Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad de öfriga industrigrenarna beträffar, så kan jag för min del ingalunda anse det lämpligt, att en Kongl, person ingåfve sig i företag, som i allmänhet äro förenade med ekonomiska vådor; de Kongl, prinsarne äro för högt upsatte personer för att underkasta sig sådana omständigheter. Då, som förut är nämndt, de Kongl, personerna genom grundlagen äro bundne i valet af sin verkningskrets, och som del väl måste vara hvars och ens önskan, att de Kongl, personerna, befriade från ekonomiska bekymmer, måtte egna sin tid ål bildande sysselsättningar för att blifva användbara till fäderneslandets tjenst, så kan jag icke frångå den grundsats, som fordom gjorde sig gällande, och som jag ännu hoppas förefinnes, nemi. ö«n 11 Februari f. m. wera!, att det verkligen är Statens skyldighet att förse de Kongl, personerna med sådana anslag alt de deraf kunna lefva. Om beloppet af dessa anslag kan man naturligtvis vara af olika mening. Men jag tror dock ej, att man på de Kongl, prinsarne kan tillämpa den sats, Hr Stjernsvärd nyss framställt, att Statsanslagen borde vara lämpade efter de arbeten individen utför. Till en början kunna alla arbeten med hvarandra ej jim föras. T. ex. en högre embetsman arbetar måhända ej mer eller flera timmar iin en och annan lägre, men man måste dock taxera hans arbete något högre. Arbetenas olika art och den olika grad af kunskaper, skicklighet och erfarenhet, som för dem erfordras, bestämma här skilnaden. Hr Stjernsvärd har dock antagit arbetsqvantiteten till utgångspunkt för sin jemförelse, då han vid förra Riksdagen, som han nyss nämnde, till grund för sitt yrkande på förhöjning af H. K. H. Kronprinsens apanage, då han lörestod regeringen, åberopade de ansträngande göromål regeringsbestyren kräfde. Men för denna beräkning ligger ett alltför godtyckligt moment till grund. Kronprinsens och Konungens arbete, om ock syftande till samma mål, kunna ej med hvarandra jemföras; endast storheter af samma slag kunna roed hvarandra mätas. För anslagen till den Kongl.
»Drick en tår varmt», sade hon, »dä ska’ göre er godt.» Jon Karls mor bjöd till, men darrade så att koppen flög längs efter golfvet. »Herre Jesses – barnkräka – ja’», mumlade hon – »vi få stanne – pängar – karlen min – handelsman –» Hon började gråta och skratta på en gång, halsen drogs ihop af kramp. Tyst förde mor henne in i lillkammaren och gaf henne den vård hon så väl behöfde ... Far var skarp, men fjärdingsman var skarpare ’den här tiden på dagen’. Torpet blef Jon Karl mors för ’evärdeliga tider’. Åter var det kväll, och åter låg huset i mörker. Ungfolket satt nu som i går för sig själf i köket, och åter tycktes tystnaden ha glömt sig kvar därinne. Men nu var det Erik Albert, som satt vid spisen och ’tänkte’, Hanna sysslade vid byrån med lill Karls kläder, fast nog var det tydligt att händerna arbetade utan att sinnet följde med. Det kändes så ’konstigt’ för Erik Albert. För första gången i sitt lif hade han fått ett så starkt intryck, att det verkat på hans reflexionsförmåga. »Dä va ändå märkligt, att den ena människan kunde göra den andra så ända gla’.» Det var hvad som trögt och oupphörligt vände sig i hans hufvud. »Ja’ tänk’ dom sof godt i natt», sade han slutligen, mer som en fortsättning på sina egna funderingar än för att säga något. Hanna teg. Erik Albert började fundera igen. Sex människor som hadde fått bärgning – mat och drick å allt – för evärdelig tid. Hadde dom själfva behålli’ pängarna, så hadde bara dom själfva vari glada, å nu va alla sex glada för två hundra. Pängar blef mer att ge – nej – han mente pängar blef mer att ge – om man gaf – hadde man mer ... Här gick det alldeles sönder för honom. Ja, konstigt va dä, dä va visst å sant! I detsamma lade Hanna armarna på byrån och började gråta, som om hjärtat velat brista. Erik Albert reste sig förvirrad. Sådan hade han aldrig sett hustrun förr. »Dä va så stora pängar», snyftade Hanna. »Ja’ kan int’ hjälpa’t.
Af dessa skäl anhåller jag, att Bidderskapet och Adela täcktes bifalla hvad de förenade Utskotten i denna del tillstyrkt. Herr Lefrén' Jag ber örn ursägt, för det jag nödgas framställa motsatsen af hvad deri sist talande värde Bedareoten yttrade. Jag har aldrig funnit, och trodde ej eller nu att rättigheten att betala sex procent i sedlar skulle anses annorlunda, än som om låntagaren erlade två procent i silfver, antingen man för sedlarne finge mer eller mindre af denna vara, utan förmodade, att de två procenten i specie alltid skulle afskrifvas, lika ehvad iic]vidationssatt låntagaren än begagnade. Jag kan således icke föreställa mig något krångel i räkenskaperne genom en dylik åtgärd; ty oin t. e. 33 år Den 3 q September f. ;«< erfordrades att fullt inbetala lånet med ränta, korame ju ^ hvarje år att afskrifvas. Och någon skilnad vöre ej i fråga, antingen låntagaren erlade två procent i silfver, eller ock jkctinme med sex Riksdaler i sedlar, och begärde att Banken ville i hans ställe uppköpa silf-, ver, Rå sådant sätt kunde ju icke någon shillings" eller runstyeksberäkning komma i fråga Utan när de 33 åren vore tilländalupne, vöre liqviden slutad, utan afseende på om lånta* garen någon elle? några gångar betalt med sedler eller icke Friherre Björnstjerna: Då jag visserligen till en del förenar mig med Grefve af Ugglas derom, att det leder till ordning att räntan å fastighetslånen erlägges i silfver, tror jag likväl den hufvudsakliga omständighet härvid böra iakttagas, att ett sådant liqvidations sätt icke bär ega rum, i händelse coursen går öfver 144 skilUngarJag hemställer hvilken klok hushållare eller omtänksam fajer skulle göra lån å sin egendom emot vilkor, att räntan ali* tid och i alla omständigheter skulle utgå i tolfver. Han kunde ju blott ställa sina efterkommande, , att fa betala tio procent, och låneanslaget skulle på sådant sätt blifva en snara, ett förderf för jordbruket i ställe att vara en fisa och lättnad.
För handläggning af den ifrån samtelige Riks-Stånden till Statik Utskottet återremitterade frågan, angående af Kongl. Majit äskadt extra anslag till godtgörande af Cabinetts-Cassans skuld, anser Utskottet af nöden att erhålla bestämd förklaring, huruvida Utskottet må ega att, utan den inskränkning, som afses uti Tit. skrifvelse af den 10 sisth Januari, till Rikjsts Ständer framställa innehållet af bemälde Cassas, Utskottet redan delgifne, räkenskaper, för en del af den tid, hvarunder den ifråga - Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 489. 7 komne bristen uppkommit och fortgått, samt att derjemte undfå del af följande handlingar, nemi: j:o Den uti Cabinettet förda Cassa-Bok öfver inkomster och utgifter från och med år i8i5 till och med sisth år, jemte tillhörande verificationer, hvaribland aj) Conto-couranter och correspondence ifrån och med år i8i5 ifrån de Handelshus, med hvilka, enligt räkenskapernes föranledande, Cabinettet sedan längre tid tillbaka haft penninge-transaclioner, och som lemnat Cabinettet försträckningar; men åtminstone ifrån de Handelshus, som äro specificerade uti det Utskottet delgifne räkenskaps-sammandrag för år i836; b) det angående lånet hos Herr Smith, Paine et Smiths i London upprättade contract; c) de redan inlöste och dödade obligationerne för nämnde lån; dj) de protocoller eller handlingar, hvarigenom Cabinetts-Cassan blifvit auetoriserad till bestridande af utgifterne för Herrar Grefvarne mon Stedingksj Brahes, Löwenhjelms och Mörners beskickningar till Ryssland och England, samt bemälde Herrars derför afgifne räkningar och qvittenser. 2:0. De Kongl. Majrts Nådiga Beslut, hvarigenom vederbörande blifvit bemyndigade alt ingå de serskilda transactioner, hvarigenom Cabinetts-Cassan tid efter annan erhållit penninge-försträckningar; 3:o. De Kongl.
Om en homoiusiansk kejsare ånyo komme på thronen, så skulle allt förändras till Petros’ fördel. Hans namn var redan kändt i Rom. Det gällde nu att outtröttligt fortsätta den en gång började missionsverksamheten derstädes. De penningmedel, han dertill egde, vore icke ansenliga; men den nästan fanatiska tillgifvenhet, hvarmed han uppbars af sina anhängare, vore en desto mägtigare rörelsekraft. Han ville ingalunda förtvifla om framgången. Han kunde icke tillfredsställas med mindre än herrskarstolen i Petri katedral, och när han vunnit den, skulle han också samla tyglarne på verlden i sina händer. Allt berodde i sista hand på längden af Juliani regering. Men Petros kunde icke föreställa sig annat än att denna skulle blifva ganska ovaraktig. Om ej den hedniske kejsaren förlorade sitt lif i någon af de faror, som omgåfvo honom i kriget, och för hvilka han oupphörligt utsatte sig, så måste han förr eller sednare falla för någon lönnmördare. Det fanns, det visste Petros, Kristianer i hans egen lifvakt, hvilka hemligen traktade efter hans lif. En skicklig giftblandare hade nyligen fått anställning i det kejserliga köket. Detta visste Petros äfven genom sina vänner i Antiokia. Tyvärr spisade Julianus af sina soldaters enkla kost och medförde inga särskilda kockar på sitt fälttåg. Men när han en gång återvändt från kriget, så skulle det väl någon gång hända den besynnerlige mannen, som parade krigarens försakelser med filosofens, att han ville smaka en efter konstens reglor tillagad kejserlig måltid. Då vore ögonblicket kommet för den nyanställde kocken att förvärfva sig himmelens och jordens bifall. Lyckades han i hemlighet undanrödja kejsaren, skulle hans namn i tysthet välsignas: blefve förehafvandet upptäckt och bestraffadt, så var han af patriarken i Konstantinopel tillförsäkrad en plats i helgonens strålande krets. En serskild dag i året skulle då uppkallas efter martyren, och denne i alla tider blifva föremål för fromma Kristianers dyrkan. Men misslyckades slutligen alla dessa anslag mot Antikrist, så hade Petros beslutat att se till, hvad han sjelf kunde uträtta.
Om Mjöl qvarnarnes antal och stenpäron dervid upplyser statistiska tabellen. De invid Götha eif belägne och en del andra qvarnar, som hafva oafbruten vattentillgång alla årstider, äro i synnerhet indrägtiga; och mjölqvarnarnes afkastning i det hela måste så mycket heldre vara i stigande och ganska betydlig, som sädeskonsumtionen årligen ökats i bredd med en tilltagande befolkning; men att approximatift bestämma qvarnafkaslningens totalbelopp later sig ej göra med grund af tillgänglige upplysningar i ämnet. f) Binäringar. Jagt idkas vanligen mera till nöje och tidsfördrif, än såsom binäring; dock kan den någon gång, i synnerhet hvad beträffar rofdjursjagten, lemna bidrag till idkarens försörjning. Fiske tili husbehof gagnas i alla delar af Länet, hvarest sjöar och vattendrag lemna tillfälle dertill. Mera betydligt och äfven till afsalu idkas fisket i Wenern och Götha eif, der äfven lax fångas. Biskötseln idkas mer eller mindre i nästan alla delar af Länet, förnämligast söderut, dock icke heller utan framgång på Dahlsland. Partier af vax kunna således årligen försäljas utom Länet tili Stockholm och Götheborg. Tjärn och Bäckbränning bedrifves i smått pä några ställen å Dahlsland och annorstädes, hvarest tjäruvirke efter nedfälld skog finnes; dock sådant endast till husbehof och afsalu åt grannar. 22 Kolning för jernbriiken, der sådana finnas, och i öfrigt för afsalu i städerne utgör en för allmogen vigtig binäring, synnerligen på öfra Dahlsland. Körslor för jernbruk^- och sågverksrörelsernes behof, samt forsling af köpmannagods emellan Götheborg och uppstäderne i vestra delen af riket kunna anses såsom binäring för invånarne i vissa trakter af Länet.
Livijns enka, Beata Sophia Löwenborg3- under hennes återstående lifstid, så länge hon förblifver i enko-stånd, å allmänna Indragnings-Staten upppföra ett årligt anslag af 600 R:dr, att utgå ifrån 1845 års början. Hvilket Rikets Ständer få hos 1£. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 Januari 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Jan» 1845. Preste-Ståndet den ii Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 Bikels Ständers underdåniga Skrifvelse, angående befrämjandet af smärre handaslöjder. (SiaIssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Uti. N:o 14.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betraktande förekommit, alt folket inom flera orter i Sverige, synnerligast der jordmonens ofruktbarhet eller climatets hårdhet nödga allmogen att söka annan utväg för sin bergning, än den, brukningen af jorden erbjuder, eger en särdeles fallenhet för handaslöjder, genom hvilka det ock under svårare år varit i tillfälle att till en del bereda sig bergning. Uppmuntrandet af dessa slöjder och af husfliten i allmenhet anser Rikets Ständer vara af stor vigt, synnerligast om derigenom kunde motverkas införandet af utländskt kram, som, ehuru det lika val här i SveBih. till R. St. Prot. 1845. ro Sami., t Afd. 13 g8 Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
Är i8vr förständigade Konungen BankoFullmäktige, at sädana hinder mött den af Rikets Ständer föreffrifna Realisationen, at han, genom anledning af Rikets Ständers underdäniga flrifwclse af den 1.5 Junii ,8oo', warit betänkt at densamma efter en annan metod werkställa; hwarföre Konungen infordrade Banko-Fullmäktiges yttrande, huruwida ett förslag, at med tretiotre och en tredjedels procents rabatt realisera Kreditsedlarne, hwilket Konungen redan beflutit följa, kunde enligt de för Bankoförwaltningen i allmänhet stadgade Författningar och Instruktioner werkställas. Banko-Fullmäktige swarade härä, at de ej ägde nägon annan autentik kännedom af Rikets Ständers - 443 Den 26 Julik. Vers äberopade underdäniga Skrifwelse af den is Junit i8oo, än genom Konungens Nådiga Bref, och ar det, genom Banko-Utskottets Reglemente af den 14 Junie samina är, more dem anbefaldt, at endast stätta sig den af Rikets Ständer föreskrifna planen Lill efterrättelse. Konungen förklarade derefter, at som Rikets Ständers underdäniga Skrifwelse warit af ett sednare datum, än Banko-Utskottets utfärdade Reglemente för Fullmäktige, kunde Banko - Fullmäktige ej derom äga nägon kunskap, samt yrkade at Realisationen efter de nya fastställda grunder skulle företagas. Banken ägde allenast at yttra sig , huruwida den efter desta grunder af Banken, enligt ve för Banko-Förwaltningen gällande; föreskrifter, kunde werkställas, och huruwida Banken kunde anse sig säker med de werlar och lofwade silfwerleveranser, som Konungen wille till Banken öfverlemna, i stallet för det redbara silfwer Rikets Ständer föreskrifwit, at genom förmögenhcts-afgiften Banken skulle erhålla.
Men ERIK. ju inte för mormor... Åh ja! åh ja! Men det är ju sant, vi få LEK-KAMRATEN. och derför gå vi nu innan hon åtrar sig. Kom då! THYRA. Jo, mormor har sagt att hon helst såge Er fria, Dörren i fonden öppnas; man ser utanför en solbelyst gulnad rågåker med Blåklint och Prestkragar. LEK-KAMRATEN. Åh så roligt! Åh... Kom barn! Ut i solen att fröjdas åt lifvet! THYRA. han skall stanna här i mörkret? Få vi ta katten med oss; det är så synd att TREDJE AKTEN LEK-KAMRATEN. Ja, om han vill följa med Er! Locka på honom! ERIK OCH THYRA gå mot dörren, solkatten följer dem på golfvet. ERIK. Nej se så snäll han är! Jollrar till solkatten. Kisse Misse Plurre Murre! LEK-KAMRATEN. kommer han inte öfver tröskeln. Tag honom på armen nu Thyra för annars får solkatten på armen. ALLA ut; dörren stänges af sig sjelf. THYRA Paus. Lagmannen in med en lykta. Lagmanskan med riset. LAGMANSKAN. plågad af solen. Här är svalt och skönt, och så är man inte LAGMANNEN. Och tyst är det också. Men hvar äro ungarne? De söka efter barnen. ADVENT LAGMANNEN. Jag tror att de tagit oss på orden. LAGMANSKAN. Du vet talte bara till Dig på slutet. LAGMANNEN. Oss? Märk att jag lofvade ingenting, för han lyda, för jag vill inte ha något spektakel mera med Det kan vara, men den här gången måste vi hagelskurar och sådant. Emellertid här fins inte barnen, och de komma nog igen när de bli hungriga LAGMANSKAN. Och då gratulerar jag dem! Nu spökar det igen! Riset ryckes ur hennes hand och dansar bort bakom ett fat. LAGMANNEN. Du vet! säger. Jag för min del törs inte göra nå- Nå men så foga Dig då, och gör som han got orätt mer. Vinet på marken är förstördt, och
Stats-Utskottet, som icke funnit något att erinra emot hvad Fullmäktige rörande meranämnde handlingars utdelning eller framtida förvarande m. m. yttrat och föreslagit, får alltså, i öfverensstämmelse, dermed hemställa, att Rikets Ständer, i afseende på användandet eller förvarandet af de kompletta exemplar utaf Riks-ståndens protokoller och dertill hörande bihang, som redan blifvit eller under och efter denna Riksdag varda till Riksgälds-kontoret öfverlemnade, måtte meddela föl jande beslut och föreskrifter, samt att dessa måtte komma att tillämpas ej allenast under mellantiden intill nästa Riksdag, utan äfven framgent intill dess Rikets Ständer finna för godt annorlunda besluta och förordna, nemligen: l:o Innan någon utdelning af dessa handlingar får verkställas, böra minst sex exemplar hos Riksgälds-kontoret innehållas och afsättas, för att derstädes vara att tillgå för framtida behof eller upplysningar. 2:o Utaf de derefter öfverblifna protokollsoch bihangs-exemplaren bör, så vidt tillgången medgifver och derest dessa handlingar icke förut blifvit för samma embetsmyndigheters eller inrättningars räkning utlemnade, ett exemplar, efter skeende vederbörliga reqvisitioner, tillhandahållas: a) hvar och en af Stats-departementernas Expeditioner, äfvensom Juslitiae-Revisions-Expeditionen; b) hvart och ett af de Kongl. Kollegierna; c) Rikets Ständers Justiliae-Ombudsman; d) Rikets Ständers Bank samt dess låne-kontor i Götheborg, Malmö och Wisby; e) Öfverståthållare-Embelet samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i hvart och ett af Rikets län; f) Kongl. Bibliotheket här i hufvudstaden ocb Riksarkivet samt Universiteten i Upsala och Lund, jemte hvarje annat med bibliothek försedt allmänt läroverk eller vetenskapligt samfund. 3:o
Hr Lagerhjelm: Om sjelfva saken tyckas alla vara ense. Det är således endast tvist om formen. Ämnet är väckt och måste afgöras nu eller efter bordläggning. Under eliscussionen hörde jag icke ens Frih. Palmstjerna yrka ovilkorligt bifall till 2y:de punkten; och då Hr Landtm, gjorde propos. derå, kunde väl icke denna besvaras med nej, tvärtemot hvad alla önskade. Tillägget är endast ett fullständigande af den antagna punkten; och hvarföre kan man val icke få deröfver särskildt besluta. Hr Rosenblad: Jag instämmer med dem, som anse, att Hr Nordcnanckars föreslagna tillägg icke numera kan införas i 27:de punkten. Det innefattar ett särskildt ämne, hvaröfver R. o. Ad. efter godtfinnande kan besluta. Frih. Cederström: Då fråga uppstod om ett tillägg till 2y:de punkten, och denna fråga begärdes på bordet, faller det af sig sjelf, att såväl den väekta frågan som sjelfva punkten bort hvila. Då emedlertid beslut öfver den sednare och till antagande af densamma, sådan den är, blifvit fattadt, har i och med detsamma den förra förfallit. Hr von Hohenhausen: Det är Hr Nordenanckars motion, rör:de användandet af Bankens vinst före år i835 samt hennes skyldighet att ersätta Riksg.cont. någon viss summa, som jag begärt på bordet. Hvad åter angår det af Hr Cederschjöld föreslagna tillägg, har jag icke begärt detta på bordet; men jag har i afseende derå förklarat mig hysa samma öfvertygelse som Frih. Ehrenborgh, att nemi. Banken sjelf behöfver sin vinst. Hr Tham, Wolrath: Då R. St vid sista riksdag beslöto, att Banken skulle till Riksg.cont. öfverlemna åtskilliga anslag, som förut från Banken directe disponerats för Götha canal <3tc., bestämde Ständerna en summa af 200,000 r:dr såsom den, hvilken årligen borde fran Banken till Riksg.cont. förskottsvis utgå, med vilkor, att om behållna vinsten icke belöpte sig till nämnde summa, skulle Riksg.cont. återbetala, hvad det för mycket uppburit.
L» rr cr rr rr cr r ^2 cr - rr rr G ^7 8i rr »- ,o> c: <2) « 'L - > « -«2 »O L L Q. r-» ^§) ^ L -or or r^-> !2 — ^ Q rr cr ^ rä <2 r - <> O or r o - -C 0? c« O o O 'Ti' -«2 <2 <2 « ^ ^ ^ ^ L2 L^2 -o <2 v<2 « >Q vr.^ ^ 'L ^ rr". - 77 ^r k« — C>> O O o 8 0 (> L-» <s G ! «^> ^ ! ^o ! ^ L - L'ä 'L T L-> °« — L». >Q ^ F 7^' ^ Z « N? O O O z Q Q 0 QO O - O > O - 0 O O >0 ^., L « r^ Z cs7U JK ^ o ««, 2 l <2) cr ^> § ^ ' L-7 ^ °-Z G «ä^ ^L2> <i7r -c - ^ <2 <2ä -— G !L> Och p-.ttUigare de nu sist pä lika sätt tili utgiswan - r>. ro o c> S or ' x. O kr o O O O O Ö> <7-1 O o o o o <x> v O O 0 O O e7 O O O O O c» cr D. <2 Lr Ä) r^» L2 ^ ^2. i°<2 K«L» r2 L-> ^ § -§ ^ O Z Vx LÄ «) -Lr K cr <2 22 <2) «r L»- LL 22 - 22 A 22 <2 K » o — L2 >^ «« ^ ^ -O »O L». <2 r-» <r .r - xr o K-1 D' L <r -o >c> o <r /2. o«r O o ^ c>5 Q» >5) «3 r^ <^> <2 5 ^ <7, ^ ^ ^ <7i 2 r^- U7 -«» ^ c: ^2 « <-7 >L >L8> « K s c> or i'^> k^» O V5) ^> e> 22 o «2) L 22 Lcr <2) <2 /Ä 2L ^ -r: <2 «-> O ^ L^ "2 L2 c2 ^ L2 ^ ^-1 Q L-.
3:o atl stämpel-afgiften å spelkort matte höjas till 50 öre R:mt för hvarje kortlek och elen sålunda bestämda tillökningen af 12|- öre till lasarettets underhåll anslås. b) af Herr J. G. Schwan, som Yrkat, bland annat, hvarom nu ej är fråga, att Rikets Ständer, tili gäldande af den skuld lasarettet åsamkat sig för de 4 åren 1854— 1857, mätte bevilja 28,000 R:dr R:ko, atl med Udel eller 9,333 R:dr 10 sk. utgå tinder hvartdera åren 1858, 1859 och 1860, saint särskildt för lasarettets och sjukvårdens framtida uppehållande från och med 1858 anvisa 10,000 R:dr samma mynt utöfver det hittills såsom ersättning för tullen af tobak, för det indragna lotteriet och för Finska tolagen al’ statsmedlen lemnade bidrag till enahanda belopp. Att Serafimer-ordens-lasarettet, antingen denna stiftelse betraktas såsom sjukvårds-inrätlning eller såsom praktisk undervisnings-anstalt för blifvande läkare, intager ett utmärkt, måhända det främsta rummet bland dylika inrättningar i Sverige, erfordrar ej bevisning. Dess vigt, betydelse och oumbärlighet för landet torde icke heller ifrågasättas och frikostiga gåfvor samt Rikets Ständers välvilliga bidrag ådagalägga jemväl nogsamt del allmänna bemödandet för upprätthållandet af en institution, som städse utöfvat en vidsträckt och berömvärd välgörenhet. Att äfven denna, likasom öfriga offentliga inrättningar, måst erfara verkan af den dyra tiden, samt att den betydliga prisstegringen, hufvudsakligen å iifsförnödenheter, åstadkommit rubbning i förhållandet emellan inkomster och utgifter, större i samma mån verkningskretsen varit vidsträckt, finner Utskottet naturligt, på samma gång Utskottet inser vigten och nödvändigheten deraf alt åtgärder vidtagas hvarigenom dylika missförhållanden för framliden, så vidt möjligt är, må förekommas. Hvad nu angår här ofvan omförmälta förslag och beträffande först Kongl. Majrts
Till Statsoch Banco-Utskotten : Anders Larssons från Upsala Län motion, att Privat-Bankernes Assigliationer och Depositions-bevis må i Kronans uppbörd antagas. Till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: l:o Anförande af Maths Persson från Stockholms Län, rörande ändring i nu gällande Skiftes-stadga, jemte dervid afgifne yttranden; 2:o Gustaf Bernhard Appelc/vists från Blekinge Län motion, angående ändring i Kongl. Förordningen den 1 Augusti 1805 om skogarne i Riket, samt 15:de Capitlet 1 §. Byggninga-Balken, m. m.; och 3:o Magnus Perssons från "Wermlands Län motion, angående Nämndemäns rättighet att vara befriade från skyldigheten att deltaga i kronoskjuts. Till Statsoch Bevillnings-Utskotten: Grefve Anckar svär ds, Carl Henric, från Höglofl. Ridderskapet och Adelil communicerade motion, att, i händelse Rikets Ständer skulle besluta hemmanlalsräntans upphäfvande, men ett sådant beslut af Kongl. Majit icke sattes i verkställighet, Rikets Rtänder då måtte förordna om inställande af all personel bevillning efter lista Artikeln Bevillnings-Förordningen, samt bevillning för fastigheter efter 2:dra Artikeln i samma Förordning. S. D. Jemte det Bonde-Ståndet, genom nu fattadt beslut, antog ett af Hans Jansson från elfsborgs Län den lia i denna månad ingifvet, uti härhos foga dt memorial intaget, förslag till underdånig skrifvelse till Kongl. Majit i anledning af Hans Majits Tal till Rikets Ständer på Rikssalen vid Riksdagens öppnande, öfverenskom Ståndet att, genom serskild deputation, detta sitt beslut öfrige respective Riks-Stånden tillkännagifva och dem inbjuda att med 38 Prot. Utdr. d. 1Q Februari l84-0- Bonde-Ståndet sig förena uti den af Ståndet för Dess del sålunda beslutade underdåniga skri! velse. Den 19 Februari 1840 f. m.