Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inge medgifver själf på ett annat ställe, » att en god husmoder bör äga kunskaper och mångahanda färdigheter », hvarför då hugga på dem, som skaffa sig sitt bröd genom inackorderingar, och framställa detta förvärf, som vore det passande blott för dem, som ingenting kunna och ingenting vant sig att göra? Medgif inkonsekvensen däri! Den ökade efterfrågan betingar den ökade produktionen, och så äfven på detta område. Det har visat sig som ett växande behof, att hemmen i staden öppnas för barn och ungdom från landsorten, och jag inser icke, hvarför icke detta förvärf är lika hederligt och aktningsvärdt som något annat, hvarför icke kallet att omhändertaga de unga är lika mödosamt och maktpåliggande, om det tages på rätta sättet, som hvilket annat som helst. Icke rosar man just i vanliga fall lotten för den stackars svärmoder, som blir tvingad att en gång på ålderdomen äta barnens bröd. Skam till sagandes plägar det brödet mången gång vara ganska surt. Hvarför göra det ännu surare? För resten kan en sådan gammal farmor eller mormor vara till ovärderlig nytta: hon håller barnbarnen med strumpor, hon sysselsätter dem, hon lappar och lagar och hjälper med mångt och mycket, som eljest skulle lejas för. Lata gamla fruar minns jag mig ej ha sett. Till sist vill jag bryta en lans för de gamla fröknarna, som äfven blifvit angripna i Inges föga kvinnovänliga artikel. » De hafva », heter det, » bröder och svågrar eller andra nyttiga släktingar, som de låta arbeta för sig, medan de själfva, ännu fullt arbetsföra, sitta med händerna i kors och njuta sitt sorgfria väsen ». Hvar hämtar Inge sina typer? Till sextio, ja, sjuttio år har jag sett de gamla fröknarna arbeta med nästan oförminskad ifver, och om en faster eller moster tillbringar sin medelålder i släktingars hem, brukar hon då i regel ej vara overksam. Mången mor och husmor skall nog ge mig rätt i, att denna syster eller svägerska, faster eller moster, varit henne till ovärderlig hjälp under årens lopp vid barnens sjukbäddar, med deras läsning, med än ett, än ett annat.
Sedan StorskiftesFörordningen upphört och otvifvelaktigt Skifteslag finnes, der Egoine icke, utan delegarnes lidande, kunna i högst 3 skiften läggas, hvilket alltid bör ske, då det kan verkställas, måste tillåtelse gifvas till flere skiften; och lärer antalet af dem icke kunna närmare bestämmas, 1 170 Den 17 December e. na. utan få bero af Förrättningsmannens förslag och Domarens pröfning, detta sednare till controll att icke flere Skiften utläggas, än nödvändigheten fordrar. Det skulle vara önskligt, att den värde Ledamoten ville uppgifva, hvad stadgande, som borde i stället för det klandrade meddelas. Jag kan icke inse, hurudant det lämpligen skulle vara beskafladt. 4:o TJppgifves att Föreskriften i 18 Cap. 10 örn Besvärens afgifvande tväfallt är otydlig derutihuruvida de till målet hörande Handlingarsom skola Besvären bifogas j äfven böra in dupplo afgifvas. Orden i §:n lyda så, att den klagande skall tväfallt ingifva sine Besvär, jemte de till saken börande Handlingar, lian kan anse nödigt förete; och i påföljande §.: att ena Exemplaret af Besvärs-handlingarne tillställes vederbörande Parter till förklaring och alt Besvärs-handlingarne 3 jemte Chartor, DelningsProtocoller och Egobeskrifningar skola af Ordföranden i ÄgodelningsRätten till Kongl. Majit insändas. Vid jemförelse af desse stadganden lärer det visa sig tämmeligen klart, att de till saken hörande Handlingar, Klaganden kan anse nödigt förete och hvarunder icke inbegripas Chartor, DelningsProtocoller och Ägobeskrifningar, dem Ordföranden i Ägodel» Den 17 December e, m. 171 ningsRätten sjelf liar, böra äfven tväfallt ingifvas, på det Motparterne må af desse Handlingar få behörig kännedom. 5:o
Cederström, Jacob, är en af våra statsekonomer; han har en gång för R. o. Ad. framställt ett statsekonomiskt förslag, hvilket jag tror behandlades af 5 eller ö Ulsk., ehuru resultatet blef — intet. Ilan är äfven ex officio, såsom President i Kammar-Coll., en af vära statsekonomer och har nu framträdt med en sats, som säkerligen är lika ny som märkvärdig, då han påslår, att den säkra besittningsrätten ingalunda befrämjade jordens odling och deraf följande större afkastning. Detta påstående står, att börja med, tydeligen i strid med sunda förnuftet. Det lärer icke vara synnerligt svårt att fatta, att man hellre arbetar för sig sjelf, än för någon annan. Det står äfven i strid med alla tiders erfarenhet; mä man blott se efter, huru utarrenderade boställen skötas, emot hemman, sorn innehafves med säkerhet om ständig besittning. Men Friherren har hemlat sin bevisning ifrån England. Uti England finnes ingen ständig äganderätt för jordbrukare, men England är likväl bättre odladt än Sverige; följaktligen är del bättre all besittningsrätten är osäker. Lätom oss dock dröja med denna jemförelse, till dess Sverige hunnit såsom England fä en fabriksindustri, som sysselsätter llere millioner förbrukare af landtmannaprodueter, och derjemte spannmålslagar, som genom utestängande af utländsk medtäflan uppdrifvit prisell lill cn oerhörd höjd. Under sådane förhållanden skulle vart landtbruk visserligen ej slå tillbaka. I England har man dessutom varit någorlunda ense 198 Den 14 Augusti e. m. derom, alt den jord som innehafves på den möjligast längsta besinningstid, jag tror det är 99 år, i allmänhet är hällre skött än den, som på kortare tid är öfverlåten, och ett angränsande rike, som har vida mindre naturförmåner än England, har likväl uppdrifvit jordens odling till än större höjd, just derföre alt innehafvarue besitta den med full ägande rätt. Frågan är i öfrigt alldeles för enkel, för att jag längre skulle vilja dermed upptaga tiden. Hr Printzensköld:
P (å följande sida) utvisar; varande dock ifrån bropenningars lifgifvande frikallade tågande trupper, allmänna poster, kurirer, m. fl. Af de i förra underdåniga femårsberättelsen såsom nödiga upptagna vägförbättringar hafva efter qvinqvenniets utgång statsbidrag bifallits för omläggning af stadsoch bybackarne nära Sundsvall, samt för vägomläggning förbi Ödsbacken emellan Frånö och Nylands gästgifvaregårdar, och bland öfriga väckta förslag till förbättrade kommunikationer förtjena isynnerhet följande särskild uppmärksamhet, nemligen: Westernorrlands län. Kommunikation emellan Bräcke i Jemtland och Sundsvall, utgörande en del af föreslagen kommunikationsled emellan Nordsjön och Bottniska viken öfver Jemtland. Så vidt denna led var afsedd att gå genom Medelpad, skulle den utgöras af 2,41 mil jernväg från Sundsvall till Stödesjön, 4,50 båtled derifrån till Hammar, samt 4,80 mil landsväg från Hammar till Bräcke; och om anslag för denna kommunikationsled väcktes fråga 1860, men Kongl. Majit förklarade, under den 18 Maj samma år, att med afseende å det höga beloppet af det för ifrågavarande företag äskade statsbidrag, och enär riksdagen då långt framskridit, den gjorda framställningen den gången ej borde till någon åtgärd föranleda. Att denna kommunikationsled blifver af synnerlig vigt för de norra orterna torde aldrig kunna bestridas, och det vore derför önskligt att frågan inom orten omfattas med allt. det allvar den förtjenar; 2. Väganläggning emellan Fjellsjö och Bodum har allt sedan 1850 varit upptagen å de till Rikets Ständer aflemnade generalförslag, men dock endast under tredje klassens arbeten; 3. För vägomläggning emellan Nästlands och Weda gästgifvaregårdar har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande redan under den 11 Juli 1857 i underdånighet anmält behofvgt af statsanslag, och är arbetet antecknadt på generalförslaget; 4. För vägomläggning emellan Helgoms bro och Marks gästgifvaregård är kostnaden upptagen på generalförslaget, sedan planen blifvit omarbetad; 5.
N:o 95. 201 dä Grundén i sexton års tid varit i Rikets Ständers tjenst oell, enligt tjenstebetyg, på det mest berötnliga sätt densamma förrättat, tilldess han år 1832, utan eget förvållande, biet' derifrån skild, och först från är 1858 till är 1865 hugnats med ärligt understöd af 600 Riksdaler, vördsamt vägar föreslå, v att Rikets Ständer måtte bevilja Kamreraren Grundens enka. Mariana Wilhelmina, född Falk, för hennes återstående lifstid och så länge hon lefver i enkestånd, ett årligt understöd af 500 Riksdaler Riksmynt, motsvarande hälften af Grundens i lifstiden innehafda pension, Om remiss af denna motion till Höglofliga' Stats-Utskottet får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 15 November 1865. J. Nordlund. N:o 93» Af Doktor Säve I Om ändring i nuvarande författningar om kungörelsers uppläsande från predikstolen. Vid sistförlidna riksdag gjordes motion i Hedervärda Bonde-Ståndet, att den skyldighet måtte upphöra, som hittills ålegat presterskapet, att uppläsa författningar, kungörelser och pålysningar, m. m., hvilka med gudstjensten icke hafva något gemensamt, samt, att sådana författningar, m. m., hädanefter måtte genom pastors försorg från någon tjenlig plats i hvarje kyrka genom annan utsedd lämplig person uppläsas, hvilken person, om den ej kunde på annat sätt utväljas och erhålla godtgörelse för sitt bestyr, det borde vara pastor medgifvet att utse och förordna, dock på pastors eget ansvar, att uppläsningen ordentligen fullgjordes; hvarjemte borde bestämmas, att de kungörelser, sorn under en föregående söndag blifvit upplästa, skulle derpå följande söndag genom klockarens försorg hållas uppspikade, eller på annat lämpligt sätt finnas tillgängliga i kyrkans vapenhus eller församlingens sockenstuga. — Såsom skäl för motionen har blifvit anfördt och kan ytterligare anföras. att uppläsandet af kungörelserna täger den till gudstjensten anslagna tid Bill. till R. St.
Jag vet icke om det har fallit någon ledamot af R. o. Ad., som icke tillhör flottan in, att göra en jemförelse t. ex. emellan t hvad Flottans 800 Marin-Soldater kosta med de omtalade dryga ' kostnaderna för våra Gardes-Reg:ten; men om en sådan jemförelse göres, skulle det kanske förvåna R. o. Ad, att finna att aflöningen för desse 800 man, hvilken är föreslagen att förhöjas, upgår lill ett snarare högre belopp än det hvardera af de Kongl. GardesRegdena för det närvar:de erhålla, ty kostnaden upgår till 90,000 R:dr, eller mera än något af Gardes-Reg:tena, oberäknadt ränta och underhåll för till inqvartering nödiga kaserner. Jag tror således det varit skäl för StatsUtsk. att tillse om verkligen en så dryg penningsumma är nödvändig för den tjenst, hvilken utgöres af det Den 19 April f. m. 149 rågavar:de reg:tet, sä mycket mer som det icke varit omöjligt att isa StatsUtsk. att denna tjenst skulle kunnat bestridas för nära alfva priset, samt att återstoden af penuingarne kunnat äuvändas ill aflöning åt manskap, hvilket för flottans bästa varit långt nytigare, och något afseende borde man väl hafva fästat derpå. Ilå man på så många ställen sett framhållas den omvårdnad som äfven den närvande administrationen hyser för skärgårdsför svaret, torde man böra tillse huru dermed i handling förhåller sig. Om vi gå (ill räkenskaperna, och det kan naturligtvis icke falla mig in alt tala om andra exempel än dem som i räkenska perne visa sig, skall man der t. ex. finna alt då under den tid jag hade förtroendet att vara Konungens Rådgifvare i dessa ärenden, förslag blifvit tipgjorda att skaffa staten någon behöflig lindring genom vissa Under-Officerares indragning, så har nu denna indragning blifvit verkställd på ett sätt att den egentligen länder till fördel för en station på de tvenne andras bekostnad.
PresteSt , då derstädes beslut fattades, att detta belopp borde blifva a millioner r:dr specie -efter 1664 års myntfot, har jag tagit mig friheten uppställa ett förslag till propos., som jag ber få uppläsa under anhållan, att det mätte antagas såsom contra-propos. till Utsk:s förslag. Denna redaetion är följande: ”Att Bankens metalliska eassa ej får gå under ett belopp af 2 millioner r:dr specie; åliggande Bancost.yrelsen att för delta andamål vidtaga förberedande nödiga åtgärder så tidigt, alt metalliska cassan ej må qvarblifva vid detta nedsatta belopp.” Från denna propos. 1*20 D e n 2/J Juli f. ra. äro nied flit uteslutna alla slags tillägg i afseende på sedelemissioner och nya lånetillgångar för näringarna, emedan jag anser denna fråga lämpligast och riktigast förekomma vid pröfningen af de sednare punkterna af Utsk:s betänk.; och jag tror, att de Hrr, sorn nitälska för dessa lånetillgångar, böra vara tryggade, då i denna propos. icke finnes något hinder för att, dä dc sednare punkterna förekomma, söka gynna näringarna så mycket man behagar. Hr von Hartmansdorff: Jag skall icke trötta It. o. Ad. med att vederlägga de åtskilliga anmärkningar, som emot mitt förra yttrande blifvit gjorda, utan blott förklara, att jag, underrättad derom, att ett RiksSt. redan fästat sig vid den samma af 2 millioner r:dr silfver specie, hvilken Hrr Lagerhjelm och Cederschjöld föreslagit såsom det minsta belopp, Banken alltid borde hafva i sin cassa, vill, för att icke äfventyra de olägenheter, jag befarar deraf, att Utsk:s förslag skulle, med en eller annan modification, blifva antaget, hellre afstå från mitt yrkande om minimibeloppets bestämmande till 3 millioner r:dr specie, och förena mig med förenämnde Hrr. Jag instämmer således i anhållan om den propos. , som Gr.
Jag tillstyrker, då Grefve Frölich och Herr Hjerta redan uppgjort, Contrapropositionen, och jag anser öfvertygelsen inom Ståndet så stadgad, att jag ej tvekar, huru voteringen aflöper, alt Den i4 Augusti f. m. 79 vi må få bifall till Utlåtandet såsom första alternativet i voteringspropositionen, och den proposition, som desse Herrar föreslagit, till Conlraproposition, samt att voteringen ju förr dess heldre må för sig gå. Herr Rosenblad_, Bernhard: I en del af de ämnen, som blifvit föremål för discussionen, men ej höra till saken, skall jag ej ingå, nemligen om rätta grunderna för det uppfostningssätt, sem bör antagas i Sverige. För att ingå uti en sådan pröfning, fordras en betydlig practisk och theoretisk kunskap om ämnet, samt kännedom, huru i olika tidehvarf sig dermed förhållit, och huru den enskildla bildningen tid efter annan och i olika landar fortskridit. Detta är en kunskap, sorn jag ej vågar göra anspråk på alt ega, och jag öfverlemnar en så svår sak åt de Herrar och Män, hvilka med förtroende till sina åsigter, med sina idéer framträdt. Jag skall hålla mig till det, som nu är stäldt till vår pröfning, nemligen det begärdta nya penningeanslaget. Frågan innefattar då: är det erforderligt till nästa Riksdag, detta anslag? För att icke vara erforderligt, skulle det på något sätt icke hehöfvas. Antingen man antager minoritetens grundsats inom den stora Coinmitcen, som vill hafva uppfostringsverket! sådana de nu äro, eller deras mening, som vilja gifva Elementarläroverken en betydlig förändring, ty icke lärer afsigten nu vara att tillstyrka, att Konungen 8o Deu r 4 Augusti f. nr. skulle antaga de af några här yttrade meningar, att man borde lemna undervisningen handlöst åt den enskilta omtankan, (^att lemna den uteslutande åt
Det » måste anses konstateradt », heter det der på den 230:de sidan, » att den vida öfvervä- gande delen af landets qvinliga skolungdom utgöres af sjuklingar. » — Hvad kan väl kraftigare tala för hygieniska reformer än detta ödesdigra faktum? med litet ansträngning kunde orka med. Har en god idé fått lif, gäller det att strida för den och framför allt icke göra den till en modesak. Det kunde lätt bli dess död. Lär ungdomen att betrakta » modet » med nyktra ögon, och den skall aldrig mera fullständigt underkasta sig dess tyranni. Men äfven tiden för uppfostran har ett slut. Den unga flickan är sådan vi fostrat henne. Ännu skulle vi dock vilja gifva henne ett välment råd. Hon får icke nu sätta sig hemma i ro och hvila på sina lagrar. Hur illa de mödrar göra, som af » ömhet » icke vilja skicka bort sina döttrar, förstå de lyckligtvis eller rättare olyckligtvis ej. De kunna icke räkna ut, att när de sjelfva ej mera finnas till, barnen icke längre kunna hålla dem i förklädsbandet. Dessa stå då kanske ensamma i verlden, oförmögna att reda sig sjelfva. Nej, fattig så väl som rik skall efter slutad lärotid ut i verlden för att lära tänka och handla för sig sjelf, rikta sin erfarenhet och pröfva sina krafter. Frihet och ansvar äro två vigtiga vilkor för en sund utveckling. En afton i qvinn oklubb en. llpfl ör oss, stockholmare, iir omnämda qvinnoÜJH) klubb icke längre » nlgon nyhet för dagen ». Den utgör helt enkelt en lyckligt realiserad idé — en af de få, som vår energiska tid lyckats genonidrifva till allmän belåtenhet. Vid första uppropet i tidningarne, som afsfig att åstadkomma en teckning i och för bildandet af en qvinlig sällskapskrets, hvars mål skulle blifva att skaffa sig egen, dagligen tillgänglig lokal, hålla läsrum och till och med spisning för sina medlemmar, anordna sammanträden och diskussioner, ni. m., bl ef man litet tvehågsen.
Jag yrkar således, att, i öfverensstämmelse med grundlagens uttryckliga föreskrift, proposme må blifva sådane, som Hr von Hartmansdorff föreslagit. Frih. Palmstjerna: Jag ber att få hemställa, huruvida en sådan diskussion, som denna, kan leda till något annat resultat, än alt vi uphöra med diskussionen och votera efter de framställda proposme. Något hvar af oss är så vand vid voteringar, skulle jag tro, att något misstag icke kan ega rum, och det är i det hela vid delta tillfälle alldeles likgiltigt, hvilken propos., som äijä- eller nej-propos.; men jag tror, alt den ordning, i hvilken Hr Frih. o. Landtm, framställt proposme, bör i allmänhet iakttagas, när det icke kan föranleda till misstag. Derigenom besparas tid och man kommer till samma resultat genom voteringen. Jag hemställer att R. o. Ad. behagade godkänna de voler:spropos:r, som blifvit af Hr Frih. o. Landtm, framställda. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lät härefter ånyo upläsa ofvanstående förslag till voter:spropos. samt hemstälde sedermera om R. o. Ad. behagade godkänna detsamma; hvarvid ropades ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande. Hr Lefren: Jag ser icke något skäl, hvarföre man skall gå ifrån grundlagens stadgande, och instämmer i afseende på ordningen för proposmes upställande med Hr von Hartmansdorff. Uplästes till justering samt godkändes följande voteringspropos. Den, som bifaller att, vid votering om bifall eller afslag till Den 12 April e. m. 363 20:de punkten af BankoUtsb:s betänk. n:o 24, afslag uptages i ja-propos:n och bifall i nej-propos:n, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, kommer vid nämnde votering bifall att upföras i japroposm och afslag i nej-propos:n. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer:
Ridderskapet och Adeln till Lag-Utskottet remitterat, har Herr Gustaf Montgomery framställt anmärkning dervid, att Krigs-Hof Rättens flesta Ledamöter, hvilka innehade andra embeten på Stat, endast för tillfället förordnades till nämnde Doinarebefaltning och kunde, när som helst, derifrån godtyckligen entledigas, samt att Öfre och Nedre Borg-Rätterne befunnos i samma cathegori; och då ändamålsvidrigheten af så beskaffade Domstolar ansåges ligga för öpen dag och deras tillvarelse slå i strid emot begreppet om ett fritt och lagbundet samhällsskick, hvars första vilkor vore alt hafva en af godtycket oberoende, sjelfständig Domaremagt, har Motionairen föreslagit, att, i händelse dessa Domstolar icke kunde undvaras eller med de öfrige Hof-Rätterne förenas, platserne deri åtminstone måtte förklaras permanenta> med deremot sva - Zag-Utskottets Betänkande N.- 88. rande löner pä ordinarie Stat, saint innehafvame icke få bekläda något annat embete eller tjenst. Med afseende å beskaffenheten af de mål Krigs-Hof-Rätten, dels såsom Öfver-Rätt, i anledning af anförda besvär emot Krigs-Rätls beslut, dels ock såsom förste Domstol, bar att upptaga, tror Utskottet, alt det icke skulle vara lämpligt alt upphäfva samma Domstol och öfverflytta des* Domsrätt till de allmänna Hof-Rätterne. Det kan invändas, att den högste instanlien är gemensam för så väl de mål, hvilka fullföljas från KrigsDomstolarne, sorn de rättegångsärenden, hvilka af allmänna Domstolarna blifvit afdömde; men detta förhållande förmodar Utskottet destomindre utgöra giltigt skäl för berörde förändring med andra instantien, som, enligt 30 §. Regerings-Formen, äfven i Högsta Domstolen tvänne mililaire personer skola öfvervara de mål, hvilka från Krigs-Domstolarne dragas under Konungens pröfning, och samma mål dessutom böra redan hafva erhållit den utveckling, alt behofvet af serskild Domstol för desamma då mera är mindre än förut.
Jag hat icke haft nöt* tid, ätt rätteligen begrunda det af Höglofl. Stats-Utskottets Afdelning för Financen författade Betänkande om Penninge-verkets reglering och isynnerhet om Dis cont inrättningens framtida stadgande; om jag ock ägde någon förmåga, att befatta mig med delta Riks-Högmål. Det vill utan tvifvel falla ganska svårt ätt afhjelpa den öfverklagade penninge förlägenheten, utan att bereda nya oredor, då bevisligen den samrnanlagde Bancooch Riksgälds Sedelstocken öfverstiger 26J Million Riksdaler Banco, och Sveriges Rink svårligen förrriått upprätthålla Sedelmassans värde emot Specie-Myntet och varupriset, då den samma öfverstigit 9 till 10 millioner, som ock varit det högst behöfliga beloppet för Sverige med Finnland, då Rörelse-Capitalet varit fullgiltigt. En fortsatt indragning af Banco-Sedel-Stocken anser Höglofl. Utskottet vid denna ställning med * toen 20 Junis med skal för vådlig; men otkj att én tillökning inöfver beloppet vid 1814 års slut borde andi vikas. Om ock på den grunden medgifves, att dc Summor, sorn ifrån 1815 ars början till Banken ingått och vidare inflyta, åter skulle sättas i omlopp, så begriper jag icke, hurri det för Banken må bära sig, att utom bela Riks-Discont* Bonden biträda, efter påståendet, Riksgälds-verket successivernent med 4 millioner, Allmänna Magazins-inrättningen med 7 till 12 Hundratusende Riksdaler saint dessutom halld Kongl. Majit vid förefallande händelser det lilla och stora Creditivet tillhanda; och detta allt titan att, efter den stadgade grundsatsen, öka Sedelstockens varande belopp d. 1 Januari 181 g< Ett förökndt Diséontbiträde af 800,000 E d. Ihco är redan utlofvadt ät Götha Canal Direction.
Majit ansett angeläget, att en noggrann undersökning af Götheborgs och Bohus Läns UppbördsVerk i hela dess vidd matte företagas och i sådant afseende i Nåder förordnat Herr KammarRådet L. O. Faegersten, att i egenskap af ■vice Landshöfding skyndsamligen lägga hand icke allenast vid den yppade balancen och hvad dermed gemenskap ägde, utan ock vid alla de ärender, sorn röra utredandet af UppbördsVer. kets rätta tillstånd i samma Län, samt uti allt detta vidtaga de åtgärder Kongl. Majits Befallnigsbafvande enligt Lag och Författningar tilta höra, om hvilket allt Kongl. KammarCollegium uti Nådig skrifvelse den lo Julii innevarande år blifvit förständigadt. Jag liar anmärkt vid Kongl. Majits Befallningshafvandes på Gottland utfärdade Kungörelse af den 25 Februari 1814, deruti vid vite af En Riksdaler Tretiotvå skill, påbjudes, att alla vägfarande skulle begagna vänstra sidan vägen, att Föräldrar och Husbönder borde ansvara för den förseelse deras barn och tjenste, folk i detta afseende begå, och att de derföre ådömde böter skulle delas till hälften emellan , o Åklagaren och den Sockens FattigCassa, der förbrytaren vore bosatt eller Mantalsskrifven : Att, om Locala förhållanden på Gottland kunna föranleda till ett så ovanligt Påbud, som inskränker Nyttjande-rätten af allmänna farvägar till blott ena hälften deraf, hvilken inskränkning skulle för vägfarande, vid mörka årstider, kunna - fjfustlticeOmbudsm. EmbetsBerdttelser.