Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
s 85—-99, afsl. af PresteStåndet, IX 3. s 47» Bif. af Bondeståndet, IX 3. s 6a, återrem. af Adeln, IX 3. s 69, bif. af BorgareStåndet, IX 3. s 86. Ytterligare Utlåtande, Vll 3. 3. s 77, bif. af Adeln, IX 3. s 341» lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX 3. s 35o. Underd. Skrifvelse, X 2. 2. s i3o, i3i. RiksdagsBeslutet, §. 44- Kärn närer och Rådmän, om befrielse för, från att ansvara för försummelsen, att insända Domböcker; Motion, remitt. till Lagutskottet, 11 s n5o. Utskottets Betänkande, Vll 1. s 28 — 32, återrem. af PresteStåndet, IX s 89, bif. af BondeStåndet, IX s 96, återrem. af BorgareStåndet, IX s io5, af Adeln, IX s 112. Ytterligare Utlåtande, Vll 2. s 1088 —-1096, afsl. med vidtagande af särskildt beslut, af BorgareStåndet, IX s 955, deladt af BondeStåndet, IX s 980, bif. af Adeln, IX s 992. Förslag till jemnkning af Ståndens olika beslut, Vll 3. 3. s 4 — 8, i anledning hvaraf PresteStåndet accederat till BorgareStåndets mening, IX 3, s 155, bif. af BondeStåndet, IX 3. s 157, af Adeln, IX 3. s 178. Underd. s 329 — 33i. i6g Köpeskillingen, om medel till fyllnad af Räntebristen å, för Carl Gustafs Stadsbruk. StatsUtskottets Betänkande, IV i.
Han har visserligen rätt deruti, att RiddarhusUtskst ej kan hålla sina sammankomster under II. o. Ad:s ståndsplena; men jsg vet intet lagligt hinder för Riddarh.- Direktmen att sammanträda under pågående ståndsplenum. Jag anser sådant visserligen i de flesta fall både kunna och böra undvikas, men lagstridigt är det icke, och det har äfven någon enda gång t förflutna tider egt rum, då några särdeles brådskande och vigtiga angelägenheter ansetts erfordra skyndsam handläggning. Man kan emellertid ej grunda någon säker slutsats på en förmenad, men ej grundad förutsättning. För öfrigt på intet sätt ve - 54 Den 7 April. derlagd af den värde Gr:n, framhärdar jag i mitt yrkande om återremiss, på de grunder jag haft äran anföra. Gr. Lagerbjelke: Hr Printzensköld har ganska väl bevisat, huru angeläget det var, att höra RiddarhusDirekt:nen, innan frågan afgjordes, men han har på samma gång alldeles glömt, att Utsk:t kunde vidtaga denna åtgärd, innan detsamma afgaf sitt Utkde i frågan, hvarföre jag, just på det skäl, den värde talaren anfört, fortfar i mitt yrkande om punktens återremitterande. Hr Björnstjerna, Oscar Magnus: För hvar och en, som har kännedom om de göromål, som med dessa befattningar äro förenade, torde det vara fullkomligt klart, att desamma kunna, åtminstone mellan Riksdagarne, utan svårighet af en person skötas. Under pågående Riksdag skulle deremot möjligen någon svårighet möta. Instruktionen föreskrifver nemi., att 1 :sle KanceJJisten skall, när RiddarhusSekreteraren är genom laga förfall hindrad att föra R. o. Ad:s protokoll, tjenstgöra i dennes ställe. Att detta icke är förenligt med skötandet af såväl Fiskalssom l:ste Kancellisttjensterne lärer vara påtagligt och således äfven att denna § af instruktionen behöfver undergå förändring, i händelse Utsk.-ts förslag i denna punkt godkännes. I sådant fall tror jag intet hinder möter för de båda tjensternas sammanslående framdeles, när den ena af dem blifver ledig.
Krigs-Collegium heslulit, att utbetalningen skulle ombesörjas genom Forlifications-Afdelningen, som för "bestridande af denna i årets Stat icke beräknade utgift, upptagit ränte”frilt lån af Tross-Passevolance-Cassan, har äfven berörde köpeskillings"skuld blifvit bokförd och balancerad i Fortilications-Afdelningens Rä"kenskaper, hvilka i det hänseendet utvisa, att ingående balancen vid "i834 års början upptagit såsom Afdelningens skuld jo,i52 R:dr 32 sk. ”7 r:st., samt utgående balancen vid 1835 års slut 7,182 R:dr 32 sk. "7 rist., sedan under det förra årets lopp 1,000 Riksdaler, och under "det sednares 2,000 R:dr, blifvit under titel: "Fästningsbyggnads-medel” "i Fortifications-Afdelningens Års-Stat till afräkning å denna skuld uppförde. " ”F.när ifrågavarande utgift icke är af beskaffenhet att kunna hänföras till dem som rätteligen utgöra föremål för Fortifications-Afdel"ningens omfattning samt ej heller kan anses tillhöra någon af de öf"rige Afdelningarne inom Kongl. Krigs-Collegium, anse Revisorerne att "det för Kongl. Krigs-Collegii Departementer uppförda Slats-anslag, "hvilket hvarje år befunnits otillräckligt för fjdlande af de serskilda från Kongl. Krigs-Collegii Afdelningar anmälta årsbehofven, hvaraf en "icke obetydlig del deröfver årligen måst uppskjutas, icke bordt belastas med betalningen af ofvannämnde egendom, för inköpet hvaraf, "enär detsamma ansetts af behofvet påkallad t, tillgång bordt sökas och "beredas inom besparingarne å 3:dje Hufvud-Titeln eller å anslaget för "oförulsedde Militaire-utgifter."
Pa sadan grund har ej eller Utstottet kunnat anse de Fartyg ochWaror, som wid ek Krigsutbrott i Swenste Hamnar 8^ue5tte,L8, kunna lämpeligare eller pa et med billighet mera öfwerensstämmande satt anwändas, än at Swenste undersåtare, hvilkas egendom genom en dylik åtgärd kan falla i Fiendens händer, derigenom i möjeligaste matto hallas skadeslösa; Och Ucstottu får derföre, med fullkomligt bifall til hvad Herr Borgmästaren hgZL i denna del föreslagit, wördiammeligen tilstyrka: at att fiendtelig egendom, som pa Regeringens befallning blifwer «ecju^8trei ^6, mätte såsom ersättning til handa hallas dem, som antingen i Fiendens Hamnar något förlorat, eller genom upbringningar blifwit lidande. Beträffande ater det yrkande, at utaf upbringningar, hwilka af Kongl. Majus och Kronans Örlogs - Den 8 Mars. 557 logs'Skepp eller tillatne Kapare göras, någon del kunde til nytznämnde ändamäl blifwa anwänd; sä har wäl Utskottet a ena sidan önskar, ar äfwen i detta fall kunna, i likhet med förrberörde princip, . afgifwa sitt yttrande; men ock, med fastad upmarksamhet pa de omständigheter, hwilka til Sjömagtens betydliga tilwaxt och förkofran hos andre Nationer, och i synnerhet i England warit bidragande, a andra sidan funnit, ar dä det satt, hwarpä egendom genom embargo eller seqvester erhailes, icke medför någon kostnad eller risgue, sä beror deremot åtkomsten uti nu i frägawarande fall merendels pa en afwentyrlig utgång, och det imsr^s en Lbcf och hans Manffap af en sadan upbringning kunna hafwa, samt altid af den skicklighet och tapperhet hwarmed den utföres; I anlednig hwaraf Utskottet tror sig böra wördsamt förestå, at Riksens Högloft. Stander wille i underdånighet hos Kongl. Maj:t anmäla den önskan, at Kongl.
Men då man, vid 1765 års Riksdag, förmärkt att Lazarettet i hufvudstaden icke kunnat upfylla ett af sina ändamål, nemi. att vara ett gemensamt sjukhus för personer, äfven från aflägsnare delar af riket, så tilläts, genom Kongl. Brefvet d. 10 October s. å. att, under Landshöfdmes och Biskoparnes gemensamma ledning, uprätta Lazarett i länen. Dessa ställdes, d. 17 Den 11 Mars e. ni. 217 Juli 1776, under Öfver-Styrelse af de begge Seraphimer-Riddarne, som hade hufvudstadens Lazarett under sin vård. Detta skedde dels för den allmänna nytta, barmhertigliets-inrättningarne borde åstadkomma, då de> sammanfogade, kunde understödja hvarandra inbördes, dels emedan Lazaretten hade för sin första inrättning att tacka Ordens uplifvande. Öfver-Styrelsen skulle Seraphimer-Riddarne föra i samråd med Landshöfd:ne. Men som de förre, lika litet som de sednare, voro sakkunnige i läkarevården, så utnämndes tillika en General-Direktör öfver sjukskötseln vid Lazaretterna i riket, hvilken sedermera gått Hrr Seraphimer-Riddare tillhanda. Sådan förblef Styrelsen intill dess Seraphimer-Ordens-Gillel stiftades, hvarefter det, 1791, fick öfverinseende jemväl öfver Lazaretten, hvilka, der det sig göra lät, borde sammanfogas med Hospitalen. Lazaretten ställdes i orterna under K:s Beflndes inseende; betjening och läkare skulle förordnas af Gillet o. s. v. När 11. St:r, vid 1815 års Riksdag, åtagit sig vissa sammanskott lill Veneriska smittans hämmande samt Läns-Lazaretlens utvidgande, och önskat att dessa inrättningar mätte få af Direkta-, utsedda i orterna, förvaltas, tillät Konungen, d. 17 Dec. 1817, att de finge öfverlenmas till Landshöfdmes samt läns-deputerades värd och styrelse. Dessa sjukvårdsanstalt^- stå dock likväl under förbemälle General-Direktörs öfverinseende.
I sådant fall behöfves ingen votering i förstärkt Utsk. Förslaget är ju då alldeles förkastadt. Här är också icke fråga om annat, än att förkasta en viss del af Utsk:s förslag. Frih. Cederström har sagt, att anmärkntr ej få göras utom förslaget. Det medger jag, hvarföre jag också alltid bestridt sådana anmärkntr i grundlagsfrågor, sorn innefattat alldeles nya förslag. Men här är ingen anmärkn. gjord utom förslaget, utan ItiksSt:ns anmärkntr hålla sig inom detsamma, enär de endast åsyfta bifall till den ena och förkastande af den andra delen af förslaget. Att, såsom Gr. v. Fersen önskat, denna fråga skulle läggas till handkna, anser jag högst olämpligt äfven för Hr Gr:s eget syftemål, att saken må förfalla, hvilket jag befarar icke derigenom skulle vinnas; ty när Exped.Utsk. finge prot.utdr. derpå, att saken blifvit lagd till handlma utan vidare beslut, skulle den naturligtvis anses bifallen, i följd hvaraf förslaget i riksdagsbeslutet komipe att intagas, såsom godkändt att hvila till nästa riksdag. Gr. Frölich: Jag anmälde mig för att söka visa Frih. Cederström, att jag ej framkommit med några sophismer och tillika vederlägga honom i några delar. Det sednare har redan skett, och jag finner Ilr Frih. vara bortgången. Jag vill derföre blott säga, att om jag vore professor i grundlagarna och hade en hel hop studenter för mig, hvilkas öde berodde af mig, så skulle det väl gå an för mig att säga: detta är lagligt, detta är grundlagsvidrigt; sic volo, sic jubeo; jag råder er att rätta er efter, hvad jag säger, ty annars kan ni komma inför consistorium majus, och der kan det komma derpå an, om ni blifva fria derigenom att jag ställer er under io6:te § i stället för den ioyrde; men då fråga är om att under discussionen i ett RiksSt. vederlägga mina motståndare, är en sådan tactik föga lyckad. Detta är allt, hvad jag har att säga. Frih.
Man förutsätter hos qvinnan så mycket förstånd, att hon först och främst skall qväfva den känsla af afsky, hennes man möjligen ingifver henne, då han blifvit henne påtvingad, och ytterligare fördrar man, att hennes förstånd skall bjuda henne att skapa icke allenast sin egen, utan äfven andras lycka; samt att denna sednare skall blifva belöningen för hennes omsorger och sträfvauden. Då man förutsätter hos henne detta allt försakande förstånd, så hemställer jag till eder, M. Hrr, om man icke jemväl kan och måste antaga, att hos henne finnes nog förstånd att leda sin känsla till dess rätta mål. För öfrigt har jag till följd af min bekantskap med åtskilliga familjeförhållanden — och denna min erfarenhet, tror jag mig våga säga, är icke så alldeles ringa — visserligen sett qvinnor, hvilka, ledda af sin känsla, ingått förbindelser, som i verldens ögon varit olycksbringande. Mannen har förstört hennes förhoppningar och låtit alla hennes illusioner ramla. Det har varit för henne en omöjlighet att bibehålla sin känsla för denne man, som icke varit henne värdig. Men jag har ock sett många andra qvinnor, hvilka knutit likartade förbindelser, och som slutligen kufvat denna dåliga natur, samt efter åratal återfört honom till samhället som en förbättrad menniska, och jag har funnit, att dessa qvinnor, ehuru de stundom lefvat i fattigdom, dock derefter åtnjutit en lycka och en glädje, vida Öfverlägsen hvarje annan, och som aldrig kan köpas för penningar, egde hon ock millioner. Gr. Sparre har, såsom ett varnande exempel, yttrat att, om han hade endotter, öfver hvilken han icke egde den nödvändiga faderliga rättigheten, möjligen fara vore, det hon kunde komma att ingå förbindelse med en man af den afskyvärdaste karakter. Jagför min del tror icke, att hvarken Gr.
Jag medgifver, att den 20- årige ynglingen icke besitter nödig kroppsutbildning för att uthärda ett fälttågs besvärligheter; men deremot anser jag, att han eger tillräcklig styrka för att deltaga i ett beväringsmöte. Då man har 9 andra ålderklasser att tillgå, tror jag icke att man i första hand kommer att till krigstjenst använda just den klass, som dertill eger minsta krafter, liksom minsta öfning. När man vill nå ett stort mål, bör man akta sig att icke spänna hågen så hardt att den brister; detta kunde lätt hända genom det 100 Dea 7 Maj f. m. motståud, som en framflyttning af beväringsålderns början kunde framkalla. På grund af de skäl, jag nu haft äran framställa, vågar jag hemställa, att R. o. Ad., i stället för Utsk:ts, måtte antaga följ:de förslag: att R. Skr i underdånig skrifvelse till K. M:t anmäla, det R. St:r, vid granskning af de i K. M:ts Nåd. Propos. angifna förändrade grunder för bevärings-inrättningen, funnit sig böra hemställa: l:o skyldigheten för Svensk man att deltaga i allmänna beväringen inträder, såsom hittills, med året näst efter det, då han fyllt 20 år, och fortfar i 10 års tid: 2:o alla beväringsskyldige af de tvenne första åldersklasserna böra vapenöfvas; 3:o ökad öfning för beväringen är nödvändig och bör, om möjligt, utsträckas till alla; 4:o skulle ökad allmän öfning visa sig medföra allt för stora kostnader, då må någon del af beväringen genom lottning uttagas för att särskildt utbildas; 5:o frivilliga anmälanden före lottningen böra befrämjas; 6:o ingen friköpning från lottdragning får ega rum; 7:o byte efter lottdragningen är tillåtet inom samma åldersklass. Jag gör mig ingen förhoppning att detta förslag nu skall tillvinna sig R.
Utsk. har uppgifvit 2:ne alternativa förslag, hvaraf det ena igenfinnes sidan 28 af betänk, och lyder så: ”att den enklare och med lika, om icke säkrare, controll förenade utväg, må antagas, att häradshöfdingar och rådhusrätter samt just.coll. och förmydarekammaren i Stockholm, åläggas vid de renoverade exemplar af prolocoll och domböcker, som inom förut bestämde tider skola till vederbör, hofrätter insändas, foga det stämplade papper, hvarmed omförmälde, i samma protocoll och domböcker intagne eller beskrifne handlingar skola förses, och att någon inom hvarje hofrätts advocalfiscals-contor anställd tjensteman, emot lämpligt af ehart.sigill.medlen utgående arfvode, som K. M., efter det hofrälterne blifvit i ämnet hörde, täckes i nåder bestämma, må blifva ålagd att granska charlome och jemföra dem med de i meranämnde protocoll och domböcker intagne handlingar; hvarefter åtal bör inför K. hofrätten anställas å de felaktigheter vid charteringen, som kunna upptäckas. ” Detta förslag har, efter min tanke, 2:ne betydliga fel. Det ena, att man fordrar, det chartorne skola till bofrätterne insändas, hvarigenom man inblandar dessa myndigheter i granskning af uppbördsmäns redovisning. Det andra felet är, alt man vill, det bofrätterne skola dömma öfver de förbrytelser, som i detta hänseende begås, hvarigenom man gör dessa allmänna domstolar till Kammarrätt för vissa mål. Detta är jemväl oriktigt. Jag anser följaktligen det andra alternativet vara det som närmast borde följas i afseende på föreskrifterne. Men deruti äro dock, dels misstag begångne, dels sådane stadganden föreslagne, som jag, för min del, anser vara oantagliga.
Vörandes för öfrigt enligt Ridderjkapets och Adelns kanka werkan af deste salunda godkände grunder taga sin början med andra qwartalek af innewarande är: Hwarom de öfrige Respectiwe Ständen flulle genom Utdrag af Protokollet manligen underrättas. Ult Lu^ra. Den 2i Zebruarii. 1019 Derefter återtogs oswanberörde amne och yttrade sig först Friherre Ltael von täollklein. I anseende till den inrättning af en Pension-Easta för Civit-Stakcn, som här af Stats-Utstotter förestås, sä sär jag gjöra der förbehåll, art den pä samma sätt som Armöens Pensions-Casta marte inrättas genom ett sammanstött af delägarne sielfwe. Skulle favant ej ste efter samma grunder, utan Statens Medel dertill behöfwa anwändas, protesterar jag deremot sormeligcn. Friherre läjsrta,instämde häruti; upgiswande ehuru Pensions - Castan genom ert enskilt rillstott as Militaire Statens löner blifwir formerad. Friherre Stael von bäollliein medgaf att ändamålet af en sadan Casta-Jnrätlning wore bade wackert och i wista afseenden gansta wigtigt, men första frägan wore om Staten werkeligen i sin nuwarande belägenhet hade räd att göra en sadan inrättning. För sin del trodde han ej, art Staten dertill kunde något bidraga. Zerr Grefrven och Landtmarstalkcn. Hans Exellence Herr Grefwe kuuttt torde kunna uplyfa, om icke Staks-Utstottct anfelt möjligt att till en sadan Castas formerande Stats Werket mätte kunna biträda; hwilken fräga Hans Exellence Herr Grefwe Kuutlr bejakade. Gres. ros» Den sr Februari!- Grefwe klörner, ^stolpkr 6örarr. Denna Inrättning finnes redan allt sedan är 1798.
De personer, som funnos ifrågaställde till indragning, borde, i och för deras olika egenskap eller vilkor m. m. olika betraktas; och beträffande Embetsoch Tjenstemän samt Hof-Fruntimret, hvilka, såsom Rikets Ständer i deras underdåniga skrifvelse yttrade, ingått i tjenst vid Kongl. Hofvet med hopp att deruti framgent bibehållas, samt alltså icke kunde blottställas att sakna den utkomst de på detta ställe väntat och derföre icke i Rikets tjenst eller annorlunda sig beredt, ansågo Rikets Ständer dem berättigade att undfå pension, svarande emot deras å Hof-Staten innehafde löner i penningar men utan beräkning af andre förmoner såsom bo - Stats-Utskottets Utlåtande N:o vjz. 25 boningsrum, ved, ljus, utfodring för hästar eller equipage, kostpenningar m. m., samt med undantag och vilkor: 1:0 alt den Embelseller Tjensteman härifrån borde uteslutas, som egde eller erhöll pension på Rikets Ordinarieeller Indragnings-Stat, eller vid något af de Kongl, eller Fursteliga Hofven biefve bibehållen eller antagen, och dervid komrne att uppbära eller undfå lika eller högre lön, men att om lönen, sorn sålunda innehades eller erhöllcs, icke uppgick till det belopp, hvartill pensionen på Indragnings-Slaten skulle bestiga, finge öfverskoltet åtnjutas på sistnämnde Stat; och 2:0 att af IIof-Fruntimret de, som förut åtnjölo motsvarande eller högre pensioner å de på Rikets Indragnings-Stat öfver flyttade förre Kongl, eller Furstelige Hof-Slalei ne, eller b i be b ö 11 os eller1 sedermera anlogos vid de Kongl, eller Furstelige Hofven, icke finge åtnjuta ifrågavarande pension lill större del, än densamma kunde öfverstiga hvad de förut innehade eller derefter erhöllo i lön eller pension.
— N:o 25. i anledning af väckta frågor, dels om en sådan reglering och indelning af bålsmansrotarne, att till hvarandra närmast belägna rotcdelar må komma alt höra lill samma rote, dels om tillstånd lill båtsmanslorpens flyttning från en rotedel till en annan. IX. A. 20. E. 172. — N:o 26. i anledning af väckte motioner, angående Båtsmansbeklädnaden. VIII. B. 596, 621. IX. A. 20. — N:0 27. i auledning af väckt fråga om Båtsmanshållets indragning, emot erläggande af vakans-afgift. VIII. B. 596. A. 622. — N:o 28. i anledning af väckt fråga om befrielse från den veckodagshemman i Götheborgs och Bohus län påförda ordinarie rotering. VIII. B. 596. A. 622. — N:o 29. i anledning af väckt fråga om dels rotehållarnes befriande från bekostandet af soldatbeklädnaden samt dels jemkning i roleringsbesväret. VIII. B. 596. A. 622. — iN:o 30. i anledning af väckt Irå^a om befrielse från eller lindring i del. komministerbostället Mistelås åliggande roteringsbesvär. VIII. B. 596, 622. IX. A. 20. E. 172. — N:o 31. i anledning af väckt fråga om ändring i Patent-författningen så vidt den rörer allmänt nödvändiga och nyttiga saker, såsom åkerbruksredskaper m. m. VIII. B. 596. A. 622. — N:o 32. angående väckt fråga, att de till löner för lärare vid undervisningsverken anslagne prebenden måtte indragas, samt de så kallade jura patronatus uphöra. VIII. B. 596. A. 622. — N:o 33. i anledning af väckt fråga om tryckning af vissa delar af Herr Stiernsvärds, Gustaf Mauritz, tvenne förslag till en förändrad organisation af landiförsvaret.
Maj samma år sitt beslut om förenämnde arfvodesbelopps fördelning på de särskilda fonderna; och som dervid befanns, att hela arfvodes-beloppet, motsvarande ungefärligen '/5 procent af de ifrågavarande fondernas behållning, blef, med de undantag och jemkningar, som föranleddes af i en del testamenten och donationsbref intagna bestämda föreskrifter, fördelningen utförd på det sätt, att hvarje fond päföres omkring */- procent af dess behållning, såsom bidrag till berörde af Ridd. o. Adeln bestämda arfvodes-belopp; men då sedermera, på sätt i förestående § t blifvit omförmäldt. åtskilliga till ganska betydliga belopp uppgående testamentsoch donationsmedel, dels redan i Riddarhusets kassor influtit, dels äro att för dem påräkna, utan att uti mer än ett testamente, nemligen det af Presidenten von Hartmansdorff upprättade, bestämd föreskrift om arfvode för Kamererarnes derigenom förökade besvär blifvit meddelad, samt Direkt., som ansåg det icke billigt vis kunna fordras, att Kamererare!! skall öfvertaga betydligen förökade göromål, utan någon förhöjning af den aflöning, som ansetts motsvara de göromål, hvartill hans tjensteåligganden förut varit inskränkte, funnit tvifvelaktigt, om icke Ridd. o.
Låt oss skapa! Så tänkte de Ädle före oss. Jag tillber så mycket, som någon dödlig, evangeliska ljufheten af Rousseaus själ. Men det är ej så Verlden uppehålles. Det är ett slags rörande skönhet, för den, som betraktar; men en blott qvinnosjälens skönhet, ett Guds barns mignonneri, för den, som deltager – d. v. s. för den, som vill ett väl och arbetar dertill med värma och mod. Luther, Vasa, rousseauiserande – hvad skulle de gjort? Denne qvinfolks-ömme Rousseau lamenterade ju sitt lif fram; och behöfde alla sina vänner fullt opp, för att ej förgås under sin engla-skröplighet. – Man kan skilja emellan de sköna glasskåps-karlarne och de heroiska själar, som äro gjorda för att hämnas och stifta rätt. Gud är mönstret för den moraliska fullkomligheten. Men han är hvarken blott Fridens eller blott Hämndens, utan Rättfärdighetens Gud. — ”Huru Kellgren upptog Dedicationen”89? Som en liten fin och rar Vestgöte, med kallt hjerta och ett oändligen litet begrepp. Han lemnade efter tre dagar tillbaka ... en petitesse under hans egen petitesse; något, som jag kallade en två-örs-höghet. Han tar allt för en stark – affectation. Hjerta är honom obegripligt (liksom ock rätt godt Förstånd). Men hos mig är, både i Straffet och i Äran, allt det rent allvar och min själs upprigtiga känsla, som ej i bäggedera är relief af inbildning och poesi. Lika ärligt, som jag med det ena sagt: han är en låg gäckande byting, – vill jag med det andra säga: han är en skald af oändligt behag. Men med bäggedera: man kan mäta er – om ni ock vore er sjelf tio gånger; här gifvas väsenden, som äro öfver er, både i förskräcklighet och nåd. ”Allmänheten? dess fattegåfva”? Hvad hafve vi med den? – De hafva Lagen och Profeterne; de hafva Prester, Skolmästare och Professorer.