Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skall då Lärjungen förvisas ur Scholan, om han ock ger det bästa hopp om sig? Härom är ingenting stadgadt. Fattige scholbarn hafva, till en början genom uppassning, sedan genom barns undervisning, försörjt sig. De af 564 Eesv. och Ekon. Vtsk. Betänkanden. Regenter och enskilcle till Läroverken an* slagne Stipendier visa ock, alt desse äro inrättade, lika så väl för de fattige, om icke mest för dem. Den förmögne finner alltid utvägar, att gifva sina barn undervisning. Af samma syftning, att utestänga den fattige, skall äfven samma Sectrs och Cap:ts 6 §. vara; ”ty den fiirmögns later alltid sine barn begynna deras undervisning vid en lägre ålder. Då den fattige deremot vill studera, sker det först, sedan han sjelf begynnt känna beholvet, nyttan och behaget af kunskaper, samt då han begynt att kun* na råda sig sjelf; och detta inträffar sällan före 15 års ålder; Också hafva de fleste fattige, som arbetat sig upp, begynt stadierne efter 20 års ålder. Stadgandet underkastar den fattiges rätt till uppfostran det fullkomligaste godtycke.” ”Att, hvilket man velat förebygga, många händer dragas Lån näringarre och den tärande hopen ökas, på den närandes bekostnad, anser väl Longberg betänkligt, men inser ock, att medlet, man vill bruka mot det onda, gör det ännu obotligare. Ty hvarföre är en studerad person genast ryckt från den arbetande hopen? Emedan han anser sig för god att arbeta. Befästes nu detta högmod genom en gräns, hvarinom rättigheten att få bildning fjettras, så växer det beständigt, då deremot denna Besv, och Ekon. Utsk. Betänkandcn. 565 dumma fördom, att man genast är upphöjd öfver den arbetande classen genom litteraire uppfostran, endast kan försvinna derigenom, att denna uppfostran allt mer göres allmän.
Huru långt enkas egen-] doms-afträde behöfver sträcka sig, måste å« ter matas efter gränsen af hennes ansvarighet för skulderne , hvilken finnes i allmänna Lagen utstakad och ej blifvit förän*; drad genom ifrågavarande §. i ConcursLagen, sora blott innehåller en förklaring, att enka, sorn afträdtegendomen rätteligen, det vill säga: till så stor del, som boets borgenärer kunna lagligen fordra af hvad hon då eger , skall för framtiden vara fri för kraf; men da, i följd af hvad ofvanberördt är, ett förtydligande af Lagens stadgande i detta fall synes vara nödigt, föreslå Rikets Ständer, att 6 i 8 Cap. må erhålla följande förändrade lydelse : ”Efterlejvande mala, som egendomen ”rätteligen afträdt, vare fri från ali gäld, 'hvarföre den andra malan ensam svara ''bordt. Ilar enia med enslild egendom 'och sin lott i boet gäldit den del af gäl - fcagUttloiteis EtVånlanie J»T:o 61. 53 "den, sorn å henne belupit, efter ty i 11 ”Cap. Gift erindis B cilken skiljs , njute ock * hon för framtiden befrielse från all gäld, ,}som under äktenskapet tillkommit, ändd ”att hon och mannen, en för bägge och ”bägge för en, sig till gäldens betalning ”förskrifvit hafva.
Ibland Konungens Rådgifvare skall en enda finnas, ur Conseilen inamovibel, så väl för Konungens enskilda vilja, sorn Nationens samfällda önskan. Orri än båda Stats-magferna sammanstämma i sitt omdöme, Ilan är dock icke föranlåten lemna sin Rådsherre-stol, förr än hans egen vilja, eller en synnerlig, så af granlagenhetens hofsamma betänklighet, som af formens derutöfver inlagda förhinder tillbakahållen, opinions-yttiing bjuder honom frångå sin plats i Högsta Domstolen. — Chefskapet för en gren af administrationen, eller inseendet öfver hela Justilia»-väsendet, således öfver Lagstiftningens behof cch Lagskipniugens gång samt, utom föredragning af ja Constitutions-Vtskottets Memorial N:o 3% alla .Departementets befordringsmål, Fäng vardén och ,den' Judiciaira pollcen — .hvartill Utan tvifvel hörer beifrandet af Domare-embets fel — framståiles såsom en salt, förenlig med Domarens kåll, lika sorn kräfde ej h vardera befattningen serskildt, så val i afseende på göromålens mängd, som olika beskaffenhet, sin man, eller kunde någondera af dem anses såsom bisak. — Ändteligen, utan uppdragen gi änseskillnnd emellan förbemälde 'Chefs-befattning oell JustitiaÄ-Cancefierens, hvilken, såsom det heter, kommer alt vidblifva sin egentliga bestämmelse, ätt föra allmänna åklagafe-talan — ehuru Hans i Grundbsgen utstakade verkningskrets vill vara vida rymligare, •—- skall det tillhöra' främste Ledamoten af Konungens Högsta Domstol, att i egenskap af Jnslitiae-Mmister med conlrolerande myndighet tillse, huru lag och rätt skipas i landet, härvid dock ingen ansvarig för hvad lian gör eller later. Så beskrifver sig den Cirkel, hvarigenom, i sirid med all ccmslitutionel fordran, en fullkomlig ansvarslöshet .c * ®
— At detta angelägna och magtpäliggande Werk rätteligen tilhörer dem, som dels dertil wunnit Riksens Höglofl. Ständers förtroende, dels, säsvm Rikets Ämbetsmän, hafwa egenteliga befattningen dermed, och såmedelst kunna äga närmaste kännedom, af alla de omständigheter, som derwid böra komma under nogaste granskning och öfwerwägande, är wisierligen en obestridelig sanning; Men det torde likwäl icke warda misitydt, hwarom jag jämwäl beder, om ocksä jag, ehuru icke warande innom nysiberörde befattnings-krets, tager mig friheten ödmjukast fälla nägot omdöme, angående för handen warande sakernas förhällande. Statens Casia eller Drätsel-Werk är icke allenast aldeles utblottadt, utan ock dsröfwer med högst betydeliga skulder belastadt: krigets fortsättning fordrar mera penningar än manliga. 692 Den 8 Augusti. liga utstplder och bewillningar kunna inbringa; och Landets Jnwänare äro i allmänhet, af det hittils förda krigets bördor, öfwer deras förmäga trpckte. Hwad är wäl i sadan belägenhet, ti! görandes? Icke gär det an, och huru vrättwist wore det icke, at lemna dem som redan hafwa at fordra hos Kronan, utan all betalning eller otilfredsställde? Och huru wädeligt wore icke det ä en annan sida, at, med åsidosättande, af alla möjelige penninge-ressorrrcerS sökande, för bristande penninge-tilgäng, nedlägga Swensta Wapnen och sämedelst förmindfka den wigt, som manligt motstånd och siridbarhet, troligen kan och-bör tilstpnda Riket wid nu a färde warande Freds-underhandlingar ? Jag har redan för mer än 2:ne mänader sedan wägat tilstprka:
Med storartad bildprakt skildrar skalden därpå den nya tidens uppfinningar. Men den krassa materialism, åt hvilken denna tid sträfvar, förskräcker honom. Snillet och tanken göra sig världen underdånig och uppfylla den med nya under, men hjärtat och känslan törsta och smäkta. Egennyttans och den giriga vinningslystnadens tid nalkas — sörjande höljer det skönas genius sitt anlete *. Det tyska fäderneslandet blifve konstena * Samma tanke bildar grundidén i » Venus im Exil&gt;.tillflygt; riktningen mot det ideella bar alltid utmärkt germanen. I hänförda toner hyllar skalden sitt fosterland och slutar med den profetiska hänvisningen pä Tysklands blifvande storhet. » Med oanzonen » Germanenzug » beträder Hamerling epikens omräde ooh skildrar i denna germanismena stolta apoteos sitt folks historiska mission. Men denna canzon, sä praktfull den än är, försvinner för Hamerlings nästa arbete som stjärnan för den uppg&amp;ende solens strålande ljus. I lord Byrons Dagbok finnes det bekanta stället: I awoke one morning and found myself famous! Hamerling skulle, om det hade legat i hans karaktär, väl haft rätt att använda denna sats om sig själf, ty hans » Ahasvérus i Rom » (utgifven 1866) gjorde honom med ett slag till sitt folks mest firade skald. Rom under Nerol — Det är handlingens skådeplats och tid. Världens mäktiga och prålande herskarinna och en tid full af otro och vidskepelse: antiken på genomgångsstadiet till kristendomen. I Rom med dess lustbarheter och grymheter uppträdde den vandrande judens 9pöklika gestalt. Nero och Ahasvérus, det är motsatserna som draga hvarandra till sig som den positiva ooh den negativa polen och framkalla en blixt, hvaraf hela den gamla världen flammar upp i det glödande skenet — Nero, kon stnärs tyrannen, som vill tömma lifvets bägare till sista droppen, och Ahasvérus, den fördömde, som icke kan nå den efterlängtade döden.
För åtnjutande af de nya pensionerna, borde tillika stadgas såsom vilkor: l:o Att lönfördelarne, hvarmed förstås lönoch tjenslgöringspenningar samt den löneförhöjning, som efter vissa års tjenstgöring tillfaller åtskillige civile Tjenstemän och Läkare, uti tvenne år uppburits af den pensionssökande, och denne deraf till Amiralitets-krigsmanskassan erlagt stadgade afgifter, hvilka, i stället för nu utgående 4, bestämmas till 6 procent af de nya pensionerna. 2:o Att, för erhållande al full pension, Amiraler af alla grader, Kommendörer och deras militäre vederlikar böra hafva uppnått 60 års ålder, men för öfrige militäre embetsoch tjenstemän af alla grader och korpser förblifva gällande den lefnadsoch tjensteålder, som i 1838 års reglemente för Amiralitets-krigsmanskassan föreskrifves, nemligen 55 lefnadsår och 30 tjensleår; dock med förbehåll, att alla de, som full pension undfå, skola vara skyldige att, efter erhållet afsked, uti sin grad tjenstgöra, när de, vid inträffande krig eller eljest förekommande större rustningar, till tjenstgöring vid Flottans stationer inkallas, Amiraler och Regemenls-officerare lill fyllda 65 år, samt öfrige militäre embetsoch tjenstemän till fyllda 60 år, hvaremot Flottans civile embetsoch tjenstemän, som ega delaktighet i nämnda kassa, först efter uppnådda 60 lefnadsoch minst 30 tjensleår, få komma i åtnjutande af full pension. 3:o Att, i afseende på rättigheten att undfå tre fjerdedelar af de nya pensionerna, de derom i förberörda Pensions-Reglemente gifna föreskrifter lemnäs utan annan ändring, än alt hittills medgiliia förmån att, sedan nämnda tre fjerdedelar af pensionen erhållits, få vid upphunnen ålder komma i åtnjutande af fyllnad deri, skall upphöra, äfvensom att militäre embetsoch tjenstemän skola, äfven då*de undfått afsked med dylik lägre pension, vara till den i nästföregående punkt för deras vederlikar stadgade tjenstgöring skyldige intill den lefnadsålder som, med afseende på dem, i samma punkt omfönnäles. 4:o Att, endast de af Amiralitets-krigsmanskassans delegare, som underkasta sig de i förestående punkter intagna sladganden, komma att tillgodonjuta de deri föreslagna pensionsförmåner och nu ifrågaställa löneförhöjningar; hvaremot de, som vägra att derpå ingå, få qvarljena med löner efter gammal eller nuvarande stal, samt vid afskedstagande! ålnöjas med derefter belöpande pensioner, i enlighet med nu gällande reglementets föreskrifter; och all de,
„På den dagen skolen J känna, att jag är i min fader, och J i mig och jag i eder“. „Att mitt är ditt och ditt är mitt, och jag är förherrligad i dem [de troende] ... Helige fader, håll i ditt namn dem du mig gifvit hafver, att de må vara ett såsom ock vi“. „Den som tror på mig, tror icke på mig, utan på honom, som mig sändt hafver, och den som skådar mig skådar honom, som mig sändt hafver“. Samtliga dessa ställen äro Jesu egna utsagor, och starkare och tydligare kunde han väl aldrig hafva vittnat, att hans enhet med fadren ej är specifikt olik den enhet, i hvilken hans lärjungar och alla troende lefva med honom och med Gud. Men när hafva ortodoxerna någonsin framlagt dessa utsagor till en förutsättningslös jemförelse med Joh. 10, 30, ehuru denna jemförelse borde påtvungit sig dem? Och när de, till stöd för sin lära, att Messias är absolut Gud, åberopa Paulus, ord: „Gud var i Kristus, försonande verlden med sig sjelf“ (2 Kor. 5, 19), synes det aldrig hafva fallit dem in att, till belysning af hans språkbruk, sammanställa härmed hvad han några rader ofvanför (vers 17) säger: „Om nu någon är i Kristus, så är han en ny skapelse“, eller „Edert lif är förborgadt med Kristus i Gud“ (Kol. 3, 3), eller mångfaldiga andra sådane ställen 51. Ytterligare betecknar sonen öfverallt sin relation till lärjungarne såsom fullkomligt analog med det förhållande, i hvilket han sjelf står till Gud. Vi anföra blott följande exempel härpå: „Såsom du hafver sändt mig i verlden, hafver ock jag sändt dem i verlden“. „Såsom fadren älskat mig, så hafver jag ock älskat eder“, Joh. 15, 9. „Jag är den gode herden och känner mina och är af mina känd, såsom fadren känner mig och jag känner fadren“. „Sannerligen, sannerligen säger jag eder: den som tager emot, om jag någon sänder, han tager emot mig, men den som tager emot mig tager emot honom som mig sändt hafver“.
Skri/velse N.o 296. 553 Första Afdelningen. Häradsoch Bergs-Tings-Rätter, Kämnersoch Hall-Rätter, Städernes Collegier och Förmyndare-Kamrar, Handels-, Handtverkssamt alla sammankomster, der Magistrats-person på embetes vägnar är närvarande. Andra Afdelningen. Lagmans, och Rådhus-Rätter, Magistrater, Consislorier samt Nedre Borg-Rätten. Tredje Afdelningen. Rikets Ständers Bank med dess Låne-Contor, Riksgälds-Contoret, Öfver-Hof-Jägmästaren och Öfver-Intendents-Embetet, Landtmäteri-, Controloch Jer 11-Contoren, Convoy-Commissarialet, Diieclionen vid Numer-Lolleriet, de i Riket varande Brandförsäkrings-Inrättningar, Directionen vid Riddarhuset och Rikets Ständers öfriga Cancellie-Directiöner samt Sjö-Assuiance-Compagniet och Sjö-Försäkrings-Rolaget i Stockholm. Fjerde Afdelningen. Riks-Marskalken, Öfver-Ståthållaren, Academie-Cancellerer, Landshöfdingar, Ståthållare, Befälhafvare vid Militair-Corpserne till lands och sjös samt Tull-District-Chefer. Femte Afdelningen. Hofoch Öfver-Rätler, Kongl. Maj:ts och Rikets Collegier, Förvaltningen af Sjö-ärendena, Stats-Contoret, Kammar-Rätten, Styrelserne vid Tulloch Post-Verken samt öfver Rikets Fängelsen och Corrections-Inlättningar, Sundhets-Collegium, Hof-Cancellers-Embetet, Riks-Archivet, Srraphimer-Oi dens-Gillet, Sjö-Assurance-Öfver-Rätten samt alla af Kongl. Maj:t tillförordnade Styrelser och Comiteer. Sjette Afdelningen. Justilise-Fördelningen och alla öfrige Expeditionerne af Kongl. Majlis Cancellie, Hof-Expeditionen samt Riddare-Syne-Rätter. Bih. lil R. Si.
Becänh. N:o 3. slottet af dessa Protocoll, att någon StatsMinister, Stats-Råd, Hof-Cancelleren, StatsSecreteraren, eller annan Ledamot af StatsRådet eller den Embetsman, som i Commando-mål Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Stats-Secreterare icke med oveld .— anmärkning blifvit gjord. 4i Tjenstgörande StatsMinistrar, Stats-Råd, J ustitiae-Råd, Hof-Canceller, Justitiae-Canceller, Justitiae - Ombudsman samt Stats-Secrelerare kunna ej säte och stämma —- — dertill berättigade_äro; —1 skottet af dessa Protocoll, att någon Stats-Rådets Lemot eller någon för tillfället förordnad Föredragande, eller den Embetsman, som i commando-mål Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Före d r a gande icke med oveld — —■ anmärkning blifvit gjord. §■ Stats-Rådets och Högsta Domstolens samtlige Ledamöter, äfvensom J u s t i t i ae -Ombudsman nen, kunna ej säte och stämma dertill berättigade äro; —- — —. Bil. t. Constitutions tJksk. Betänk. I grund af hvad 4:o
Vid de Bergslags-sammankomster, som till följd häraf blifvit hällne inom Heds och Gunnilbo socknar, hvarest endast vid pass 7 hemman egas af bönder, | mantal innehafvas såsom boställen och återstående 20 hela hemman tillhöra Bernshammars, Nona Gisslarbo, Jönsarbo, Uttersbergs och Skinskattebergs bruk samt Karmansbo och Ferna verken, hafva så väl samtlige Bruksegare som allmogen protesterat emot all förändring i ortens fastställde grundränta, under bestämdt påyrkande af deras i lagarne förvarade rätt att vid Bergslags-privilegierne allt framgent varda bibehållna, dels på grund deraf, att Heds och Gunnilbo socknar, hvilka draga ordinarie rotering lika med Landslagen, ingalunda erhållit Bergslags-frihetcn fftr tackjerns-blåsningens skull, hvilken hvarken tillförne varit der utöfvad eller hädanefter kunde, i brist af nödige malmoch skogstillgångar samt tjenlig lägenhet för masugns-byggnads uppförande åstadkommas, utan för bergverkens underhållande och betjenande med kohlning, körslor och arbeten, hvilken skyldighet af socknarnes hemmans-egare ännu uppfylldes, dels ock ytterligare med stöd af ett nu företedt Kongl. Bref af den 20 November i68.5, hvarmedelst, i anledningen af en då uppkommen fråga om ängsbergnings-skyldighet på ön vid Köping, förklarats: ”att som Heds och Gunnilbo socknar i den steniga Bergslagen voro öfverlastade med arbete, kohlningar oell körslor till bergverkens underhållande och fördrifvande, utaf hvilket arbete de ock merendels hade sin föda och uppehälle, och derifrån de icke kunde hindras; alltså skulle berörde socknar båd* då och i framtiden vara förskonade från ängsbergning pä ön vid Köping, samt iclie eller tvingas till några dagsverken vid Kungsör,” genom hvilket Kongl. Bref, såsom befriande socknarne från en skyldighet, som endast tillhörde Landslagen, deras bergslagsfrihet ansetts ytterligare godkänd och försäkrad.
Lungorna behöfva nämligen, för att ej läkningen i dem skall förhindras, sparas för all öfveransträngning, som sliter sönder såren; äfvenså hjärtat, som har att kämpa mot ett ökadt motstånd för blodströmmen inom lungorna på grund af den sjukliga processen i dem. I nästan alla länder ha inrättats dylika anstalter, ledda i hufvudsak efter Brehmers princip, med mer eller mindre oväsentliga förändringar. I genomsnitt visar statistiken från dem 2 5 % botade eller förbättrade — ett resultat, som nog kommer att utfalla ännu gynnsammare, då man lärt sig inse fördelen af att så tidigt som möjligt uppsöka dem. F. n. betraktas de ofta som sista tillflyktsorten. Så länge krafterna äro någorlunda goda och symptomen i öfrigt ej för besvärande, nöjer man sig med en eller annan månads vistelse på landet under den vackra årstiden — under vintern håller man sig hemma i de varma, väl ombonade, men ofta dåligt ventilerade rummen, blir ordentligt bortklemad oeh känslig för minsta temperaturförändrirjg och förlorar ofta under vintern vinsten af den korta sommarkuren. Nästa sommar åter en frist; och så släpar man fram sin tillvaro lika kostsamt, men utan de varaktiga resultat, som man kunde ha vunnit, om man på en gång tagit i med all energi och tillräckligt lång. tid. Att sommartiden bör afvaktas därtill, beror på en inrotad tro, att värme skall vara för lungsiktiga så nyttig och kyla så skadlig. Och dock har från de flesta fackmän på detta område framhållits den kalla luftens välgörande inflytande på hostretningen, aptiten och ämnesomsättningen inom organismen. Ej alla äro så ekonomiskt lyckligt lottade, att de kunna tillbringa hvarje vinter i de sydligare ländernas poetiskt beskrifna, men ofta tvifvelaktiga blomsterklimat. Flertalet gjorde nog bäst uti att härda sig för sitt eget lands, där de måste bygga och bo. Här vid Mörsils sanatorier tillra M o ra a * * ra a &amp; iP: cS fen O &lt;L&gt; •vi feo 12 R O Pl 01 m W Ü SI t » w * &gt; H s sa W 60 Ö O M - SO 5 C / 3 ta S™ c o
223 kraft och verkan upphäfne , utom hvad angår 8 §, af förstnämnde Kongl. Bref, sorn genom Kongl. Brefvet den 12 Januarii 1776 är lill efterrättelse ater upplifvad och hvarigenom blifvit stadgadt, att Gästgifvares, Hållkarlars och de Skjutsandes tredska , motvillighet och försummelse samt stegringar i Skjutslegan böra af Landshöfdingen pröfvas och med Laga bot bestraffas, och dels att, på sätt Actor rätteligen anmärkt, Anders Hanssons förbrytelse genom vised motvilja och tredska vid Courir-skjuts utgörande, icke varit af den beskaffenhet, att den bordt beläggas med det af Konungens Befallningshafvande derföre stadgade ansvar, såsom bade till beskaffenheten och till beloppet svårare, än som enligt Lag derå bordt följa ; men vid öfvervägande deraf: att 1734 ars GåstgifvareÖrdnirig omnämner rättigheten att stadga arbitralt straff för skjutsandes försummelse: att den till efterlefnad åter förnyade 8 §• af Kongl. Brefvet den 31 Maji 1763 förutsätter möjligheten af den händelse, att dylik förbrytelse bör med kroppspligt bestraffas: och att Kongl. Brefvet den 9 April 1766 , hvarigenom Konungens Befallrungshafvandes pröfningsrätt i slika frågor är utsträckt derhän , att belägga den brottslige med Tolf par spö, blifvit, ehuru genom Kongl. Förklaringen den 11 December 1766 upphäfvit, infördt uti 1S07 års Samling af gällande Författningar och Stadgar: har Kongl. HofRatten ansett icke allenast föreskrifterne angående sadane förbrytelser , sorn Anders Hanssons i fråga komne, vara så obestämde, att de lemna rttm för olika begrepp och tydning, utan ock öftige 224 JustitiaOmbudsm.
Då den skyldighet, som i § 35 blifvit ålagd befälhafvaren, nemligen att meddela redare, befraktare, aflastare, lastcmottagare, bodmerilångifvare, försäkringsgifvare och försäkringstagare skriftligt utdrag af dagboken “när de det åstunda1', skulle blifva mycket betungande för befälhafvaren om den allt för ofta tages i anspråk, hafva ldikets Ständer ansett, att i detta afseende vore håde billigt och tillräckligt om befälhafvaren blott ålåge att vid anfordran tillhandahålla nämnde vederbörande dagboken, hvaraf de sjelfve må ega att ombesörja de utskrifter de kunna åstunda, i enlighet med hvilken åsigt §:ns redaktion blifvit i erforderlig mån ändrad. § 37. Rikets Ständer hafva ock funnit den i § 37 befälhafvare ålagda skyldighet, att, vid timad olycka eller skada å fartyg eller gods, afgifva protest för sjöförklaring, böra underlättas i så måtto, att den i §:n uttryckta skillnad emellan staden och landet blifvit utesluten och befälhafvaren berättigad att uti ifrågavarande afseende anlita den Notalius Publicus. Magistrats-Sekreterare, Tullkammareeller Kronobetjent, han för ändamålet beqvämligast finner, utan afseende derå om olyckan eller skadan egt rum på stads eller landsorts område. § 42. I § 42 förekommer stadgande, angående befälhafvares rättighet att, under uppgifvet förhållande, upplåna penningar eller försälja af lasten för fartygets behof.
BondSeglationen således af verklig nytta, hvarföre ock efter min tanka vid HandelsTractatens förnyande dess fortfarande såsom ett nöd. vändigt vilkor å Svenska sidan torde böra yrkas. I yttrad förmodan, att Finska öppna Bondskutor skulle tomma begifva sig härifrån till Tyskland och Preussen, torde Herr Tham äf. ven irrat sig. Enligt ännu gällande författningar äger Finska Allmogen ej rättighet att segla till andra orter inom Östersjön än Sverige, hvilken rättighet efter Finlands införlifva nde med Ryssland naturligtvis blifvit utsträckt till dess Östersjö-hamnar, utan att densamma likväl begagnas annorstädes än på Estländska vallen af kustboerne i det gent öfver belägne södra Finland. Andre än Finska SjöStäderna och i grund af Adelige Privilegierne Frälsemän idka ej sjöfart på Tyskland med egne Fartyg. Vid efterfrågan har man jemväl upplyst mig, att några Finska tomma fartyg ej blifvit till Tyska Orter härifrån förpassade, och jag känner i öfrigt för egen del att Finske Städers och Frälsemäns Fartyg med laster af Skogseffecter, utan att anlöpa Sverige directe afgå till Preussiska, Mecklenburgska och Danska hamnar, samt Löbeck , hvarifrån de med varor eller ballast samma väg återkomma. Enligt mig meddelad upplysning hafva Finsks till Stockholm ankomne Fartyg år 1S20 varit 1030; år 1821 1073 och tår 1822 H19* Den 25 Martil. 9*>5 Finska Seglationen har således de sednare åren varit i tilltagande. Ett sådant förhållande bevisar likväl icke en större handelsvinst för Finland och en dermed förenad större underbalance för Sverige. Såsom jag anmärkt har skillnaden i export och import icke varit allt. för betydlig nästlsdit år, ehuru Sjöfarten detta år varit lifiigast, hvilket torde härröra deraf, att Finnarnes fordna förnämsta exportvara Råg ej inkommit, att ved hufvudsakligen utgjort lasterne ochatt Finske varorne i allmänhet fallit i pris.