Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarför är oljetrycket fult men den goda fotografien vacker? Emedan den senare anspråkslöst och ärligt ger en värklig, ehuru svag föreställning om konstvärket, medan oljetrycket på ett dåligt sätt söker härma det. Är ett oljetryck värkligt godt, då är det också dyrbart. Däremot finnas nu fina, akvarelliknande färgtryck, stundom t. o. m. som bilagor till vissa jultidningar; det finnes utmärkta ljustryck, träsnitt, fotografier till billigt pris, och äfven en del kopparstick och raderingar äro jämförelsevis billiga i förhållande till sitt konstvärde. Vid valet af dylika konstsaker måste jag naturligtvis taga hvad jag själf finner vackert, ej hvad jag vet att andra finna vackert! Ty det är mina egna ögon, icke mina bekantas, jag med dessa ting skall gläda. Och det är dessutom endast genom att värkligt älska en konstsak, icke genom att köpa den, som jag äger den. En rik person, med väggarna fulla af taflor, dem han skaffat sig emedan det anses fint att ha taflor, är mycket fattigare än arbetaren, hvilken om söndagen på museum uppsöker de taflor, han lärt sig älska eller i sitt hem dagligen fröjdas åt en enda värkligt vacker afbildning af ett stort konstföremål. Den personliga smaken utbildas bäst genom att man rundt omkring sig ser det konstsköna och lär sig att uppskatta det. Men de i landsorten boende hafva i detta afseende icke mycket tillfälle att utbilda sin smak. En vacker domkyrka, ett gammalt slott, en och annan staty, ett och annat nytt hus är – om man undantager Visby, universitetsstäderna och Göteborg – allt hvad man i ett tiotal af våra landsortsstäder har att se med afseende å byggnader och skulptur! I de öfriga finnes intet. I fråga om taflor är man i landsorten ännu fattigare. Stockholm har ett par härliga byggnader: slottet och riddarhuset. Där finnas judiska synagogan, Katarina kyrkas kupol och några kyrkspiror att gläda sig åt bland tempelbyggnaderna. Där finnas några få bevarade äldre palats och några nyare, hvilka kunna ge en föreställning om vacker byggnadsstil. Där finnas t. ex. Gustaf III:s och Karl XIV Johans statyer, Olaus Petri och Axel Oxenstjerna, Fosterbröderna och Farfadern, hvilka gifva konstnärliga intryck.
Utan att hvarken våda eller olägenhet derigenom tillskyndats Banken, har denna lånerörelse, utan afbrott, blifvit bedrifven alltintill 1853 års riksdag, då beslut fattades att densamma skulle upphöra. Det var nemligen just under samma riksdag, som, till följd af utomordentliga förhållanden, Sveriges exporthandel uppnådde en förut icke anad utsträckning. Bankens hvalf fylldes med ädla metaller, under det utländska kapitalister villigt försträckte millioner till våra hypotheksföreningar, hvarigenom den metalliska valutan erhöll en ytterligare betydlig tillökning. Under så lysande förhållanden började det anses icke vara med Riksbankens värdighet förenligt att befatta sig med en sådan obetydlighet, som att lemna lån emot pant af redbarheter i guld och silfver. En sådan verksamhet, sades det, borde öfverlemnas till pantlåne-inråttningarne, ehuruväl, som bekant år, dylika institutioner just icke gjort sig kånda att lemna förstråckningar på andra, ån för låntagaren tryckande vilkor. Att en bitter klagan framkallades öfver detta förhållande bland åtskilliga samhällsklasser, torde vara temligen allmänt kändt. I behofvets stund hade det för de mindre bemedlade varit en säker utväg att, emot billig ränta, erhålla hjelp, då de i den Bank, som bör anses vara stiftad till hela Svenska folkets gagn, belånade sina redbarheter i guld eller silfver. Denna utväg till hjelp var nu stängd. Riksbankens höga värdighet medgaf ej längre att lemna någon, om ån aldrig så obetydlig, anpart af sin verksamhet åt den talrika del af Sveriges befolkning, som icke har hvarken aktier eller publika papper att Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 59 belåna, som saknar kredit att utfärda vexlar och förskrifningar, och som icke vill eller kan förskaffa sig borgensmän, men som likväl någon gång kan komma i penningebehof, och förut varit van, att, under sådana förhållanden, icke blifva bortvisad från Bankens lucka vid erbjudandet af de säkraste bland alla panter, nemligen guld och silfver.
För uppgifvandet af anledningarna till en Anmärkningsmotion, hvaröfver samtli - Constitutions-Ustkottets betänkanden. lil ga RiksStånden, genom Remiss af den 26 nästlidne Februarii, äskat ConstitutionsUtskottets yttrande har Stats-Utskottet, i meddeldt Protocolls-Utdrag, för den 22 i samma månad, anfört att, Sedan Riksens Ständers Revisorer förmält det en summa af 16,154 R-dr 28 sk. 4 rst., erlagd af åtskilliga Handelshus, såsom tullafgift för vissa från Ryssland införskrifna Spanmålspartier, blifvit jemlikt Kongl. Maj;ts Nådiga förordnande, den 18 November 1818. aflemnad från Stats-Contoiret till Allmänna Magazins-Directionen, för att användas till bestridandet af nödiga kostnader vid Hufvudstadens behöfvande Invånares förseende med groft bröd för billigt pris, StatsUtskottet, enär samma Tull afgift, efter vunnen underrättelse, influtit, i följd af den år 1817 afslutna Handelstractat, hvari, bland annat, tullfri utförsel från Ryssland af 200,000 Tschetverts Spannmål blifvit Kongl, Maj t förbehållen, samt 58 §. RegeringsFormen bjuder, att alla, genom tractater med fremmande Makter Riket tillfallande Medel skola, lika med StatsVerkets öfriga inkomster, redovisas, ansett sig ej kunna undgå att framställa denna anmärkning mot Föredraganden af Handelsoch Finance-Ärenden , såsom Contrasignant af Kongl. Maj:te Nådiga Skrifvelse i ämnet. 112 Cons titutions-Utskot tets Betänkanden.
Börorbitiit* gen om ÖbommunaOftyrelfer yå laitbct beit 21 D)larö 1862; 30:o af bett 21 £)?tobcr, angåenbe föränbrabe föreffrifter i affeenbe yå tiben, hvarifrån utfärbabc allmänna författningar, röranbe IRifetÖ allmänna hushållning, fontma att läitba till efterrättelfe; $im«ä6*58efhtt 1863. 79 3l:o af famina' bag, aitgåenbc föräitbring af förcffriftcrua röranbe tjcnfte* lnanna S^a f mare i antebniitg af tverfftädba ägo* ffiften tit. nt.; 40:o af beit 7 ^December, angåenbe anbringar i nn gädattbe föreffrifter rö* raitbe ivitforeit för afföttbrtng af jörb; § 77. Sett, i öfivcrenöftäutmelfe nteb ftabganbet i 103 § dtegeringfr^oruten cd; 64 § 3itf§bag8 Söår 3uftitie*£)mBubsman efterträba. SiFalcbeö Ifafme Söi, fia grunb af 108 § ^Regeringsformen od; 65 § SliFöbagö* £)rbningett, förorbitat ©ep för Futtffaper od; lärbont Fänbe män att, femte Söår 3uftitie £)mBubSman, om trt;dfril;eten l;afma toårb. § 79. 3 öfmerenöftäinmelfe meb §§ 66 od; 67 t !RiFöbagö*£>rbniitgen fjafme Söi malt SÖåre BullmäFtige i S3anFen od; FRiFSgälbfkftontoret, farnt för bern utfärbat SnftruFtioncr, forn i be för befja toerF upprättabe
Utskottet har antagit systemet, utan någon annan utredning i statistiskt hänseende af det vigtiga ärendet, än den hvar enskild ledamot i Utskottet på egen hand möjligen kunnat förskaffa sig, och hur ofullständig och otillförlitlig en sådan nödvändigt måste vara, inses af sig sjelft. För öfrigt kan man väl icke med skäl förebrå Jernvägs-kommitléen att den icke meddelat några undersökningar angående sådana jernvägslinier, som för den varit alldeles främmande. Då det icke för så länge sedan blott var fråga om statens ränlegaranti för 5 millioner i och för Köping-Hult-vägen, anställdes särdeles noggranna och upplysande undersökningar rörande denna vägsträckning; nu, då det gäller att ((godkänna, antaga och fastställa» ett helt jernvägs-syslem på 116 millioner, som på statens bekostnad skall utföras, hafva sådana undersökningar ansetts öfverilödiga för de delar af detsamma, till hvilka man nu tillstyrkt anslag, och af hvilka icke så (å äro på goda skäl mycket omtvistade. Ett sådant förfarande har jag för min ringa del icke kunnat gilla. Jag kan omöjligen förstå annat, än alt Utskottet bäst hade uppfyllt sitt ansvarsfulla åliggande, om det tillstyrkt Rikets Ständer, att på Kongl. Majrls Nådiga framställning om antagande af det framlagda jernvägs-systemet afgifva det underdåniga svar, alt do med tacksamhet emolfagil det Nådiga förslaget, men då det i väsentliga punkter ännu är ofullständigt utredt, hafva de icke i dess nuvarande skick kunnat godkänna och antaga detsamma. Rikets Ständers Stats-Utskott har sannerligen mer än en gång förut i oändligt mindre vigtiga ärenden och på långt mindre skäl tillstyrkt ett dylikt svar; så mycket mera synes det mig nu hafva varit på sin plats i denna så ytterst maktpåliggande, i fäderneslandets väl eller ve för sekler så djupt ingripande angelägenhet. Emot 5:te punkten: Mot Utskottets med en rösts öfvervigt fattade beslut alt godkänna grundsatsen om norra och vestra stambanornas förening inom hufvudstaden och erhållandet af en större gemensam bangård, får jag äfven reservera mig.
Utlåtande TT; o i f. I fall åter Motionairen åsyftat en förändring i nu gällande strafflagar, medelst hvilken det skulle stadgas, att hädanefter alla sådane grofva Brottslingar, hvilka för allmänna säkerhetens skull mäste hållas i förvar, må varda ur Riket deporterade, tro Utskotten, utan alt här ingå i undersökning om ändamålsenligheten af deportations-straffets användning i en Stat, hvilken sjelf icke eger någon fullt lämplig deportations-ort, sig endast behöfva anmärka, att, då Sverige för det närvarande saknar en sådan, och följaktligen förbry tames deportation icke skulle kunna verkställas annorlunda än på det af Motionairen föreslagna sättet, eller förmedelst deras öfverlemnande åt någon fremmande Magt, som vore villig att dem emottaga, en sådan åtgärd hvarken torde vara fullt förenlig med Statens värdighet eller med rättvisans och men sk ligh alens fordringar, emedan Staten derigenom skulle undandraga sig uppfyllandet af sin oeftergifliga förbindelse, att utöfva en fortfarande noggrann uppsigt öfver forbrytarnes behandling och så vidt möjligt är bereda deras förbättring. På dessa skäl tillstyrka Utskotten, att Herr af Rohs ahni s motion icke md till någon dt gård föranleda. Stockholm den ig Augusti 1834, N:o tj. An k. lill Exp. Utsk. d. 19 Äng. Utlåtande } i anledning af väckte motioner} om ändring i Kongl Förordningen den 10 December 1827, angående grunderne och vilkor en för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman. Uti serskilde från Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottens gemensamma behandling öfveriemnade motioner, beledsagade med åtskiilige Ledamöters yttranden, har blifvit anförd t och yrkad t: 1:0 Af hars Jönsson från Östergöthland: att sorn det ändamål högstberörde Nådiga Förordning, jemte de i sammanhang dermed sedermera saeddelade föreskrifter, åsyftade, nemligen egarens oinskränkta dispositions? Zagoch Otcon, Utsk.
Utskottet, som redan uti sitt förra Utlåtande medgifvit rigtigheten af den fördelning af Riks-Archivets tjenstemanna-personal, som legat till grund för Kongl. Majlts Nådiga Proposition om tillökning uti Riks-Archivets aflönings-slat, har af hvad sålunda blifvit anfördt så mycket mindre funnit anledning frånträda den förut yttrade åsigten, att denna fråga lämpligast bör behandlas, i sammanhang med väckt motion om anskaffandet af utvidgad local för Riks-Archivet, som det är bekant, att, i anledning af Rikets Ständers underdåniga anhållan, undersökning för utrönande af en dertill ifrågaställd byggnads användbarhet redan blifvit af Kongl. Majtt i Nåder anbefald samt Kongl. Majtts Nådiga framställning i ämnet således snart torde vara att förvänta ; hvadan Utskottet vidblifver dess härutinnan förut afgifne yttrande. b) Kongl. Bibliolheket, föranleder icke något yttrande. c) Angående pensioner för öfvertalige Embetsoch Tjenstemän uti Kongl. Majlts Canzli. I afseende å yttrandet i denna punkt, som, uti Borgare-Ståndet leinnats utan anmärkning och uti Bonde-Ståndet blifvit bifallet, har, hos Ridderskapet oell Adeln S3mt Preste-Ståndet blifvit erinradt, att då Rikets Ständer vid senaste Riksdag bi folio anslag till lönc-reglering för Kongl. Majtts Canzli, någre serskilda grunder för samma reglerings verkställighet icke bestämdes och att, då Ständerne icke anvisade de öfvertalige tjenstemännens uppförande på Indragnings-stat, hvaraf följt, att de löner, hvaraf desse varit i åtnjutande och icke kunde dera betagas, ledde till förminskning uti den tjenstgörande personalens aflöning, billigheten fordrade, att, genom bifall till de förras uppförande å Indragnings-Stat, på sätt begärdt blifvit, de tjenstgörande bereddes åtnjutandet af de emot deras tjenstebefattningar svarande 1Öne-förtnoner.
Till dess göromål hörer i allmänhet den dagliga ledningen och utförandet af provinsens angelägenheter, som ligga inom provincial-ständernas behörighet. En of konungen fastställd instruktion bestämmer delta närmare. Förvaltningen af provinsens finanser tillkommer deputationen, äfvensom utnämnande och 58 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk:s Bcl. J?l 127. afskedande af vissa dess tjenstemän, uppsigt öfver församlingarnes förvaltning samt provins-inrättningarne i allmänhet; den aflemnar, vid sommar-sessionen, en utförlig berättelse om provinsens tillstånd samt afgifver til! regeringen betänkanden i frågor som röra provinsen o. s. v. En statistisk byrå finnes i hvarje provins. Deputationen är provincial-ständerna ansvarig för sin förvaltning. Kommunens styrelse och förvaltning tillkommer ett kollegium af borgmästare och rådmän (Welhouders) samt ett församlingsråd, bestående af valda representanter. Tjenstemän äro en sekreterare och en kassa-förvaltare. Borgmästaren oämnes af konungen för sex år bland kommunens medlemmar och kan när som belst entledigas. Rådmännen (YVethouders) väljas af och ibland församlingsrådet för 6 år. Antalet är 3 lill 4 uti kommuner med iner än 20,000 invånare, i mindre två. Hvart tredje år afgår hälften. Borgmästarens och bisittarnes aflöning bestämmes af provincial-deputationen, efter församlings-rådets hörande och med konungens bifall. Församlingsrådet består af 7 till 39 ledamöter i mån af befolkningen; lägsta antalet i kommuner med mindre än 3,000 och högsta i sådana med mera än 300,000 invånare. Ordinära sammanträden ske minst sex gånger om året. Rådets maktbefogenhet är densamma som kommunal-rådets i Belgien och svarar således i det närmaste mot våra sockenstämmor. Öfverinseende! öfver kommunens egendom, fromma stiftelser och med ett ord alla do hushållningsoch politisaker, som röra kommunen, tillhöra denna församling. Den kan äfven fastställa vitén från 1 lill 23 gulden och ålägga fängelse från 1 till 3 dagar, hvar för sig eller tillhopa.
Kronofogde för sitt öfverklagade förfarande, utan allt fog eller laglig anledning, sökt bevekelsegrund uti det' klaganderna tillvitade bevistande af otillåtna läserisammankomster, enär ej ens åberopadt blifvit, det klaganderne förut varit för förseelser af denna art straffade, och urbota ansvar för dess föröfvande första gången ej kunnat komma i fråga; har jag för nämnde, förfarande ej allenast icke kunnat finna någon ursäkt i antagande af den klaganderna tillvitade så beskaffade brottslighet, utan jag har fastheldre nödgats såsom en försvårande omständighet betrakta, att Kronofogden icke tvertom ansett sig just häraf äga ökad anledning till sorgfällighet att undvika allt förnärmande af klagandernes lagliga rätt. Sä vidt åter meranämnde Kronofogde för sin åtgärd hemtat stöd från Visitatorernes eller den s. k. Kömmitteens till läserioroligheternas hämmande gifna föreskrift om klagandernes aflägsnande från socknen; syntes deraf destomindre uppkomma någon ursäkt för ett dessförutan olagligt förfarande, som Kronofogden hvarken ägt eller kunnat äga kännedom af något åt Visitatorerna gifvet uppdrag, i kraft hvaraf dem kunde tillkomma att vidtaga exsekutifva eller administrativa åtgärder eller till utförande af sådana påkalla Kronobétjeningens handräckning, hvaraf följde, att om än Visitatorernes utfärdade föreskrift angående klagandernes aflägsnande från Orsa socken hade innehållit en befallning om deras häktande och behandling på sätt som skett, någon förbindelse till åtlydnad af en sådan befallning dock icke skulle Kronobetjeningen ålegat. Nu hade likväl Visitatorernes åberopade föreskrift ingenting annat innehållit, än att klaganderne skulle genom Kronobetjeningen förständigas att inom tre timmar efter erhållen tillsägelse lemna socknen och utan sidovägar begifva sig till de orter, hvilka de enligt deras förpassningar vore berättigade att besöka, vid äfventyr, att om denna tillsägelse ej skulle efterkommas, lagliga tvångsåtgärder till deras aflägsnande vidtogos; och — 37 — kunde alltså, enär dessa tvångsåtgärder icke voro af Visitatorerna föreskrifna, någon olaglig åtgärd ej heller dermed urskuldas.
RikHStäaden ten Sept. 18'v. Wördsamt Memorial. vefter granstning af be frän Malkoff. -Borgare-Ståndet under den -i och 7 innewarande S-pteniber ft,l BechillningsUtffottct remitterade, af Herr Advocat-Fi,kalen Falkm n och Herr Borgmästaren Lindstrom jemte nägra andra Ledamöter, framställde Anmärkningar wid BcwillningsZörordningen den 28 siiri, April samt Vewillnings-Utstottets den z dennes afgifne utlärande i fräga om Skyddsafgiftens bestämmande för mindre hemmansdelar, har Utskottet .insekt det tjena till bade redighet och lätthet i bcdömmandct, att ä ena sidan till jnnehället upptaga samma anmärkningar i den ordning de wid Förordningen förekomma, och a den andra eller bredewid, meddela uklätande dcröfwer. I detta stick utbeder alltså Utskottet sig, att fä aran till Riksens Högloft. Ständers pröfning härjemte öfverlemna nämde anmärkningar och yttranden, med hemställan tillika, om icke de af Utskottet förestagne Tillägg eller Upplysningar uti wiste delar af Bewillnings. Förordningen, mä, i händelse de winna Riksens Högloft, Ständers bifall, nti ett Bihang till den samma komma till allmän kännedom, och päbjudastill behörig efterrättelse. En Ledamots serstilda tanka i ert af de förchafde ämnen, warder harhos bifogad. Hrebro d. 22 Sept. i8iL, Pä Högloft. RikderffapctS och Pä Högwördige Preste-Ständctö ALelns Ledamotsrs wägnax kedamöters magnar Jocob Lronllellt. Jost. Wijkman Lsspckon. Pä W-Moft. Borgare-Ständcw Pä Hedenvärda Bonde-Stäm redamLtcrs »vägnar dets kedamdterS ivägnar Iohan ket. Olaclbcr^.j Jost. ö-ksZn.
Domare skola, ehvad de för de dem lemnade Chartor ställa borgen eller icke, afgifva redogörelse för uppbörden Bevillnings-Utskotlets Memorial. N.o /$.?> ocj tillika med de inflntne medlen, tvänne gänger om året, eller inom den i5 Januarii och i5 Julii, vid hvilka tillfällen Vår Befallningshafvande afven åligger att låta hålla inventering;5* af Iiögvördige Preste-Ståndet: alt de förut utplånade Orden: ”Ordinarie Domare härifrån undantagne”, komma att qvarstå; men i slutet af §:n (pag. 5o) stadgandet om inventering bibehållas med följande tillägg: ”Ordinarie Domare, som ej för de dem lemnade Chartor ställa borgen, afgifva redogörelser för uppbörden, tillika med de inflntne medlen, tvänne gånger om året, eller inom d, i5 Januarii och d. i5 Julii; dock vare Domare öppet lemnadt, alt borgen stalla och i sådan händelse endast vid slutet af hvarje år redogörelse afgifva,” samt af Vällnjl. Borgare-Ståndet: att, hvad heträifade Domares befattning med stämpladt pappers försäljning och redovisning derföre, borde förblifva vid de i CharlaeSigillatae — Förordningen d. 8 Januarii 1824 innefattade föreskrifter oförändrade; Hvaremot Hederi). Bonde-Ståndet, i fråga om Fullmagter, bifallit Utskottets förslag i Utlåtandet N:o 29, hvaruti lillstyrkes, alt, då Domare ej ställt borgen, redogörelse borde ske 4 gänger om året, och inventering, när Konungens Befallningshafvande så pröfvade lämpligt. 3o Beviltnings-Utskottels Memorial.
Och hvad beträffar sådana snillen — en Byron, en Musset, en Heine, en Edgar Poe, — som icke blott tangerat utan notoriskt tillbragt sin mesta tid i rännstenssferen, så är det lika visst som att ångorna därifrån för det naturliga lifvet äro mindre fördelaktiga än solens strålar, att om dessa mäns snille varit närdt och understödt af andra, noblare karaktersdrag, om de haft friare utsikt öfver lifvet, om de sett det ifrån de ljusa höjder, där etikens och religionens friska strömdrag blåsa fram, skulle de danat fullödiga, harmoniska konstverk, hvilka fröjdat samtid och eftervärld, och icke som nu endast efterlämnat några guldkorn bland en mängd barocka, trånsjuka och obscena snillefoster. Om fröken Keys påstående att det kräfves »intensiv sinnlighet» för att bli stor som religionsstiftare, kan man icke säga annat än att det är af den art, att finkänsligheten förbjuder ett bemötande, åtminstone hvad beträffar den störste af alla religionsstiftare. Och där, hvarest i ett dylikt fall »en intensiv sinnlighet» verkligen förekommer, blir denna afgjordt till ett minus i kraften och sanningen hos det religiösa utsädet, något som vi tydligast se bevisadt i den muhammedanska läran, som vunnit en sådan utbredning, en sådan makt öfver själar, men ändå för länge sedan är dödsdömd. I Buddhas religion däremot skall, på grund af dess stiftares sedliga höghet, alltid finnas något — ett drag af, en frändskap med kristendomen — som lefver, äfven om läran i sin helhet försvinner. Nej, icke är det sinnlighet och utsväfningar, som äro drifkrafter åt snillet, icke är rännstenen den jordmån där dess blommor spira, och icke är det de etiska instinkterna som minska kvinnans geniala begåfning. Att det kvinnliga snillet såväl kvantitativt som kvalitativt är mannens underlägset — ty detta är ju ett faktum, ett axiom, som väl ingen människa bestrider, och som fröken Key ej behöft så vidlyftiga omständigheter för att bevisa — beror ej på ofvannämnda faktorer, utan därpå, att kvinnan i intet har samma kraft, samma »naturbundenhet», samma skapande, alstrande förmåga som mannen.
a Band. 3* 234 Bil. till Expeditions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelse N.o 34S. 9- §• Derest ej Banken med Rikets metalliska mynt, eller med sådane sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, vid anfordran inlöser sina tryckta eller graverade creditsedlar, äfvensom, derest af densamma utfärdad invisning på Rikets Ständers Bank, vid uppvisandet derstädes, ej inlöses, åtnjute borgenären ränta af den enskilda Banken, efter 6 för ioo om året, ifrån den dag, då inlösen sålunda vägrad blifvit. 10. §. Har Banken brustit i betalning af någon ostridig skuld, af hvad namn den vara må, ege borgenären genast, för hela beloppet, lagsöka en eller flere af Directionens Ledamöter, med samma rätt, att använda utmätningsoch bysättningstvång, som Lag i allmänhet emot gäldenär medger; börande härvid Bankens tryckta eller graverade invisningar och creditsedlar anses i likhet med skuldebref, hvilka lyda å bestämd förfallotid, och jemväl i öfrigt äro af den mest executiva beskaffenhet. Vare det ock, när Banken brustit, i betalning, hvar och en af Bankens borgenärer obetaget att väcka fråga om Bankens försättande i concurs-tillstånd, derom anmälan bör ske hos Konungens Befallningshafvande, som genast undersöker Bankens hela ställning: gitter Directionen då icke visa, att den inträffade oförmågan härrört af en skyndsamt öfvergående tillfällighet, och att Banken alla sina borgenärer förnöja kan, åligge det Konungens Befallningshafvande att låta inställa Bankrörelsen och öfverlemna målet till Domstol, som beslutar, att Banken till concurs skall afträdas.