Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En enda frostnatt förstör den måst lofvande gröda, huru vill man då begära att landtmannen skall kunna samla ett helt års förlag. Innevånarne kunde på detta sätt blottställas för en svår hungersnöd. Deras productioner bestå ej i spannmål , utan i victualier, väfnader, lin och dylikt. Genom utbyte deraf och genom flit, vinna de sitt uppehälle; men då bör Staten också vara beredd att lenina dem någon nödhjelp. Jag skulle derföre, lika med Herr Ehrenborg, vilja tro, att ett inskränkt spannmålslager är nödvändigt för att hållas Dalarne och de norra orterna tillhanda på sådana ställen från hvilka spannmålen om hösten innan vinter mellankommer, snart kunde komma de behöfvande tillhanda; och detta vore i sjelfva verket en ringa 39^ Dtn 17 April /. m. »Iler ingen uppoffring å Statens sida. Det kun-a de nemligen ske på det sätt, att Landshöfdingarne i vissa orter erhöllo befallning, att vid goda spannmålspriser upphandla ett visst qvantum torr säd, sorn ej försämrades. Om denna låg ett eller par år, vore derigenom ingen ting förloradt, och ett tillfälle beredt att understödja de norra provincerna; likväl ej såsom lån, utan root betalning i penningar. Jag ville väl, ett Staten skulle lemna undsåttningsfagarne cre. dit, mep icke rättighet att återgälda med spannmål. Då behöfdes ej någon MagazinsOirection, utan Landshöfdingen kunde i detta afseende stå under befäl af en Minister eller Ordförande, och enskildta spannmålshandeln skulle derigenom icke tillskyndas någon skada. Herr Ehrenborg: Hufvudsakligen förekommen af Herr Tham i afseende på hvad jag ämnade anmärka vid Herr von Hartmansdorffs afgifne yttrande, får jag endast erinra, att den benämning af Handels t
1870. » Detta innebär, såsom det tyckes, två saker: dels att man i februarihäftet af Revue des deux Mondes 1870 får reda på underhandlingar, sora fördes mellan Stockholm och Köpenhamn i mars — maj 1864, dels att der inhemtas att dessa underhandlingar fördes mel 1 Motsatsen framgår ur Geffroys uppsats. a Carmen var hofjagmästare.lan Karl XV och hans förtrogne, d. v. s., enligt Anti-Mar-cellus, Hamilton, â ena sidan, och Monrad och Carlsen â den andra. Men den som går till Revue des deux Mondes finner ej der ett ord om, att grefve Hamilton var konung Karls förtrogne i denna sak. Icke ens Hamiltons namn förekommer i Geffroys uppsats. Deremot läses der i redogörelsen för de » outgifna aktstycken », som Geffroy fått stälda till sin disposition, bland annat följande: » Efter brefvet af den 13 maj (från Monrad till konung Karl) träffa vi endast på en skrifvelse från hr von Qvanten till hr Carlsen, dansk hoQägmästare, väl bekant för sina skandinaviska åsigter, på grund af hvilka han blifvit indragen i denna förtroliga bref-vexling. Han hade nyss trädt in i det danska kabinettet som inrikesminister, och Karl XV: s förtrogne skref till honom » etc. Det är ju tydligt hvem Geffroy angifver såsom Karl XV: s förtrogne. Ett misstag begår Anti-Marcellus ock, då han yttrar, att författaren i Revue des deux Mondes tyckes » på diplomatisk väg ha fått del af skriftvexlingen ». Geffroy erhöll, efter många om och men, del deraf genom danske skandinaven dr Karl Rosenberg, sedan jag af konung Karl utverkat tillstånd dertill (se bilagorna). Exakt deremot är texten till det af Anti-Marcellus meddelade utkastet till familjefördrag. Den är aftryckt ur det bekanta memoararbetet » Ur minnet och dagboken om mina samtida » af Posthumus, elfte delen, 1874, sid. 121 — 122. Ett litet igen-känningstecken har följt med.
Han tycker sig i stånd att kämpa en strid mot hvem som helst, vore det ock ett af hafvets värsta vidunder. När han seglat en stund och kusten börjat allt mer och mer försvinna, kommer det emellertid öfver honom en känsla af tomhet. Det är som skulle hafvet och luften omkring honom ha förtunnats, som hade alla de fördolda makter, hvilka gifva tingen innebörd, dragit sig undan. Ja, som seglade han fram mot en afgrund, utför hvilken han inom kort, han själf och hans båt, skulle störta ned. Det lyser något hvitt genom vattnet! Kan det finnas skär så här långt ute till hafs? Det är omöjligt. Hvad kan det då vara? Ä n synes det och än försvinner det, detta hvita där nere i djupet. Och med hvarje minut han fortsätter sin segling ökas vissheten om, att han ånyo förföljes af den hvita hvalen. Men det är j u bara skrock detta! Skall han låta skrämma sig af en tom fantasi? Hur mycket han än söker intala sig m o d och öfvervinna den oro, som allt mer får makt med honom, blir hans motstånd allt svagare, och mörka aningar börja kretsa omkring honom. Då plötsligt ser han en grönhvit klippa tätt framför båtens bog. Ett ögonblick till och hans båt skulle vara krossad och han själf hemfallen åt döden i vågorna 1 Men hastigare än hans tanke, hastigt som skulle en annan vilja än hans egen ha verkat, har han kastat om rodret, och båten svänger rundt nästan på fläck. Det var, som skulle en böld af ångest ha brustit i det ögonblick han vände, så lättad känner han sig nu. Men då han vänder sin blick mot det ställe, där det hvita skäret varit synligt, har det ånyo försvunnit och han ser rätt ned i det mörkblåa vattnet med dess ogenomträngliga djup. — Var det kanske den hvita hvalen, som ånyo narrade mig att vända? tänker han för sig själf med ett småleende. _ I D U N 1899. Men han är nöjd i alla fall, och en känsla af behaglig trygghet sprider sig hos honom, sedan han nu uppgifvit denna förryckta idé, att söka döden i vågorna. Hvarför? För att en kvinna svikit h o n o m?
Do gar i de orter, der upphörda Privat-banker haft sitt säte, och en dermed förenad större utgifning af dess sedlar förorsaka, vid myntvärdets upprätthållande, svårigheter och förluster, som vida öfvervägde räntevinsten af den (illökta låne-rörelsen. På dessa skäl afstyrker kommiltéen alt denna utväg till Privat-bankernas ersättande må vidtagas.» »Om företrädet emellan de två andra utvägarne, bibehållande af sedelutgifvande enskilda banker eller inrättning aj sådana utan egen sedelutgifning äro meningarne mycket delade.» »Oaktadt de många, lill en del välgrundade, inkast emot sedelutgifvande enskilda banker, som ofta blifvit framställda, synas de dock, i vissa hänseenden, ega företräde för enskilda eller så kallade Filial-banker, sorn röra sig med förlag af Rikets Ständers Bank och följaktligen med dess sedlar. Härvid förutsätter kommittéen emellertid, dels alt större säkerhet och bestämdare begränsning för enskilda bankers sedelutgifning lillvägabringas, dels alt de med skäl ölverklagade olägenheter vid dessa sedlars omlopp varda undanröjda, så vidt sig göra låter.» »Enskilda banker, som utgifva egna sedlar, fordra ej något bidrag af Rikets Ständers Bank, och genom fortsatt tillåtelse att stifta sådana bank-inrättningar skulla den bekymmerfull omsorgen undvikas, att anskaffa erforderligt förlag åt Filial-banker, lill ett belopp någorlunda svarande emot det af nuvarande Privat-bankers i allmänna rörelsen spridda sedlar, efter afdrag af deras kassa-behållningar i rikets mynt. Sistnämnde belopp har, i medeltal för de fem sistförflutna åren, utgjort 7,243,000 R:dr, och det är klart, alt en sådan utgifning af nya sedlar ifrån Rikets Ständers Bank icke borde ega rum utom i förening med särskilda åtgärder till förstärkning af dess metalliska kassa.
Hamlet och sa bara ja och nej. Fortinbras, det var handlingens man, segraren, tronkräfvaren, men han kom icke med, och nu slutade alltsammans med Jammer und Elend. Men det var skönt att få begråta sitt öde och se sitt öde begråtet. Hamlet blef emellertid tills vidare icke annat än styfsonen; längre fram blef han grubblaren, och ändå längre fram sonen, offret för familjetyranniet. Så der växa uppfattningarne. Schwartz hade tagit fantasten, romantikern, som icke kunde försona sig med verkligheten, och derför uppfyllde han sin tids smakfordran. En positivistisk framtid, som redan fått romantiken löjlig helt enkelt, får väl se Hamlet såsom varande en Don Quixote spelas af en komiker. Hamletiska ynglingar äro redan utsatta för åtlöjet länge sen, ty ett annat slägte har smugit upp, som tänker utan visioner och handlar efter som de tänka. Skönliteraturens och teaterns neutrala område, der moralen icke fick vara med och ha någon talan, der menskorna beslutat träffas nakna i gröna lunder och leka djuret med två ryggar, der man fick förneka Gud och hans heliga evangelium, der man, såsom i Riddar Blåskägg, fick göra narr af kungligheten på högsta befallning, diktens overkligheter med dess rekonstruktioner af en bättre verld än den förhandenvarande, togs af ynglingen såsom mera än dikt, och han förvexlade snart dikt och verklighet, inbillande sig att lifvet derute, utom hans hem, framtiden, var en sådan der lustgård. Särskildt började nu det närmaste paradiset, eller Upsala, att hägra såsom frihetens tillhåll. Der fick man gå illa klädd, vara fattig, men ändå vara student, det vill säga vara öfverklass; der fick man sjunga och dricka, komma hem full, slåss med polis, utan att förlora anseendet. Det var ideal-landet. Hvem hade lärt honom det? Gluntarne, som han sjöng med sin bror.
Maj:l då afgifne förslag till ny Riddarhusordning, blifvit beslutad; eller att Ridderskapet och Adeln delades i 25 Aidel - C *8 ) ningar, deraf hvarje valde en Elector inom hela Ståndet, hvarvid dock skulle iakttagas, att namnet på den person, sorn blifvit af en föregående afdelning lill Elector utsedd alltid blefve högt tillkännagifvet och uppskrifvet å en Tafla inom skranket, så att en sednare afdelning icke måtte rösta på en sålunda vald Elector. Uti denna mening instämde Friherre Stael von Holstein, Jacob Salomon. Grefve Sparre., Carl, förklarade att han, för dess del, icke kunde med Utskottets pluralitet dela åsigten om afskaflandet af andra uppropet vid voteringar och val, utan ansåg berörde upprop höra allt framgent äga rum, och således föreskriften derom i 37 §. varda införd. Härmed förenade sig Herr Grefven och Ordföranden, Friherre Oxenstjerna, Carl, och Herr af Ekenstam, Israel, Vidare förklarade Grefve Sparre, det han ansåg 2 mom. i förslagets 3o §. böra oförändradt bibehållas sådant det lyder i 6 mom. af nuvarande 3o §., hvarmed Herr Grefven och Ordföranden jemväl var ense. Herr Riben, Carl Wilhelm, yttrade: Vid det af Riddarhus-Utskottets pluralitet antagne förslag till ny Riddarhusordning får jag anmäla den reservation emot C 29 ) 21 §. af nämnde förslag, att jag anser i slutet af den samme följande tillägg böra in flyta, ”De uti §■ Riksdagsordningen omnumnda personer må icke uti detta val deltaga Herr Bruncrona , Gustaf Adolph, var, i afseende å den preliminära åtgärden för val till UtskottsLedamöter, af den tankan, att en första Valmansgrad borde finnas till utseende af Electorer. Desse förste Valmän borde utgöra ett antal af 3o och jemte 20 Suppleanter, väljas inom hela Ståndet genom af hvarje Ledamot afgifvande Lista å 5o namn.
Genom Revisorernes skrifvelse til! allmänna MagszinsDirection utaf den 25 November, erfar man att Revisorcrnes afsigt varit, att i sin berättelse införa en beskrifning öfver den sp3nnemålsbqvid som ägt rum emellan Hans Majit Konungen och Directionen, i anseende tili 500 tunnor hafre, som tillföljd af Hans Excelience von Engeström* befallning år 1818 till Norrige afsändes; och inan har anledning tro uppfyllandet af denne Revisorernas yttrade föresatts varit en förpligtelse, hvarvid Herrar Revisorer varit ovillkorligt bundne, genom det afseende den föregående eller 1820 års Revision redan å detta för. hållande fästat, då den uttryckte sin önskan, att liqviden nu m?ra måtte ske contant; och det lärer utan tvifvel vara en efterföljande Revisions skyldighet, att anmäla i hvad moa ett af en föregående R.evision anmärkt förhållande atveckladt sig, eller blifvit brsgt till slut, 443 Den 17 Februarii. hvilken noggranhet 1S22 års Revisorer äfven i andra af 1820 års Revisorer anmärkte pun eter iagttagit. Jemte att detta underställes StatsUtskottet, hemställes äfven till dess uppmärksamhet huruvida SpannmålsDirection iagttagit, att till inrättningens förmån å nämnde Spannmälslån med omkostnader, fordra ränta, hvilket synes vara så mycket billigare, som inrättningen betalar ränta till Banken , och äfven kräfver ränta af alla undsätta ings-tagare.
Herr Sommelius, som föreslagit att dela skolan i två hufvudafdelningar, hvaraf den första skulle innefatta de 5 högsta klasserna och den andra afdelningen de begge öfriga, hemställer i sammanhang dermed, alt i första afdelningen må meddelas gemensam undervisning åt alla disciplarne och endast i sådana ämnen, ”sorn tillhöra allmän bildning, det är: uti kristendom, modersmålet, tyska, engelska, franska, historia och geografi, mathematik och naturvetenskap äfvensom välskrifning och teckning,” samt att i andra afdelningen, i hvars första klass de båda bildningslinierna således skulle dela sig, hufvudämnena för den klassiska linien må blifva: latin, grekiska och mathematik; och för den reala linien: lefvande språk, mathematik och naturvetenskap; dock, på det att de ämnen, som varit föremål för undervisning i de 5 nedra klasserna icke skulle bortglömmas, borde hvar 4:de vecka i månaden ensamt åt repetition af dessa användas. Grefve Wachtmeister, H., (motion N:o 19) hemställer, att Rikets Ständer måtte uttrycka den önskan, alt det stadgande, som innehölls i 12 § af 1856 års Läroverksstadga åter måtte erhålla gällande kraft, nemligen att ”lärjunge, som begagnar sig af undervisningen i latin, vare på målsmans anhållan frikallad från grekiska språkets läsning och må i stället under de lärotimmar, sådan befrielse eger rum, på sätt Rektor och Lärare, med billigt afseende på målsmans uttryckta önskan, finna för honom lämpligt, undervisas inom den afdelning, der latinska språket icke låses, eller ock utom skolan njuta sådan undervisning, som af Rektor godkännes;” och slutligen har Doktor Säve (motionen N:o 44) föreslagit, att för dem, som låsa klassiska språk, uppskjuta läsningen af det grekiska till 5:te klassen; för dem som Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande N:o 118. 9 sorn icke läsa klassiska språk uppskjuta det engelska likaledes tili 5:te klassen och i allmänhet uppskjuta botanikens läsning till 3:dje klassen; varande i anledning häraf ny undervisningsplan för hvardera linien af denne motionär uppgjord och hans motion bifogad.
Bctänkanåtn. fåniga önskan, det Kongl. Majit, vid utfar-, dandet af dess Nådiga föreskrifter för roteringscommitterade, ville göra det afseende, Kongl, Majit i Nåder funné med skäl och billighet öfverensstämmande, på den befrielse eller lindring, Comministrar och ringare Kyrkobetjente, så val sqm den lägre Kronooch Jägeribetjenjqgen måtte för deras boställen kunna åtnjuta, äfvensom i hvad man posthemman borde iroteringsbesväret deltaga; och om, vid de från Ljandshöfdingarneinfordrande upplysningar, någon bland dem skulle tillkännagifva, att de extra ro^ teringsskyldige inom Länet vöre nöjd® med den vid extra roteringen derstädes följda grund, ansågo Rikets Ständer dervid böra förblifva och jemnkning endast kunna ske för dem inom Länet, aom sådant med skäl påfordrade; Hvarjemte Rikets Ständer slutligen till Kongl. Majit framförde den underdåniga anhållan, att, då med deras afsigt vid extra roteringens åtagande instämde, att densamma skulle allenast under krig utgöras och då borde endast i manskap utgå, sådane aftal, som af extra rotehållare kun-, de å andra ställen än i Skåne vara ingångna om erläggande af visse afgifter under bestämd eller obestämd tid, emot befrielse från skyldigheten att uppsätta manskap, matte, sedan Riket vunnit fred, alldeles upphöra att gälla. B?sv. o(h Ekon. Utsk. Betänk(inden. 059 Sedan Kongl.
Det var just för hennes skull, han måste stjäla sig till att i smyg träffa den andra. Det var en tanke, som han gick och rufvade på. Den syntes honom vara den enda, som kunde föra till målet. Det föll honom aldrig ett ögonblick in att uppoffra sin lidelse, och den kunde han icke lefva för, så länge hustrun lefde. Först blef han rädd för den tanken. Han försökte arbeta för att komma ifrån den. Han tänkte sig, att alt kunde fortgå, som det var. Ingen behöfde veta något därom. Någon gång skulle ju hustrun dö. Kanske snart! Han inbillade sig att hon redan var död. Hon hade hastigt blifvit sjuk och dött. Nu fans intet hinder längre, han kunde gifta om sig, när han ville. Och han kände sig till mods, som om han ämnat begå ett brott, men stått emot frestelsen och finge njuta sin förtjänta lön. Han var skuldlös och lycklig, och i hans fantasier inblandade sig tanken på ett fint hvitt skinn, som han smekte. Men när han så vaknade ur dylika tankar, då såg han igen alt i verklighetens klara, fulla ljus. Nej, ville han vinna något, fick han alt söka skaffa sig det själf. Det föreföll honom, som en mörk skugga, hvilken han ej kunde undfly, kom honom alt närmare. Den nalkades honom, lade sin hand på hans axel, och tryckte honom på knä till jorden. Han hade den fantasien oftast om aftnarna och låg ibland hela timmar vaken, badande i kallsvett, och han vågade knappast somna af fruktan, att han skulle förråda sina tankar under sömnen. Det var två dagar efter den stora upptäckten. Hustrun hade lyckats i att tiga inför sin man, lyckats i att inbilla honom att alt var som förr, att hon ingenting visste och ingenting sett. Men den ansträngningen hade stått henne dyrt. Det föreföll henne ibland, som om hon lefde aldeles ensam i ett främmande hus och ibland främmande människor, och dessa två dagar syntes henne lika långa som flere år. Ja, hon själf hade blifvit en ny människa, hvilken såg tillbaka på sitt förra jag som på en annan. Hennes första känsla hade varit förskräckelse. Till hvad pris som hälst måste hon dölja för mannen, hvad hon sett.
Då jag sålunda icke finner mig vederlagd af de skäl, som emot mitt förslag blifvit framställda, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på antagande af den personella consumtionsafgift, som jag uti min reservation haft äran föreslå. Utsk:s yttrande i denna punkt bifölls. 6:le punkten, angående väckt fråga om hev i 11 n i n g för f u 11 m a g t å k a r tfk t e r. Bifölls. 3oS Den ii Juli c. qj. Hr Dalman, Willi. Fredr.: Sorn jag rålia t vara fränvar. vid början af delta plenum, och ett beslut derunder blifvit faltadt, hvilket jag ej kan gilla, det nemi., att skyddsafgiften blifvit antagen att utgå från fyllda 17 år, i stället för från fyllda 18 år, enligt Utsk:s tillstyrkande, måste jag emot detta beslut till prof. anmäla min reservation. Gr. Cronhjelm, Otto A11 g.: Jag har icke deltagit i discussionen öfver detta utlåt, derföre, att jag nästan i allo gillade detsamma. Äfven jag var fVånvar., då skyddsafgiften vid början af detta plenum förevar; och som, emot min mening och [Jtskis tillstyrkande, E. o. Ad. förflyttat skyddsaf-? giften från i8:de till iylde året, får jag äran anmäla min reservation emot detta heslut, som jag anser obilligt och orättvist. Ånyo föredrogs Lag.TJtsk.‘s d. 3o sisth Juni e. m, på bordet lagda utlåt. N:o 81, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse med öfverlemnande af Lagcommitteens förslag till allmän civillag, äfvensom öfver väckta motioner, hvilka härmed stå i sammanhang. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag skall söka att i största korthet sammanfatta de anmärkningar, jag har att mot detta utlåt, afgifva.
Anna Page hade en mycket god representant i fru Frödin-Lindberg, och bland de öfriga må särskildt nämnas hr Lemon som Fenton samt hrr Söderman och Sellergren som Ström och Page. — Vi hafva sällan varit vittne till att en opera alltigenom gått så förträffligt som denna. Hedern häraf tillkommer nog både förste hofkapellmästaren Nordqvist och förste regissören Elmblad. Iscensättningen lämnade heller intet öfrigt att önska. Salongen var alldeles fullsatt och bland dä närvarande märktes konungen samt prins Carl med gemål. Bifallet var synnerligen lifligt och inropningarna många. 387 utförande, så drottningen af fru Fahlman, Horatio af hr Johanson, Laertes af hr Skånberg. Oss mindre till nöjes voro konungens och hofmännens representanter. Men, som sagdt, i dess helhet har Dramatiska teatern heder af reprisen, och den torde kunna påräkna en serie goda hus. Vasateatern. En högtidsafton af oförgätlig art blef premieren af August Strindbergs ungdomsdrama » Mäster Olof » på Vasateatern forliden fredag. Såväl den storslagna diktens eget mäktiga innehåll som den konstnärliga hängifvenhet, hvarmed samtliga de utförande gått till sin uppgift, förenade sig att framkalla och genom de många, växlande scenerna bibehålla den elektriserande stämning af fullt samförstånd, som i sällsynt gynnsamma stunder kan breda sig mellan » folken på ömse sidor rampen ». En redogörelse för gången i det kända diktverket med dess ju ingalunda strängt historiska, men dock alltid med skaldisk flykt och intensitet gifna bilder ur vår reformationshistoria torde vara öfverflödig för Iduns publik. Titelrollen, Olaus Petri, uppbars af hr de Wahl, som däri inlade all den ungdomligt smittande värme, hvaraf han ofta visat sig mäktig. Som Gerdt bokpräntare gjorde hr Emil Hillberg sin första entré på denna scen, och på ett mera glänsande sätt kunde denna svårligen ha skett. Bedan från Nya teaterns dagar angaf ryktet denna hr Hillbergs skapelse som en af den öfverlägsne konstnärens allra fullödigaste, och vi fingo nu till vår glädje bekräftadt, att de femton år, som sedan dess gått, intet mäktat fördunkla hos denna blixtrande bild.
Pehr Nilsson i Faxelfven Pehr Pehrsson i Smedsåsen Justeradt vid allmän sockenstämma uti Rödön den 13:de sept. 1857, intygar H. Larsson, Olof Jonsson i Undrom, Pär Ersson i Nygård. Uppläst med besvärshänvisning från predikstolen i Rödöns kyrka den 20 september 1857, intygar I.Bergstöm t.f. pastor. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:2, opag, ÖLA. Protokoll hållet vid skolstyrelsens sammanträde å folkskolan den 20:de september 1857. S.D. Enligt vid gällstämman den 30:de aug. fattade beslutet om behöfliga reparationer å skolhuset för pastors disposition af detsamma under byggandet i prestgården, sammanträdde skolstyrelsens ledamöter på behörig kallelse i dag efter gudstjenstens slut i skolsalen, och fattade följande beslut. Att ny väg skulle upptagas gent ifrån skolhuset in på allmänna landsvägen, och hvilket skulle utgöras medelst dagsverken, hvaröfver gästgifv. Måns Pehrsson i Trusta åtog sig mot skälig ersättning hafva öfverinseende; äfvensom behöflig fyllning af jord såväl på källaren som på de öfre kammar taken. 2:o Att begge rummen emellan kökskammaren och salen skulle ombonas och förses med tapeter, äfvensom att alla fönstren åtminstone i öfra våningen skulle invändigt oljemålas och digtas; hvilket Pehr Ersson i Nygården åtog sig att ombestyra. 3:o Att salen äfven skulle beklädas med så kalladt maskinpapper och bestrykas med vattenfärg, och omkostnaderna bestridas af skol-cassans medel. Ex officio Is. Byström På skolstyrelsens vägnar H. Larsson, Pär Ersson, Måns Ersson i Trusta, Carl Hemmingsson i Nyland, Olof Nilsson Faxelfven Äfvensom beslöts att wed för skolans behof skulle anskaffas i likhet med det föregående året. De samma Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 192, ÖLA. Protokoll hållet wid allmän sockenstämma i Rödön den 11:te october 1857. § 1 S.D. Waldes till ombud i och för priskurantens upprättande å löpande årets skörd.