Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten för ändamålet tillförene lemnade, bibehålles väl ännu dels genom hoppet om Statens understöd vid arbeten, som eljest öfverstiga den fattige odlarens förmåga, ehuru dessa bidrag numera i väsendtlig mån blifvit förminskade och svårare att erhålla, dels genom de råd och upplysningar, - som meddelas af Läns-agronomen K. L. Bladin, som för sådant ändamål är anlitad från vårens början till sent på hösten; men på det att denna håg för od lingsarbeten må kunna med den skyndsamhet verka till landets fullkomligare uppodling och ett ändamålsenligare jordens bruk, sorn den tilltagande befolkningens ökade behof kräfver, erfordras icke allenast att den undervisning Agronomen meddelar må kunna kostnadsfritt lemnäs allmogen i Dalorten, utan ock att, till dylika arbetens uppmuntrande, statsbidrag må vara att tillgå. I någon mån torde behofvet deraf kunna afhjelpas genom anslag, som vid inträffande missväxter erfordras till befolkningens understöd, helst den undsättning, som den nödställde sålunda med sitt arbete måste förvärfva utan skuldsättning, äfven i det afseendet är gagneligare, att den bidrager, genom landets bättre odling, att öka befolkningens bergningsförmåga. I de flesta socknar bearbetas ännu större och mindre myrutdikningsföretag, dels med, dels utan statsbidrag, men öfver betydligare, med Statens bidrag utförde, vattenaftappningsarbeten, hvarmed afsetts beredandet af lägenheter tjenlige för odling, hafva instrumenter, angående godkännande af besigtningar, inkommit år 1851, rörande myror i Malungs socken, nästlidet år i Lima socken, och innevarande år i Jerna socken, äfvensom år 1855 öfver fullbordan af företaget till sänkning af sjön Toftan, utdikning af Gårdstjernsmyran och rensning af Sundbornsån inom Svärdsjö och Sundborns socknar; hvaremot det, likasom de nyssberörde, i berättelsen af den 27 December 1852 omför mälda företaget, att sänka Grannoch Öfversjöarne i Särna socken, ännu icke blifvit fullbordadt och anstånd är dermed lemnadt till under loppet af nästa år. I Länets nedre delar innehålla bergen åtskilliga metaller, dock mest jern och koppar.
Stats-Utskottet har, med afseende å hvad sålunda upplyst och anfördt blifvit, funnit denna framställning icke böra hos Rikets Ständer föranleda någon åtgärd. Flyinge och Dahlby Kungsgårdar samt Stuteri-inrättning. S 14. (Rev. Ber. pag. 137, Utlät. pag. 242.) Uti den räkenskapen för nämnde inrättning bilagda förteckning öfver balanserna vid 1857 års slut förekomme. enligt hvad Revisorerna omförmäla, en post under benämning ”hos Kongl. Stuteri-öfverstyrelsen år 1856 deponerade 10,000 R:dr.” Men då denna summa icke funnes i Ofverstyrelsens räkning såsom skuld upptagen, utan redan ingått i dess kapital-tillgång, syntes det Revisorerne mindre lämpligt, att Flyinge Stuteri fortfarande hvarje år balanserade nämnde belopp så som sin hos Stuteri-öfverstyrelsen egande fordran. I anledning häraf har Chefen för Flyinge Stuteri, uti en till Kongl. Stuteriöfverstyrelsen afgifven förklaring, andragit, att då berörda medel, såsom besparade vid Flyinge Stuteri, endast blifvit öfverlemnade till Stuteri-öfverstyrelsen för att derstädes göras fruktbärande, ansåge Chefen för sin del det vara öfverensstäm mande med rätta förhållandet att, pä sätt, som skett, upptaga ifrågavarande belopp i Flyinge Stuteri-inrättnings räkenskaper såsom dess fordran; hvaremot Kongl. Stuteri-öfverstyrelsen, uti sitt underdåniga Utlåtande förklarat sig dela den af Revisorerne yttrade åsigt om olämpligheten af att i Stuteriets räkenskaper såsom deponerade upptaga de medel, hvilka, vid inrättningen umbärliga, blifvit till Stuteri-öfverstyrelsen aflemnade, helst så beskaffade medel, om behofvét skulle kräfva deras användande företrädesvis till de öfriga Stuteri-inrättningarne, icke ovilkorligen komma Flyinge till godo. Med afseende å hvad så väl Revisorerne som Kongl.
Fristedts 5,227: 30. » Kronouppbörds-kommissarien G. H. Hästeskos 4,531: 91. » Redogöraren å Långholmen P. J. Wejdels 3,168: 26. Aflidne Karta-sigillata-kassören E. C. Widegrens 11,759: 85. » Redogöraren vid Cellfängelsebyggnaden i Fahlun H. J. Indebetous 7,160: 77. F. d. Ammunitions-förvaltaren A. F. Hahrs 36,204: 98. » Regementsskrifvaren C. L. E. Utaf förenämnde proprie-balanser hafva under år 1861 afbetalningar blifvit gjorda: å f. d. Kronouppbörds-kommissarien J. A. L. Fristedts med 107: 7. » » Kronouppbörds-kommissarien G. H. Hästeskos med ; 73: 99. » » Regementsskrifvaren C. L. E. Petersons med 422: 96. Denna räkenskap har hos Revisorerne icke gifvit anledning till någon anmärkning. Expensmedels-räkningarne. Nedannämnde verk hafva öfver expensmedels-utgifterna för revisionsåret afgifvit särskilda redogörelser, af hvilka följande förhållanden inhemtas: (Bil. Litt. U.) Bil. Litt. U. till 1863 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 174. Expensmedels-räkningarne, JO ebet. Kretlit, Balans från Sr 1860. Tillgångar. Uppbörd. Balans till år 1862. Skulder. Balans från 1 år 1860. Skulder. Utgifter. Balans till år 1862. Tillgångar. Kongl. Slottsbyggnadsmedlen. Redogörelsen för dessa medel, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad utan anmärkning och icke heller från Revisorernes sida föranledt till någon erinran, visar i afseende på inkomster och utgifter följande förhållande: Debet. Balans från år 1860:
Ett öppet afslag kunde ej stå tillsammans med Lagens ovilkoriiga föreskrift om lottning^ och ett bifall skulle deremot medföra en formalitet vid Ordinarie Ledamäters tillfälliga ersättande genom adjungerade; en formalitet, som, ehuru ringa, likväl var en slags ökad controll. Under sådana förhållanden tar Utskottet det parti, att uti sitt första Betänkande, tala om en helt annan sak än motionairen. Utskottet understöder lottningsprincipen på det kraftigaste, men rigtar dess användande åt ett helt annat håll, nemligen till byten af mål emellan varande Ledamöter men undanhåller det verkliga syftemålet, sorn angick när Referent utbytes genom insättning af adjungerad Ledamot. Jag frågar vördsamt Ridderskapet och Adeln: är det tänkbart, att Riksens Ständers Lagutskott ej skall förstå hvad hvarje annan Svensk man kan begripa? Mina ord vid första remitterandet d. 5 sistl. Mars, voro bland andra, desse: Se Protocollet, berörde dag. Jag hemställer hvad följden skulle blifva, om den praxis vinner burskap, att Utskotten, när de ej vilja yttra sig öfver saken, endast behöfva föregifva, att motionen angår fvart när den angår hvit t, och derigenom aldeles undanhålla Motionen för Riksens Ständer. I BondeStåndet blef också verkan sådan som mm kunde vänta: Detta Hedersvärda Stånd, som 6ag ett verkligt resultat, ledt från en riktig premiss, biföll Utskottets Betänkande, under naturlig förmodan, att Utskottet talade 25o Den 12 Julii f.m. om samma sak, som motionairen; men för de andra 3:ne Stånden kunde förhållandet ej döljas: Biskop Wallenberg, Professor Fröberg, Prosten Wijkman, Herrar Nilson, Santeson och Bagge, uttryckte, inom Presteoch Borgarestånden, samma allvarliga och tydliga mening, som förut från detta Stånd kommit Utskottet tillhanda.
En sådan lag bör dock icke qvarstå; ty om än den> is&® kan tillämpas i sin fulla kraft, lemnar den dock anledning till ovisshet om hvad' äs tillåtet eller ej. Ehuru således Utskottet lika med motionären anser oftanämnde författning böra upphäfvas, anser likväl Utskottet sådant ej kunna ske, utan att nya bestämmelser sättas i stället. Sådant påkallas, å ena sidan, för skyddande af husliga andaktsöfningen, och, å den andra, för bibehållande af ordning inom församlingen; och det. är på dessa grunder sorn nedanstående förslag är uppgjordt. Utskottet får följaktligen tillstyrka: alt Rikets Stander matte besluta en författning af denna lydelse: Med upphäfvande af Kongl. Maj:ts den 12 Januari 1726 utfärdade plakat och förbud, angående de olofliga sammankomster, hvilka uti enskilde hus till en särskild och enkannerlig gudstjensts förrättande mist Ullas, samt deras straff, som dermed beträdas, stadgas sorn följer: Den kristliga husandakten, förrättad af familjens medlemmar, vare, såsom förut, uppmuntrad och fridlyst. 2 .1 Komma med husvärdens tillstånd till sadan andaktsöfning flere än det egentliga husfolket, och är prest ej närvarande, vare andaktsledare oell husvärd framför andra ansvarige, att en kristlig ordning dervid iakttages, alt sammankomsten ej sker under offentlig gudstjenst, ej heller förlänges utöfver kl. 10 pä aftonen, att predikan ej hålles samt att villfarande lära ej sprides. Öfver tillvaron af så utvidgade and ak t saf ning ar håfve Pastor och Kyrkorådet uppsigt. 3 f. Inträffar någon af omförmälte sordningar, åge Pastor att först inför kyrkorådet varna de felakt ige och, om detta ej hjelper, afl anm. tilt R. St. Prat. iSSO 9 i85t. 7 Samt., 1 Afä., 35 Höft. 2 Lag-Vtskottels Betanknmle, Ko 59. mäla saken hos vederbörande Domkapitel, sorn inkallar till förhör och varning.
Utskottet utan dröjsmål måtte kunna företaga den i 105 § Reg. [formen] och 29 § Riksdagsordningen] föreskrifna granskning af StatsRådets protokoll, skulle Utskottets önskan att ju förr dess häldre deraf erhålla del genom protocollsutdrag hos HofCanzlern anmälas, hvilket nu justerades. Uplästes utdrag af Högvördige PresteStåndets protocoll för den 23 dennes, innehållande remiss till Utskottet af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om en särskild författning med Svenska Ultramarinska besittningars styrelse och drätsel 1. Lades på bordet, äfvensom utdrag af Höglofl. Ridderskapet och Adelns protocoll den 25 dennes, med remiss till Utskottet af den punkten i R. H. St. JustitiseOmbudsmans embetsberättelse, som angår frågan om Konungens rätt att eftergifva böter 2. Utskottet åtskildes kl. 11 f. m. Ut supra. G. A. Silverstolpe. 1 Propositionen är tryckt i Constitutions-UtsJcottets Memorialer och öfriga Expeditioner vid Bitcsdagarne 1810, 1812 och 1815, sid. 248 ff. ’ Tryckt därsammastädes sid. 416. 108 Den 29 April 1812 2. Justerat d. 30 Aprill 1812. A. G. Mörner. Onsdagen den 29 April kl. 11 f. m. sammanträdde Constitutions Utskottet in pleno, då alla dess Ledamöter, utom Herr Doctor Falk, voro närvarande. Föredrogs Vällofl. BorgareStåndets den 25 i denna månad be* slutade remiss af Kongl. Majrts nådiga proposition, den 18 innevarande månad, angående en särskild författning om Svenska Ultramarinska besittningars styrelse och drätsel 1, hvarom jemväl remiss från Högvördige PrestStåndet ankommit, då, sedan högst berörde nådiga proposition blifvit upläst, Utskottet syntes förena sig derom, att anledningen till ifrågavarande remiss igenkändes uti orden i inledningen till Regerings-Formeu:
I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken först hemställde, 0111 Ridderskapet oell Adeln ansåg Rikets väl kräfva, att de af ConstitutionsUtskottet anmärkte rådgifvande åtgärderne till de i KammarExpeditionen fattade beslut om fastställd indragning och förbjuden fortsättning af Dagbladen Argus, Couriren från Stockholm och Argus den Andre, borde, enligt 107 §. i Regeringsformen, hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas. Herr Cederfchjold-. Jag är, såsom jag nyss yttrade, visserligen af den tanka, att ingen anmälan om endtledigande bör äga rum;- men anser likväl högst angeläget, alt Riksens Stan - Den xo Julii e. m. der ingå till Kongl, Maj:t med en så beskaffad underdånig skrifvelse, som jag tog inig friheten föreslå; och får derföre hos Herr Grefven och LandtMarskalken derpå vördsammast anhålla om proposition. Herr Grefven och Landt-Marskalken yttrade, att, då han redan haft aran att för Ridderskapet och Adeln tillkännagifva sin öfvertygelse, rörande det med Grundlagens bokstafliga innehåll öfverensstämmande behandlingssättet af ifrågavarande ämne, borde ock deraf skäligen dragas den slutsats, det något annat behandlingssätt, enligt Herr LandtMarskalkens pligt, icke kunde vidtagas. Den af flere värde Ledamöter framställde önskan, om en underdånig skrifvelse till Kongl, Majit, hämtade icke någon grund från 107 (jj. RegeringsFormen. Enligt den samma ägde Riksens Ständer endast, att antingen godkänna de af Utskottet anmälte anmärkningar, i hvilken händelse underdånig skrifvelse derom komine att till Kongl, Majit afgå, eller ock samma anmärkningar ogilla, eller låta dem förfalla. 1 följd häraf förklarade Herr LandtMarskalken, det han icke kunde meddela den af Herr Cederschjöld begärde proposition. Herr Cederfelt)öld:
Hvad åter angår Vesterbottns och Norrbottns Hän, så ehuru deras beskaffenhet i anseende till rik tillgång på stora skogar och vidsträckta ödemarker är fullkomligt lika med förhållandet i Vesternorrland och Jemtland, hafva dock sådane skogar, i synnerhet uti Norrbottn, till en stor del blifvit upp låtne - Den, g Mars. laine åt dervarande Jernverksanlaggningar och Såg-Qvarns-inrättningar, hvarigenom de egentlige Skogsprodueterne i tidens längd möjligen kunna ut'ödas; men uti dessa anläggningars ändamål ligger, efter nu gällande Författningar, ett betydligt hinder emot Jordens odling. På de Meldersteinska och underlydande Verkens Område äro väl, af deras förre ägarare, tid efter annan, Nybyggen inrättade och betydliga förskott både i afseende på byggnad och bosättning åt Colonisterna meddc-ldta, men deremot betingade tjenstbarheter till Bruken hafva borttagit en tid, sorn odelad bordt användas på Nybyggets odling, och arbetshågen har försvunnit i samma mån, som förskotterna ifrån Bruken minskats eller blifvit alldeles indragna. Ägande ratten eller den dermed beslägtade orubbliga Besittnings-rätten, dessa osvikliga grunder för omtanka och flit i Hushålls äreoder, hafva saknats förOdlarne, och derföre hafva företagen i denna väg varit få i jemförelse till den rika tillgång på Odlingslägenheter detta land erbjuder; derföre hafva flera Nybyggen redan blifvit öfvergifna åt ödesmål, och derföre skola de, i synnerhet mellan Calix och Luleå Älfvar belägne ofantlige marker, som innehålla både ypperlig och lättbrukad jordmån, igenom århundraden bibehålla det vilda skaplynnet dem af Naturen är gifvet, om särskildta anstalter, bidragande till förändradt skick i denna ställning, ej vidtagas. Då dessa Län ofta hemsökas af frost, som skadar deras gröda, är det naturligt, att deras Åker - Den 8 Mars. 253 Åkerbruk i allmänhet är svagt och sällan gifvande hela årets bärgning åt landets Invånare.
Konungens rådgifvare synas ock dela denna åsigt, då de genom Hr Just.-StatsMinistern i det Stats-Råds-protokoll, som finnes bifogadt K. Propos., anmärkt, att »det måhända vore rigtigast att till kyrkomöte, gemensamt med Konungen, öfverlemna den kyrkliga lagstiftningen», men att beskaffenheten af vår nu gällande kyrkolag, såsom »sammanblandad med en mängd stadganden af civil-lags natur», för närvarande hindrar, att samma lagstiftning »helt och hållet undandrages national-representationen.» På samma gång Reservanterna glädja sig öfver ena sidan af detta erkännande, beklaga de, att på den anmärkta sammanblandningen så mycken vigt blifvit lagd, att den ensam anses tillsvidare omöjliggöra tillämpningen af en i sig sjelf rigtig grundsats. Alven Sveriges nu gällande civil-lag är dock uppblandad med åtskilliga främmande stadganden, t. ex. sådana, som höra till det s. k. ekonomiska lagstiftningsområdet, der Konungen ensam stiftar lag, utan att deraf några menliga följder eller konflikter emellan Konung och Ständer inträffat. Har man då skäl att befara ett annat förhållande mellan riksdagen och kyrkomötet, om hvardera får i grundlagen sig tillerkänd sin vederbörliga andel i lagstiftningen, enär ingenderas beslut utan Konungens sanktion eger giltighet? Skulle icke desto mindre anledning till en dylik lär - Dea 20 Januari. håga förefinnas, är det ju ingen oöfvervinnelig svårighet, att uppdraga den allmänna gränsskilnaden emellan civil-lag och kyrkolag samt gifva bestämda föreskrifter om huru de stadganden, som städse måste blifva af blandad natur, böra behandlas. Och om man vidare, för den händelse att kyrkolagstiftningen öfverflyttades på kyrkomötet, ej anser Konungens pröfningsoch stadlästelse-rätt göra tillfyllest, utan finner lämpligast att åt riksdagen förbehålla rättigheteu att bifalla eller förkasta de lagförslag mötet för sin del antagit; så hafva Reservanterna häremot intet att invända. Kyrkolag måste alltid å Statens vägnar pröfvas lika väl som hvarje annan lag.
Ständer vid samma riksdag gjort underdånig framställning, och derest Kongl. Maj:t fann sådant lämpligt, i nåder tillåta, att Smålands Husarregemente finge, mot samma vilkor och i likhet med hvad för Smålands Grenadierbataljon förut egt rum, afsitta, mot erläggande af hästvakansafgift; hvilken underdåniga anhållan Kongl. Maj:t emellertid icke fann skäligt bifalla; .men att vid alla derefter följande riksmöten samma framställning städse blifvit af Rikets Ständer afslagen. Och då uti en vid sistlidna riksdag aflåten nådig Proposition, angående tillökning i arméens kavalleristyrka, Kongl. Maj:t framlade en plan för Westgöta infanteriregementes återförvandling till kavalleri och Smålands Husarregementes öfvergång till infanteri, blef detta förslag, sedan Stånden derom stadnat uti skiljaktiga beslut, efter votering i förstärkt - Allm. Besvärsoch Bkonomi-Utskottets Betänkande N:o 50. 9 stärkt Stats-Utskott sålunda besvaradt, att Rikets Ständer, erkännande behöfligheten af en tillökning i kavalleriets nuvarande styrka, föreställde sig, att en dylik borde kunna åstadkommas, utan att någon del af det redan alltför fåtaliga kavalleriet blefve till infanteri förvandlad, och kunde för sin del icke godkänna förslaget om Smålands Husarregementes afsittande; samt att Rikets Ständer äfven ansågo, att kavalleriets förstärkande genom indeld eller värfvad trupp borde kunna med största fördel åstadkommas i förening med vakanskontrakternas förnyande vid de afsutna rusthållsregementena och vakansafgifternas förhöjande till ett belopp, närmare motsvarande värdet af den skyldighet de äro beräknade att ersätta. Med afseende på den utgång, frågan sålunda i sednare tid hos Rikets Ständer erhållit, och då motionären icke andragit några nya skäl, som kunna föranleda till förändradt beslut, anser sig Utskottet: icke ega anledning att understödja förevarande motion. Stockholm den 12 Februari 1866. Reservation: af Anders Medin från Kronobergs län. iV.-o 50.
Rådfråga vi i k. klädkammaren katalogen om en af de mest pompösa sjuglasvagnarne, erhålla vi det franska, men ej därför spirituella svaret: »Carosse de gala du commencement du XVIII:e siècle». Detta är kanske ett svar för vagnmakare, men icke för oss andra. Vi vilja veta hvilka historiska personligheter som hälsat det gamla Stockholms befolkning genom fönstret och vid hvilka tillfällen hjulen rullat öfver gatorna. Det är anekdoten vi leta efter. Det är den som främst ger vagnen värde, liksom allt till trots det till sist också är anekdoten hvilken är själfva det lefvande hjärtat i historiens månghöfdade väsen. Om vi granska Bellmans cittra, är det icke närmast för att studera instrumentfabrikation, utan det är för att betrakta den cittra, som Bellman haft på sitt knä, och vi vilja hälst se den ligga bredvid sitt nothäfte, såsom den låg i vår barndom. Den torra vetenskaplighet, som ger drag åt vår kultur, bemödar sig emellertid att göra våra reliksamlingar till ett slags industrimuseer, och det är just samma anda som vill ombygga våra kyrkor och slott till lärda stilprof. Det vetenskapliga är här vid lag grå teorier. En ålderdomlig byggnad är liksom reliken sammanvuxen med anekdoter, med värkliga eller diktade handlingar, med lifvet själft, med människor, hvilkas blod vi bära och hvilkas sträfvanden vi ärft. Däri ligger hemligheten hvarför fornlämningen sysselsätter vår inbillning på ett annat sätt än efterapningen samt begär vördnadsfull skonsamhet. De anförda skälen mot modernitetens förmenta rätt att bära hand på fornlämningen äro de förnämsta, när det gäller historiska byggnader af en jämförelsevis ej allt för hög ålder, ehuru äfven andra grunder kunna framläggas jämte dessa. Rikta vi åter blicken mot de ruinstäder och tempellämningar på klassisk mark, hvilka stamma från en så blånande forntid att årtusen redan sopat sin flygsand öfver det personliga, öfver minnet och de människor och händelser, hvilka en gång andats sin själ öfver de lutande murmassorna, då är det kanske närmast just vetenskapen som måste protestera mot ett moderniserande, emedan det skulle beröfva framtiden arkeologiskt material till denna forsknings vidare utveckling.
I anledning häraf och dä Ständet ansäg en fädan förändring med Postförscln kunna blifwa nyt» tig ej mindre för enskilde Personer än för det Allmänna, bcflök Ständet, att sig uti denna Remisse med Hedervärda Bonde - Ständet förena ; Hwarom de Respi-ctive Mcd-Ständcn samt Cconomie - och Bcswärs» Utskottet genom Protocvlls - Utdrag skulle wördsamk och »vänligen underrättas, ve tu.prg. Lx browcollo I. bl. H.imrzvik. Utdrag af Protokollet, hältet hvS Hög» wördige Preste -Ständet den 29 Augusti 1809. S. D. Föredrogs ett af K'mmarherrcn Herr Friherre (-ulluk »ill Högloft. Ridderskap?! och Adeln ingifwet Diktamen, rörande Institutet för Döfstumma samt Blinde, och beslöts att Preste-Ständer, lika med Högloft. Ridderskap?» och Adeln detta Diktamen till allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utflottet remitterar, ble luxra. Lx krotocoiio I. bl. Hstmijvist. Utdrag af Protokollet, hällck hos Högwördige Preste-Ständet den 29 Augusti 1809. S. D. Sedan Bcswärsoch Ekonomie-Ukflottek uti Protocolls - Utdrag af dm 22 nästledne Juli; - Den 6 September. soZ m förklarat, att dek ansett dell hos Wällofl. Borgare» Ständct wäcktc fräga, om icke den Lulcä
Tullfrihet ä ull skulle sätta fabrikanten i tillfälle att tillverka sin vara billigare och alt äfven kunna sälja den för bättre pris. Konkurrensen icke blott med utlänningen, sedan varan blifvit till införsel tillåten, utan äfven mellan fabrikanterne sjelfva, tillförsäkrar i sanning förbrukaren alt också få köpa till det möjligast lägsta pris, och således äfven honom, och just honom mest, alt hafva fördel af tullens borttagande på ull. Och, i det afseendet, lärer väl en genom tullfriheten osvikligt föranledd sänkning i priset af 6 å 8 sk. rgs å en aln kläde, hvaraf flere alnar åtgå för hvarje person, vara en iängt mera säkert beräknelig besparing, än hvad händelsen är med tuilnedsättningen å sill och salt. Importen 1852. utgjorde 1,494,557 skålp. grof Jutsk och Isländsk eller dermed jemförlig, samt 323,167 skålp. finare ull. Den grofva ullen, hvartill motsvarande icke produceras inom landet, och således ej för schäferi-egarnes räkning behöfver belastas med tull, användes i myckenhet till förfärdigande af vadmal, tröjor, strumpor, vantar, hvaraf tillverkningen i några län utgör en hos allmogen mycket utvecklad industri. För lill verkarne, äfvensom lör den mindre förmögne och för den fattige förbrukaren, 116 Bevillnings-Vlskotlets Betänkande, N:o 3. blifva dessa varor genom tullen på ull fördyrade; och vill man lindra lefnadskoslnaden för den fattige, så är det lika angeläget och principenligt att minska hans utgifter för nödig beklädnad, som att genom nedsatt tull å lifsmedel minska hans utgifter för lifvets uppehälle.
Iag har anfört, att dettä förfarande är ebrot Lagens tydliga stadgande stridande: och jag styn» dar äfwcn att styrka denna min tanke och öfwertygel» se med äberopande af 9 Cap. 8 § Handels - Balken , sä lydande: Borgar bran godö öä) utfaster att betala Hä wist dag och gör det ej, gifwe ta ränta till 6 procent för ioo:de om äret fran förfallotiden. BcttMkom nu förhällanbck emellan LefwernnEcrne och Staten, eller dr Embetsmän, som ä Statens wägnar med Lcfwerantdrerne siutat och bctini gat: och — det stulle derrbed befinnas, att witza betalningstider blifwit öfwercnskomne. De! äberopade Lagens rum är ju säkcdes till punct och pricka, till förewarande fräga lämpcligit-, — Mätte tvi dä, mine Herrar l fast wi pä wiht Ätt sjelfwe ärs sakägare, icke uti wära bcflut förgäta Lagms sä tyde, liga päbud till med - undersätares oskyldiga förlust. Tredje Basth, Co , 6 466 Den 14 September.