Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ekon.-Utslcts sätt att behandla min motion gifvit anledning till både förundran och klander, »var välgrundad!», så får jag, under åberopande af hvad jag redan yttrat med hänseende till för handen varande, af vår ståndsrepresentation föranledda omständigheter, förklara, att jag icke ämnar, på grund af de belysningar och uppgifter, som af mig här blifvit lemnade, belasta R. o. Ad:s protokoll med nå got yrkande, hvarken om gillande, afslag eller återremiss af det föredragna Utsk:s-Betänk:t, utan får R. o. Ad. deröfver besluta, som det för godt synes, dock med förbehållen rätt för mig, att, med hänseende till det blifvande beslutet, vidtaga hvad mig grundlagsenlig! tillkommer. Jag ber endast att till hvad som förekommit få tillägga: att ett sädeskorn må vara aldrig så kärnfullt, aldrig så fröbart, så erfordras alltid tid för att det skall skjuta brodd. Ar väderleken gynnsam och jordmånen god, sker broddsätfningen fortare än i motsatt fall. Idéer och yttrade åsigter äro äfven att anse såsom utsädeskorn, och såsom sådane betraktar jag äfven mina förslag och åtgöranden till landtförsvarets ändamålsenliga organisation, hvilka hafva utgjort föremålet för min verksamhet under de kraftfullaste åren af min mannaålder. Ehuru missgynnande omständigheter hafva fördriijt deras broddsättning, har denna likväl nu inträffat, och är jag fast öfvertvgad, att under de förändrade förhållanden, som måste vara att snart förvänta, så skola broddarne ofördröjligen förvandlas till strån med, till ett älskadt fosterlands lycka och sjelfbestånd, fruktbärande ax. Hr af Klint, Erik Magnus: Under afhörandet utaf slutet af Hr Stjernsvärds yttrande har jag börjat draga i betänk., huruvida icke ett stillatigande å min sida varit det lämpligaste förfaringsättet och rätta svaromålet; men då jag redan dessförinnan begärt ordet, vili jag likväl yttra några ord med anledning af åtskilliga utaf de anmärkningar, som nu blifvit mot Utsk:ts förslag i ämnet framstälda.
Penningbristen torde måhända ännu länge fortfara och under tiden finnes ingen annan utväg än att inskränka sina utgifter och vänta till dess genom vinsten pä de andra företagen nytt kapital hunnit bildas, hvilket åter kari söka användning i jordbrukets tjenst. Här har framkastats den fråga, på hvad sätt den mindre jordbrukaren skall kunna afsätta sina ladugårdsprodukter, då han ej gerna kan sända några få skåip. smör, ost etc. till England, och således ej kan draga nytta af denna export och blifva hulpen i sin ladugårdsskötsel. En sådan utväg skulle vara, att byoch sockenmejerier inrättas, der han kan föryttra sin mjölk, och derifrån den vidare utfördes under förädlad lorm. Jag känner med säkerhet att detta redan lyckats inom flere provinser. Jag vidblifver mitt förra yrkande. Hr Montgomery-Cederhjelm, Robert Nils Germund : Det är, i min tanke, ganska olyckligt, att den hos oss så allmänna tendensen, att referera allt till principer, synnerligen gjort sig gällande inom tulltaxnns gebit. Man är frihandlare quand méme, eller protektionist quand méme, ocd »utom kyrkan ingen räddning». För min del tror jag, att man rätt väl till sina tänkesätt i allmänhet kan vara frihandlare eller protektionist; men dock låta praktiska skäl verka till möjliga undantag från grundsatsen. I afseende å förevarande artikel, har jag kommit till den åsigt, att Revilln.-Utsk:ts förslag bör bifallas. Man har så länge hört den satsen drilvas, att enda möjligheten att upphjelpa jordbruket, vore att främja ladugårdsskötsel, att denna sats numera nästan kan anses såsom ett axiom. Frih. af Ugglas har sagt att man vill välta all skuld för landtbrukets betryckta ställning på tulltaxan och att man deri har orätt. Detta medgifves; men då statsmagterria kunna gifva landtbruket någon uppmuntran genom tulltaxebestärnmelserna, synes mig att så bör göras. När nu åsigten hos landtmännen allmänt är den, att ladugårdsalster böra beläggas med tull, hemställer jag, om icke R. St:r böra lyssna till denna allmänna opinion.
Så vidt jag fattat deras mening, har ingendera af dem bestridt rättighet för landssekretme att befatta sig med enskildes angelägenheter, så vida de dertill äro villige och deras öfriga göromål sådant medgifva. Men deremot hafva båda bestridt att sådant skulle dem genom lag kunna åläggas. För min del kan jag icke annat än instämma uti dessa ledamöters yttrande, att landssekretme äro embetsman och icke kommissionä - Den 4 December. 127 rer åt enskilde. Jag hoppas, lika med Hr von Hohenhausen, alt Utsk. afstyrker och att II. St. derefter afslår motionen. Hr Printzenskjöld: Carl: Ulan alt vilja ingå i något yltrande, huruvida det kan vara nyttigt, att utsträcka den ifrågakornna promolorialrälten, måste jag förklara, det jag anser de skäl, som ilr Akerman lagt till grund för bestridande af ifrågavar. motion, icke vara riktiga. Hr Åkerman har nemi. yttrat, all landssekret. skulle blifva både domare och ombud, då promotorialer af dem emoltagas och expedieras. Jag för min del tror, att sä icke är förhållandet. Om Kas Bef:de i ett län, för enskild persons räkning, tillsänder K:s I5ef:de i ett annat län lagsökningshandlingar i promotorialväg, måste sökanden till K:s Hef:de i det län, der ansökningen intemnas, förskjuta de dervid erforderliga kostnader, hvarigenom Staten således icke kommer att vidkännas kostnaden för handlingarnas öfversändande. Landssekrel:n mottager promolorialel jemte lagsökningshandlingarna och det förskjutna kostnadsbeloppet för kommunikationen med gäldenären och, sedan handlingarna tillhandakoramil K:s 13ef:de i det län, hvarinom gäldenären bor, samt kommunikationen med honom blifvit verkstäld och hvilken det åligger K. Bef:de ali ombesörja, inkommer förklaring lill K:s Bef:de från gäldenären.
Widergren, A. F. I: 264,318 Wieselgren, Harald I: 254, 317 Wigström, Eva I: 298f, 309 –, Fredric II: 144,398 –, Gustafva Wilhelmina II: 86, 399 Wijkander, O. I: 310, II: 415 Wilhelm I av Preussen III: 48, 359, 420 Winqvist,? Wisén, Theodor I: 168, 310 Witthoff, Nils Anton II: 86f, 400 Wittrock, Ulf II: 422 Wollter, Jeanna Alfrida se Nilsson, Jeanna Alfrida Voltaire, François Marie Arouet de III: 388, 401, 419 Wranér, Anna Wilhelmina Fredrika I: 163, 309 –, Julie III: 353 –, Thecla se Sköldberg, Thecla de Vylder, Augusta se Ribbing, Augusta Wåhlin, Helena se Norborg, Helena –, Josephina I: 304, 308 –, Lars Johan I: 222,304 –, Peter Samuel I: 306 –, Sofia se Reuterdahl, Sofia Zethræus, ? frk. Zorn, Anders III: –, Emma III: Zweigbergk, Anna von se Christenson, Anna Åkerblom, Anna Catharina se Quiding, Anna Catharina –, Elisa se Trägårdh, Elisa Åkerhielm, Anna se Quiding, Anna Åkerman, Anna II: 296, 417 –, Karl Johan II: 417 Åkermark, Alma II: 280, 416 Åkeson, Johanna Sofia II: 34f Örnberg, A. G. I: 131, 302 –, Hans Christian I: 170, 311 Östergren, August I: 280 ABSTRACT Stora boken och Dagboken The Big Book and Diary III With this volume, the publication of the diaries of Victoria Benedictsson, the Swedish authoress, is completed.
Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter och enär Hr af Geijerstam, Johan Henrik, och Hr Hjärne,-Harald, enl. nyss öpnade vallistor blifvit valde till Ordinarie ledamöter i de Utsk., hvaruti de förut varit Suppleanter, Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer, att utse en ledamot i Bevilln.Utsk. efter Gr. Sparre, en Suppleant i BankoUtsk. efter Hr af Geijerstam samt en Suppleant i Serskildta Utsk. efter Hr Hjärne. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Bevilln.- Utsk:s d. 5 och 17 dennes på bordet lagda Betänk. Af 4, ang:de grunderna för den blifvande Allmänna Bevillningen samt föreskrifterna för deras tillämpning. Usta punkten, innehållande erinran, att de i Ulsk:s förslag förekommande sifferbelopp och procent-bestämmelser, hvilka, först sedan stalsbristsumman blifvit känd, kunna definitivt stadgas, blifvit upstullde endast förslagsvis och för att uttrycka det förhållande, i hvilket Utsk. ansett bevillningen böra fördelas mellan de serskilde medborgare-klasserne. Lades till handlingarne. 2:dra punkten, ang:de Hr Henschens motion om borttagandet af bevillningen efter t och 2 artiklarne; och 3:dje punkten, ang:de komministern Beckmans motion om den urliga bevillning ens nedsättande med en tredjedel af dess nuvar:de belopp. Utsk:s i dessa punkter afgifne yttranden biföllos. 4:de punkten, ang:de väckte motioner örn uphäfvande af personliga skyddsafgiften. Hr Hjärne, Harald: Utsk. har i premissen tillkännagifvit, att det beslutat, att skyddsafgift icke bör uphöra; men kommit till det resultat, att det slutligen vill afgifva ett Betänk, i det afsecndet. Jag anhåller således, att denna punkt icke mätte bifallas, emedan sådant skulle innebära ett gillande af Utsk:s yt - 246
Derifrån till och med 16 Skillingars , dito —- — 8 Derifrån till och med 33 Skillingars , dito lo Derifrån till och med 1 Riksda» lers, dito — 1 6 Derifrån till och med a Riksdalers, dito — 2 — Och för de Chartor, som öfverstiga 3 Riksdaler, två Procent af beloppet. Riksens Högloft. Ständers Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Betänkande, i anledning af vackt fråga, dels oin inrät - Ii6 Bevillnings och BesvärsVtsi. Betiinkanden, tandet af en tätare Postgång emellan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i alla Lån, dels om ett vidsträcktare begagnande af Po st-inrättningen i, allmänhet Dl. Dl. Ifrån Höglofl. Bidderskapet och Adeln har, till Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens gemensamma handläggning , den 2 sistledne Januari , blifvit remitteradt ett Memorial af Herr Grefve J. H. Gyllenborg; deruti föreslås: I:o Att ej mindre Postgång måtte inrättas tvenne gånger i veckan emellan alla LandshöfdingeSäten, än äfven, när så påfordrades, Cornmunication desse emellan beredas genom vanlige Brefbärare ; Och anser Herr Grefven en sådan inrättning af desto större vigt, i anseende till de många inbrottstölder och rymmare, hvilka under närvarande tid förspörjas, som efterlysningar och undersökningar i dessa afseenden icke utan en tätare Postgång kunna vinnas så skyndsamt som vederbör , åtminstone i den ort hvarest Herr Grefven är boende , eller Wingåkers Socken på gränsen af Södermanland och Nerike, der det i följd af belägenheten måste inträffa , att , om rymning eller stöld sker i Wingåker, kan efterlysning icke utfärdas, i nästgränsande Socken af hlerike förr, än stundom Tolf dagar derefter , emedan Postgång är endast en gång i veckan ifrån Nyköping till Örebro, och alla Vestra Provincer i Riket. 2:0 Att hvar och en måtte äga rätt, att Bevillningsoch BesvärsUtsi. Betänkanden.
Och grufligt det humöret pröfvar — Man må nu vara än så glad — Att se om mulär och om klöfvar, Så fort man öppnar på ett blad. Diktens ovanliga längd omöjliggör naturligtvis hvarje utförligare återgifvande af densamma, blott några lösryckta rader därur kunna anföras. Skalden uppmanar i dikten kvinnan: I allt man ju bör hålla måttan; Men utan att för mycket ge, Nog kunde ändå nittiåttan Ha gjort en gladare entré. &gt; Var stolt! det är din rätt. Var ljufl det är ditt värde, och stifta, blyg och trygg, för våra seder lag.&gt; Vidare säger han: » Jag söker kvinnan ej bland bistra amazoner. » Ty regn och slask och dusk och dimma, Det är det enda den bestått, Och att i sådant väder rimma Är ej den ljufligasie lott. fram, jag stiger för publiken JJtur mitt obemärkta hörn Och ber om mildhet i kritiken Emot den stackars krönikörn. Dock glad jag går med smuts på kjolen, Om sant det sades häromdan, Att själfvaste Andrée vid polen, Det är, som slår och sköter kran. Vid läsningen af Iduns puffar Ha ökats mina gråa hår; Pegasen ej så ledigt luffar, Man nog förstår vid femli år. Maskinen är nog ej så enkel, Och kyligt kanske att stå still, Men Strindberg kunde väl och Fränckel Också en smula hjälpa till. Och om ej ödet vill mig sända, Hvad intresserar min publik, Så kan det mig som andra hända Att soppa koka på en spik. Dock alltid bör man tillit hysa, Alt han sin sak skall rätt förstå: Han är nog rädd, vi skola frysa, Och därför släpper han ej på. Som Idun sagt, åt kvinnosaken Jag allra främst migjigna bör, Och att däri man mest är vaken, Väl höfves Iduns krönikör. Men hvad han släppt, det är ballongen, Som flyger vildl med sin gondol, Ty snart för femtionde gången Personelsett ett » föremål ». Han anser henne » Mer vördnadsvärd än stor, mer öm än minnesvärd, hon segrar skönare med tårar än med svärd. » Och till sist polemisar han med de » lärda kvinnorna », af hvilka väl hans tid hade få representanter att uppvisa.
Klockare redan nog betungande hrefbefordringsskyldighet kan, genom förenämnda stadgandes allmänna form och kitslighet hos vederbörande, förvandlas till ett outhärdligt onus, utom det att denna pligt lått, der Klockaren tillika är skollärare, kan råka i kollision med hans åliggande såsom sådan. När man härtill t3ger i betraktande, att grunden till detta Kyrkolagens hud, en långsam och osäker postgång, icke numera, med våra i detta afseende vidtagna ändamålsenliga Författningar, förefinnes, så synes mig förbemälda stadgande i 24 Kap. 32 § af 1686 års Kyrkolag utan olägenhet kunna upphäfvas och undanrödjas samt derigenom en talrik och nyttig klass medborgare befrias från en ofta olidlig tunga. Pastorerne åter kunde billiglvis, liksom Domkapitlena och Kontraktsprostarne, för sina embetsbref och skrifvelser erhålla frihrefsrält — för deras enskilda bref och meddelanden sinsemellan ha de ju tillfälle att draga försorg, på sätt dem häst synes. På grund af det nu anförda, och i öfverensstämmelse med Erik Christenssons från Göteborgs och Bohus län vid förra riksdagen väckta motion, som till ingen åtgärd synes hafva föranledt, får jag härmed alternativt föreslå: i:o merberörda stadgandes i 4686 års Kyrkolag fullkomliga upphåfvande och denna postbefordrings ordnande så, att bref, cirkulär och stamböcker, som från Kongl. Maj:t ankomma till Domkapitlen, för att Presterskapet delgifvas, måtte medsändas och åtfölja Kongl. Majis och Konungens Befall - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 75 ningshafvandes andra kungörelser, samt pastorerna för öfriga embetsskrifvelser erhålla fribrefsrätt; eller 2:o ett närmare bestämmande och förklarande af hvad och huru mycket en klockare åligger alt. såsom postbud till vederbörande befordra. Om remiss lill Höglofl. Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1862. B. J. Holmlin, från Göteborgs och Bohus län, N:o 56.
En dräng utskickades för att skaffa fisk ur träsket, en gosse från närmsta torp skulle till skogen för att vittja harbrännorna och hjerpsnarorna, en piga knådade deg, en annan stötte opp lingon som nedlaggts att frysa och som nu skulle användas. Det bakades, det bultades, det stöttes, det slamrades i alla knutar. Lakan framtogos från vinden och glättades, sängkläder framsläpades derifrån, hvilka förr aldrig oftare störts i sin hvila, än för att dammas och piskas. Under allt detta bestyr syntes Sigrid lugn och stillsam som vanligt. Man märkte knappt att hon sysslade med något, men under hennes händer antogo rummen småningom ett trefligare utseende. Fru Metta hade sjelf, i yngre dagar, spunnit och väfvit tapeter till ett par rum. Dessa hade af de våldgästande bönderne blifvit nedrifna och hängde i trasor. I all tysthet jemkade Sigrid opp dem, hopsydde de lösrifna styckena och borttvättade fläckarne. Öfver borden utbredde hon hvita dukar, enris ströddes öfver de redan förut hvitskurade golfven, och innan kort såg det helt trefligt ut på Tannila. Det var redan mörkt om aftonen när Klas Fleming red in på gården på Tannila, jemte några andra herrar och åtföljd af herr Erik, som ridit ut för att möta honom. Fru Metta välkomnade den höge gästen på trappan, der hon stod och neg djupt. Fleming kastade sig af hästen och steg raskt upp för trappan. ”Se god afton, fru Metta”, sade han räckande henne handen. ”Eder herre är så villig att vara mig till tjenst, så att han förleder mig att besvära äfven eder. När man ger mig ett finger, så tar jag hela handen. Hade jag dock vetat att klubbmännen förut våldgästat här, så skulle jag väl nu icke kommit; dock hoppas jag att icke göra eder omak. En gammal krigsman är van att ligga på marken i samma kläder som han bär om dagen, och aktar ej så noga om litet dam fastnar på lädret. Och icke försmår han rågbrödet för att det ej är fikon, utan är han nöjd med hvad som råkar förefinnas.
AfdJg, 14. §8 Den 17 Martil, f. äfi. hör, med det för hvarje år bestämda Creditivef, antingen Bolaget eller deras Fordringsägare. 2:0 Att så vidt tillgångar gifvas, äfvert Treprocents* Fordringsägatne erhålla en betydlig del af d«- ras fordran straxt, för att löcka dem till Sedelutbyte, eller, om sådant ej anses nödigt, till ett frivilligt afsägande af deras rättighet , att genom Lagsökning begära invisning i Discont* massorna. Denna första Utdelning har jag trott mig kunna bestämma till 25 Procent, och tiden till den 1 julii »8 »8• 3:0 Att all upplu pen Ränta ända till den 1 October 18 • 7 bstalas med 3 Procent efter Sedlarnes innehåll}, men efter’denna dag med 5 Procent} hvilka alla Räntor erläggas vid hvar betalningstermin för hela Summan till dato. Att afbetalningarne ske hvart halft år, den första, som sagdt är, med 25 Procent den 1 Juli 1818, men sedan hvar och en med Procent, hvarigenom hela Capitalet blifver betalt den 1 Januarii 1823. På dessa vilkor, sorn jag, till undvikande af Schisme, föreslår lika för både CanalDisconten och Malmö Discont, ehuru det för den sednare medför en icke obetydlig förlust för Banquen, tior jag mig med säkerhet förutse, att ingen skall behöfva frukta något åtal. — Om Götheborgs Discont blir ser. skilt föreslagit. t. Den ändra hufvudgrunden, som jag icke kan frångå, och om hvilken både jag och flera andra torde komma att yttra oss, när Utskottens egentliga FinanceFörslag förekommer , men som jag emellertid Vill här i sammandrag Den 17 Martit, f. lii. 59 framställa , äi*: att RörelseCapitalet vid siri närvarande sioilek bör bibehållas, och icke BancoOch Riksgälds-Sedelstockf n.
Upplästes 3:ne från de öfriga PuksSt. ankomna prot.- utdr., af innehåll, att PresteSt. d. i, BorgareSt. d. 3 och BondeSt. d. 10 dennes bifallit BancoUtsk:s memorial N:o 3. Uppå derom af II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd proposition biföll R. o. Ad. BancoUtsk:s nu föredragna memorial N:o 3. Frih. Cederström: Jag anhåller att i protocollel få förvara min reservation emot detta beslut, såsom stridande mot det, R. o. Ad. vid sista riksdag fattade till vinnande af den besparing, som bör och kan vinnas. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s d. ii dennes e. m. på bordet lagda utlåtanden: N:o 12 i anledn. af K. M:s nåd. propos. om afskrifning af en i saltpeterfondens räkenskaper balancerad summa, utgifven såsom lån till Carl Gustafs stads gevärsfactori; N:o i3. i frågan om eftergift af ett danaarf till Piteå stad. Företogs till pröfning StatsUtsk:s d. 11 dennes e. m. på bordet lagda utlåtande, i anledn. af arrendatoren af Svartsjö Kungsgård, f. d. Grosshandlaren Weners ansökning om nedsättning i arrendet. Hr af Ekenstam. Israel: Jag skulle icke besvära Ståndet med någon tillökning i de tal, som här afgifvas, om jag ej trodde, att knappast någon äger så mycken kännedom som jag i detta ämne. Arrendatoren af Svartsjö har på den egendomen under 18 års arrende nedlagt sin förmögenhet, under ständigt sviket hopp att i tidens längd se sina nedlagda qapilaler fruktbärande genom de större revenuer, som han skäligen ansett sig kunna påräkna af egendomens förbättrade skick, hvarför han haft all möda och kostnad ospard.
Devöfmev, evlägge# femton pvocent, lifroäl meD afDvag af Det infatta beloppet. 1V t in. Slfgtft fot: Cavactevo^uUtnagirov §. 40. 3öv §ullmagtev, öppna Q3ref eliev Dvefolutioncv, frotlfa l>äDaneftev meD* Dela#, på Cavactev eliev Stomm, fyeDev odj mävDtgljet af ämbete eliev Sjenft, eliev å fåDan befallning, nteD froavé tnnebafmanDe ej åtföljer lön på ©tat el; ler befämD tjenfgövingöffplDtgbet, fall t bemtllning årligen erlägga# ©ep pro? cent af beloppet af Det fäntplaDe papper, IjmavmeD Dplifa $ullmagter, öppna 33vef eliev Dvefolttttonev, eftev Den i iCottgl. Sttajit# -RåDigå ^ttngörelfe angå-. ettDe fämplaDe pappev&afgtften ftaDgaDe gvunD, bltfma belagDe. ©en, font erhållit Ifögve Caractev, än forn åtföljer ittttebafroanDe tjenfie; graD, od) eftev. behörigt fövovDnanDe, minft ett åv, förrättar Den tjenft, font ;46 ntotfroarar Den l;ögre Qtaractecen, famt fåDattt roeDerbörtigen flprfer, erlägget ide unDer famma tiD någon £atuctet&Q3ewtllning.
»Det gör det visst, det», svarade jungfru Stina med en röst som skälfde af rörelse och ifver. De följdes således åt in i barnkammaren, som nu blifvit möblerad, och Marianne drog fram låda efter låda, utbredande dess innehåll. Jungfrun var hänförd. Hon granskade sömmar och spetsar med kännareblick; allt var till mästerskap konstfärdigt, och hon greps af beundran för sin unga matmor. Man kom i samspråk. Isen smälte. »Jag har också haft en liten», sade jungfrun och torkade sig i ögonen med sitt rena bomullsförkläde, »men han dö ifrån mig när han var tre år gammal.» »Ah?» Marianne såg på henne med deltagande. Hon glömde alldeles det oberättigade i att jungfrun haft en liten, och det kom en känsla af gemensamhet mellan dem båda. Det var så roligt att få tala med en qvinna om allt detta, och jungfrun, som var så gammal och erfaren, hade många goda råd att gifva. Marianne hade känt sig så skygg för sin mor, att hon vid sitt sista besök i staden visat sig bestämdt och kallt afvisande så fort denna sökt bringa någonting sådant på tal, hur grannlaga och varsamt hon än gjort det. Med jungfrun var det helt annorlunda. Hon tog det hela så enkelt och naturligt: allt var som det skulle vara, det var ingenting att blygas öfver och ingenting som man behöfde gå omkring med en skuggrädd grannlagenhet. Och dock låg det en medfödd finkänslighet i hela hennes sätt att uttrycka sig, som förvånade Marianne. Det hade slagits en bro af hjertlighet mellan arbetsträlen och den damen. De voro qvinnor båda och det fans numera som ett slags frimureri dem emellan. Marianne kände att hon fått en vän, och för lifstiden. – För så litet! Denna nya bekantskap förde med sig en förnimmelse af värma och trygghet för den unga matmodern. Dagligdagslifvet på Tomtö fick en ny prägel för henne. Otaliga voro de små omsorger och uppmärksamheter, som jungfrun efter den dagen började egna henne. Det var som om hon blott skulle ha gått och väntat på någon att få omhulda. Damluckorna hade dragits upp för en hopspard tillgifvenhet. Gud nåde den som nu slog på den strängen att fru Marianne ingen nytta gjorde i sitt hus!
Den 12 Augusti691 Ridderstapet och Adeln fann af z momentet i detta protocolls-utdraq, hwaruki Bonde-Ständer yttrar sig anse Götha Canal-Bolag, enligt erhållit privilegium af Konung och Stander, böra frän ben private actie-ägare älagde bewillning, undantagas, att den härom af Bonde - Ständer ensamt wäckt» fräga, numera komme akt ur nämd-srägorna förswinna. I afseende pä Bonde-Ständets inbjudning till Ridderstapet och Adeln att afstä frän desi beräkning af capitations-afgiften efter dagswerkcn, yttrade sig Grefwe Norner, 6orgn: Afsigten med den föreflagne beräkningen af capuations afgiften efter dagswerkcn war att göra densamma pä en gäng lindrigare, der det kunde tarfwas och billigare i det hela. I stället akt förmoda, det Bonde-Ständet stulle deremot hafwa nägot att inwända, trodde jag, Bonde-Sländet stulle i det hela finna deruti en fördel. Dä nu det Hederwärda Ständet dömt derom annorlunda, och önstat att wi skulle afstä ifrän berta förslag, sä, ehuru jag warit den, som först yrkat det, ar jag långt ifrän att wilja enwist fullfölja mitt påstående, dä jag finner att min »välmening antingen warit ett miflt-ag eller icke blifwit rätt fattad. Dä Bonde-Ständet i afseende Pä flere afgifter, som närmast röra Ridderstapet och Adeln, ipgätt uti Åtskilliga jemknin» gar efter Nidderstapets och Adelns önskan, säsong kill exempel i afgiMrne för rustkjenstmarker sch n - sockne hemman, skulle jag önska, att wi denna gäng ginge deras önskan till mötes. Arr 6yr Den 12 Augusti. Herr LandtMarfkalken proponerade, i anledning af Grefwe törners yttrande, bifall lill Bonde-Ständets gjorde inbjudning. Ropades Ja och Nej. Friherre 8taöl von kllollllein yttrade sig: