Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län äro till hvarje Rote anslagna 536 uppskattade tunneland odlad jord af hästa beskaffenhet. Dessa exempel bevisa dock mindre derföre, att man blott tagit i beräkning åker och äng, men icke skog, hvarpå Strö socken har öfverflödig tillgång, då Örtofta saknar den alldeles och äfven har föga lorf. Men att inom samma Län och nära bredvid hvar - Den 11 December e. m. annan finnas hemman med lika god jord, dock med den största olikhet i roteringsonus, kan jag bevisa genom jemförelse af samma Örtofta socken, med en egendom, som jag sjelf ägt, nemligen Remmarlöf, hvaraf blott ungefär 200 tunneland åker och äng ulan skog eller torf utgjorde en Rote, och ändå var Örtofta sockens läge förmånligare, samt af säteri-natur, det Remmarlöf ej var. Sådana exempel äro många som ådagalägga, att orättvisa blifvit vid fördelningen begången, ända derhän, alten olikhet af flere 100 tunneland uppkommit i roteringsonus. Hufvudfrågan är nu, om ett utfästadt vilkor vid Roteringens åtagande skall uppfyllas genom numerairens förminskning, eller om denna numeraire skall bibehållas och vilkoret lemnäs ouppfyldt. Jag förmodar, att Rikets Ständer anse sin pligt och Folkets rätt vara, att de i denna del inträda som Medlare, och som Utlåtandet i delta afseende ej uppfyller hvad som erfordras, så förenar jag mig med de Herrar, sorn önskat återremiss. Jag skall be att få erinra, att det torde vara af mera vigt, alt man har en liel klass af Rotehållare nöjde, än ett par 100 Soldater mera i en gränsprovince. I en sådan, i synnerhet då den förr tillhört Grannriket, är det angelägit, alt söka försvarsmedel ej blott i Soldater och fästningar, utan ock i Folkets tillfredsställelse 88 Den 11 December e. m. med sin belägenhet samt öfvertygelse om Regeringens så väl sorn Representationens rättvisa och ordhållighet.
Tillhörig, af själ och hjerta, mitteget begrepp om allmänt väl, bardet, ifrån första ögonblicket af min politiska bana, varit mitt öde att misskännas; och det må äfven drabba mig i det sista. Jag känner icke skönare exempel att följa, än den dygdige Schweitzarens, som, då han bade talat emot en förvillad opinion, inför en förvillad Rådsamling, sade: ”må, om det for"dras, mitt namn och mitt ryckte förgås, ”blott mitt Fädernesland förblifver fritt.” Fritt förblifver Sverige, så länge ej oppositionen framkallar brytningen; men, som jag tror, också icke längre; och hvad mig angår, så ligga mine tänkesätt i mina bär afgifne yttranden, som förvaras i Protocollen. Jag hänvisar livar man till dem; och efter dem döme mig min samtid, och döme mig efterverlden! Herr Hjerta: Jag vågar uppstå för att besvara de beskyllningar Grefve Posse gjort Minoriteten inom detta Hus, att handla utan system, ulan plan, utan skicklighet. Jag kan ej annat än finna besynnerligt, att vid ett tillfälle, då det är i fråga, alt bedöma Styrelsepersonalens handlingssätt, man framställer åtal mot Minoriteten inom ett Riksstånd, sorn icke kunnat inom Representa - Den 21 Julli f. ra. tionen göra sina tänkesätt gällande, och hvilken ej har något verkligt understöd i mera än ett annat Stånd. Ett sådant bevisningssätt skall nödvändigt leda oss ifrån ämnet. Men jag är skyldig mig sjelf och mina vänner att rättfärdiga oss för de gjorde beskyllningarne. Jag får derföre öppet förklara, att om system saknas i oppositionens handlingar, måtte det vara ursäktligt; enär Representationen ännu ej fått något svar på dess år 1823, genom underdånig skrifvelse till Kongl. Majrt, gjorda anhållan att få veta, hvad system Styrelsen sjelf följer. Huru skulle väl vi då kunna för oss uppgöra, och tänka oss in i något ordnadt system? Yi skulle ju risquera, att uppgöra ett, som hade aldeles ingen likhet med Styrelsens; hnru fiendtligt skulle vårt förhållande ej då blifva!
Sig, af flera skäl, berättigad att erkänna grundsaftsen af en fullkomlig jemnlikhet mellan begge, i alla de frågor som röra deras gemensamma styrelse. Kongl. Maj:t förmente: att endast ett bibringadt ömsesidigt förtroende kan leda till stöd och varaktighet för föreningen; att detta fortroende ej beredes, om det icke kan hämta sitt kraftigaste stöd i Constitutionens egna hufvudgrunder, att om äfven ett stadgande kunde vinnas, i ett ögonblick, då dess an - Den 13 April. 77 an vändande ej behofves, som undertiden tillfredsställdd" det ena folkets fordringar, på bekostnad af det andras ömtålighet, det säkert vid en inträffad verklig tillämpning ej komrne a*t möta någon verkställighet; att vid en Thronledighet, eller då val af Thronföljare skall företagas, föreningsbandet emellan hada Rikena ej sammanhålles af några föreskrifter i Grundlagen, men af Folkens ömsesidiga intresse att sammanjemka sina meningar och af deras inbördes aktning för hvarannan; att, vid ett sådant tillfälle, en söndring snarare foranledes, om det ena Folket länge ansett sig hafva åtnjutit inskränktare rättigheter än det andra, och på en gång söker att häfva detta tvång, än om, lika behandiadt, det både kan följa sin pligt, sin böjelse och sin enskiIdta fördel, då det ännu kraftigare befäster det ii gångna Förbundet, och, aktadt för sin egen mening, skänker en lika aktning åt Broder Folkets. Det är ur denna synpunkt, Kongl. Maj:t betraktat de §. af Norriges Rikes Grundlag, som stå i sammanhang ined, stadganderi, af enahanda art, i Sveriges Rikes Regeringsform; Det var afven på dessa villkor, sorn Kongl. Maj:t, förandra gången, helsades som Konung, af ett fritt Folk, och emottog Norriges Krona i förening med Norriges Grundlag.
Herr Grefve Resen, Axet, har deremot, med godkännande af den princip Utskottet antagit, att de å ofri grund i Städerne Belägne Hus och Byggnader, hvilkas innehafvare erlägga Tomtöre-afgift, må kunna intecknas, yttrat den önskan, att denna grundsats ock må varda tillämpad å den fasta Egendom, som ligger på Landet men lyder under Stad, så att i följe häraf Invånarne i Götheborgs Förstad Majorna, som är belägen utom den egentliga Staden, men livais Tomtegare betala grundräntor till Landshöfdingen, måtte tillgodonjuta enahanda rätt, att inteckna sine Egendomar, som andre Innehafvare af Hus å ofri StadsgrOnd; hvilket medgifvande vore så mycket mera nödvändigt, som tidernas skick försatt mängden af nämnde Invånare i Gäldbundet tillstånd, så att deras Egendomar redan äro betydligen intecknade. Herr Grefve von Schwerin, F. B. har upplyst, att, under FinaneeCommittéens öfverläggningar, öfvertygades man om den sanning, att ingen FinanceReglering är möjlig med mindre visse våre félagtige IntecknrngsLagar förändras, såsom beräknade på varueredit-förhåilandet, eller på handelsförhållandet, men icke på det förhållande som nu eger rum, att nemligen det finnes Capitaler som man önskar förränta och att säkert placera; att Committeen ansåg Lagutskottets Betänkan/lett.
Herr Grefwe» och LandtrMarskalken Om jag ofullkomligt explicerat mig får jag blott tillägga, att, dä det är obetagit för hwar och en som sadant ästundar art till dagens protocvll reservera sig, mätte ock all widare discuLsion i detta ämne uphöra emedan saken redan är afgjord. Grefwe l^ovenlljslm, Larl, Som sörNiodeligen de reserverande torde Utgöra till antalet några hundrade, sa önffade han alt De watte skynda alt lära antckna sig. Herr ^I^versrolps, sörle, hoppades att hans dictamen nogsamt intygade att han reserverat sig mot Herr (-ripenvaläcs yttrande. Fortsattes justeringen af Prorocollet för den 22 sistledne Nowember. Sedermera, och under loppet af denna öfwerläggning, framträdde till Prorocollet och antcknadeS såsom instämmande med Grefwe Vlörner och Friherre cederström Uti ogillandet af Herr QrPsnvalörs uttryck mot Expeditions» Utskottet följande Hcrrar och Män: Herr kjornsrjsrna, ^la§nus, Herr krakel, 6usra5, Herr von 8cllokinA, /usrus Ckrisrotkec Herr IVlannersram /ollan, Friherre VVacllmsi^ »rsr, Llsclcert, Herr 8il versro I pe, k.ars (-adriel, Herr 81Ivsrstol^e, /an Osviä, Herr 5iiver. Stol. Dcn i December. 49 Stolpe, Ders, Friherre Dsijonliufvud, Oart -^uAust, H rr Il e nslcöld, Larl Rdvard, Herr Wejdenhjelm, polian, Herr 8parrs, Lustaf Rdauritr, Friherre Osijonliufvud, /Vbtzliam, Gres» wen L^Idsnstolps, Ollie, Grefwe RankintzSbausen, ^lbreeln, Friherre Ridderstolpe, fredric, Friherre d/kannsrlieim, R.
Memorial i denna del mätte till Utskottet återremitteras, på det ConslitutionsUlskottet kunde sättas i tillfälle att föreslå en underdånig skrifvelse, åsyftande att fästa Konungens uppmärksamhet på dessa förhållanden. Jag anhåller tillika, att Utskottet dervid mätte gifva synnerlig vigt åt de af mig förut nämnde händelser 1823, då Konungens sanction vägrades å åtskiIlige Rikets Ständers beslut, hvilka angingo beskattningsfrågor, och för hvilka således ingen sanction var behöflig. Grefve Posse j Arviel: Då ConstitutionsUtskoltet i detta Memorial yttrat, att hvad i slutet deraf blifvit anmäldt, endast skulle tjena till upplysning för Rikets Ständer, och alt någon anmärkning ej bordt, eller kunnat, komma i fråga i detta afseende, synes det mig, att någon annan åtgärd ej skulle kunna äga runi, än alt denna del afMemo - Den Ju] i i e. m. rialet lägges till Handlingarne; men då ConstitutionsUtskottet tillika åberopat 60 §. Riksdagsordningen, och jag bör tro, alt ConstitutionsUtskottet kan läsa Grundlagarne bättre, än någon annan, så är det min skyldighet att ställa mig denna grundlagstillämpning till efterrättelse, ehuru jag medgifver att den för mig är obegriplig. Låt oss se, hvad 60 §. innehåller. Der står: Vilja Rikets Ständer till Konungen framföra någon deras allmänna önskan _, i hvilket ämne sorn helst j förhälles dermed pä det sätt Regerings Formens 8g utstakar. I 8g §. RegeringsFormen står: Uti Rikets Ständers Plena må frågor väckas om förändring , förklaring och upphäfvande af Lagar och Författningarj sorn Rikets allmänna Hushållning röra; om sådane nya Lagars stiftande , samt om grunderna för allmänna Inrättningar af alla slag, hvilkafrågor skola till utredning af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet förvisas.
St. hafva vid åtskilliga riksdagar successivt beslutat förändringar i representationen för de frenne öfriga Stånden, så väl för det Bögvördiga Ståndet, som har bestämda privilegier, som för BorgareSt., hvars privilegier innefattas uti Riksd.Ordn. och för BondeSt., som jemväl icke äger några andra ståndsprivilegier, än dem Riksd.Ordn. bestämmer, men icke dem de erhållit på grund af Gustaf Ilits deni lemnade försäkran 1789 0111 rättigheten till skatteköp. Jag anhåller derföre vördsamt, på det vi målle komma ifrån den generella öfverläggningen, att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa till R. o. Ad. den frågan, huruvida R. o. Ad. anser sig genom 1 14 §:n Reg.Ftn förhindradt att kunna öfver Const.Utskts mern. öfverlägga. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, i anledn. af Frih. Cederström* sista yttrande, sin tanke vara, att om 1 i4 §tn Reg.F:n hindrat afgörandet af Const.Utskts nu föredragna mern., hade det varit HrLandtmts skyldighet alt icke föredraga detta mern.; då Hr Landtm, af 114 §tn Reg.F:n icke funnit något hinder för föredragningen, torde R. o. Ad. finna, att en sådan propos., sorn Frih. Cederström begärt, icke vore grundlagsenlig eller kunde af Hr Landtm, framställas. Frih. Boye, Ludv.: Jag har i dag en besynnerlig otur att icke blifva rätt förstådd. Jag talar Svenska språket, sorn de andre, och söker tala så tydligt som möjligt, men jag är gång på gång missförstådd. Jag tillskrifver delta en särskild otur, men jag skall söka att reda mig, så godt jag kan. Jag vet ej hvad anledn. jag gifvit Frih.
Öfverläder någon eljest hvad i denna stadga löreskrifvet är, böle minst fern, högst etthundra riksdaler. Vare ock i alla dessa läll pligtig alt ersätta skadan. § 22. Anträffar någon å bar gerning den, som idkar oloflig jagt; håfve rätt ali från honom taga, utom det förverkade vildbrådet, bössa, jagttyg och hundar, samt sådant behålla till dess domstolen sig utlåtit. § 23. Öfverträdelser, som blott förnärma enskild persons rätt och ej angå till allmänt gagn gifna föreskrifter, må endast af målsegaren åtalas. Tjenstemän och betjente vid skogsstaten samt allmän åklagare tillhör det alt beifra andra öfverträdelser, som i denna stadga äro belagda med ansvar, och njute de enahanda hägn och vitsord, som enligt lag och särskilda författningar tillkomma dem, hvilka Konungens, Dess embetsmäns eller Rättens ärenden gå. I öfrigt väre en livar berättigad alt dylika öfverträdelser åtala. § 24. Böter, som efter denna stadga ådömas, skola fördelas sålunda, att en tredjedel tillfaller Kronan och två tredjedelar-åklagaren. I händelse af bristande -tillgång, förvandlas böterna enligt allmän strafflag. Vildbråd, som efter § ‘21 är förverkadt, eller dess värde, derest djuret ej kan tillrättaskaffas, tillfaller åklagaren ensam. Hvad om jagträtt i § 3 sagdt är, vare icke tillämpligt å brukare, till hvilken jord är upplåten förr, än denna stadga utfärdades. Vite, sorn kan vara stadgadt för oloflig jagt, må icke vidare tillämpas. 1 ort, der förening är ingången till åstadkommande af högre belöning för rofdjurs utödande, än som hittills efter lag utgått, må på nytt aftal bero, huruvida och i hvad mån bidrag dertill hädanefter skall utgifvas. Likaså vare det menighet tillåtet att ingå förening för en större rofdjursfångst, antingen genom skallgång eller genom andra anstalter, såvida öfverenskommelse derom i behörig ordning uppgöres. För de rofdjur, som genom skallgång, föranstaltad lill följd af dylik förening, blifvit fångade eller dödade, njutes icke belöning.
De§ höga bebodd och kraftiaa bträde gerna främjar allt hivad, till Dcft trogna Undersatares >annstyldiga nylla landa kan. Uppläst hos Ridd. och Adeln den 6 Juli,. Prest - ständer den 6 Borgarc-S.'ändct d. 6 , BondesLtändet d. 6 » wört-samt Memorial! ^öällofl. Borgare-Standet^ har till Riksens Högh Sränders Allmänna Beswärsvch Economie. Utstött remitterat ett af Herr Borgmästaren G. Kjellander dit ingifwit Memorial, angående in, stränkning uti Näringsidkares rätt, att bewista Marknader, sa iväl ftin Herr Borgmästaren N o r, ströms derwid gjorde tillägg, alt fadane Personers tillståndsbref tili Marknads besökande icke mat-, te fä utsträckas till och transporteras pä andra än dem, pä hwilken de cgenleligen finnas ställde. Författaren har utgått frän den synpunkt, att, dä Riksens Högloft Stander enhälligt insett mädan vch ffadiiccheten af Kroghandteringen borde äfwcn andre Näringar, ftin sta i ett offiljakligt sammanhang med förenämde rörelse, deribland Herr Borgmästaren Kjellander förnämligast räknat Caffchuv-ldkande, fästa Riksens StänderS uppmärksamhet , ej allenast i anseende till fylleri vch Vry«- Den 6 Julli. ne? dryckenskap som ä sadane ställen lika oförsynt utvf was som ä Krogar i allmänhet, utan äfwen, med åsigt af den olyckeliga inflytelse andre dermed allmänneligen förenade straffbara utswffningar och lidLnigherer medföra, särdeles ä ke stallen, der Scholor och Gymnasier äro inrättade, samt af sadan orsak yrkat, att Embetsmäns rättighet till utfärdande as Past ät sädane Näringsidkare mätte noga handhafwas, vch inskränkas endast till dem af Städers Handlande och Borgerskap, hwilka i grund af Privilegier och för atr tillbörligen och med bestånd kunna drilwa deras Handel och Rörelse, äro berättigade att bewista Marknader.
Ridder» skåpets och AdelnS samt öfrige Rcspcctive Med-StändenS uplyste godtfinnande, hwad i detta granlaga och Rikswärdande ämne widtagas mäz torde Högwälborne Herr Grefven och Landt-Marskalken samt Högloft. Riddcrskapct och Adeln gunstigt tillstädja , att Högloft. Lag - Utskottet mä fä tillfälle sig häröfwer yttra. Stock» holm den 6 September 1809. k. O. ksknebgelm. Remitterades till Lag»Utskottet. Herr Grefven vrh Landt,Mar» skakken tillkännagaf, att Herr kemerLöifi, Larl, hade 2g6 Den 6 September. hade afsagt sig att wara Ledamot i Riddarehus-Utskoktet, hwarföre han anmodade Herrar Elcetorcrne af andra Classen, att innan nästa Isienum upfylla det, ta lediga rum. Herr d^oräenstvlpe, ^enöars, erindrade, att cn §. i Regerings-Formen förcffrcfwe en wiss tid för Riksdagens längd, och att denna tid skulle räknas ifrän den dag Kongl. Maj:t till Riksens Ständer drwerlcmnar sin Proposition rörande Stats-» Wcrket. Under denna Riksdag hade flera uplysningar öfwer detta ämne pä olika tider blifwit till Riksens Ständer aflcmnade. Som Wi ej frän Statsutskottet derom fäkt nägon uplysning, wore det Herr d§or<Zen8toIpe8 önskan, att man hos Hans Kongl. Maj:t skulle i underdänighet anhälla om uplysning, jfrän hwilkcn dag man egcntcligen skall räkna Riksdagens början, dels pä det man derefter mä kunna indela RiksdagSgdromälm, dels pä det icke ätskilliga af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, som tro Riksdagen räcka längre än ben wcrkckigcn torde göra, altför tidigt mätte resa dcrifrän.
En sådan betjenar vår Jord: det är hon, som – enkannerligen nattetid – håller det moderliga ljusets bild i en spegel för Jordens ansigte. Så blef omloppet kring solen ordentlig vandring; sedan de först hade, liksom andra barn, omkring henne krälat, lärt gå, samt länge, i hastiga omsvängningar, dansat och hoppat. Ännu simmiga, veka, och nästan tyngdlösa (emedan de voro mera punkter än omfång), kunde de ej annat, än både till sin och sina rörelsers skepnad antaga kretsform; dertill bragte dem så väl deras egna unga krafters centripetenta bemödanden, som följden af deras ställning till solen och hennes moderliga dragning. Rigtande nu vår uppmärksamhet egentligen på Jorden, finna vi: att i snabb spiral-gång måste den späda jordmassan hasta sina tidigaste omlopp, för att med möjligaste skyndsamhet hinna vända åt solens inverkningar alla punkter af sin ännu outbildade och nakna kropp, om ur de primära elementerna skulle utveckla sig alla de secundära, hvilka såsom vattniga, saltiga, metalliska o. s. v. endast genom mångfaldiga jordens skiften och förändringar kommit till varaktigt frambringande af det skick, hvari vi nu omgifvas af Naturens trenne riken. Men då allt i Naturen så väl består, som uppstår, blott genom tvåfalden och föreningen af activa och passiva krafter, blef till sådan utveckling och utdaning nödvändigt, att icke blott den atmosphär (Äthern) var till, som är de activa krafternas egentliga spelrum; utan att äfven, genom en dessa motsatta krafters ytterligare förmälning, en ny atmosphär uppkom, som är de passiva krafternas egentliga. Denna är den omedelbart jordiska Luften (Aer). Ätherns afbild, brås den på Äthern och vill likna den; också frambringar den, i en viss modification, alla företeelser af ljud, liksom Äthern, i en viss modification, frambringar alla företeelser af ljus.
I afseende på det, som Kongl. Hofrattens ledamöter i deras omförmälda utlåtande vidare anfört, nemligen att den åsigt, som legat till grund för Kongl, Hofrattens dom, syntes vinna stöd ej mindre af stadgandena i 31, 32 och 33 §§ af Vexellagen, i fråga om vexelinnehafvarens rätt till säkerhet för icke förfallen vexels inlösen af vexelgäldenären, än ock af 12 § 4 kap Utsökningsbalken, yttrade Justitie-Ombudsmannen, att. hvad beträffande de sålunda åberopade i Vexellagen, desamma tydligen handlade om ett annat förhållande, än det här i fråga komna. Innan vexeln vore förfallen, hade innehafvaren icke rätt till betalning, utom i den händelse, som 33 § om förmäler, då vexelinnehafvaren ägde välja imellan säkerhet och betalning på sådana vilkor, som der stadgades. I alla andra fall vore det högsta, han kunde fordra, sä keihet för betalningens fullgörande, när förfallodagen inträUade. Sedan han af en bland gäldenärerne undfått slik säkerhet, hade han ej af nöden att söka den hos en annan, så framt det icke visades, att den redan stälda säkerheten icke vore tillräcklig, i hvilket fall åter han ej vore bunden af den i 32 § stadgade, af Kongl. Hof - 13 rättens ledamöter åberopade inskränkning. Helt annat blefve det förhållande, som inträdde, när vexeln vore förfallen. Då hade innehafvaren rätt att fordra vexelns in* lösande med reda penningar; och det vore, för att i möjligaste måtto befordra denna rätts tillgodonjutande, som Vexellagen, på sätt här ofvan blifvit nämndt, gåfve vexelinnehafvaren ej allenast befogenhet att vända sig till alla eller hvem han helst ville och först kunde träffa bland vexelgäldenärerne, utan ock frihet att öfvergifva det val, han en gång gjort, för att vända sig till en annan bland nämnda gäldenärer, då den, han först sökte, ej kunde genast fullgöra skyldigheten att inlösa den förfallna vexeln.
Men jag har förutsatt, såsom förhållandet är, att desse sedlar för varor, sorn Stockholm ej ännu kan från Finland umbära, öfvergå till detta land till godtgörande af dess öfversskott i handelsväg. Växlar dragas ej heller alltid på verklig behållning utan på credit, hvarvid ränta från lyftning6dagen beräknas och sådant måste förhållandet vara om ej handelsvågen står jemt eller sjunker till Trassentens Fäderneslands fördel, ty växlar, dragne på annan ort än der skulderne blifvit gjorda till betäckande af dessa skulder, förflytta endast tillgången, och om Finska varor genom vexlar 4 Den 7 April e, m. 121 på Petersburg, Hamburg eller London skulle betalas har i samma mån tillgångarne på desse orter iörminskats. Det är vid jemmörelsen af dessa fall jag ansett för Staten bättre, att vårt creditmynt utan ränta utgår, än att en credit skulle öppnas, hvilken tärde genom en löpande ränta, som med nya vexlar eller varor skulle godtgöras. Det Svenska mynt, som således äiligen utgår återkommer, i den nion rörelsen inom landet icke qvarhåller detsamma, för att användas antingen till uppköp af utländske vexlar på vår Beurs, till skulders betalningoch varors inköp eller genom arf och inflyttningar, hvilket synes be visas af den i Finland äfven radande penningebrist, hvartill saknad credit icke uppgifvas såsom orsak. Finsks administrationen har till undvikande ar agiotage, som emellan g;r,e landers olika myntrepresentatäver med vacklande värde måste äga rum, och det beroende, hvari Finland, genom Svenska Sedel„myntets gångbarhet, i financielt afseende befinner sig af en främmande magts åtgärder, sökt genom hvarjehanda' medel ehuru förgäfves uttränga det Svenska myntet. Endast deraf borde kunna slutas till fördelen för Sverige af detta sedelmynts circulation i Finnland, så länge metallisk realisation ej blifvit verkställd. Det skulle må hända låta sig göra ehuru med kostnad, att medelst uppköpte vexlar till Finland indraga Ryskt mynt, och genom commissionairer invexla det Svenska; men hvad vunnes för Sverige dermed?
Dessutom skulle en, dyiik åtgärd bidraga till, att hos Tjenstehjon af Q vinn o kön et förtaga all blygsamhet, och såmedelst snarare befordra, än utrota det onda, hvaremot man ifrade: och trodde Herr Falchnan för öfrigt, att man icke vore berättigad till en så skamlig behandling emot den tjenande Classen, så länge dess uppförande icke föranledde till så beskaffade undersökningar; hvarföre ock Herr Falckman afstyrkte bifall till hvad Herr Ebel i det afseendet föreslagit. Med Herr Falckman hade Herrar Leffler och Fahnberg sig förenat; hvarjemte den sistnämnde ansett öfverflödigt att låta anställa de af Herr Ebel föreslagna visitationer, enär vederbörande Embetsman och jemväl Husbönder för det närvarande äga rättighet att låta visitera alla de Tjenstehjon, som skäligen misstänkas vara med Venerisk smitta behäftade. Häremot hade Herr Ebel anfört, att, som en hvar Husbonde, hvilken äger flera Tjenstehjon, merändels plägar vara försedd 376 Besv. och Ekon. Utsk. Betdnkanden, roed Husläkare 5 så torde den föreslagna visitationen icke blifva så svår att verkställa; och Herr Ebel hade ej heller kunnat finna, att berörde mesure skulle blifva så smältande, som Herr Falchnnn ansett den. Dessutom förmodade Herr Ebel, att han uti sitt Memorial tillräckligen ådagalagt nödvändigheten af visitation, hvilken borde ske kort efter det Tjenstehj an et ingått i ny tjenst, på det veneriska giftet icke måtte inrotas. Detta allt har Utskottet tagit i noga öfvervägande ; och som, vid jemförelse emellan de fördelar ä ena, och olägenheter å andra sidan, hvilka skulle uppkomma, om det af Herr Ebel gjorda förslag, så vidt möjligt är, befordrades till verkställighet, UtskoUet för sin del funnit de förra, eller fördelarna, i betydlig måtto uppväga de sednare: så har Utskottet ansett förslaget förtjena uppmärksamhet, så mycket mer som Kongl.