Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Se’n kommer matlagningen förstås, men det får fru Stenia ursäkta, att för hennes rätter stiger jag inte ens upp sedan jag väl satt mig! Porträttgalleriet är nog det allra bästa – mest därför, att det så ofta innehåller personer, som man alldrig hört talas om hvarken förr eller se’n, och för innerligt små söta berättelser finns det ju med – men som sagdt, nå’n slags behållning får man inte! Också tror jag det vore en riktig välgärning, om någon ville ge ut en uppfostrande tidning för kvinnor. I vanliga fall läser jag, skam till sägandes, alldrig någonting annat i Vårt Land än födda, döda, polissaker, skandaler, bokanmälningar, när de inte är för långa, och små notiser. Men fick jag nu en tidning afpassad för mina förståndsförmögenheter, med korta politik-notiser och rediga utdrag ur de där uppfostrande böckerna, ja, då skulle det vara någonting helt annat. På det viset kunde man ju få i sig litet bildning rent utan att veta om’et! I går hade vi ett kärt och fruktadt besök – doktor Holzen och hans unga fru. Han är lika lång och grof, skrattar lika bullrande och ser lika genom rar ut med sina nötbruna ögon och sitt stubbiga, rakt uppstående hår, som någonsin förr. Frun ser mycket bra ut och har ett par ögon som sitter ovanligt skilda åt och glittrar som ett par stjärnor. Hon var förfärligt elegangt – handskarna satt som om de varit klistrade – och hade ett märkvärdigt lugnt och komm-il-få sätt. Jag tycker nu en gång för alla om att ungdom är ungdom, men det här var nog mycket finare förstås. Mot mig bjöd hon till att vara riktigt vänlig, och det sätter jag värde på. Man kan väl inte tvärt känna vänlighet för en vildt främmande människa häller! Doktorn blef riktigt sårad när han fick höra, att jag varit sjuk utan att ha skickat bud på honom. »Kära doktor», sa jag, »jag var så yr i mössan, att jag inte visste till mig en smul – och inte var det stort bättre med Gustaf. Vi tog första bästa doktor vi fick tag i, och bra var han – det syns, ty på benen är jag.» Doktorn skrattade, men doktorinnan såg litet besynnerlig ut. Kanske var det opassande att tala om benen?
Till slut blefvo kronolänsman Larsson och bonden Pehr Ersson i Nygården valda att såsom revisorer årligen granska Rödö sockens fattigcassa och sockne räkningar, och skulle de såsom arfvode för sitt besvär hafva skjuts och i dagtraktamente trettiotvå skillingar banco. År och dag som ofvan, in fidem O.A. Staaff S. M. adj. Ofvanstående protocoll blef uppläst och jussteradt den 13:de juli 1850. O.A. Staaff. Å socknemännens vägnar. Hemming Larsson, Johan Larsson i Silje, Lars Larsson i Häste, Bengt Pehrsson i Öfvergård, Olof Larsson i Häste. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 125–127, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Rödön den 24 november 1850. S.D. Sammanträdde Rödöns socknemän hvarvid äfven bonden Pehr Nilsson från Faxelfven såsom fullmägtig för Näskotts socken var närvarande, och dessutom äfven Rödöns och Näskotts gemensamma i folkskolestyrelsen, för att enligt förut skedd pålysning, först och fråmst granska den afgående sockenskrifvaren Jöns Larssons räkningar öfver nya skolhusets uppbyggande, äfvensom vidare öfverenskomma angående huruvida skydsafgifterna såsom förr helt och hållet skulle tagas till lön åt skolläraren och den anslagna skollärarens lön till uppbyggande och vidare inredande af skolhuset, och stod församlingen vid sitt förut fattade 107 beslut, men medgaf dock att hvad som nödvändigt behöfdes för skolan inköpes det skulle få tagas af skyddsafgiften. I skolstyrelsen blefvo invalda de samma som förr, men ville bönderna Nils Johansson från Wejmon och Eric Pehrsson från Nygården utgå från densamma. Vidare ansågs att räkningarne angående skolan icke behöfde vidare uppläsas då de förut voro granskade af dertill utsedd revisorer, utan blefvo de godkända och ansågs äfven att sockenskrifvaren Jöns Larsson skulle få skjuts för sin resa till Kårgärde 4 r.d. b:co, men skulle batalningen för 2:ne dagars tidespillan utgå. Orgelnisten
När nu de menniskorna sågo, att Jesus hade gjort tecknet, sade de: Visserliga är denne den Propheten, som komma skall i verldena. När då Jesus förnam, att de ville komma och taga honom, och göra honom till Konung, gick han åter afsides bort uppå berget, han sjelf allena. Och när aftonen kom, gingo hans Lärjungar ned till hafvet; Och stego till skepps, och foro öfver hafvet till Capernaum; och det var redo mörkt vordet, och Jesus var icke till dem kommen. Då blåste ett stort vader, och vågen begynte gå. När de nu rott hade vid fem och tjugu eller tretio stadier, fingo de se Jesum gå på hafvet, och nalkas skeppet; och de vordo förfärade. Då sade han till dem: Det är jag, rädens icke. Och de ville hafva tagit honom in i skeppet; och i det samma var skeppet vid landet, som de foro till. Dagen derefter, när folket, som stod på hinsidon hafvet, såg att der var intet annat skepp än det ena, som hans Lärjungar voro uti stegne; och att Jesus var icke instigen med sina Lärjungar i skeppet, utan hans Lärjungar voro bortfarne allena; Men annor skepp kommo af Tiberias, hardt till det rummet, der de hade ätit brödet, genom Herrans tacksägelse; När då folket såg, att Jesus var icke der, ej heller hans Lärjungar, stego de ock i skeppen, och kommo till Capernaum, och sökte Jesum. Och då de funno honom på hinsidon hafvet, sade de till honom: Rabbi, när komst du hit? Svarade Jesus dem, och sade: Sannerliga, sannerliga säger jag eder: I söken mig icke fördenskull, att I hafven sett tecken; utan fördenskull, att I hafven ätit af brödet, och ären vordne mätte. Verker icke den mat, som förgås, utan den som blifver till evinnerligit lif, den menniskones Son eder gifva skall; ty honom hafver Gud Fader beseglat. Då sade de till honom: Hvad skole vi göra, att vi verka kunne Guds verk?
Det forsta steg, som svenslca regeringen tog til ' l grundande af barnniorskevasendet var 1763, d i ndgra af hnfvudstadens lakare inriittade det)) Collegiuni medicurn)), hvarur medicina.lstgrelsen sedan uppspirat. Najts nddigaste resolution stadgades bl. a.: D Att detta .Collegium skall ock uppsikt d r g a, ~ t cle, t sorn vilja sig for jordegummor ocll barnmorskor bruka liltn., Bro forstilndiga och vid sildant verk vane; att icke nilgra sig darfore utgifva som ljuga och folk bedraga, och med obilliga pretentioner sig dyrka lilta, utan att gudfrulctiga, iirbara och fiSrsilztign kvinnor dartill brukas och de andre billigt diirif rBn stiingas och hilllas)). d h Br skkert. Fru H. var ordforande vid det forsta barnmors1; ernotet ooh har lned ofortrottedt nit och intresse arbetat fCr klrens utveckliag. P1] wad satt de skulle blifra)) vid sBdant verlz vane2 npplyses iclre. Den beromde liilraren Johan Iron Horn har bliErit lrallad den inhemska forlossi~ingskonstens fader och hans skrift Then sce) rsk (i v2ilofvadc jordegzwwtn ?t Br det forsta pli sveuslia tr-clstn arbete i detta Blnne (1697). Det foljdes 1715 af The trellite girafivktigcr, i sift ka2l troglle och thel: fore ctf Grdi viil belolzte jordegtoltrllor Si ' ~kr-a och. Pua, dar Bmnet behandlns medelst frdgor och s w r. nessa alebeten iifversattes till friimmande sprHk och v~sderacles l h g e liiigt.
Derföre har man också för profning af sprithaltiga vätskor låtit utarbeta reduktionstabeller, som på Justitie-departementets föranstaltande äro utgifne. Genom att begagna dessa tabeller i enlighet med den anvisning, som för desamma är gifven, kan man med säkerhet utröna huru mänga potter alkohol, eller huru mänga potter bränvin ä 50 % en bestämd myckenhet sprithaltig vätska af en gifven temperatur innehåller. Slutligen får märkas, att då omdestillation af redan tillverkadt bränvin, enligt kommissionens förmenande samt på ofvan anförda grunder, bör frigifvas från afgift, endast beskattning af det bränvin, som erhållits genom afbränning af mäsk eller annat sprilhaltigt material, bör föreslås. Då nu det vid afverkningen erh dlna svaga och orena bränvin, de sä kallade «föroch efter-dropparne» eller ((lanken» kunde, om de bortfördes från bränvinet till en destillations-anstalt, för att omdestilleras till drickbart bränvin, undandragas beskattning, hvilket skulle vara så mycket skadligare för statsinkomsterna, som i sådant fall man skulle låta till och med månggradig sprit ingå i lanken, är det nödvändigt att denna kontrolleras med samma omsorg, som det färdiga bränvinet, och upptages till beskattning på samma sätt som detta sednare, såvida den icke i kcntrollbetjeningens åsyn hringas uti den redskap, som begagnas till mäskens afbränning, eller uppblandas me'd minst 5 gånger så mycket af den till afbränning bestämda mäsken eller också göres otjenlig till omdestillering. Väl kan lanken) lill följe af dess olikartade beståndsdelar, icke nöjaktigt angifva sin verkliga sprithalt på profvaren, som är inrättad endast för en blandning af vatten och alkohol, men skillnaden blir i alla fall så ringa, att den här ej bör komma i betraktande; ty den innehåller väl etheriska oljor, som äro lättare än vatten, men mängden af dessa är högst obetydlig i förhållande till vattenmängden, och i hvilket fall som helst kommer den icke' fullt noggranna uppgiften statskassan till ingen skada. Mod anledning af hvad anfördt blifvit, tillåter sig kommissionen att föreslå, att det fattas följande 52 Norska Kommiss.
I hvarje hus hålles ock af egaren en vattentunna, 2 vattenämbar, 1 handspruta, 1 brandyxa och 2 svabbar, hvilken redskap är dubbel i de större husen, med tillägg af en Brandhake samt en Stege; och besigtigas denna redskap vid Brandsyn, som en gång hvarje år öfver hela Staden verkställes, och hvarvid tillika Byggnadernes och eldstädernes beskaffenhet undersökes samt föreskrift meddelas om reparation af det, som befinnes bristfälligt och eldsfarligt. Galornes underhåll och renhållning besörjes fortfarande på det sätt, att det åligger hvarje Husoch Tomt-egare att, i lika längd med sin egendoms sträckning, underhålla stenläggningen eller grusningen och ansvara för renhållningen å halfva bredden af alla intill egendomen gränsande gator och lill 12 alnars bredd inpå hvarje tillstötande Torg eller öppen plats; men för den öfriga delen af sistnämnde ställen bestrides kostnaden i dessa afseenden al Stadens medel eller Statsanslag. Till
Enligt Den 5 Juli. 563 Enligt hvad Utskottet föreslagit, skulle rät* tighet till handtverkeriers idkande icke kunna af Judar förvärfvas annorlunda , än på sätt allmänna författningar föreskrifva, och i följe deraf hvaf och en sökande åligga , att efter uthållna Därooch Gesäll-år aflägga nöjaktigt prof af en genom egen handläggning vunnen färdighet i den slöjd^ sorn han vill Utöfva. Då detta vilkor iakttages , måste det naturligtvis vara högst likgiltigt, i hvad Lind och hos hvilken Mästare harl sin Lärooch tjenste-lid tillbragt. Huruvida Jude, som med behörigt till* stånd upprättat verkstad, må endast med egna och sina Trosförvanters händer förfärdiga de tillverkningar, sorn der åstadkommas eller andra arbetare dertill äfven kunna antagas, är en omständighet, som ej bör kunna annat än bero af hans eget Val och af frivillig öfverenskommelse imellan Mästare och Arbetare , utan att mera i afseeende på honom, än andra idkare, något särskildt förordnande till efterrättelse dervid kan lämpligen vidtagas. I. fall hvad i denna del är anmärkt står i sammanhang med det föregifvande, att Judar 1 allmänhet skola vara obenägne för alla mödosamma förrättningar, så bdr Utskottet i anledning deraf upplysa, att ibland dé här i ttiket nu vistande Mosaiska Trösförvanter af båda konen , som utgöra ett antal af tillsammans 785 personer, 96 höra lill den arbetande oell tjenande klassen, hvilket sednare antal, i jemförelse emot det hela, ej kan anses ringa, då behofvet af arbetare inom denna Nation naturligtvis måste vara lämpadt efter de inskränkta gränsar} Vem 5 TuTt. gränsor, ssm för dess verksamhet i nyttiga Nä-' ringar hittills varit utstakade. Vid utöfning af lofliga handteringar hör någon skilnad, i rättigheter ej kunna äga rum iinellan personer, hvilka äro och mäste vara stalde under enahanda tillsyn och controll, efter hvarje Närings särskilta beskaffenhet, samt underkastade enahanda skyldigheter och föreskrifter, lika nödvändiga och förbindande för den ena som för den andra. I följe häraf anser
Här och där tittade en förkrympt ros fram bland höga tistelstånd; berberis och buxbom stredo om platsen med hagtorn och njupon; solros, krusmynta och timjan bredde ut sig på löfträdens och resedans bekostnad och på de forna gångarne växte springrot och vildklöfver i bästa förstånd med kardborren och nässlan. Men på den bristfälliga grå trappans ledstänger slingrade sig några tynande rankor af den vilda vinbusken, som stack in med sina yppigare grenar i remnorna uppe vid taket, där dagern lyste igenom och skvallrade om de årtionden, under hvilka nordanvinden de kalla höstoch vinternätterna obehindradt blåst därigenom på sin väg öfver hafven. Mot söder beskuggades huset af en präktig rönn och ett par väldiga lindar, sällsynta gäster i nejden och planterade af gamle Erik nuvarande egarens far; de stodo nu i blom och spredo sin starka doft vida omkring. »Här ser obebodt ut och ändå ser jag spår efter människor», sade den unge mannen, »här ligger en duk och där borta hänger en hop kläder till torkning. Hallå där, är någon hemma? Ingen svarade. Helt nära i berget genljöd hans röst och ekot återgaf hans rop hastigt och med yttersta noggrannhet. Han sprang upp för den knakande trappan, tog den i ett par skutt och slog på dörren. Ingen öppnade. Endast en katt kröp jamande fram under trappan, krökte sin svarta rygg och satte sig liknöjdt ned på ett af trappstegen, där han långsamt och ordentligt började slicka sina feta lår och små mjuka tassar. »Jag tror att de äro döda», brummade häradshöfdingen, »kom och låt oss gå omkring huset, kanhända det finnes folk i stallet eller fähuset, jag hör ett väggur slå någonstädes och en fågel kvittra där inne ... titta du in genom fönstret så länge, nå, hvad ser du?» Hon trippade fram, lyfte gratiöst upp sin vackra spetsgarnerade sommarklädning, snörpte på munnen och med en min som prinsessan i sagan gick hon med små steg fram mot huset och tittade nyfiket in. »Här bor folk», ropade hon, »här är gardiner, men jag ser ingenting för gardinerna, som täcka halfva fönstret.
Hvarföre förläggas undervisningsanstalter för det vetenskapliga landtbruket på landet, om ej för de nödvändiga praktiska studierna? Hvarföre navigationsskolorna i sjöstäder, om ej för de praktiska öfningarna i sjöfartsväsendet. Såväl landtbruk som navigation äro praktiska vetenskapsgrenar, hvilka måste hafva en theoretisk och praktisk studiekurs. Häri öfverensstämma de till alla delar med bergsvetenskapen. Månne då bergsvetenskapen har det egna, olikt andra praktiska vetenskapsgrenar, att dess praktiska del kan inhemtas utan tillfälle tili praxis? Omöjligen kan jag biträda en dylik åsigt. Man säger väl att de metallurgiska processerna kunna inläras uti ett laboratorium och bergsmekaniken studeras på ritningar och modeller. Man smälter väl malmerna i en degel enligt olika methoder och uti olika blandningsförhållanden m. m., men delta blir aldrig detsamma som att lära sig smälta och blanda dem i ässjan af en masugn eller hytta. Man kan väl i degeln förvandla tackjern till stångjern och detta till stål m. m., men olika är det att förrätta dylikt i härden. Den som efter ritningar och modeller studerat maskinerier och apparater m. m., t. ex. för grufbrytning, kan derföre ej alltid i verkligheten utföra detta. Jag anser derföre att för bergsvetenskapens studium måste finnas en speciel tillämpningsskola, vid hvilken bergshandteringens praktiska processer kunna i verkligheten studeras och praktiskt inläras. Häremot invänder man att eleverna vid bergsskolan kunna under några veckor under sommaren göra resor, jemte lärarne, till grufvor, hyttor, jernverk m. m. och härunder inhemta nödig praxis. Ar då bergshandteringens praktiska utöfning en så lätt sak, att den kan under några veekors tid under och genom resor läras? Såsom prak - Den 18 April f. m. 253 tisk man kan jag ej biträda en dylik åsigt. De resande eleverna kunna väl tå en hop intressanta och nyttiga reseinlryck, men om de kunna förvärfva verkliga insigter, derom hyser jag grundade tvifvel.
Desse gode män hafva i öfrigt icke haft någon skyldighet att göra anmälan hos rätten ronde verkställd granskning af ifrågavide räkenskaper. Således är den omständighet att desse gode män hittills icke gjort en sådan anmälan, ingalunda att anse såsom något bevis derföre, att de hädanefter, för den händelse sådant blir dem ålagdt, skola uraktlåta detsamma. Gr. Sparre har dessutom uti det hänseendet oriktigt upfattat min framställning, att Grin tyckts anse, det jag önskat att socknenämnden skulle till Häradsrätten afgifva en restlängd på sådane förmyndare, som icke aflemnat ifrågavide räkenskaper. Mitt yrkande har nemi. afsett ett alldeles motsatt förhållande, eller att socknenämnden skulle inlemna en förteckning på de förmyndare, hvilkas räkningar blifvit aflemnade och granskade. Då förslaget i öfrigt innehåller föreskrift derom att socknenämnden skall vid sina sammanträden föra prot., så kan jag icke föreställa mig att nämnden skall kunna om förhållandet med räkningarne vara i någon ovisshet. Samme talare antager visserligen, att det föreslagna stadgandet skulle vara fördelaktigt för förmyndarne sjelfva, emedan de sålunda icke skulle blifva blottställde lör det obehag att få sig af rätten några vitén förelagda. Det kan icke förnekas att, så vida förmyndaren vill underkasta sig besväret att hvarje år gå i författning om verkställighet af allt hvad som nu är i fråga att honom påläggas, så riskerar han icke att för hvarje år få sig det omtalade vitet förelagdt; men jag hemställer, hvilket som är att föredraga, antingen att hvarje år hafva ett sådant åliggande eller att möjligtvis, ifall man gör sig saker till försummelse, få afgifva en förklaring i frågan eller erlägga stadgadt vite. Skillnaden emellan Utskits förslag och den utväg, jag tagit mig friheten förorda, ligger endast deri, att då, för den händelse uti ett distrikt finnes t. ex. 50 personer, som äro förmyndare, en enda auktoritet skulle enl. mitt förslag ega att för alla dessa förmyndare gå i författning ora den erforderliga åtgärden, så skall deremot, enl.
Genom en af Konungens Befallningshafvande i Blekinge län den 10 April 1820 utfärdad, på åtskilliga tid efter annan till förmån för Kronans laxfiske i Mörrums ström meddelade äldVe resolutioner grundad Kungörelse, innefattande, jemte upphäfvande af nyssnämnda resolutioner, förbud för laxfiskes bedrifvande i den s. k. Pukaviksfjorden utanför utloppet af berörda ström inom linien emellan Sternö udde och Listershufvud, äro, bland andra, strandegare inom Mjellby, Ysane och Asarums socknar af Listers och Bräkne härader i Blekinge län förhindrade från utöfvandet af den i 1 och 2 §§ af l:a kapitlet i nu gällande Kongl. Fiskeristadga den 29 Juni 1852 hvarje rikets innebyggare tillerkända frihet att vid egna stränder och holmar, så långt dess lundgrund räcker, idka och sig till fördel använda allt slags fiske, för hvilken inskränkning i strandeganderätten någon rättsgrund numera väl egentligen vore att, finna i innehållet af 9 § af berörda kapitel, deri stadgas att hvad som genom urminnes häfd eller genom särskilda stadganden, aftal, dom eller skattläggning eller på annat lagligt sätt vore annorledes bestämdt om fiskerättighet å ett eller annat ställe, än i berörda kapitel sägs, skulle blifva gällande ; men enär i sistnämnda lagrum derjemte tillägges, att sådan inskränkning likväl icke finge göras större, än tillgodonjutandet af den särskilda rättigheten oundgängligen kräfde, och att förty Kronans rätt på grund af häfd till enskilda fisken Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Vidkommande sjelfva saken, så och enär den ofördelaktiga belägenhet, hvaruti artilleriet sig befinner, icke kan anses härflyta från tillfälliga eller snart öfvergåendeorsaker, utan tvärtom har sin grund i ett verkligt missförhållande emellan artilleribefälets, särdeles det lägres, lönevilkor och dem, som tillkomma officerare af andra vapen, har Utskottet, i den mån statens inskränkta tillgångar det medgifva, funnit sig böra, till afbjelpande af detta tillstånd, som, om det längre komme att fortfara, tvifvelsutan skulle på artilleriets tjenstbarhet utöfva ett högst menligt inflytande, föreslå Rikets Ständer att bevilja någon förhöjning i aflöningen, så väl för befälet, som för de vid tygstaten anställde handtverkare. Då de underdåniga framställningar, som i delta hänseende blifvit gjorda, om ock förtjenle af synnerlig uppmärksamhet, icke lyckats i allo tillvinna sig Kongl. Maj:ts nådiga bifall, har Utskottet, sorn anser den föreslagna förhöjningen i det högre befälets eller regeménlsofficerarues löner icke vara af behofvet oundgängligen påkalladt, trott sig i Kongl, Majrls nådiga proposi - 20 Stals-Ulskotlels Utlåtande, M 8S. tion finna den säkraste ledningen för bedömandet af det belopp, som till förbättring i det öfriga befälets samt tygstats-bandtverkarnes löner tarfvas, hvadan Utskottet fördenskull får tillstyrka liikets Ständer att, med undantag af hvad för regements cheferne och regemenls-officerarne blifvit hegardt, bevilja det anslag, sorn, på sätt ofvan är vordet omförmäldt, Kongl, Majit i förevarande bänseendo för öfrigt äskat. 17:o. 1 afseende på Gottlands National-beväring bar, med föranledande af militärbefälhafvarens å nämnde ö derom gjorda underdåniga framställning, Kongl.
Ändring i Kongl. Kungörelsen den 18 Maj 184-3 53. Institut: Om inrättande af ytterligare ett sådant för döfstumma 92. — Om ändring i sednast utfärdade stadgar för CarolinskaMedico Chirurgiska institutet 94. Jordeboken: Om revision af 73. Jordlotter: Om undersökning huruvida dispositions-rätten till åtskilliga jordlotter på Gotland, rätteligen tillkommer Kyrkoherdarne eller icke 57. Justering: Om förändrade bestämmelser rörande mått och vigter samt justering deraf m. m 71. K. Kaffe: Se Maltdrycker m. m. Kasserade persedlar: rörande sättet för kasserade beklädnadsoch utred ningspersedlars försäljning för Kronans räkning 48. Klassifikation af städerna: Om förändrad 47. Klippare: Om ändring i gällande författningar rörande Rusthållares skyldighet att hålla dylika 38. Klockare: Om reglering af deras löneinkomster 21. — Om skyldighet för Bruksegare att, i mån af rösträtt, bidraga till Klockares och Orgelnisters aflöning 103, Kommunal-styrelse: Om ändringar i Kongl. Förordningen om koramunalstyrelse i stad den 21 Mars 1862 samt i 28 kap. 5 § Byggninga-Bnlken 115. — Om ändringar i Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse på landet den 21 Mars 1862 116. Kommunal-ulskylder: Formulär till fyrktalslängd. till debiteringsoch upp bördslängd för dylika utskylder 116, 125. fl Nummer I Betänkandet. Kontrakt: Om förbud mot Befälets inblandning vid afslutande af kontrakt emellan rotehållare och soldat 26. j Koppympning: Se Skyddskoppympningen, 1 Kronobrefbäring: Angående förändring i sättet för dess utgörande 63. Krono/ogdeljenslerna: Om indragning af desamma 77. Kronohemman: Rörande vissa åt tjenstemän anslagna sådana och rätt för 1 arfvingarne efter fordna åboer å dylika att dem till skatte lösa 88. Krut: Om ändring i Kongl. Förordningen den 1 Okt. 1858 angående tillverkning, vård och försäljning af sådant 16.