Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Friherre Boije, Ludvig, har deremot, med tillstyrkande af Herr Friherre von Strokirchs förslag, förnyat sin förut gjorda hemställan om införande å nyo af consumtionsafgift å vissa öfverflöds-artiklar, och i sammanhang dermed upplyst, att vid 1812 års Riksdag stadgades en sådan afgift, som åter vid 1815 års Riksdag afskafFades, men vid 1818 års Riksdag ånyo antogs, till dess den i8a3 åter afskaffades, och hvarvid det sista Riksdagen äfven förblef, samt att ifrågavarande afgift uppgått till i5o,ooo R:dr om året. o~) Johannes Johansson från Götheborgs och Bohus Län har hos Hedervärda Bonde-Ståndet, såsom medel mot lyxens och öfverflödets stigande, föreslagit, att en lämplig Bevillning malte stadgas för bruket af caffe, the, viner, allehanda utländska tyger och andre för näringarne ej oundgängligen nödige varuartiklar. p') Såsom en ytterligare Bevillningsgrund har Herr Cederschöld, Pehr Gustaf, hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln föreslagit en årlig Bevillning å caracters-fullmagter, hvilkas skadlighet för samhället Motionairen vidlyftigt utvecklat, men likväl icke uppgifvit caracters-bevillningens belopp, utan öfverlemnat bestämmandet deraf åt Bevillnings-Ulskottet, med erinran, att den icke borde utgöras af andra, än dem, som hädanefter ville blifva med sådane fullmagter hugnade.
Maj:t dcrwld i väder äska af Banken, eller Banken meddela detta biträde, utan sädan säkerhet som Banco - Fullmäktige kunde godkänna; och ehuru Kongl. Ma):t förutsäg och i näder förklarade, att Stats-Verket omöjeligen kunde bestrida desi cnskilta utgifter, om den ät Banken säsom säkerhet erbudnc halfwa Tull-inkomsten StatSWcrket fränginge, upstod bock hos Kongl. Maj:t sä mycket mindre nägon twckan att lemna denna säkerhet, som Riket i annat fall icke kunnat frälsas, eller Rik, sens Ständer ivid deras sammankomst bereda betz rädd, ning. Detta ändamäl är minnet, och Riksens Stän» der hafwa ägt rädrum, att taga den kännedom om Rikets werkcliga tillständ, som sä snart en önskad fred äterwinves och alla ditintills nödiga Läne - biträden kun, na uphöra, sätter dem i tilfälle, att med säkerhet bestämma hivad till Rikets framtida sjelfbeständ erfor, dräs och hwilka utwägar dertill blifwa de tjenlrgaste. Ibland föremälen derwid mäste hivad till StatsWerkets uprätthällande tarfwas, komma att utgöra en hufwudsakelig del. Dock som de författningar Riksens Ständer härom widtaga egenteligen lära beräknas för den tilkommanbe tiden och sannolikt icke förr, än nästa är gä i »verkställighet, men Stats - Verket nu är och för äterstoden af detta är skulle förblifwa i stor förlägenhet samt eftertänkeliga följder bereda-, derest inkomstcrne, sädana som be uti innewarande ärs RiksStat päräknas, icke finge odelade till Stats - Verketbehof anwändaS, sä gör Kongl. Maj:t sig fbrwMd, atk 246 Den 11 September. att Riksens Ständer finna angelägit, att tell hwad Kongl. Maj:t nu angående Stats ' Conkoirrts disposition af hela Tull - upbörden i näder proponerat, lemna rtt skyndsamt bifall.
Af mången torde det anses formätit att en Den 11 April f. m. *35 person, som är ovan vid alla slags Embetsmanna åtgärder, vill upphäfva sig, såsom Talare emot en man hvars öfve» lä^sna skicklighet, af ingen klok. och sakkunnig kan bestridas, men da Friherre Wirséas sednast uppläste skrifteliga anförande afhandlar ett högst vigtigt ämne, som äger så nara gemenskap med Fäderneslandets bästa, och då d't dessu!om tyckes innehålla förberedelser, till de Financiela åtgärder, hvilka äro föremål, för Ridderskapet och Adelns ja hela Nationens största uppmärksamhet, så vore det lika stridande emot min öfvertygelse, som oförenligt, med en Riksdagsmans pligter, att förtiga de tvifvelsmål, som hos mig uppstått rörande ofelbarheten af åtskilliga Friherre Wir*éns åsigter, ehuru jag medgifver, att uti nämde anförande, finnas mångå sarn ngar hvilkas riktighet i principen ingen kan bestrida, och hvilka blifvit, med mycken insigt och sakkän. nedom ltamstälde. Sedan Friherren sjelf tagit en verksam del i den tillförordnade FinanceComfiéens långvariga öfverläggning^, och hvarken der, eller under närvarade Riksdag, begagnat tillfället att grundeligen undersök i jordbrukets och näringarnes iråkade fö'lägenhet, så förefaller det migoväntadt, att Friherren nu först, säger sig vilja uti sammansatta Lfiskoftens beredning upptaga tiden, med undersökningen derom, hälst Friherren ifrån 1812, haft en icke obetydlig del, i ledningen af de allmänna ärenderna, och Ifi6 Ven r l April f. rrv. således bättre än någon annan varit i tillfälle att bedömma verkningarna af alla de Financielia och Economiska åtgärder, hvilka sedan dea tiden blifvit vidtagne.
Herr Cederschjölds förslag synes overkställbar!, i anseende till bevisningens svårighet och den mängd chicaner, hvarföre man vore utsatt, i händelse något exemplar befunnes doldt. Men, såsom ett medel att försäkra sig om ett arbetes behållande, sedan det blifvit utgifvet, föreslår jag, att den som tillämnar ett sådant företag, må i allmänna Tidningarna uppmana författarens arfvingar att gifva tillkänna om de sjelfva vilja besörja en ny upplaga af skrifter, eller afstå derifrån. Obehöflig är ingalunda en sådan försigtighet å någondera sidan; ty under mitt vistande härstädes har det handt, att en fattig arfvinge efter en berömd författare kommit till mig och hegardt råd huru han skulle få dela vinsten på fadrens arbeten, dem en annan utgifvit. Då inkomsten af litteraira arbeten i vårt land är så ringa alt det nä - Den 29 Ja 1111 ar i i f. m. 2 '9 stan fordras sjelfförsakelse för att egna sig deråt., skulle jag anse det såsom ett slags helgerån att beröfva författare eller hans arfvingar deras skärf. Jag yrkar derföre godkä nnandet af det gamla förslaget, eller ock någon sådan föreskrift, sorn jag nu föreslagit. Herr Cederschjöld: Jag utbeder mig i korthet få redogöra för den princip, hvarifrån jag utgått. Det i en utgifven skrift uttalade ordet tillhör icke blott, författaren, utan äfven det allmänna och jag tror att man ej bör söka hindra sitt fädernesland att skörda frukten af snillenas utsäde. Jag tror derföre, att man bör söka förlika de båda intressena, det enskillas och det allmännas. Hvad för öfrigt mitt förslag angår, så skulle man ju kunna stadga, att när Boken ej funnits på i5 år i någon Hufvudstadens Boklåda, eller i den stad, der skriften är tryckt, så skulle det stånda hvar och en fritt att å nyo upplägga samma arbete. Grefve Frölich: Herr von Hartmans dorffs förslag tyckes vara grundadt på billighet, och jag vore nästan färdig att gå in derpå.
Huru blefve de då ålagde ordinarie rotering? Den värde talaren har sjelf erkänt, att R. St. vid 1815 års riksdag förklarade, att all roterad jord af frälse-, kronooch skatte-natur borde från extra roteringen skiljas, och med ordinarie rotering beläggas, emedan denna var vanlig jords skyldighet; men den värde ledamoten försummade att säga, alt vid 1823 års riksdag det beslut blef fattadt, att så skulle ske. Förut var blott sagdt att så borde ske, men då sades att så skulle ske; och det var till följd deraf som K. M. genom 1825 års förnyade nåd. in - 208 Den 22 Juni e. m. struction för comiterade föreskref verkställigheten af de åtgärder, som blifvit beslutade. Vid 1828 års riksdag begärde R. St. inställelse af verkställigheten häraf: till svar hvarå K. M. förklarade, att den uppgjorda roteringslängden vore blott ett förslag, som ännu ej vore färdigt m. m. Nu har det blifvit färdigt successive; och då uppstår den frågan: kan ett färdigt roteringsverk, som af K. M. är granskadt, godkändt och fatsstäldt, af R. St. upphäfvas, så framt icke R. St. blifva satte i tillfälle att, genom granskning af detta verk, visa det föredraganden hos K. M. har, vid uppgörande af det till fastställelse framställda förslaget till roteringsverk, blifvit vilseförd, eller har vid föredragningen framställt saker som äro oriktiga, ehuru de blifvit af K. Om de förenade Utsk:n nödgas erkänna, att der ej finnes en enda siffra som är oriktig, om de måste erkänna att der ej finnes en enda rote som ej är riktig, ej en summa som ej är på runstycket riktigt uträknad; så äro Utsk:n ock pliglige att erkänna, att roteringsverket är rätt, och att Hallänniugarne ej med fog föra sin talan. Hr von Hartmansdorff: Hr von Troil har gått tillbaka i förflutna tider, för att bevisa rigtigheten af Utsk:ns framställning.
BorgareStåndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behagat remittera ett Memorial af Herr Holm, författadt och ingifvet med anledning af de ventilerade Betänkanden om OdlingsLån, samt Correctionshus. Och, ehuru Författaren förmodat, att dess Motion borde till Höglofl. Statsoch Banco* Utskotten» gemensamma yttrande re - Besy. och Ekon. Utik. Betänka/iden•, mitteras ; så hav Vallöf!. Ståndet likväl funnit för godt, att Memorialet till EkonomiUtskottets ensamma behandling öfverlemna. Men, dä motionen afser tvänne ämnen, hvaraf det ena klarligen tillhör Höglo!]. Banco-Utskottets åtgärd, och det andra redan är af Högloft. Statsoch och detta Utskott, enligt tillförene erhållen remiss, gemensamt behandladt, samt Betänkande deröfver ej blott afgifvet, utan äfven af de flesta Siland Respectiva RiksStånden bifallet; så anser Utskottet sig icke kunna, uti ett sådant sakernas skick* ensamt upprifva och ny ventilation, inpå Riksdagens upphörande, underkasta ett så beskaffadt gemensamt beslut, hvarföre Utskottet äfven tror sig med det öfversända Memorialet icke bära taga någon annan befattning, än att, såsom lenanad upplysning, det samma till handlingarne foga, hvilket för Vallo flBorgareStåndet skulle vördsam t tillkännagifva. Stockholm den 15 Maj 1818. Riksens Höglo/l Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskotts Utlåtande öfver terremiss af Prosten rn. m. Herr Doctor Stenhammars under N:o 6 intagna Memorial. Samteliga Respective RiksStånden hafva nu aflemnat sina Utlåtanden öfver Riksens HögBMim% till RiitSt, Prat igry-iäig, %ida Sami. &' Tjcsv. och Ekon.
S. D. Föredrogs ånyo Slats-Utskotlets Utlåtande N:o 274, i anledning af väckta motioner om stats-bidrag för jernvägsanläggningar. Harvid förekommo: Punkten titt. A-, angående föreslagna jernvägs-anläggningar genom Skåne och Småland till Wettern. Denna punkt återremitterades, med förklarande, alt Ståndet, med fästad t afseende å dess, vid pröfning af sjunde punkten uti Stats-Ulskoltels Utlåtande N:o 27-t, fattade beslut, alt jernvägen bör företrädesvis fulländas emellan Stockholm och Götheborg, vill hafva den mening uttiyekt, att jemväl jernvags-anläagningen genom Skåne och Småland till Wettern bör, under nu inträdande Stats-reglerings-period, erhålla anslag. Punkten li't. angående anläggning en af en jernbana emellan Köping-Hult-jernvägen och Christinehamn, Återremitterades. Och punkten litt. fl-, angående anläggning af jernvägar frän Dalarne till Gefle elter Westerås. Ingressen pag. 33, samt de sex första punkterna återremitterades, och de öfriga lemnades utan anmärkning, dock med rättelse i 7 punkten af ordet arbcts-ackorder till erdet aibets-methoder. 1 öfriga delar bifölls Utlåtandet. Från Bederv. Bonde Ståndet. S. D. Med föranledande af Kongl. Majrts för liden gårdag till Stats-Utskottet remitterade Nådiga Proposition, angående den uti 63 § Regerings-loi men främst omtörmälda Kreditiv-summa, inlemnade till Ståndet Johannes Alisson fr an Malmöhus län ett skriftligt anförande, som, efter deraf skedd uppläsning, blef till nämnde Utskott remiiteradt.
St:r fritt och oberoende disponera öfver Riksbanken, utan att Regeringen eger att lägga någon motvigt emot obetänkta beslut. Jag bestrider icke att jordbruket är i stort behof af understöd; men deremot bestrider jag att banken har någon pligt att afhjelpa detta behof i vidsträektare mån, än som låter förena sig med bankens hufvudsyfte. Jag vill icke förneka, att det vore fördelaktigt, om det funnes en fond för uppköp af Ilypotheksbankens obligationer, och jag beklagar, att icke vederbörande tänkt på nödvändigheten af en fond för sådant ändamål; men jag måste motsätta mig yrkandet, att R. St:rs bank skall släppa till medlen för att bilda en sådan fond. Detta är nemi. ett för banken främmande tillgörande och bör icke komma till stånd, ty det är stridande mot bankens uppgift, att i hvarje ögonblick hafva sina fonder tillgängliga. Man har talat om beredande af förlag åt jordbruket. Ja, alla näringar och jemväl jordbruksnäringen behöfver förlag. Men så länge man, såsom nu är fallet i Sverige, köper egendom med främmande penningar och drifver näringen utan eget förlag, så länge skall icke någon låneinrättning komma att fylla de behof, för hvilka man ropar efter hjelp. Vi måste, ehuru det är sorgligt, finna 594 Den 56 Maj *. nr». oss uti att jordbruksnäringen tvingas in på en annan väg; ty så länge jordbruksnäringen drifves på skuld, ritan eget förlag, måste vi förblifva arme och eländige. I likhet med den värde talare, som närmast före mig hade ordet, anser jag det föreliggande förslaget innebära ett försök att återupplifva bankens fastighets! ånerörelse, ehuru under annan form. Jag har visserligen hört detta förnekas af en annan talare, men har icke kunnat af honom öfvertygas, ty väl är i allmänhet en obligation lättare afsättlig än ett hypothek, men om obligationen icke är begärlig i marknaden, då är den sämre än ett hypothek.
Boyes hela argumentation örn bibehållandet af Allm. Beredn. förfallit; ty det är just för det ändamål, söm med Allm. Beredn. varit åsyftadt, som consultativa Statsråd böra finnas. De böra finnas såsom en motståndskraft emot Ministrarna eller de föredragande och utgöras af personer, som, alldeles oberoende af den ena eller andra Statsexpeditionens administration, kunna öfverskåda det hela och till Konungen afgifva sin tanke öfver det, sorn Departementscheferna föreslå. Den stora säkerhet, Frih. Boye trott sig finna i Allm. Beredntsprot. har erfarenheten visat vara fullkomligen skenbar; ty så länge vårt nuvar. statsskick existerat, har, mig veterligen, icke ett enda Beredn:spr,ot. blifvit tryckt. Att hafva Allm. Beredn. såsom en quasi-fraction af Konungens Conseil under en tid, då man så starkt yrkar på den juridiska ansvarigheten, synes vara högst inconsequent, enär denna Beredn. ej åligger något ansvar; och att den, genomförd så, som vår grundlag tänkt den, skulle Ulltför mycket hindra ärendernas gång, derom lärer ej kunna uppstå någon disput. Hr Lefren har emot Utskrs förslag anmärkt, att Utsk. af Särskilda Utsk:s vid 1823 års riksdag framlagda förslag icke upptagit den delen, som angick Just.Statsministerns skiljande från ledamotskapet i Högsta Domstolen, Denna fråga har blifvit så utförligt debatterad såväl inom denna som de öfriga kamrarna, att föga återstår att dervid tillägga. Jag tillhör icke deras antal, som anse skadligt, att de jure en hög och inamovibel domare sitter i Konungens råd. Jag tror, att detta oftare gagnar, än skadar. Att han, såsom Hr Lef' lön framställt, kunde blifva för mycket maktägande, anser jag vara af mindre våda, än att T Konungens Råd ej skulle finnas en inamovibel embetsman, med pligt att till pro t. reservera sin tanke mot lagstridiga beslut, som kunna tagas någon gång med vilja, och möjligen någon gång af okunnighet om hvad författningarna bjuda.
Ofver detta förhållande har vederbörandes förklaring blifvit infordrad samt åtalet vidare inför Kongl. Hofrätten utfördt; hvarefter utslag fallit den 8 sistl. Juli af innehåll, att Kongl. Hofrätten funnit anledning icke hafva förekommit, det Kämnersrättens domböcker för åren 1760 och 1777 bortkommit genom någondera af förklarandernes vållande eller ens under deras tjenstetid; hvarföre förklaranderne ej heller kunde i denna del af åtalet något ansvar ådömas; men då, hvad anginge de af Advokatfiskal i öfrigt gjorda anmärkningar beträffande ofullständigheten i Rådst.rättens protokoll för år 1850 och oordningen i Rättens arkif, det enligt Kongl. Brefvet den 2 Maj 1766 egentligen ålegat Borgmästaren, sås,om Rådst.rättens ordförande, att tillse, det vid arbetet och sysslorna ordentligen tillgått, samt att följaktligen Öfver domböckernes och protokollernes förfärdigande hålla hand, i hvilket afseende den från Protokollsfprandens, Magistratssekreterarens sjukdom hämtade ursäkt destomindre vore antaglig, sorn samma sjukdom, enligt iäkarebetyget, inträffat först i slutet af Maj månad 1851, hvarförinnan 1850 års protokoll bordt hafva varit fullständigt uppsatte; alltså och med förklarande, att anmärkta försummelsen, hvarigenom någon part ej veterligen lidit skada, icke kunde för Rådmännen medföra ansvar, pröfvade Kongl. Hofrätten, i lormågo af grunderna i l kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist döma Borgmästaren att för hans uraktlåtenhet härutinnan och såmedelst ådagalagda vårdslöshet i hvad Borgmästareembetet tillhörer, plikta sexton R:dr 32 sk. till treskiftes, dock så att Borgmästarens andel i stadens lott af nämnde böter tillfölle länslasarettet i Westervik; och komme, vid det upplysta förhållande, att Kämnersrättens domböcker för åren 1847 och 1849 då mera blifvit behörigen underskrifna, Advökatfiskalens yrkande om särskildt föreläggande i denna del att förfalla.
Dock utan afseende på möjligheten att verkliggöra denna återeröfring af paradiset – hvartill likväl blott behöfdes att älskande och äkta folk endast umginges skriftligen eller i tidningarne – så förefaller mig hela saken något betänklig. Icke som skulle jag våga hysa minsta tvifvel på uppriktigheten af fruntimrens vanliga förkärlek för det ogifta ståndet – hvilket ju på sätt och vis komme att fortfara äfven i dessa paradisiska äktenskap – ty om en sådan förkärlek vittnar erfarenheten – folkökningen skulle jag säga – alltför starkt; de älska nemligen uppenbart att se de ogiftas antal på jorden tillvexa. Men när jag pröfvande lägger handen på mitt eget bröst, här innanför fracken, så att ej plånboken kommer att sitta emellan, så märker jag: att om jag tänker mig min blifvande hustru, huru hon fäster blicken ur det milda djupa blå ögat på det i hennes armar slumrande barnet, glömmande hvarje tillfälligt bekymmer för bekymret om denna varelse, detta klappande hjerta för lifvets sorger och fröjder, hvilket danats ur hennes egen hjertblod, denna förnuftiga ande, i hvilken hennes eget förnuftiga väsende skall fortlefva, och glömmande åter sjelfva detta bekymmer för en af moderskärleken drömd ljuf framtid – om jag tänker mig henne sådan, huru hon genom en salighetens tår spanar efter mig och i mitt betagna öga finner sina egna känslor afspeglade – ja då ger jag paradiset hin och kysser knäfallande fållen af hennes skinnkjortel «Rätt så, Magnus!» ropade gubben och lekte med pipmunstycket mot ögonvrån – medan Magnus, hvilken likasom om han ertappat sig på förbjudna vägar ett ögonblick stadnat både gång och tal, åter fortsatte båda, tilläggande: — Om jag nemligen tänker mig såsom gift man – men tänker jag mig såsom ogift, som jag väl bör göra, efter jag senast i går skriftligen försäkrade mantalskommissarien derom, så låter jag alla narraktiga drömmar draga för den och den och anser, att vi förnuftigare använda vår tid på ett parti bräde. Gubben hade sina funderingar och förhoppningar för sig. Han teg derföre, och efter två minuter hördes i rummet inga andra ord än «troja-dus», «sex-ess» o. s. v.
Län har, under yttrad förmodan, att rättigheten till upphemtning och begagnande af den hafstång, som ur öppna hafvet uppkastas å Sjöstränderne, icke vore genom någon Lag Besv. och Ekon. Vtsk. Betänkande n. bestämd, hvarigenom tvistigheter i afseende på nyttjorätten kunna uppstå emellan dem, hvilkas egor tillstöta stränderne, och de på afstånd derifrån boende hemmansegare, föreslagit, att* då hafstången, som utgör ett förmånligt gödningsämne, lika litet borde kunna anses såsom en uteslutande tillhörighet för dem, å hvilkas område den uppflyter, sont detta eger rttm i anseende till strandvrak och annat gods, som å stränderne uppkastas, genom en särskild författning måtte bestämmas, att hvar och en, som af ålder egt rättighet, att från sjökusten hemta den uppdrifne hafstång, dervid bör bibehållas, hälst, såsom Pehr Bengtsson förmodat, denna förmon inom Halland blifvit afsedd vid Hemmanens skattläggning; och Peter Andersson från scnhmä Län, goda Jemväl förment Strandegsre icke ensamme tillkomma rättigheten till begagnande af från hafvet uppflytande hafstång, och derföre yrkat, att hvar och en måtte tillåtas, att alla tider af året på Sockneeller Byallmänning, samt utmark, der betet icke kan skadas, äfvensom vintertiden, å vägar, få afhemta i fråga varande gödningsämne, med vilkor blott att afhålla sig från utöfvandet af ohägn, och att deltaga i underhållet af de för godsets hemtning nödiga vägar från sjöstranden. — Af de yttranden, som, vid ärendets föredragning till Remiss, inom det Hederv, i8o Bcsv. och Ekon. Utsk.
Landtmätarne i Rikets flesta lån hafva uti särskilda, genom Landtmäteri-Styrelsen insände underdåniga ansökningar anhållit, att, med afseende å otillräckligheten af doras nuvarande lön 1,800 R:dr, ökade göromål för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning medelst karterenovation m. m. samt svårigheten att med förste Landtmätaretjensten förena Landtmäterigöromål åt enskilde, löneförhöjning måtte dem bere - Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. N:o /, om Statsverket 1865. 5 das, i hvilket afseende de fleste hemställt om en sådan förhöjning till belopp af 600 Riksdaler jemte särskild ersättning till inköp af skrifmaterialier och utgifter för Läns-landtmäteri-kontoret, hvaremot en del, och ibland dem förste Landtmätaren i Stockholms län med särskildt afseende å högre hyra och lefnadskostnad i hufvudstaden, föreslagit lönens höjande till 3,000 Riksdaler. Yid öfverlemnande af dessa ansökningar har Landtmäteri-Styrelsen i underdånigt memorial af den 31 nästlidne Juli yttrat bland annat: „Emedan dels tillfällen till erforderliga förtjenster på landtmäteri-förrättuingar för enskilde redan i somliga län äro och snart allmänt blifva mer och mer sällsynta, hvadan Förste Landtmätarne, som ej kunna lefva på sina små löner, se sin ekonomiska existens svårt hotad; — dels anspråken på Förste
Mig fe'ar visserligen kunskaper att kunna ingå i detailler, men uppmärksamhet på de förändringar , sorn under snärt 30 års landthushållning i mitt fädernesland inträffat, hafva stadgat min öfver», tygelse: att, uti en constitutionel Stat. hvarje Medborgare bör äga full frihet, att på bästa Bil. till Ridd. 0. Bd. Fr. 1 Band 14. 210 Den 10 Februarii sätt använda sin arbetsförmåga, och' att vid sin egendom göra aila inrättningar, anläggningar och förb.äUt ingar sorn befordra dess föri trion, alltid under sträng skyldighet, att icke förnärma andras ägande rätt; att alla SkråPrivilegier sk -da och hindra täflan att tillverka goda vahror; Att Staten säkerligen skall vinna mer genom en billig taxering af hvarje Medborgares frigifna arbetsförmåga, förbättrade Egendom ®ch Inrättningar, än den förlorar genom de afgifters borttagande, som Skrå* Inrättningarne äro underkastade; Att hvad som till förbrukning inom landet, antingen är befallt eller tillåtit, bör till införsel vara medgifvit emot så måttlig tull, att tull försnillaren icke med fördel kan täfla med den redelige köpmannen; Att endast sådane vahror böra till införsel vägras, som äfven kunna till bruk och nyttjande förbjudas; Att införsel af spannemål bränvin, trädvahror, jernoch stålartiklar, lin, linolja, med ett ord , af alla sådana vahror, som äro landets egna producter och till vårt fulia behof finnas, elier kunna alstras, böra beläggas med så hög tull, att deras anförande icke gifver någon vinst; Att tullförsnillning belägges med strängt och helst nesligt straff, Att alla bevakningstullar inom landet hvilka härigenom blifva onyttiga, indragas; Att kustbevakningen der mot blir sträng och de dervid använde personer så lönta, att de till försörjning icke behöfva dela lurendräjarnes rof; att de vidsträckta prohibitiva nu gällande författningar minska Statens tullinkomster, utan att minska förbrukningen af de Den lö FebruArii *n Utländska vahror, sorn vana, mode, tillförordnade uniformer och ordensdrägter, med flere orsaker skaffat anseende af oumbärliga; Att dessa författningar endast likta lurendräjare och åklagare; Att de förstöra moraliteten, ty lurendräjaren, hvars vahra confiskeras, beklagas, men de, som verkställa confiscationenj stämplas med allmänhetens ovilljä: allt sådant är en gifven naturlig följd af alla författningar, . söm strida möt allmänna känslan af rätt och billighet,