Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Schillers och Goethes byster stodo på bokskåpet, och öfver pianot hängde porträtt af alla stora kompositörer. Lithografiskt Allehanda hölls, och der beundrades alla samtida stora artister genom deras biografier. Fadern var äfven ledamot af Föreningen för Nordisk konst samt som förut nämnts musikälskare, spelade piano och något violoncell. Och nu exeqverade de vuxna sönerna och äldsta dottern violqvartetter, aldrig af andra än Haydn, Mozart och Beethoven. Hemmet hade sålunda en lätt anstrykning af konstälskeri efter ett tarfligt borgarehems små vilkor. I skolan hade Johan läst Svedboms Läsebok och Bjurstens Literaturhistoria för Bjursten sjelf i Klara skola. En gosse hade reda på att Bjursten var skald. Hvad var skald? Ja, det visste ingen så noga. Senare brukade Johan berätta för sina skaldebröder hurusom han fått stut af Herman Bjursten för att han läst i en sagbok under lektionen, hvilket efter den tidens sätt att se skulle vara ett förebud för hans blifvande verksamhet eller kallelse, som man då trodde på. Ändå senare, när man lärt sig ringakta Bjursten, berättades historien såsom rolig. Vid privatläroverket omhuldades skönliteraturen väl mycket af läraren i svenska språket, som var något vitter. I fjerde klassen hade de läst Fänrik Stål innantill. Rektorn, som var latinare, frågade en dag hvad de läste: Fänrik Stål! Det ska ni inte läsa; det ger dålig smak, sade han åt läraren, som då var en regementspastor och naturforskare. Realism, barbari! Dispyt! Den senare läraren hade hög smak. Man fick läsa de tråkiga Kungarne på Salamis, som då lästes högt i alla bildade familjer. En literaturförening var bildad, och der upplästes på högtidsdagarne poem. Fritz hade skrifvit ett stort stycke, som handlade om Riddarholmskyrkan och hette Det svenska Nekropolis. Det gick på melodien: Jag stod på stranden under kungaborgen, och var nog så dåligt. Johan tålde icke poesi. Det var tillgjordt, osant, tyckte han. Menskorna talade icke på det viset och tänkte sällan så der vackra saker. Men nu anmodades han skrifva i Fannys album en vers.
Ständers Plena. Herrar Uggla , Silfverstolpe och af Darelli åberopade, deras redan gifne yttranden. BevillningsUtsk. Betänkanden. 31 Herr Leffler förklarade sig väl vara i hufvudsaken ense, med de Herrar Ledamö er sorn antagit beskattning af synbar förmögenhet, men åberopade likväl sin redan till Protocollet intagna tanka, den han anhöll måtte åtfölja UtskottetsBetänkande. Emot Höglofl. Utskottets ofvan anteknade beslut angående FyllnadsAfgift, förklarade Herr von Törne: Vid Riksdagen år 1815 infördes en Bevillning under namn af FyllnadsAfgift, att utgöras med 4 sk, af hvarje Riksdalers bevillning , som efter g:dra Art. erlägges, hvarföre en särskild Artikel i Förordningen tillädes. Samma ändamål hade kunnat på ett mycket enklare sätt vinnas , om Bevillningen blifvit ökad i a:dra Art. Att betala en ny bevillning af sjelfva bevillningen, synes mig så öfverflödigt och inveckladt , att jag för min del icke kan instämma deri , utan yrkar, i öfverensstämmelse med hvad jag vid ofvannämde Riksdag gjorde , det denna FyllnadsArtikel måtte helt och hållit utgå, och, om så skulle behöfvas, Afgifterne efter 2:dra Art. i stället ökas , sa att BevillningsSumman erhålles. Detta mitt yttrande anhåller jag måtte få åtfölja Utskottets Betänkande till Riksens Höglofl. Ständers Plena. Hvarjemte Herr Fogelmark utlät sig dictando: Vid frågan om bibehållande af 3 Art. i 1815 års BevillningsFörordnings grunder, rörande FyllnadsAfgift, yrkar jag att, i deri händelse denna Afgift kdmrner att i en blifvande 51 BevillningsUtsÅ. Retdnkandeu. BevillningsStadga bibehållas, den bör utgå Progressivt ; Hvilken min tanka jag förbehåller måtte med Högloft. Utskottets Betänkande till, Biksens Högloft. Ständer åtfölja.
Majit i den nådiga Propositionen Rikets Ständer meddelat, samt i det samma Proposition bilagda Statsråds-protokoll vidare är anfördt, hade Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, den 28 Februari nästlidet år detta organisationsärende till nådig pröfning förehaft, samt dervid bifallit, att Arméförvaltningen, på sätt Rikets Ständer yttrat och föreslagit, organiserades på tre särskilda afdelningar, hvardera ställd under en militärchef; att åt dessa chefer uppdroges, att, hvar inom sin afdelning, med nödigt biträde, på eget ansvar handlägga och afgöra alla sådana mål, som i något hänseende fordrade militäriskttekniska insigter; samt att alla öfriga mål och ärenden öfverlemnades till en särskild, af militärcheferne oberoende, afdelning, bestående af endast civila medlemmar och med kollegialt arbetssätt, åt hvilken afdelning tillika borde uppdragas den omedelbara dispositionen af Armé-förvaltningens kassa och kontrollen deröfver, jemte den bokföring, som afsåge att redovisa för embetsverkets hela förvaltning. Rikets Ständers anhållan om afskiljande från Armé-förvaltningen af vården och inseendet öfver arméens boställen, hvilket Kammar-kollegium tillstyrkt, men Krigs-kollegium afstyrkt, på af dem hvar för sig anförda skäl, hade Kongl. Majit Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 3 funnit Sig icke kunna för det närvarande bifalla; likasom Kongl. Maj:t nu icke heller kunnat samtycka till det af Rikets Ständer jemväl ifrågasatta afskiljandet från Armé-förvaltningen af de under Krigs-kollegii vård och förvaltning för närvarande ställda kassor och fonder. I förra afseendet, eller beträffande arméens boställen, hade Kongl. Maj:t nemligen i betraktande tagit: att
Vo sy behofvet af Spannmål bestämmer utförselstullen å densamma, hvilken senare tullbestämmelse hittills varit mindre bemärkt, af orsak, att landet först i senare åren börjat få öfverskott af Spannmål att exportera, men hvilken tullbestämmelse likväl hädanefter blifver af större betydenhet, då införsels-tullen skulle komma alt innefatta ett införselsförbud, och upplag af egna tillgångar i goda är skall fylla bristen af Spannmål i missVäxt-år. Öfvergängen ifrån en tullfri utförs*el af Spannmål till ett rakt förbud emot utförsel är lika skadlig för Speculanten, sorn det alltid skall blifva svårt för Styrelsen, att ifrån omdömet öfver tillgång och behof af Spannmål bestämma den för hvarje tillfälle rätta utförsels-tullen. Enligt Hr Winbergs förslag skulle denna utförsels-tull vid alla tillfällen bestämma sig sjelf, i förhållande till införsels-tullen, med iakttagande af den enkla grundsattsen, att en maximiinförsels-tull, innefattande detsamma sorn lorbuds-tull, stadgas, vid hvilken maximitullbestämmelse, såsom utmärkande ett öfverflöd af Spannmål inom landet, Spannmålen är till utförsel fri, men att, isamma mon denna införsels-tull minskas, i följd af större eller mindre import-behof af Spann - Bih. till R. St. Brot. 1828 och 1829, SS., 1 J/d. a B. io:de Häftet. 2 i8 Bil. till Eevillnings-Utskottets Uti. N.o 45. mål, i samma mon, eller till lika numeraire, ökas utförsels-tullen, för att icke gynna eiler till viss grad försvåra utförseln af Spannmål , så att införselsoch utförsels-tullen, sammanlagd, alltid utgör lika numeraire med den en gång stadgade maximi-tullen. Skulle derföre Rikets Höglofl.
Februarii af Hert Bandt Marskalken och öfrige Ståndens Herrar Taleman jemte Ordförande i Utskotten, i ändamål att san.rådas angående den vedergällning som borde tillkomma Riks-Ståndens samt deras Utskotts Secreterare, Cantzlier och Vaktbetjening, det blifvit förklarad!: *’att huruvida en vid slutet af sista Riksdagen visse Tjenstemän inom Riks-Stånden tillagde förhöjning uti deras Tractamenten , vid denne Riksdag jemväl måtte beviljas; derom kunde ej, innan sig visat om göromålens mängd och Tjensternännens nit påkallade en dylik belöning, något Utlåtande meddelas,'’ så hafva Herr Bandt-Marskalken och* Herrar Talemännen, efter ånyo d. 30 sistledne Junii hallen rådplägning i detta ämne, skrifteligen meddelt Stats-Utskottet det yttrande: att, som under närvarande Riksmöte göromålens både mängd och vigt varit större än vid sista Riksdag samt priset på lifsförnödenheter i allmänhet icke vare mindre nu ån da; så ansågo Herr Landt-Marskalken och Herrar Talemännen sig ko24 StatS-TJtskottets Betänianden. riga anledning tillstyrka, att den vid slutet af sista Riksdag Riks-St-åndens Notarier och Vice Secreteraren i Bonde-Ständet tillagde förhöjning af En R:dr Banco om dagen äfven nu matte Itömma bemälte Tjenstemän till godo; i följd hvaraf de 2.ne äldsta Gantzlisterne hos Högloft. Ridderskaoat och Adeln, En Notarie hos Hög vördige Präste-Ståndet obh En hos Vällofl. Borgare - Ståndet kommo att erhälla 4 R:dr 24 sk.
Dessa bestämmelser äro: att skada å panten, tillkommen genom egen förderflighet, icke faller långifvare!) till last (C. C. art. 326, holl. lagen art. 387, spanska lagen art. 832); att faran för långifvare!) börjar, i afseende på fartyget, när det gått till segels, i afseende på godset, när det blifvit bragt ombord (C. C. art. 328, holl. lagen 385); att, derest lånet ej uppgår till det förpan tade föremålets fulla värde, långifvaren, i händelse panten drabbats af sjöolycka, eger rätt till endast en proportionerlig del af det bergade (C. C. art. 327) o. s. v. Å andra sidan utgå engelska praxis, norska och tyska lagarne (norska lagen § 99. tyska lagen art. 680) från den grundsats att långifvaren för sin fordrans gäldande icke kan fordra mera, än hvad som kan utgöras af de förpantade föremålen, när de framkommit till den hamn, der resan slutar. Deraf följer att han drager äfventyret för hvarje fara, som kan träffa det förpantade föremålet, vare sig att denna lära härleder sig från dess egen beskaffenhet eller från yttre orsaker; och när han sålunda ikläder sig äfventyret för ali fara, börjar detta äfven vid den tidpunkt, när aftalet derom blifvit ingånget. Då denna sednare uppfattning af bodmeri kontraktet onekligen bättre öfverensstämmer med dess väsende, förenklar föreskrifterna derom och kan anses i det närmaste stå tillsammans med den i 1667 års Sjölag antagna karakter af detta kontrakt, har man ej tvekat att lägga densamma till grund för förslagets bestämmelser örn bodmeri-aftalet
Finge afdraget vidare utsträckas på sätt Herr Henschen föreslagit, så skulle man snart öfvergå till den åsiglen, att endast behållningen utöfver lefnadskostnaderne vore underkastad bevillning; och i sådant fall blefve visserligen flertalet nu skaltskjldige från bevillning fritagne. Än mindre antagligt förekommer Herr Nygrens förslag, att Skeppsredare, som genom underlåten försäkring bereder sig en större behållning, för densamma skulle undgå beskattning. Beloppet af den förlust åter, som Skeppsredare må anses lida i sin rörelse genom fartygs slitning och försämring, torde icke kunna bestämmas genom något allmänt stadgande, utan böra bero på taxeringsmännens pröfning. Utskottet anser således ifrågavarande framställningar icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Uti Bevillnings-Förordningens särskilda stadganden hafva följande frågor till behandling förekommit, nemligen vid: 8 2. Enligt gällande stadganden har iöne-inkomst, understigande 200 R:dr B:ko, ansetts böra från bevillning fritagas. Grunden härtill är lätt funnen. En så ringa inkomst under de omständigheter i öfrigt, som vid förrättandet af någon det allmännas tjenst förekomma, har icke kunnat fylla de oundgängligaste lefnadsbehofven. Tjenstemannen har måst förutsättas arbeta åtminstone till någon del utan godtgörelse och af egna medel fylla bristen för sitt uppehälle, under det Staten tagit i anspråk hans arbetskraft, odelad. Med den på sednare tiden stegrade lefnadskostnaden kan missförhållandet icke annat än ytterligare vidgas. Om också löne-förbältringar blifvit och än vidare blifva beviljade, komma dock alltid samma förhållanden som tillförene föranledi stadgandet dels af ett visst afgiflsfritt minimum, dels också af mindre afgifler för vissa lägre löne-belopp, att rättvisligen fordra eu efter förändrade lefnadskostnader lämpad förhöjning så val af del afgiftsfria iöne-beloppet som af den stigande skala, efter hvilken förhöjda afgifler böra utgå. Med afseende härå har Utskottet alltså i § 2 mom. 1 ansett sig böra tillstyrka de förändringar, som förslaget i denna del innehåller. § 7.
Vidkommande derefter Per Mattssons yrkande, alt sådane byvägar, som allmänneligen begagnas af andra, än dem, hvilka hafva sine hemman invid dessa vä<»ar belägna, mätte till underhåll på samtlige hemmanen inom socknen eller häradet indelas, så få Utskotten, med anmärkning, att Kongl. Resolutionen den 8 Januari 1735 innefattar föreskrift om, att byvägar böra underhållas al dem, som sig deraf betjena, erinra, - att, lör hvarje lall, da stridighet yppas, huruvida en s. k. byväg bör äfven af andra underhållas, än dem, hvilka använda samma väg till utfartsväg, det må på vederbörande myndighets pröfning i laga ordning bero, om en sådan väg skall såsom by-, socknecllei hiliadsväg betraktas, och till underhåll på hemmanen inom byen, socknen eller häradet fördelas; hvarföre Utskotten vördsamligen tillstyrka, afl Per Mattssons motion icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Jag bekänner att detta yrkande har särdeles förvånat mig. Det är bekant för hvar och en, att riksdag efter riksdag klagomålen blifvit allt mer och mer högljudda öfver den ojemnhet i beskattning, som nu gällande BevillmsFörordning föranleder. Vi hafva visserligen här i dag hört några talare påstå att så egentligen icke skulle vara förhållandet; men hafva icke dessa talare sjelfva måst erkänna, att, under det de vilja fritaga Bevilln:sFörordningen från skulden till detta förhållande, kunna de likväl icke neka till de ojemnheter och orättvisor, som i beskattningen egde rum? Jag vet äfven, att, derest nuv:de BovillmsFÖrordning kunde tillämpas efter dess anda och bokstaf, vore dermed ej så farligt bestäldt, men likväl finnes i denna förordning stadganden, som i och för sig sjelfva äro tillräckliga att bringa förordningens tillämpning till den punkt, dit den kommit. Jag hehöfver blott, för att icke fördjupa mig i en diskussion, som ej är särdeles nödvändig, hänvisa på den olika procentberäkning, som enligt den gamla BevillmsFörordningen är för olika klasser åsatt, — en procent - Den 9 Maj e. m. 45 beräkning, som bade sin gifna grund deri, att man ansåg sig kunna af åtskilliga personer bättre få reda på deras inkomst än af andra, ocb således för dessa satte procenten lägre. När man ser sådant i sjelfva BevillmsFörordningen uttryckt, är det icke underligt om sedermera vid tillämpningen hvar och en söker göra sig till godo en slags medgörlighet, som synes vara i författningen nedlagd; men hvad som förvånat mig är, att, ' sedan Bevilln:sTItsk:t vid tvenne föregående riksdagar gjort framställning om behofvet af en fullkomligt omarbetad författning och hemställt, att, då det vore omöjligt för BevillmsTJtsk:t att kunna förskaffa sig alla de upplysningar, som erfordrades i och för ett sådant arbetes förrättande, B. St:r måtte hos K. M. anhålla om en Komités nedsättande, samt B. St:r vid sista riksdagen erkänt riktigheten af denna åsigt och ingått till K. M. med en dylik begäran, som K.
Ropades starka Ja , jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och handtMarskalken förklarade, att sorn, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Herr Munck af Rofenjkjold anmälte till Protocollet sin Reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 127 sistledne Junii under N;0 258 afgifne, samt den 28 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde , Utlåtande, angående StatsRegleringen under Riks. Statens 8:de HufyudTitel, för allmänna och extra utgifter. Den 7 Julli e, in, 3r9 Friherre Andar svard, Carl Hindric, anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 7.) Hvarjemte Friherre Anckarsvärd till Protocollet aflemnade en så lydande handling: (Se Bilagan N;o 8.) Friherre af Nordin, Carl Johan: Det år ej för att yttra mig öfver Friherre Anckarsvårds Motion, som jag nu uppstiger, ty jag anser för afgjordt, att remiss derå icke kan förvågras, då Motionen har ett nåra sammanhang med den fråga, som nu år föremål för Ridderskapets och Adelns öfverläggning. Jag vill blott, i anledning af Grefve Gyllenborgs upplåste anförande, lemna den upplysning, att en del af extra utgifterne hitintills utgått uti Hamburger Banco, och en del i Svenska BancoSedlar.
Endast g dagar hafva framgått sedan vi hörde Betänkandet Oss föreläsas, och få lära de vara, hvilka, på förhand bekante med Utskottens åsigter, ägt rådrum att så studera sig inn i den förelagde planen , att de geromeget bemödande hunnit befria sig från alla tvifvelsmål om dess rigtighet. Uppå Ridderskapets och Adelns tillgift 3tt jag, oagtadt ett för mig i flere afseenden ogynsamt förhållande, vågar försöket att gran» ska Utskottens Förslzg, hoppas jag kunna räkna. Ridderskapet och Adeln torde lätteligen finna att d» discussioner eller den opinionsstrid, som au öppnas, i sig sjelf icke är annai Den 15 April. In en förnyelse eller en fortsättning af dea tvist, som vid 1815 års Riksdag förevar. Redan då önskade man sig National-Representationens samtycke till de åtgärder, förmedelst hvilka man hoppades att säkrast kunna läka förflutna tiders sår och att innom den nybildade Scandinaviska Staten utveckla de grundämnen, hvarpå dess bestånd, som Stat hufvudsakeligast komme att hv.la. Men det visade sig snart, att man ännu stod för nära den tid, hvars mindre rigtiga beräkningar man ville rätta, för att kunna tala och handla med den öppenhet, som dock allena kunde ingifva förtroende åt dem, hvilkas ja man önskade, och hvilket förtroende nu mildre än förr kan umbäras, sedan de täta Riksdagarne hos något hv3r utvecklat förmågan att kunna beräkna följderne utaf ett ja. Ett öppet medgifvande, att fel, om ej i åsigter, dock åtminstone i beräkningar ägt rum, skulle nödvändigt föregå de rättande atgärderne; ty genom detta medgifvande alleni kunds den tvekan återhållas, huruvida med j ett' förändradt Systeme i Myntväsendet åsyftades en verkelig förbättring i Näringarnes och i La^d.ts tillstånd, eller en reaction blott af de krafter, hvilka genom den förflutna tidens 1 Systeme varit tryckte och till deras föira verksamhet suspenderade. 554 Den 15 April.
Det har nemligen dels trott, alt en större rösträtt lätteligen skulle, i följd af embetsmännens ställning såsom löntagare, mötas afen ovilja, hvilken gjorde mer skada, än sorn kunde godtgöra® af den större directa inflytelse, som bildningen på valen finge; dels bar det härvid ledis af dea öfvertygelse, att Svenske embetsman, alltid skola, i mou af det förtroende, deras embets-förvaltning dem förvärfva t, äfven på representant-va Len utöfva en moralisk inflytelse, som vida öfverväger den materiella, hvilken de genom en ökad rösträtt kunde vinna.. Utskottet, som i det föregående nämnt den för boställen medgifna rösträtten, har dock ännu att göra reda för de grunder, hvilka föranledt dels detta medgifvande, dels förslaget att tillåta boställshavare rösta på en gång för embete och boställe.. Utskottet inser visserligen, att en boställs-hafvare, i egenskap af löntagare, hufvudsakligen befinner sig i samma ställning, som andre embetsman; äfvensom Utskottet icke förbisett, att den olikhet, sorn nyssnämnde förslag åstadkommer emellan embetsmän med och utan boställen, stundom till och med kommer att ega rum mellan embetsmän med samma embels-befatlning och vid samma Verk. Utskottet har, i anledning af dessa betänkligheter, gifvit sig sjelft och ålergifver här samma svar, som det förut en gång nämnt, att det ligger i naturen af en val-lag, att dess förutsättningar icke alltid inträffa med verkliga förhållandet, och att dess tillämpning således någon gång kommer att medföra obillighet emot enskilda; men att sådan olägenhet icke kan undvikas, så framt man icke vill umbära lag: en olägenhet, sorn hvar och en troligen, skall erkänna vara ännu större.
Hemställandes Herr Landt-Marffalken, om icke, dä en del af bemälre Herrar anmält sig af enskil» ta wigtiga angelägenheter, wara hindrade alt wid Riksvägen qwarblifwa, Ridderjkapet och Adeln skalle behaga Vesta deras förfall godkänna, och Bänkmännen fa anmodas att andra Elcclorer i alla de upräknadeö ställe utse. Bifölls. Herr Landt-Narffalken killkännagaf att Preste, och Borg«e-Ständen, för deras del, ansett r,enligt nedsätta ett särskildt Utskott af 6 ledamöter af hwarje Ständ till upkaqande af Kongl. Majus nädigo proposition om pastevolancen, och hemstälde om icke Ridderfkapet och Adeln fknlle behaga jemka sig efter denna deras yttrade önskan, och med förändrande af sin redan gjerde kemist, äfwenledes bifalla alt S ledamöter till ett sadant särskildt Utffokt mä ukwäljas. Ropades Ig. Up» Ten r Junti. Uplvgs M öswerläggning Constiturions-Utsko tets, sevan sista plenum, pä bordet hwilande b tankande af dell ro Ockober i8eo, innefatkant försina lill rättelser »ti Tryckfrihets-FörordniNgei ^Lrr UuäviA, upläsie ti! Prorocoilec: Walborne Herr Landtmarskalk'. Högloft. Ridderskap och Avel' Dä hos Högloft. Ridsrskapet ach Udel» ti öfkverläggningsämne förekommit ConsiitnllonsUi skotters »vid sistlevne Riksdan afgifne försina lill äu bringar och Utläggningar i Tcyckfrihets-Förordnm ge», skulle jag aslse Ver stridande eniok en Acke vagsmans pligt att stävse följa sill egen öfwe,ky ge se, om jag inom mig sjelf more af olika tank, med Utskottet, och ej frill och oförstäldt yurav min mening.
Till Canal-verkets fortsättande och åndtliga fullbordan hafva Rikets Ständer, vid innevarande Riksdag, beviljat Bolaget ett ytterligare Lån-biträde af En Million Sjuhundrade Femtio Tusende Riksdaler, hvaraf, uppå Canal-Directionens reqvisitioner eller Fulimagter, ifrån Riksgålds-Contoiret kommer att utgå En Million Sexhundrade Tusende (1,600,000) Riksdaler, nemligen: för år 1824 Tre hundrade FemtioTusende 3 50,000 R:dr •—i 1825 Fyra hundrade 1826 Tre hundrade FemtioTusende 350,000 •—■ 1827 Tre hundrade Tusende 400,000 Tusende 1828 Två hundrade Tusende 200.000 300,000 Tillhopa 1,600,000 Slals-Utskottets Betänkanden. /\Z 2 §. Uppå 182.5 ärs och nåstpåföljande årens anslag skall Bolaget ega, att, under loppet af ett föregående år, förskottsvis uttaga Femtio Tusende Riksdaler, i afräkning på nästföljande års anslag; äfvensom i början af Januarii månad hvarje år en Summa af Etthundrade Tusende (100,000) Riksdaler skall, i afräkning å samma års anslag, Bolaget tillhandahållas; hvaremot återstoden af års-anslaget icke får utbetalas förr, ån Banco-Fullmågtige, hvarje år efter förrättad inspection af arbets förvaltningen och revision af Råkenskaperne för det föregångne året, meddelt Fullmågtige underrättelse om förhållandet, och att för utbetalningen något hinder icke uppstår. Art. Hjelmare Canaloch Slussverk.
Och har, på sätt redan anmärkt är, Bonde-Ståndet bibehållit de föreskrifter i allmänhet angående vilkoren för bränvins-försäljning och således äfven i afseende på beskattningen derå, hvilka förekomma i Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1831, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. Utskottet inbjuder Borgareoch Bonde-Stånden, att om antagande af del utaf Utskottet föreslagna stadgandet med de öfriga Riks-Stånden sig förena. För den händelse, att inbjudningen icke af begge do förstnämnda Stånden an tages, föreslår Utskottet Bih. till R, St. Pral. 18,53 cfc 1834. 11 Sami. 22 Haft. 1 2 Särskilda Utskottets Memorial, J\i £3. följande omröstningar i förs'ärkt Slats-Utskolt: A) oin contra-propositionen: Den, sorn vill till contra-proposition vid slutliga omröstningen antaga deri af Borgare-Ståndet beslutna bestämning, att så i stad sorn å landet afgiften vid minuthandel skall utgöras med 4 sk. och vid utskänkning med 8 sk. för hvarje kanna af det bränvin, sorn beräknadt blifvit eller hvarför afgift åtagen är, röstar Ja; Den, som det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, anlages lill contra-proposition Bonde-Ståndets beslut, att. i afseende på beskattningen å bränvins-försäljning bibehålla föreskrifterna i 57 § af Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1851, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. B) i hufvudsaken: Den, som vill bestämma skatten för bränvins-försäljning i enlighet med det uti 17 § af Särskilda Utskottets förslag till förordning angående vilkoren för sådan försäljning förekommande stadgande, af innehåll, att, så i stad som å landel, afgiften skall utgöras vid minuthandel med 8 sk. och vid utskänkning med 12 sk. för hvarje kanna af det bränvin, som beriiknadt blifvit eller hvarför afgift åtagen är, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej.