Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riddcrskape, och Adeln, sann det Wällofl. Borga,c-Skä->der, stadnade i paria vota; men det Hmgvördrge P este-Ckäiidets ledamöter, »voro enhälligt, samt der Hederwärda Bonde Ständets pl», ralitel, af de» lankan, art de ledamvrers särskilta utlätande, som yrkade bibehållande as en vinskränki brättwinvbrännings rättighet skulle tiena lill ledning för det betänkande, >om Riksens Högloft. Ständer skull e afqifwg. Sorn jag, sedan detta beslut fattades„nödga des - Den 28 K7aji - 325 des för enskilt» angelägenheter, med »vederbörligt tillstånd, pä nägra dagar bortresa, har ja-, ick? öfwerwaril den sednare ntwecklingen af ämne', efter den bestämda principen, och har maei, del nkr det afgifna betänkandet, me» jag stu e likwäl anse mig fela emot det kemnade smickrande förtroende, att wara ledamot af nämnde Utstött och dest beredning, om jag, inför Höglofl. Riddcrstapet och Adeln icke nu förklarade, atr jag aldrig warit, och aldrig kan blifwa af den lankan, der en oinstränkt bränwinsbränning bör tilläkas, och att jag, «ä wäl i beredningen som Utstottet. pä alt sätt sökc bestrida densamma, samt bifallit beredningens proiect af den ,5 Maji.
December berörde år äro gällande, och enligt hvilka en vinnande part i vissa fall eger att erhålla utmätning å Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes utslag i utsökningsmål, samt det utmätta emot borgen lyfta, ehuru utslaget ej vunnit laga kraft. I öfverensstämmelse härmed och efter tagen kännedom af de anmärkningar, som emot Rikets Ständers å förra Riksdagen afgifna förslag blifvit i Högsta Domstolen gjorde, hafva Rikets Ständer, för deras del, beslutat, att en Författning må utfärdas, hvarigenom stadgas som följer: l:o Alla Kämners-Rätter skola från,och med den 1 Januari 1842 upphöra, och sådaue mål och ärender, som, enligt lag och serskilda författningar, nu höra till Kämners-Rätt, derefter omedelbarligen upptagas af Rådstufvu-Rätt, på sätt för närvarande sker i de städer, der Kämners-Rätt ej är; börande jemväl de mål, hvilka intill nämnde dag blifvit hos Kämners-Rätt anhängige gjorde, men då ännu icke äro afslutade, öfverlemnas till vederbörande PiådstufvuRätt, att der vidare handläggas. 2:o Likaledes skola alla Lagmans-Rätter upphöra, på det sätt, att vad, som emot Härads-Rätts eller Härads-Syne-Rätts beslut erlägges eller anmäles senare än tre veckor före lagtima Lagmans-Ting år 1841 samt ej å det Tinget fullföljes, bör hänvisas till fullföljd i vederbörande Hof-Rätt, såsom här nedan säges, och att de saker, hvilka, å Lagmäns-Ting fullföljda, icke derstädes innan nyssnämnde års slut afgöras, skola äfven till vederbörande Hof-Rätts handläggning öfverlemnas. °3:o Riddare-Syne-Rätter varda ock, ifrån och med 1841 års slut, afskaflarle; och skall med fullföljd från Härads-Syne-Rätt af tvister om ägor och bolstadda skäl, samt dessa måls behandling i Hof-Rätt och hos Konungen förhållas, på sätt här nedan i denna Förordning stadgas.
Då denna fråga inom Utsk. afhandlades, föreslog man först att endast låta trycka motiverna till den Norrska bränvinslagen, men dervid gjordes då den anmärkn., att sjelfva lagen, som inom vår Representation i allmänhet är föga bekant och som gifvit anledn. till dessa motivers afgifvande, borde äfven i öfversättning medfölja, öian framkastade då den förmodan, att om dessa skrifter inom Stånden utdelades, skulle deri - Den 25 Januari. 207 genom inom dem den tanke upstå att man ville puffa för denna lag; derpå svarades, att ville man det, så funnes ju många andra i detta afseende lämpligare medel att dertill använda. Man kunde ju då låtit trycka dessa handlingar på enskild bekostnad, och för längesedan låtit sprida desamma; man kunde under Riksdagens lopp på serskilda ställen hålla enskilda sammankomster såsom förut ofta varit brukligt, med flere dylika medel; men då man endast på oväldig väg ville bibringa allmän kännedom i ett ämne kunde man ju således icke gå mera öppet till väga än då man hos R. St:r gjorde hemställan om tryckningen af dessa, så många vigtiga uplysningar innehållande, handlingar. Ju mera man ingår i betraktande af denna frågas alla sidor, desto mera skall man finna huru delade opinionerna derom äro, huru stora skiljaktigheter inom Stånden i denna fråga sig förete, och det torde under sådana förhållanden vara klart, att man borde åtminstone något söka gruppera åsigterna omkring det rent vetenskapliga och naturligt praktiska i saken, i st. f. att låta dem fara vilse åt alla håll, såsom nu sker. Skall serskilda Utsk: upfylla sin bestämmelse, måste det åstadkomma en sådan förklaring af ämnet i Stats-ekonomiskt afseende, att det blir för en hvar begripligt; men för att begripa något i denna sak måste en hvar hafva någon insigt i ämnet, och detta vinnes bäst genom läsandet af afhandlingar, grundade på djupare granskning af, från många olika håll, inhemtad erfarenhet.
I anledning af denna underdåniga ansökning har Boställs-direktionen vid Skånska Hussar-regementet lemnats tillfälle att sig utlåta, hvarvid Boställs-direk - Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. M 5J8. 1 Ilonen hufvudsakligen tillstyrkt bifall till det ifrågakomna bytet, såsom för regementet fördelaktigt, men likväl ansett sig böra yrka de erbjudna bytesvilkorens tillökande roed vissa förbindelser i afseende på Klappehemmanens bebyggande och stängsel m. m., hvilka förbindelser Stenkolsverkets styrelse jemväl sedermera förklarat sig villig fullgöra; hvaremot, uti infordradt och ansökningshandlingarne bifogadt underdånigt yttrande, aflidne åbon å JVS 1 Vestra Klappe, Anders Larssons arfvingar bestridt det sökta utbytet på den grund, att ehuru Stenkolsverkets styrelse genom skatteköp fått eganderätten till nämnde hemman, sådant likväl icke skett på andra vilkor, än skattebrefvet tydligen stadgade, eller att skatterätten icke finge från grufvan och dess drift skiljas. Sedan Kongl. Maj:ts och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier, efter infordrande af ytterligare upplysningar oell handlingar i detta mål, under den 5 September 1853 med underdånigt utlåtande inkommit, länn Kongl. Maj:t för godt att genom Nådigt bref den 13 Oktober samma år, i öfverensstämmelse med hvad bemälda Kollegier underdånigst hemställt, förordna om anställande af laga skattevärdering å de lill utbyte mot hvarandra ifrågasatta egendomarne, till utrönande af deras rätta och verkliga beskaffenhet och förmåner; och hafva Kollegierna, efter det en sådan skattläggning försiggått och ytterligare inkomna handlingar till utredande af denna bytesfråga blifvit af Kollegierna granskade, samt deraf bland annat befunnits, att delegarne i rotarne N:is 83 och 84 vid Luggude kompani af Norra Skånska Infanteri-regementet bestridt det sökta bytet af det skäl, att ett ökadt besvär skulle dem tillskyndas deraf, alt Steglinge och Plöninge äro 1 mil längre bort belägna än Klappehemmanen, under den 7
Enl. hvad man sagt mig skulle för några dagar sedan, då en betydlig penningesumma öfverlemnades af StatsKont. till Riksg:sKont. för att förräntas, några penningefurstar på Stockholms börs varit de ende som till följd af ifrågav:de vilkor kunnat begagna lån i Riksg:sKont. Jag tror icke, att Fullmäktige beviljade allt livad de begärde, men de erhöllo emellertid högst betydliga summor, dem de sedermera åter utlånade emot kanske 3 gånger större ränta än de sjelfve erlade. Jag missunnar dem ingalunda denna vinst, men onekligen hade det varit vida bättre, om den stora allmänheten hade kunnat erhålla medlen. Nödvändigt är det derföre, att Fullmäktige undfå friare händer än hitintills varit dem lemnade, och att monopoliet genom obligationers belåning uphör, och då synes det mig äfven lämpligare, att man sagt, att Fullmäktige ega att utlåna penningarna emot sådan säkerhet Fullmäktige pröfva vara fullgod; men Utsk. ansåg sig hafva genom en sådan redaktion lemnat Fullmäktige allt för stor makt, hvarföre Utsk. inskränkte sig till att endast gifva Fullmäktige rättighet att utlåna penningar mot Hypotbek af obligationer eller till Privateller Filialbanker. Derföre fingo Fullmäktige rättighet men icke skyldighet att till Filialoch Privatbanker utlåna sina medel med bibehållande jemväl af lån emot obligationer. Denna tanke var så mycket naturligare, som dessa Banker genom deras organisation ansågs lemna den fullkomligaste säkerhet, helst i ett för en sådan Bank under innevtde år utfärdadt reglemente finnes intaget följande stadgande: § 44. Mom. 1. Banken må, om och när sådant finnes lämpligt, emottaga depositioner af penningar emot ränta, betalbara efter öfverenskommelse. Depositionsbevis, ställdt till viss man. skall innehålla, att öfverlåtelse af detsamma bör, till nya egares säkerhet i Banken anmälas. Likaledes emottager Banken, för att emot öfverenskommen afgift förvaltas, Sparbanks , Enke-, och Pupillmedel, äfvensom sådana fonder eller sammanskottsmedel, som tillhöra smärre menigheter och äro för allmänt gagn eller för välgörande ändamål afsedde.
Betvoch Ekon.-VtsJcottets Betänkande, 2V:o i07. 21 ning och att vårt uppfostringsväsende ej eller torde helt och hållet åsidosätta ungdomens förberedande inöfning i vapens handtering, samt att, om motionärens förslag antoges, bland annat den nuvarande bevärings-exercisen derigenom betydligen komme att underlättas och tilläfventyrs gjorde det möjligt att i en icke aflägsen framtid inskränka om icke helt och hållet indraga densamma och låta bero vid de årliga mönstringarne, hvarigenom äfven de stora summor, som nu utginge i och för dessa vapenöfningar, skulle ofelbart vida ändamålsenligare kunna användas till folkskolorna och undervisningsverken, der desse öfningar, utan serskild uppoffring af en dyrbar tid och stora kostnader för staten, lika grundligt kunde inhemtas. Utskottet har tagit dessa förslag i öfvervägande och dervid ej kunnat förbise de goda afsigter, som för desamma legat till grund, men, då vid innevarande Riksmöte mångfalldiga framställningar skett, för att ådagalägga otillräckligheten af de statsanslag och öfriga tillgångar, som undervisningsanstalterne i Riket för närvarande hafva att påräkna samt, i följd deraf, äfven förhöjda statsbidrag för detta ändamål blifvit äskade, så bar Utskottet, vid sådant förhållande, ej ansett sig kunna understödja berörda motioner, enär, genom bifall dertill, åtskilliga betydligare utgifter för undervisningsverket skulle, utöfver de nuvarande, tillkomma i och för anskaffande, underhållande och aflönande af olika handtverkslärare samt af i vapenhandtering och exercis kunnige personer, och får Utskottet derföre, samt då, hvad undervisning i gymnastik serskildt beträffar, sådan är i folkskolestadgan föreskrifven, äfvensom den i Rikets högre läroanstalter meddelas, vördsamt hemställa, att de af Herr Lector Wallman och Herr Gustafsson i ofvanberörde afseenden väckta förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Skrifvelse, Abo 83. så syntes vara i det närmaste jemförligt med den i nästföregående punkt omförmälda utvidgningen af Ystads hamnbassin, funne Styrelsen sig böra, jemväl i afseende å detta hamnutvidgnings-arbete, hemställa, det nådig Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas derom, att ^:delar af den beräknade kostnaden måtte med 79.000 R:dr till arbetets utförande anvisas. I öfverensstämmelse med hvad Eders Kongl. Maj:t, enligt Styrelsens hemställan, sålunda i nåder äskat, hafva Rikets Ständer, som finna ifrågavarande hamnutvidgnings-arbete vara af behofvet påkalladt, beviljat staden Uddevalla ett anslag utan återbetalningsskyldighet af Sjuttionio Tusen Riksdaler samt deraf till utgående under år 1867 anvisat Tjugufem Tusen Riksdaler, för att, i enlighet med uppgjord plan, användas till utvidgande och fördjupning af hamnen vid nämnda stad, med skyldighet för staden att bestrida den kostnad, som utöfver detta anslagsbelopp för ändamålet erfordras. C) Kanaloch slussverks-anläggningar samt strömrensningar och andra vattenkommunikationer. l:o. För segelleds öppnande från Hattefura vid Wenern förbi Köpmannabro genom sjöarne Akelången, Rogvarpen, Laxsjön och Lelången till Stora Lee samt anläggning af en jernväg af 2,350 fots längd vid Håfveruds bruk beviljade Rikets Ständer vid sistförflutna Riksdag ett statsbidrag af En million Riksdaler, deraf 200.000 R:dr såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och 800,000 R:dr såsom lån. Utaf denna summa anvisades likväl till utgående under innevarande statsregleringsperiod endast halfva anslagssumman, eller 100,000 R:dr och af lånet 450.000 R:dr, hvadan af anslaget 100,000 R:dr och af lånet 350,000 R:dr ännu voro innestående.
För att komma i besittning af henne, skall man gå ut en fredag före soluppgången, sedan man förut väl tillstoppat öronen med bomull, vax eller beck, samt medhafva en svart hund, på hvilken ej finnes ett hvitt hårstrå. Man gör tre kors öfver mandragoran och uppgräfver jorden rundtomkring, så att hon blott med de fina rottrådarne hänger fast vid marken. Derefter förenar man henne medelst ett snöre med hundens svans, visar denne ett bröd och springer. Hunden, lysten efter brödet, rycker till, men nedfaller död, träffad af mandragorans rysliga skri. Nu tager man henne hem, rentvättar henne med rödt vin, invecklar henne i rödt och hvitt siden, lägger henne i ett skrin, förnyar tvättningen hvarje fredag och pådrager henne då en hvit skjorta. Mandragoran uppenbarar allt förborgadt och tillkommande och förvärfvar egaren alla menniskors vänskap. Ett silfvermynt, som lägges hos henne om qvällen, är om morgonen fördubbladt. Dock får myntet ej vara alltför stort. Den som köper mandragoran och icke åter säljer henne, hos honom förblifver hon, han må kasta henne hvart han vill. Den som behåller henne till sin död måste med henne till helvetet. Men hon kan endast säljas till lägre pris än hon inköpts. Fördenskull är den, som med den minsta möjliga penningen inköpt henne, ovilkorligen förlorad. Mandragoraväsendet var, såsom man finner, ett slags ”Spiritus familiaris”. Dock uppträdde det äfven i annan form. Det hände, att äfventyrare utgåfvo sig för mandragoror och på grund af denna sin mystiska härkomst gjorde lycka vid hofven, sedan de förut genom kristligt dop blifvit i andlig måtto förmenskligade. Dock förlorade de genom dopet sin undergörande förmåga, till mehn för egen kassa och andras. Än flera voro i medeltiden de äfventyrare, som påstodo sig eller ansågos vara bastarder af djeflar och menniskor. Förde de i öfrigt en otadlig vandel och ådagalade fast tro på kyrkans satser, var faran af ett sådant stamträd icke större än äran.
Den uti föregående revisionsberättelse omförmälda, i räkenskaperna för revisionsåren fortfarande balanserade, fordran uti aflidne Regements-qvartermästaren vid Westerbottens f. d. regemente, Kapitenen C. A. v. Essens konkursmassa, utgörande 315 R:dr 39 sk. 11 r:st., skall, enligt meddelad uppgift, blifvit under år 1852 godtgjord. Beträffande fondernas från längre tid tillbaka ägande, pä konkursutredningar beroende, 3:ne fordringar, hvilka jemväl i 1851 års revisionsberättelse äro omnämnde, hafva Revisorerne inhemtat, att utaf fordran i Hofintendenten Fr. Westins och hans löftesmäns konkurser, utgörande vid 1851 års slut 1,043 Rdr 42 sk. 10 r:st. ett belopp af 24 Rdr 28 sk. sedermera influtit, hvarigenom denna fordran minskats till 1,019 Rdr 14 sk. 10 rst. De tvänne öfriga fordringarne, nemligen i aflidne Krigs-konnnissarien O. W. Invenii och hans löftesmäns, samt uti aflidne Enkefru A. W. Rosenborgs och hennes löftesmäns, Majoren A. S. Rosenborgs konkurser, qvarstå i räkenskaperna oförändrade, uppgående den förra till 2,696 Rdr 21 sk. 1 r:st. och den sednare till 270 Rdr 34 sk. 2 r:st. För öfrigt befunnos fondernas säkerhetshandlingar, vid anställd inventering, i behörig ordning. 5:o Norrbottens Hästjäyare-sqvadrons fond, Denna fond är, för organiserande framdeles af en kavalleritrupp inom Norrbottens län, bildad genom årliga vakans-afgifter för indragna numror af Kalix och Este Majorens kompanier vid f. d. Westerbottens Fältjägare-regemente. Af fondens medel skall, jemlikt Kongl, brefvet den 30 September 1851, större delen af underhållskostnaden för artilleriets 14:de sexpundiga, i Hernösand förlagda, batteri bestridas.
Majit föreslagna och af Utskottet här ofvan förordade upplåning emot Svenska å utländskt mynt utfärdade stats-obligationer, får Utskottet, under förutsättning att dessa åsigter och Utskottets för öfrigt rörande samma ämne afgifna yttranden varda af Rikets Ständer godkända, föreslå: 6:0 att, med hänsigt till sättet för denna upplånings verkställande, följande, med de vid sednaste riksdag angående enahanda upplåning fattade beslut hufvudsakligen öfverensstämmande, stadganden och föreskrifter må af Rikets Ständer fastställas till ledning och efterrättelse vid verkställigheten af nu ifrågavarande upplåning: a) Med iakttagande af hvad Rikets Ständer angående lånets belopp och derför utgifna obligationer beslutat, ega Fullmägtige i Riksgälds-kontoret att upptaga detta lån på det sätt, Fullmägtige finna lämpligast och ändamålsenligast för beredande af de för Svenska Staten såsom låntagare mest fördelaktiga vilkor. b) Upplåningen sker emot fonderade, till innehafvaren ställda och å dennes sida icke uppsägbara räntebärande obligationer, hvilka å Rikets Ständers vägnar af Fullmägtige utfärdas. c) Stals-Utskottels Betänkande M 5i. 25 c) Åt FuIImägtige öfverlemnas att vid lånets afslutande och efter derom med långifvaren träffad öfverenskommelse besluta: i:o det utländska språk och mynt, derå obligationerna komma att utfärdas; 2:o den ränta, som i obligationerna skall förskrifvas; och 3:o den kapital-rabatt, som, då sådan anses böra medgifvas, må antagas och fastställas. d) Till den å obligationerna upplöpande räntas liqviderande och lånets amortering kommer att af Rikets Ständer anvisas ett särskildt årligt anslag, hvars belopp skall motsvara ej allenast den för ifrågavarande lån enligt derför utgifna obligationer årligen upplöpande ränta, utan äfven minst en procent af det i samma obligationer förskrifna kapital; kommande detta anslag att utgå från och med det år, hvarunder obligationerna blifvit till långifvaren utlemnade, samt med oförminskadt belopp fortfara till dess hela lånet blifvit i stadgad ordning betaldt. e) Omförmälda årliga ränteoch amorterings-anslag bör ingå till en särskildt redovisad liqvidationsoch amortissements-fond, hvars behållning skall för det med dessa medel afsedda ändamål v» oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränteliqviderua vid derför bestämda termiuer varda ovilkorligen fullgjorda och lånets återbetalning i föreskrifven ordning verkställd.
Till den ändan borde Sedlarnes Silfver-värde, eller Agio, införas i Tidningarne , åtminstone en gäng i veckan, och i början a* hvarje månad, de förflutne 6 månadernes medel-Agio antecknas. Det är nödvändigt, att Skulders liqvidering ej sker efter dagens Agio, emedan stora oordningar till Gäldskyldiges mehn och förfång, eljest skulle kunna åstadkommas. Det bör äf - Den 75 April. 58i ven stå hvar och en fritt att ställa Förskrifningar på Silfver, med ovillkorlig skyldighet för Låntagarne, att i sådant fall återgälda Silfver. — Aldre Skuldebref böra, i afseende på Myntvärdets beräkning, anses såsom skrifna den dag, då denna Författning utkommer. 2:0 I utlåning på Jern och Koppar kunde Banquen söka att, om möjligt vore, få utgifva Silfver, med uttryckligt vilkor att erhålla Silfver i återbetalning. Dessa Silfver-Lån kunna beläggas med lägre Ränta, än Lånen i Banco-Sediar. 3:0 Hvar och en bör äga att i Banquen insätta Silfver, mot eihållande af ett nytt slags Depositions-Attester eller Silfver-Sedlar, hvilka oveterligen skola af Banquen med Silfver inlösas; eller rättare sagt, vid hvilkas uppvisande det mottagna Silfret skall utlemnas. Så lange denna utväg saknas, kan man ej utaa motsägelse arbeta på att åstadkomma betydlig öfvervigt i handel. Huru skulle man nemligen kunna hoppas att minska Varuimporten, så länge ingen annan Canal finnes för Mynt-importen, än den trånga Guldsmeds-verkstaden ? Den som importerar Silfver bör äga utvägar att i Banquen kun mit omedelbarligen förvandla sitt Silfver i Penningar, utan att behöfva med Guldsmeden dela vinsten af sin handel. Detta är dessutom det enda naturliga sätt, på hvilket ett Lands Myntstock kan ökas, i förhållande till Productionens tillväxt. Häruti ligger också en väsendtelig fördel af metalliskt Mynt framför det blott Representativa.
Abergska Stipendiifonden, utgörande 4,000 K dr, Dahlska fonden, öfver 20.000 Itdr, att ej nämna de mindre betydliga Bamelska och Klioldiska. Det synes mindre förenligt med riittslärans grundsatser, att afkastningen af dessa fonder skulle tillgodokomma en läroanstalt med helt annat syftemål, än den, till hvilken testatorerna dessa medel donerat.» Jag ber om förlåtelse derest den af mig uplästa P. M. förefallit något vidlyftig; men såsom min egen tanke vidhåller jag, att det icke tyckes vara att förvänta, det tillgångarne skola förslå till inrättande af högre skolor i båda de ilrågavide städerna; hvarföre och då man således torde nödgas välja dem emellan, det synts vara alldeles nödvändigt att, vid behandlingen af denna punkt kasta en grundlig sidoblick på Christianstad. Jag får af förbemälde anledn., och med mycken saknad i afs:de å den af all välvilja visserligen välförtjenta staden Malmös fördelar, vördsamt å denna punkt tillstyrka afslag. Gr. Lagerbjelke: Om länsindelningen oell lånegränserna borde hufvudsakligen tagas i betraktande vid bestämmandet af de städer, der Elementarläroverk borde finnas, så skulle de talare, som här upträdt emot Malmö och för Christianstad, hafva rätt i sin åsigt; men man får icke, enligt min tanke, betrakta saken från en sådan ståndpunkt. Det är nemligen åtminstone för mig temligen klart, att om en fader beslutar sig att sända sin son till en allmän skola, är det för honom alldeles likgiltigt, om skolan ligger på hitsidan eller hänsidan af lånegränsen. Icke heller behöfver man göra afseende å länsindelningen, hvad skolornas styrelse beträffar, ty dermed hafva icke Landshöfdingarne, utan Biskoparne och Konsistorierne att skaffa. Då således, i fråga om valet emellan Malmö och Christianstad, något afs:de å Skånes länsindelning ej behöfver fästas, lärer det icke heller kunna förnekas, att Malmö är provinsens hufvudort.
— Och hvad beträffade tjenstehj ons flyttningstid i städerna, sä trodde Herr Ebel, att den borde blifva olika med den på landet, emedan e» lång och bedröflig erfarenhet nogsamt skall visat de skadliga följderna deraf, att en och samma flyttningstid på Landet och i Städerna är bibehållen, och att just denna omständighet vore orsaken dertill att så många menniskor, som begifva sig från Landet till Städerna för att söka tjänster, blifva olyckliga, enär icke alla kunde få eroploy, ulan till betydlig del mäste blifva lösdrifvare, och såsom sådana falla Correctionshusen och Fattigvården till last, genom hvilket allt Jordbruket förlorade en mängd arbetande händer, utan att Städerna, hvilka bland sina egna lägre folkklassers barn kunde äga tillgång på Tjenare, vunna något genom det stora tilloppet af tjenstsökande från Landet. Frän Hedervärda BondeStcmdet: 6:0 Memorial af Riksdagsmannen Olof Månsson från Blekinge, som af skäl och anledningar, hvilka vid Herr Liljehorns Memorial här ofvan blifvit intagne, föreslagit, att flyttningstjden för Tjenstefolk på Län - 384 Eesv. och Ekon. Utsk. Betänkandén. det måtte förändras från Michaeli till medlet af Juni månad, såsom för Jordbrukets hand-» teringar mera lämpelig osh nyttig; och, på det svårighet att vid den tiden anskaffa penningar till de afllyttande Tjenstehjonens löner icke måtte anses blifva ett hinder fö® den nya flyttningstidens antagande, så kunde tiden för nya Tjenstehjonens städslande utsättas till slutet af April eller början af Maj, eller ock förr, med lemnad rättighet för husbonden att vid den tiden utbetala, antingen hela löner» eller någon del deraf, allt efter som Tjenstehjonets uppförande varit.