Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmäktige hafva, i anledning af detta stadgande, uti 19 §. af den till Utskottet aflemnade berättelse anfört, att, då, under förutsättning att nu gällande föreskrifter i fråga om tiden för begagnande af lån, utgifne från ofvanberörde fonder, bibehållas oförändrade, den i åberopade reglements §. bestämda tid af Ire månader synes vara allt för kort, Fullmäktige velat härå fästa Utskottets uppmärksamhet, för att, i sammanhang med låne-rörelsens reglering på det hela, tagas under öfvervägande. Med fästadt afseende å hvad Fullmäktige anfört och med anledning af de utaf Utskottet i detta betänkande afgifna förslag lill förändrad reglering af åtskillige för låneoch kreditiv-rörelsen anvisade fonder, anser Utskottet det vara angeläget, att den rättighet till öfverflyttning af medel från en till annan lånerörelse, ofvanberörde föreskrift innefattar, må erhålla någon utsträckning; hvadan Utskottet hemställer, att samma föreskrift måtte undfå denna lydelse: 5:o. För hvarje gren, af den låneoch kreditiv-rörelse, som bedrifves genom Ranken och Diskonterne, bestämmes en viss fond. fiefin nes någon del af dessa fonder obegagnad, ega Fullmäktige alt Bih. till B. St. Prot. 1833 & I8S4. 6 Samt. 1 Afd. 4S Haft. " 2 10 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. under en Ird af högst set månader öfverlemna de icke använde medlen till den eller de låne-rörelsegrenar, som deräf kunna vara i behof, med förbindelse för Fullmäktige att, i händelse berörda medel före nämnda tid varda för det ursprungliga ändamålet erforderliga, desamma efter hand och så fort ske kan återtaga. Dock niä icke i något fall Öfverflyttning al medel ske (ill fonderna för fastighets-belåning eller för utlåning med omsättningsrätt. Som, beträffande föreskrifterna i 151, 152 och 153 §§., fråga om förändring deraf icke uppstått och ej heller synes vara af nöden; hemställer Utskottet att desamma må bibehållas så lydande:. 6:o.
KEXÉL. Se här ha vi rättvisans spårhundar och här är deras villebråd... Bästa försigtighet är djerthet, (högt med låtsad nyfikenhet) Nå, godt folk, hur låter det med efterspaningarne. FÖRSTA POLISKARLEN. Ännu ha vi inte sett något spår af den göken. KEXÉL. Det är rätt förargligt det här ... jag vill naturligtvis inte trotsa lagen och söka mig en utväg att slippa genom porten ... då det nekas alla andra, så vill jag 29 äfven vara laglydig (slår upp kappan så att alla Bricolsdekorationerna synas). FÖRSTA POLISKARLEN. Ja, si på herrn hörs det att han ä' en karlakarl ... Här var nyss en annan, som ville ut och som sa' att han var både Baron och Hofmarskalk... Hvad var det han hette? ANDRA POLISKARLEN. Bildstein, sa' han, tror jag. KEXÉL. Hvad säger ni? (för sig) Din gamle narr, nu skall jag ge dig betalt... (högt) En sådan skälm... Det faller mig något in... Här ser ni Hofmarskalken Baron Bildstein ... Den der andre var troligen en af skälmarne ... hvilken horreur... FÖRSTA POLISKARLEN. En sådan slipad satan! Han bjöd oss pengar för att vi skulle släppa ut honom. KEXÉL. Jo, jo ... Se här, godt folk; jag ger er pengar, för att ni skola ta fatt på den uslingen, som begagnar sig af mitt namn... Här ha ni till en styrkdryck. FÖRSTA POLISKARLEN. Det här ä' en riktig Baron, det synes... Heder och tack, vi ska' dricka hans höga nåds höga skål i ett glas godt Hoglands ... Adjö, nådig hans nåd... (de gå.) Fjortonde Scenen. KEXÉL. KAPTEN RUMMEL. Lyckligt infall, det der... Tänk om de taga gubben nolens volens och förpassa honom i undertecknads 30 ställe till den välkända Högvakten?
För 5:te hufvudtiteln, eller för sjöförsvaret hafva R. St. fått emottaga en ganska vacker, men, som det vill synas, tillika rikligen uppgjord plan. Jag bestrider ingalunda det ändamålsenliga och väl betänkta uti förslagets uppgörande; men jag häpnar för de dermed förknippade kostnader. Jag känner ej, och bör således icke yttra mig öfver, huruvida ångkraftens begagnande såsom hufvudsak inom andra länders sjöförsvar vunnit den stadga, att man kan anse fragen så oafvisligt afgjord, att man icke utan äfventyr kan våga kasta sig i företaget, 32 större och stora krigsångfartyg synas mig vara mycket vid betraktande deraf, att den mäktigaste grannen med mera lätthet kan uppställa 64. Alt utaf Sveriges vapenföra folk kunna för sjöförsvaret använda 21,000 man synes mig äfven temligen problematiskt, ehuru jag ganska väl vet, alt vår skärgårdsflotta under 1790 års fälttåg var bemannad med ännu något större styrka. Vi hade då Finland i behåll. Finska viken utgjorde operations basis för vårt sjöförsvar, och grannens marin var då icke utbildad lill hvad den nu är. Planen är i alla fall inledande, men dess bringande lill verkställighet fordrar sannerligen indragningar och besparingar på andra håll, hvarförutan det är fruktansvärd! att den blifver blott en plan på papperet. Hvad jag vid 4:de hufvudtiteln tagit mig friheten yttra rörande bevärings-manskapets användande till en längre exersis-tid på flottan, anser jag mig här blott behöfva åberopa med det tillägg, att 30 dagars sjöexersis för en gång med beväringsynglingar, ännu mindre göra dem lill sjötjenst användbara, än 30 dagars landtexcrsis för all framtid göra dem till soldater. Den 27 November. 27 Vidkommande det begärda anslaget för flottans beväringsexersis och beklädnad, hänvisar jag äfven till de anmärkn-.r jag tagit mig friheten göra vid frågans behandling för i i teln.
Och dertill saknades det ej från början det tragiska drag, som är sådan kärlek egen: svartsjuka, strid, försoning och åter strid — så gick det mellan båda dag för dag. Flickans moder, en enkel, svag fru, lemnade från första början hennes vilja fritt lopp, och sålunda var Carmela hvarenda timme fri som fogeln i luften och gick ut och in hos sin käraste som det behagade henne. Att hon derigenom snart kom i folkmun, kan ni tänka, och mycket talades hit och dit; i sjelfva verket kunde dock ingen säga något ondt om henne, ty, trots den lidelsefulla böjelse, med hvilken hon hängde fast vid den unge officeren, höll hon dock strängt på sin dygd och * var oåtkomlig som en vestal. Detta synes er otroligt? Och dock kan ni ofta göra den iakttagelseu hos fruntimren i denna] trakt, att under all frihet, med hvilken de röra sig i och utom hus, en sträng känsla för det sedliga är dem medfödd; de värna liksom omedvetet sitt goda namns helgedom med all stränghet. Nå väl, det kom der hän, att officeren lofvade flickan att taga henne till hustru, och redan då tycktes hon vara nära deran att förlora förståndet af idel lycka och salighet. Hos hennes häftiga natur är äfven allt omåttligt; så också hennes svartsjuka, hvartill hon öfver allt, Gud vete hvarför, trodde sig finna grund. Jag var sjelf vittne till, då hon här framför kaféet hade så nära dödat en flicka, och dock fans för Carmela ej ringaste anledning till att fara så illa med andra. Sådana scener förekommo oftare, och till sist vågade flickorna på platsen ej mer så mycket som att lyfta ögonen upp till Carmelas kärastes fönster och ännu mycket mindre att blicka efter honom på gatan, hvilket de dock gerna gjorde, efter som han var en så vacker herre. Carmela hade Argusögon, och hvarest hon bara spårade något dylikt, var hon genast till hands med häftiga ord eller ännu slemmare saker. Under allt detta kom du den dag, då vaktkommenderingen skulle afiösas och ersättas med en ny. Herr officeren inskeppade sig, afgifvande de heligaste löften att efter få må- nader återvända för att hemföra Carmela.
Ständer icke beslutat indragning eller förändring till beloppet af det å Riks-Stalens 6:te Hufvud-Titel beviljade årliga anslag af 5.000 Kalr B:co till fiskeri-näringens understöd, frågan om detta anslags fortfarande, hvarom framställning i motionen äfven förekommer, redan blifvit afgjord, få Utskotten i anledning af motionen vördsamt föreslå, att Rikets SLänder måLte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t läcktes, tili upphjelpande af sillfisket i Bohuslänska skärgården, i blåder vidtaga sådana åtgärder: l:o att, efter skeende undersökning lill bestämmande dels af skillnaden emellan små och stora sillvadar, dels af storleksmåttet för maskorna å de stnåvadar, hvilka, såsom mera grofmaskiga, anses kunna vid sillfiske utan olägenhet nyttjas, begagnandet af grofoch finmaskiga stora vadar samt finmaskiga småvadar, såsom redskap vid fiske i omfölmälde skär - 32 Statssaiut Allm. Besv.- och Ekon-Utskottens Betänkande, -K:o 71. gård, icke må vara tillåtet längre tid än omkring Tre år, sedan påbud derom blifvit utlärdadi; 2:o att praemier till lämpligt belopp må tilldelas de fiskeri-bolag eller enskilde fiskare, som idka sillfiske med sättgarn; till hvilka praemier nödige medel måhända kunde be~ redas af of vanberörde å Riks-Statens 6:te Hufvud-Titel an visade anslagsbelopp, om de till makrill-fiskets uppmuntrande hittills utgifne praemier besparades; 3 Stockholm den 4 Mars 1845. STOCKHOLM, elmén & granbergs tryckeri, 1845. Stats-, samt Allm. Besv.~ och Elon.-litsle o t tens Utlåtande, N:o 72. 1 N:o 72. Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Mars, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af föreslagna åtgärder till beredande af lindring i de för Rikets landtförsvar utgående prwstationer.
I fråga åter om stambanans rigtning inom Westergöthland, säger Hr Ericsson, att transito-farten mellan Stockholm och Götheborg kan under ingen synpunkt blifva den hufvudsakligaste omständigheten. Götheborg och Stockholm, säger han, äro städer med handel och rörelse af likartade förhållanden, begge belägne vid hafvet, begge importoch export-orter för ungefär samma slags varor till den mängd, som produceras inom deras naturliga handelsgebit, begge ägande åtskilliga fabriker, men af samma beskaffenhet; med ett ord, dessa städer synas i allmänhet icke stå i sådana kommersiella förhållanden med hvarandra, som kunna framkalla någon lifligare rörelse dem emellan, eller vara af öfvervägande allmänt intresse. Ofver 50 mils jernvägs-frakt måste också till den grad höja prisét å de flesta varor, att endast de lättaste och dyrbarare kunna forslas en sådan väg. Hvad person-trafiken angår, så måste äfven denna, synnerligast vintertiden, blifva ganska ringa, då man besinnar att ångbåts-förbindelsen mellan Dan - 400 Den 6 December f. m. mark, Norge och England denna årstid Sr inställd; hvaremot den från det inre af landet, isynnerhet lill och ifrån Stockholm, torde blifva högst betydlig; men denna sednare person-trafik kan icke kallas transito, såsom icke förbindande den ena ändpunkten med den andra. Jag vill icke härmed hafva sagt, att ju icke en temligen liflig trafik kan komma att upstå mellan dessa Uikets förnämsta städer, men att, i alla händelser, den från landets inre delar samt banan omgifvande trakter, blifver vida väsendtligare, och om man exempelvis antager att 10 vagnar, lastade transito, dagligen från Stockholm vester ut passera trakten af Örebro, der jag anser att gränsen mellan de båda ändpunkternas handels-territorier naturligen ordnar sig, så skall den inre rörelsen sannolikt öka antalet vagnar i trakten af Göta kanal till 20, i södra Skaraborgs län till, 30 och i närheten af Götheborg till 40. På samma sätt skola de 10 vagnarne från Örebro öster ut mot Stockholm kanske ökas i Westerås till 20, i Enköping till 30 o. s. v. innan trainen anländer till hufvudstaden.
Huru detta närmare utvecklas, lemnar jag åt läsaren sjelf att taga reda på i Jordans egen bok. Läsaren skall icke ångra, att han personligen gör denna bekantskap. Först och främst skall han träffa en intressant och * åskådliggörande stil, så att han icke behöfver anstränga sig för att förstå eljes ganska svåra saker. Hvad beträffar boken som konstnärlig, lifsskildrande roman, så torde likväl vara mycket att anmärka, trots det att den bland Tysklands kritici fått namn om sig att vara ett mönster i detta hänseende. Högsta konstnärlighet kan naturligtvis endast den objektivt hållna romanen uppnå. 1 densamma röra sig personerna fullt sjelfständigt De lefva, utan författarens oupphörliga påtryckning, sitt eget lif, tala sina tankar af sig sjelfva o. s. v. I den subjektivt hållna romanen har författaren icke varit tillräckligt konstnär för att skapa dylika personer, utan för att få fram hvad han vill måste han oupphörligt uppträda, än bakom den ena, än bakom den andra, och tala genom deras munnar. I den objektiva romanen är det således lif af verkliga menniskor; i den subjektiva är det diskussion mellan menniskoliknande figurer. Nu är Jordans » Brytningar » en dylik subjektiv roman. Dess personer äro icke verkliga menniskor, utan.figurer. Dessa figurer låter författaren röra sig om hvarandra och föra en om menniskolif påminnande tillvaro. Dessa figurer äro mycket ståtliga. Det sätt, på hvilket de röra sig om hvarandra, är mycket spännande. Dessa figurer äro till och med så sympatiska, att man skulle önska, att de vore verkliga menniskor. Men samma intresse, som verkliga personer, förmå de dock icke tillkämpa sig. Och icke heller verkar boken tendensiöst på samma sätt och i lika hög grad, som om den vore en verklig lifsskildring. Den verkar tendensiöst genom sin diskussion, genom att vara en af handling. Som en afhandling bör man derför också egentligen betrakta densamma. Då är den förträfflig genom sitt utmärkta språk och genom den gansk^ stora åskådlighet, som författaren gifver de olika meningame.Mera nytta skulle dock boken, alldeles otvifvelaktigt medföra, om den vore objektiv lifsskildring.
Nämnde Betänkande, som af Högvördige Preste-Ståndét och Vällofiige Borgare-Ståndet blifvit godkändt, har af Höglofiige Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit återremitteradt, af den gemensamma anledning, att högstberörde Nådiga Proposition, deruti Kongl. Maj:t, med föranledande af Bonde-Ståndets flera gånger förnyade hemställan om förändring och jemkning i Mjöloch Sågqvarnars beskattning, föreslagit, att alla å Sågqvarnar förut Verkställda Skattläggningar matte förfalla, och dessa Verk, i likhet med Fabriksinrättningar, till viss bevillning taxeräs, ansetts hafva bordt i sin helhet till antagande framställas, och att Utskottens tillstyrkande af bifall derå endast med afseende på de högst få Sågqvarnar, som hädanefter kunna komma att anläggas, ledde till en åtgärd af alltför ringa och ändaniålslös omfattning, hvarigenom de öfver - StatsBcv.- La%~s. Oeo,-Utsk, Uti. 19 klagade olägenheterna icke skulle blifva afhulpne.
Han kom för att tala till oss, för att bedja oss vara välkomna i Susettes nya hem, som om ett och annat besök där skulle kunna ersätta hennes dagliga sällskap. Alla professorns närmanden blefvo iskallt mottagna, och den dag skolan afslutades hade han det just inte trefligt. Han vandrade omkring mellan fullkomliga hagelskurar af isande, fiendtliga blickar, ledsagade af så högljudd gråt och tandagnisslan, att det kunde ha rört en sten. Naturligtvis voro vi ensamma med Susette, då hon tog afsked af oss och gaf oss sina sista förmaningar för vårt kommande lif. Dess värre har jag icke bevarat minnet af allt hvad hon i detta ögonblick sade till oss, men två saker gjorde särskildt intryck på mig. Det ena var hennes bön, att vi, i hvilken skola vi än skulle blifva insatta, af hvilka lärarinnor vi än skulle blifva undervisade, måtte visa de nya skolorna och de nya lä- rarinnorna samma tillgifvenhet och samma intresse, som vi hade visat henne och hennes skola. H o n bad oss att icke, för att vi hade hållit så mycket af henne, skulle hålla mindre af de andra, som vi hädanefter skulle få att göra med. — Annars braka människor för det mesta i afskedsstunden bedja en att icke glömma dem for andra, att ständigt låta dem behålla deras plats i ens tillgifvenhet o. s. v., men intill sista ögonblicket förblef Susette sig lik. Jag tror icke, att det fanns några anlag för egoism hos henne. Det andra hon lade oss på hjärtat var, att vi skulle vara goda och vänliga mot tjänstefolket, såväl i våra föräldrars hem, som när vi en gång själfva finge ett hem. » D e äro ofta ensamma och olyckliga och ha det svårt; de behöfva all möjlig vänlighet ocb godhet, för att deras arbete icke skall tynga dem. » — Som om jag hade hört det denna dag, minns jag, då hon sade dessa ord för så många år sedan. Ja, så stängdes skolan, och vi spriddes åt skilda håll. En del af eleverna sattes i andra skolor, en annan del fick privata lärarinnor hemma. Jag hörde till de senare. Susette och hennes man bodde i ett stort, vackert, hus, långt utanför staden vid Strandveien.
Friherre af Klinteberg, TFilhelm, uppla* ste följande; Uti sjelfva Financiella frågan om behofvet och nyttan eller skadan af ett större eller mindre RörelseCapital, har jag ej tilltrodt mig, vid bristande fullständig sakkännedom, yttra någon tanka, utan, mad full förhoppning om ett godt resultat, tryggat mig vid deras omdöme, hvilka med omisskänneligt nit för allmänt väl förenat financiella kunskapens omfattning. Nu åter, då frågan är om distributionen af de biträden, hvilka på olika vägar äro af Utskotten 2nslagne, för att, till Näringarnes lif, Sprida Den 8 Junii /. m. 385 sprida penningar i allmänna rörelsen, anser jag mig pligtig att, i afseende på den ort, der min Embetsmannabefattning påfordrar kännedom af dess behof, tillkännagifva förhållandet, i hopp att de analagne biträden på något sätt måge komma att såsom hjelpemedsl begagnas. Det är beklagligen en känd sak, att Innevånarne i Malmöhus Län äro mycket gäldskyldige, och att penningelörlägenheten varit derstädes, och än är, ganska känbar och tryckande. Men derföre må Orten ej anses vara banqueroute, ty den har säkerhet att ställa, tillgångar att påräkna inom dess eget sköte, örn Innevånarne lemnäs medel och utvägar att reda deras förlägenhet. Jag skall alldeles ej påstå, att den der förr varande lätta tillgången att få låna penningar i Disconten befordrat Innevånarne® fördel, och fortifierat deras krafter. Dertill hade den kunnat verka, om den rigtigt blifvit behandlad , om dess tillgångar ej lemnat rum för stegrade Fastighetsköp, och om de j stället blifvit använda endast och allenast till Näringarnes underhjelpande. Men den sanning är och blir beståndande, att berörde penninge-tiligång i hufvudsakelig mohn befordrat EnskiftesVerket och odlingen på ett, jag vågar säga, förvånande sätt.
173 öfverlemnande till Banco-Styrelsen, att dessa utom antingen med en vignette , 1 upphöjd gravure, och sidan, att den må kunna, jemte bokstäfverne, i boktryckare-press anbringas , utmärka sedlarne eller för sådant ändamål derpå sätta en upphöjd bord, fylld med text, tryckt med perlstilar, eller ock att använda bägge dessa medel, dock med iakttagande deraf, att valeuren bör på transportsedlarne äfven skrifvas. Fjerde punkten: Med förändring af denna punkt, beslöt Ståndet , att nya sedlaT ej tnå från Banken utgifvas, förr än realisationen tagit sin början , men att under tiden alla anstalter böra vidtagas för berörde sedlars färdiggörande. Femte punkten : Bifölls, med iakttagande af den, i Utlåtandet öfver fjerde punkten, för de nya sedlames utgifvande bestämda tid. Sjette punkten '• Ansågs, i följd af beslutet öfver första punkten, böra undfå denna lydelse: ”Med Transport-sedlarnes inlösen och afföring må, såsom hittills, förhållas.a> Sjunde punkten: Antogs, med uteslutande af följande ord : ”med de förändringar , som blifva en följd af större sedel-valeurer - 174 Prot,‘Utdrag den 18 Februarii 1830. nes emottagande likaTmed’ småsedlar uti Bamj kens Cassör.” 1 ** Åttonde punkten '■ Bifölls. Vidare förekomma vid slutet af Utlåtandet, N:o 117, a) angående belöning och ersättning till Professoren Pasch af 3,000 B:dr för omsorg, kostnad och möda, i afseende på pappers-' Sillverkningens fullkomnande, bifölls; ö) angående ersättning till Mynt-proberaren Broling af 1,500 B:dr för arbeten i konstsvarfnings-gravuren, som han för Bankens räkning på försök utfört. Ehuru
Skulle ater Eders Kongl. Mant, i dest »vishet finna möjlighet sig förete, att utan härsmagt atwärja fienteliga försök emot Riket: eller händelsernas lopp killata fördröjande dermed, komma de 500,220 R:dr hwarpa de nu omförmältte förstärkningars godtgörande fig grundar, ock uti den sörestagne Bervillningen aro inbegripne, att af Riksgälds, Contoiret till NiketS framtida förswar i Riksens Ständers Bank hallas vförryckte. Rikseds Slanner framhärda;c, Stormägtigste Alkernadigste Ronuny! Ä)^ed anledning af hos Riksens Stander gwrde framställningar öfwer angelägenheten af sadane Författningars widtagande, hwarigenoin inhämsk tillgång pa det för Kronan ock Riket erfoxderlige quantum Caltbitter alltid med säkerhet ma kunna påräknas och den förlust för framtiden undwikas, hwilken Kronan wid inköp af denna wahra »vidkännas, enär ten fran Hemmanen utgående Saltbiktergärd l penningar warit erlagd, haswa Riksens Ständer tagit detta ämne under nogaste öfwerwagande; Och da de ej mindre till afböjande af förlust för Kronan att Handelswagen genom Utrikes införskriswande af Saltbilter än till säkerhet för jemn Inrikes tillgång deraf, ansett nödigt att tillwerkning och lef wcre - Den ro A ugust». 2491 werering af denna wa^a in natura hwarie Hem»nan owillkorligen ålägga, sa»nc att Häraderne i Riket döra i samina förbindelse deltaga, hanva de äfwen warit betänkte, huruledes Caltbitter'cillwerkningen såsom en bade allmänt och enskildt lönande näring skulle kunna uppmuntras, och en fullkomligare wettenskaplig kännedom af samma yrke allmännare kringspridas. I grund häraf, och da Eders Kongl. Maj:t, redan under den z
N:o 52 icke innehåller annat än åtskilliga rättelser, som blifvit nödiga i följd dels af tryckfel, dels af i prot.utdr:n uteglömda beslut, och dels af ett förbiseende hos Bevilln.Utsk., «å torde R. o. Ad. tillåta, att detta memor. på föredragn:slistan blifver upptaget näst efter de betänkm, dem R, o. Ad, beslutat först i nästa plenum företaga. Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtmts propos. på denna min begäran. R. o. Ad. biföll Gr. v. Fersens hemställan. Justerades pleniprot. för d. io Nov. H. R. 0, Ad, åtskiljdes kl. 9 på aftonen. In fidem protocolli, JF. O. Silfverstolpe. 378 Den 3i Januari. Lördagen den 3i Januari 1835. Plenum kl. io f. m. Justerades r prot.utdr. för d. 29 dennes f. m. och 8 för samma dag e. m. Ånyo föredrogs BondeSt:s d. 29 dennes pä bordet lagda inbjudning till R. o. Ad. att frångå sitt ronde mom:n lit. a, b och c af 5:te punkten i StatsUtskrs utlåt. N:o 3g3 fattade beslut. Frih. Cederström, Jac., anhöll, att denna inbjudn. ytterligare måtte få hvila på bordet. Hr von Hartmansdorff, Au g., förenade sig med Frih. Cederström. Hr Gunther, Carl Gust.: Det förundrar mig att höra detta ärende begäras ytterligare hvilande, oaktadt i föregående plenum beslöts, att detsamma nu borde företagas, och då man vet, att det af BondeSt. begärda utlåt, af R. o. Ad. uppehåller nämnde Stånds beslut i frågan. Jag inskränker mig nu emedlertid dertill att anhålla om propos. , det den ifrågavar. inbjudningen må företagas först i nästa plenum. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att då flera personer begärt, att detta mål ytterligare måtte få hvila, kunde sådant icke nekas. Gr.