Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de, wid 1778, 1786, 1789 och 1792 arens Riksdagar, ifrän dä warande Lanco - Utstotterna, til de Trenne Lelsieökivo Ständen afgifna Berättelser och upgifter, torde befinnas, at en sadan förbindelse, sä widt däwarande omständigheter det möjeligen kunnat medgifva, af dem icke bliswit uraktlåten. Närwarande Laneo-Utstött stall wisierligen icke underläta, at wid desi förrättnings sint, härutinnan söka fullgöra hwad thy äligger: och hwarwid denna NN 227 Ffrän be i^ekxeÄivs Ständen tik iWotketsi yttrande förwista fräga för Utftottet lemuar förnyad anledning, at uti desi upgister blifwa fä omständelig, som med de äberopade författningar möjeligen stär at förenas; under det otwifwelaktiga hopp, at om paliteligheten af desi försäkran, samt riktigheten af desi npgifter, icke blifwa misitrodda, efter et crhället oinskränkt förtroende, at enligt gifwen InttruÄivn efter bästa wett och samwete Uanco - förwaltningen öfwerfe och densamma för framtiden, hwad sielfwa werkställigheten angär, i det som nödiFt pröfwas, uti behörig ordning widare utstaka. Ar och dag som förr ffrifwet star. Efter befallning Kl. IckellLinZiuK Begärdes pä bordet. Herr von Lcstulkrsnstsim, vsviä (ben aldre). Med ali högaktning för Höglostiga II,nco-Utskottet, finner jag likwäl, at desi Betänkande blott innehåller en »vederläggning af Herr lVIgjorsn käolfis lVIemoria', men ej, efter min förmodan, upfyller ändamälet med Höglofiige Ridderskapets och Adelns llomiks, hwilken ä, syftade kännedom af hwad svin kunde blifwa uppenbart, och hwad som syntes böra hemligt hällas.
Af Berghmanska fonden hafva de derå anvisade 3:ne Stipendier varit tillagde: Wilhelm Fredrik Printzenskjöld, Axel Fredrik Drake, Wilhelm Gerhard Grönhagen, Johan Carl Victor Drake och Nils Arvid Leyonflyckt, hvilka 2:iie sistnämnde jemte Axel Fredrik Drake ännu innehafva sina Stipendier. De 4 Stipendier, som utgå af Qneckfeldtska fonden hafva åtnjutits af Alexander Christian Holger Rosencrantz, Carl Adolph Wilhelm Drake, Friherre Johan Patrik Falkenberg, Gustaf Wilhelm Belfrage, Carl Adolf Liljesköld, Nils Henrik Vult von Steyern, Fredrik Wilhelm Liljestråhle och Christian Carl Jakob Rosencrantz, samt innehafvas fortfarande af de 4 sistnämnde. 13 Slutligen har af Löfvenskjöldska fonden, hvarå äro anvisade ett utrikes Rese stipendium samt 2:ne Stipendier för vid någon Svensk läro anstalt studerande ynglingar, förstnämnde Stipendium åtnjutits af Filosofie Magistern Ludvig Löfvenskjöld, som endast för ett år haft sig Stipendium tilldeladt, och Kaptenen Friherre Bror Abraham Leijonhufvud, i afseende på hvilken Direktionen ännu icke varit i tillfälle att afgöra, huruvida han kommer att fortfarande innehafva detta Stipendium, samt de sistnämnda Stipendierna blifvit tilldelade Adolph Gabriel och Nils August Coijet, af hvilka de för närvarande innehafvas. § 9. I afseende på Riddarhusets lånerörelse får Direktionen omnämna, att någon förlust derå icke, i följd af låntagares obestånd, träffat Riddarhusets fonder, samt att enligt bokslutet öfver Riddarhusets samtliga kassor och fonder för 1858, utgjorde vid samma års slut räntebärande beloppet af de under Direktionens förvaltning ställde medel en summa af 1,185,324 R:dr 36 öre Runt; och voro deraf utlånte: 1:0 emot inteckningar i fast egendom 635,709: 17. hvaraf 42,000 lt:dr löpande med 6 proc., 591.402 2:o emot låntagares personliga skuldsedlar försedde med borgen och löpande med 6 proc. ränta, 387,315: 19.
Indragningen al andre lanritmätarnes befattningar synes ej heller vara af det utaf motionären åsyftade ändamål påkallad, enär Utsk:t här ofvan funnit sig nödsakadt afstyrka den organisationsförändring, till hvilkens genomförande andre landtmätarnes inbesparade löner varit afsedda. Utslct hemställer således att förslaget om andre landtmätaretjensternas indragning ej må till någon R. Stirs åtgärd föranleda.» Utsk:ts hemställan alser endast andre landtmätaretjenstens föreslagna indragning, och det resultat, hvartill Utslct i denna punkt kommit, står i öfverensstämmelse med det beslut, hvari Utsk:t i föregående punkt slädnät. Af skyldig aktning: för Utslct inskränker jag mig till att »med tystnadens vältalighet» uttrycka hvad härvid kunde vara att anmärka; men då lörsta punkten af Betänk:t blifvit återremitterad, torde det vara en gifven följd, att äfven denna bör återremitteras. Jag föreslår derföre en så formulerad återremiss,att detrespektiva Utslct måtte taga i närmare öfvervägande, huruvida det kan vara lämpligt att bibehålla löner för s. k. andre landtmätare, blott såsom pensionsinrältning; och om det ej vore lämpligare att, på sätt föreslaget blifvit, taga dessa lönetillgångar i beräkning 396 Maj. till förstärkande af lönerna för de föreslagna länslandtmäteridirektörerna. Efter härmed slutad öfverläggning, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan i denna punkt, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. Gr. Anckarsvärd: Utsk:t yttrar: »l)å, på sätt Hr Gr.
Nu är det naturligt, att den socken, hvarigenom jernvägen går, olta kan i anseende till sitt läge vara sådan, att jernvägen endast går på den ena sidan af socknen. Den angränsande socknen får således lika mycken nytta af jernvägen som den förra, men om man skulle begära att den äfven skulle bidraga till expropriationskostnaden, så kan den helt simpelt svara: »nej, jernvägen går icke genom våra trakter, och således anse vi oss icke böra bidraga». Då Utsk:t icke tillkännagifva hvad som menas med vederbörande kommuner, så anser jag förslaget vara praktiskt olämpligt. Jag tror äfven att det vore högst menligt att byggandet af statens stambanor skall bero på en eller annan kommuns samtycke. Den siste värde talaren bar anfört den Wermländska banan såsom exempel. Jag vili framhålla andra banor. Det är bekant att för den norra stambanan hafva såväl på den östra som den vestra linien sockenmyndigheterna åtagit sigexpropriationskostnadernasbetäckande, men man har äfven erfarit att på båda sidor de socknar, som ligga närmast Stockholm, hafva undandragit sig att lemna något bidrag dertill, emedan de hyste ganska stora farhågor att du icke skulle få sina produkter så väl betalta som förut, i fa I en jernväg anlades. Vore det nu rimligt att, om staten beslutar att en bana skall byggas, detta icke skulle kunna verkställas derföre att dessa kommuner sagt nej. Det återstår likväl ett sätt, hvarpå StatsUtsk:t har tänkt att nämnde expropriation skulle kunna verkställas, nemligen genom subskription. 176 Den 9 Maj e. m. Ja? tror visserligen att det vore möjligt att en sådan skulle kunna åstadkommas, men jag anser alt det vore en stor orättvisa, att låta de kommuner, som längst lått vänta på fördelarne af en jernväg, få betala den dyrare än de kommuner, som redan länge varit i åtnjutande deraf. Om denna punkt förkastas, så komma ändå de frivilliga anbud, som blifvit gjorda angående exproprialionskostnadernas betäckande att qvarstå; men jag tror att det vore högst olyckligt, om det stadgades såsom ett oeftergiflig! vilkor att jorden skulle kostnadsfritt upplåtas.
Tvärtom har år 1820 en Författning utkommit, som emot hvad i allmänhet är stadgadt, tillåter Finska däckade Fartyg äfven under 25 Lästers drägt att intaga nederlagsvaror i Stockholm, och i 3 Art. af HandelsTractaten är för Finska Fartyg öppneeller däckade medgifvit, att från Sverige till Finland införa Salt, Vin, Specerier och Colonial-varor, utan att hvarken vid utgåendet från Sverige eller vid införandet till Finland desse varor med högre tull beläggas, än om de kommit med egne Fartyg från pröduetionsorten. Men sedan genom Finlands söndring från Sverige och förening med Ryssland dess handel Den 15 Afart ii, tagit en ny riktning och genom direct införsel från utländska orter af Öfverflödsartiklar till bättre pris än de i Stockholm kunna er hållas Finnarne funnit mera med sin fördel irfstämma, att tillhandla sig sådana varor af egne än af Stockholms handlande, var det naturligt, att retourhandeln skulle förminskas. Likväl torde minskningen i ‘export till Finland ungefärligen svara mot minskningen i import derifrån, hvilket kan slutas af ofvan anförde uppgifter från Tullverket. Med Finska Städernes fördel vöre mest förenligt, att Bondseglationen på Sverige upphörde, hvarigenom varuprisen i landet skulle nedtvingas, och deremot mera jemt och högre vid varornes försäljning i Stockholm kunna fixeras, än då Allmogen utan underrättelser , beräkningar eller sammansättning på vinst och förlust afsänder dem och efter gällande pris utan upplag genast dem föryttrar. Utcm den förlust som Finska Allmogen såmedelst skulle tillskyndas, uppkornme_emed!ertid derigenom den dubbla för Stockholms Invånare, att dels högre än eljest nödgas betala Finska Landttnannaproducter, dels sakna de retour-köp, som af seglande Allmogen verkställes, Också tillskrefvo'många i Finland förnämligast Svenske underhandlarens bemödanden, att, vid sista handelsfördrags uppgörande med Ryssland, Finska Bondseglationen på Sverige fick fortgå. Så länge Hufvudstadens behof af de articlar, sorn komma från Finland, ej tillräckligen kun. na fyllas, från inhemske' proviocer, är Finske Den so Martil.
Anmodan, i likhet med Prcsie-Ständet, till Bewillnings-Utskottet att inlemna Förslag till nägra Reglor med bifogade Formulairer för Taxerings - Commitleerne; Remisi till Bewillnings-Utskottet af Riksdagsmannen sokau Oisson Uongkertzs Memorial om lindring för Gestrikland i Bewillning; Gttlande af Stats-Utskottets Memorial, angäende Len delen af f. d. Konungens egendom, som bestar i Riksgälds-Contoirets Obligationer; Beslut att, ^anledning af Stats-Utskottets gjorda förfrågan, Riksgälds-Fullmagtige ma tillätas, när nägon Ordinarie längre tid of sjukdom hindrades, att tillkalla desi Supleant. Af 374 Den 4 Octo ber. As den 25 September: Bifall till Stats-Utskottets Memorial om Riksgälds-Werkets tillstånd och förwaltning, utom bwad angick den hemställan att de medel som inflöt) genom försummelse att uttaga utdelningar af Discont-Actier m. m. finge anwändas till fond för Enke-Penflons-Caflan; Bifall till Stats-Utskottets Memorial om eftergift för Assesforen OLlllscrörns Enka och Arfwingar; Bifall till Banco-Utskottets Memorial om förökande af traclamentet förBanco-Revisorerne.
För att emellertid göra, hvad möjligt är, att i framtiden förekomma detta, och för att jemväl förekomma den olikhet i lagtillämpningen, som gör, att somliga domstolar, eller t. o. m. vissa afdelniugar af en och samma domstol, ständigt fria, under det andra alltid fälla, i mål af förevarande beskaffenhet, hade jag ämnat att hos R. o. Ad. anmäla en motion, åsyftande tjenliga ändringar i det s. k. Conventikelplakatet; men då tiden är långt framskriden och jag redan alltför länge tagit R. o. Adis upmärksamhet och tålamod i anspråk; så inskränker jag mig för närvande dertill att endast förklara, det jag på det bestämdaste afstyrker LagUtsk. och R. St:r motionens bifallande, såsom varande obehöflig, vådlig, stridande mot folkets allmänna anda, och med rikets sanna fördel oförenlig. Rland bestämmelserne i den af motionären till antagande föreslagna Norska Dissenterlagen, äro flere, som kunde gifva anledning till stora betänkligheter mot deras införande i vår lagstiftning. Jag vill blott fästa upmärksamheten på en ibland dessa, nemi. att religionens helgd å äktenskap bland Dissenters icke skulle få lagligen fordras. Här har redan blifvit anmärkt, och enhvar inser lätt, hvilken fara för sedligheten och familjelifvet, som härigenom skulle kunna upkomma, i vår redan alltför lättsinniga och sedelösa tid. Om denna och många andra af mig befarade olägenheter, olyckor, öfver vårt land visade sig såsom en följd af motionärens framställning; så skulle han, men försent, inse, att han med densamma icke, såsom jag är viss att hans afsigt är, gagnat, utan skadat fäderneslandet, såväl som Guds rike på jorden. Jag förmodar och anhåller, att dessa mina anmärkmr få åtfölja motionen till vederbörligt Utskott. Några ledamöter hördes härtill yttra bifall. Hr Ben 19 Décembéf. 337 Hr Tham: Jag skall afstå ifrån att vidare yttra mig i denria fråga, och inskränker mig till den anhållan, att Frih. Cederströms motion, ty såsom en sådan anser jag hans anförande, måtte få hvila på hordet.
Undersökningar från Nordens bronsålder gifva sålunda otvetydigt vid handen, att det folk, som då lefde och verkade, var besjäladt af en rent konstnärlig ande, som kommit till uttryck vid deras arbeten af hvarjehanda art, äfven det textila, fastän härvidlag, såsom nämndes vid denna uppsats början, slutledningen och jämförelsen med andra motståndskraftigare föremål mer än de sparsamt förekommande föremålen af textil natur bära vittne därom. Erbjuder sålunda denna tid ringa material för detaljstudiet af detta arbete, är det dock dess ovanskliga ära, att den sett det textila arbetet uppstå och under visserligen svåra förhållanden fortlefva, samt redan tidigt slå in på en riktning, hvilken, icke förestafvad af den lekamliga nödvändigheten, af kroppens fordran på värme och skydd, utan af ögats och sinnets begär efter form och färg, är människans första grepp mot konsten. Lifskraftigt utvecklar sig det textila konstarbetet redan under forntidens tredje skede, järnåldern. Vid dess tröskel stanna vi i dag, för att måhända en annan gång få tillfälle att söka drag ur det textila arbetets och den textila konstens historia äfven under denna period. * U p notisboken. Julen i konungaborgen. Vid hofvet firades julen, som vanligt, med middag hos konungen och drottningen, sedan först julklappsutdelningen ägt rum. Denna, som förr plägat försiggå i drottningens matsal, var nu, för utrymmets skull, förlagd till; Hvita hafvet », hvilken väldiga sal helt upptogs af de många smakfulla och dyrbara gåfvorna, som de nu talrikt församlade medlemmarna af kungliga huset skänkt IDUN hyårandra. Längs väggarna voro ett tjugutal höga, ståtliga granar placerade, hvilkas nämnarn och glitterguld belystes af skenet från tusende ljus. Framför granarna voro julklapparna gruppvis ordnade. De flesta julklapparna voro såsom vanligt af inhemsk tillverkning. Dessutom märktes ett stort antal sådana inköpta från Norge. Juldagen intogs likaledes familjemiddag hos konungen och drottningen, kronprinsparet ined söner intog dock samma dag middag tillsammans med sin uppvaktning, sedan först julklappsutdelning ägt rum. Annandagen samlades alla kungliga familjens medlemmar åter på middag hos konungaparet.
Uti den af mig väckta och af H. R. o. Ad. till StatsUtsk. remitterade motion, ang:de en ny organisation afconsular-väsendet, med fästad t afseende å upphörande af allt livad uti sitt nuvar. skick i berörde fall med skäl kan anses såsom tryckande för Rikets sjöfart, har blifvit uppgifvet, att Svenska och Norrska sjöfarten med a5,ooo r:dr Hamburger banco bidroge till consulernes aflöning; men enar berörde summa, enligt hvad jag sedermera vid närmare gransk - liing af officiella handlingar erfarit, varit alltför lågt tilltagen, anhåller jag att till upplysning för H. Utsk. få härutinnan meddela några rötfeber. Antalet af Svenska och Norrska skepp, som år i8>8 besökte utrikes hamnar, utgjorde, de förra 2,9(4 om i a9,66q läster, och de sednare 3,972 0111 2 14,oö(i läster, eller tillsammans 353,73 3 läster. Consulad-afgifterna för dessa utgjorde efter jls specie per läst, 2 5.582 r:dr 16 sk. Hamburger banco. Om det nu antages, att hvarje af förenämnda 2,914 Svenska fartyg, enligt expeditions-tuxan, för påskrifter å folkpass, manifester, certificater, inoch afmönstringar m. m., i medeltal erlagt blott 2| species, hvilket icke torde kunna anses för högt tilllaget; så uppkommer en summa af 7,281 r:dr samma mynt, hvilken , lagd lill den föregående, utgör 3o,3Ö7 r:dr 16 sk. Hamburger banco. Afgifterna af fartyg, som passerat sundet, och af öppna båtar och fartyg, under (5 läster, äro häruti icke upptagna; men om jemväl dessa tagas i beräkning, torde totalsumman af de årliga consulad-afgifterna utgöra aldraminst 33,333 r:dr 16 sk. Hamburger banco, eller å 128 sk. kurs, 133,33 5 rtdr 16 sk riksgts-sedlar.
Ett sådant inträffadt förhållande, föga förenligt med egenskapen af ett Riks-Discont-Verlc, och som äfven i sin man mäste understödja ett nog öfverklagadt ocker af enskilta Capitalister, innefattar, efter Banco-Utskottets öfvertygelse, tillräcklig anledning, att till de Respectiva Stan. dens bifall föreslå, om icke, äfven på den korta tid sorn ännu återstår af Octrojen för privata delägare i Riks-Discont-Verket, sistnämde Verks ITtlånirigsbelopp får blifva oberoende af hvad Götha Canal på dess anslagna Rånbiträde begagnar; skolandes Banco-Utskottet ej underlåta, att vid Maximibeloppets bestämmande för Riks-Discont Verket, i möjligaste måtto söka förena ©mtankan för Banco-Verkets säkerhet ogIi för allmänna Rörelsens oundgängeliga behof. Stockholm den a g Maj 1815* På HÖglofl. Ridderskapets På Högvörd. Prestg och Adelns Redam. Ståndets Redam. På Väliofl. BorgarePå Hederv. Bonde - vägnar Joh. TIenn. Gyllenborg. vagnar !E. A. Almquist• Ståndets Redam, vägnar Gnst. D. Wilcke. Ståndets Redam. vägnar Daniel Andersson. G. Helsingius. Upplärt Den 29 Mö/.' T/ppläst hos samteliga Rikf-S tanden <leu ig']VT*j' Void sam t Memorial. Högvördiga Prest Ståndet har, genom ProtocollsUtdrag af den 1 i denna månad, till Bänto Utskottets utlåtande behagat remittera ett Memorial af Calmar Stifts Eullmägtiga, Prostarne Ekeroth och Fornander , angående nödvändigheten af ett Banco-Eån mot drägeliga vilkor, till ett belopp af 2 5 å 30,000 R:dr, för att användas till återuppbyggande af Calmar Stads Gymnasiioch Scholehus, som vid en olycklig eldsvåda år 1800 nedbrunnit.
Ständer, angåen.- de den af Banquens Tjenstemän pä extra stunder besörjde Småsedels ■ skrifning samt Commissarierneg extra befattning, att slutligen granska och öfverkorsa förslitne smärre Sedlar, sorni Banquens Cassör blifva inlöste. et inom Banquen under benämning af smärre Transportsedelsoch AfräkningsContoir befintlige Departement tillhörer, dels att dagligen tillverka smärre sedlar, hvartill räknas valeurerne fran och med 3 Frdr till och med 8 sk. och dels att från Banquens Cassör till uppräkning och bokföring emottaga alla invexlade dylike sedlar, som äro så förslitne, att de ej kunna i rörelsen åter utgifvas. — Un» der de tider, då en vidsträcktare sedelrörelse eger rum, är Småsedels-Contoirets högsta möjliga tillverkning af Sedlar icke ens, hvad 3 och 2 ICdrs - va eurerne ensamt beträffar, på långt när tillräcklig för behofvet. För att, vid slikt förhållande, till märklig besparing i Verkets aflönings - stat, kunna undvika en mångdubblad personal inom Småsedels-Contoiret, har den anstalt redan från äldre tider m|st vidtagas, att så väl till verkningen af det qvantum 3- och atfhdrs-Sedlar, hvilket derutöfver i mån af åtgången fordras, sorn hela fabricationen af 16, 12 och 8.'skiilings-sedlar blifver fördelad på Banquens alla tjenstemän, så vidt Banco-Utikottets Betänkanden. jij de dertill finnas villige, med undantag endast af Casseurer och Fiicaler, att besörjas på extra stunder -emot särskild fastställd betalning för hvarje tusende sedlar. En, efter nu varande förhållanden lämplig och afpassad förhöjning i beloppet af den , härföre sednast bestämde ersättning har uppå derom af Banquens Commissarier hos Herrar Banco Full. rnägtige gjord anmälan, blifvit föremal för Utskottets pröfning.
Det äryolvifvelaktigt, såsom grundsats riktigt, och äfven jag har följt denna grundsats, att man, vid sådane här frågor om löneförhöjningar för tjenstemän, bör i allmänhet följa K. M:s Nåd, Propos., men jag yttrar nu, hvad jag yttrat förut, att undanlag dervid kunna gifvas. Sådana undantag hafva af R. o. Ad. vid flera tillfällen under denna statsreglering blifvit gjorda. Jag behöfver endast återföra i Edert minne Mine Hrr de beslut, som blifvit fattade i afseende på Ingeniör-corpsen, aflöning lill underofficerarne, HofRmas Notarier, m. fl. andra frågor, som höra lill hufvndtitlarne. Härmed har jag velat säga alt R. o. Ad. lika väl bör kunna förhöja lönen för Landtmäleri-Sekretm och bifalla de öfriga af K. M. föreslagna lönebeloppen för Landtmäteri-tjensiemanna-personalen, som R. o. Ad. kan bifalla förenämnde förhöjda löneanslag endast så som K. M. äskat dem. Man klandrar här att en sådan förhöjning skett för Landtmäleri-Sekretm. Man har sagt att lian, genom en sådan löneförhöjning, skulle få en alltför stor inkomst. Jag hemställer likväl till hvar och en som lefvat i Stockholm med familj, och man får väl antaga att en embetsman på den plats som LandtmäteriSekretm äger, bör kunna vara i tillfälle att gifta sig, om det är möjligt att lefva på 2000 R:dr b:ko utan den aldra största hushållning. Det blir ett lif med alla möjliga privationer, synnerligen om man har familj, linder sådana förhållanden tycker jag att StatsUtsk. haft full anledn. att föreslå den förhöjning, som nu blifvit ifrågasatt för ifrågavande tjensteman. Visserligen har K. M. icke föreslagit den såsom det synes derföre att K. Sig endast böra föreslå de nödvändigaste delarne af anslagsbehofven och låta de andra hvila till en annan Riksdag; men om R. St. finna sig kunna fylla behofven, så finnes väl häruti intet skäl för afslag.
Ständer skulle förklara sitt samtycke till en af Kongl. Maj.t den II November 1856 afgifven nådig proposition i fråga om medgifvande af rättighet för Svensk man att i två eller flera inrikes städer samtidigt drifva handel, har Herr A. W. Björck uti ifrågavarande hos Vällofliga Borgare-ståndet väckte motion fästat uppmärksamheten derå, att. ehuru förbudet att hafva burskap i tvänne städer på en gång icke medförde någon olägenhet, som påkallade dess upphäfvande, ulan tvärtom borde bibehållas såsom ledande till ordning i afseende å borgares rätta hemvist, vore dock förhållandet annorlunda med förbudet alt på en gäng idka köpenskap och handtverk i samma stad. Delta stadgande lämpade sig äfven för olika tolkning, enär det ansåges innebära, jemte förbud att ega burskap i samma stad både på handel och handtverk, tillika ett hinder för handtverkaren att hålla till salu någon annan vara, än den han sjelf tillverkat. Men, äfven om denna sistnämnde föreskrift icke skulle kunna anses i stadgandet innefattad, så funnos dock andra, som utan all tvetydighet betogo handtverkaren en sådan rätt: och då han, i följd af den ifrågavarande föreskriften, vore utesluten från rättighet att med handtverket förena burskap på handel, kunde han icke vinna tillstånd att försälja annat, än hvad han å sin verkstad åstadkommit. Han egde således icke rätt att från utrikes ort införskrifva varor af samma beskaffenhet, som hans egen tillverkning, för att såmedelst öka sitt lager och förse allmänhetens behof af den tillverkning, hvarmed han sysselsatte sig. I många yrken vöre det också lämpligt, att idkarena sattes i tillfälle att sjelfve utan kostnad eller uppoffring utbilda sin insigt och sin smak genom daglig behandling af den utländska konstflitens alster. En olägenhet af det ifrågavarande stadgandet vore, enligt motionärens åsigt, den, att meningarne skulle vara delade om vissa yrken borde till handtverk hänföras eller icke, hvaraf äfven uppstode olika tillämpning i fråga om deras ulöfvande i före ning med handelsvrket.