Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I en härifrån afsänd rapport förklarade Dmitri Laptew det vara fullkomligt omöjligt att omsegla de tvenne mellan Lena och Indigirka utskjutande uddarne Kap Borchaja och Swjatoinos, emedan, enligt enstämmig utsago af flere i trakten lefvande jakuter, isen här aldrig smälter eller ens lossnar från stranden. Med Berings medgifvande reste han till S:t Petersburg för att lemna nödiga upplysningar åt amiralitets-kollegiet. Detta beslöt dock, att man skulle göra ännu ett försök till sjös och att, om det ej lyckades, kusten skulle kartläggas genom landresor. Det är numera lätt att inse, hvarpå den olyckliga utgången af dessa tvenne försök att segla mot öster berodde. Man hade fartyg, som voro föga dugliga till kryssning, man vände för tidigt på året, och till följd af obenägenhet att aflägsna sig från kusten seglade man in i den stora, öster om Lena befintliga hafsbugten, från hvilken ingen större flod bortför de der under vintern bildade eller dit från hafvet neddrifna ismassorna. En viss fasa för den uppgift, som blifvit ålagd dem, tyckes dessutom hafva varit rådande hos Dmitri Laptew och hans följeslagare, och i motsats till Deschnew, saknade de sålunda första vilkoret för framgång, den fasta öfvertygelsen om uppgiftens utförbarhet. På amiralitets-kollegiets befallning anträdde Dmitri Laptew i alla fall sin andra resa, och han jäfvade nu sin egen spådom, i det han kringseglade de båda uddar, som han trott alltid skulle vara omgifna af obruten is. Sedan han kommit förbi dem, frös fartyget in den 20/9 sept. Laptew hade då ingen aning om, på hvilket ställe af kusten han befann sig eller huru långt han hade till land. Han förblef i detta oangenäma läge under elfva dagar, efter hvilkas förlopp en af styrmännen, som den 11 sept./31 aug. blifvit i båt utsänd från fartyget, kom åter öfver isen till fots och berättade, att man ej hade långt till Indigirkas mynning. På den närbelägna kusten hade åtskilliga jakuter slagit sig ned, och der fans äfven en rysk simovie.
Om Salpeterns renande från oarter 1844. Populär afhandl. om sättet att bygga Salpeterlador, val af jordarter, deras behandl. och afsjudning 1845. Om Tjernetillvei kningen i Sveriges nordliga Provinser tryckte i Läsning för Folket, 12 årg. 3 häft. 1840. Efter dessa uplysningar tror jag, att R. o. Ad. skall finna med sin värdighet öfverensstämmande att bevilja den begärda pensionen, så att man icke förvisar en utmärkt man till fattighuset, en man som under en lång lefnad nitiskt och med framgång arbetat för sitt fäderneslands förkofran. Hr Montgomery, Gustaf: Destoheldre förenar jag mig med siste talaren, som jag är motionär i ämnet, och det förundrar mig, att Utsk. saknat kännedom om den utmärkte mannens förtjenster. Af Utlåt, som tyckes innefatta ett uprepande ur min motion har R. o. Ad. hört hvilka vetenskapliga arbeten han utgifvit. Han har tillbringat 20 år i de norra länen, der hans nyttiga verksamhet beredt allmogen förut saknade tillgångar. Ilan är 74 år gammal och numera sjuklig. Under sina yngre år undervisade han allmogen i konsten att tillverka potaska, äfvensom han i fråga om salpeter upfunnit en reningsprocess, som tillskyndat Staten stor vinst. Jag anhåller om bifall till min motion. Gr. Löwenhjelm, Carl Gust.: Hr Plagemanns förtjenster hoppas jag icke skola blifva vid detta tillfälle af R. o. Ad. förglömde Till bans långa af Gr. Adlrsparre uplästa meritförteckning vill jag lägga hans förtjenst om tjärbränningen. Äfven jag har varit bosatt inom en skogrik provins, som icke är så lyckligt lottad som många andra. Inom denna provins tillverkas i stor mängd tjära och Hr Plagemanns verksamhet har varit der af stor nytta. Jag anser denne man värdig R. o. Ad:ns erkännande utaf hans förtjenster, hvarföre äfven jag anhåller om afslag å Utsk:s Utlåt, i denne punkt och om bifall til) motionen.
RegeringsFormen 522 Den 11 Julii f. ni. begära vederbörnndes endtledigande, och i detsamma äfven gifvit dem decharge ehuru, säger jag, Betänkandet vap så felaktigt uppsatt, fann Ridderskapet och Adeln dock ej skäl, att detsamma återremittera; och jag yrkade ej vo,teri,ng i frågan, emedan hufvu.dsakea var vunnen, nemligen vissh,eten, att man erkände vår rätt; till en. återremiss, hvilken, genom Herr Grefven» och LandtMarskalkens. yttrande blef oss högtidligen gifven. Då så förhåller sig, skulle jag hemställa till Herr Hjerta* om han icke ville afstå från sin begäran om återremiss i detta ringa fjäll, ehuru jag anser honom lika litet sakna anledning som rått att få proposition derå. Kunna vi hafva förtroende till Consti.tutionsUtskottet, i andra vigtigare fall, så må* vi äfven hafva det i, detta. Och ehuru, uppställningen af Betänkan, det visserligen år felaktig, tror jag likväl detta böra til 1 skrifvas mera ett missförstånd, ån någon, afsigt att undandölja innehållet af motionen, Mig synes, »ålunda, att vi ingalunda bortgifva rättigheten, att återremittera ConsfitutionsUtsko,ttets Betånkanden, fastän vi, nu afstå derifrån. Grefve 7/or/z, Claes Fredria. Jag kan alldeles icke instämma i de åsigter Herr von Hartinonsdorff yttrat. Tvärtom förenar jag r»ig helt och hållet med Herr Hjerta, och tror, att fullko nligt skäl år till återremiss af. ConstitutiunsUtskottets Betänkande. Herr Munck af Ref en [kjöld'. Jag vil f; blott förklara min töi undran deröfver, att Herr von, Hartmansdorff bestämdt säger, att Betänkandet Den 11 Julli J, m, 523 nngår ett ringa jall.
Störtar delta, så jåter han det ligga i sist grus, han kunde ej hindra det att falla. Deremot har Köpmannen i ett stort Rike något helt annat ån sitt enskildt» interesse att vårda, nemligen Nationalinteresset, ty med Nitionens fall uttårkas han3 industriekålior. Bågge måste tänka förnuftigt öfver deras respeotiva Statsinteresse. Män i HandelsStäder hafva ofta af vanan att uteslutande afse deras enskildta intresse blifvit förledde till den tanken att detta deras enskildta interesse också är verldens. De kunna ej begripa hvarföre ej den oinskränkta handelsfriheten , sorn ar dem så behaglig, ej är införd i hela verlden. Oredan i åsigterne kan blifva ganska vådlig om den äger rum hos Folk med inflytelse. In/kränkning i Näringsfrihet kan ej i något håtifeende vara gagnelig. Injkrdukning i utrikes handelsfriheten dr gagnelig och nödvändig, emedan den har för afsigt” att Jtegra och befordra inrikes nåringarne. Denna grundsatts följes i alla Stater, der man med alfvare tänker på National-interesset och ej låter irra sig af bländande theorier. Må det tillåtas mig att anföra ett factum, som klart bevisar rigtigheten af det Systeme jag så ifrigt yrkar, 1 ;o Ubglands utskeppning af yllevaror utgör omkring gide delen af hela Landets export t Den 14 Augusti f. m, 201 och belöper sig enligt uppgifter Jemnade (1820) till ett värde af 5o Millioner Thaler. 2:0 Värdet af den Ull, som felar i England är 4o Millioner Thaler. 0:0 Värdet af de af denna Ull tillverkade varor är nära 120 Millioner Thaler. 4:o Värdet af de varor, som tillverkas af den Ull, som ifrån Spanien och Tyskland införes är circa 4o Millioner. Hela värdet af Ylletillverkningarne är således 160 Millioner Thaler. Om exportvärdet härifrån afdrages, så återstår ett consumtionsvärde för England af 110 Millioner Thaler Om nu England , i stället att gynna Manufacturer, exporterade sin råa produet som är värd 4o
Vi hafva af tidningarne erfarit, att nyligen höllshär i Stockholm en auktion, hvarvid 17 ut - 10 Den 1 Augusti f. m. skänkningsrättigheter inropades, ingen under 3 å 4,000 kannor. För några år tillbaka skattade dessa krogar efter utskänkning af 800 kannor, och ingen kunde då hafva anat, att en sådan förhöjning skulle kunna inträffa. Då jag sål. tror, att det leder till en väsendtlig förbättring, om beskattningen kommer att bestämmas af taxeringskomitén, kan jag icke annat än instämma med dem, som yrkat återremiss. Frih. Raab: Jag vet icke -någon § i förf:n, som så brydde min hjerna, då jag var ledamot i Särsk. Utsk:t, som just den förev:de. Jag befarar dock, att de olägenheter, som skulle upkomma genom antagande af det påyrkade nya systemet, icke blefve mindre än de, som man derigenom vill undvika. En af dessa diden ojemnhet, som skulle komma att ega rum i ännu högre mått än hittills, ehuru den redan nu är ganska stor. Jag vet t. ex. ett gästgifveri, som får betala för 4,000 kannors minutering, under det ett annat, som är af de aldrastörsta i landet, nemi. Fitja nära Stockholm, skattar endast efter 400. Jag anser det bättre att bibehålla ett stadgande, som allmänheten redan är van vid och hvars följder man känner, än att införa nya och anställa experimenter, sorn man icke vet huru de kunna slå ut; hvarföre jag slufer mig till dem, som yrka bifall till Utslcts framställning. Frih. Skjöldebrand: Jag kan omöjligen inse de stora svårigheter, som man säger skulle blifva en följd af det af Gr. Lagerbjelke framställda förslag. Den som i en kommun å landet vill erhålla rättighet att utminutera spirituosa, hade nemi. att vända sig i god tid till K. M-.ts Befh:de, som deröfver skulle höra sockennämnden, hvarefter taxerings-och pröfningsnämnderna finge bestämma beskattningen. Sedan egde naturl. vederb:de rätt att, i händelse af missnöje, afsäga sig den meddelade tillåtelsen.
Det för anläggningen af en hamnbasin invid Carlstad samt en kanal derifrån till Kanikenäset vid Wenern, nämnde stad under 1856—18S8 års riksdag beviljade och år 1859 af Riksgälds-kontoret utbetalda lån å Etthundratusen R:dr, samt de lör hamnbyggnad vid Falkenberg och för fullbordande af hamnanläggningsarbetena vid Strömstad dessa städer under sam,ma riksdag beviljade lån, hvaraf staden Falkenbergs lån utbetaldes under år 1859 med Fyratiosjutusen R:dr och staden Strömstads under år 1858 med Femtontusen R:dr, böra till Riksgäldskontoret återbetalas genom enahanda, å lånens ursprungliga kapital-belopp beräknade. årliga inbetalning och samma ränteberäkning sa nt påföljd vid inbetalningens fördröjda verkställighet, som uti näst ofvanstående 2:ne §§ finnas föreskrifna för der uppgifna lån. § 67. Till återbetalande af det under 1856—1858 års riksdag beviljade lån för hamnbyggnaden vid Färjestaden i Thorslunda socken på Oland, skola Sex procent å detta låns under år 1858 från Riksgälds-kontoret utbekomna kapital-belopp. Tolftusen åttahundrafemtio R:dr, hvarje år erläggas; börande räntan härvid godtgöras elter Fyra procent samt det öfriga utgöra kapital-afbetalning; och skall dessutom för det till liqvid förfallna beloppet, då detsamma icke inom föreskrifven tid inbetalas, erläggas Fem procents årlig ränta intilldess inbetalningen verkställes. % 68. De, för nedannämnde hamnbyggnader och andra arbeten för sjöfartens underlättande oeh befrämjande, under 1859 och 1860 års riksdag beviljade samt under åren 1861 och 1862 från Riksgälds-kontoret utbetalda lån, nemligen: för Stats-U(skottets Memorial JYs 200.
Plenum f. och e. m. samma dag är ett och samma plenum, från f. m. uppskjutet till Den 27 A ja rit. t’, lii. lill c. m. Prot.-justeringen har nu fortgått t. o. lii. Frih. Elingspers nyss upplästa yttrande, sedan någon uppläsning af de föregående i prot. antecknade yttranden icke blifvit begärd, och prot,-justeringen, som försiggått i öfverensstämmelse roed R. o. Ad:s derom vid riksdagens början fattade beslut, måste således anses fulländad t. o. m. Frih. Klingspors nyssnämnde yttrande; men sedan en ledamot derefter begärt, att prot. fullständigt skall uppläsas, så måste äfven fullständig uppläsning deraf äga rum frun Frih Klingspon yttrande till slutet af prot. för samma dag, emedan det är hvars och ens rätt att vid justeringen få prot. fullständigt uppläst. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att af förmiddagsprot. d, 3 Febr. endast återstode följande få ord: Fortsättningen af detta mål uppskjöts till eftermiddagsplenum. Med undantag af dessa ord vore prot, redan helt och hållet uppläst. Hr Dalman hade begärt uppläsning af Frih. Klingspon på e. m. afgifna yttrande, och denna uppläsning hade skett. Då Gr. af Wetterstedt äfven begärt, att hans yttrande skulle uppläsas, kunde det ej heller förvägras. Underteckn. Ridd.Secret. tillkännagaf, att Gr. af Wetterstedt på e. m. ö. 3 Fehr. a:ne gånger yttrat sig, och uppläste derefter båda yttrandena. Hr Dalman: Jag anhåller, att för fullständighetens skull äfven Gr. Posses och Hr Cederschjölds yttranden på e. m. må blifva upplästa. Hr Crusenstolpe: Förekommen af Hr Dalman, får jag endast tilltigga den anhållan, att de få ord, jag vid samma tillfälle yttrade, äfven måtte blifva upplasta, för att legitimera min rättighet eller, rättare sagdt, min skyldig — het att nugot fullständigare deltaga i denna discussioti.
StatsContoiret ansett sig icke kunna tillstyrka, att 1 Svenska uppbörden inblandas Norrskt mynt, helst summorne ej kunde controlleras och tillfälle derigenom uppkomme, att, på räkningen af gränseallmogens utskylder, föra hvad rätteligen dit icke ilo Banco-Utsköttets Betdnkanden. hörde, derest Cours förhållandet lemnade någon fördel vid levereringen af Norrskf mynt i stallet för Svenskt. Och har Kongl. Majit uti nådigt Bref till Kongl. StatsContoiret, af deri ,18 Jan. inne varande år, i nåder tiilkännagifvit, det Kongl. Majit icke funnit skäl, att till Holmdals-boernes underdåniga anskökning samtycka, i På de här ofvan åberopade skäl, anser jag för min del anledning för Beredningen ej vara, att å den väckte Motionen tillstyrka bifall-’’ Ut supra. In fidem Protocolli. G. Ilelsingius. Ankom den 29 April 1823, Betänkande till Rikets Blögl. Ständer, om förlängning uti tiden för äterlöseti af i Banquen pantsatt Silfver. "^-J"ti ett, från Högh Bidderskapet och , Adeln, till Banco Utskottet remitteradt Memorial, har Hr X.. Hammarsköld , till afböjande af de förluster, som äfven genom oförvållade tillfälligheter kunna be« redas för dem, hvilka i Bancjuen beläna Guldoch Silfver-Panter, dymedelst att desse Panter, när Uåneu icke före eller å förfallo-dagen, blifva återbetalde eller omsatte, hemfalla till Banquen, föreslagit den förändring af de, i detta hänseende nu gällande Författningar, att en viss lösnings. BancoUtskottets Betcinkanden. lil tid af fjorton dagar elier en månad efter förfallodag?», likväl mot en billig straff-ränta, måtte Läntagare förunnas, och fdrst, sedan äfven denna ibsnings-tid vöre försummad, Banquen ega rätt att det pantsatta såsom, sin tillhörighet anse.
För flera år tillbaka vågade fru Agnes en gång bedja honom om hans förtroende; hon ville lära känna de bekymmer, som synbarligen fördystrade hans lynne, för att, såsom en trogen maka, dela dem med honom. Hon hoppades kanske tillochmed att kunna alldeles förjaga dem, ty hon tviflade då ännu icke på sitt inflytande öfver hans hjerta. Men det sätt, på hvilket han tillbakavisade hennes bön, öfvertygade henne, huru djupt hon bedragit sig. Och alltsedan erhöll hon dagliga bevis på mannens tilltagande köld; hon fann med förskräckelse, att hans kärlek blott varit en flygtig passion, som hastigt brunnit ut och lemnat rum åt liknöjdhet ... kanske tillochmed åt harm och ruelse. Hon hade nu längesedan upphört att hoppas på en lycklig förändring i detta tillstånd. Drakes kalla höflighet mot sin hustru öfvergick småningom till bitterhet, ja till hårdhet, då han utan skäl började misstänka, att fru Agnes sökte utforska de hemliga sysselsättningar, i hvilka hon anade, att grunden låg till hans förändrade sinnelag. Det hade nu slutligen gått derhän, att den arma qvinnan fruktade sin mans närvaro, darrade vid ljudet af hans steg och bäfvande undvek hans dystra, iskalla blick. Hennes helsa blef vacklande, hennes yttre behag härjades af själslidanden; i hvarje ögonblick nedtyngde henne den visshet, att hon för sin man endast var en börda, från hvilken han önskade att blifva befriad. Med denna önskan öfverensstämde hennes egen längtan. Men endast döden kunde bryta den olyckliga förbindelsen ... och om döden kunde hon ej bedja, sedan hon betraktat sin dotters ansigte, på hvilket hennes sista blick hvilade, innan hon öfverlemnade sig åt en orolig slummer; med en sådan bön kunde hon ej möta dagens stråle, sedan den lilla Hedvig från sin korgsäng bredvid modrens läger räckt henne sin famn till morgonhelsning. Vi nämnde, att fru Agnes befann sig med Hedvig i sitt kabinett. Dörren till detta öppnades, och herr Gustaf Drake inträdde. Sådane besök voro sällsynta.
Utom förenämnde arbeten hafva under revisions-året betydliga reparations-arbeten blifvit utförda, dels genom utbyte af nya telegraf-stolpar emot äldre, som befunnits skadade, dels ock derigenom, att de å liderna förut begagnade hattar af gutta-percha, hvilka, här liksom i det öfriga Europa till en början använda, erfarenheten visat vara för ändamålet mindre lämpliga, blifvit utbytta mot dylika af jern och porslin; och hafva de utgifter, som härför ifrågakommit, utgått af verkets inkomster för telegram-befordringen. § 2. Sedan Kongl. Maj.t under den 24 Mars 1857 förordnat, att, i stället för den dittills följda taxerings-gruncl efter telegraf-liniernas längd och riktning, porto-afgifterna för telegram-befordringen borde beräknas efter så kallade telegraf-zoner och i geografiska mil, så hafva, genom Chefs-embetets försorg, i öfverensstämmelse dermed, nya telegraftaxor blifvit utarbetade och från den 1 Juni nämnde år tillämpade. Antalet från samtliga stationer afsända telegrannner uppgår till 174,864 stycken. § 3. Till den i räkenskaperna vid årets slut utbalanserade kontanta behållning, 22,243 R:dr 14 sk. 2 rst. Riksgälds, som äfven finnes intagen i ofvanstående tabell, äro såsom verifikationer fogade 2me af vederbörande tjensteman i Rikets Ständers Bank, den 12 Augusti innevarande år utgifna intyg, enligt hvilka Telegraf-verket vid förstnämnde tid egde innestående i Bankens depositions-afdelning tillsammans Banko R;dr 60,424: 18 sk. eller Riksmynt 90,636 R:dr 56 öre; och har Chefen för Telegraf-verket, medelst påskrift å det ena af nämnde depositions-bevis, vitsordat, att af denna behållning under år 1858 utbetalts för år 1857 R;mt 68,393: 27. samt att 1857 års behållning utgjorde » 22,243: 29.
Afsiglen med det af LagUtsk. här framställda förslag har varit att förekomma den öfverklagade olägenheten för rätlsökande parter, att behöfva qvarligga vid tinget under hela den tid, som tinget fortfar, eller att nödgas göra flera resor till tinget med oförrättade ärenden Om LagUlskts förslag vinner bifall, kommer denna olägenhet att försvinna; ty då äger domaren att på första lättegångsdagen utsätta och bestämma de dagar, då hvarje mål skall till handläggning förekomma, och hvarje kärande eller svarande part vet då, när han bör vara tillstädes för att få sitt mål afgjordt, och behöfver då ej mer, som förut, möjligen qvarblifva till tingets slut. Om domaren icke agde rätt att afgöra ett mål, då Svaranden uteblef, ehuru dagen varit bestämd, då målet skulle förekomma, Utan blott att förelägga vite, så vore icke ändamålet vunnet, alt nemi. bespara den kärande parten onödiga tingsresor. Frih. Raab: Jag har blifvit missförstådd af Hr Cederschjöld: min mening har icke varit att inskränka domarens rättighet ända derhän, att blott kunna förelägga nya vitén, Utan vill jag fullkomligen bibehålla honom vid den rättighet'LagUtsk. här föreslagit. Jag vill dessutom öka denna rättighet dermed, att, om domaren så för godt synes, kunna kalla parten till samma ting, i händelse målet skulle vara af beskaffenhet att ej kunna afdömmas, parten ohördan; men min mening har visst icke varit att föreslå någon förändring, som skulle leda till rältegångarnes försölande. Hr Cederschjöld: Den rättighet, som Frih. Raab vill tillägga domaren, tror jag, att han redan äger och skall fortfarande äga, äfven med antagande af LagUtsk:s ifrågavar. förslag. Det är gifvet, alt om svarande part icke kommer tillstädes vid tinget på den bestämda dagen, och domaren finnér, att målet icke kan företagas, med mindre han blir hörd; så äger också domaren i lag grundad rättighet att förelägga den bortovarande, att vid vite infinna sig vid samma ting, så framt parten finnes så nära till hands, att sådant låter sig göra. Jag tror alltså, att den scrupel, sorn Frih.
Hvad åter beträffar sättet för bidragets utgörande, anser jag Hr Hjerta, uti sin Betänkandet åtföljande särskildta mening, hafva så fullständigt och väl utredt frågan, att jag dervid ej har något att tillägga, och Ur alldeles af samma tanj Ridd, o. Ad, Prof, o Bandi 20. 3o6 Den II April e. m. ka som lian, att summan bör utgå genom en Gärd. Af hvad som blifvit anfördt rörande förskott från Saltpetter-fonden, är jag glad, att genom Grefve Löwenhjelm ännu mera vara stärkt uti den öfvertygelse jag förut hyst, att denna fond ensamt tillhör Jordbruket, och att den ej kan användas för annat än Hemmansägares nytta. Jag är dock visserligen ej emot, att de 5oo,ooo Riksdalerne förskjutas af Saltpettersfonden för Hemmansägarnes räkning, hvarigenom det belopp förminskas, som vid fördelandet af hela Gärden på dem belöper. Då fonden, såsom Grefve af Ugglas anmärkt, är så stor, att den i alla fall svarar mot ändamålet, anser jag folket böra vara belåtet dermed, att någon del användes till afvärjande af ökade utgifter. Men att dessa medel skulle anvisas för alla skattdragandes gemensamma räkning, anser jag vara högst obilligt, när man besinnar, att Städerne blott i proportion af deras hemmantal till Saltpetter-fonden bidragit, och Stockholm till exempel endast består af 4 och fem åttondedels mantal, hvilket knappt utgör mera än en femtontusendedel af landets hemmantal. Om man nu, oaktadt ett sådant förhållande, beslöt att använda denna fond till ifrågavarande behof, så skedde följaktligen en stor. orättvisa. Jag yrkar återremiss å Betänkandet, på grund af hvad Herr Hjerta ^anfört, hvarmed jag i alla delar förenar mig. Den il April e. m. f>o? Herr von Hartmansdorff, Auguft: Då frågan om utgörandet af dessa summor första gången förevar, instämde jag med en annan värd Ledamot i den tanka, att Norrska Riket borde med Sverige deltaga i deras betalande. För närvarande har StatsUtskottet uppgifvit beloppet af den summa som erfordras.
N:o ii5 afStatsUtsk. föreslagna villkor, atigtde skyldighet för Professoren Akerman att kostnadsfritt undervisa de unga läkare, som om ortliopediska sjukbehandlingen önska taga närmare kännedom, beslutat alt i dess ställe vid det beviljade anslaget fästes det villkor, att en yngre läkare af Professor Åkerman vid institutet antages, såsom dess biträdare, hvilken af honom undervises i den orthopediska läkarekonsten, för att sålunda bildas att en gång efter Professor Åkerman kunna blifva institutets föreståndare; dels i öfrigt bifallit hvad så väl i betänk. N:o 1 15 som N:o 264 blifvit afUtsk. tillstyrkt, blott med det tillägg, att anslaget till Professor Åkerman personligen, 5oo r:dr, utgår från och med början afinnevar. år, D e n J S e p t e m b t r e. in - ar, samt uppföres på allni indraga.stalén; varande MedStånden inltjudna att om enahanda beslut sig med PresteSt. förena. Frih. Fleming, Herm. Reinh , uppläste följande: En representant kan och bör ej med liknöjdhet förbise att med sin röst biträda en så allmänt nyttig och välgörande, som denna ifrägavar., nu under öfverläggning förehafvande sak, hvilken synes lända till fäderneslandets så väl närvarande som framtida nytta och gagn. — Här kommer nemi. att under denna öfverläggning afgöras om orthopediska institutets bestånd eller fall. Det mätte då tillåtas mig att blott få framställa 2:ne frågor: 1:0 Har denna inrättning ej redan tillräckligt motsvarat fäderneslandets billiga erkänsla för dess välgörande nytta, då flere hundrade krymplingar nästan at alia åldrar blifvit satte i tillfälle, genom helsans återfående, välsigna denna inrättnings grundläggare? 2:0 Böra ej R. St. då behjerta denna välgörande anstalts bestånd?