Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som godkänner Utskottets af tre Stånd bifallna förslag, att införsels-tullen å »Aska: pott-, raffinerad och kalcinerad», skall nedsättas till 8 sk. per lispund, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; » Vinner Nej, bibehålies den för denna artikel nu gällande tull, 16 sk. lispundet. Biilderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden hafva bifallit Utskottets Blyertspen förslag att nedsätta införsels-tullen å »Blyertspennor; andra slag» (än timmermans) från nor: andra 30 lill 24 sk. skålpundet; hvaremot Borgare-Ståndet beslutat ytterligare nedsättning af 6 denna tull till 16 sk. skålpundet. För det fall att Borgare-Ståndet icke skulle vilja, med frånträdande af detta sitt skiljaktiga beslut, förena sig med de öfriga Stånden, föreslår Utskottet följande omröstning: N:o 3. Den som vill att, på sätt Utskottet hemställt och tre Stånd beslutat, införselstullen å »Blyertspennor, andra slag» (än timmermans) bestämmes lill 24 sk. skålpundet, röstar ' Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages denna tull till 16 sk. skålpundet. 4 Bevillnings-Utskoltets Utlåtande; N:o 16. Blår-, Harny Med bifall till det af Utskottet härom gjorda förslag, hafva Riddershapet och och Lm-. Adeln, Presteoch Borgare-Stånden beslutat att, med bibehållande af införsels-tullen å Hampblår vid dess nuvarande belopp, 2 R:dr 24 sk. skeppundet och nedsättning i tullen å Linblår till samma belopp från nuvarande tullsats, 5 R:dr skeppundet, Hampoch Linblår skola under en rubrik med förstnämnde tullsats i taxan sammanföras; hvaremot Bonde-Ståndet, med ogillande af Utskottets förslag i afseende på Linblår, beslutat att gällande införsels-tull härå skall oförändrad bibehållas.
Vid fartygets instängning var hafvet närmast kusten, såsom redan är nämdt, täckt af nybildad is, allt för tunn att hålla en fotgängare, men tjock nog att hindra en båt att framgå. Utanför låg, så långt ögat kunde nå, tätt packad drifis, som blifvit så hårdt sammanbunden med nybildad is, att det varit fruktlöst att här söka framtränga. Redan den 2 oktober kunde man med nödig försigtighet gå på den nybildade isen närmast fartyget, och den 3 oktober kommo tschuktscher till fots om bord. Ännu den 10 funnos dock här och der svaga ställen mellan fartyget och land, och en blå sky i öster angaf fortfarande öppet vatten i den riktningen. Att denna »rening» likväl var betydligt aflägsen från fartyget, visade sig vid en utfärd, som dr Almqvist företog i nordostlig riktning den 13 okt., då han, efter en vandring af ungefär 20 kilometer öfver tätt packad drifis, nödgades vända utan att hafva nått det öppna vattnet. Det var häraf klart, att Vega numera omgafs af ett åtminstone 30 kilometer bredt band af drifisfält, förenade genom nybildad is, som under vinterns lopp uppnådde en ansenlig tjocklek.259 Toross från granskapet af Vegas vinterqvarter. I detta väldiga istäcke uppstodo under vinterns lopp ofta sprickor eller råkar, hvilka sträckte sig mycket långt. De framgingo utan afbrott tvärs öfver nybildade isfält och gamla, höga grundisar. En af de största bland dessa råkar bildade sig natten mot den 15 december tvärs för fartygets bog. Den var nära en meter bred och mycket lång. Vanligen voro råkarne endast några centimeter breda, men ofta detta oaktadt besvärliga nog, emedan flödvatten genom dem trängde upp till isens yta och genomdränkte den närmast densamma liggande snön. Orsaken till råkarnes bildning var tvåfaldig. Antingen uppkommo de derigenom, att en häftig vind något rubbade isens läge, eller ock genom isens sammandragning vid stark köld. Sprickningen skedde med en mer eller mindre våldsam smäll och inträffade, att döma af smällarnes antal, oftare än man kunde märka på den snötäckta isens utseende.
Det är endast några riksdagar sedan, som II, 8t:r hos K. M:t anhöllo om utfärdande af det stadgande att ingen egde rättighet upträda såsom sakförare, hvilken icke undergått juridisk examen; K. M:t utfärdade också ganska riktigt en sådan författning, hvilken var ganska nyttig, emedan den förvisade från domstolarne en mängd s. k. bränvinsadvokater. Nu efter det nämnde författning, icke mera 3r gällande, har man kommit på den tanken att det skulle vara nyttigt, om man kunde införa något korrektiv i afseende på egenskaperna hos de sakförare, som upträda. Det som i detta fall blifvit föreslaget, anser jag alldeles icke tillfredsställande, ty ingenting hindrar att ju icke rätten kan förordna en person, som är alldeles olämplig, och då synes mig som skulle inträffa att rättens anseende, långt ifrån att höjas, skulle minskas, Det synes mig äfven vittna om en temligen stor ostadighet i åsigter, att nu återigen begära föreskrifter, sorn förändra hvad lag i förevrde fall innehåller. Det der ouphörliga vacklandet från och till inger ingalunda förtroende hvarken för sjelfva saken eller R. St:rs förmåga att kunna lagstifta, och jag anser det vid sådant förhide vara bättre att saken blir i det skick, den är, än alt man besvärar K. M:t med en framställning, som ingalunda är af behofvet oundvikligen påkallad, hvarföre jag, då Exped.-Utskrt icke kan hinna expediera skrifvelsen i detta ärende, anhåller att Betänka måtte afslås. Gr, Liljencrants: Ehuru jag väl icke kan anses nog kunnig att yttra mig i detta vigtiga lagmål, kan jag dock ej undertrycka min öfvertygelse att hvad Utsk:t här föreslagit icke torde för underdomstol åtminstone på landet lända till någon fördel. Jag tror att motionären har åsyftat att få svårigheten undanröjd att på längre afstånd från Hofrätten boende må kunna utan betydliga kostnader få ombud, och dervid tror jag att man bort stanna.
100: O till Bönhuset i Carlshamn 100: gj) till Baneo-Statens Enkeoch Pupill-Cassa 133: 16. — li_) till smärre Julgåfvor ål fattige, så val i hufvudstadens sorn i orterne . 2,000: — eller tillsammans B:co B:dr 5,203: 16. — komma ali, intill nästa Riksdag fortfarande, under förut stadgade vilkor och på enahanda sätt, som hittills, utbetalas, med iagtlagande allenast, att alla desse utgifter, såsom icke egande något samband med Bankens förvallningkostnader, uppföras på serskildt conto och att det deraf utbetalde beloppet hvarje år på Bankens räntevinst afskiifves. 4:0. Af Fullmägtiges så kallade disposilions-iäkninp, N:o 2 skola följande, af Rikets Ständer fastställde och beviljade anslag, under de vid hvart dera serskildt fästade vilkor, lills vidare utgå, nemligen; a) Till Bokhållaren vid Banco-Discont-Verket A. Movtelii enka, Sj phia Wernander B:co B:dr 200: b) till förre Bokhållaren vid Banco-Discont-Verket G. A.Oudars enka, Annette Runde/vist 200; c) lill Vaktmästaren vid Banco-Discont-Verket Forssboms enka, Sara Gustajva Haglund ^5: d) till afvikne Bokhållaren vid Låne-Contoiret i Götheborg, C. G. Treffenbergs trenne minderåriga barn . 5o: e) till försvunne Bokhållaren i Banken F. Zettergrens minderåriga dotter, Laura , .. 4*: 3a. — Bancj Utskottets Memorial, N:o i ?/{•
Wahlberg under fleråriga resor i Södra Afrika, derstädes gjort rika samlingar och erbjudit dem till inköp för Naturhistoriska Riksmusei räkning, biföll Eders Kongl. Majrt, uppå Veteuskaps-Akademiens underdåniga tillstyrkan, under den 1'7 December 1845, deras inlösande mot en betingad köpeskilling af 19,500 R:dr banko, hvilken borde på sådant sätt utgå, att utom 3,500 R:dr, som af nämnde musei fond blifvit till bouoin förskottsvis utbetalade och borde honom oafkortade tillkomma, skulle i lösen erläggas ytterligare 16,000 R:dr, hvaraf 6,000 R:dr genast skulle Wahlbergs uppå skeende reqvisition, tillhandahållas af 8:de liufvudtitelns besparingar; och skulle af det återstående beloppet minst 1.000 R:dr årligen, från och med år 1846, till Wahlberg utbetalas och intill nästa riksdag utgå af anslaget å samma hufvudtilel för extra utgifter. För afbetalning af den öfriga delen af köpeskillingen ville Eders Kongl. Maj:t framdeles anvisa nödiga medel. Vid slutet af år 1848 är således Wahlbergs återstående fordran 7.000 R:dr Banko. För att befria anslaget å 8:de hufvudtiteln för extra utgifter, hvilket i alla fall är ganska otillräckligt, ifrån en under flere år fortgående betydlig utgift, som det under de sednare åren falt vidkännas, 47 får jag i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer äska ofvannämnde 7,000 R:dr hanko, att för en gång utgå.
Då städernas folkrikhet och betydelse ej skäligen böra ligga till grund för borgerskapets beskattning och de i denna § af Bevillnings-Förordningen stadgade minimi-afgifter i allt fall visat sig vara vilseledande för taxerings-kommittéerna, samt på många orter tillämpas såsom maximi-afgifter, har jag varit af den åsigt, att all föreskrift om vissa minimi-afgifter i förhållande till städernas klassifikation icke bordt i Författningen intagas, och jag har således icke eller deltagit i Utskottets beslut att öka förut stadgade Bevillnings-belopp. § 36. Samma skäl, som Utskottet anfört för afslag å Herr Kontrakts-prosten Tegnérs motion om progressiv procent-beräkning vid bevillning å testamenten, synes mig hafva bordt föranleda Utskottet att icke i denna § vidtaga någon förändring. § 45. Enär 1 mom. af denna § uttryckligen innehåller, att hvarje skattskyldig skall i mantal uppföras och taxeras der lian bosatt är eller största delen af året sig uppehåller, lärer all föreskrift om studenters mantalsskrifnings-ort vara obehöflig, synnerligast som de äro befriade från ali bevillning både efter lista och 2:dra artikeln, kronans rätt af en sådan mantals-skrifning ej beroende och föreskriften endast medförer besvär och omvägar för studenter, som vid mantalsskrifnings-tiden icke uppehålla sig vid universiteten. § 61. Jag delar helt och hållet Herr Stolpes åsigt, att de skattskyldige väl böra vara berättigade, men icke pligtige, att till taxerings-kommitté ingifva uppgifter rörande inkomst m. m., och tror dessutom att, i allt fall, redaktionen af nuvarande stadgande derom är vida mera lyckad, än den Utskottet föreslagit, då det ofta nog kan för en handlande, som drifver en större rörelse, blifva omöjligt, att vid den tid, då uppgiften skall aflemnas, bestämdt uppgifva föregående årets inkomst. Bih. till R. St. Bet.
Jag vill icke tvista med denne talare härom, men då Staten utbetalar arfvode för fyra dagar före riksdagens början, synes mig likväl häruti ligga ett erkännande af_ behofvet utaf detta e. o. kansliets biträde under dessa dagar. Ar det således nödvändigt, att extra kansliet tillsättes före riksdagens öpnande, så kan följaktligen tillsättningen icke ske af Landtmarskalken, enär han utnämnes samma dag riksdagen öpnas, och lika litet sorn någon annan dödlig lärer kunna anticipera på sin tillvaro. I öfrigt synes det mig, ali då Ridd.Sekret. Den 24 Maj. 125 skall ansvara för prolokollsföringen m. m., det är äfven lämpligt, att tillsättningen sker af honom och Ridd.Direktm. Jag vill icke uppehålla Ståndet med någon vidare diskussion, utan anhåller om bifall till lltsk:s förslag. Frih. Cederström: De der förberedande åtgärderne måtte vara serdeles svåra att specificera, enär hvarken Ridd.Utsk. aktat nödigt alt omförmäla, hvaruti dessa åtgärder månde bestå, eller Utsk:s här närvar:de ledamot, som näst efter mig hade ordet, kunnat härföre redogöra, ulan endast a priori antagit behofvet af e. o. kansliet före riksdagens begynnelse, men såsom skäl, i brist på bättre, åberopat den omständigheten, att StatsUtsk. tillstyrkt arfvode för berörde extra kansli under fyra dagar före riksdagens öpnande, samt att denna tillstyrkan vunnit vederbörandes godkännande. Men om R. St. varit släpphändigt nog, att med många andra, vigtiga ämnen i tankarne, låta bero vid hvad i en så underordnad fråga blifvit föreslaget, månne man af detta förhållande, som dessutom helt och hållet rörer del förflutna, icke det tillkommande, kan billigt vis bilda ett nöjaktigt argument för det yrkande att någon ändring häruti, äfven sedan upmärksamheten nu blifvit på onödigheten af berörde utgift fästad, icke må vidtagas? hvad som ej tillförene öfverklagals och afskaffats, får således redan af den orsaken påräkna ett beständigt fortfarande?
Kungörelsen d. 17 Juli 1847, ang:de utsättande af ett maximum och minimum, utan den förut gällande äldre Förordningen togs till efterföljd. Här är således frågan: Kan arrendatorn med sitt och sina borgesmäns bestånd fullgöra sitt arrende eller kan han det icke? Alla instämma deruti, att såvida Staten bär utkräfver sin fulla rätt, komma dessa personer på obestånd. K. Bef:h:de har visserligen yttrat, att arrendatorn får skylla sig sjelf, då han icke bättre såg sig före, men K. KammarColhm har i sitt afgifna utlåt, öfver denna fråga, framställt tvenne alternativer, det ena, alt K. M. icke måtte medgifva någon nedsättning i det bestämda arrendet, men det andra, att, såvida K. M. skulle finna arrendatorns ställning förtjena behjertande, det mätte honom medgifvas att vid laga fardag år 1853 afgå från arrendet. Detta sednare har nu StatsUtsk. tillstyrkt. R. o. Ad. torde finna att Staten icke synnerligen vinner derpå, att en stackars arrendator, som oförsigtigt ingått på ett för högt och tryckande arrende-kontrakt, nödgas att arrendet ända till arrendetidens slut behålla, derest han eller hans borgesman kunde de åtagna förpligtelserna upfylla. Dylika borgesförbindelser äro vanligen stälda på 5 år och 116 Den 6 Augusti. efter denna tids förlopp lära inga vilja ikläda sig garanti för ett arrende, sorn icke kan utgöras, utan då måste det i alla fall frångå den utarmade arrendatorn. Under sådana förhållanden tror jag att det är Statens pligt att tillse hvad rätt och billighet kräfver, i synnerhet då såsom jag förut haft åran yttra, arrendet icke blifvit upgjordt med iakttagande af föreskrifterne ang:de maximum och ruiuinmm, hvarföre jag för min del anser billigt att arrendatorn medgifves att å utsatt tid frånträda ett tryckande arrende, samt fördenskull tillstyrker R. o. Ad. att bifalla detta StalsUtsk:s utlåt. Frih. Stjernstedt:
Man må tillvita oss bristande omdöme, origtiga beräkningar, felslagna förhoppningar, rättvisligen skall dock ingen kunna misstro redligheten i våra afsigter Under sådana förhållanden må för mig förslaget gerna falla, såvida det icke genom eget värde kan sig uprätthålla. Jag skall deröfver trösta mig under förhoppning om så behöfves, att förslaget förr eller sednare skall efterträdas af ett annat, som bättre och säkrare skall betrygga fäderneslandets sjelfständighet, ära och lycka, dessa de dyrbaraste föremålen för hvarje Svenskt hjertås ädlaste och varmaste önskningar. Gr. Sparre, Erik: Jag skall följa en värd talares upmaning. Jag skall blifva kort. Till en början vill jag erkänna, att den lagstiftare befinner sig i en kinkig belägenhet, som, vid företagande af samhällsskickets förbättrande, lemnar det bestående helt och hållet å sido; som föresätter sig att skapa splitter nytt och således söker alt bland tusen möjligheter utfinna den bästa verklighet. Regeringen, då den 1848 beslöt sig till, att med uphäfvande från roten af vår urgamla representation, upfinna och tillskapa en helt ny, befann sig i denna belägenhet. Dess nu förevar, förslag bär derom nogsamt vittnesbörd, och bör ur den synpunkten skonsamt bedömmas. Medgifvom Mine Hrr! attförhållanderne voro vid nämnde tid ganska svåra. En viss feberaktig spänning i sinnena, alstrad af förhållanderne utom vårt land, kunde försätta mången statsman om icke i förfäran, åtminstone i tvekan om de medel som borde användas för att stilla oron.
Jag har sagt hwad jag hade atl säga öfwer egenteliga ämnet, men täcktes Högloft. Ridverffaper och Adeln tillåta mig att fä meddela ert par reflexioner, wäckka hos mig under ähörandet af de tal, hwilka här i vag, i anledning af kryckfrihetsfrägan bljswik hallna, till en dek syftande uppå akt lifwa Ridderffapel och Adeln till owiljq mot tryckfriheten. den Vesta Herrar förklara onyttig, vådlig och skulle wilja dömma biltog, samt till owilja mot de författare, hwilka i de sist förflutna arén af desorganisera!) smak utgifwir skcifter. Jag ber alt fä anföra hwad en man, med ett hpgt wördnadswärdt namn, hwad Nonte8Hmeu säger Uti sin 1'Llprit öeg l-oix om satiren, om detta wapen, som wal kan smasära, men dock aldrig förlamar och dödar. "Satiren, säger han, är "icke känd i despotiska Stater, der ä ena sidan "modfälldheten, ä den andra dumheren, tillbakahäl"ler wiljan och sörmägan dertill. Demokratien lis, Mjäker den af enahanda skäl, hwarföre den i mo° "narkilka Stater förbjudes. Aristokratien hav all» "rid strängast behandlat satiren. De magragande "wilja gerna wördaS som små souveräner, ehuru "icke högstaka nog för att förakta smädelsen.
o 200 2:ne arfvoden åt stallmästareelever, efter 300 rdr a 600 1 fodermarsk jför officerar-) arvode efter 1,50 rdr a 273 3 stalldrängar ?nas hästar, i a efter o a 682 4 a för stuteriet tillökade a efter » a 910 50. _Z_ 8,515: 50. Inqvartering. 2 instruktörer 1 lärare i vapenföringl service för halft år efter 12 rdr för hvardera 14 elever | Ved till 2:ne rum för officerarnes stallbetjening, 4 famnar efter 7 rdr Fourage, för 14 officershästar, i 182 dagar efter 1 rdr pr dag för hvarje häst, afskrif ningsprocenten inberäknad » för 30 af stuteriets hästar, tillökning af 130 t:r hafra, efter 10 rdr å tunna, skrifningsprocenten inberäknad Lyshållning i stallet, stallpersedlar, sadlars underhåll, m. m Anskaffning och underhåll af fäktsablar, floretter m. m Underhåll af stallbyggnaden Extra utgifter 204: 28: — 2,548: 1,300: 232: 3,848 150 100 200 154 50. Summa 13,200: — 45 Bil. B. Underdånigt förslag till stat för en ridskola uti Malmö. Aflöning.
Ständer anhåller, att det Lima Socken ålagde Knecktehåll måtte så jernkas, att, i likhet med de nedre Socknarne, ej mer än en Soldat, eller något deröfver, ålägges hvarje helt hemman, hellst Socknens invånare, efter Motionairens yttrade förmodan, eljest nödgas öfvergifva den kalla och ofrugtbara fjelldalen och söka sinj utkomst på andra ställen af jorden; och 2:0 Ett Memorial af Riksdagsfulimägtigen från samma Län Johan Ericsson, med hvilken Länets öfrige Fullmägtige Eric Johansson och Eric Ericsson sig förenat, af innehåll, att då Kongl. Maj t, genom 1 §. af Dess Nådiga Resolution den 21 October 1682, uttryckligen täckts förklara: ”att af Dess trög - 8 Stdtsm samt Allm Besv,öOec.- Utsk. Uti. N:o 8 j: ”na Undersåter och Allmoge i Dalarne, ”hvarken de, sorn nu lefva, eller deras efter* ”kommande, skola nu eller i kommande tilder blifva betungade med högre Kneckte”håll än 1200 man, samt att icke eller nå, ’gon refning skall ga öfver deras jord, fast ”de pä sin mark något upprödja och sina egor 'förbättra,'’ samt Kongl Maj:t ytterligare, genom Nådig Resolution på RikgdagsfuIImägtigen från Stora Kopparberg» Hän Frost Lars Anderssons underdåniga ansökning om jemkning i Kneckte - roteringen inom berörde Dän, under den g September 1817 behagat yttra: ”att Kongl.
Cconomie-Utffottets Betänkande om Allmän» ningarne i Riket, och. projectcrad indragning af Jäge, rie-Statcn har med hwad mera Betänkandet innefattar, jemte be deremot hos Högloft Ridderskrpct och A, delen den 19 fistl. September gjorde anmärkningar för. anledt mig, att uti detta wigtiga ärende underställa Hbgwälborne Herr G"efwen och Landt.Marffalkcn samt Högloft. Ridderskapet ock Adeln mina tankar, dä jag 1 synnerhet fästat min upmärksamhet tvid följande ämnen. Thuru hen principen i allmänhet torde kunna anses riktig att Jord och Fastigheter icke mä pohederaS af Staten eller Kronan; likwäl och dä en del af ifrägawarande Allmän, ningar finnas oumgängeligen nödige för Skepps-byggcri och Rikets allmänna byggnader, kan j^g icke undgä att tilstyrka, det förenämnde Skogar c) böra under andra wilkor försäljas, än dä nyttan af dem för Staten wo, re umbärlig, och tilfälle saknades, att med utmärkt fördel drifwa Skogsplantering. Läns, Härads - och Sockne-Mmänningar, Lfwer hwilka Landets Inbyggare frän urminnes tider ägt en mera widsträckt nyttjande rätt, men som af Konung Onr. den XI:le betydligt inskränktes, utom det att under Högbcmältc Konungs styrelse de sä kallade Skogs,CommiAoner sjekfmyndigt nog frän Private tiS 986
I anledning häraf få Utskotten upplysa, att de förbindelser, hvilka, enligt Rikets Ständers vid 1828—i83o årens Riksdag fattade beslut, för ifrågavarande skuld till Banken aflemnades, i öfverensstämmelse med 41 §. uti Reglementet för Riksgälds-Contoret, utfärdades, enligt följande lormulaire: ”Sorn, enligt Sveriges Rikets Ständers under sistlidne Riksdag fattade oell af Kongl. Maj:l stadfäslade beslut, Svenska Stats-Verkets nu flterstående skuld till Svenska Banken för erhållne penninge-försträckningar till 1808 års krigs-kostnader skall af Riksgälds-Contoret med 4»400>000 B:dr Banco liqvidcras, alltså, och likmätigt de stadganden, samma beslut i (ifrigt innehåller, utfästa och förbinda sig undertecknade, af Rikets Ständer till Riksgälds-Contorels förvaltning förordnade Fullmägtige, i Rikets St änders namn och å deras vägnar att, i afräkning och såsom en del af berörde skuld, gälda till Sveriges Rikes Bunk eller ordres en summa af Tio Tusen (do,000) R:dr Svenskt Banco, på säll, att Banken eller hvem som, genom öfverlåtelse af denna sedel, blifver innehafvare af Bankens rätt, skali ega att för dessa R:dr 10,000 hos Riksgälds-Contoret uppbära ränta elter (4) Fyra för hundra årligen, räknad från oell med innevarande år till och med år 1834, samt.
Jag gjorde det för min älskade Constances och mitt oskyldiga barns skull, därför att jag kan dö, innan Backman vunnit processerna för mig, och att jag i så fall skulle lämna mina efterlefvande ett rof för fattigdomen, midt ibland personer, som skulle hata dem, därför att de af mig blifvit kvalda med processer. – Herr Hall dör visst inte! Herr Hall kommer att öfverlefva oss allesammans, lita på det! – När Backman säger mig detta i denna ton, tror jag ej heller, att jag skall dö, men den dag, då detta kontrakt ingicks, förhöll sig mitt hopp som den vissna rosen på klippan. Jag tänkte på att lidandet, som oupphörligen gnager mina lifskraften snart kan sluta mina dagar och blifva det enda arf, som jag kan lämna åt en älskad maka och en värnlös dotter. Jag tvingade min upproriske ande att ej taga andra hänsyn än deras, och jag antog Carnegies anbud. Jag har sedan mångfaldiga gånger – men därom är ej värdt att tala, ty jag har den tillfredsställelsen att hafva tillförsäkrat dessa för mig så kära varelser ett nödtorftigt bröd, ifall jag ej får upplefva den tid, då huset John Hall & compani återupprättas till sin förra glans. Tala inte vidare härom, så är Backman beskedlig! Det har grufligen kostat på mig att taga detta steg. Jag vill ej tänka på att det är taget, oåterkalleligen taget, endast på – John Hall strök med handen öfver ögonen och lutade sig åter öfver sin bok. Men nu ansåg Pehr Backman stunden vara kommen. Han började häftigt och med ett ordsvall, som ögonblickligen kom stämman att slå öfver i det hesa, hväsande ljudet. – Herr Hall talar om att efterlämna ett torftigt bröd åt maka och barn, ja, skall herr Hall lita på den tredjedel, som Carnegie unnar herr Hall, så sannerligen blir det inte en torftig kaka bröd för den arma friherrinnan, som är van vid ett yppigt och sorgfritt lif. Det betyder tout simplement svält för henne och barnet, för att inte tala om herr Hall själf. Nej, herr Hall får hålla uppe kuraget, som herr Hall ju alltid tillförne haft för vana, och hvilket jag så högt värderar, därför att detta bevisar herr