Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
L&amp;ngt svårare är deremot, att bilda sig en klar åsigt om när den rätta tidpunkten kommit för de nämda förhandlingarna. Det är isynnerhet de diplomatiska förhållandena, som det gäller att bedöma riktigt. Men det är icke någon falsk blygsamhet, då jag nödgas göra gällande, att vis-à-vis Eders Majestäts regering är min erfarenhet så ringa, mina förtroliga förbindelser så få, att jag blott illa skulle mot * Någonting sådant hade icke skrifvite. Tvärtom. Se bil. 16, 17, IS.svara det af Eders Majestät mig visade förtroendet, om jag icke öfverlemnade valet af tidpunkten för förhandlingarnas början åt Eders Majestäts regering. Allernådigste Konung! Det är icke allenast förbigående personliga förhållanden, som gör detta önskligt i den stora sakens intresse; utan det ligger i förhållandenas natur, att ju mindre ett land är, desto svårare är det för dess regering att skaffa sig en alldeles klar och säker öfverblick af de politiska förhållandena. Äfven i detta hänseende befinner sig Eders Majestäts regering i en gynsammare ställning, ooh jag vågar ännu tillägga, hvad som för mig har utomordentlig vigt, att Eders Majestät ejelf, såsom an ty des i det allerhögsta första bref, h varmed jag hedrades, har förbindelser, hvilka ega den allra största betydelse. Jag skulle derföre nödgas förebrå mig sjelf ett oförlåtligt sjelf-förtroende, om jag emottoge Eders Majestäts allernådigste anbud. Huru smickrande för min fåftnga än detta anbud varit, så älskar jag dock Nordens sak för högt, att icke åsidosätta alla personliga konsiderationer. Allernådigste Konung! Det är icke utan fruktan att trötta Eders Majestät, som jag ännu vågar tillägga ett par ord, men det är af vigt för mig, att icke hos Eders Majestät finnes någon oklarhet. Här i landet ha hittills funnits två partier: det eider-danskt-skandinaviska och det helstatligt-antiskandinaviska. Båda partierna skola kanske förenas i en tredje åsigt, som det må vara mig tillåtet att allerunderdånigst framställa.
Af din spanska moders blod har du fått mindre af den spanska elden än den stela grandezzan och den vemodiga romantiken.” Dessa ord vexlades mellan en ung man och en helt ung qvinna, båda sittande bredvid hvarandra i fördjupningen af en hög klippa, belägen på en liten ensam holme, från hvilken de nu tigande blickade utåt hafvet, som i den nyvaknade sommardagens första timmar låg så stilla att det fullkomligt upptog den vackra gruppen deruppe. Och visst var det en vacker grupp som solen lyste öfver! Några lätta regndroppar hade med små perlor bestrött de svarta lockarne kring den unga flickans hufvud, medan hennes djupsvarta ögon, der en himmel af glöd och kärlek lågade, fastän insvept i blygsamhetens slöja, irrade sökande öfver vattnet för att der hitta ett mål, på hvilket det i trygghet kunde hvila. Mannen vid hennes sida, Juannas trolofvade, kapten Lauritz Hellevi, var i många fleres än den älskande fästmöns ögon typen för svenskt mannamod, svensk heder och svenskt hjerta, alltsammans bevaradt i en så vacker form af den menskliga gestalten som man kunde begära från Guds frikostiga hand. Men något mjukt, något ömt och vekt fanns ej i hans eldiga ögon eller i draget kring den något stränga munnen. Deremot lågo passion och storm, hänförelse och missnöje i de blickar, med hvilka han, så att säga, omsvepte den lätta gestalten bredvid sig. Juannas kinder, der en egen gul varm färgton höjde blodets snabba lopp, hade äfven fått ett par perlor – men dessa perlor kommo icke från himlens dagg, utan från hennes ögon, och der lågo de så stilla, anklagande honom för allt det orimliga, som hans dårskap och svartsjuka hade talat, och det i deras sista afskedsstund. ”Nåväl”, utbrast han otåligt, då hon ännu förblef i samma ställning, ”skall du straffa mig med att ännu längre undangömma de blickar, som jag nu måste räkna efter minuter! Du vet icke sjelf huru kall du nu ser ut. Min varma gula lilja är snart den stela snöhvita ... Senora Juanna, skall den spanska grandezzan vara närvarande vid denna sorgfest?”
– Musiken är af er – sade Irene med denna tacksamma, behagliga nickning, som icke är allas egenhet. Sedan såg hon nyfiket upp på Harald. Irene hade ofta, då hon blifvit intagen af musikstycken, gjort sig den barnsliga frågan, huru sådana menniskor, som komponera, månde se ut. Såsom alla, hvilka äro intagna i en konst, vänja sig att betrakta denna konsts koryfeer med en vördnad, hvars orsak personer, likgiltiga för konsten, icke begripa eller ana, hade Irene för sig tänkt, att tondiktare måste ha något, som höjde dem öfver andra menniskor. Då hon nu såg upp på Harald, är det en möjlighet, att hon icke kände för honom den vördnad hon förutsatt sig skola känna för en tondiktare. Hon fann väl Harald olik andra, men den känsla hans väsende hos henne egentligen väckte, var en närslägtad själs sympathi. Och hennes min, efter den blyga mönstring hon anställt, tycktes säga: en sådan kan således se så der ut. Kammarjunkaren v. Assar slog i allmänhet sina slag för Irene så tätt och ofta och enträget, att Harald började misstänka någon annan orsak till hans vistelse på Ristilä, än brunnsdrickningen. Som Harald icke hörde till det slags folk, som genom sin närvaro vilja sätta hinder i vägen för en älskares téte a téte med sitt föremål, så ville han icke heller nu spela tertius interveniens, utan han utrymde med nöje platsen åt v. Assar, på det dennes vänliga öde måtte föra honom så långt som möjligt. Visserligen hade Harald kunnat utrymma platsen äfven af det motif, att han blott var en informator i huset, v. Assar deremot en ädling på egen botten, såsom man säger; men derpå tänkte Harald icke stort, mindre åtminstone än – läsaren. Han ville på allt sätt befordra v. Assars önskningar, tills denne skulle antingen spela i grandissimo eller spader. Säker var väl icke Harald på sina aningar – det händer ju ofta, att karlar hänga efter fruntimmer utan något synnerligt alfvar dermed – men huru som helst, Harald ponerade, att det var något alfvar med i spelet och – höll sig undan.
R:dr 3,350,000 som, med tillägg af beräknings-summan för tullverkets stat och öfrige utgifter 800,000 ulvisar ett brutto-belopp af R:dr 4,150,000 hvaruti likväl ingått tull för införd spanmål med omkring 137,000 Då vidare förekommer att lefvereringen till statsverket af tullmedel, hvilken vid slutet af Oktober månad nästlidet år uppgick i rundt tal till 2,350,000 R:dr, vid samma tid innevarande år utgjort enahanda belopp, oaktadt under detta år nästan ingen spanmålstull influtit, ådagalägges häraf tydligen att intraden är i jemnt stigande; och som denna tillväxt snarare bör ökas, än minskas genom införande af större frihet i tull-lagstiftningen, finnér Kongl. Maj:l ingen betänklighet mola att föreslå Rikets Ständer tullmedlens beräknande lill ett bruto-belopp af 4,000,000: då, efter afdrag af utgifterne för tullverkets aflönings-stat och och öfrige omkostnader, förslagsvis beräknade till 800,000 R:dr, stats-verkets netto-inkomst skulle blifva 3,200,000 R:dr. 27:o Salu-accis af städerne beräknades vid de tvänne sednaste slatsregleringarne till 11,000 R:dr och har under åren 1841—1845 i medeltal uppgått lill inemot enahanda belopp; men då ibland de städer, hvilka vid sista stats-reglering deltogo i denna afgifts utgörande, staden Westerås redan blifvit, Transport R:dr 8,482,996: 32. — 100 Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. till R. Transport
— N:o 87. med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 5:te artikeln af gällande Banko-reglemente. VII. B. 321. VIII. A. 127. — N:o 88. angående instruclion för Rikets Ständers Banko-Utskott vid nästkommande riksdag. VII. B. 321. VIII. A. 127. — N:o 89. i fråga om kungörandet af de förändrade stadganden, som uti Banko-reglementet kommer att intagas. VII. B. 321. VIII. A. 127. E. 284. — N:o 90. i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående Utlåtandet N:o 75. VII. B. 322. VIII. 127. A. 159. — N:o 91. i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående Utlåtandet N:o 76. VII B. 322. VIII. 127. A. 160. — N:o 92. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 80. VII. B. 322. A. 127. — N:o 93. med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 8:de artikeln af 1845 års Banko-reglemente. VII. B. 322. VIII. A. 128. — N:o 94. med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 4:de artikeln af nu gällande Banko-reglemente. VIII. B. 56. A. 163, 165. — N:o 95. i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 78. angående befordrings-grunder för banko-ombuden vid lånecontoren. VIII. B. 56. A. 164. — N:o 96. angående en gratification till Bankens vaktbetjening. — N:o 97. med förslag till föreskrifter, afseende controll å discontverkens ombudsmäns uppbörd och göromål.
Ordningsman uppdrages vanligen åt de bättre och förståndigare ibland Allmogen och anses innebära ett hederseller förtroende-uppdrag, som någon gång ganska väl motsvaras; men Ordningsmannaskapet kan dock icke hafva betydligt inflytande på samhällsskicket så länge det saknar den stödjepunkt inom hvarje ort, en ordentelig Municipal-Styrelse skulle lemna. Kyrko-Råden kunna väl i visse fall fylla denna lucka, då till deras omvårdnad hörer vidrnagthållande af ordning och sedlighet inom Församlingarne och de äfven, med Kyrkoherden till Ordförande, utgöra ett slags Domstolar, berättigade att med offenteliga varningar och föreställningar, samt äfven med åläggande af böter, näpsa och bestraffa mindre förbrytelser emot Kyrk o-Disciplinen och andre dermed gemenskap ägande ordningar. Desse myndigheter, som i allmänhet gjort sig aktade, synas derföre uppfylla sitt föresätta ändamål; men deras verkningskrets är mycket begränsad, oell torde ej eller lämpeligen kunna utvidgas till alla police-ärender inom Församlingen, oberäknadt de economiska, ehuru de å en del ställen hafva på sin lott Sundhets-policen och Fattig-policen, de der åter på andre ställen äro splittrade i serskilde afdelningar, merendels under Kyrkoherdens Ordförandeskap. Vid sådane förhållanden med police-makten, och då, såsom bär i Länet, nu hysande öfver 300,000 Invånare, spridde på 114 Qvadratmil, dess anseende och verksamhet liufvudsakeligen måste upprätthållas på Landsbygden af de Konungens Befallningshafvande direete underlydande Sex Kronofogdar och Tjugufem Länsmän, hvilka dessutom hafva en mängd andre, till en del mera vidsträekte åligganden, och hvarförutan endast Tre Lands-Fiscaler äro att tillgå i egenskap af Allmänna Åklagare, — må det anföras såsom ett stort och talande bevis på Folkets böjelse för ordning och laglydnad, att desse vigtige Samhällselementer äro
När nu härtill kommer, att ett nytt mynthus är inköpt, och att ökade kostnader deraf blifva en följd, så torde R. o. Ad. finna, att ulmyntningsprocentens förbättring är ganska behöflig. Om man tjenar allmänheten på samma gång, myntet deraf har någon fördel, så gagnar man j dubbelt afseende. Hvarföre skulle man icke sä göra, när det utan olägenhet kan ske? Hr Rosenblad har visserligen medgifvit, att, sedan skillingssedlarna blifvit indragna, kopparmynt af det värde, som bär är i fråga, blifva behöfliga, men han har derjemte anmärkt, att myntet icke har sä skarpa kanter som han önskat. Detta är ett förbiseende af myntmästaren, som, i händelse hans uppmärksamhet derpå fästes, sannolikt icke undandrager sig att gå billiga önskningar i den vägen till mötes. Men om man skall göra myntkännare till viljes i detta fall, torde det komma att ske på bekostnad af allmänhetens fickor, i händelse myntens kanter göras så skarpa och höga som Hr Rosenblad önskat. Man vet, att RondeSt. yttrat betänkligheter mot det mindre silfvermyntet just derföre, att det är så litet. Dessa betänkligheter häfvas genom det föreslagna kopparmyntets antagande, enär man geuom sammanläggning af flere kopparmynt får det belopp, hvarå det mindre silfvermyntet lyder. Den, som ogerna mottager en 8-skilling Inko i silfver, emedan han är för liten, kan i stället taga antingen 4 stycken 2 sk. eller ock 2 stycken 4 sk. i koppar. Pä dessa skäl förnyar jag min anhållan om bifall till betänk. Hr von Hohenhausen: Det förhåller sig visserligen så, alt BondeSt. haft betänkligheter emot det lilla silfvermyntet; men af hvilken anledn. hafva dessa betänkligheter uppstått? Jo derföre, att man envisats, att icke vilja slå det minsta silfvermyntet större, hvilket kunnat låta sig göra genom en större tillsats af koppar.
Med beräkning på den till år 1835 fastställda Oetroytiden, hafva Riksens Ständer vid föregående Riksdagar foreskrifvit, att af det Götha CanaiDiscont förunnade Creditivet 1,500,000 R:di, återbetalningen till Banquen ej skall äga rum för 700,000 R;dr lörr än år 1825, och för de öfrige 800,000, år 1831- Discontens vinst efter den rid Canalbyggnaden blifvit färdig, har således i planen varit påräknad till Creditiv-summans återbetalning, När denna Summa nu blifvit uppförd i Debet såsom Banquens fordran för ögonblicket, har det skett genom upphäfvandet af den faststallda Octroytiden, och utvidgande af den af Riksens Ständer beslutne Banquens rätt till återbetalning, sorn ej kan inträda förr än efter de föreskrifna årens förlopp. Utan upphäfvande af Riksens Ständers Beslut och af ingångna, af Staten sanctionerade Contract, kan Creditivets liqvidering innom 5 år ej påyrkas. Om denna Summa så - Den 11 Martil , i. tit, lunda drages ifrån det närvarande Uebet, så Uppstår äfven ett betydiigt öfveiskott för Ca* tiaiDisconten , till Och med om deri verkdgst tillgången i dess fordian hos ArbetsQassan, ej deribland inberäkftas. jag tror mig således kunna yrka, att om Balancen blifvit tipp jord med afseende å Riksens Ständers Orubbliga Beslut, å v 11 koren för sjelfva Inrättningen, samt med flög g rann t upp ägande alalia tillgångar, skulle CanalDistonten hafva befunnits äga ett öfverskott, tillräckligt för densamma att fullt ut efter Lag uppfylla förbindelser, Öm Götha Canals och Malmö Dlscotifer bägge råkat i simma förlägenhet, att nödgas inställa sina. betalningar, arn dock de olika Orsakerna dertill nu mera ganska väl kända.
St. de facto, isynnerhet om de hade opinionerna för tillfället för sig, tillika med Konungen styrande. Det är just denna stora våda, som grundlagsstiftaren, velat förekomma, då det uttryckligen stadgas, att R. St. icke ega att hegära Konungens rädgifvares entledigande, så framt 380 Den 10 Maj f. m. de icke finna alt rikets väl det kräfver. Jag anhåller om Hr Landtm, propos. att betänk, måtte läggas till handlingarne. Hr Lagerhjelm: En värd talare har för andra gången anhållit att Const.Utsk. måtte få rättighet att hos R. St. föreslå en skrifvelse till K. M. för att fästa upmärksamheten på mindre misstag i styrelse-åtgärder, hvilka genom fortsättning skalle kunna blifva för riket vådliga. Jag har redan förut sökt fästa den värde talarens upmärksamhet derpå att samma ändamål kan vinnas utan någon skrifvelse; ty när ärendet blir framlagdt för R. St., så är ju pressen den makt, genom hvilken underrättelsen sprides och opinionen bildas. Jag vill icke förlänga denna diskussion, utan yrkar vördsamt att propos. mätte framställas på hela afdelmn samt att denna del af ConstUtsk:s förslag må.läggas till handlingarne. Hr Ribbing, Arvid: Då det nu kommit så långt att en ledamot, Hr Cederschiöld, efter föredragning af de enskildta fall, som här blifvit uptagna af Const.Utsk., ronde ingående af aktiebolag om fast egendom, bestämdt begärt Hr Frih. o. Landtnäs propos. om den skrifvelse, som Const.Utsk. föreslagit i anledn. deraf böra till K. M. aflåtas, så är det klart för mig att vid den konflikt, sora derigenom skulle upstå, Hr Frih. o. Landtm, skulle sättas i nödvändighet att vägra propos. å en sådan skrifvelse. Jag tager mig derföre friheten hemställa om icke, till undvikande deraf och för alt äfven i en så vigtig fråga som denna möjligen vinna det mål att sjelfva ConstUtsk.
Då kunde, med sammaEskäl, hela Constitutions-' Utskottets åtgärd upphöra, ty det gifves vid en vidsträckt Embetsförvaltning ingen möjlighet att göra alla till nöjes, och det kan icke blifva svårt, att få en anmärkning väckt emot en Embetsman, i synnerhet som ingen reconvention för ett sådant anfall äger rum. Stånden skulle emellertid dämma, endast i följe af en Enskilds anmälan af ett enda factum, och Ståndens Plena skulle således blifva ett fält för alla de partier, som af en eller annan orsak skulle vilja afsätta en Embetsman eller försvara honom. Skulle icke följden blifva, att Embetsmännen blefve mera angelägne att icke stöta något partie, eller att handla i enlighet med åsigterne hos det, som de tillhörde, Den 23 Maji. 179 eller som de trodde mägtigast, hellre än att endast fästa sig vid fordringarne af det All-i mannas fördel? Skulle icke häraf ett vacklan-' de och en lamhet i Regeringsåtgärderne upp^ komma, som det är Nationens verkliga in-j teresse att förekomma? Jag tror mig i det-J ta fall kunna vädja till erfarenheten, och jag frågar, hvilken är deti dom , som efterverlden fällt öfver de fleste af de Rådsherrar, hvilka ifrån 1739 till 1770 så ofta tilloch afsattes ? Har man derföre funnit dem brottsliga, eller har man icke snarare, uti dessa ombyten, igenkänt verkningarna af särskilta partier, som sökte att ömsom efterträda hvarannan? För att komma till Rådstolen, antog man skepnaden af OppositionsChef, och sedan man vunnit sitt ändamål , blef man störtad af en, som gick samma väg. Anfallet är i en sådan ställning vida lättare än försvaret , och om man lyckas att återföra samma förhållande, skall det icke heller blifva svårt att nylt-i ja samma utvägar. Men att detta är nyttigt, att det skulle gifva enhet åt Styrelsen eller styrka åt Nationen, det har jag ej kunnat fatta. Visserligen kan sådant dana talangen och bana väg för Enskilta, men för Styrelse systemet i det hela, tror jag ej det kan vara annat än skadligt.
Mina skäl emot dessa indragningars nytta uro redan i det föregående anförda, och vinna i vigt, om man besinnar, att gen 0111 bevartns förlängda öfningstid. Jag vill endast hålla mig vid befälsindragningen. Den skulle tillskynda armeen ett större afbräck, än en förlorad hufvudbatalj, men vara till sin moraliska verkan vida menligare, än om hela denna personal stupat på slagtfältet och lemnat sina öfverlefvande kamrater exempel till efterföljd och utsigter till befordran. Utsk:s indragning synes deremot visa armeens befäl, att åtminstone denna del af National-representalionen föga värderar den sjelfförsakelse, som erfordras för att i graden tåligt, och 1111 utan förhoppning om lönetillökning, tillbringa nära 20 år. Alt denna expectancetid ej kommer att förkortas genom så många capitainesoch regitsofficersplatsers indragning, är lika klart, som att den ännu mera kommer alt förlängas genom de på indraga.stat satte tjenstbarc officerares återplacering på ordin.-stat. Som capi taine grånar man ytterligare 11 ä 12 år, innan regtts-officerareplatsen blifver tillgänglig, eller också, om man ej till den anser sig eller anses competent, så tager man, efter tillryggalägga 3o tjensteår, afsked, för att, kanske med familj, frossa på den 4°° r:di’s pension, som man, till stor del, af egna medel sammansvultit. Sådant är det perspectiv, som Utsk. haft hjerta att vilja ännu mer förmörka! ”Gån till edra hem, medborgare! J arén ej mer soldater!” sade fordom den Romerske Imperatorn åt sina uppstudsiga legioner; men Svenska armeens befäl har, långt ifrån att vara uppstudsigt, deremot, år från år, med ökade tjenstepligter ökat sitt nit och sin skicklighet att dem uppfylla; och den tror, att i Sverige finnes blott en enda man, personligen qvalificerad att föra Caesars språk och lagligen berättigad att göra det i handling gällande. Frih. Stjerncrona, David, uppläste följande:
Få dessa grunder, och då det skäl, hvarvid man vid förra riksdagen fästade sig för fiscalstjenstcns indragning, nemi. att derigenom åstadkomma en 120 Den 4 A11 o 11 st* c* m* förhöjning i Ridd.secret:s lön, numera är undanröjdt genom den tillökning, 11. o Ad. redan beviljat i sistnämnde lön, kan jag icke annat än på det högsta tillstyrka fiscalstjenstens bibehållande och anhåller följaktligen hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. till afslag å memor. Hr Rothlieb, Axel Fredr., förenade sig med Frih. Boye. Frih. Cederström, Jac.: Det torde vara vigtigt att, innan R. o. Ad. afskaffa!' en tjenst, hvarmed ombudsmanskapet för Riddarhusets cassör är förenadt, Ridd.directrs utlåt. i ämnet infordras. Efter hvad ordföranden i Pudd.- Utsk. nu upplyser, har IJtsk. infordrat och emottagit Direct:s utlåt, i frågan, och jag får derföre blott förklara, att, om Direct. tillstyrkt motionen, jag icke har att invända mot memor., hvarå jag i motsatt fall yrkar afslag. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: De af ordföranden i Ridd.Utsk. uti dess vid memor. fogade reservation anförda skäl anser jag för mig vara tillräckliga för att begära afslag på memor.
Icke eller har jag yttrat, att Ridderskapet och Adeln skulle rätta sig efter de andra Ståndens beslut: det är ett uttryck, som med all äganderätt till Herr Hjerta af mig återlemnas. Jag har blott proponerat, att, med afseende på de Tre andra Ståndens beslut, Memorialet måtte läggas ad acta. Härigenom trodde jag mig, fastän utgående från andra prfemisser, komma till samma prasalabla beslut, som de värde Talare, hvilka yrkat proposition å Memorialets ogillande, utan afseende på de Tre andre Ståndens beslut. Jag trodde Ståndet önska att denna fråga skulle afgöras, innan hufvudsaken discuterades; men om Ståndet nu vill ingå i pröfning af den sednare, så är jag beredd dertill. Grefve Florn: Med tillfredsställelse har jag hört Grefve af Wetterstedt yrka discussionens återgång till praeliminärfrågan eller pröfningen af ExpeditionsUtskottets åtgärd i denna sak. Då Grefven yttrade, att man först borde besluta öfver ExpeditionsUtskottets Memorial och yrkade dess läggande till handlingarne, men tog till prsemiss för detta förslag, att det skedde med afseende å Tre Stånds beslut; trodde Den io Fe b mari i f. m. manga Grefven åsyfta Ridderskapet och Adelns begifvande till samma beslut. Jag anhåller, att hufvudsaken, rörande utsättande af dagen för nästa Riksdag, ej må inblandas i frågan, huru ExpeditionsUtskottets Memorial skall behandlas, utan detta senare nu särskildt afgöras. I delta ändamål anhåller jag om framställning af den, utaf flere Ledamöter föreslagna proposition, att Memorialet må läggas till handllngarne, såsom olagligt.. Herr Munck af Rosenschöld: I an ledning af Herr Lefrens yttrande anhåller jag att få erinra, att ExpeditionsUtskottet gjort ett ganska tydligt, men, oformligt förslag till dag för nästa Riksdags början, och att, då Utskottet sedermera hemställer eller förfrågar sig, om Ständerne vilja antaga dea dagen, eller bestämma någon annan, detta alldeles ej minskar framställnin geris egenskap af verkligt förslag.
M:s beslut uti ett mål, rör:de förändrad indelning åt en lector i Carlstad, hvilket varit under min handläggning. Hr Gunther: Jag har begärt att få framställa skriftliga anmärkn:r i delta ämne. Då jag emedlertid ännu icke ingifvit dessa, är det besynnerligt, att man redan uppträder för att vederlägga mig. Visserligen har jag åberopat Prosten Stenhammars reservation; men denna innehåller mycket an - Utti ju O c tu It c t t. m. 3y'j annat än PresteStts privilegier, hvilken sednare omständighet jag ingalunda afsett. Efter jag nu har ordet, vill jag uppgifva orsaken, hvarföre jag icke nu kunnat afgifva de anmärknU’, jag förbehållit mig att framdeles få göra. För desarnmas utveckling har jag ansett nödigt taga kännedom af alla de i Utsk:s utlåt, åberopade handlingar, angrde grundskatternas utgörande och dermed gemenskap ägande ämnen, deraf ännu några återstå, dem jag ej hunnit förskaffa mig. Då mina anmärkntr komma lill StalsUtsk., blifver tillfälle för Hr af Billbergh att pröfva och besvara dem, om han så för godt finner. StatsUtskrs utlåt. N:o 273 återremitterades. Ånyo föredrogs StatsUtskrs d. 16 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. Nto 274 * anledn. af K. M:s nåd. propos., angtde åtskilliga omständigheter i afseende på Jevereringen och förvaltningen af Kronans spannmålsräntor. Hr Stuart, Carl Gust.: Då det är mig bekant, att detta betänk, redan är bifallet af de öfriga RiksSt:n, ber jag blott att till prot. få förklara, det jag för min del instämmer i det tillstyrkande, som SlalsTJtsk:s inkomstaldeln. afqifvit, samt att jag beklagar, det räntegifvarne inom RiksSt:n icke bättre förmått inse de väsendtliga fördelar, som genom godkännandet af K. M:s propos. skulle kommit att dem tillskyndas. Frih. Cederström, Jac.: