Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kungörelse, angående en med Hans Maj: t Konungen av det förenade riket Stora Britanien och Irland avslutad Traktat till Slavhandelns avskaffande. Stockholm den 21 juli 1825. Den 6 november förlidet år avslutades en traktat mellan Oss och det förenade Riket Stora Britanien och Irland angående avskaffandet av slavhandeln. Redan den 7 februari 1822 förordnade Vi om detta. Vi vill på det uttryckligaste sätt, för alla Våra undersåtar förnya detta förbud, att på något sätt delta i negerhandeln och ställa sig till noggrann efterlevnad till kungörelse och traktat, att förekomma denna för mänskligheten vanhedrande handel. Stockholm den 21 juli 1825 CARL JOHAN Seglationsordningen. Stockholm den 21 juli 1825 Vid sista riksdagen föreslog Ständerna åtskilliga förändringar i Seglationsordningen av den 12 juni 1820. På grund härav och vad som förekommit i verkställigheten av författningen samt till följd av den utfärdade förordningen mot olovlig inoch utförsel av varor, har Vi funnit för gott, att upphäva den gamla författningen och införa följande Seglationsordning. Kapitel I Om vad Skeppare har att iakttaga, innan han till inloppseller lossningsort ankommit. § 1 Svensk skeppare har skyldighet, att då han på utländsk ort där svensk konsul finns inlastat varor, uppvisa ett undertecknat duplikat av manifestet över sin laddning samt sammandrag av fraktgodssedeln. Dessa handlingar bör tullkammaren i inlastningsorten eller den skeppsmäklare, som ombesörjer skeppets clarering, ha intygat, så att uppgifterna stämmer, vad beträffar beskaffenhet, antal, nummer och märken, med vad som är uppgivet i angivningsinlagan. Sedan konsuln granskat och funnit handlingarna riktiga, sätter han sitt ämbetssigill och återlämnar handlingarna. § 2 Lämnar skepparen inte dessa uppgifter eller ger fel sådana bötar han 300 riksdaler. § 3 Seglar skeppare i svenskt vatten eller ankrar vid kusten eller i skärgården, är han underkastad tillsyn av kustoch skärgårds bevakningens tjänstemän. Bevakningsmannen har rätt att gå ombord och erhålla kännedom om fartyg, last och resans bestämmelse. Han skall följa fartyget till lossningsorten inom bevakningsdistriktet eller försegla lastens förvaringsrum.
Jag är icke nog hemma i riksdagsformerna för alt vela huruvida de beslut, sorn af två andra RiksSl. blifvit fattade, redan algjort frågan, så alt den egna sedelulgifningsrätten kan anses vara för privatbankerna förlorad. Baneoölsk. blir i tillfälle alt pröfva del ena förslaget med det andra. I afseende på detaIjaiimärkniugar vid delta förslag får jag förena mig med den, som blifvit framställd, alt åliggandet för privatbankerna att hos Riksbanken göra insatser i silfver endast skulle vara ett chartek. Del kunde likväl i det afseendet vara gagnelig!, all det inverkade fördelaktigt på den allmänna opinionen. Någon annan betydelse äger den i min tanka icke. Hr von Hohenhausen samt Hr Rosenblad hafva emot privatbankerna anmärkt den llucI ua lion, som ä t följ t deras rörelse. De hafva såsom exempel derpå åberopat förhållandet i England; men jag ber att fä fästa uppmärksamheten pä, alt den obegränsade sedelrörelse, som äger runi i England, är för vära banker förbjuden. Jag kan icke neka, alt vid forsla stiftelsen af dessa inrättningar den ökade sedelutgifningen medfört stegring i prisen, men sedan en gäng maximum blifvit ernädt, hafva äfven privatbankerna varit i lag förbudna alt utsträcka sig derutöfver. Man anmärker, alt privatbankerna hafva under den svåraste tiden indragit sin rörelse. Jag hemställer likväl och tror, ali åtminstone Hr von Hohenhausen med mig delar den åsigten, alt, i samma mån som metalliskt mynt i Banken försvinner, så bör också lånerörelsen indragas. Detta är i min tanka ett oeftergiflig! villkor för myntvärdets bibehållande, och att privatbankerna iakttagit detsamma hör således snarare lända dem till beröm. Hr Hjerta har anfört, att missnöjet med privatbankerna egentligen torde härleda sig, dels derifrån alt de sökt undandraga sig del strängare ansvar, som lagen för bolag i allmän - 462 Den 25 Januari f. ra. het stadgar, dels derifrån alt de sökt monopolisera rörelsen.
Till understöd för folk skole-lär ares afiönande inom de socknar, der, enligt Kongl. Majits pröfning, statsbidrag för sådant ändamål, i följd af särskilda förhållanden, kundo erfordras, äskade Kongl. Majit vid sistlidna riksdag ett belopp af 30.000 Ridr Runt; men då Rikets Ständer till folkundervisningens befrämjande anslagit den personliga skyddsafgiftcus halfva belopp, omkring 250.000 Ridr, hvarå, efter afdrag af särskildt anvisade 182,000 Ridr, till Kongl. Majits nådiga disposition återstode en summa af 08,000 Ridr, funno Rikets Ständer någon annan åtgärd i anledning af ofvanberördo nådiga framställning icke böra cga rum. Det belopp, som för nämnde understöd komme att under instundande statsregleringsperiod tagas i anspråk, kunde viii ännu icke med noggrannhet bestämmas, enär vederbörande församlingars ansökningar i omförmälda hänseende icke fullständigt Stats-Utskottets Utlåtande N-.o 123. Efter sannolik beräkning syntes dock 25,000 R:dr Runt årligen blifva för ändamålet tillräckliga. Jemte det Kongl.
Jag har ansett mig böra borttaga det skenfagra i argumentationen, som ligger uti hotelsen att begära frågan om suppleanternes antal på bordet. Då för öfrigt den värde ledamoten åberopat sin okunnighet derom, att det finnes några sidor inom R. o. Ad., så skulle jag, i anledn. deraf, kunna använda det gamla ordspråket, att det kan skrifvas stora böcker om hvad personer icke veta eller känna; men Frih:n kan icke vara okunnig om att här, såsom i andra rådslående församlingar, finnas 2tne sidor. Då jag nyttjat ordet sida, i stället för opposition, har det skett af grannlagenhet för Hr Frih:n och andra ledamöter, som jag tyckt mig finna känsliga för vissa ord. Hr Hjerta har, oaktadt han, såsom det är bekant, är stor dialecticus, förblandat orden hopp och tro: då jag sade, att jag tror, att det vore en möjlighet för den sidan, till hvilken jag hörer, att vinna pluralitet, så qualificerade jag ordqrtro, så alt dermed icke kunde menas annat än att jag hoppades ett sådant förhållande. Hvarföre skall man hafva den grymheten att betaga mig detta hopp. Det kan visserligen hända, att jag kommer på skam med mitt hopp, men det må då vara för min räkning. En annan värd ledamot, H. Ex. Hr Gr, Posse, har ingått uti en kritik af det yttrande, då jag sade, att jag icke insåg, hvarföre man skulle anföra så många skäl å ena sidan för den önskan, att valet måtte, och å den andra, att det ej måtte ske i morgon. Jag har ej satt i fråga, att det motiv, Grefven anfört för sin åsigt, verkligen var Grefvens motiv; men då Grefven sagt, att han tror, att det motiv, som jag anförde, var det, sorn föranledde mig att yrka valets utsättande till i morgon, så får jag blott vördsamt anmärka, att ett sådant förklarande kunnat vara obehöfligt, emedan jag icke tror, att någon tviflar om mina motiv, sådana jag bär framställer deni.
Hexorna afskafde metall af klockorna och förströdde den i luften med uttalande af dessa förfärliga ord: “Må min själ aldrig komma till Guds rike, förrän denna metall kommer till klockorna igen!“ Vi må ej undra på, om auktoriteterna häri sågo ett återfall till den fullständigaste hedendom, äfven om de småningom måste förgäta denna hedendoms originella gestalt och deri se kristendomens Satan allena. Bland de frågor, som domstolen framställde till anklagade hexor, voro: om de kunde fara genom luften, utsända storm och dunder, förtjusa, göra att någon såge ut som en ko, mjölka frånvarande en annans ko, förtrolla andras kor, o. s. v. – “Kapten Elin“, hvars trollredskap vaktmästarne i Jönköpings Hofrätt länge föreviste, var en vida beryktad Dianadyrkerska. Trollsmörjan var hufvudsaken i Blåkullaväsendet. Efter denna smörjelse följde resan. Lucianus och Alejus hafva beskrifvit de smörjelser som nyttjades i Grekland. Afsigten var tydligen att väcka en djup, långvarig och drömlik sömn samt derunder syner och vällustiga känslor. Föga skäl är att betvifla, det dylika verkande smörjelser verkligen funnos till, och säkert utgjorde deras beredning en stor hemlighet. Man har pröfvat en smörjelse af örter, som äfven växa i Sverige, och funnit liknande verkningar. En trollsmörjelse pröfvades ännu i Marseille för några år sedan. Den åts. Några åto en tesked af arabernas ratschy, som lär tillverkas af saften af hampans rot och mandlar. Jemte trollsmörjan förekom i Norrland Baran eller Bjäraan. Detta redskap var en boll gjord af trasor, enbär, blår m. m., hvilken nyttjades till flera förmenta trollkonster, äfven att dermed löpa och draga till gårds. Den skulle göras rörlig genom egen blod. Man skar sig derför i venstra lillfingret, och vid utsändande af en sådan, sade man: “smör och ost m. m. skall du mig bringa och i helvetet brinna“. Efter en timma kände de, som ätit, liksom ett slag öfver nacken af en käpp.
Som Stifts,DirsQlcmens befattning äflven under Riksdagen uphörcr, sa skall lottningen och inskrifningen i Adeliga Jungfru-Stiftet, i fall tiden bertil under Riksdagen inträffar, werkställas af Utskottet; och bör sadant icke ske, utan at Landr-Marskalkcn ar närwarande. §- 55- Sedan Kongl. Ma>:t pa Rikssalen ätskillt Riksens Ständer och dem hemförlofwat, samt Landt-Mar» skalken derefter pä Riddarhuset alstutat RidderskapetS och Adelns sammaiikomster, aflemnar Landt-Marskalken Stafwen lil den, enligt Matrikeln, äldsta närvarande Grefwen, hwilken med Se),' vapuröracle af Ridderfkapec och Adeln, 2:ne af hwarje Clast, genast uvträver til Kongl. Maj:r för at Landt-Marskalks^ Stafwen i underdånighet återlemna. Herr Grefwen och Landt. Marskalken yttrade sig skola detta Hanö Maj:t i underdånighet " U!,derställa. Slukeligen uplasteS InstruLkionsrnr för Riddarhus>I)irsLäic>nen, ^Riddarhus,8serslsrsren och Riddarhus sa lydande; VroseA til InllruÄion för ^ Riddarhus-DiroÄionen, RiddarhuS-LecretersreK och kllicslen. §. r. Riddarhus - Vireökion^n stall bestå af Sex T damötcr, twär.ne as hwarjr Elaff, der den virsÄ-ur, som enlig' klLtrikelv är ren äldste af. Forsta Elchrn, blifner Ordförande.
På senare tider trodde Erik sig dock ha märkt att en stor förändring höll på att försiggå i Ros' åsigter i detta afseende, men till hvilken ståndpunkt denna inre kamp skalle leda hans vän, kunde han ännu icke bedömma. Så långt hade Erik hunnit i sina meddelanden då han plötsligen såg sig föranlåten att afbryta desamma med ett: "men se der ha vi vår finne." Den person som nu framträdde till det bord, vid hvilket Erik och hans vänner suto, var en välväxt, kraftfull gestalt med ett något blekt men själfullt ansigte. Han helsade frimodigt på de närvarande, af hvilka han kände de flesta. I hans tal röjde sig denna egendomliga brytning hvarpå finnen, äfven då svenska språket är hans modersmål, alltid igenkännes; det var Birger Ros. "Grod afton, reskamrat", helsade Erik glädtigt, "är du nu klar att dricka ett glas punsch här och sedan på Hasselbacken intaga en liten afskedssexa med oss?" "Tack!" blef svaret, "men uppriktigt sagdt, har jag ännu ett och annat att uträtta och skyndade hit hlott för att säga till det jag sannolikt något senare skall infinna mig på Hasselbacken. Farväl alltså tillsvidare." De öfriga af sällskapet broto också upp och begåfvo sig med ångbåt till Djurgården. Muntert glam, skämtsamma tal och afskedsskålar hade snart helt och hållet skingrat Eriks tankspriddhet. Väl stördes glädjen något deraf att Birger Ros icke infann sig, men å andra sidan var man van vid hans egendomligheter. Den helsning till Finland som en af talarne haft för afsigt att adressera till Ros uppdrogs nu åt Erik att frambära. Med den sista båten begåfvo sig denne och hans glada kamrater till staden och Erik gick ombord och till hvila, för att i sömnens armar för några timmar förgäta alla hemlighetsfulla kusiner och skämtande vänner, skålar och bålar. På förhoppningarnes kyrkogård. Men hvart hade Ros begifvit sig då han lemnade sina vänner i Strömparterren? Låtom oss följa honom. Klockan var ännu icke nio och i den ljusa sommarqvällen kunde med lätthet alla föremål urskiljas. Den unge finnen ställde med en viss brådska sina steg åt norr.
Och utgöra Discont-Yerkets på utsökning, concurser och andra Rättegångar beroende fordringar, förfallne före den 1 Januarii i833inom Stockholms Stad 99,176: 38 1 och i Landsorterne 124.101: 35 10 samt under loppet af år 1833förf aline inom Stockholms Stad 23,83y: 3y 2 ®eh i Landsorterne t06.72.5: 3r> 1 123,o 14 • 27 3 2Ö0,827: 26 11 tillsammans R:dr 353,842: 6 2 Sedan, till följd af Rikets sist församlade ^tänders fattade beslut, i anledning af dels då varande Banco-Utskolts Betänkande N:o 72, dels ock sammansatte Statsoch Banco-Utskottens Betänkande N:o 41. utom då afskrifne «4 st. lån till ett belopp af 7,14* • 20 3 blifvit i balance-extract å serskilda blad efteråt upptagne ej mindre 100 osäkra ansedde lån med en sammanlagd summa af 54,161 R:dr 7 sk. 4 r:st, än äfven de lån, för hvilka f. d. Lagmannen Kleman .och Landshöfdingen af Wingård blifvit betalningsskyldighet ålagde med i4,5ol R:dr 4< sk. 4 r:st, samt desse stinnior, jemlikt Banco-Reglementets 4 Art. 5 Afd. §.
Hvarje gång Riksens Ständer inför E. K. H. i underdånighet framträdt, har en ny förtjenst 6 TJnderd. Skrifvelseu till vördnad framkallat kärlekens bevisning emot den älskade Försten. Skön var anblicken af den lofvande Ynglingen, som, var sällbets underpant, till oss fördes af den moderliga handen.’ Snabba voro de framsteg hvarmed den själfulle ringe Mannen gjorde eröfringar på kunskaperries bana. Andaktsrik , ur minnet outplånlig var den stund, då den mognade Christne i Helgedormen besvor lydnaden mot den Högste och fastare knöt förbindelsen med Samhället. Utrustad med vettets värden, stadgad i dygd, profvad äfven af det lidande, som hotade ett dyrbart lif och försänkte Konung och Folk i tårar, gick E. K. H. att j främmande länder, till fulländning af Sm bildning, vidga Sin menniskokännedom, och gjorde Sina höga egenskaper värderade äfven af dem, som icke egt vår lycka att följa deras hastiga utveckling. Ett högre, för hela lefnaden afgörande, ändamål var med denna resa förenadt, och H. M. Konungen hade, såsom återgard för de uppfyllda Sonliga pligterna, gifvit det största bevis af på en gång faderlig ömhet och förtroende, då till E. K. H. Sjelf blef öfveriåiet valet af en Maka. E. K. H. har, såsom alltid, afven nu rättvisat Sin Konungslige Faders och Dess tillgifna Folks väntan, och med Sig förenat en Prinsessa, som, jemte ärorika slägtförbindelse^ eger i dubbelt arf de mest upphöjda egenskaper. Tillåt, H. F., ett Folk, som aldrig utom sitt hjerta hämtat de uttryck, det till E. K. H. framburit, tolka sin förtjusning öfver den belöning, E. K. H:ts dygder är beredd. Måtte E. K. H:ts sällhet med intet annat kunna jemföras, Prat'. Utdrag d. lo Febr. 18 53- an med var kärlek, och E. K. H. skall icke ega något öfrigt för Sina önskningar!
Banco, emot af Hemmansägarne Sven Larsson och Sven Carlsson uthändigad förbindelse, intecknad, jemväl den 28 Mars 1816, uti andra JljMelar af berörde Frälsehemman, har inträffat det märkvärdiga förhållande, att, sedan de årlige inbetalningarne å Lånen, under (lere års lid, högst ordentligt ingått, men, i anseende till deras uteblifvande för år 1835, anmanings-räkningar för de då lill betalning förfallne belopp å desse lån utfärdats, Lånlagarne ej allenast vägrat anmaningsräkningar emottaga, utan ock, den 4 Junii i836, hos Konungens Befallningshafvande i Calmar Län, anmält, att de väl till en person i orten lemnat de Intecknade Reverserne, med flere för Banco-Låns erhållande nödige handlingar, för att, genom någon person i Stockholm, låta ombesörja deras beläning i Banken, men att de aldrig erhållit lånbeloppen, eller någre Fullmagter lill lyftning af lånemedlen ulgifvit, hvadan de all betalnings-skyldighet sig undandragit. Bankens Fiscals-Embete har, vid sådant förhållande, hos Kongl. Svea Hof-Rält utverkat Stämning å bemälle Låntagare,. med påstående, att de måtte åläggas till Banken genast betala, Peter Johansson och hans hustru det belopp, 4"S R;dr 7 sk. 5 rist. Banco, som utgör Capitai-åleistoden af det förra lånet, samt Sven Larsson och Sven Carlsson det belopp, 3ot R:dr 24 sk. 5 r:st., samma mynt, som utgör Capital-återstoden af det sednare lånet, jemte upplupne samt till skeende slulliqvid upplöpande räntor; och lära Hol-Rältens Domar uti desse mål vara alt snarligen förvänta. 32 — Skiftesoch Odlings-Lån. Skiftesoch Odlings-Lån äro, under de uti 1835 års Banco-Regleniente, §. 19b, besLämde vilkor, utgifne: 1835 Jnlii i — Dec. 3i till belopp af
Om det emellertid, för minskning i administrationsm. fl. kostnader, skulle anses synnerligen fördelaktigt att hafva en gemensam bangård, så forde dock ej böra förbises, att den blifvande hufvudstationen måste läggas så, att det inre af landet, som får Stockholm till sin sjöhamn, verkligen kommer i åtnjutande af denna fördel utan några ökade kostnader för att få de till export försände varorna på det beqvämaste sätt ombord i fartyg, som besegla håfven. Att denna åsigt är ovederlägglig, bevisas bland annat deraf, att Friherre Ericson föreslagit spår från den af honom förordade hufvud-bangården till ett så stort antal punkter, att, om förslaget i denna del komme till utförande, sannolikt föga komme att lossas eiler o 1 o lastas vid den så kallade centralstationen. Måhända skulle ock, i fall, enligt förslaget, ingen bangård blefve förlagd till Saltsjön, jernvägs-tjeustemnnnapersonaleus tid tagas betydligt i anspråk genom de oundvikliga anordningarne för spåren nod till hamnarne. Planen att hafva en bangård hufvudsakligen för jernvägens eget behof och många spår för trafikens, skulle vara antaglig, om man kunde anlägga så många spår, att allt vidare fortskaffande af de med jernvägstågen ankomna varor medelst åkare eller bärare vore obehöfligt; men då sådant uppenbarligan är omöjligt, måste det vara mera ändamålsenligt att förlägga bangårdarne till do punkter, hvarest en stor trafik redan tinnes, och icke till sådana delar af staden, hvarest den antages skola uppkomma. Clara sjö kan icke sägas ligga i medelpunkten af Stockholm, antingen man räknar med hänsyn till den bebyggda ytan, folkmängdens fördelning eller den egentliga trafiken. För att direkt nå de last - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 43 kajer, som i Clara sjö skulle anläggas, måste fartygen vara till sina dimensioner afpassade efter slussen, och utrymmet vid dessa kajer kan icke eller blifva särdeles stort. Om emellertid det för jernvägens administration kan blifva af någon fördel att få en sammanbindningsbana med centralstation vid Clara sjö, så måste deremot trafiken deraf vidkännas motsvarande eller vida större olägenheter.
Jag linner en sådan åtgärd ledande just till motsattsen af hvad som varit åsyftadt med Courant-Sedlarnes införande, eller att Bancoiäkningen måtte alldeles afskaffas, såsom ingalunda slående tillsammans med det nu präglade Sifvermyntet eller det blifvande, i händelse af Kongl. Majits Nådiga sanclion å Rikets Ständers förslag till nytt Myntsystem. Jag kan ock destomindre inse, att ett sådant förtydligande kunnat af Utskottet föreslås, i afsigt att tjena den enfaldigare delen af Allmänheten till närmare upplysning om sedelns värde, som Utskottet sjelf vid liera andra tillfällen, såsom t. ex. i fråga om Decimal-räkningens införande, vid pröfning af Herr Hallings motion, angående Kungörelsen om gamla Silfvermyntels värde &c., noggsamt tillkännagifvit, huru högt begrepp Utskottet eger örn Svenska Allmänhetens förmåga alt kunna reda sig i vida mer invecklade räineförhållanden, än den enkla evalvationen från R:dr Riksgälds eller Courant till R:dr Banco, hvilken säkert en hvar aE Allmänheten, som några gånger i sin lefnad handterat penningar, från mjölkgumman till millionairen, utan svårighet skall verkställa, utan någon serskild antydan å sjelfva sedeln, som derförutan synes tillräckligt belastad med upplysningar;” af Herr Lake". ”Sedan Högloflige Banco-Utskollet till Rikets Högloflige Ständer, såsom Betänkandet N:o iOi upptager, hemställt, om icke Rikets Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, med afseende å angelägenheten om en förändrad mynt-enhet för landet, täcktes, så snart dess dyrbara tid sådant medgåfve, taga samma i Nådig pröfning och dess Nådiga svar Rikets Ständer meddela, så anser jag högst oformligt, att samma Utskott, innan Kongl. Majits Nådiga Svar inhemtats, ingår lill Rikets Ständer med något Betänkande, rörande mynt-enheten, och allraminst kan jag gilla det inconseqventa deruti, att Högloflige
Det strider emot min natur, att vara glad åt andras fall, ... men, Gud förlåte mig! när de der dumdryga krämarne någon gång också kunna bli näpsta, tycker jag det just vara billigt. Arvid. I sanning min mor! – känner jag mig icke både glad och tacksam, öfver de framgångar himlen beskär mig. Mina pligter i mitt kall, skall jag också lika troget uppfylla, som jag i afseende på min tjenst, icke känner någon skilnad mellan krämare och Grossör. Men nu måste jag åter skynda bort. Jag har fått höra, att Kapten Haraldson lär vara hemkommen från sin resa till Holland; – jag vill derföre som hastigast segla öfver till Tistel-ön, för att rådgöra med honom om Skolbyggnaden här vid fiskläget. Fru Arnman (lindrigt förebrående). Måste du nu återigen till Tistel-ön Arve, Arve, ... gör mig ingen sorg Jag fruktar att dina beständiga färder till Haraldsons, slutligen gör dig upprorisk emot din mors vilja, då du inte lyssnar till mina föreställningar. Arvid. Ack min mor! har ni ännu inte ändrat edra tänkesätt? Jag hoppades ändå, att ni, efter fru Haraldsons och Gabriellas sista besök här, skulle insett orättvisan af edra omdömen. Kan ni då vara så likgiltig för eder enda sons, eder älskade Arves, lycka och sällhet O min mor! Om ni fullkomligt kände denna flickas egenskaper, skulle ni inte längre vara så hård. Hennes skönhet, som öfverträffar allt hvad jag hittills sett, är likväl intet, emot hennes rena själ, och oförderfvade hjerta. Hon skulle älska er lika mycket som jag Hon skulle med barnslig tillgifvenhet, vårda er bägge; hon skulle bära er på sina händer, om hon kunde. – O min mor! låt beveka er! gif mig ert samtycke, och välsigna vår förening Fru Arnman. Hör upp, min son, hör upp Så mycket jag än älskar dig, och högaktar flickan, förbjuder mig likväl mitt samvete, att gilla din kärlek till henne. Jag skall aldrig glömma den uppenbarelse, jag hade en natt i drömmen från din sali’ far, samma år, som du utnämndes till Kustbevakare efter honom.