Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag minnes väl att under universitetstiden det hände såväl mig sorn kamrater, att fliten någon gång ej syntes lika angenäm, synnerligen vid denna tid på året, som att vara ute och hvad man kallar slå dank, och då pligtkänslan stundom uppreste sig mot ett dylikt sätt att idka studier, sökte man trösta sig Den 18 April f. m. 243 dermed att sjelfva universitetsluften hade något bildande i sig, som smög sig in antingen man ansträngde sig med läsning eller ej. Möjligen har den blå röken från Fahlu kopparhyttor stundom gjort bergseleverna samma tjenst, men jag anser den ej böra fördunkla blicken på dem, som äro kallade att rådslå om bästa sättet att höja undervisningen i bergshandteringen. Men, säger man. Fahlun är ju beläget i en bergslagsort, och i en sådan bör skolans ändamål lättare kunna vinnas än annorstädes. Härmed förhåller sig likväl sä, att vissa för undervisningen nödiga materialier ej förefinnas mera i Fahlun, än i Stockholm, ty eleverna måste nu under resor på ganska stort afstånd uppsöka dem, och det är för öfrigt betecknande att de under dessa resor alltid besöka Stockholm för att studera dess mekaniska verkstäder. Dessutom har Bruks-Societeten förklarat sig vilja bekosta den praktiska undervisningen, förutsatt att skolan flyttas till hufvudstaden, och ljuru litet man än i allmänhet må vara böjd för auktoritetstro, måste man väl fästa något afseende vid de personers åsigter, hvilka hafva största intresse af att undervisningen blir väl ordnad. I motiverna till det nu föredragna Betänk:t yttrar Utsk:t, bland annat, att, man icke bör lägga alltför stor vigt på frågans ekonomiska sida. Jag medgifver gerna, att då man vill ett stort mål, bör man ej för mycket fästa sig vid de penningemedel, som erfordras för dess uppnående (det förefaller mig emellertid ovåntadt att höra det nuvarande Stats-Utsk:t anse anslagsfrågor såsom bifrågor), men man får dock ej frånkänna den ekonomiska sidan dess stora betydelse, i synnerhet då, såsom här är visadt, Bergsskolans förläggande till Stockholm skulle för Statsverket medföra en besparing af 100,000 rdr. Härtill kommer att
Angående det för Hallands Bevärings-Balaillons Befäl tillstyrkta nya anslag. Grefve Brahe: Jag hemställer vördsamt till Herr Grefven och LandtMarskalken, om icke Eders Excellence behagade fråga Ridderskapet och Adeln, huruvida Ståndet skulle vilja förena sig med Presteoch BorgareStunden i det beslut de fattat i anseende till Hallands Bevärings-Batail]ons Befäl. Det är äfven öfverensstämmande med Konungens proposition och med hvad StatsUtskottet föreslagit. Grefve von Schwerin: Jag anhåller, att första propositionen måtte blifva: huruvida Ridderskapet och Adeln förblifver vid sitt redan fattade beslut. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln förblef vid dess i afseende ä denna punkt förut fattade beslut. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade instämma i Preste-ochBorgareStåndens beslut. Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence tillkännagaf, det han icke tillförlitligen kunnat utröna Ridderskajiels och Adelns pluralitet. Den 26 Octobcr c. m. 175 Grefve afUgglaSj Gustaf: Om jag rätt fattat förliållandet, så blir det ju votering i Förstärkta StatsIJtskotlet, om Ridderskapet och Adeln ej instämmer i Presteoch Borgare-Ståndens beslut. Jag hemställer, om det är värdt att bär borttaga tiden med en votering, då en votering mera eller mindre i Förstärkta StatsUtskottct är af ringa betydenhet. Friherre Sparrej Sixten: Då saken redan är afgjord i två Stånd, och, om Ridderskapet och Adeln förenar sig med dessa Stånd, följden blir, alt frågan varder slutligen afgjord både här och i Förstärkta StatsUtskottet, skulle jag tillstyrka, att Ridderskapet och Adeln instämmer i det beslut, som af Presteoch Borgare-Stånden blifvit fattadt.
Nådiga framställning om upptagande af ett Lån till Sex Millioner i Sedlar mot utsatte vilkor och med Tre Procents ränta i Silfver, har hos förenade Utskotten kommit under öfvervägande , om icke, i stället för ett sådant Lån, försök borde göras, att här inom Riket, för Bankens räkning ttpplåna Tre Millioner Riksdaler i Silfver mot Sex Procents årlig ränta och Två Procents årlig afbetalning på Capitalet, enär en sådan utväg till Silfvers erhållande skulle i sinom tid blifva afgörande till Mynt-väsendets fullkomliga reglering. Icke utan skälig anledning har man ansett tillgång inom Riket uti Guld och Silfver till ett vida större belopp finnas; äfvensom , att försöket borde kunna ega framgång, så framt hvaH je Långifvares rätt blefve så försäkrad, att den icke, utan genom Samhällets upnlösing , .kunde rubbas, enär, under denna förutsättning, vilkoret! i öfrigt äro så fördelaktiga, att hvarje ägare af Guld och Silfver troligen skulle önska att genom deltagandet uti Lånet, kunna hämta en dr - 238 Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. lig Inkomst af ett Capital, som na är alldeles ofruktbart. Meningarne inom Utskotten, i afseende på detta Län, hafva likväl varit något delade, så att’ votering blifvit anställd öfver den fråga: Huruvida ett Inrikes Uån af Tre Millioner Riksdaler i Silfver med Sex Procents årlig ränta och Två Proconts årlig afbetalning på Capitalet bör, för Bankens räkning, upptagas eller icke? Och sorn, vid denna votering, Två Stånd, stannat mot Två Stånd, så få förenade Utskotten denna fråga Rikets Högled. Ständers omedelbara pröfning och afgörande vördsam!igen underställa, hvarintills Utskotten med utarbetandet af detaillerne till Förslaget uppskjutit. Imedlertid , och då insamling af Silfver , i liv,ille en väg som helst, icke kari hafva mer än ett föremål, nemligen, att ju förr dess hellre kunna bringa det åter i rörelsen, Itafva förenade Utskotten fästat synnerlig vigt dervid, att, på sätt Kongl.
Allm. opinionen verkar visserligen icke på importören, men valpa de handtlangare, af hvilka han alltid är i behof; ty så länge förbud existera, får lurendrejaren biträde af både höga och låga, hvaremot jag är öfvertvgad, att om det vore kändt, att alla varor vore till införsel tillåtna, skulle få personer våga att begära biträde till lurendrejeri och ännu färre lemna sin hand dertill. Jag finner mig således på intet sätt vederlagd i denna fråga och beklagar blott, om Utsk. nu får förstärkning i sin förvillande opinion af Frih. Boyes mägtiga röst. Jag önskar, att Utsk.. härom malte inhemta erfarna personers tankar, men dock mindre intresserade personers, ån köpmännen. För min del har jag under den långa tid, jag haft befattning med Tullverket, ägt tillfälle att rådfråga allm. tänkesättet under inspectionsresor, och i samtal med både högre och lägre tulltjensteman inhemtat deras tankar, huruvida det vore lättare att handhafva tullförfattningarna med eller utan förbud, och alla hafva erkänt det fria systemets företräde. Antager man, att en viss siffra i tullafgift gagnar lika med ett förbud, så vet jag ej, hvarföre man icke vill begagna den lindrigare utvä - i6o Den i8 October. gen. Man synes misstänka, att de, som ej älska förbud, hafva ett mindre vannt interesse för näringarna; men jag vågar försäkra motsatsen, och till vår tillfredsställelse haiman äfven sett, att de näringar, der inga förbud ägt rum, just varit de, som gjort största framstegen. — Hvad TJtsk:s liufvudgrunder i öfrigt angår, vill jag inskränka mina anmärkningar till följande, då Utsk. i första punkten yttrar, att med erkännande af Konungens rätt i afseende på förbuds utfärdande och upphäfvande emot inoch utjförsel af varor, såväl som af de rättigheter, Konungen tillkomma i afseende på tractaters afslutande med främmande mag ter, en allmän frihet må förunnas, utom i de fall, der R. St. uttrycka en motsatt önskan, synes någon motsägelse äga rum.
Jag förbigår i och 3 momtn af denna § och öfvergår till det 4:de, innehållande; ”Om föräldrar, som icke åtnjuta fattigunderstöd, åsidosätta vården om sina barn, skall nämnden göra sig noggrannt underrättad, huruvida det härleder sig från oförmåga att dem uppfostra och i sådant fall vidtaga de anstalter, som af behofvet kunna påkallas.” Jag tror, att om Utsk:n tagit någon kännedom om stadgandena i kyrkolagen och deraf sett huru det Högv. presterskapet vid sådant förhållande bör förfara, så hade detta stadgande kunnat uteblifva, och det är naturligtvis ensamt genom presterskapet, som den här åsyftade tillsynen bör utiifvas; för sockenstämman skall i allt fall anmälan ske, om det i slutet af detta mom. omnämnda förhållande inträffar, alt föräldrarne kunde sakna förmåga att sjelfve uppfostra sina barn. i i §:n stadgar, att ”då fattighjon visar tredska , sjelfsvåld, oordentlighet eller sturskhet, må sockennämnd, der annan rättelse ej gör tillfyllest, besluta en lämplig minskning af hjonets underhåll.” Hvad först beträffar orden ”annan rättelse,” så är meningen dermed icke klart uttryckt. Måhända förstås dermed tjenlig husaga, då fattighjonen anses stå under sockennämndens husbondevälde. Beträffande åter att i det fall, då annan rättelse icke gör tillfyllest, använda svältkur, så bar olämpligheten deraf blifvit visad af reservanterna, synnerligen af Frih. Cederström. 12 §:n innehåller: ”Fattigunderstöd är en nödhjelp af christligt deltagande för den lidande, och allt pockande, då Den y S e p t e m b e r f. m. det sökes, eller klandrande utlåtelse!' om dess beskaffenhet, då det emoltages, vare således förbjudna; hvaremot rättelse af förment felaktighet må sökas hos den, på hvilken rättelsen kan bero. Understödet är oe.k ett förskott, hvarför emottagaren står i skuld, som bör godtgöras, i den mån möjligheten det förr eliel' sednare tnedgifver.
Man vantar sig verkligen något mer af denna visserligen stolta och högdragna., af ett ytligt sällskapslif bortkollsade Gabrielle, men hvilken trots den spotska ytan l %ter en skymta så mknga förutsättningar för att hon af sann kärlek skall utvecklas till en ädel, uppoffrande brinna. Men detta ar ej fallet. Den förn ä m, firade societetsdamen förenas med den uppburne modepresten; visserligen utan nkgon yttre beräkning H någondera sida, ty de a s k a hvarandra uppriktigt, men en verklig sjiiilsgemenskap mellan dem finnes icke. När hon in2ste öfvergifva hiifviidstaden för att följa sin man till en aflägsen landsbygd, far i och med detsamma deras äktenskapliga lycka, som redan från början tyckes ställd p&amp; vacklande pund, dödsstöten. Hon delar ej ett ciida af sin mans intressen, deltager ej i hans arbeten, föraktar lians sträfvanden, afskyr arbetariie och allt hvarp8 han sätter värde, är med ett ord, hvad hon sjalf erkänner sig vara, Beii dalig hustru&gt;. Först nar hon efter ett k s frivillig. skilsiniissa itervänder till ' sin man och finner honom döende, vaknar hennes biittre natur, hon kaniier nu, ehuru för sent, livad hon borde och kunde lm varit för sin make, de bittraste samvetskval förtära henne, men han förlåter ocli glöminer, makarna försonas, men först af döden, som allt försonar. Detta ar upplösningen p2 denna tragiska, ja, vi skulle vilja säga onödigt tragiska äktenskapshistoria. Ty man frigar sig ovilkorligen: Iivarföre Blef denne ädle, iipphiijde Robert ' ilrallner en s5 kall och Q 239 1ikgi.g akta man, livarföre den i griind och botten sh rättänkande Gabrielle en så ' försiimlig och kärlekslös liiistru, livarföre deras aktenskap, ulinrii griindadt på kärlek och ömsesidig aktning, s: ~ olyckligt och förfeladt? Detta är frtgor soin, tyckes det ossj förf. ej fiillt tillfredsställande liar vetat att besvara. l.
För det närv:de erhåller hvarje socken ett så ringa belopp, att föga eller intet dermed kan uträttas, och i manga socknar ifrågasattes ej ens att använda eller bespara medlen till något särskildt ändamål, utan de anslås till lindrande af någon kommunal-börda, såsom fattigvård eller dylikt. Af dessa skäl får jag vördsamt föreslå: att, de afgifter, som inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin å landet, insättas i Landt, ränteriet för Länets Hushålls-sällskaps räkning, för att af detsamma förvaltas och användas till ändamål, som D e ii 26 November f. m. för Länet nyttiga äro; samt att de afgifter, som för sådan försäljning i städerna, utom Stockholm, utgå, hälften på enahanda sätt användes, och endast den andra hälften tillfaller staden. Om remiss till vederbörl Utsk. anhålles. Remitterades till Bevilln.Utskit. Hr Pålman, Anders Gustaf, upläste en motion af nedanstående innehåll: Man har i våra tider alltmer kommit till det erkännande, att ett af de hufvudsakligaste ändamålen med straffen är att förbättra, och om möjligt återföra den fallne in på en bättre väg. Många åtgärder äro för detta ändamål vidtagna, och hvarken möda eller upoffringar hafva blifvit sparade för vinnandet af ett så stort och ädelt mål. Ifrån den tysta, ensamma cellen, har också mången förbrytare utgått med djup ånger öfver sitt brott, och med de bästa föresatser för framtiden. Hvad kan väl orsaken vara, att dessa goda föresatser blifvit hos så många utan frukt, och att äfven de, som under bestraffuingstiden om sig lemnat det bästa hopp, snart återfunnits på brottets bana?
Då votering icke är begärd öfver den propos. Hr Hjerta framställt, nemi. bifall till Ulsk:s förslag, ulan öfver Frih. Raabs förslag, hvaruti jag för min del instämmer, så torde, enär återremiss blifvit under discussionen yrkad, det icke kunna förvägras att erhålla åtcrremiss till contrapropos. Då härefter förslag till voler.propos. hade blifvit uppsatt och skulle uppläsas till justering, anmälde sig och yttrade Hr Hjerta: Då många af R. o. Ad:s närvar, ledamöter trott sig kunna försäkra, att voteringen icke skulle utfalla efter min önskan, så vill jag, för alt icke uppehålla Ståndets tid, afstå frän den begärda voteringen. Men jag anser mig böra till protocollet reservera mig emot beslutet och tror att någon tid härefter skall resultatet visa, att jag haft rätt. Då nu frågan om drawback för tobak och snus förekom, yttrade sig Frih. Raab: Jag får vördsamt fästa uppmärksamheten der uppå, att R. o. Ad. har beslulil en mindre tull pä tobaksblad, än den sorn Utsk. föreslagit, och all proportionen således torde böra rättas derefter i afseende på drawback, hvarföre jag lager mig friheten föreslå, att denna drawback sättes till 3 i stället för 4 sk. såsom Utsk. föreslagit. R. o. Ad. afslog Utsk:s förslag samt beslöt, att drawback för Den 20 Januari. 337 för elt ?6 kardus eller karfvad tobak, iifvensom pressad och rullad tobak samt snus skulle erläggas med 4 sk. Derefter biföll R. o. Ad. Ulsk:s förslag, att drawback för elt K1 bomullsväfnad af garn, i fin het af N:o 32 eller deröfver efter Engelsk beräkning, må utgå med 4 sk. Sedermera förekom Utsk:s förslag rör:de drawback för ylleoch halfylleväfnader. Frih. Åkerhjelm:
Den 13 April. Upplästes å nyo Herr Adlerhems, sistlidne . plenidag på Bordet lagda, Memorial, om förökad t anslag till Hans Kongl. Maj:ts och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Hofhållning. Friherre Cederström, jfacob: Vid Herr Ad. ferheims Memorial anhåller jag få göra några anmärkningar, hvilka torde få åtfölja remissen af Memorialet till vederbörligt Utskott, Då Hans Maj:t Konungen har den, bland Regenter så sällsynta, lycka, ait äga Nationens förtroende, och således, i fall de summor, som äro anslagna till Hans Maj t Konungens och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Hofhållningar, äro otillräckliga, Nationens Representanter , om Konungen genom en Proposition dem derom underrättar, utan tvifvel gå Hans önskningar till mötes, så långt deras förmåga sträcker sig och Landets tillgångar det medgifva, så har det förundrat mig, att Herr Ad. Itrheim icke afvaktat en proposition från Konungen, som nödvändigt bättre, än Herr AdUrheim, känner behofvet, och som, jag är öfvertygad derom, älskar för mycket Landet, för att begära ett större anslag, om det icke är nödvändigt. Till ytterligare styrka för hvad jag anmärkt, må anföras, att, om, enligt Herr Adlerhems mening , anslagen för Konungens och Kronprinsens Hofhållningar, i anseende till myntets försämrade värde, äro otillräckliga, så måste Prins Oscars och Prinsessans äfvenväl vara det, 220 Den 13 April. Herr von Schultzenheim, David, förenade sig med den Ledamoten, som nyss talade, att den summa Deras Majestäter och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen offereras skulle, ej af Hr Adlerheim bordt föreslås eller utfästas. Vår vör* dadé Konung vore för högtänkt, att sjelf vilja besvära Koksens Höglofl. Ständer, då tillgångarne kunde vara okände; men Kongl. Majestät hade vid denna Riksdag Nådigst anmält flera Tjenstemäns och publika Verks behof. Riksens
Deremot äro de skiil, som förekomma emot Ulsk:s förslag, betydliga. K. M. har två gånger afslagit dylika framställningar fråu R. St. Den ena gången var år 1810, den andra 1829. K. M. yttrade år 1810 vid sitt afslag följande: ”Andamålet med det i 1734 års lag stadgade villkor af Konungens tillstånd till giftermåls ingående i vissa skyldskapsleder, och den deraf beroende högre straffbestämmelsen för brott mot kyskhelslagen inom samma leder, vore förnämligast den angelägna omsorgen att vörda åldriga tänkesätt, som befrämja - ben 20 November f. m. 349 de tänkesätten hos de unga personer, hvilka i många familjer, särdeles hland allmogen, lefde med syskons förtrolighet tillsammans. ” ”Alt speciella tillstånd till äktenskap vanligen icke vägrades syskonebarn, kunde ej medföra samma verkan på allmänna opinionen, som en högtidlig lagförändring, då för dylika tillåtelser alltid fordrades bevis om sökandernes sedliga och ordentliga vandel. En gällande lag, afpassad efter ett folks oförändrade husliga relationer, och verkande på dess moraliska tänkesätt, borde icke, ulan dertill påkallade högst vigliga anledningar, ändras.” När Konungen 2:dra gången, d. 8 Sept. 1829, afslog i fråga va r. förändring, förklarade lian, genom nåd. kungör, af samma dag, att syskonebarn, hvilka ville med hvarandra ingå äktenskap, tillätes gifva sin åstundan tillkänna hos kyrkoherden i den församling, der qvinuan vistades, hvarefter kyrkoherden ålåge alt, med insändande af betvg om contrahenlernes uppförande, derom göra anmälan hos consistorium, som hade alt målet till K. M. i und. inberätta, då K. M. ville, genom svar lill consistorium, meddela Sitt nåd. beslut, hvarom consistorium borde kyrkoherden, och denne åter contrahenterna förständiga; utan att någon afgift, hvarken hos kyrkoherden eller consistorium, elier i K. M:s Cancelli, derföre mätte äga rum.
S. D. Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets den 25 dennes afgifne, och den 27 derpå följde på bordet lagde, Memorial, innefattande förslag till jemkning uti de Respective RiksStåndens särskilt fattade Beslut, rörande Husbehofs-bränvinsbränningen, och dermed gemenskap ägande ämnen, beslöt Ridderskapet och Adeln att berörde förslag gilla, endast med den förändring, att blott en 90 kannors panna må på Landet å en och samma Egendom, samt i Staden, uti ett och samma Verk eller Hus, få nyttjas. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomieUtskottets den 15 dennes aflåtne, samt den 27 i samma månad på bordet lagde, tvenne Memorial i anledning af de hos BondeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkanden: 1) I anledning af yrkad befrielse för flere KroncHemman i Norra Halland från skyldigheten att aflemna bränntorf till Warbergs lästs ning; samt s) angående en närmare reglering af posfe Den 30 Maju 677 föringen i Riket, och särskilt öfverklagade olägenheter vid Norrska Postföringen j fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande tvenne Memorial endast borde läggas till Handling garne. Ut supra* S. D Då nu å nyo föredrogs Lagutskottet* den 14 dennesafgifne, samt den 27 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 25 sistlidne April meddeldte Betänkande öfver väckt förslag, att Konungens Befallningshafvande må blifva pliktige, att till JustitiacCmcelleren samt Justitia; Ombudsmannen insända ett exemplar af de Kungörelser, som af Kongl. Majts Befallningshafvande utfärdas: att Kongl.
Den har yrkade afgift af 4 procent,ä emvekömans löne-wilkor, synes mig öfwerdrifwen, strang och obillig, särdeles hwad penninge-löntagaren »vidkommer; ej längesedan, hafwa Riksens Stander, med full öfwertygelse vin desie personers i alla afseen" den otillräckelige miderhäll, bewiljat dem en tillökning af ZZ^ procent, och nu ater afdrages en del deraf genom en ökad bewillning: jag önstade staren wvre nog rik, att ej med ena handen nödgas äterraga hwad den, med den andra, äc sine tjensteman gifwer, men dä sädant i sakernes närwarande stick ej lärer kunna göras, tror jag, att nya tyngder pä redan genom penningewärdet och ökade warupris nog nedsatte löner, borde lättas »nen ej förfwäras, och om embetsman skulle m.ed 4 procent af sine löner, deltaga i bewillningen, denna skyldighet åtminstone aldrig sträckte sig längre än till dem, svin innehafwa boställen eller indette spannemalslöner.4 iblano de öfrige arv fa som kunna draga denna ökade utgift, synnerligen som ibland dem gifwes de, hwilka ej erhållit den 1810 lofwade tillökning af zzf procent: nar härtill lägges den ranta de arv nödsakade betala för utlagde accorder, centonal-aft Den 3 Augusti. 48r giften m. m., tror jag ökade skal stola förete sig till en minstning i en redan nog hög statt. Samma lindring som har ofwan är yrkad för penninge löntagaren, synes mig äfwen bör lämnas ät dem hwilka njuta pensioner, gratialer och benädningar.
För att dels förekomma obehagliga tvister om ersättning, dels uppmuntra att vid nybyggnader bereda sig och efterträdare tillräckliga och Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 155. passande boningsrum, äfvensom anskaffa nödiga uthus, der, i följd af odlingar å boställena, sådana erfordras, torde kunna antagas att en mera omfattande reglering af öfverbyggnadsersättning, äu den nuvarande stiftsvis uppgjorda, skall förpresterskapet blifva fördelaktig. Men en allmän författning i ämnet, ehuru länge af behofvet påkallad, saknas ännu. Emellertid har presterskapet ansett lämpligaste utvägen vara att genom frivilliga föreningar, olika i olika stift, söka bereda åtminstone någon ersättning af blifvande boställsinnehafvare för nedlagde byggnadskostnader. Med erkännande af billigheten i dessa anspråk, under vilkor att ersättningsbeloppen inskränkas till det mest nödvändiga, så att presterskapet icke må betungas genom öfverflödiga eller alltför kostbara och för dem icke behöfliga byggnader, är bestämmandet af summan och kontrollen af byggnaden öfverlemnadt åt presterskapet, som för detta ändamål ingått frivilliga föreningar, hvilka likväl icke egentligen afse någon gemensam ansvarighet, utan endast en förbindelse att vid befordran eller tillträde ersätta företrädaren den förut af embetsbroder efter allmänna grunder bestämda öfverbyggnaden. Men härvid äro bestämmelserna flerstädes, i särskilda fall, mindre lämpliga, till ersättningsbeloppet ofta antingen obilligt låga eller ock mycket betungande, isynnerhet der ersättningssumman är fastställd lika vid ecklesiastika lägenheter af olika storlek och godhet, eller då det oeftergifliga vilkor dervid icke är fästadt, att summanskall genom årlig amortering förminskas och inom en viss tid alldeles försvinna.