adeln, samt Bonde-Stånden hafva afslagit de framställda förslagen i förevarande ämne; Preste-Ståndet icke Upptagit sjelfva frågan, och Borgare-Ståndet bifallit den.
Du menniskobarn, gör en klagogråt öfver Pharao, Konungen i Egypten, och säg till honom: Du äst lika som ett lejon ibland Hedningarna, och såsom en hafsorm, och springer uti dina strömmar, och upprörer vattnet med dina fötter, och gör dess strömmar orena. Detta säger Herren Herren: Jag skall utkasta mitt nät öfver dig med en stor hop folk, hvilke dig skola jaga in uti min garn. Och jag skall draga dig i land, och kasta dig uppå markena, att alle himmelens foglar skola sitta på dig, och all djur på jordene af dig mätt varda. Och jag skall kasta ditt as uppå bergen, och med dine höjd uppfylla dalar. Landet, der du uti simmar, det skall jag med ditt blod rödt göra, allt intill bergen, så att bäckerna skola af dig fulle varda. Och när det nu med dig allt ute är, så skall jag betäcka himmelen, och förmörkra hans stjernor, och öfverdraga solena med moln, och månen skall icke skina. Allt ljus på himmelen skall jag låta sörja öfver dig, och vill göra ett mörker i ditt land, säger Herren Herren. Dertill skall jag göra dig mångom till ett förskräckeligit exempel, då jag låter Hedningarna förnimma dina plåga, och mång land, som du intet känner. Mång folk skola grufva sig öfver dig, och deras Konungar förskräckas, när jag låter mitt svärd blänka emot dem, och skola med hast förfäras, att hjertat må gifva sig i dem öfver ditt fall. Ty så säger Herren Herren: Konungens svärd af Babel skall dräpa dig. Och jag skall fälla ditt folk genom hjeltars svärd, och genom allahanda Hedningars tyranner; de skola förhärja all Egypti härlighet, och nederlägga all dess folk. Och jag skall förgöra all dess djur vid de stora vattnen, att ingens menniskos fot, och ingens djurs klöf skall dem oren göra. Si, då vill jag göra deras vatten klar, att deras strömmar skola flyta såsom olja, säger Herren Herren; När jag hafver förlagt Egypti land, och allt, det i landena är, öde gjort, och slagit alla de som deruti bo, att de skola veta att jag är Herren.
Han hade ingenting anmärkningsvärdt, men ett slags besynnerlig ingifvelse sade Alf genast, att det var samma person, som han tvenne gånger förut sett; först i Dresden och sedan för ett par dagar sedan i skymningen vid fästningsvallen. Det var honom imellertid omöjligt att med bestämdhet kunna igenkänna honom, och ehuru Alf trängde sig fram för att komma honom närmare, skulle han troligen alltid förblifvit osäker derom, om icke i detsamma den lille mannen kommit fram till honom bugande och under en ström af tysk vältalighet och räckt honom ett tryckt papper. Alf glömde af öfverraskning helt och hållet att höra på hvad han sade, ty hans blickar föllo genast på den hand, som höll papperet framför honom, och fingrarne på denna lilla blekgula knotiga hand hade alldeles svartblå naglar. Det var imellertid ett program till ett lotteri, med fabelaktiga vinster och utan möjlighet af förlust, som han utbjöd, och då Alf låtsade interesse för saken, försäkrade han heligt och ifrigt, att det vore den sannnolikaste sak i verlden att, i händelse Alf ville deponera en större eller mindre summa hos honom, skulle han om en månad, då nästa dragning skedde, vara egare af en million; han vore nyss kommen till Langenau och skulle endast dröja öfver morgondagen, så att Alf borde gripa sin lycka i flygten. Alf hade imellertid, under det den främmande talade, så småningom lyckats inkomma i det rum, der han lemnat Malkolm, och alltjemt betraktande det tryckta programmet med interesserade blickar, bad han den lilla tysken medfölja till en af hans vänner, som kanhända äfven ville taga i öfvervägande att försöka sin lycka på denna högst kombinerade och lofvande affär. Malkolm satt mycket riktigt qvar på sin plats vid spelbordet, men Alf blef en smula distraherad i sin tankegång, då han äfven i detsamma upptäckte den långa vackra engelsmannen, som Garonnier nyss visat honom såsom lord Hawerfield, stå bakom Malkolms stol och allt imellanåt betrakta honom med ett uttryck af bekantskap och vänskaplig förtrolighet, alldeles som på terrassen i Dresden, och hvars orsak Alf alls icke kunde förstå.
Allein nach dir und deinem Wesen drängt Mein Leben und an deinem Leben hängt. Under dessa år, då han kallar sig »en fågel vecklad i garn, som hindra honom ej att känna, men att bruka sina vingar», är fru von Stein framför allt af betydelse, som den, hvilken lägger sin styrka till hans egen, när det gäller att göra det bästa af hvad som är. Han har i början plågats af den andliga fattigdomen i Weimars hofoch sällskapslif, men fru von Stein råder honom att bruka umgänget med »den nation som kallas stora världen» till öfning i själfbehärskning och snabbfyndighet. Han blir allt mer säker i fråga om formen och därigenom frigjord i sitt inre; han lär att »inrätta sig för världen utan att ge efter något af det, som i inre mening uppehåller och gör honom lycklig». Fru von Stein blir under detta den allt mer oumbärliga, som ersätter honom »syster, mor och fädernesland». Ett »band starkare än naturens» förenar dem, och när Goethe flyttat in till Weimar, är han i synnerhet glad åt att han ser hennes fönster från sitt nya hus! Vid samma tid som Gartenhaus-perioden slutar också den så kallade geniperioden, hvars nöjen Goethe 1782 skildrade i dikten Auf Miedings Tod. Amatörteatern upplöstes året efter, då Goethe äfven med poemet Ilmenau reser ett dikteriskt minnesmärke åt det glada jägarlifvet i dess skogar. Ungdomsyran hos Karl August och hans krets började vid denna tid stillna, och Karl August, hvilken trots all sin besvärlighet intresserar Goethe, emedan han ensam »är stadd i vardande, medan alla de andra äro färdiga som svarfvade dockor», blir mindre kaotisk. Det börjar gå upp för honom, att »fyrverkerier ej göra effekt på ljusa dagen», såsom det längesedan blifvit klart för Goethe själf – ehuru han aldrig ångrade denna ungdomstid, utan tvärtom högt uppe i ålderdomen ifrigt försvarar »ungdomens rätt att göra galenskaper för att sedan ha stoff att lefva af», att bygga upp sin lifserfarenhet med!
Sig, att Öfverlemna deri Särskilda belåningen på Metall-effe eter till Hagon annan ari Banco. Styrelsen , och att denna §. derföre borde utgå; derétnut hos Bidderskapfet och Adeln en Bedarnot yrkat belänitigsrätt för Contdiret i Götheborg Ufven på Varor, sOni directe ihföraS i Riket trell här trieSt conSumeras, till en Större summa af i O ä i‘i,böo R-.dr på korrt tid öch ovilkorlig återbetalning Samt hös Hedervärda BöndeStåndet en Ledamot eftdaSt trött §. böra mera förty dligäsi Så vida meningen är att Särskilda summor skola lemnäs LaneContöiret till belöningen på e.tputtable éffecter, hvilka summor icke inbegripas i Distont* Rondén. Utskottet anser sig böra härvid tillkännagifva ait; i följd af iiilStyrkartdet i denria §. Utskottét för sin del funhit jså väl pröfningeil af förekommande ansökningar öm lån på jetrt öch andra esportabla metalleffeeter, och beviljandet deraf, Söht teiäxatiört af dylika panter böra till BåneCbntoiret i Götheborg öfverflyttäS tillika med öf. riga dermed förenade åtgärder* ehurtt Utskölfet Söm i detta ämne äfven hört Herrar BanCöPillh inägtige och Banquertä Comtrils&arier ntt iöké ät I tillfälle att föreslå de Beglettientatiska föféSktif» terne för denna särskilda beläning, hvilket icke later sig göta förr än Rikets Ständer äfgjört örn Banco-Utsiottets Betänldndéru lånerörelsen vid DiscontCöntoiren skall verkställas jned contanta medel eller genom assfgnering på Banquen, emedan på denria omständighet beror, huru berörde, ifrån Discontrörelsen afskiljda befattning skall verkställas och controlleras.