Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dac 28 April f. tu. het derpå heror, och mig synes att i en lid, då syftningen ganska tydligt visar sig vara, att hafva alla bemödanden osparda att i möjligaste måtto frånrycka presterskapet deras lagligen tillkommande löneförmåner, så synes mig vara klokast att småningom gå till väga med denna reform, som redan börjat och sorn på grund af den K. förordningen dagligen fortgår, om också icke så hastigt, som önskvärdt vore. Erfarenheten visar, alt öfverenskommelse!' beständigt göras, och mig synes således billigheten fordra, att man icke påskyndar denna reform till inskränkning i presterskapets aflöning, och då nu PresteSl. afslagit betänk., så anser jag, alt R. o. Ad. borde i detta fall förena sig med berörde Stånds beslut, och ej biträda det alltför starka mouvement, som nu för tiden söker göra sig luft och som äfven i denna fråga visat sig. Jag anhåller derföre vördsamt, att R. o. Ad. ville lika med PresteSt. afslå detta betänkande. Frih. Hamilton: Den siste talaren har i detta betänk, velat se spår af ett alltför starkt mouvement i frågan om presterskapets lönevillkor. Jag anhåller att den värde talaren ville visa hvar något spår dertill finnes. Motionärer hafva väckt frågor af sådan beskaffenhet, men dessa hafva af Utsk. blifvit afslagna. Det har blifvit yttradt, att billigheten skulle fordra att man icke påskyndar denna reform till inskränkning i presterskapets lönevillkor, utan att man borde öfverlemna till PresteSt att derom besluta, samt förena sig i dess beslut; men jag tror att man kunde med all billighet, och utan att förnärma PresteSt., antaga detta betänkande. Det måtte ieke vara något mouvement, alt söka borttaga sådana uppbörder, hvilka åstadkomma hat emellan classer af medborgare, synnerligen då det är fråga om religionslärare och deras åhörare. Är detta ett mouvement, så är det ett mouvement, lill hvilket jag gerna räknar mig, och anhåller att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s betänkande.
Statsverket ingående andel utaf postmedlen vore utaf Rikets Ständer till visst belopp beräknad, samt de inkomster, som derutöfver till Postverket inflöte, vore till post-kommunikationernes underhållande samt införande af nödiga förbättringar i postväsendel oundgängligen erforderliga, så och enär, om den sökta befrielsen från erläggande af stadgade afgifter för de till Riksgälds-kontoret ankommande fribref beviljades, enahanda förmån svårligen skulle kunna förvägras Rikets Ständers Bank samt de flera verk och myndigheter, hvilka, på grund af Kongl. Brefven den 2l Juli 1752 och den 27 November 1772, icke åtnjöte fribrefsrätt och således för närvarande, lika med Riksgälds-kontoret, äfven finge vidkännas utgifter af samma beskaffenhet, funne Kongl. Majit, med afseende derjemte å den icke obetyd - 4 State-UtikotteU Utlåtande, N:o 49. liga minskning i påräknade tillgångar, som härigenom, utan inskränkning i Postverkets åliggande att ersätta; möjligen inträffande förluster af de i rekommenderade bref inneslutna penningar, skulle för nämnde verk uppkomma, icke skäl lemna bifall till Fullmäktiges ofvannämnde underdåniga framställning. I sammanhang med denna sålunda i nåder besvarade framställning, hade Fullmäktige tillika i underdånighet anmält, att det förut gällande reglementariska stadgande, på grund hvaraf årliga arfvoden kunnat af Fullmäktige tilldelas vederbörande tjenstemän vid Stockholms General-Postkontor, uteslutits ur det vid 1850 och 1851 års riksdag för Riksgäldskontoret utfärdade reglemente, hvarefter för de under sistberörde år från Riksgälds-kontoret afgångna och dit ankomna bref arfvoden till bemälde tjenstemän blifvit detta verk i posträkningarne påförde efter det belopp, porto och assurans-afgifterna för samma bref utgjort, dervid åberopades den taxa eller tarif, hvilken var fastställd genom Öfver-Post-DirektörsEmbetets i Svensk Författnings-Samling införda cirkulär af den 11 Maj 1852. Denna tarif syntes dock
Utländsk man eller qvinna, som med vederbörligt tillstånd, emot inträdesafgift för egen räkning gifver konsert eller annan musikalisk tillställning, uppförer skådespel, förevisar konstridning, lindansning, mekaniska eller andra konster, kosmoramor, pa; noramor och andra optiska konsstycken, vaxkabinetter, samlingar af djur och naturalier m. m., erlägger för hvarje särskild konsert eller hvarje dag, då skådespel eller annan föreställning gifves, i Stockholm och Göteborg Tre Riksdaler och å annan ort inom riket En Riksdaler femtio öre; börande sådan konsertgifvare, teaterföreståndare, konstidkare eller förevisare, innan tillståndet meddelas, styrka antingen att den stadgade afgiften, för den tid eller det tillfälle tillståndet omfattar, blifvit till fullo betald, eller att godkänd säkerhet derför blifvit till vederbörande uppbördsman aflemnad; och skall, i sednare händelsen, afgiften alltid vid hvarje månads slut för 8 Förnyadt Förslag till Bevillnings-Stadga. samma månad till fullo liqvideras, åliggande det den betalningsskyIdige att, vid det tillfälle sådan liqvid erlägges, till uppbördsmannen jemväl öfverlemna bevis, i stad från vederbörande fiskal och i köping eller på landet från länsmannen i orten, om antaletgifna konserter eller förevisningsdagar, hvilket bevis bör åtfölja uppbördsmannens redovisning öfver de influtna afgifterna. Uppbördsmannens qvitto å erlagd betalning för sednast inom riket gifna representationer bör dessutom ovilkorligen af hvar och en sådan utländning, då han i sagde ändamål till annan inrikes ort ankommer, företes innan nytt tillstånd honom meddelas.
På sådant sätt söm dä skedde, skall man säkert alltid första att gifva vigt åt sin begäran, derigenom att en mängd medborgares och hela Provinsens nödvändiga undsättning tages till grund. För att bovf-a Aclieägarne alt man ej velat bereda deni några föiluster, för att försäkra sig 0111 fortsatt inbetalning pä de tecknade Actierna, hafva V2> Den 22 Juli /. nu hafva vi, som tillstyrkt att skilja Bolaget ifrån sin Disconträtt, äfven föreslagit att försäkra dem om 5 ProCents renta ä deras inbetalda penningar, samt att när Canalen är fullbordad, Staten skulle blifva skyldig densamma öfvertaga mot återbetalning på 10 års tid af hvad Actieägarne utbetalt. Detta sednare blifver i alla fall nödvändigt, om icke Actieägarne skola få vidkännas betydliga förluster eller ock Bolaget erhålla de orimligaste Discont-privilegier; ty Canalrevenuen kan efter de sannolikaste beräkningar aldrig uppgå till 2 ProCent a£ iivad Canalen kostat. Det högsta man möjligen kan hoppas, vore att inkomsten af farten på Götha Canal skulle svara emot' underhållskostnaden. I öfrigt anser jag ingen uppoffring a£ Staten till Götha Canals fortgång så stor som fortsättning och utvidgande af Bolagets beviiljade Discontprivilegier. Flera anmärkningar häfva så väl här sorn inom tle sammansätta Höglofl. Utskotten blifvit gjorda mot den Controllskyldighet för Bancostyrelsen, som i Betänkandet föreslås. För min del skulle jag ej anse mig hah n fullgjort min skyldighet, om, då jag Ridd. o. Ad. Vuoti 135. 156, J074 Hen 22 Juli }. nt. tillstyrker betydliga årligen utgående summor från Staten, jag icke tillika föreslog någon controll för deras rigtiga användande. Att inan så mycket befarar denna Controll, torde mer än allt annat tala för dess behöflighet. Den föreskrift, att Bancostyrelsen bör till rättelse anmärka allt hvad den finner amnärkningsvårdt, anser jag så mycket vigtigare, som det är alldeles omöjligt att kunna förutse alla de händelser hvaruti missbruk blifva nu.jlige. Om till exempel
Det fins kanske somliga, som kunna behöfva det.» Dina Kallerström rodnade, fastän läraren icke såg på henne. »Ja, ja.» Han flög igenom sina anmärkningar. »Här fins det inga fel, men det är något stelt och torrt i skrifsättet. Hedvig Engelhardt uttrycker sig på ett lättare och naturligare sätt.» Nu var det Huldas tur att bli röd, och Hedvig kunde icke låta bli att hviska till henne: »Det hjelper inte för allting att skrifva kladd.» »Jag hade i alla fall felfritt», svarade Hulda med eftertryck. »Maria Heller har också skrifvit om ’qvinnans uppfostran’, — men jag tillåter mig opponera mig något mot den anmärkningen, att ’blott i nödfall och som den sista tillflykten bör en qvinna låta smida sig i äktenskapets länkar. Till frihet äro vi alla födda, män och qvinnor, och frivilligt borde aldrig en qvinna förnedra sig till att bli en mans slaf eller leksak.’ — Jaså, det är er mening om äktenskapet, att en hustru endast kan bli sin mans slaf eller leksak?» »Jag har aldrig sett annat», svarade Maria Heller med hög röst. »Då hoppas jag, att ni vill utvidga er erfarenhet något i detta ämne», sade läraren. »Och så ville jagföreslå er att inte låta era bokstäfver falla omkull mer och mer; till sist bli de alldeles horisontala.» »Det är derför, att jag skrifver så fort», svarade Maria. »Så skrif något långsammare, det skadar inte heller tankarna», svarade läraren och gick vidare. »Dina Kallerströms kria tror jag inte det är värdt att ingå i detaljer öfver. Jag skulle vilja råda er till att taga hem den och noga se igenom mina rättelser. Der är en mängd staffel, öfverskrifningar och tillägg, och för resten består krian mest af citat. — Jag ser helst, att ni använder så få citat som möjligt och skrifver era egna tankar om ämnet.» Dina satt och bet sig i läppen. Det var midt emellan skratt och gråt, men hon valde att taga det från den muntra sidan och började nypa Maria i armen, hvilket denna manhaftiga qvinna uthärdade med stoiskt lugn.
Domstols afgörande, hvaremot den sednare, enligt från Öfver-Post-Directeurs-Embetet meddelad upplysning, numera lärer, i öfverensstämmelse med Kongl. Brefvet den 21 Mars i835, vara genom förlikning Postverket till fullo godtgjord. I afseende på åtskillige uti i833 års Hufvudbok ännu upptagne äldre Balancer, tillstyrka Revisorerne Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det lämpliga åtgärder må vidtagas så att nämnde Balancer snarligen varda till slutlig utredning befordrade. ( 85 )' 2:0 Revisorerne, sorn böra vitsorda, att Postverkets Redogörelse vittnar om ordning och noggranliet, hafva dock funnit anmärkningsvärd!, alt i Hufvudboken icke förefinnes något InventarieConto, som innefattar fullständig redovisning öfver Postverkets inventarier och persedlar; utan måste i delta hänseende upplysning sökas medelst genomgående af hvarje PoslContors ingifna serskilde Persedelredovisning. Med anledning häraf och då Postverkets Fastigheter och Fartyg nu icke finnas intagne i någon Persedelräkning, anse Revisorerne Rikets Ständer höra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om befallning till vederbörande, alt upprätta och vid Hufvudboken bifoga ett InventarieConto, som fullständigt upptager Verkets alla tillhörigheter, Fastigheterne och Fartygen derunder jemväl inbegripne. 3:o Sex stycken dels enkla, dels dubbla ständige Postgångar hafva under ifrågavarande 2:ne år blifvit inrättade, äfvensom, för serskilda tider på året, tvenne sådana. Dessutom har gående posten mellan Östersund och Norrige blifvit förändrad tili åkande, sedan å Norrska sidan vägen öfver fjällen blifvit fullbordad. Deremot hafva 2:ne obeliöflige postgångar upphört och ett PostContor, nemligen det vid Hofva, blifvit indraget. Mellan Städerne Ystad, Malmö, Lund, Landskrona och Helsingborg har en Paketpost blifvit inrättad, hvarjemte till DiligenceBolaget emellan Stockholm samt Götheborg och Helsingborg, genom Kongl.
Utskottet härigenom vördsamt föreslår följande beslut: Banco-Fullmägtige må vara tillåtet att, utöfver hvad redan efter afslutade Contract linnes betingadt, ytterligare, med eller utan förskott, uppköpa Silfver, på sätt de lämpligast finna; dock under villkor att hvarje R:dr Sv. Silfv., efter 1664 års myntfot, fritt levererad i Banken, icke kommer att kosta mera, än 128 sk:r BancoSedlar; äfvensom Banco-Utskoitett Betänkande. N:o 41, 3 Invexling af Silfver mot bestämdt pris å 128 sk:r Banco-Sedlar för hvarje Riksdaler Sv. Silfver, efter 1664 års myntfot, får fortfara till och med den 3o September innevarande år 1829. Detta öfverlemnas vördsamt till Rikets Ständers närmare upplysta bepröfvande. Stockholm den 9 Maji 1829. Ankom till Exped. Utsk. d. 16 Maji 1819. Bancooch Lag-Utskottens utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Banco-Utskottets Betänkande N:o 13, i anledning af en från Höglofl. Ridderskapet och Adeln remitterad motion, om inställelse af Banco-Auctioner i de fall, der efterlefnad af nu varande 18 och 19 $§. uti 1818 års Intecknings-Lag kunde för någondera egaren bereda möjligt lidande.
Deraf således nu den plötsliga nya företeelsen af socialistisk och communistisk Jakobinism, med mera, som likväl synes, för denna resan, tillryggalägga sina kretsgångs-stadier inom ett ojemnförligt snabbare omlopp 128. Men sedan? Skall man ändtligen då vara vis af läxan? Eller skall man än ytterligare roa sig med, att börja henne från begynnelsen igen? – Ganska möjligt är det sednare: ty den andra stora slut-vinsten af den frejdade Revolutions-natten och dess påföljder har blifvit en vana, inrotad under ett halft århundrade lika allmänt som djupt, att knota och uppröra, att vilja sjelf regera, att leka med eder och författningar, att vara trolös mot personer och lagar, att ej bära aktning för något Öfversinnligt, att ej låta sig bindas af något Heligt, att när som helst sätta sin tillvarelse på ett tärningkast för den högsta möjliga summa af mynt och jordisk sinnenjutning, – kort sagdt, att göra ett ideligt revolutionerande till sitt alldagsbehof. Hvarvid alltid skicklige och nitiske ledare förefinnas i den nu mer än någonsin talrika och öfver hela Europa utspridda klass af litterära ouvrierer, proletärer och hamnbusar, som förena, till en det välmenta vurmerier, till en än större del oroliga och låga böjelser, med den halfbildning, hvars förnämste målsmän de äro. Har då således denna Revolution allsingen ljusare verldshistorisk betydelse? Jo visst! Hennes rol, ifrån den sidan sedd, har varit – och är jemväl i hennes nyaste fortsättningar – att rödja väg för en (förr eller sednare) kommande verklig förbättring af den samhälls-organisation, som hon vid sitt första utbrott förefann. Men ur henne sjelf kan aldrig någon sådan förbättring framgå.
Revisorerne hafva anmält, att den form, hvarefter denna Afdelnings räkenskaper föras, sedan sista Stats-Revision undergått, hvad Conto med Stats-Verket beträffar, en förändring, som invecklade räkenskaps-sättet och betydligen försvårade dess granskning, samt äfven i så målto vore till sin beskaffenhet origtig, att icke något serskildt Conto funnes, som ensamt upptoge liqviderne med Kongl. Stats-Contoret, i anledning af de årliga anslagen. Då likväl, på sätt Revisorerne jemväl anfört, de genom Kongl. Sials-Utskotlets Utlåtandej N.-o j6. 35 Brefvet den 16 Maj i835 anbefalde förslag till nja formulär för de förvaltande Verkens räkenskaper, vid hvilkas upprättande öfverensstämmelse i formerne emellan Riks-Hufvudboken och de serskilde Verkens räkenskaper, jemte enkelhet och lättfaLtlighet, skulle afses, numera äro utarbetade, så att rättelse i det anmärkta hänseendet snart torde vara att förvänta, anser äfven Utskottet berörde förhållande icke erfordra någon vidare åtgärd. § 95. Förkl. 57.) Vidkommande Artilleri-Afdelningens skuld i och för inköp af Mariebergs egendom, om hvars liqviderande jemväl vid rS3g års Stats-Revision fråga blifvit framstäld, får Utskottet hänvisa lill § 16g. § 96. Till Rikets Ständers kännedom är af Revisorerne anmäldt, hurusom, i anledning deraf, att en del af de färdigmurade hvalfvén till ett, på Nådig befallning, på Ridön i Mälaren uppfördt kruthus nedrasat och måst å nyo uppföras, Staten blifvit tillskyndad en kostnad af 7,787 R:dr 4° sk., till hvars betäckande Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 22 Februari 1834» anordnat nödiga medel.
Slutligen, vidkommande de af Direktionen öfver Eders Kongl. Maj:ts Hof-Kapell och Spektakler utgifna, af Eders Kongl. Majrts och Rikets Stats-Kontor accepterade, obligationer, å hvilka lån ur Salpeterfonden blifvit beviljadt, lärer, enär om deras antaglighet intet tvifvel yttrats, något utlåtande af Kommilteen icke erfordras. Kommitteen framhärdar med undersåtlig vördnad, trohet och nit, S tormä k tigste, Al lernådigste Konung! Eders Kongl. Ma j: ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, M. ROSENBLAD. Stockholm den 12 Februari 1844. D. Krutmejer. 20 '•*v 154 Öfver-Ståthållarg-Embetets underd. Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisorers Berättelse om granskningen af Rakningen för Kronans Publika Hus. Stormälitigste Allernådigste Konung! Med anledning af Eders Kongl. Majrts nådiga Remiss och dermed åtföljande Utdrag af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om granskningen af Stats-Verkets jemte tillhörande fonders förvaltning, åren 1840 och 1841, får Öfver-Ståthållare-Embetet, rörande Räkningen för Kronans publika hus i Stockholm, i underdånighet anmäla, att den af Revisorerne yrkade, förändrade förm för räkenskapernas uppgörande redan med år 1843 blifvit iakttagen, samt att, för utbetalningens behörighet af de anordnade afloningsbeloppen för Krono-Uppbördsverket och Vedgårds-staten, gällande stater och Kongl. Bref finnas åberopade i StatsKontorets, räkenskaperna bilagda, anordningar, äfvensom att blott en enda person varit, de ifrågavarande åren, på indragning å sistnämnde stat med 26 R:dr 32 sk. för hvartdera året upptagen. Vidkommande Öfver-Ståthållare-Embetets Kanslis
Ifall detina min uppfattning af hans yttrande är riktig, så får jag förklara, att jag, såsom ägare af efi tidning, alldeles icke gjort ett sådänt åtagande, och alt den värde ledamoten misstagit sig om min mening. Jag yttrade blott, att afsigten, nemi. att åstadkomma ett opartiskt sammandrag af R. o. Ad:s Öfverläggningai', skiille iättare vinnas utan någon kostnad för Ridd.cassan, om R. o. Adis ledamöter sjelfve, genom uppsättande af sina yttranden, dertill behagade bidraga, då prot. i följande plenum kttnde justeras; hvilket nu för de utomordentligt strängt sysselsatta notarierna icke vore möjligt alt åstadkomma. Det oaktadt, då så ilis eket blifvit laladt för och emot — jag vill icke säga fram och tillbaka i saken — utan att man synes hafva stadgat sitt omdöme deruti; så får jag nämna, att jag för min del, såsom ägare af en tidning, skulle vara belåten med att Gr. Sandels’ motion bifölls, och detta i 2:ne hänseenden. Först derföre, att det naturligtvis vöre en besparing, hvilken jag finge slicka i min ficka, och för det andra derföre, alt det missnöje, som nu uttryckes möt tidningsredactionerna, då skulle öfvergå på R. 0. Ad:s egna referenter; och alt detta missnöje skulle blifva lika stark t då som det hit-* tills varil, det skulle jag nästan vilja våga élt litet vad på, och skall liingie fram redogöra för skälet dertill. Jag tiof emedlertid, under förutsättning att förslaget skulle bifallas, att den föreslagna summan ej skulle blifva fullt tillräcklig. Anledntn dertill är den, att jag föreställer mig, att R. o. Ad. icke blott skulle nöja sig med att få fesumeVrna införda i de tidningar, som anses ofullständiga för den ena sidan, utan äfven i de tidningar, soni uteslutande upptaga den ena sidans yttranden. Det tillkommer ej mig att här anföra exempel, men enskildt känner hvar och en ledamot, att sådant är förhållandet.
Dessa motioner, som blifvit remitterade dels till Lag-Utskottet och dels till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hafva, jemlikt 43 § Riksdags-Ordningen, blifvit af Sammansatt Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behandlade. Utaf motionärerne hafva Herr Stjernsvärd och Herr von Möller, under anförande att nu gällande legostadga vore i flere hänseenden bristfällig och olämplig samt under förutsättning att en ny legostadga komme att utarbetas, hvilket Herr Stjernsvärd yrkat måtte af Lag-Utskottet företagas, fästat uppmärksamhet vid en mängd omständigheter, dem motionärerne ansett böra vid den nya stadgans utarbetande komma under ompröfning och hvarom bestämmelser borde i densamma inflyta. Bih. till R. St. Lagsami Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Vlskolleli Betänkande IV:o S.
Denna opinionsstrid är för öfrigt alldeles onyttig att här förlänga — den har mot mia vilja blifvit framkallad, ehuru egenteligen icke nödvändig till eget försvar; ty 60m Embetsman, har min verksamhet varit inskränkt till ett detailleämne af Statens Financeväsende, deruti jag möjligtvis åstadkommit någon allmän nytta: som Riksdagsman åter, har jag vid hvarje tillfälle motiverat mina handlingsgrunder. Frie Svenske män hafva pröfvat dem hafva deröfver beslutat. Deras bifall utgör min ära-, men den enskilda mannens opinion, bifallen eller ogillad, faller bort utan uppj märksamhet; då Folkets ombud i Folkets angelägenheter sjelfva besluta Barnet utväxer till man och går fram, leende åt den som v il? Den 14 April, 267 le göra det onyttiga försöket att uppehålla det i sin gång. Det är äfven nu blott den enskilta medborgaren som gjort sin förvärfvade rätt gällande, att till upplyst pröfning framställa sina tankar uti ett för Fäderneslandet vigtigt ämne: må man icke sammanblanda en enskild opinion med allmänna tjensteförhållanden: de hafva med hvarandra ingenting gemensamt. Jag har pröfvat Höglofl. Ridderskapet och Adelns tålamod och ty värr med ämnen, som för en del angå min egen person, hvilket eljest är mig så högeligen motbjudande. Men särskilta omständigheter hafva för denna gång påkallat det omständigheter hvartil, som jag hoppas, inga vidare anledningar skola förekomma. Med innerlig känsla af pligt och förbindelse till Konung och Fädernesland, finnes ingen gräns för min önskan att vara nyttig; men samma förbindelser ålägga mig ock, lika noga, att icke sträcka mitt deltagande utöfver hvad mitt begrepp antager såsom oundgängligt vilkor för en sådan nytta. Derutöfver blir nitet otjenligt, bemödanderne fåfänga biträdet ett hinder och verksamheten ändamålslös. Jag har under min Embetsmanra bana haft erfarenhet deraf, och måste mot mig sjelf utöfva den strängaste redovigningspligten, Oförtjent framkastad till en ansvarig verksamhet, vida utöfver mina krafter, känner jng Den ] 4 April. tillräckeliken egna brister: andras erinringar om misstag, förekomma mig alltså ingalunda oväntade.
Nå, ’hvar nu hand eller öga’, säger skriften, ’är dig till förargelse, så kasta det ifrån dig’, ty bättre är att ingå i himmelriket blind än kastas i evinnerlig eld ... citation håller visst icke stånd – jag läste icke heller skriften i går – men meningen är denna, mina herrar, att om något allvarsamt skulle påkallas, så är det bättre att släppa till både öga, tand, hand och fot än frivilligt kastas i norrmännens eld. Våra förfäder, mina herrar, gjorde kalas i sina sönderskjutna hus – kom ihåg det, och låt oss vara män!” ”Bravo, bror aptekare ... men låt oss icke flaxa åstad i onödan!” svarade handlanden Boman, som redan hade en fullständig förmögenhet, då Falken deremot ej hade annan förmögenhet än barn, hvarpå bomanska huset egde inga tillgångar. ”Sans, mina herrar, och en reputerlig deputation, när höga vederbörande gått öfver gränsen! Så lyder mitt råd, och jag påstår att vännen Smith, som vi nu med ledsnad sakna ibland oss, skulle förena sig med mig.” ”Deri bör hvar och en förena sig!” utlät sig postinspektoren Dabis. ”Fiendtligheterna lära icke börja från en stackars snart kringränd stad, men om de fiendtliga demonstrationerna gå löst på plundring och sådant mer, då ...” ”... då”, utropade stadfiskalen och kontrollören på en gång, ”då bör enhet i vilja och handling lifva oss alla!” ”Och inga rymningar!” skrek apotekaren. ”Nej, inga rymningar!” förklarades i korus. På gator och bryggor samlades grupper af ”folket”, tarfligare handtverkare, fiskare, båtoch arbetskarlar jemte inkommande och afresande bönder, och alla dessa skreko i så vildt tumult om hvarandra, att de hade mycket svårt att förstå ett enda ord af sina vexlade meddelanden. De enda hörbara orden bestodo i hotelser: ”Tyst ... tyst då – skall en inte få tala ut ... Skall en kanske få slagsmål på förhand!”