Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag nprepar att jag sjelf anser denna anmärkn. i närv:de ögonblick vara impopulär, emedan det tillhört de juridiska begreppen snart sagdt öfver hela Europa under detta århundrade, att straffen för egendomsbrott icke kunnat nog hardt skärpas. Hos oss har delta straff varit utomordentligt hårdt i jemförelse med straffen för brott mot person. Till följd häraf tror jag det icke skada att Utsk. får tillfälle gölia en kontra-propos , som upfyller det vackra ändamål K. M. och dess rådgifvare afsedt, men som tillika mera svarar mot ändamålet af en noggrannare lagstiftning. Dessutom ber jag att få påpeka ett par §§ ang-.de de fångar, som dömas till enkelt fängelse, antingen omedelbart för brott eller i st. f. ådömda böter. Om dessa står der: fångens maka, föräldrar, barn eller syskon må honom i fängelset besöka; likväl skall anmälan derom förut ske hos fängelsets styresman. Men med afs. på fångarnes rättighet att brefvexla med utanför fängelset varande personer, heter det: »att han icke må utan lof af fängelsets styresman emottaga eller afsända bref.» Att denna rättighet icke beviljas i allmänhet, utan att den skall beviljas särskildt för hvarje bref tinnes af efterföljande mening: dock att, der brefvet rörer enskilda angelägenheter, sådant lof ej vägras må, sä framt brefvet ej finnes innehålla något hvaraf ordningen eller säkerheten inom fängelset kan äfventyras.» Det är klart att om denna g bifälles, så skola de underordnade verkställarne af lagen anse sig ovilkorligt förpligtade att neka en person, som sitter på förvandling derföre att han saknar tillgång till böter, att korrespondera såvida lian icke har tillstånd dertill af fängelsets styresman, hvilken, om han är borta, naturligtvis icke kan gifva detta tillstånd. Om således denne fånge, som i öfrigt åtnjuter den strafflindring som lagen medgifver, har råd att bestå sig större beqvämligheter, sä skulle han icke hafva rättighet att mottaga ett enda bref ulan anmälan hos styresmannen.
Att man måste göra dylika frågor, är icke detta redan ett bevis på den fullkomliga missrigtning, skolan i denna väg tagit? Men frågorna äro icke opåkallade. Öfverallt i våra skolor är den första undervisningen i religionen inskränkt till en tom utanläsning. Man öfvar barnens minnen genom den andliga undervisningen, i stället för att genom den väcka hjerta och känsla för det högre väsendet. Har man då ej annat, som passar bättre till minnesöfning? Skall just det, som är mest lämpligt att lyfta och utveckla den unge discipelns inre för det högre lifvet, på detta sätt missbrukas? Nej, så borde det ej vara; men så är det, tyvärr! Och hvad är orsaken dertill?. Jo just den kateketiska form, under hvilken kristendomens läror först inplantas. Denna upstäUning i frågor och svar, det är just den, som hindrar lärarens fria inverkan på lärjungen och lärjungens fria mottagning af de satser, sorn framställas. Förståndet, ledt af den vid de unga åren så lättrörliga känslan, gäller här intet; det är blott minnets förrådskammare, som tidigt fylles med en hop stela, formella satser, hvilka, på detta vis bibringade, förhindra det kristliga lifvets framtida utveckling, i stället för att, som de borde, lägga en säker och lifgifvande grund för detsamma. Och det är dock på det sätt, som vår rena och vackra läras grundsanningar bibringas det unga slägtet, statens moraliska styrka och kraft beror. Alla dessa anga skola en gång på skilda vägar gå ut i H. III. 35 946 Den 18 Februari f. m. samhället och intaga skilda platser deruti; den barlast, de medföra af sann och lefvande tro, fotad på känsla och förnuft, skall göra att deras farkost går lugnt och jemnt genom lifvets bränningar. Ar denna tro åter ingen annan iin den, som vinnes genom innötandet af tomma formler, hur kan den då blifva det stöd, den bör vara för deras framtida handlingar? Den bör vara fullt medveten, ej blott formell.
På denna fråga kan ej svaras annat, än ett obetingadt nej, ty om ock någon större skicklighet och mer omfattande insigt äro af nöden för undervisning i sång och musik i läroverkets två öfversta klasser, och om äfven antalet undervisningstimmar der är något större, står dock detta plus ingalunda i något rimligt förhållande till det högre aflöningsbeloppet, sådant det nu är bestämdt för denna undervisning, och uppväges till en del af den större möda och det större tålamodsprof, som undervisningen i de fem nedre klasserna, der de första elementerna skola inläras, kräfver, då deremot sångoch musiköfningarne med de mera försigkomna i de två öfversta klasserna ofta böra kunna åt läraren skänka mera nöje, än ansträngande arbete. Men utom på det obilliga i förhållandet emellan nu ifrågavarande lönebelopp, torde äfven uppmärksamheten böra fästas deruppå, att med de nuvarande lönerna för lärare i säng och musik vid de lägre läroverken, dessa läroverk omöjligen kunna påräkna, att, så framt ej särdeles gynnsamma förhållanden förefinnas, under någon längre tid få bibehålla samina lärare i detta ämne, och hvilket menligt inflytande ett tätt ombyte af lärare skall utöfva såväl på undervisningen i ifrågavarande ämne, som på disciplinen, ligger för öppen dager. På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer måtte bevilja löneförhöjning åt lärarne i sång och musik vid de lägre elementarläroverken på det sätt, att dessa lärare vid de femklassiga läroverken erhålla vid tillträdandet af sina befattningar 300 R:dr, efter fem års väl vitsordad tjenstgöring 400 R:dr och efter 10 års sådan 500 R:dr; de vid de tre-, klassiga vid tillträdandet 200 R:dr, efter fem års väl vitsordad tjenstgöring 250 R:dr och efter 10 års sådan 300 R:dr, och de vid de tvåklassiga vid tillträdandet 100 R:dr, efter fem års väl vitsordad tjenstgöring 150 R:dr och efter 10 års sådan 200 R:dr R:mt.
Ost förwarKe läkt, ali i sadank fall eit nytt Konungahus utkora; alitsa, och i betraktande sä wäl deraf, som ock att den Högborne Furste och Herre, Iohan Baptist Iulius, Furste af Ponte Corvo, är be» aäfwad med de Egenskaper och Dygder, hwilka gifva Ost ett wälgrundadt hopp, alt, under Högbemälte Herres Regering, röna deu ordning i Styrelse, och komma i älnjutande af deu wälgäng, som öro frukter af cu lag ig, kraftfull och wälgörande Regering, hafwa Wi Sweriges Rikes Ständer, dertill af War nu Negerande Ailcrnädigste Konung uppmanade, och under wi kor ait HSgbemälte Furste och Herre, Fursten af Ponte Corvo, mä innan dest ankomst pa' Swensk bolten, redan hafwa antagit den rena Evangeliska Läran, och att Han den af Qtz upprättade Försäkran undertecknar, för Ost och Wara Efterkommande, af fri wilja, genom lagligt och enhälligt Wal, härmed ulkorat den Högborne Furste Iohan Baptist Julius, Furste af Ponte Corvo, till Swea Rikes Kron. Prins, art efter Wär un Regerande ALernädigste Konung, enär Hans Kongl, Moj:t med döden asgar (hvarmed den Högste Guden nädeljgen länge fördröje) Regeringen öfwer Swea R.ke, samt detsamma underliggande Län» der tillträda, till Sweriges Konung krönas och hyllas, somt Riket styra efter Regeringsformens af den 6 Junit ,809 b kstefftga föreskrift, samt Rikets öfrige gällande sä wäl Grundlagar, som Allmänna Den 25 Aug. 85 Lag och Laga Stadgar; allt sadant likmätigt den Försäkran Hans Kongl. Höghe:, sä tväl nu fö.ur, jon» ock sedermera wid Dest uppstigande pa den Kongl. Swensk r Throncn, gifvande warder.
Uti den underdåniga skrifvelse!), angående regleringen af utgifterne under Riks-statens Fjerde Hufvudtitel, yttrade Ständerna, att det måste ”erkännas såsom en riktig grundsats, att, då en armé är behöflig och finnes, ”utvägar jemväl böra beredas för densammas vidmagthållandc i tjenstbart skick, ”i hvilket afseende det är oundgängligen nödigt, att arméen erhåller en tillräcklig ”öfning, lämpad efter tidens fordringar och krigskonstens utveckling. Den öfnings”tid, som i sednare tider kunnat den indelta arméen hestås, har onekligen varit ”alltför kort, för att uppfylla det afsedda ändamålet att göra arméen stridbar och ”deraf bilda en pålitlig stam för Bevärings-manskapet, och det är naturligt, att öf”ningen blifvit alltmer bristfällig i samma mån, som öfningstiden, till följd af ”stegrade underhållskostnader, måst inskränkas. Rikets Ständer hafva derföre an”sett det vara af högsta vigt att, genom ökadt anslag, tillfälle beredes att ordna ”arméens vapenöfningar på ett sätt, som kan göra denna armé till en verklig och ”öfvad stam. I detta afseende liatva Rikets Ständer dessutom tagit i betraktande ”att, när den rusteller rotehållaren af ålder åliggande skyldigheten att under ”mötena underhålla den indelta ryttaren eller soldaten, vid 1810—1811 årens riks”dag helt och hållet öfvertogs af Kronan, samt ett bestämdt anslag för Indelta ”arméens vapenöfningar å Fjerde Ilufvudtiteln uppfördes, Staten derigenom jemväl ”iklädde sig förbindelsen att gifva arméen den öfning, sorn erfordras. ”För att ändamålsenligt ordna vapenöfningarne, anse Rikets Ständer, lika ”med Departements-chefen, rättast vara att lägga tiden till grund för bestäinman”det af dessa öfningar, i stället att, såsom hittills skett, låta dem vara beroende ”af ett visst anslag; och de nu föreslagna öfningstiderna synas Rikets Ständer ”icke vara längre, än behofvet oundgängligen kräfver.
CECILIA. CECILIA (framskyndande till Bengt). Bengt, denna lek är förskräcklig! Konungens kärlek, drottningens förakt! båda delarne trycka mig lika djupt till jorden! BENGT PODEBUSK. Cecilia, hvarje pulsåder af hans hjerta, du eröfrar, döljer en perla för den krona, som en dag måste blifva min Danmarks lysande krona, bergad undan stormen af Erik Menveds ättling! drottningens fall är detsamma som konungens. CECILIA. Men mina samvetsqval! mitt fläckade rykte! 33 BENGT PODEBUSK (pekar på tronen). När en dag Erik Menveds ättling, jemte Cecilia sin unga tjusande Drottning, intager ättefadrens tron, ligga samvetsqvalen och det fläckade ryktet kedjade vid tronens fot. CECILIA. Bengt, afgrunden har sammanlänkat våra själar, må vi då tillsammans förgås! BENGT PODEBUSK. Tyst, det festliga tåget börjar. (de gå in i sidorummet). ÅTTONDE SCENEN. En marseh höres utifrån, hvarunder folk inkomma från alla sidor. En procession inträder från fonden i följande ordning: 1:o en afdelning af lifvakten; 2:o pager, två och två; 3:o Danska Riksdrotset med sin staf, 4:o hofvets herrar, ledande hofvels damer; 5:o en biskop, bärande Knut den Heliges skrin, åtföljd af 2:ne andra biskopar, alla i full skrud; 6:o trenne riddare bärande de tre Nordiska Rikenas banérer. Panacherna på deras hjelmar och fanorna tillkännagifva genom deras olika färger den nation de tillhöra; 7:o Konungen och drottningen i full skrud, och 8:o en afdelning af lifvakten, som slutar prosessionen, (hvilken, under det konungen och drottningen bestiga tronen, grupperar sig deromkring.) CHÖR (under marschen). Sjungen om stridens och segrarens ära, Ära och lagrar i blodiga slag! Gyllene frukter striderna bära, Upp utur stormen går sällhetens dag!
En fräck öfverträdelse af och olydnad emot mcranämnde Kongl. Förordning, hvilken med några obetydliga undantag, än i denna stund borde, såsom ej upphäfven, vara gällande; men som under tiden blifvit en död bokstaf, dels derigenom att den årligen ej blifvit efter föreskrift, på Predikstolarne uppläst, dels ock igenom högre och lägre Auctorilelers samt Tjenstemäns efterlålne tillsyn. 2:0 De nästan oräkneliga Förfalskningsbrott och missbruk af andras namn, Penningeoch Vexel-vinglerier, samt bedrägeligå Banqueroutter, hvilka förut sällan hörde, men inom en tid af 20 år mer än mycket tilltagit och troligen tillkommit genom en lätt, samt ofta 1?2 Den 20 JanuariL falsk tillgång i Disconterne på penningar, att fylla sinnlighetens behof; och 3:o Den obehagliga ställning i Rikets Penninge-rörelse, som föranledt till detta Riksmöte, genom Filial-Disconternas iråkade obestånd, och hvarmedelst åtminstone Hufvudmännen för Malmö Discont-Bolag, flere år ej lemnat lysande vedermälen af ypperliga medborgerliga tänkesätt, utan fast mer kastadt på Svenska, alltid högaktade, National-Caractei’en en svår skugga. Motsatsen om öfvertygelsen bevises ändteligen, 4:o Af tidens anda och nu varande Sinnesstämning, som högt påkallar Lagens svärd emot den farliga Fienden, Yppigheten. Herr ÄrkeBiskoppen och Talemannen för Högvördige Preste-Ståndet yttrar härom i underdånighet till Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, följande: Måtte såsom fordom Fienden vikit för Eder Kongl. Höghets Svärd eller blifvit vunnen af Eder Kongl. Höghets dygder , också den invärtes Fiendenden slösande Yppigheten och den oredeliga Vinningslystnaden vika för Eder Kongl. Höghets vishet och höga föresyn. Lika anda lyser äfven uti Herr Biskoppen och Vice-Talemannen von Rosensteins Tal till Rikets första Stånd, då han såsom Ordförande Den 20 Januarii. 123 för Högvördige PresteStåndets
Med anledning af ett sådant förhållande, yrkar jag, att Hogloflige Utskotten tillstyrka Rikets Hogloflige Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en Gommission mätte förordnas att på Statens bekostnad förrätta rotering i Jemtland, i enlighet med Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 3 October 1.806 och Rikets Hogloflige Ständers vid i83o års Riksdag fattade beslut, nemligen likhet med det öfriga Sverige, samt om Kongl. Maj:t och Rikets Ständer finna det nödvändigt alt i Jemtland hafva mera krigsfolk än hvad på provincent belöper, nämnde Commission måtte få sig i Nåder uppdragetalt derom med allmogen contrahera. Då, efter hvad jag här ofvan haft äran visa, Jemtland för närvarande i rustoch roteringskostnad utgör icke mindre än 22,111 Rdr. 28 ski årligen, utöfver hvad det rättvisligen bör utgöra, yrkar jag äfven, attHögloflige Utskotten tillstyrka Rikets Ständer att anslå årligen minst 12,000 Rdr. B :co lill understöd för Jemtlands rustoch rotehållare, så länge och intilldess den nya roteringen för sig gått. Landet blir ändå lidande på öfver 10,000 Rdr. årligen, som är högst kännbart för en så fattig och vanlottad province som Jemtland.” Vid Ztdje punkten'. af Herr Hjärne, som yttrat: ”att då Representationen under denna Riksdag nekat anslag till flera ändamål, mycket vigtigare än förevarande, Statssamt Öecon. Uisk. Betänkande N:o Jo. sä anser jag ingalunda skäl vara för handen att till nu tillstyrkte anslag' af 4°°o Rdr. lemna bifall”; samt af Prosten Åstrand: ”Efter de i afseende på Jemtlands rotering redan föregångne undersökningar, tror jag, alt den föreslagna rotejernkningen lätteligen kan under Jen ännu å gamla eonlractet återstående lid, eller innan 1835 års slut, verkställas.
Jag tror det vara mot Nationens interesse, att hindra någon trycka sitt arbete hvar som helst, ty om vi inom oss äga dugliga Boktryckare, få de nog förtjenst framför de utländska i tryckandet af Syenska höcker; det är dessutom ej mindre vigtigt. för Nationen att utifrån erhålla Svenska höcker, än att erhålla böcker på främmande språk. Svenska böcker äro af en mera allmän nytta. Efter milt sätt att se saken, ligger en stor motsägelse i denna höga tull på Svenska böcker, ty antingen skall denna tull utsträckas till alla böcker, så vä 1 på Svenska, som på främmande språk, eller ock skola alla slag af böcker vara fria lill införsel. Det är besynnerligt, att Svenska språket skall vara så litet aktadt, att man, 422 Den 3o Octo ber f. *1. som Svensk, ej heldre vill hafva böcker på Svenska språket än på andra språk. Herr Cederschjöld: För att ytterligare visa olämpligheten af den höga tullen på Svenska böcker, vill jag framställa den frågan, om det är efter productionskostnaden, eller försäljningspriset, tullafgiften skall beräknas. I förra fallet blir uppgiften i högsta måtto svår att controllera, och i det senare åter blir kostnaden så enormt dyr, att det är omöjligt hitskicka några böcker; ty om till 12 procents tull lägges 15 procents arfvode för Bokhandlaren, samt dessutom osäkerheten om afsättning, så skall hvar och en finna, att det är omöjligt, att från Finland hilföra några böcker, så vida de ej skola gå tullen förbi. Jag hemställer, om en sådan smugling kan liindras; och om det icke är olämpligt, att vidtaga åtgärder, som tjena till intet. Den fruktan, att Svenska förf attare skulle skicka ut sina nianuscripter för att låta trycka dem utrikes, tror jag är alldeles ogrundad. Jag går endast till mig sjelf i detta afseendet. Jag skulle för intet pris vilja låta trycka någonting utrikes, eller ens på annan ort inrikes, der jag ej hade tillfälle att sjelf se correcturen.
Uti berörda betänkande hade Utskottet, med anledning af en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion, tillstyrkt Rikets Ständer att, för sin del, besluta en författning af innehåll, att, då inteckning söktes för beståndet af afhandling om nyttjanderätt till hus eller jord å landet på viss tid eller på lifstid, eller af sådan handling, hvari den, som å annan öfverlåtit sin eganderätt till fast egendom å landet, dervid blifvit förbehållen nyttjanderätt till större eller mindre del af samma egendom eller afkomst deraf, samma grunder skulle tillämpas, som i Kongl. Förordningen, angående inteckning i fast egendom, den 13 Juli 1818 voro föreskrifna i afseende å inteckning af skuldebref och andra fordringshandlingar, så att den sökta inteckningen ej finge beviljas, så vida ej dels upplåtaren i afhandlingen samtyckt, att inteckning måtte ske, och afhandlingen vore af vittnen bestyrkt eller i annat fall upplåtaren blifvit öfver ansökningen hörd, dels ock upplåtarens eganderätt till jorden, hvarifrån upplåtelsen skett, vore styrkt. Denna Utskottets hemställan är icke af något Riks-Stånd bifallen. Presteoch Bonde Stånden hafva i stället antagit följande i Herr Lcmchens emot Utskottets betänkande afgifna reservation intagna förslag till författning: »Inteckning till säkerhet för beståndet af afhandling om besittningseller nyttjanderätt till hus eller jord å landet eller för undantagsförmåner, som vid försäljning af fast egendom å landet blifvit betingade, må ej beviljas, derest icke afhandlingen är af två personer bevittnad och uppiåtarens lagliga åtkomst till egendomen blifvit styrkt.» De öfriga två Riks-Stånden åter hafva till förnyad behandling af Utskottet återförvisat frågan. Men äfven inom dessa
Jag rymde ifrån er, därför att jag dunkelt kände, att jag kunde blifva min egen lyckas smed, blott jag fick tillfälle därtill. Ingen trodde mig om något godt, och jag växte ju upp som en okunnig halfidiot. Mina händer voro klumpiga och otympliga, jag kunde ej teckna, ej beräkna. Min tunga var klumpig äfven den, jag kunde ej uttrycka mig, ej förklara, hvad jag menade. Jag blef otålig, när folk ej förstod mig, butter och tvär öfver den orättvisa, som vederfors mig. Den enda, som förstod mig, var smeds-Olle, och han berättade mig om sin son Erik, som just varit en sådan där stackare som jag, men som därute i främmande land arbetade sig upp till en aktad ställning. Så låg jag i sömnlösa nätter och vände och vred mig i brännande tankar och planer, och så mognade beslutet att rymma. Hade jag bedt om lof, hade man skrattat ut mig. Sämre än här i Sverige, kunde jag ju ej få det därute i Amerika. Jag begaf Hofjuvelerare ^ Friestedts IDUN 1899. mig i väg, först till Göteborg och smög mig ombord på en emigrantångare, där jag gömde mig bakom säckar och balar, tills vi redan voro ett godt stycke till hafs. Då hungern ansatte mig, kröp jag fram, och det var ej utan, att de först hade lust att kasta mig öfver bord, men jag bad så vackert, att de skulle vänta därmed, och sedan försökte jag göra mig nyttig på allt sätt, isynnerhet i maskinrummet. Och kapten klappade mig och kallade mig en duktig pojke, och då vi hunnit fram till New-York, gaf han mig respengar till Chicago och sade, att jag ärligt förtjänt dem. Jag letade rätt på Erik, och han, som själf slitit ondt i sina dagar, tog hand om mig. I tre år fick jag gå i lära och sedan — ja, sedan utförde mina händer, hvad min hjärna utarbetat för länge sedan. För några år sedan slogo vi oss på velocipeder, togo patent på dem och nu — ja, nu är jag ägare af omkring åtta hundra tusen kronor, hvilka jag placerat därute i goda papper, så det blir nog rätt bra med tiden. » Betty hade blifvit helt blek.
Det förslag, som Utsk. här framställt, är grundadt på en af Riksdagsfullmäktigen Henrik Andersson från Orebro län till Utsk. ingifven motion, deruti blifvit föreslaget att samtelige R. St:s Utsk. skulle inom sig, bland a la 4 RiksSlåndens ledamöter, välja dem som skulle silla främst i Utsk. För min del tror jag att en så beskaffad förändring, långt ifrån att upfylla det ändamål som Utsk. här synes hafva velat antyda, tvertom skulle endast leda till partistrider och agitationer inom Utsk. samt understundom framkalla chikaner emot åtskilliga ledamöter, äfvensom mot ett eller annat Riksstånd. Att föreslå en förändring, som sålunda icke innebär den ringaste nytta, men otvifvelaktig! skulle förorsaka splittring och oro inom RiksSt:ns delegationer, det anser jag för min del icke hafva tillhört Const.Utsk. Jag får således hos R. o. Ad. vördsamt anhålla, att R. o. Ad. måtte förklara, det ifrågavande förslag är hvarken nödigt eller nyttigt och att det derföre icke kan af R. o. Ad. antagas. Såsom ytterligare skäl för ett sådant förklarande ber jag att få tillägga, att, såvidt mig veterligt är, under hela den lid ordförandeskapet inom Utsk. varit anförlrodt åt ledamöter af detta Stånd, dessa ledamöter aldrig hafva komprometterat den plats de sålunda innehaft. Snarare tror jag att man skulle erhålla exempel derpå, om den föreslagna förändringen blefve lag, än om R. o. Ad., som likväl ännu utgör rikets första Stånd, också i denna sin egenskap bibehåller den plats inom Utsk, som densamma lagligen tillkommer. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle alt såsom dess gemensamma tanke till Const.Utsk. hänvisades den anmärkn. att det i förevande mern. framsläldta förslag är hvarken nödigt eller nyttigt, ropades ja blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva öfverröstat nej.
7. ©eDatt *231 beflutit och uti unDerDånig ©frifroelfe af Den 11 ©eptember ftftliDna år h&$ ^ongl. 3ftaj:t anmält, att allt hroaD, font reDan influtit eller ytterligare inflöte å Det, roiD ftflliDne 9vtfSDag, på <2Bårt NtfSgälDS»£ontor anroifaDe famt åren 1830 odj 1831 lyftaDe CreDitiP af €n billion DvifSDaler 23anco, ffitlle [tällås till Jfongl. SSftajitS Difpofttion, för att, roiD inträffanDe froårare mifroäpter, an» roänDaS till unDerftöD för De meft bel/öfroanDe; har iDongl. $}aj:t uti a flåten NåDig f)3ropofttion behagat gifroa öjj tillfänna, Det omför» mälDe CreDttir» till förre Delen roore för längre tiD fäfaDt i Refter» bottcnö och Norrbottens £än; IjwaDan ^ongl. 'Sftajit äffat cn ferffilD fumma, för att, i hänDelfe af behof, och fDan De å berörDe QireDitro influtna meDel blifroit i förfa rummet anroänDa, roara för ^ongl. M) ®laj:t tillgänglig för unDfättningarS meDDclanDe; Och forn <23i, unDer loppet af Denna NtfSDag, berotljat Dels eftergift och afdrifning af en treDjcDcl, och öelö anftånD meD återbetalningen af De öfriga troå treDje» Delarne af De i (2öefterbottenS och Norrbottens Sätt innefåenDe unD» fättningS»meDel, famt af nätunDe ^onD innan näfa NifSDag