Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter angår den förminskning i inkomster, som genom ett bifall till StatsUtsk:s förslag skulle upkomma för åtskilliga kassor, såsom Militie-boställs-kassan, Wadstena Krigsmanshus kassan och Invalidfonden, samt hospitalérne och Tryserums sockens fattige, så kan man väl medgifva, att förslaget, betraktadt ifrån den synpunkt, hvarifrån Utsk. utgått, eger sin riktighet; men då det utbyte af indeldta räntor emot Statsanslag, som vid sistl. Riksdag skedde, var, örn jag så får säga, en aversionshandel emellan Staten och nämnde kassor, så synes det vara nog långt gånget af den ena parten att vilja rubba det upgjorda kontraktet. Åtminstone anser jag sådant vara å Statens sida mindre värdigt och får derföre anhålla, att R. o. Ad., med bifall till de första punkterna af Utlåt, ville återremittera den sista punkten, för att af StatsUtsk. tagas i förnyadt öfvervägande. Hr Carleson: Frih. Åkerhjelm och Gr. Carl Göran Mörner hafva erinrat, att, om än K. M. och R. St:r gemensamt fatta det beslut, att salpeterhjelpen i Småland hädanefter skall utgå i penningar efter kronovärdi, i st. f. med förvandling efter markegång, och bygga detta beslut på den grund, att nämnde skatt hittills blifvit oriktigt beräknad och erlagd, ruslhållarne i Småland likväl skulle vara oförhindrade alt göra deras anspråk på ersättning af egarne till augmentsheramanen i laga ordning gällande. Häremot må det tillåtas mig att å min sida anmärka, att jag föreställer mig, det ingen domstol här i Sverige torde komma att förklara rusthållarne berättigade att åtnjuta en sådan ersättning, sedan båda Statsmakterna uttryckligen förklarat dem dertill vara oberättigade, och det är på sådan grund som jag ansett, att StatsUtsk. ej bordt yttra sig öfver en rättsfråga, för hvars afgörande en annan ordning är föreskrifven. Detta yttrande, som innefattar Utsk:s hufvudskål, anser jag fortfarande vara orätt tillkommet och vidblifver följaktligen min förut gjorda anhållan om återremiss. Hr Sandströmer, Anders Peter:
Dykeri, med mindre den innehöll så likgiltigt gods , sorn det anförda; så bär jag af farhåga för det ringaste öfverträdande af lagen; inskränkt dessa anmärkningar vida inom den gräns jag tror varit den rätta, men det har skedt under hoppet att någon skickligare än jag, måtte till de constitutionella inrättningarnes befästande och utbildning, kunna till hela sin vidd begagna de medel lagen erbjuder, utan att dervid öfverskrida den gräns som är utstakad. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislans: Det är från förra tiders händelser, sorn jag bamtät anledning till yttrandet af de tankar* hvilka hos mig väcktes, då j<?g hördeden be. rättelse för Ridderskapet och Adeln Uppläsas, sorn af Herr Justitieombudsmannen blifvit ihiemnad. ConstitutionsUtskottef, hvars åliggande det är, art till plena afgifva fötslag å de ändringar och förbättringar i Rikets Grundlagar, som synas det samma af tiderna påkallade, afgaf vid 1815 års Riksdag ett förslag, ägande afseende på granskiiingeti af den allmänna redogörelse för förvaltningen af sitt embete, sorn det åligger Riksens Ständers JustitiasOmbudsman, enligt 14 af deri för honom ut - 484 Den 18 Februarii, färdade instruction, att vid hvarje Riksdag till Riksens Ständer afgifva, ConstitutionsUtskottet hade ofelbart be-; märkt att nationens representanter icke fästade nog uppmärksamhet vid dessa Embets-berättelser, och, ofelbart i afsigt att uppehålla begreppet om Embetets vigt och värdighet, före3 slog det sådane ändringar i Regeringsformens 53 och 96, samt i RiksdagsOrdningens 29 och 63 §• §•> i följe hvaraf det skulle bli ConstitutionsUtskottet9 pligt att granska Ombudsmannens diarier och registratur, hvarjemte det föreslogs att nytt val icke skulle få företagas, förrän ConstituuonsUtskottetä yttrande öfver den afgåendes Embets-förvaltning inkommit.
Utskotten tillstyrka alltså, att Erik Svanbergs motion må förfalla, Hvad slutligen vidkommer Peter Anders ons och Bengt Gudmundsson# yrkande, att innehafvare af ecclesiaslik-lägenheter malte tiilförbindas betala kostnaderne för Landtmäteriförrättningar och egotvister; så, enär Presterskapet enligt 5 §. i 1-77,3 års' privilegier af ålder åtnjutit den förmon, att Kyrkan eller Socknen skall vidkännas alla utgifter af ifrågavarande beskaffenhet, hvilken förmon uti 2,4 §. af Kongl. Landtmäteri-fÖrordningen den 20. November 1766 och uti alla sedermera utkamne LandtRräleriförfattningar blifvit bibehållen, samt ickenågot gällande skäl för dess upphörande är vordet framstälidt, anse Utsi o ten sig böra tillstyrka, att Peter Anderssons och Bengt Gudmundssons; motion md, förfalla. Stockholm den 9 Julii i8ä{. N:o 1 o, fÄnlu till Exp„ Utsk den 9 Julin Utlåtande f i anledning af väckta motioner, om nedsättning ändring eller förklaring af Kongl. Maj:fs förnyade Nådiga Taxa på ExpeditionslösenT den i5 Majt 1821. lili detta ämne hafva till Allmänna Besvärs~ och Qcconomie-Ut~ Lagsami Allm. Bcsv. och Oecon.
13 'enade åligganden kräfva personer, hvilka jemte den praktiska duglighet, sorn i främsta rummet fordras, ega sådan kännedom om orten, som icke gerna vinnes utan att längre tid hafva tillhört densamma. Dä derjemte befattningen är en tjenst af första graden, till hvilken sådana personer nästan uteslutande ifrågakomma, hvilka icke förut innehafva allmän tjenst, inses lätt vigten för det allmänna, att den myndighet, åt hvilken det blifvit uppdraget att tillsätta dessa tjenster. kan låta en sökande. som förmodas vara förtjensten lämplig, pä förordnande sköta densamma så läng tid att säker ledning erhålies för bedömande af hans duglighet. Skulle motionärens förslag bifallas, måste tillsättningen göras, så fort ske kan, efter ansökningstidens slut, hvarigenom tillfälle betages Konungéns'Befallningshafvande att före tillsättningen tillräckligt pröfva den af de sökande, som tilläfventyrs anses böra erhålla tjensten. Dessutom skulle kungörandet af ledighet med utsättande af ansökningstid sannolikt leda dertill att såsom sökande anmälde sig extra tjenstemän, hvilka tagit examen för inträde i embetsverk n, menf£af en eller annan orsak der ej fått befordran. Genom sitt föregående antagande i Statens tjenst skulle dock desse alltid i sådana meriter, som med handlingar kunna styrkas, ega företräde framför mänga, hvilkas egenskaper antagligen^ vore för tjensten bättre lämpade. Antingen nödgades dä Konungens Befallningshafvande fästa afseende på dylika meriter eller, derest Konungens Befallningshafvande lemnade dem åsido, kunde de i besvärsväg göra sig gällande pä ett sätt. sorn, en gång allmännare kändt, snart ledde dertill, att de för Länsmans-befattningarne bäst passande personer afstode från att eftersträfva desamma. Da härigenom landets verkliga intresse illa skulle ses till godo och dä vigten för Konungens Befallningshafvande att till biträden erhålla duglige och pålitlige Kronolänsman utgör den säkraste kontroll emot de missbruk, motionären synes befarat, hemställer Utskottet, att ifrågavarande förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Sin praktiska utveckling fick saken egentligen ifrån år 1842, då tvänne fattiga fiskare vid namn Gehin och Remij, från byn la Bresse i Vogeserbergen i Frankrike, började, af egen drift, sysselsätta sig med Forellers fortplantning i närbe - Den 31 December e. m. 367 lägna backar och åar. Deras bemödanden lyckades så väl att de väckte regeringens upmärksamhet. Ministern för åkerbruk och handel infordrade om ämnet en sakkunnig mans Professor Milne-Edvards vetenskapliga utlåt. Detta utföll så fördelaktigt att Ministern anbefallde: l:o att en komité skulle bildas för att tillse huru fiskplantering i landets strömmar, sjöar och dammar måtte kunna anställas. 2:o att under afvaktan på detta arbetes utfall, en summa af 2,000 francs beviljades Gellin och Remy, såsom upmuntran för hvad de åtgjort och såsom understöd för deras försök med tiskafveln. Prefecterna i Frankrike förständigades alt till Gellin och Remy skicka de personer, åt hvilka de vilie gifva i npdrag, att i sina depart:ter införa det förfaringssätt, hvarmed dessa 2:ne fiskare haft så god framgång. Samtidigt försökte en Civil-Ingeniör Boccius i England att plantera Foreller i Stor-Britanniens strömmar, och försåg dermed vattnen vid Hertigens af Devonshire och andra Herremäns landtegendomar. Dessa försök hafva lyckats så1 väl att man nu lärer vara betänkt att förse sjelfva Themsen med lax. En litteratur liar om detta ämne börjat bilda sig och bland dithörande skrifter må nämnas följande: John Schaw: On the developement and growlh of Salmon fisk, Edinburgh 1840; Boccius, Fish in the rivers and streams, London 1848; Cosle Instruclion pratiques sur la Pisciculture, Paris 1853; Haxo, Fecondalion artijicielle et eclasion des oeufs de poissons, Nouvelle edition, Epinal 1853.
DA skulle det förhållande uppkomma, ali, enär nu Götha canal knappast bär sig tillräckligt för att gifva den minsta möjliga utdelning åt det actiebolag, som rår om dennacanal, jemte kostnaderna för dess underhåll, så skulle, om rörelsen delades på begge canalerna, möjligen till en början, innan industrien tagit större verksamhet, tillgångar komma att saknas för hvardera canalens underhåll. På sätt sorn redan i förmiddags anför des, har under förra året Götha canals behållning, sedan alla utgifter blifvit afdragne, icke utgjort mera än 18,000 r:dr. Man har talat om den politiska vigten i detta fall, och det är i afseende derpå, jag anhåller att få fästa mig vid det misstag, som en värd talare begått. Jag vill först erinra, ty i politiskt afseende kan det äga ett värde, att det skulle varit af iovedersägligt större vinst, om Götha canal kunnat gifvas denna riktning. Men oberäknadi att de då gjorda undersökningarne icke ens med de dimensioner, som nu äro i fråga, visade någon möjlighet för denna canalledning, så skulle dock aldrig, efter nu antagna beräkningar, ifrågavar. nya canal kunna komma alt ersätta Götha canal. Den nya canalen är beräknad på endast 7 fots djup, då deremot Götha canal har 10 fots djup, och hvad denna skilnad af tre fot betyder i afseende på kostnaden, samt hvad detta olika djup skall verka, då det är fråga om att suppleera en annan canal, torde icke behöfva ådagaläggas har, der icke endast båtfärd är i fråga. Men utom att man känner i hvilken ofantligt Ökad proportion kostnaden skulle stiga, lärer det icke vara möjligt alt öfver landthöjderna bereda större dimensioner för denna canal, och om det äfven vore möjligt, så saknar den del af communicationslinien, som utgöres af Hjelmare slussväg, ett större djup än 7 fot, ja! sjelfva Hjelmaren lärer icke hafva mera än 7 fots djup, så att kostnader, som kanske mångdubbelt skulle öfverstiga de beräknade, skulle erfordras för alt sätta denna Svea canal i stånd alt suppleera Götha canal.
De af Utskotten insände Calculerne uppställa emedlertid så val tillgångar som skulder, sammanfattade under vissa classer; och summornes belopp är öfver allt hemtadt från Riksgälds - Contoirets afgjorda bokslut för förlidet år, utom för de summor, hvilka under loppet af detta år undergå §n yi*» gifven förändring , hvilken förändring Banco-Utskottets Betänkanden. J(j$ då äfven blifvit i Calculen anmärkt och utförd. De särskilde summor, som verka dessa ändringar, äro tillika iakttagne i den provi. sionella Calculen öfver Riksgalds-Contoirets inkomster och utgifter detta år, sorn äfven för öfrigt upptager allt hvad Riksgälds-Contoiret i dessa delar kan påräkna och bör fullgöra. Den brist, som härvid visar sig, utan att likväl till ziffran kunna bestämmas, så länge som åtskillige poster i räkningen, icke annat än provisionel! kunna upptagas, har sedan blifvit tillagd Banquens Discont-fordran vid förra årets slut, hvarå sist afdragits så mycket, sorn erfordrats för att bringa den återstående summan att fylla skilnaden emellan öfrig skuld och tillgång, samt således uttrycka den del af Riksgalds-Contoirets tillgångar, sorn af ingen annan skuld emotsvaras, och hvarföre således inöjlighet till ersättning för Banquen förefinnes Med den uppställning Calculerne hafva och deri redogörelse derför, som Utskotten nu lemnat, förmoda ock Utskotten det icke skola blifva särdeles svart, att finna Utskottens ändamål och mening, som ingalunda kunnat vara, alt vilja såsom ofelbart framvisa det zifferbelopp af afskrifning och qvarstående skuld till Banquen, hvartill Calculerne ledt, då flere sururnor måst provisionelt antagas, utan endast att gifva vid handen, hurudan beräkningen vid årets slut skulle komma att, med begagnande af de dä fullständigt kinde summor, uppgöras. 791 Banco Utskottets Betdnkanden.
Ståndets ledamöter, får jag äran föreslå att Ridd.-Direktm måtte af R. o. Ad. blifva uppdragen att föranstalta om förfärdigande af vår nyligen afgängne Landtrms Hr Gr. Sparres porträtt, för att detsamma pä vanligt sätt må blifva inom Riddarhuset förvarade oc'' Jag föreställer mig, att R. o. Ad. med glädje skall omfatta detta tillfälle, att lemna f. d. Hr Landtm, ett bevis på dess högaktning och erkänsla. Den 12 April e. m. 141 Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. instämde i Gr. Frölichs framställning samt bifölle att Ridd.-Direkl:n finge sig uppdraget att föranstaha om förfärdigandet af f. d. Landtm. H. Ex. Hr Gr. Gustaf Adolf Sparres porträtt samt i sådant afseende träffa öfverenskommelse med någon skicklig mälare. Ropades Ja. Fortsattes pröfningen af Bevilln:sUlsk:s betänk. N:o9, ang:de grunderne för den blifvande allmänna bevillnm samt föreskrifterne för deras tillämpning. Fl r Gr. o. Landtm, yttrade, att då numera alla de punkter, hvaruti Ulsk. yttrat sig om ifrågakomue förändringar i bevilln:s-stadgan blifvit af R. o. Ad. genomgänane och således, enligt den antagna ordningen för delta betänk:s föredragning, Utsk:s förslag till bevillms-sladga nu borde företagas lill pröfning, Hr Landtm, finge hemställa, om Ii. o. Ad. behagade tillåta, att vid föredragningen deraf §§:ne endast uppnämndes, och all de §§ hvaruti dervid icke yrkades förändring, ansägos godkände. Ropades Ja. Då härefter alla de i Utsk:s förslag till bevillms-stadga upptagna §§ uppropades, blefvo endast nedannämude §§ föremål för anmärka, eller diskussion, nemi.: § 2. Hr Aminoff, Joh. Fredr.:
Förevarande ämne är, jag bekänner det, sådant, att man Den 17 Julli e, m. i43 vid första anblicken latt är färdig att Öfvergå till Friherre Anckarswärds mening. Denna liar äfven varit min, men jag skall öppet redovisa de skäl, som fört mig till en annan. De ifrågavarande medlen tillhörde ostridigt Åho Academi, och voro af den natur, att om de efter freden af Ryska Regeringen blifvit reclamerade , hade de bordt utgifvas. Emellertid, när detta icke skedde, hlef, om jag icke minnes orätt, under den 9 October 1811, då alla öfverskottsmedel ännu berodde på Regeringens användande, förordnadt, att medlen skulle ställas under RiksgäldsContoiret och förräntas, för att af Konungen disponeras till pensioner. Medlen stodo der ännu qvar år 1823, och med samma rätt, som man påstår, att Ständerna bordt höras, innan 1825 års beslut af Regeringen fattades, med samma rätt kan man säga, att Konungen bordt höras, innan Ständerne år 1823 fattade deras beslut. Detta hände icke; Ständerna beslöto en underdånig anmälan, att medlen borde för annat ändamål öfverlemnas till RiksgäldsContoiret, och StatsSecreteraren befann sig nu uti den ovanliga händelse, att han å ena sidan hade för sig ett Konungens beslut af 181 1, som utan anmärkning passerat 1812, 1815 och 1818 årens ConstitutionsUtskott, samt å andra sidan Ständernas beslut af år 1823. Må hända hade StatsSecreteraren* i fall han förutsett, att anmärkning skulle göras, vid föredragning af ärendet tillstyrkt >44 Den 17 Juni c. m. Rikets Ständers hörande, innan något beslut fattades; men han hade för ett motsatt förfarande ett praejudikat af Rikets Ständer sjelfva; och då det i detta tvetydiga fall ålåg honom, att hafva en mening, samt han haft en, der två kunde ägas, hvari består då hans brottslighet? Jo deri, att han ej råkade utleta samma mening, som 3 år derefter Revisorerna.
Af sagda berättelse inhemtas, bland annat, att hos Konungens Befallningshafvande i Kronobergs län bade en allmän klagan ej mindre af länets kronobetjening och presterskap än äfven af flere andre personer blifvit förd öfver det betänkliga och svåra störande af allmän ordning och sedlighet, som orsakades af den mängd näringsställen, hvilka på sednare tider, ju längre dess flera, godtyckligt anladcs i länet, och på hvilka, till större delen jemväl utgörande lönnkrögerinästen, dryckenskap och andra utsväfningar föröfvades, utan att sådant af de fåtaliga polistjenstemännen å landet kunde stäfjas; att till förekommande af ett befaradt slut på de sjelftagna rättigheterna, en del af dessa värdhusidkare sökt finna ett skyddsvärn deruti, att de förskaffat sig rättighet till idkande af bryggeri och bageri, merendels såsom försörjningsmedel, för att tillika försäkra sig om möjligheten att, med stöd af 3 Kap. 8 § Missgernings-balken, få opåtaldt drifva sin värdshusrörelse äfven på helgedagarna; och att, i några orter, sådana näringsställen anlagts invid kyrkan, med beräkning att å sådana dagar uppfånga stor trafik bland kyrkfolket, hvilket ock alltför väl lyckats; att med afseende härå Konungens Befallningshafvande, som ansett det vara oundgängligen nödvändigt, att allvarsam åtgärd till förhindrande af detta onda blefve vidtagen, med stöd af gällande Landshöfdinge-instruktion utfärdat en kungörelse af den 23 Augusti 1861, hvari på uppgifna anledningar stadgades ett vite af 15 R:dr Riksmynt, hvartill den skulle göra sig skyldig, som utan dertill i behörig ordning erhållet tillstånd företoge sig att dryckeseller matförsäljning af ifrågavarande art (såsom ett slags värdshusrörelse) bedrifva, hvilket vite stadgades för hvar gång slik föi’brytelse skedde samt stämning derför utfärdades och delgåfves. Yidare inhemtas af samma berättelse, att sedan lagligheten af denna kun - 198 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Stuteri-öfverstyrelsens dito, Haga lustparks dito, Kongl. Serafimerordensgillets dito (allmänna hospitalsoch barnhusfonden), Danviks Hospitals dito, Upsala Universitets dito, Lunds dito dito, Konsistorii i Westerås dito, Dito i Kalmar dito, Stockholms stads Konsistorii dito, Stockholms stads undervisningsverks dito, Kongl, och Hvitfeldtska stipendie-fondens dito. I likhet med hvad under föregående revisionsförrättningar ägt rum, hafva nu församlade Revisorer under denna revision besökt åtskilliga staten tillhöriga verk och inrättningar. De serskilda erinringar och förslag, Revisorerne funnit sig föranlåtna framställa dels med anledning af deras besök vid National-museum, Kongl. Myntverket Kongl. Serafimer-lazarettet, Kongl. Krigs-akademien, högre Artilleri-läroverket å Marieberg, Artillerioch Gardes-regementenas kaserner, härvarande Veterinär-inrättning samt straffoch arbetsfängelserna å Långholmen och Norrmalm, dels i följd af Revisorernes utfärd på statens närmast intill hufvudstaden belägna jernvägs-stambana, dels ock med Balans till år 1860: Förskott 1 — 270 — v föranledande af den resa, serskildt dertill utsedde delegerade företagit till Ultuna Landtbruksinstitut, förekomma här ofvan i berättelsen å de ställen, der redogörelse meddelas för förhållandet med berörde allmänna inrättningars räkenskaper m. m.
Hon gick och hade snart försvunnit med sin körsven och släde. Fru Metta blef allt underligare till mods, men när nu mor Annika, utan vidare prut, följde henne, så begaf hon sig å väg. Men ur fru Mettas hufvud gick ej tanken på att något var å färde. Under vägen gaf hon sig i samtal med mor Annika, visade mycken håg att lyssna till harmfulla utlåtelser emot riksmarsken, och såg lätt huru hennes själ glödde af hat och hämndlystnad. Derpå förde hon talet på hertigen och sade: ”Hvad menar J mor, att hertigen ville ge den, som kunde berätta honom att Flemingen vore död.” Gumman nickade och skrattade på sitt vanliga ohyggliga sätt. Fru Metta kunde icke skilja sina tankar från det hon sett och hört. Hon tänkte på att skrifva till herr Erik, men huru få fram brefvet till honom? Fru Metta hade ej länge varit hemma, innan hon varsnade en ryttare, som steg af vid trappan. Med nöje hade hon i honom igenkänt Enevald Fincke, och skyndade sig nu att välkomna honom och få helsningar från sin man och sin dotter. Herr Erik Liljeholm mådde väl och hade, jemte krigsfolket, marscherat opp emot Österbotten. Jungfru Sigrid var äfven frisk och fager, och allt stode väl till. ”Och J, herr Enevald, är icke med på krigståget?” ”Nej, mig synes ringa båtnad och ringa ära, att här vara med. Kanske dock, om kriget mot denne upprorshopen drar ut på tiden, att äfven jag sedan sluter mig till förstärkningar, som kunna behöfvas; men jag tänker att herr Klas med lätthet jagar undan en sådan fårskock. Men till eder, fru Metta, har jag denna gången ett enskildt ärende. Jag har härom redan talat med herr Erik, innan han lemnade Åbo, men ville ock gerna hafva edert bifall härutinnan. Min begäran vore nemligen den, att J icke ville motsätta eder min önskan att vinna eder dotter, jungfru Sigrid, till min husfru. Hennes stilla och fromma väsende låter mig hoppas en foglig och mild hustru. Herr Erik Liljeholm har redan gifvit mig sitt bifall att hos jungfrun få begära hennes ja. Äfven edert önskade jag nu erhålla.”
Preste-Ståndet den 9 Borgare-Ståndet den g Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående val af Justitice-Ombudsman och dess Suppleant. S. A. K. Att Rikets Ständers Electorer, genom val i behörig ordning, utsett Hof-Rätts-Rådet i E. K. M:s och Rikets Svea Hof-Rätl, Riddaren af E. K. M:s Nordstjerne-Orden Carl Ludvig Landin att vara Rikets Ständers Justitieombudsman, samt Magistrats-Secreteraren i Slockholm, Lagmannen, Riddaren af E. K. M:s Nordstjerne-Orden, Juris utriusque Doctorn och Philosophiae Magistern Edvard Gabriel Runeberg att vara Justitice-Omhu Ismannens Suppleant, få Rikets Ständer härigenom i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 9 November 1844. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Nov. 1844. Preste-Ståndet den g Borgare-Ståndet den g Bonde-Ståndet den g Rikets Ständers Förordnande jör Hof-Rätts-Rådet och Riddaren C. L. Landin att vara Rikets Ständers Justitia Ombudsman. Vi efterskrifne Sveriges Rikes Ständer &c. &c. &., som härstädes å Urtima Riksdag äro församlade, göre veterligt: att, sedan, jemlikt hvad 96 och 97 §§ Regerings-Formen samt 63 § Riksdags-Ordningen stadga och förmå, Vare Electorer i laglig ordning utsett Hof-Rätts-Rådet i Kongl. Maj;ts och Rikets Svea Hof-Rätt, Riddaren af Kongl.
Må handa finnes någon skiljaktighet i de vid LandtMarskalkshordet under voteringen förde Protocoll, som det skulle Vara svårt att här granska; hvadan, och då Ridderskapet och Adeln har sitt eget enskilda Utskott, det torde vara lämpligast, att dit förvisa frågan, oell emedlertid förklara ämnet hvilande. Kerr mön Hartmansäorffj åugust: t)å jag ej tillhörde den pluralitet, som gjorde sig gällande i sista voteringen, hade jag ämhat som tyst åskådare betrakta, huru den påbörjade banan fullföljdes. Men då man tillagt dem, som önskat återremiss af DefchargeBetänkattdet i sin helhet, afsigter, dem ingen har rätt att förebrå en annan, anser jag mig skyldig, att bryta tystnaden* Den ao Juiii. 31 oell erindra, det jag tydligt uttalat mili mening, att de af ConstitutionsUtsköltet framställde anmärkningar antingen borde förfalla, eller behandlas efter ioö §. i RegeringsFormen. Efter denna förklaring torde man finna, om jag bedömer sista voteringen hafva angått form eller sak, hvarom här så mycket tvistats. Det är vådligt, att i sådane jäfsfrågor, som den nu väckta, sträcka dem längre än allmänna Lagen. Man kommer eljest lätteligen från lag till godtycke. Jag afstyrker derföre att vandra på denna farliga väg, och önskar, att vi inskränka oss inom samma gränser, som gälla för Lagskipningen i allmänhet. Man har äfven satt i fråga, om den förra voteringen skulle bestå, och hvad ansVarspåföljd borde drabba dem, hvilka anses hafva obchörigen deltagit deri. För att komma till ett billigt slut, skulle jag Önska, att Herr Grefven och Landt.Marskalken behagade låta, i anledning af de vid Vöterirtgstillfället förde Protocoll, hvilkas förvarande serskildt begärdes, utreda och tillkännagifva, huru många skyldeman till Konungens Rådgifvare dervid röstat. Man får då snart erfara, huruvida deras antal är stort nog, för att hafva kunnat afgöra omröstningens utgång, och följa k Leligen om den bör blifva beståndande eller ej.