Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Centonalen, sorn förr utgått af indeldte löner efter kronoyärdie, borde framgent utgå med en procent af Lonernes belopp efte de åriige Riksmarkegångsp risen. Af Arfvoden och Tractamenten, för hvilka Bevillning erlägges , bör Centonal ock innehållas, likasom af Löner på Stat. EccUsiastiqve personer, som tillförene icke hetalt Centonal, skulle intill nästföljande Riksdag erlägga 3 procent af deras Lönebevillning. För Diplomer å Rikets Högsta värdighet samt Seraphimer - RiddareGommendeursoch Riddare-Diplomer, stadgades serskild afgift. Vid Fastighets köp i Städerne och på Landet skulle erläggas En per mille af köpesumman. Af Skatte-Köpeskilling å Krono-Hemman bestämdes 6 procents afgift. För Kesittnings-rätt å Krono-Hemman faststäldes 2 Rulr af helt hemman och proportion naliter för mindre delar. För Burskaps vinnande skulle betalas a6 sk. till a Rulr utom Handtverk samt ifrån 8 sk. till En Rulr inom Handtverk efter Städernes Classification; Äfvensom vid Skatte-Köp af Kro: i86s Stats* Utskottets Bettini anden. no-Lägenheter utaf hvad beskaffenhet sorn hälst, sorn ej äro till mantal satte, likaledes betalas 6 procent af Skatte-Köpeskillingen. Militia - Boställs - Cassan har uppkommit salunda, att, sedan vid Indelnings - Verkets inrättande hemman dels af Säteridels af Krono-natur voro anslagne till Boställen vid Regementerne med löfte om deras iståndsättande på Kronans eller Statens bekostnad, emot skyldighet för Indelningshafvarne att dem sedermera underhålla, blefvo vid hvart och ett Regemente någre hemman, under namn af Reservehemmän, förlänte med sine räntor, till afbrände Officers - Boställens återuppbyggande, hvarefter Cassan formerades år 1767 med då i Xiandt-Ränterierne förvarade Reser ve - medel, hvarutaf till utlåning anslogs 1 | Tunna Guld Silfvermynt:
Men med de underrättelser vi nyligen haft om denne grannes nuvar:de sinnesstämning emot oss, så synes mig, att man verkligen bör kunna hoppas på införsel ifrån honom till Sverige, emedan Rysslands utförsel till andra riken torde blifva mera hämmad än till Sverige, som är närbelägnast bland de sädesköpande. Det har blifvit vttradf, att i händelse Rysk spanmål komme hit, så skulle, om prisen på andra ställen vore högre än här, sådant föranleda transitohandel. Det vore ju väl om så skedde, och om våra handlande kunde derpå förtjena. Man hade då säkerhet att få erforderlig tillgång på säd. Följaktligen komme köpmännen att vinna utan att våra landtmän förlorade, enär prisen vore så betydliga utomlands att afsättning der kunde med fördel ega rum. Man påstår att förtroendet lill spanmålshandel^ stadga skulle störas om man nu tilläte varans tullfria införsel. Den säkerhet, sorn en landtman i detta afseende behöfver består deruti, att han kan med fördel sälja sin vara. Om nu priset i Halland stigit ända till 27 R:dr för en T:a råg, såsom Höfdingen derstädes nyss nämnde, så lära väl, när kommunikationerna blifva öpna, prisen i andra orter komma att rätta sig någorledes efter dem, som gälla i förstnämnde landskap. Då synas våra jordbrukare icke hafva att klaga öfver brist på lönande afsättning. Ej heller behöfver man då befara att någon skall underlåta att under liknande omständigheter införa spanmål om hösten ett annat år, när vinsten derpå nu varit så betydlig. Troligen hafva de, som förliden höst infört spanmål här i riket icke påräknat att få afsättning derå till så högt pris, som det nu gällande. Man säger att grundsatser skall iakttagas i hänseende till spanmålshandeln så väl som för öfrigt. Hvad är det då som är grundsats i handeln? Jag vet ingen annan än fördelen. Men som denna är olika för säljare och köpare, så får man olika svar när man frågar de förre eller de sednare, ty hvardera talar för den grundsats, som för honom är nyttigast. Vänder jag mig till Hrr spanmålssäljare, så säga de rätta grundsatsen vara att sälja så dyrt som möjligt.
Jag anser derföre straffet i 1 mom. af 12 § böra bestämmas till straffarbete i högst tre år eller fängelse; hvaremot jag anser sista momentet böra utgå och sådan mindre skada, som der omtalas, således komma att efter 20 § bestraffas.» 13 §. För uppsåtlig skadegörelse af sådan beskaffenhet, som här omförmäles, ansåg Högste Domstolen straffarbete företrädesvis och fängelse endast undantagsvis böra tillämpas; hvarföre och med åberopande af hvad vid 8 Kap. 14 § blifvit anfördt Högste Domstolen hemställde att ansvarsbestämmelsen i första punkten måtte ändras till: straffarbete i högst två & eller fängelse i högst sex månader. 15 §. En sådan förändring i straffbestämmelsen, som vid 8 Kap. 26 § och andra ställen föreslagits, tillstyrktes af Högste Domstolen äfven i 1 mom. af denna §; och ansåg Högste Domstolen i 2 mom. jemväl böra intagas det nu i flera ekonomiska författningar omförmälda, men till allmänna strafflagen rätteligen hörande fall, att någon i segelled eller flottled utkastar barlast eller annat, hvaraf uppgrundning förorsakas kan. 16 och 20 §§. Jemväl i dessa §§ tillstyrktes af Högste Domstolen, att orden: »straffarbete från och med sex månader till och med två år» måtte ändras till: straffarbete i högst två år. 22 Kap. 1 §• På de vid 8 Kap. 14 § anförda skäl ansåg Högste Domstolen det här utsatta minimum för straffarbetet böra uteslutas. 2 § 6 mom. Justitierådet Adlercreutz yttrade: »För min del finner jag icke skäl att afvika från den i vår lagstiftning hittills följda åsigt, att det i förevarande mom. omförmälda brott hänföres till tjufnad, helst ett besittningstagande synes mig genom anbringande af märke 45 lika väl hafva försiggått, som derigenom att tjufven från en plats till annan i samma rum förflyttar den persedel, han har för afsigt att sig tillegna.
Ridderskapet och Adeln att till ben sörestäende öfwerlaggningen rörande sä wäl Stats-Utskottets som Banco.Utskot. tets utlätanden, öfwer den , genom Kgl. Maj ts nädiga Proposition, wäckta fräga om StatsWerkets ärliga inbetalningar till Banquen i ränta och Capitalsafdrag ä Banquens förskott till Staten, genom Banco. Utskottet infordra, sä wäl Herrar Banco. Fullmägtiges Protocoll, när före Riksdagens början frägan om olikheten mellan Riksdags. Beslutet och Banco. Full. mägtiges Reglemente hos dem till pröfning fö. rewar, som det utlätande Herrar Fullmägtige nu, i anledning af högstberörde Nädiga Propo. sition, kunna afgifwa; hwarom Utdrag af Pro. tocollet till de öfrige Respective Ständen och Banco.Utskottet skulle eppedieras. Or ruprs. k^x Urotocollo O. 8llverllolps. Bihang. Utdrag ZZ^j Den 7 September. Utdrag af Högloft. Ridderjkaptt och Adelns Protocoll tvid Urtima Riks. dagen i Arebro den 7 September rötv. S. D. vi)odkändes de frän Constitutions-Utftottet inlemnade förflag till Eds-Formulaire tör Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen och Formulaire till Riksens Ständers Hyllnings. Ed ät Hans Kongl. Höghet; hwarjemte Ridderskapet och Adeln biföll Constitutions-Utskottets i desi widfogade Memorial gjorda hemställan, att upp. rättandet af Hans Kongl. Höghets Titulatur mätte ät Hof.Cantzlers.Embetet öfwerlemnas. Derjemte anlag Ridderskapet och Adeln Eppeditions. Utskottet böra anmodas att uppsätta den ffrifwelse till Kongl.
Då nu emedlertid Herr Grefve von Schwerin inskränkt resultatet al sin mo. tion till yrkandet af den anförde §:s uppläsning, så tillstyrker jag för min del vördsamt, att sådant måtte ske, och proposition af Herr Grefven och LandtMarskalken derefter göras, att Bänkmansval företages på sätt som hittills; hvaremot de Ledamöter, som anse en annan tolkning af Riksdagsoch RiddarhusOrdningarne än som, sedan desse lagar tillkommit, är i denna del vorden iagttagen, hädanefter rättare bö. ra äga rum, eller att en dertill syftande lagförändring bringas i verket, lära dervid iagttaga de former, som i afseende derå äro föreskrifne. Friherre Björnstjerna: Jag förenar mig med Friherre Boije, uti den anhållan, att 4i §. i Riksdagsordningen må varda uppläst, så att discussionen derigenom må kunna bringas till slut, Friherre Boije: Jag hade trott, att i en öfverläggning, der en viss värma redan visat sig i sinnena, vöre det nyttigt, att söka undamödja den, och påskynda slutet. Jag lenmade mig åt detta bemödande, som också var lätt, då jag dertill blott behöfde följa den grund och den rigtning motionen innebar, Men om jag dervid haft den lyckan, att rätt uppfatta andras meninJRidd. 0. /ld Prat, I. B, 7. 98 Den 24 JettiliaPii, gar; så har jag deremot träffats af det missöde, ätt af en Ledamot icke rätt förstås. Må jag då lyckas uti att återföra denne Ledamot ifrån den. mening, hvari han tagit mina ord! Herr Grefve Lövenhjelm liar under förklarande att han icke bestriddc §!s uppläsning, ingått i en bevis, ning att derigenom afgjordes icke frågan om "$:s rätta förstånd, likasomhade jag väckt cn sådan fråga. Må det likväl tillåtas mig att påminna den värda Ledamoten att det gifves två sätt att afgöra.
Lagerbjelke, Gust.: En af de tankar, som uppenbarligen ligga till grund för i fråga vande förslag, är, att man heldre vill, att bränvinet skall tillverkas i större fabriker än såsom f n. i mindre, öfver hela landet spridda, husbehofsbrännerier. Såvidl jag kan finna har rigtigheten af denna åsigt äfven blifvit erkänd af alla, som i discussionen deltagit, hvarföre jag icke vill uptaga liden med återuprepande häraf, utan öfvergår till den för handen 6 H. 28 434 Den 26 April f. m. varande frågan, huruvida bränvinstillverkniijgen bör såsom hittills vara fästad vid jorden eller blifva en fri näring. I förbigående vill jag hafva nämnt, att bär ingalunda är fråga om att, såsom några talare föreställt sig, skilja bränvinsbränningen från jorden och förflyila benne till släderne. Förhållandet är så mycket mindre sådant, som rättigheten för jordägare att tillverka bränvin just är bibehållen uti ifrågavande §. Frågan gäller endast, huruvida jemväl andie än jordägare äfvenledes må tillåtas att idka denna näring. I afseende härpå hafva hufvudsakligen 2:ne betänkligheter blifvit anförda, nemi. dels att öfvergången från nu förhållandet med den öfver hela landet spridda bränvinsbränningen må göras så lindrig som möjligt, dels att bränvinsbränningen är för jordbruket en serdeles stor fördel. Hvad nu den första betänkligheten beträffar, så, då man genomläser Utsk:s hela Betänk., finnér man, att Utsk. just iakttagit en sådan försigtighet, enär Utsk. föreslagit ett maximum icke blott af tid, hvarunder bränvinsiillverkningen må äga rum, utan äfven af sjelfva tillverkningens belopp per dygn. Det är således klart, att i de större brännerierne kunna tillverkas högst 50 å 60,000 k:r bränvin under de tvänne tillåtna månader, och att, så länge det nu föreslagna stadgandet härutinnan varder gällande, bränvinslillverkningen till en viss grad mäste finnas spridd öfver landet, och öfvergången till en i städerne concentrerad näring blir alltså lindrig.
För egen del, såsom icke öfvertvgad om nyttan och behofvet af dessa förändringar, anhåller jag vördsamt om propos. på afslag å Ridd.Utskrs nu föredragna betänk., i hvad det rörer frågan om förändring af 22 §:n Ridd.Ordningen. Hr Gripenstedt, Joli. Äng.: Jag yrkar bifall till Ridd.Utskrs betänk, uti förevar, punkt. Jag skall icke söka amplifiera de skal, som af Ulsk. blifvit framställda, utan i stället bjuda till att vederlägga de motskäl, som jag tror egentligen kunna andragas emot betänk., och hvilka finnas utvecklade lili Gr. Hamiltons reservation. Deruti nämner lian först, att det såsom skäl för saken är sagdt, att Ulsk. skulle bringas uti närmare öfverensstämmelse med sjelfva Ståndets organisation, der ordförtr tillsättas, utan afseende på bördens rangbestämmelser, men att detta skäl icke vore gilltigt, alldenstund det ej tillkommer R. o. Ad. att bestäm - a38 Den ii April e. m. ina något i anseende till Landtmarskalkens utnämnande. Jag svarar dertill, att då det åtminstone beror på R. o. Ad. att ändra principen för Utsk:ns sammansättning; så böra de begagna denna rättighet, för att sätta den uti samma cathegori med sjelfva Ståndets. — Vidare säger lian om Utsktns lämpliga sammansättning, att hvar och ens åsigt häraf mindre beror på de invalde ledamöternes duglighet, som icke mera på den politiska fraction, till hvilken man bekänner sig. Jag skulle tro, att ehuru svag man än må vara för vissa politiska meningar, måste man likväl erkänna, att det gifves ett annat värde än delta, och att således äfven finnes en annan synpunkt för bedömmandet af huruvida Utsk:n äro väl eller illa sammansatta. — Han har vidare sagt, att då vid nuvar. förhållanden den största svårigheten är att finna ordför. sedan ledamöterne äro valde; så skulle deremot, om Utslits förslag antoges, svårigheten blifva att finna ledamöter, sedan ordform vore bestämd. Jag kan icke inse detta.
Jag har uti min, inom de sammansatte Utskotten afgifne reservation, medgifvit nyttan af en myntbestämning; jag gör det derföre, att jag anser det vara nyttigt efter ett mångårigt conconrstillstånd, att en gång erhålla liqvid; sättet är en underordnad fråga, men, efter mitt begrepp derom, bör liqviden göras i mån af gäldenärens alla tillgångar. Jag hyser misstroende till beståndet af en blifvande myntreglering, så länge <72 §. RegeringsFormen qvarstår i dess oförändrade skick. Så väl inom de sammansatte Utskotten, som äfven nu hos Ridderskapet och Adeln har jag hört yttras: att garantie åt den föreslagna myntregleringen skulle beredas genom en af Konung och Ständer gemensamt stiftad CivilLag. Jag medgifver nu, liksom jag i Utskotten redan medgifvit, att en sådan CivilLag kan lemna en nödig garantie för den blifvande myntregleringen, intill Rikets Ständers nästa sammanträde; men då i Grundlagen finnes qvarstående den ifrågavarande §:n, som berättigar Rikets Ständer att fritt disponera öfver Banken, kan jag för min del ej inse, huru en CivilLag skulle kunna ställas Den 6 J u 1 i i e. m. öfver denna Grundlags §., och jag tillägger, att jag ej vill fatta möjligheten deraf. Den ifrågavarande Grundlags §:n lyder så, som den af Herr Grefve von Schwerin blifvit citerad, att: Rikets Ständers Bank förblifver hädanefter sorn den hittils varit j under Rikets Ständers egen garantie och vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmägtige hvarje Stånd dertill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorde äro, eller vidare af Rikets Ständer göras kunna; ägande Rikets Ständer allena rätt att genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas.
Enär oriktig förvandling af böterna skett, förordnades af mig åtal emot Rådstufvu-Rätten inför Kongl. Svea Hof-Rätt, som i Utslag den 24 April 18G0, förklarade, att, emedan ofvannämnde böter enligt tydlig lag bort, om tillgång till deras gäldande saknades, aftjenas med Tjugulvå dagars fängelse vid vatten och bröd, men den saklälde i följd af Rådstufvu-Rältens beslut måst undergå dylikt fängelse Tjuguåtta dagar, eller Sex dagar längre än vederbort, Rådstufvu-Rättens Ordförande och Ledamöter dömdes för sålunda fäld orätt dom, som i verkställighet gått, att, hvar för sig, böta Tio Rdr Rmt till treskiftes emellan Kronan, Säthers stad och Advokatfiskal, som åtalet utfört, dock att Domstolens andel i stadens lott skulle tillfalla Stora Kopparbergs Läns Lazarett. Detta Utslag har vunnit laga kraft. Vid granskning af Fånglistorna från Gottlands Länshäkte hade blifvit anmärkt, att Gottlands Södra Härads-Rätt genom Utslag den 12 November 1857 dömt en för andra resan stöld tilltalad person att, utom annan påföljd, undergå straffarbete ett år. Sedan HäradsRättens berörda Utslag blifvit infordradt och anmärkningen befunnits riktig, har jag anmodat Advokatfiskals-Embetet i Kongl. Svea Hof-Rätt att emot Härads-Rättens Ordförande anställa åtal för det att Härads-Rätten uti förevarande fall ådömt lindrigare bestraffning, än som efter lag kunnat och bort äga rum.
Den omständigheten att den nu gällande lagen bestått i århundraden, bör väl icke utgöra något skäl emot att nu, under förändrade förhållanden, frånträda densamma; och om det icke alltid varit min grundsats att vid brytande af gammal lag gå så försigtigt tillväga som möjligt, skulle jag också nu velat taga steget fullt ut och göra räntan fri under alla förhållanden. Men då sådant icke nu låter sig göra, får jag yrka bifall till punkten, sådan den är föreslagen. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att från Vallöf!, BorgareSt. ankommet ett prot.-utdrag, innefattande inbjudning i det ämne, som nu utgjorde föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Härefter upplästes nämnde Riks-Stånds prot.-utdrag N:o 411, hvaraf inhemtades, att Borgare-St. bifallit förev:de Betänk, endast med den förändring, att det komma, som fanns insatt näst efter ordet »egendom» i första punkten, framflyttades näst efter ordet »förskrifning», samt inbjudit de öfriga^ Riks-Stånden att samma beslut biträda. Den 15 September. 265 Hr Mannerskantz, Carl Axel: I afseende på sjelfva den grundsats, som uttryckes i detta förslag, är jag af samma öfvertygelse som Utsk:t och de talare, som förordat Utsk:ts Utlåt., nemi. att aftal om penninge-öfverlåtelse bör vara lika fritt, som aftal om annan egendom.
Deras beskärm är gånget ifrå dem, och Herren är med oss; frukter eder intet för dem. Då sade hela folket, att man skulle stena dem. Så syntes Herrans härlighet på vittnesbördsens tabernakel för all Israels barn. Och Herren sade till Mose: Huru länge skall detta folket försmäda mig? Och huru länge vilja de icke tro på mig genom allahanda tecken, som jag ibland dem gjort hafver? Jag skall slå dem med pestilentie, och förgöra dem, och göra dig till ett större och mägtigare folk, än detta är. Men Mose sade till Herran: Så få de Egyptier det höra; ty du hafver fört detta folket med dine kraft midt ut ifrå dem; Och man varder sägandes till detta lands inbyggare, som hört hafva, att du, Herre, äst ibland detta folket, att du ansigte mot ansigte sedd varder, och din molnsky står öfver dem, och du, Herre, går för dem i molnstodene om dagen, och i eldstodene om nattene; Och du dräpte detta folket, såsom en man; så skulle Hedningarna, som sådana rop på dig hörde, tala och säga: Herren förmådde icke föra det folket in uti det land, som han dem svorit hade; derföre hafver han dräpit dem i öknene. Så låt nu Herrans kraft stor varda, såsom du talat hafver och sagt: Herren är långmodig, och af stora barmhertighet, och förlåter missgerning och öfverträdelse, och låter ingen vara ostraffad, utan söker fädernas missgerningar öfver barnen, intill tredje och fjerde led. Så var nu nådelig öfver detta folks missgerning, efter dina stora barmhertighet, såsom du ock desso folke förlåtit hafver, allt ifrån Egypten, och härtill. Och Herren sade: Jag hafver förlåtit dem det, såsom du sagt hafver. Men så visst som jag lefver, så skall all verlden varda full af Herrans härlighet;
Ständers Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utstokt i Betänkande af den y:de September nästlidne är, tillstyrkt! anledning af RikSdagsFulinlägtigcn fran Blekingen .jon Memorial, rö« rande den genom >789 ärs Förordning stadgade 'vidsträcktare dispositions-ratt öfwer Skatte-hcmmans «Lkog, blef af Bvrgare-Ständet bifallit. bir sunr->. Hx iUrotocollei, kl. H. I?elLr!>oll. Utdrag af Protokollet, hältet uti Borgare-Stän, dets Plenum ivid Riksdagen i Stockholm den 2Z April irio. <I. D. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswärsoch Occonomie-Utstotts Belänkande, i Protvevlls-Ntdrag af den rista dennas, angäendc Eäidfari-hnndcln, blef af Borgnre-Ständct gilladt; ^Hwilkct de Nespeetive MedStandcn wvrdsamt och manligen stulle tillkännagifwaS. bit 8upi2. S. DI anseende till de hos Niis-Standcn förekom, ne olika yttranden. > fragan c-m den af Riksens Högloft. Ständers Allmänna BcswärSoch Hcconomic-Utstott löre» slagne National-arnicrina, beflöt Borgare-Standct, att detta ärende stulle till walbernälte Utstött hänwisas, med anmodan, att, pa sätt 73 § Riksdags-Ordningen förestrifwer, de stiliaglige meningarnc fammanjemnka och med förflag öfwer denna jemkning styndesammeligen inkomma; hwilket de Resyective Med-Ständen wvrdsamt och wänligen stulle tiltkännagifmas. kit suprs. Lx ?iotoc:ollc>, ft. H. Vsteroon.
Hjo, men om man undantager desse possessionater, hvars antal icke är serdeles stort, kan jag, såsom närmare bekant med denna ort, i sanning icke begripa, huru något bolag skall kunna komma till stånd eller åstadkommas af den personal, som finnes i städerne Hjo, Falköping och Sköfde, samt af allmogen omkring desse städer. Med den ringaste kännedom om Svenska folkets lynne vet man, att del går ganska långsamt att öfvertyga delta folk om nyttan och nödvändigheten af ett förelag, och att det derföre intill sista stunden upskjuter tillsläppandet af några medel till ändamål, hvilka icke ligga alldeles solklara för deras upfaltning. Således tror jag, att, om man icke vill vara orättvis, och om man vill följa samma grundsats nu som vid beviljandet af understöd till hamnanläggningen vid Lidköping, R. St. icke böra mera stjufmoderligt behandla staden Hjo i och för anläggandet af en hamn derstädes, och derföre förnyar jag min anhållan om älerremiss af denna punkt. Frih. Cederström: Jag beklagar visserligen, att orten om kring Hjo och denna stads innevånare icke åstadkommit en högre aktie-lekning än som skett, men ehuruväl jag icke bör undra på, att StatsUtsk:s ledamöter låtit denna omständighet till en viss grad inverka pä sig, kan jag likväl icke å den andra sidan förbise dels behofvet för denna sädesrika del af Westergöthland, som stöter intill Hjo, af en hamn derstädes, hvarom redan är ordad t, dels ock det synnerligen talande behofvet, för sjöfarande å sjön Wenern, af en sådan anläggning. Derföre vågar jag i seglalionens intresse tillstyrka, att för en sådan hamnanläggning R. St. mätte anslå tjenligt belopp. En föreg:de talare har redan erinrat, huruledes R.St. tillförene beviljat ett dylikt anslag för en hamnanläggning vid Lidköping. I fråga om Lidköping har icke kunnat åberopas samma skäl, jag haft äran framdraga i afseende på Hjo, ty Lidköping är beläget vid en vik af Wenern och seglationen är å berörde del af sistnämnde sjö icke blottställd för samma fara sora å Wettern.
Men jag har förut sökt visa olämpligheten att, enl. Utsk:s förslag, förlänga arbetstiden. Följden af hans utsträckning till klockan 3, varder, att, sedan alla insättningar blifvit gjorda och behållningarne upräknade, komma tjenstemännen icke från Banken förr än klockan 4. Jag måste destoheldre bestrida den föreslagna ändringen i liden, som erfarenheten visat, att de flesta insättningarne göras under sista timman. Dä tiden är bestämd till klockan 11, göras de flesta insättningarne mellan 10 och 11. Förlänges tiden till klockan 12, så göras de flesta insättningarne visserligen icke heller förr än under sista timman. Arbetet blifver då mycket mera ansträngande och nära nog omöjligt att fullborda, emedan personalen är inskränktare. Slutligen har Utsk. föreslagit 8 kassaskrifvare. Hvartill så - Den 14 Oktober e. m. 259 dant skall tjena, är för mig obegripligt, och då, såsom jag förut sagt, dessa föreskrifter äro med hvarandra så sammanhängande, att de icke hvar för sig kunna afgöras, hemställer jag, om icke rättast är, att återremittera dessa punkter. När Utsk. besvarat återremissen, vet man, hvad man skall besluta om diskont-kassören; ty då är saken i ett sammanhang utredda Jag yrkar således återförvisning, anhållande, alt Hr Printzensköld måtte deruti instämma, på det att den omröstning, som möjligen förestår, må blifva enkel. Frih. Tersmeden: Sedan R. o. Ad. nu afslagit Utskrs förslag, i fråga om sammanförande af depositionsoch kassa-afdeln:na och nntagit Fullm:ges organisationsförslag, blir deraf den följd, att i kassa-afdeln:na icke behöfves det antal kassaskrifvare, Flsk. tillstyrkt. Utsk. har nemi. afsett, att hvarje expedilionskassör skall hafva 2:ne kassaskrifvare, hvaremot Fullm:ge ansell, att en sådan borde finnas i hvarje kassa. Således anhåller jag, att siffran 6 i första alternativet nedsältes till 5 och siffran 8 i det andra till äfvenledes 5, så att dessa siffror blifva öfverensstämmande med dem Ful!m:ge föreslagit.