Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är gifvet, att för staden likasom för länet ligger vigt uppå, att den möjligast största del af det senare genom jernväg sättes i förbindelse med hufvudorten. Denna förmån beredes Upsala i vida högre grad genom den vestra linien än genom den motsatta, som från Stockholms läns gräns till Upsala utgör endast omkring f och från staden till Westerås läns gräns högst 2^ mil, och sålunda gifver länet en jernvägslängd af endast 3} mil, då deremot, genom den vestra liniens antagande, våglängden skulle blifva från Stockholms läns gräns öfver Örsundsbro till Upsala nära 6 mil, och från Örsundsbro till gränsen mot Westerås län lj mil, eller tillsamman inom Upsala län omkring 71 mil. Då nu vidare tages i betraktande, att den föreslagna raka linien mellan Upsala och Sala går igenom en, jemförd med länets södra och sydvestra delar, i odling, fruktbarhet och folkmängd mycket underlägsen trakt, synes väl äfven deraf obestridligen följa, att den vestra linien, särdeles om den beräknas i hela sin utsträckning, skall tillföra Upsala en högst betydlig både personoell varutrafik, hvilken måste vida öfverväga den ringa förlust, som möjligen kan uppkomma genom vägens förlängning emellan Upsala och hufvudstaden; ja, man skulle till och med kunna på goda grunder påstå, att Upsala, som i sådant fall blefve på en gång föreningsoch slutpunkten för en, dels från Stockholm eller söderifrån, och dels från Gefle-Dala-banan eller norrifrån löpande jernväg, skulle just derigenom tillskyndas större fördelar, än genom att vara en transitopunkt på en utur det allmännas intresse så föga lämplig jernväg, som den öster om Sigtunafjärden med sin föreslagna fortsättning till Sala. Frågan är i det föregående afhandlad med hänseende till persontrafiken. Att till ledning för omdömet derom icke kunnat lemnäs några närmare uppgifter, är visserligen en brist, som dock af redan uppgifven orsak icke stått att afhjelpa. Det är också gifvet, att, uti ett i allmänhet så folkfattigt land som Sverge, persontrafiken måste vara i väsendtlig grad beroende af den trafik, som kan blifva en följd af orternas allmänna förhållanden med hänseende till produktion och industriel rörelse.
Utaf dess uti Kongl. Kammar-rätten med anmärkningar granskade räkenskaper, vid hvilka Revisorerne ej haft något att erinra, framgår följande förhållande mellan inkomster och utgifter: Debet. Balans från år 1862: Tillgångar: Uppbörd: Balans till år 1864: Skulder: Konsistorium: Upsala elementarläroverk: Hudiksvalls elementarläroverk: Enköpings elementarläroverk: Premieoch fattigkassan 30: — Norrtelje elementarläroverk: Premieoch fattigkassan 88: 70. Summa Kredit. Balans från år 1862: Skulder: Utgifter: Kontant Utlånta behållning. medel. Fordringar. Summa. Tillgångar: Konsistorium: Premieoch fattig-dito 633: 80. Söderhamns elementarläroverk: Enköpings elementarläroverk: Egna kassan Premieoch fattig-dito Terminsafgiftskassan Norrtelje elementarläroverk: Folkskolelärareseminarium : Summa 303,512: 30. 201 — Konsistorium i Linköping. Med afseende på inkomster och utgifter lemna dess, i Kongl. Kammar-rätten med anmärkningar granskade räkenskaper, följande öfversigt: Debet. Balans från år 1862: Tillgångar: Uppbörd: Balans till år 1864. Skulder: Linköpings elementarläroverk: Norrköpings elementarläroverk: Westerviks elementarläroverk: Ekesjö elementarläroverk: Terminsafgifter 21: — Skeninge elementarläroverk: Kredit. Balans från år 1862: Skulder: Utgifter: Balans till år 1864: Kontant Utlånta behållning. medel. Fordringar. Summa. Tillgångar: Konsistorium: Linköpings elementarläroverk: Summa. Norrköpings elementarläroverk: — 204 — Kontant Utlånta behållning. medel. Fordringar. Summa. Ekesjö elementarläroverk: Söderköpings elementarläroverk: Wadstena elementarläroverk: Egna kassan Premieoch fattigkassan Bibliothekskassan
Familjen har ökat sig och i följd deraf äfven husfadrens behofver, utan att inkomsterna i ringaste måtto blifvit ökade, tvärtom, från den gamle läkaren draga sig ofta hans gamla kunder, hvilka vanligen tro att de yngre skola besitta större kunskaper och nya läkekonster, hvarföre man icke sällan ser att de förre trängas ur praktiken för de sednare. Härtill kommer ytterligare en annan orsak till minskade inkomster för den gamle Provincial-läkaren. Den ökade folkmängden gör det nödvändigt att distriktet delas och derigenom får den äldre läkaren ett ännu mindre fält för sin verksamhet och således icke allenast inskränktare embetsresor utan äfven minskning i den enskilda praktiken. Lägger man nu härtill att detta inträffar vid en tidpunkt af Provincial-läkarens lefnad, då han genom den föregående tidens talrika resor fått sin egen helsa bruten och har numera föga kraft att använda för andras bispringande och egen bergning, så torde man med allt skäl kunna säga, att denna tjenstemans lott är ytterst tung och lönen för hans mångåriga mödor: alldeles ingen. Då jag omnämnt Provincialläkarnes resor, så har jag dermed icke allenast afsedt dem, hvilka förekomma i tjensten och hvilka ofta äro både talrika och besvärliga, utan i synnerhet dem, hvilka Provincial-läkaren nödgas för sin enskilda praktik verkställa. Dervid händer det ganska ofta att den ena resan aflöser den andra, allt under ganska svårt väder och väg - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 138. 359 lag, och på många orter inträffa att vid slutet af den väg, som kan med åkdon befaras, måste läkaren stundom till häst, stundom till fots söka den väntande patienten. Det är verkligen svårt för den, som icke har erfarenhet deraf eller speciel kännedom derom, att göra sig en föreställning om de helsobrytande besvärligheter, Provincialläkaren ofta måste öfvervinna och hvilkas frukter röjas i en sjuklig ålderdom. Vid detta skifte af lifvet är vanligen Provincial-läkaren inskränkt till föga andra inkomster än den ordinarie lönen och mången måste också då åtnöjas med hälften, eller vida mindre än hvad han verkligen behöfde.
Lagerbjelkes yttrande, rör:de den förmenade begrafningsfesten öfver Köping-Hult-banan, på hvilken man ständigt tyckes vjlja tillämpa Goethes uttryck om barnet: ”lieule roth, morgen todt.” Jag vågar nemi. hysa en helt annan öfvertygelse om denna bana, och jag tror icke alt liderna så förändrat sig, att man skall glömma allt hvad som har blifvit yttrat om ifrågavar:de ämne. Med Hr von Hartmansdorff instämmer jag jemväl, i det jag tror, att, ifall fråga blott vore om Småland, skulle den naturligaste rigtningen för en jernväg derifrån vara genom Nissa-dalen till Falkenberg i st. f. genom Skåne; ty derigenom finge Småland kommunikation med Götheborg och andra orter, der det kunde afsätta sina produkter. Deremot tror jag icke, att hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, angående fondsystemet, är riktigt; att nemi. hopstapla én mängd isolerade siffror medför icke mycket godt, och att blott tala om skulderna, men icke om hvad genom dem'kan åstadkommas i och för ländernas välstånd, tjenar i sanning till ingenting, och kan allra minst utgöra någon bevisning för oss Svenskar. Jag tror att det är mycket svårt, att gå rikligt till botten af den frågan, huruvida de skulder, som Frankrike gjort, varit förgäfves. Troligen har ingen'bland eder, mine Hrr, lefvat längre tid i Frankrike än jag, nemi. ifrån 1815 till 1854, d. v. s. 39 år, ehuru under olika tider; men att i industriellt hänseende jemföra Sverige med Frankrike, vore verkligen detsamma sora att jemföra Ryssland med Belgien. Frankrike har ulan tvifvel till en stor del att lacka fondsystemet för den utveckling dess industri fått; men jag vill derföre icke påstå, att detta system är nyttigt för andra stater under olika förhållanden, och jag tror icke heller, att det i Frankrike varit väl och försigtigt behandladt, hvarföre man icke nog kan varna Sverige för att gå lika hufvudlöst till väga i afseende på de lån, som erfordras, så framt de icke direkt afse produktiva förelag.
Enligt hvad Utskottet inhemtat, hafva hos Kongl. Majit särskilda ansökningar blifvit gjorda om den vidsträcktare tillämpning af Kongl. Brefvet den tl April 1844, hvarigenom deri stadgad rätt till utsyning från Kronans skogar skulle blifva gällande äfven för frälsebönder och landtbönder; och äro, efter det Kongl. Majits och Rikets Kammar-kollegium den 23 November 1859 afgifvit infordradt underdånigt utlåtande och deruti tillstyrkt bifall å ansökningarne, dessa beroende på Kongl. Majits nådiga pröfning. Då således den. efter hvad det vili synas, vigtigare och mera omfattande af motionärens framställningar redan är af dem, hvilka frågan närmast rorer, dragen under Kongl. Majits nådiga pröfning, och hvad motionären i öfrigt föreslagit» eller att den, hvilken ur ödesmål upptoge hemman, sora saknade åbyggnad, skulle utan afgift frän Kronans skogar erhålla virke till ny åbyggnad, icke synes vara af den vigt, att detsamma bör göras tili föremål för en Rikets Ständers framställning, utan lämpligen torde, om behof af ett dylikt stadgande verkligen förefinnes, af nybygges-upptagarne eller ortens myndigheter böra till nådig pröfning hemställas, tillstyrker Utskottet, att förevarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 24 Oktober 1860. STOCKHOLM, tryckt hos A. L. NORMAN, 1860. Register öfver de af Mikels Högloflig;! Ständers lllmänna Besvärs» och Ekonomi-Utskott ander Lagtima Riksdagen arén 1S59—1860 algi fm a Betan kandern. A. Nummer a Betänkandet. Aga, kroppslig: förbud mot användande deraf i de allmänna skolorna . 29. 53. Allmogen i Garpenbergs socken: om befrielse att utgöra tjenstbarheter åt Garpenbergs bruk 114. Apotheks-prmlegier: om afskaffande af 162.
Jag kunde ej fatta något slags beslut, huru jag skulle handla. Men jag visste, att hvilket ögonblick som helst kunde Greta komma för att göra mitt rum färdigt till natten, och som en fix idé regerade mig den tanken, att hennes ankomst skulle göra slut på den olidliga spänning, i hvilken jag befann mig. Jag afvaktade därför med otålighet det ögonblick, då jag skulle höra det skrapande ljudet af tamburdörren, som hon plägade öppna med sin egen nyckel, eller åtminstone de släpande ljuden af hennes tunga steg, när hon gick i trappan. Då hörde jag plötsligt ett nytt ljud inifrån den dörr, hvilken jag fortfarande betraktade, som om jag med mina ögon ville genomtränga dess hemlighet. Tydligt och klart hörde jag ljuden af steg. De kommo ej från trappan, där jag väntade dem. De kommo från den tomma våning, som jag ej vågade beträda, ibland afstannade de, ibland hördes de å nyo, och för hvarje gång tyckte jag, att de närmade sig dörren. Ur stånd att längre uthärda denna ångestfulla väntan, reste jag mig upp och ställde mig bakom stolen i försvarsställning, ansträngande min hörsel ännu skarpare än förut. Under loppet af ett par minuter flög en serie af de mest bizarra fantasier genom min hjärna. Att min hustru dött, sjönk för mitt medvetande undan som en fantasi, om hvars overklighet jag hela tiden varit medveten. Hennes begrafning föreföll mig som ett narrverk, hvilket om det någonsin inträffat, varit tillställdt för att dölja det faktum, att hon ännu bebodde de rum, där jag inspärrat henne. Ty det var jag, som stängt henne inne, lefvande begraft henne i dessa öde rum, utanför hvilka jag själf lefde som en hemlighetsfull fångvaktare, själf afstängd från all gemenskap med andra människor. Jag var fullkomligt öfvertygad om, att Gertrud lefde därinne, och när trampandet på golfvet åter hördes, tyckte jag mig känna igen hennes steg, som med hvarje ögonblick kommo mig närmare. Jag var fullt beredd på att möta henne ännu lefvande, och medan dessa vanvettiga tankar blixtsnabbt genomflögo min hjärna, såg jag, hur dörren långsamt och ljudlöst öppnades.
SSftajit anl;ållit, bet ^ottgl. 33laj:t i tRabcr rädteö lå* ta företaga en fä beffaffab itnberföfning angäenbc tolagené tillfomft od; anwäitbanbe, forn €ommerce*£ollegtum och ferjfilbe €omiterabe, hwilfa blifmit uti ämnet fjörbe, i unbcrbänigl;et förejlagit, famt att dCongl. 3)}aj:t berefter bel)agabe, mib näftfomntanbe EJeifobag, till bä förfamlabe ©tänbcr aflåta 5)cjj 9iåbtga förflag till bolö reglering af ©tapelfläbernaö tolagéänfomfier od; belt? controllör öfwer berat? an* wänbanbc till fina befiämba änbamål, famt att, emeblertib och intill näfta 9viföbag, to!agt?*afgifterna ide mätte öfaé, eller någon m; tolag bewiljaé; hvarförutan 9XBi, i affcenbe å be få fallabe faböanbelarne i uppftäberna, hvilfelt afgift, ehuru ben meb betta namn uppbäreö enbaft i ©täberna inom QBcrmlatibt? Sätt å wijja jlag af tunneod; fipcfegobö famt å träbmaror, lifmäl utgår fåfom ett flagé actie? uti flera anbra ©täber, font äro belägna mib be ftörre, fegelbara in* fjöarnc, l;oö ^ongl. 53laj:t i unberbånighet anhållit, bet ^ongl. SUiajit jemwäl måtte täcfat?
Efter framställd med blandade ja och nej besvarad propos. till antagande af Ulsk:s inbjudning, förklarade II. Ex. Hr Frill. o. Landtm, att han ansåg ja hafva öfverröstat nej. Frih. Cederström, Rudolf: För att icke trötta R. o. Ad. med voteringar, afstår jag vid delta tillfälle derifrån och åtnöjer mig med att tillkännagifva den öfvertygelse, att derest votering egde rum, skulle den propos. sora H. Ex. förklarat vara besvarad med öfvervägande ja, blifva af Ståndet afslagen, och reserverar jag mig således emot H. Ex:s upfattning af svaret. Den ang:de artikeln Färglådor föreslagna votens-propos. N:o 34 förklarades hafva förfallit. 22:0 Får g träd R. o. Ad. beslöt att likasom BondeSt. vidblifva sitt härom fattade beslut samt godkände voter:s-propos:ne N:ris 35 och 36. 23:o Garn Ulsk:s hemställan att förslaget om tillägg af orden ”eller tryckt” vid rubriken ”fårgadt” borde förfalla, blef R. o. Ad. godkänd. 24:o Glas De förslag, som endast afsågo redaktionsförändringar till rubrikernes alfabetiska ordnande, fullständigande och förtydligande, ansågos, såsom Utsk. hemställt, böra förfalla. 25:o Glasvaror och 26:0 Guld och Silfver Utsk:s i afseende på dessa artiklar gjorda inbjudningar, blefvo efter derom lemnade närmare uplysningar af R. o. Ad. antagne, Den 17 Juli. 473 och ansägos i följd deraf voler:s-propos:ne N:ris 45, 46 och 47 hafva förfallit. 47:o Halsduksva/kar R. o. Ad. beslöt att vidblifva sitt i ämnet förut fattade beslut samt godkände votens-propos. N:o 48. 28:o Hampa Ulsk:s framställning godkändes. 29:o Handskar R. o. Ad. beslöt att vidblifva sitt förut fattade beslut samt godkänna votens-propos.
Ty skall ej någor, i stället för laga fullmäktig, låta öfverväga, tjenstedräng, eller annan otjenlig, gifva dess skrifter in, eller till muntligt förhör skicka. Gör det någor,'; bote i Underrätt fem daler, i Hofrätt tio daler. 16 §. Täger någor sig talan för Rätta i den sak, der han hvarken är målsägande eller ombudsman, eller äger å embetes vägnar kära och söka, el - Lag-ZJtskottets Betänkande, N\o 56. 11 ler efter lag dertill lof häfver; bote i Underrätt fem daler, i Hofrätt tio daler, eller mera, sorn saken är till: Sker det hos Konungens Befallningshafvande; bote fem daler, Konungens ensak: fylle ock i dessa fall allan skada. 16 Kap. Andra punkten i 1 § ändras till följande lydelse; Nöjes endera parten ej deråt; gifve han det Rätten tillkänna genast, eller sist innan nästa dagen till ända gått, och lä g ge sedan dess besvär in i Hofrätten, inom hälften af den tid, som i lagvadda saker föreskrifven är; vare ock Domaren skyldig att teckna å utslaget hvad dag, klockan före tolf, det ske bör. 17 Kap. Fjerde punkten af 3 § ändras sålunda: Kommer ej vittne, som stämdt är; böle i Underrätt tre daler, i H frätt fem daler: och lägge Rätten sedan viss dag och vite före. Slutet af 31 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 30 Maj 1835: ”Faller Lagman någon till ed, då bör lian den gånga, innan Tinget slutes: är lian sjelf ej tillstädes, lagge eden af inför nästa domstol i orten, inom den tid, som Lagman föreskrifver”, kommer alldeles att utgå. 18 Kap. Första punkten af 3 § skall lyda sålunda: Är någor sak genom vad kommen till Hofrätt, och gifver sig en annar först der an: finnes hans talan sådan, soini 1 § sägs; gånge dermed, som der föreskrifves. 19 Kap. 1 § ändras sålunda:
”Min käre kusin”, utlät hon sig en dag till min far, som hon hugnade med långt större förtrolighet än min mor, hvilken föreföll henne alltför hög på strået, ”käre kusin, det värsta af alltsammans är att kusins herr son icke har nog af den ende sanne guden, som står att läsa om i den heliga skrift, utan att han gjort sig falska gudar.” ”Hvad menar kusin med det?” frågade min far förvånad. ”Kallar han ej för gudar och – jag nästan skäms på qvinnfolkens vägnar att säga det – gudinnor de nakna hvita kritspökena, som stå öfver divan-skåpen! Den, som har något att säga, borde allt läsa lagen för honom.” ”Det är icke hälften så farligt som det kan tyckas, kusin Anna Stina!” svarade min far leende. ”De der gudarne höra till hedendomen och göra icke något förfång åt den ende sanne guden. Ungt folk har nu för tiden mången vurm, som vi icke brydde oss om. Det kommer deraf, säger Greta, att tiden går framåt.” ”Ja, kusin Greta har alltid följt med den! Eljest tycker jag i min simpla enfaldighet att den, i stället att gå framåt, går baklänges, när en tar upp sådant hedendomstyg, der det till och med får vara gudinnor.” ”Hvad det beträffar, min kusin, tycker jag att det var det klokaste i hela den gamla gudaläran att qvinnorna så lyftades upp till delning af herrligheten. Säg sjelf om icke de ofta äro både klokare, bättre och slugare än männerna?” Gumman Boman, som väl visste hvad hon i all sin tid varit och var för sin käre Lorens, teg smickrad och bifogade endast de orden, att kusin kanske ändå torde få ångra att en fin herre, som icke varit egnad för någonting annat än studier, blifvit intvingad i köpmansyrket, der det kunde hjelpa sig och hjelpa sig bäst med mindre lärdom. Nu var det min far som undvek att svara. Den andra hufvudhändelsen var miss Lottens giftermål och hvad dermed tyvärr stod i samband. Omkring två månader hade förflutit efter den tragiska dram, som slutade Helena Hellbergs korta lefnad.
Hvad Kamrerarens löniörhöjning beträffade, vore derom ett särskildt Betänkande afgifvet, som nu icke vore under öfverläggning j och förbehöll sig Herr Nordencreutz att, när det föredroges, derom särskildt få yttra sig. Han ville nu blott i förhand erinra att, när år .1812 alla öfriga Riddarhusets tjenstmän erhöllo lönförhöjning, blef Kamreraren utan, kanske derför att han ej var närvarande i Örebro. Det vöre nu tillstyrkt att han skulle erhålla en tillökning afC6 R:dr 32 sk. B:co. Den synpunkt hvarunder Friherre Hjerta framställt förslaget till denna lönförhöjning , vore ej den rätta. Uppbördsmannen iör en Kassa borde vara väl lönad; och Herr Nordencreutz försäkrade att - i afseen v •* de på besvär och göromål, vore Adliga Jungfru. StiftsKassan långt besvärligare än Riddarhusets. Herr Nordencreutz tilläde, att han sjelf egde 3 döttrar som i Stiftet äro inskrifna; men att han icke desto mindre funne obilligt att flytta den föreslagna tillökningen i Kamreraren» lön på Riddarhuskassan; han ville ej gravera Kassan med någon onödig utgift, han visste att den föreslagne tillökningen för den närvarande Kamreraren vore en obetydlig sak; men han önskade att Ridderskapet och Adeln ej mot honom mätte begå en orättvisa, och att. Den i Augusti. 37 när hans kamrater fått förhöjning, den ej skulle sträcka sig till honom som hade mest att göra. Grefve Posse utredde att om detta ämne ej nu vore fråga utan så vida Ridderskapet och Adeln skulle vilja flytta den för Kamreraren föreslagna Lönförhöjningen ifrån Adeliga JungfruStiftets till Riddarhusets stat. Grefve Strömfelt, Hans Fr., yttrade att, såsom han fattat saken, vore redan beslutet att Introductions-afgiften till RiddarhusSecieteraren skulle erläggas med 100 R:d. till Kassan, att deraf först RiddarhusSecreterarens
Tidningen bör utgifvas i oafbruten nummerföljd och ett nummer utkomma, åtminstone hvar fjortonde dag, men vä! oftare, efter omständigheternas föranledande, samt ofördröjligen genom posten meddelas, så väl vederbörande autoriteter i landsorterne, sorn äfven de enskilde, hvilka å densamma prenumererat; hörandes prenumerationsafgiften bestämmas till minsta möjliga pris, men deremot tidningens redaction tillerkännas postfrihet, och i allmänhet befrielse från de utskylder, som äro andra tidningar och deras Redacteurer pålaggde eller kunna påläggas. Genom denna nu töreslagne anstalt, i hufvudsaklig måtto svarande mot dem, sorn i andra länder finnas för ett lättare allmängörande af Regeringens åtgärder, såsom t. ex. i Preussen: Gesetz-Smnmlung fur elie Königlichen Preussischen Staaten, hvilken utgifva? och kringsprides ark och häfttals, samt i Frankrike: Bulletin cles Loix, skall först och främst det ändamålet vinnas, att utfärdade Författningar på ett bsqvämare sätt blifva för allmänheten att tillgå, samt sedermera det icke mindre vigtiga ernås, Besv. oell Ekon. Utsk. Betänkanclcn. 1377 att man erhåller på ett ställe fullständigt samladt och tillgängligt, allt hvad som i hvarje del af administrationen under året blifver tillgjordt, förändradt eiler stadgadt; äfvensom anordnandet och ingifvande! af stadganden och föreskrifter, rörande särskildte verk och styrelsegrenar, hvaraf behofvet redan länge varit insedt, och påkallat anstalter med derjemte förenad kostnad och arbete, skall härigenom för framtiden betydligen underhjelpas, om det ej kommer att befinnas alldeles öfverflödigt.
St. hinna fatta sina allmänna beslut om Banken och dess disconters lånerörelse, föreslå: a) att Armeens Pensionscassas utgifna obligationer med 5 procts ränta må af Bancodisconten belånas, på högst 6 månader, med högst g o proc. af ålydande belopp, och b) att till detta ändamål discontens fond för publika papper må interimistiskt förstärkas med 100,000 r:dr, hvartill de under löpande halfåret i bancovinst ingångna och amorterade b:cosedlar lemna full tillgång utan verklig tillökning i den beräknade sedelstocken. Om remiss till BancoUtsk. anhålles. Lades på bordet. Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s d. 2r dennes på bordet lagda utlåt:n N:ris 79, 80, 8r, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88 och 89, ang:de regleringen af utgifterna under Riksstatens tio hufvudtitlar samt Indragningsstaten, blefvo nämnde utlåtm ånyo lagda på bordet af Gr. Cronhjelm, Otto Au g. samt Hr Rothlieb, Axel Fredrik. Upplästes och lades på bordet nedannämnda från Oecon. Utsk. inkomna betänk:n och utlåt:n: N:o 58. i anledn. af väckt motion om en författnings utfärdande, hvarigenom lönen för pastorernas adjuncter eller Don 2.J Maj. vicarier bestämmes att alltid vara en i denna författning fastställd del af pastoratets kända inkomst; IV:o 5g. i anleda, af väckta motioner, j ör:de presterskapets aflöning; N:o 60. i anleda, af väckta frågor dels om rättighet till enskilda theatrars anläggande, dels ock om upphörande af de afgifter lill K.