Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Särskilda kommittéer för utredande af åtskilliga bland de vigtigaste till Ecklesiastik-departementets handläggning hörande frågor hade väl tid efter annan blifvit förordnade, dock ulan att det allmänna behofvet af ett Ecklesiastik-kollegium derigenom vore förringadt. Samma olikhet, hvilken inom särskilda stift egt rum i kyrko-ärendens behandling, hade äfven varit derstädes rådande, i afseende på den allmänna undervisningen, ehuru samma skol-ordning gällt för alla. Under 17:de och 18:de århundradena handhades läroverkens angelägenheter af Kansli-kollegium, intill upplösningen deraf år 1801, då, »till ernående af ett fullkomligt sammanhang i hela uppfostringsverket och till afhjejpande af de brister, som i dessa angelägna verk sig visade samt från en delad uppsigt deröfver kunde härflyta,» öfverinseende och styrelsen af uppfostringsverket odelade uppdragits åt ett Kanslers-gille, bestående af Kanslererne vid Bikets dåvarande tre Universiteter och sedermera derjemte af flera civile embelsmän; men sedan detta Kanslers-gille redan år 1809 upplöstes, erhöll nyssbemälda under namn af Kansli - Expeditions-Utskollets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169. 471 styrelse åter upprättade Kollegium ånyo inseendet öfver läroverken, ehuru blott till benämningen, utom hvad några stipendier beträffade. Förbindelsen emellan Universitets-kanslererne hade då upphört och splittringen af ecklesiastik-förvaltningen derigenom ännu mera ökats; och voro sedermera kommittéer nedsalta för behandling af vissa vigtigare undervisnings-ärenden. För den allmänna undervisningen hade således tillföl ■ene funnits, dels i Kansli-kollegium, dels i Kanslers-gillet och Kansli-styrelsen, ett centralt förvaltningsverk i andra instansen, äfven omfattande Lniversiteterne, men hvilket numera upphört.
Då den, som vädjar under Hofrätt, jemlikt 26 Kap. 1 § Rättegångsbalken, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 18 April 1849, bör stalla borgen för kostnad och skada, den lian kan skyldig kännas att gälda, skall den, som i brottmål är fälld till böter af underrätt, men icke är fängslad, och vill i Hofrätt söka ändring, likmätigt 58 punkten i Kongl, förklaringen den 25 Mars 1807, vid besvären foga löftesskrift för ådömde böterne, eller bevis att desamma blifvit i ränteriet nedsatte eller ock intyg att han för fattigdom ej kunnat böterna nedsätta eller borgen ställa; och i omförmälte hänseende äro äfven olika föreskrifter, derest underdånig talan fullföljes emot Hofrätts dom och utslag. Nu lärer den omständigheten, att ett brottmål fullföljes i sammanhang med ett tvistemål, icke böra föranleda förändring i skyldigheten att nedsätta böter eller ställa borgen; och sådant synes ej eller vara afsigten med föreslagna författningen, om man ser på de till stöd derför anförde motiver. I sjelfva förslaget står likväl: »då må brottmålet följa tvistemålet åt och för låda gälla den rättegångsordning, som för tvistemål är stadgad»; och detta stadgande skulle möjligen kunna gifva anleduing till en annan afsigt än den nyssnämnda. Rättegångs-ordningen föreskrifter nemligen alla de former och vilkor, som parter böra iakttaga vid utförande af mål och tvister; och till vilkoren för rätt att i högre instans söka ändring i den lägres beslut i brottmål, deri den, som vill söka ändring, blifvit Lag-Utskottets Betänkande, M 54. 3 fälld till böter, hörer, enligt hvad nämndt är, skyldighet att nedsätta böterna eller derför ställa borgen eller oin sin oförmäga förete bevis.
Då lagen berättigar vittnet till ersättning, såvida den utaf parterne, som ersättningsskyldigheten åligger, äger tillgång dertill; så tyckes han, då tillgång saknas hos den som ersätta bör, vara berättigad att få denna godtgörelse af Staten. Om den modification, som Hr von Hartmansdorff och Hr von Troil föreslagit, blefve iakttagen, tror jag att man ginge rättvisan till mötes, utan att befara någon särdeles stor kostnad för Staten. Jag känner af erfarenheten, att Konungens Bef:h:de blifvit anmodade att med tjenliga medel låta afföra personer från Jönköpings län atida till Skåne för att vittna i brottmål. Det vore hardt, om man skulle åläggas att verkställa en så dryg resa utan ersättning derför. Erfarenheten har också visat, att många personer, Den 16 November e. m. 77 just af fruklan atl få vidkännas en dryg kostnad, undanhålla sig eller flytta från den ort, der de äro boende, på det man ej skall få rätt på dem. Äfven jag tillstyrker ålerremiss af betänkandet. LagUlskts betänk. N:o 145 återremitterades. Föredrogs ånyo oell Indes till handlingarna LagUtskts den 7 dennes på bordet lagda memorialer: N:o 146, i anledn. af inom Stånden fattade beslut öfver mern. N:o 120, innehållande förslag till samman jemkning af skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskts betänk. N:o 26 och ullål N:o 70; N:o 147, med anhållan om PresteSt:s utlåt, angrde Utsk:s betänk. N:o 112, i fråga om upphäfvande af K. för-, ordn. den 19 Aug. 1762, m. m. Vid förnyad föredragning af Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk:s den 7 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 110, i anledn. af anmärkntr vid betänk.
Bancosedlars utbyte i landsorterne antagne personer, enligt Banco-Reglementet, åtnjuta ett arfvode af i allmänhet en half procent af vexlingssumman, uien detta arfvode, åtminstone hvad de aflägsnare Länen beträffar, knappast lärer förslå till betäckande af kostnaderne för penningarnes framoch återsändande samt de med vexlingen förenade förluster på falska, förfalskade och stympade sedlar m. m; så, och med afseende derå, att dessa vexlingsanstalter icke afse Bankens, utan allmänhetens nytta och beqvämlighet, få Rikets Ständer, för att ytterligare befrämja deras afsigt med den redan uti Banken öppnade utväg, til! underlättande af förslitne sedlars utbyte i landsorterne, hos E. K. M. i underd. anhålla, att den person, åt hvilken E. K. M:s Befallningshafvande i hvarje Län uppdrager vexlingens besörjande, må för de medel, som i sådant ändamål ifrån Banken reqvireras och till vexlingsförskottens godtgörande uppsändas, åtnjuta fribrefsi ättighet, i likhet med hvad genom E. K. M:s Nådiga Skrifvelse af den 21 Augusti 1816 blifvit medgifvet för dåvarande vexlingsförrättaren i Götheborg, eller ock alt E. K. M., i händelse denna anhållan icke skulle bifallas, i Nåder täcktes anbefalla Räntmästarne i Länen att, emot tillgodonjutande af förut stadgadt vexlingsarfvode samt portofrihet för vexlingsmedlens framoch återsändande, gå allmänheten 3:ne dagar i veckan, en timma hvarje dag, tillhanda med utbyte af förslitne Bancosedlar af 10 R:drs valeur och derunder emot nya. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 29 September 1834- 3l6 Expedilions-UlskotUls Förslag till lind. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 25 Sept. 1834.
"Den som vill, alt, i enlighet med hvad Bidderskapel oth Adeta samt BorgareStåndet beslutat, Rikets Ständer å Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga Proposition meddela följande svar: ”Erkännande behöfligheten af en tillökning i kavalleriets nuvarande styrka, föreställa sig Rikets Ständer ali en dylik förändring bör kunna åstadkommas, utan alt någon del af det redan alltlör fåtaliga kavalleriet blilver till infanteri förvandiadt, och kunna för sin del icke godkänna förslaget om Smålands husar-regementes afsittande. Rikets Ständer anse äfven, att kavalleriets förstärkande genom indeld eller värfvad trupp hör kunna med största fördel åstadkommas i förening med vakans-kontrakternas förnyande med de afsutna nisthålls-regementena och vakansafgifternas förhöjande till ett belopp, närmare motsvarande värdet af den skyldighet de äro beräknade att ersätta," röstar Ja; Den det ej vill, röstar A^- Vinner Nej aotages: (l:sta alternativet) Preste-Ståndets beslut. (t:dra alternativet) Bonde-Ståndets beslut. Stockholn) den 15 November N:o tU* StatsUtskottets Utlåtande N:o 228. 5 N:o 228. Arns. till Exp.-Utsk. den 13 Nov. 18Ö3, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner om beviljande af understöd ät de, i följd af den staden Warberg öfvergdngna eldsvåda, mest nödlidande bland nämnde stads innevånare. (R. A.)
I Reg.-F:n stadgas nemi., att civila embetsman i allmänhet skola vara infödde Svenske män; Tio Norrmän kunna emedlertid deltaga i den Svenska Riksstyrelsen likasom 10 Svenskar i den Norska, med öfvervägande röstmajoritet under de veckor, som hvartdera Rikets främste ledamot förer ordet, och sådant under det att icke någon Norrman kan anställas ens som kanslist i något af de Svenska Stats-Departrn, likasom ej eller någon Svensk i de Norska. Finnes det väl något förnuftigt sammanhang emellan de konstitutionella lagbuden härom? Det under öfverläggning varande förslaget afser, bland annat, äfven att bereda rättelse i detta missförhållande såmedelst, att då ärenden förekomma, som röra det ena Riket serskildt, dettas främste Regeringsledamot skulle i Interims-regeringen vara Ordfrde. Mig synes, att denna lagförbättring ensam skulle kunna upväga åtskilliga betänkligheter. Man har nyligen haft den första erfarenheten af en Svensk-Norsk Interims-regering. Oaktadt företeelser af detta sällsamma vikariat för Konungastyrelse väckt den vidrigaste känsla hos den stora mängden, som, med någon traditionell fruktan måhända för ett återkommande Hrrarnes välde icke kunde bilda sig ett begrepp om möjligheten af en sådan vidunderlighets lagliga tillvaro, må det medgifvas, att organisationen bestått det första profvet så till vida, att man icke sett i spåren deraf några egentliga vådor eller några större olägenheter för det allmänna. Men vi må ihågkomma, att Interims-regeringen inträffade under en period, då inom vår verldsdels politiska sfer rådde det makligaste lugn. Tänkom oss en annan konjunktur, då äfven den Skandinaviska unionen kan blifva insnärjd i politiska förvecklingar, tänkom oss nödvändigheten af ett krig, eller att vi redan befunne oss i krigstillstånd, då Interims-regeringen måste öfvertaga de förenade Rikenas styrelse. Hvad anspråk kunde man väl göra sig hos denna Styrelse på de nöd» III H. 28 434 Den 18 Februari f. m. vändigaste vilkoren för en lycklig utgång: kraft och beslutsamhet?
Det först oss mötande, är en på alexandriner affattad vördnadsgärd ”till Fäderneslandet”; hvilket han der påminner om dess fordna stora öden och vådor, dess nuvarande lycka under ”vår Sesostris”, och slutligen tillropar: Vet, att det bröst, som nu dig denna förstling ger, För Dig hvart andtag drar, för Dig sig redo finner De lågor tända opp, som hoppet flamma ser, Men hvilkas matta glans än blott i mörjan brinner. Det följande, i ett kortare lyriskt versmått, är det åt Styfföräldrarna egnade, – med uttryck af en tacksamhet, kanske ”diktad” i ordets dubbla bemärkelse. Språket och versbyggnaden äro ännu något Dalins-artade293: men i båda dessa qväden igenkännes den vardande Lidner. – Det må föröfrigt anmärkas, att han här skrifver sitt namn Liedner, och att derunder, på titelbladet, står denna mystiska rad: Goth. et M. S. E. Det första ordet är naturligtvis en förkortning af Gothoburgensis; om de tre sista bokstäfverna har man gissat, att de skola betyda Membrum Societatis (Litterarum) Elegantiorum, och hänsyfta på det ännu i Göteborg bestående Vitterhets-Sällskap, som var instiftadt just året förut. Är gissningen rigtig, så lemnar den ett intyg, huru Lidners skaldförmåga var, åtminstone inom Göteborgs murar, både känd och erkänd redan vid slutet af hans Gymnasii-tid. – Snart berättades kring stad och land många underliga ting om den unge poeten. Man gaf honom uppdrag att skrifva hvarjehanda på beställning; hvarigenom ock en inkomst-källa för honom öppnades. Herrskaper, så utom som inom staden, började ideligen anlita honom om tillfällighets-qväden; helst sorgliga, – för hvilka han märktes röja en öfvervägande fallenhet; så att han innan kort var ortens gemensamme griftskald. Ett ämne alldeles i hans smak var, då han från ett af Skånes förnämsta adliga hus anmodades om en grafsång öfver nio barn, alla syskon, som hade på en lustfärd drunknat genom en båts kantring.
Då tryckte Anna Stjärnhök händerna hårdt mot sitt bröst. Hon kom ihåg den vinternatten, då hon svurit vid sin unga kärlek att vara dessa fattiga människors stöd och tröst, och hon bäfvade. Hade då allt varit förgäfves, var ej hennes offer ett af dem, som Gud mottar? Skulle allt vändas i förbannelse? Men om hon offrade allt, ville ej då Gud ge sin välsignelse till verket och låta henne bli en lyckobringerska, ett stöd, en hjälp för människor? »Hvad fordras, för att du skulle sörja din son?» frågade hon. »Det fordras, att jag ej mer skulle tro mina gamla ögons vittnesbörd. Om jag trodde, att du älskade min son, då skulle jag sörja öfver hans död.» Då reste sig flickan med ögonen brinnande af hänförelse. Hon ryckte af sig brudslöjan och bredde ut den öfver grafven, hon ryckte af sig krans och krona och lade dem bredvid. »Se nu, hur jag älskar honom,» utropade hon. »Jag skänker honom min krona och slöja. Jag viger mig vid honom! Aldrig skall jag tillhöra en annan!» Då reste sig också kaptenskan. Hon stod tyst en stund; hela hennes kropp skakades, och ansiktet ryckte, men slutligen kommo tårarna, sorgetårarna. Men min bleke vän, döden befriaren, ryste, då han såg dessa tårar; så hade han då ej heller här varit hälsad med glädje, ej ens här hade de af hjärtat gladt sig öfver honom. Han drog kapuschongen djupt ned i ansiktet, gled sakta ned från kyrkogårdsmuren och försvann mellan fältens sädesskylar. SEXTONDE KAPITLET. Torkan. Om döda ting älska, om jord och vatten skilja vänner från fiender, ville jag gärna äga deras kärlek. Jag ville, att den gröna jorden ej kände mina steg som en tung börda. Jag ville, att hon gärna förläte, att hon för min skull såras med plog och harf, och att hon villigt öppnade sig för min döda kropp. Och jag ville, att vågen, hvars blanka spegel sönderslås af mina åror, hade samma tålamod med mig, som en mor har med ett ifrigt barn, då det klättrar upp i hennes knä utan att akta högtidsdräktens oskrynklade siden.
Majrts högstberörde Beslut blifvit vidgjordt, har icke kommit till Revisorernes kännedom. 2:o Att, uppå underdånig ansökning af Landshöfdingen af Wingård, som med bifogade qvittencer vist sig hafva till Capital och Räntor betalt hela den skuld till enskilde fordringsägare i f. d. LandsSecreteraren Klemans concurs, hvarföre Landshöfdingen blifvit dömd att ansvara, det måtte, enär således vilkoret, sorn Rikets Ständer fästat vid afskrifningen af en del genom Klemans tillgrepp förskingrade allmänna medel, vore uppfyldt, Landshöfdingen få uppbära den hälft af lönen som för honom innehållits; Kongl. Majrt har, under den 20 November i83o, i Nåder förklarat, att den å halfva beloppet af samma lön dittils lagdc qvarstad skulle upphöra, så vidt den varit föreskrifven såsom vilkor för det Landshöfdingen af Wingård med inbetalningen af ifrågavarande Balance-Medel beviljade anstånd. Landshöfdingen af Wingård häftar likväl härförutan för betalningsskyldighet af allmänna jemväl af Kleman förskingrade Medel, med hvilka Rikets Ständer ansett sig icke kunna taga någon befattning, till ett sammanlagdt belopp af 9,97g R:dr a3 sk. 7 rst.; men ehuru, i afseende på en af Landshöfdingen gjord underdånig anhållan, dels om ( 3 7 ) eftergift för en elei, dels afbetalningsrätt på vissa terminer för en annan del deraf, blifvit af Kongl. Majit, såsom stridande emot den af Rikets Ständer vid sisla Riksdag stadgade ordning för återbetalningen, ogillad, bar likväl någon åtgärd icke visats vara vidtagen, att för ersättningen af sistnämnde Balance-Medel erhålla lika beskaffad säkerhet, som den ofvan eftergifne. 5:o
Såsom de under N:ris 2, 3 och 3 balancerade summor ej egentligen uttrycka, hvad de byggnader och fasta inventarier, sorn derunder kunna inbegripas, verkligen kostat, och alldeles icke det värde, de för det närvarande kunna anses ega, så hemställde Fullmägtige till sista Banco-Utskott, att samtlige förutnämnda under N:o 1—3 upptagna poster finge afföras, samt deremot hela Brukets värde upptagas till en nedsatt summa af 200,000 R:dr, fördelad på dels hemmanet, dels samtliga byggnader, med ledning för dessa senare af brandförsäkringsbeloppet och andra uppgifna förhållanden, men Höglofl. Utskottet «fann icke tjenligt att för närvarande vidtaga de af Banco-fullmägtige föreslagna förändringar i bokföringen vid Tumba,» utan beslöt, «att de ifrågasatte bokförde summor hädanefter som hittills borde upptagas i Brukets räkenskaper.» Under åberopande af hvad Rikets Ständers sist församlade Revisorer i ämnet anfört, få Fullmägtige förnya sin i detta hänseende hos förra Banco-Utskott gjorda hemställan. Ibland balancerade tillgångar, upptagas R:dr 3,349: 47. 3. på räkningenpappersförsök, hvilka utgöra hela kostnaden för alla anställda försök till beredande af ett 12 bättre sedelpapper, äfvensom för förbättrad tillverkning af andra pappersslag, sedan derifrån afdragits, hvad som influtit för hvarjehanda under försöken tillverkadt och sedermera vid en anställd auction försåldt papper. En ytterligare förminskning kan vinnas genom försäljning af ett mindre parti vid nämnde auction återinropadt papper, men återstoden få FuIImägtige till Höglofl. Utskottet hemställa, måtte få i Brukets räkenskaper afskrifvas. Under den i Tabellen Litt. A. upptagna Nybyggnadsoch Reparationskostnad, inbegripes äfven underhållet af machinerier o. s. v. Hvad denna kostnad år 1835 öfversteg det gamla, papperstillverkningen påförda årsanslag af 600 R:dr, affördes på Brukets vinstoch förlusträkning; men för sedermera förllutne år har denna kostnad helt och hållet påförts papperstillverkningen.
Jag kan åtminstone icke begripa huru man kan tänka sig en landstorm sådan sorn' K. M:t föreslagit den, der ydelar af dem, som skulle bilda den, aldrig tagit i ett gevär. Jag anser således, att Utsk:t sagt allt för litet, då det endast funnit betänkligt att vapenöfningen för större delen af beväringen skulle inställas; jag hoppas att R. o. Ad. för sin del vill uttala den åsigt, att de allmänna vapenöfningarne äro oundgängligen nödvändiga. Men det är icke nog, att folket skall vara öfvadt på papperet, det måste äfven vara det i verkligheten. Man har, såsom Gr. af Ugglas påpekat, utom detta Stånd börjat framkasta den tanke, att landets försvar skulle kunna grundas uteslutande på de frivilliga skarpskytteföreningarne. Sannolikt är det Eder, Mina Hrr! bekant, att skarpskytterörelsen icke har någon varmare försvarare än mig, men jag bekänner öppet, att jag icke fattar huru någon militär, knappast huru någon tänkande menniska, kan på fullt allvar drifva denna sats. Man måste taga hvarje sak efter det värde den kan ega. Dessa frivilliga korpser kunna vara af oberäknelig nytta såsom lokalförsvar, de passa deremot alls icke till att mottaga fienden på öppna fältet, de sakna dertill både nödigt befäl, disciplin och sammanhållning, de kunna dertill aldrig förvärfva tillräcklig manövreringsfärdighet. Spridda öfver hela landet i små grupper af 50 ä 60 man, kunna de aldrig 96 Den 7 Maj f. ra. erhålla ens de första begreppen om de taktiska rörelser, hvilka dock afgöra hela krigets gång. Frih. Raab har deremot tänkt sig att försvaret skulle kunna ordnas på det sätt, att den stående armén så utbildades, att vi förvandlade dess 29,000 man till idel instruktörer, och att med en sådan massa befäl den oöfvade beväringen skulle kunna föras i fält. Jag anser detta vara en alltför sangvinisk förhoppning, som icke kan förverkligas. Redan den menskliga naturen förbjuder att utbilda hvarje individ till instruktör. I lyckligaste fall skulle möjligen hvar 10:de man dertill kunna användas. Men härtill kommer, att arméns sammandragning i garnison icke låter förena sig med vårt indelningsverk.
Ehuru den titteln ännu ej är före , vill jag dock nämna, att det är en förvillelse att tro, att inga fina viner då skulle blifva förtullade , ty otn man granskar tariffen , skall man finna att tariffen blir högre på de gröfre vinerne. Detta är ock nödvändigt , ty om ej en högre procent vore på de gröfre vinerne, skulle de fina vinerne alltid inkomma under namn af gröfre viner. Jag vill nu ej sysselsätta mig med de anmärkningar som blifvit gjorde vid tariffen , ty då vi granska den punkt för punkt , blir det tillfälle , att derom yttra sig. Men jag har trott mig böra utveckla de principer, som Utskottet följt. Duga de, så tror jag ej att betydliga förändringar erfordras ; äro de åter oriktiga, så har allt dermed sammanhang. Jag skulle tro , att någon erfarenhet behöfdes innan man gör alltför betydliga förändringar. Den säkraste förändringen vore, om Ridderskapet och Adeln stadgade att de hittills förbudne fabriksvaror, hvilka ej inom landet kunna tillverkas , och som här stå med dels 20 a 30 , dels med 10 a 15 procents tull, nedsattesde förra till 15 och de sednare till 10 proproc:ts tull. Detta tror jag ej vöre skadligt, utan måhända nyttigt, men att, innan man har erfarenhet, minska den tull, som hittills varit lagd på ej förbudne varor, det vågar jag för min del ej tillstyrka , på det att ej någon missräkning mätte ike uti Statens inkomster. t Den 18 sin*lisli /. m, £53 Herr Cedtrfchjdld, Pehr Ga/la] i Jag kan för min del ej annat än gilla de principer, som Utskottet etablerat, men fruktar blott ett de uti tillämpningen icke alltid blifvit följde. Med till exempel den princip att cndajl brfianma jådan tull hvarigenom tull]brfmllning kan Jurekomniar, tyckes ej öfverensstämma , att pålägga en tull af 50 å 100 procent. Det är naturligt, »tt en tå hög tull skall uppmuntra till försnillning; det är blott en måttlig tull, som kan lörekornma den. Älven tror jag, att
Med åberopande i öfrigt af dels Kongl. Maj:ts förenämuda nådiga Proposition, Stats-Utskottets deröfver afgifna utlåtande samt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet af den 5 Januari 1858, dels ock det särskilda betänkande, jemte dervid fogade kostnadsförslag, som chefen i södra vägoch vattenbyggnadsdistriktet den 12 sistlidne Oktober afgifvit, och hvilket blifvit till StåtsUtskottet inlemnadt, hafva motionärerne hemställt: att Rikets Ständer behagade till utförande af ifrågavarande vattenkommunikation mellan Ålshult och sjön Salens norra ända anslå ett bidrag af 107,000 R:dr och till anläggning af ornförmälda jernväg mellan Ålshult och Carlshamn bevilja ett lån af 1,766,000 R:dr, på vilkor, som för dylika understöd varit öfliga.
Prat. 1828 »th !8i9> 7 Sdml, i Af (t. J, 1 \sta Ht. 2 ulra B.t. 58 Lag‘SamtAllm. Bisv.o.Oec. Utsi. Bet. N.o j.4. stare, i det redan idkade eller, i brist derafj, i annat Handtverk. §• 4- Då den betingade Lärotiden löper till ända, innan Lärlingen uppnått den ålder ’ vid hvilken han, efter hvad i nästföljande Artikel sägs, kan blifva till Gesäll antagen' vare honom obetaget, att om Lärans fort^ sättande, under återstående tiden , med samJ me eller annor Mästare öfverenskomma, el-* ler samma tid till inhemtande af andra nyfc» tiga kunskaper använda, 5 Art. Om Gesäller. $. 5. Vid Gesällers antagande, förbindelser emot sina Mästare, motsvarande rättigheter, samt ansvarighet, derest de ieke förse sig med laga försvar och sysselsättning, skall t så vida icke annorlunda förbehålles, genom serskilda contract, de der i sådant fall lända till efterrättelse, förhållas efter Tjen-i stehjons-Stadgan; dock med de undantag: att de måga städslas på halft år, att tiden till inträde i och afflyttning ur tjenst blif - 'Lag-tami AlIrh.Besv.o.OecMisi.Bet. N:o 54. »9 ver den 1 Januarii och den 1 Julii; att de ej måge i tjensten användas till annat arbete än det handtverk, hvarå de Gesäll-bref erhållit; att någon husaga å Gesäll ej må ega runi, utan påföljden för hans felaktigt bet eller försummelse bestämmas efter Handtverks Societetens bepröfvande , genom för^ lust af större eller mindre del af lönen efter omständigheterna , eller, i händelse af fortfarande vårdslöshet, genom hans skiljande ur tjensten, samt att uppsägningstiden å ömse sidor bestämmes till tvänne månader före flyttningstiden.