Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
är uplysningen i alla clastec tillräckelig att inse billigheten, inse nyttan och nödwändigheten häraf? Med billig misttröstan till min egen ringa erfarenhet , har jag med omsorg rädgjort härutinnan med kunnige man, olika i wilkor och stand, men lika i nit, lillgifwenhct och wärma för fosterlandet: och om deras yttranden cj förmält häswa alla mina Ml emot lega, hafwa de dock nogsamt öfwertygar mig, alt nödwändigheten nu fordrar ett eftergifwanve, och att, för att winna ändamälet, man nödgas antaga medlen. Destnrom mine Herrar, besinnom den ställning i hwilken wi aro: Nya wcrldens och Europas mägrigaste stater hafwa äfwcn i Vetta ögonblick ett waksam! öga pä hwart enda af wara företag; med Ml fästa de den största urrnärkr samhet wid del wigtiga steg nationen nn gär att göra. Det är ej endast ssttfma saken, men kanske ännu mera sältet med hwilkec den.bestmas, det är enigheten, samdrägten och den kloka flkyndsamhcken med hwilken detta mäl afgöres, som ffall witsorda nationens tillgifwenhet och förtroende för sin äldrige Konung, för den adle Furste, hwilken främst pä krigets bana, lofwar akt först af alla wilja rigta sitt swärd och sätra sitt eget bröst emot hwar> Den iZ Maji. hwarje fiende af Sweriges lugn och sjelfständighet, det skall för främmande folkslag bewitrna wär fasta föresats, art förswara fosterjorden och dest frihet, mot hwilken som hälst wägar alt den anfalla; 06) den höga tanka män och oman Ml! fatta om det folk, för hwilket ingen enskild upoffring är i beräkning, dä allmänt wäl derigenom erhälles, skall äfwen genom opinionens trollkraft, .näugdubbla deni phyfiska, Swerige kan lämna.
■ > r r o l i i ;i konisk lorm; 5, 2 och l kannor j * 50, 20, 10, 5, 2 och 1 kubiktum i konisk eller cylindrisk form. Af hvilka ämnen mätstockar, målkärl och vigtlödjor skola för färdigas, och hvad i öfrigt i afseende på deras inrättande och stämpling iakttagas bär, föreskrifva i Stadgan hufvudsakligen enligt Vetenskaps-Akademiens förslag uti §§. 5—7. Ehuru Utskotten anse, att de närmare detaljerna af de här ofvan anförda §§. 5, 6 och 7 af Vetenskaps-Akademiens förslag icke böra göras till egentligt föremål för Rikets htänders beslut, tro sig dock Utskotten böra fästa uppmärksamheten på en af dem, nemligen angående sättet alt kontrollera och förebygga målkärlens förändring ge nom fukt eller torka. Det af Velenskaps-Akademien i delta afseende framställda förslag ar fullt tillräckligt att gifva tillkänna tillvaron af en sådan förändring, men kan ej leda till dess förekommande eller förminskande. Utskotten hafva sig bekant, att man 1 o!fsa.delar landet, för detta ändamåls vinnande, temligen allmänt börjat begagna målkärl, som äro förfärdigade af 2- å 3-dubbelt, korsvis sammanlimmadt träd, och att älven andra utvägar blifvit derför föreslagna. Utan att ingå i någon pröfning af dessa utvägars mer eller mindre ändamålsenlighet, tro sig Utskotten böra föreslå, alt Rikets Ständer må i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit läcktes i den nya stadgan meddela sådana föreskrifter rörande målkärlens inrättande, hvarigenom åtminstone de större, i magasiner och öppna bodar begagnade mälkärlens förändring genom fukt. och torka, icke allenast kan kontrolleras, utun äfven i möjligaste måtto förekomrnas.
137 inom socknen, som entreprenören eger bestämma, men å tider, som för hvarje ort lastställes så, att minsta olägenhet för landtbruket deraf orsakas; rättighet att lemna bidrag för väghållning uti dagsverken i stället för penningar, tillkommer hvar och en, som anmäler, att han sådant åslundar, hos vederbörande, som första gången eller framdeles bör låta utlysa entreprenadauktion, inom viss behörigen kungjord tid före auktionens ut lysning; å andra rummet och derest nämnda bidrag icke blifva tillräckliga till betäckande af kostnaden för vägoch brobyggnad inom häradet eller socken, skall kostnaden hestrid,is genom afgift å alla inom häradet eller socken belägna jordbruksoch andra fastigheter, utan något undanlag, utgående efter behof med ett eller flera ören af hvarje fullt tusen R:dr, dertill fastighet vid sednaste fastställd taxering till bevillning efter 2:dra art. bevillningsstadgan blifvit uppskattad; till Kongl. Maj:t öfverlemnas af Rikets Ständer i underdånighet att meddela de vidare föreskrifter, hvilka för detta ärendes ordnande enligt dessa grunder finnas erforderliga. Stockholm den 14 November 1865. N. S. von Koch. Af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, angående åtskilliga ändringar i gällande Bevillningssiadga. De omstörtande förändringar, hvilka nyligen blifvit vidtagna uti kredit-lagstiftningen och dermed sammanhang egande och af densamma helt och hållet beroende ämnen, hafva till sina följder gjort en rubbning uti en mängd förhållanden, ja äfven, till en del, försökt att kullkasta sådana moralens sanningar, de der tillförene ansetts såsom axiomer och särdeles hos oss egt rotfäste uti nationens innersta; samt med en skamfläck brännmärkt dem, hvilka i praktiken låtit komma sig till last hvad af moralen så strängeligen förbjudits; jag åsyftar härmed synnerligast: ocker med penningar, eller hvad som i dagligt tal benämnes procenteri. Bilu till R. St.
Hr Gripenstedt har önskat veta huru det skall gå med sanningskärleken i de följande punkterna och jag skyndar att det omförmäla hvad mig beträffar. Först och främst instämmer jag med honom deri, att det är likgiltigt för statsverket huru i denna punkt beslutas; men det är icke så i andra. Min tanka är den, att äfven der bör man gå sanningen närmare än Utsk. gjort, hvilket jag skall utreda när vi komma till punkterna, men nu vill jag icke sammanblanda det ena med det andra. Frih. von Kraemer har omförraält huruledes markegången för 1844 hade varit så låg, att beloppet, om jag rätt fattade honom, hade understigit den summa, som Utsk. här föreslagit. Det kommer sig deraf, mine Hrr! att markegången för 1844, till lycka för dem som vilja begagna delta exempel, var lägre än hon varit på 10 år, men efter ett särskilt undantag får man icke rätta regeln. Jag har här uppgifter öfver 10 års medelmarkegång; men jag skall icke taga upp dem nu. Jag vill blott nämna slutsatsen deraf, och den är, att då riksmarkegången för 1844, utgjorde 5 r:dr 20 sk. för tunnan, så utgör medel markegången för 10 år, nemi. åren 1838 Den 16 Februari f un 509 •—1847, 7 r:dr 40 sk. 71 rst-, hvilket är betydligt högre än 5 r:dr 20 sk. eller 6 r:dr, som StatsUtsk. upptagit. När nu denna fräga icke det minsta inverkar till skada för statsverket i något afseende, men man deremot bör sträfva lill det närmast riktiga förhållande, man känner, så kan jag icke inse någon betänklighet för det H. Ståndet att i denna del gifva sanningen sin rätt. Hr von Troil, Sam. Gust.: Faran af att till högsta belopp uppdrifva beräkningen af statsverkets inkomster, tror jag bör falla något hvar i ögonen dä man betänker alt, äfven med föresats att uppsätta förslags-anslagen till hvad man anser behofven fordra, sä kunna de sällan uppstiga till det belopp, hvartill de i verkligheten uppgå.
Ånyo föredrogs Exped.Utsk:S den 29 dennes på hordet lagda, ej mindre mein. N:o 41) > anledu. af erhållna återrernisser af Utskts skifvelseförslag N:o 241, än ock förslag lill underd. skrifvelse N:o 278, ang:de dels rättighet för enskilde att anlägga theatrar i hufvudstaden, dels ock granskning af skådespel, hvilka å sådana theatrar uppföras. Gr. Gronstedt, Fredr. Joli.: Jag har ej kunnat biträda det förslag till underd. skrifvelse, sorn nu är under discussion. Utsk. hade redan fattat sitt beslut om redaclionen, då jag böljade deltaga i dess öfverläggningar, hvarföre jag ej ansåg det vara lämpligt eller ens formligt alt då afgifva någon motiverad reservation, men jag tror mig nu inför R. o. Ad. böra framlägga skälen för mitt ogillande af förslaget. Dessa skäl äro förnämligast Ivänne. Det första är, att i motiverna till den underd. skrifvelsen förekomma en mängd omsägningar, som göra skrifvelsen så till sägandes släpig. Det andra skälet är det, att Utsk. undangömt ett af de förnämsta motiverna för den nnd. skrifvelsen. En motionär inom PresteSt. har nemi. åberopat 60 f§:n Reg.F:n. Ekon.Utsk. har bortblandat denna § på det sätt, att Utsk. åberopat 60 §:n grundlagen. Ytterligare har Exped. Utsk. undangömt denna § sålunda, att Utsk. åberopat hela grundlagen. Ekon.- Den 31 Man. 537 Ulsk. liar alldeles icke molsagt den kraft oell verkan, som motioniiren ansell 60 §:n lteg.Fm äga, vid bedömmandet af denna fråga, oell Ekon.Utsk. liar dessutom motiverat sitt tillstyrkande på (oljande sätt: ’’Af sådana skäl, och då den rättighet, som K.
R:dr under hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863, samt att Rikets Ständer derjemte måtte medgifva, att hvad af bvggnads-anslaget möjligen kunde finnas obehöfligt, finge af Kongl. Majit till inredningen användas; — hvilket underdåniga yttrande Stats-Rådets öfriga ledamöter biträdt och Kongl Majit i nåder godkänt; hvadan ock nådig framställning blifvit, i enlighet dermed, till Rikets Ständer aflåten. Då Stats-Utskottet vid början af riksdagen företog denna fråga till förberedande handläggning, fann Utskottet, med afseende å den högst betydliga tillökning, som, enligt hvad Kongl. Majit sålunda meddelat, skulle blifva erforderlig i de förut beräknade återstående kostnaderna för Nationalmusei-byggnaden, angeläget att om orsaken härtill söka inhemta fullständiga upplysningar; och till ledning härutinnan erhöll Utskottet, på derom framställd begäran, från Kongl Ecklesiastik-departementet del af såväl en utaf Generalmajoren af Kléen den 2 Januari innevarande år till Kongl. Majit afgifven underdånig berättelse om detta byggnads-företags fortgång alltsedan detsamma ställdes under hans ledning, som ock ett utaf Öfver-Intendents-embetet deröfver på nådig befallning den 16 påföljande Februari afgifvet utlåtande. Uti omförmälda berättelse har General-majoren af Kléen, beträffande arbetets mindre skyndsamma framskridande under de första åren, fästat uppmärksamheten på åtskilliga af detta byggnadsföretags ovanliga beskaffenhet beroende omständigheter, hvilka medfört hinder för dess hastigare bedrifvande, såsom t. ex. de svårigheter, som mött vid grundläggningen djupt under vattenytan, den långa tid, som erfordrats dels för uppförandet af granitfoten och dels isynnerhet för hela byggnadens beklädnad med kalksten, dertill åtgått fulla sex år, ehuru vid Borghamns kalkstensbrott tvenne hyfvelmaskiner för ånga oafbrutet, dag och natt, varit i gång.
Jag vill emellertid erinra, att om en proposition på inbjudningen bi följes , ginge frågan ej till Nämnd, utan saken vore då af tre Stånd afgjord, och det vore första gången, åtminstone under denna Riksdag, som Ridderskapet och Adeln, utan några nya mellankomne skäl, ändrat sin öfvertygelse, och visat sig föga bättre än vederlagd. Jag hoppas visserligen, att detta ej skall hända, men jag har blott velat derom påminna, på det ingen måtte förvillas af de från andra sidan här gjorde framställningar. Grefve von Schwerin: Om propositionerne få bli såsom Herr Rosenblad föreslagit, att nemligen första frågan blir, om Ridderskapet och Adeln förblifver vid sitt beslut, och den andra, om Ridderskapet och Adeln gillar Voteringspropositionen, kommer det att i denna fråga tillgå, såsom vid 1823 och 1818 årens Riksdagar tillgick med hvarje fråga, som då blef remitterad till Nämnden. Två Stånd hafva bifallit sa - 56 Den 17 December f. m. ken; två Stånd hafva best ridt densamma; de Stånd, som hafva bestridt den, ligga i minoriteten. Med Utskottens opinion, som föreslagit Depositionsräkning, hafva två Stånd instämt. Jag säger då, att de, som afslagit Depositionsräkningen, ligga i minoriteten, och söka derföre nu att vinna sitt ändamål derigenom, att frågan ej må till afgörande företagas. Likartade frågor blefvo vid 1823 och 1818 årens Riksdagar behandlade, såsom Utskotten nu föreslagit, att nemligen alla integrerande delar af den stora frågan, der två Stånd slädnät emot två, af Förstärkta Utskottet afgjordes. Jag anser rättvist, att äfven nu så tillgår» Herr Cederschjöld: Jag kan ej medgifva den siste Talarens påstående, att de, sorn sätta sig emot Depositionsräkningen, ligga i minoriteten.
SlalsUlsk:s första afstyrkande Betänk, är af R. o. Ad. bifallet, men af öfriga RiksStm återremitteradt, och i anseende till den stora nytta, som denna inrättning’ i orten åstadkommit, i anseende till de högst betydliga utgifter, sorn den ädle stiftaren icke blott på en gång som kapital utgifvit, utan äfven sedan såsom årligt underhåll derpå slösat, i anseende dertill, att del icke allenast är det länet der Institutet är beläget, ulan äfven flere andra län, sorn deraf dragit nytta, anhåller jag, att R. o. Ad, med frångående af sitt förra beslut, ville bevilja något. Lika nied Frih. af Klinkowström, skulle jag naturligtvis helst önska, att sådant kunde ske i den form, som Prosten Holmberg hemställt, men om Ståndet icke finner detta lämpligt, sä anhåller jag om bifall till Otsk:s tillstyrkande i detta Betänk., sä att anslag för en gång af 3000 R:dr blifver beviljadt. Gr. Lagerbjelke har visserligen fästat Ståndets upmärksamhet derpå, att ifrågavarrde inrättning skulle vara en enskildt anstalt, och att det icke vore skäl alt R. St. anslog medel. Gr:u har ställt denna inrättning i jemförelse med ett anslag, som en gång blifvit lemnadt till ersättning för ett af vattuflöde bortfördt Bruk. Jag ber dä att få fästa upmärksamheten på skillnaden härvid. Om också Råby Institut är en af enskild man stiftad inrättning, så lärer dock icke kunna bestridas, att detta skedde för allmänt väl. Alt institutet npfyller hvad man dermed afsett, det kunna flere intyga, som äro från orten, likasom alt den stiftare, som åt della Institut egnat så betydliga summor, och sorn fortfarande skänker det Den 19 Augusti, e. m. 71 sin vård och siDa tillgångar, skulle för.sin del med tacksamhet motse, att de sträfvanden han för ett så vackert ändamål under manga år gjort, vunuo R. Sl:rs bifall, och delta bifall kunna icke R.
Kring bordet och längs väggarne funnos stolar, utskurna i ett trästycke eller af trä och metall; de voro utan ryggstöd men belagda med mjuka kuddar och täcken, å hvilka husets kvinnor inväft fantasiornament. På hvardera sidan om huacan hängde en quipus. Den var husets stamtafla och största klenod, ty den utvisade, från hvilken inca husfadern härstammade. Hvarje inca hade blott en hustru som enligt lagen skulle vara hans syster men därjämte flera hundratal medhustrur, hvilkas barn af mankön räknades till incasläkt och utgjorde rikets adel, som egde stora företrädesrättigheter framför den öfriga befolkningen. På detta sätt bildades efter hand en väldig incasläkt, hvars medlemmar strängt höllo på ärfd sedvänja och framför allt med yttersta noggrannhet vakade öfver, att inga äktenskap knötos mellan solens ättlingar och vanliga ofrälse dödlige. Endast konungen egde rätt att välja till medhustrur hvilka han behagade, men oftast tog han dem ur sin egen släkt eller bland kufvade höfdingars döttrar. Cuzco med sina hundratusentals invånare var säte för inca och hans oräkneliga familj, hvars manliga medlemmar innehade alla de förmånligaste platserna inom rikets invecklade förvaltning. Husets fru hade slagit sig ned vid ena dörröppningen, så att det mörkhyade ansiktet skarpt belystes. Hon var iklädd en mörk tunika, som lämnade de ännu välformade armarne synliga. Framför henne stod ett mindre bord med allehanda toalettsaker; i spegeln af poleradt silfver mönstrade hon med kännarmin frukten af sina bemödanden, under det hon allt emellanåt doppade en pänsel och därmed strök öfver ögonbrynen för att gifva dem större glans. De eljes något hårda dragen hade utjämnats. Det mörka håret, som i sitt naturliga, krusade skick alldeles stred emot dagens mode, var glattstruket och hade kammats högt för att ge intryck af större rikedom; det var i nacken uppfästadt i en knut, fasthållen af ett bredt, hvitt band med inväfda guldoch silfvertrådar, som åt det blåsvart glänsande håret gaf en ännu djupare ton.
Sedan votering blifvit begärd, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att R. o. Ad. borde afgöra, huruvida bifall till Utsk:ts förslag eller återremiss deraf skulle ingå i kontra-proposm vid den blifvande voteringen, hemställde Hr Gr. o. Landtm, först, att kontra-proposm skulle upptaga bifall till Utsk:ts förslag, hvartill svarades mångå ja och nej i blandning, och sedermera, att förslagets återremitterande skulle utgöra kontra-proposm, då svaren likaledes utföllo med ja och nej i blandning; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förnyade propos. derå, att bifall till Utsk:ts förslag skulle innefattas i kontra-proposm och, då svaren nu utföllo med manga ja, blandade med nej, förklarade sig hafva funnit ja öf? vervägande. Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som afslår Lag-Utsk:ts i första punkten af Betänk:t N;o 33 framställda förslag till författning ang:de ändring i lagens stadganden rörande giftomannarätt, röstar D»n 13 Maj «. m. 373 Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. ofvanberörde författningsförslag. » Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 41. Nej — 24. Utsk:ts sednare hemställan. Gr. Sparre: Till följd af det beslut, R. o. Ad. nu fattat, att afslå första punkten af Utsk:ts Betänk., så torde äfven den andra punkten böra afslås, hvarom jag således får anhålla. Frih. Armfelt:
Jag kan göra rätt för mig, vill göra rätt för mig, men naturligt till. Detta är djefvulen! får icke. Har jag skulden då? nej, men skammen. Detta går icke DAMEN. Men hvarför? DEN OKÄNDE. varelse, okunnig om lagar, seder, konvenans, som man af okunnighet bryter emot och blir piskad derför? Hvarför blir man yngling med alla ädla afsigter som man vill förverkliga, och så hvarför drifves man in i all uselhet som man afskyr? Hvarför, hvarför? Pang! Der är hvarför! Hvarför föddes man hit som en okunnig DAMEN, (som oförmärkt läst i boken, tankspridd). Det har väl någon afsigt, fastän vi ej kunna utleta den. - DEN OKÄNDE. en dålig metod, ty jag blir bara högfärdigare... Eva! DAMEN Du får icke kalla mig så! DEN OKÄNDE (spritter till). Hvarför det? DAMEN. kallade dig Cæsar... Det är mig oangenämt, såsom det skulle vara dig om jag Om det skall vara att göra en ödmjuk, som säges, då är det TILL DAMASKUS DEN OKÄNDE. Äro vi nu der? DAMEN. Hvär? Hvad? DEN OKÄNDE. Hade du någon dold afsigt med det der namnet? DAMEN. upplysning. Cæsar? Nej, det hade jag ej, men nu håller jag på att få en - DEN OKÄNDE. skolpojken, som begick ett streck, för hvilket en annan fick skulden. Denna andra var din man varulfven! Så der roar sig ödet fläta remmar för evigheten. Ädla nöjen! Godt; må jag få den äran falla för egen hand: jag är Cæsar, AUGUST STRINDBERG DAMEN (tveksam, tiger). DEN OKÄNDE. Säg något! DAMEN. Kan inte! DEN OKÄNDE. tron på en gudomlig rättvisa, då han blef oskyldigt pinad för en annans streck; säg det, så skall jag säga hur jag led tiodubbelt af så luttrad, att jag sedan aldrig begått en dylik handling. DAMEN. Det är icke det! Det är icke det!
Jag har visst aldrig misskänt din vilja; men jag hade ändå icke vågat hoppas att du, som alltid är betänksam, varit så rask i beslutet, äfven om det som nu gällde en kärleksfull handling. Emellertid litar jag på det du sagt, ty jag vet att dina löften äro icke, som många andras, tomt prat; och nu skall du först hjelpa mig att framställa saken för mor.” ”Jag undrar att du ej redan gjort det?” inföll Josefina. ”Det hade ej varit rätt af mig, innan jag hört din tanke. Du nämnde en gång för längesedan om ...” ”Ja, jag vet! Min bror ernade gifta sig, och det var i fråga att jag skulle flytta till honom; men det blef ej af med hans parti, och sedan jag här kan vara till någon nytta, vill jag ej vidare tänka på att skaffa mig någon annan plats, än mitt nuvarande goda hem.” Och var det väl möjligt för Arve att, trots sina föresatser, låta bli att vänligt trycka Josefinas hand; men han gjorde det nästan utan att veta derom, och derefter fortsatte han: ”I alla fall berodde det mycket på dig; ty ehuru endast mors medgifvande kan sätta saken i verkställighet, så skulle det hafva gått trögt för henne att utan ditt biträde komma fort dermed. Den tyngsta delen af verksamheten och göromålen kommer gudnås att falla på dig, som är ung. Men lita på, så fort jag är hemma, har du en trogen hjelpare vid din sida. Jag skall nog se efter att du icke under fisksaltningen får dina små hvita händer bortfrusna!” ”Åh, frukta ej för mig; jag vill se mina hvita händer röda som eld, om de blefve det under nyttig verksamhet! Jag skall icke spara dem.” ”Då gör jag det i stället; ty, kära Josefina, det är ändå, arbetsamheten i all ära, bra fult att se röda fruntimmershänder! Men vi skola ta en hjelphustru, som kan förrätta de gröfsta göromålen. Min mening var att du endast borde ha trogen tillsyn öfver dem.” ”Lemna du den delen åt mig! Nu vore endast godt att du finge den påräknade borgen. Men han skall ju vara en så galant karl, den yngre Haraldson. Kanske lägger sig också Tistelöns ros ut för ditt förslag.”
Hvarföre skulle ni inte kunna det Birger Om ni oftare hörde det heliga ordet, blefve ni förtrogen dermed. Ni skulle finna kraft till det goda och stöd emot frestelsen. Det vore välgörande för både hjerta och sinne. Birger. Mitt hjerta och mitt sinne äro begge onda. Genom mig sjelf, genom mig ensam, förmår jag inte att göra dem bättre. Erika. Det är sant, Birger; och att ni erkänner det, är redan vackert och Christligt men bönen! den förmår så mycket, genom den väckta föresatsen. Birger. Inte mina böner Kanske kunde jag än blifva en annan menniska, – en förbättrad menniska, ... om ... (med uttrycksfull blick på Erika.) men det är dåraktigt att våga hoppas något sådant. ... Erika. Så länge ni vistas i er ogudaktige fars grannskap, fruktar jag, ni får svårt att vinna seger öfver det onda. Birger. Ja, han är en grym och våldsam menniska, hvars fria, otyglade lefnadssätt, gjort honom hersklysten, mången gång, förfärlig. Han är min far, – men jag älskar honom ej, och har icke heller gett honom mera makt öfver mig, än jag när som helst kan göra mig oberoende af honom. Min styfmor, som var en god men svag qvinna, behandlade han som en barbar, och det är endast ert ädla mod och lugna alfvar, samt er omsorg om Gabriella, som hittills skyddat er, för hans orättvisa. Erika. Mig, skall och kan han inte misshandla. Men huru förhärdad han än må vara, tyckes likväl hans sednaste uppförande mot sin hustru vara ett bevis på hans hjertas ånger, alldenstund han ville godtgöra henne hvad han brutit. Birger (med bittert leende). Ah, ni känner honom inte rätt, ... men jag skall göra er bekant med sjelfva grunddragen af hans inre. Han hade med den olyckliga makan, inte varit gift längre, än i några månader, förr än han fann henne för svag, och, efter hans egna ord, för pjunkig och gråtmild för skärgårdslifvet, som vexelsidigt gjorde honom butter och trätgirig, och öfvergick slutligen till misshandlingar, oaktadt han visste att hon snart skulle blifva mor. Erika.