Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Leipzig 1846», elfva latinska, tvenne italienska, nio tyska och en böhmisk öfversättning af detta arbete. En engelsk öfversättning finnes sedermera offentliggjord i Hakluyt Societys skrifter. v. Herberstein 1:a uppl., blad XXVIII i den 2:a af verkets tre särskildt paginerade afdelningar. En förvexling föreligger här med berg, som man sett i Norge, enär nordöstra stranden af Hvita hafvet är lågländt. En i äldre arbeten ofta förekommande, mindre lycklig öfversättning af Swjatoinos, »den heliga udden». I stället för »norr om» borde det sannolikt heta »bortom» Dvina. Huberti Lahgueti Epistolae Secretae, Halae 1699, I. 171. Jemför äfven en uppsats af A. G. Ahlquist i Ny Illustrerad Tidning för 1875 s. 270. Den förste, som uppmanade till upptäcktsresor i polartrakterna, var likväl en engelsman, Robert Thorne, hvilken länge vistats i Sevilla. Emedan alla öfriga länder redan voro upptäckta af spaniorer och portugiser, anmodade han år 1527 konung Henrik VIII att taga om hand upptäckterna i Norden. Efter att hafva kommit till polen (tillräckligt långt norr ut) kunde man vända sig åt öster. Man skulle då först komma förbi tartarernas land, derpå till Kina, så till Malacca, Ostindien och Godahopps-udden och sålunda kringsegla »hela verlden». Man kunde äfven vända sig åt vester, framgå längs baksidan af New Foundland och återvända genom Magellans sund (Richard Hakluyt, The principael Navigations, Voiages, and Discoveries of the English nation etc., London 1589, s. 250). Tvenne år förut omtalar Paulus Jovius på grund af meddelanden af en ambassadör från ryske storfursten till påfven Clemens VII, att Ryssland i norr omgifves af en ofantlig ocean, öfver hvilken man, om man håller sig till högra stranden, och i fall ej land mellankommer, kan segla till Kina.
S. i allmänhet bibehållit de grunder, som i den sista Bevillnings-Förordningen af den 21 Febr. li83o äro följde, med tillägg af en serskild Artikel, eller den 3:dje, om bevillning för caracters-fullmagter, hvilka hädanefter meddelas, hvaremot den, jemte bevillningen, hittills uppburne rotefrihets-afgift, blifvit utur Bevillnings-Författningen utesluten, sedan R. St., med bifall till E. K. M:s Nådiga Proposition, beslutat, att för all, ordinarie rotering underkastad jord, som icke prassterar rotering in natura, hör, i stället för nämnde afgift, erläggas en, roteringsbesväret motsvarande vacance-afgift, som kommer att till Stats-Verket ingå. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den i4 Maji i835. *) Finnes tryckt efter underdåniga Skrifvelserna i detta Band. N:o 34o. Expeditions-Vlskollets Förslag till und. Skrifvelse N.o 34». Uppläst och godhänd hos Ridd. och Adeln den 12 Maji i835. Preste-Ståndet den 12 Borgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej med formulaire dels för den förbindelse} som skall af Hjpotheks-Förening afgifvas till Riksgälds-Contoret, och dels för den garantie sistnämnde Contor eger meddela dylik Förening. (StatsUtsk. N:ris 42^ & 44^0 S. A. K. Sedan Rikets Ständer uppdragit åt deras Fullmägtige i RiksgäldsContoret alt, under vissa vilkor, å Rikets Ständers vägnar, meddela Hypotheks-Inrättningar garantie för de lån till visst belopp, som de sjelfva finna med deras fördel öfverensstämmande att upptaga; hafva R.
Emot denna industris utveckling lägger den nuvar:de inteckningslagen ett stort hinder derigenom att då på den inköpta egendomen finnes en någorlunda stor gemensam inteckning, kan svårligen sönderstyckningen företagas förr än en sådan inteckning blifvit infriad, och detalj-handlaren med egendomar har sällan tillfälle till en denna infrielse. Om sålunda den nuvar:de lagen lägger hinder i vägen för nämnda olycksaliga industri, skulle deremot den föreslagna nya lagen vara ganska beqväm för dylika industri-företag. För min del anser jag det vara serdeles olyckligt och serdeles skadligt att vidtaga någon lagstiftning, hvarigenom det gamla arfvejords-systemet på något sätt rubbas, så att jorden mer och mer öfvergår till en lösöre-vara, hvilken går i köp man och man emellan, likasom hvilken annan mobilie som helst, och förty det förhållande skulle komma att uphöra, som ännu eger rum, då den Svenska jordbrukaren i sin ärfda jord känner sig besitta ett fäder - 240 Den 15 Augusti. nesland. Så väl på dessa skäl, som de vid det föreg:de tillfället anförda, får jag vördsamt anhålla om afslag så väl å den K. propos. som ock å LagUtsk:s förslag. Hr Printzensköld, Carl: Afven jag finnér åtskilliga betänkligheter emot det ifrägavande förslaget, hvilka hafva hos mig väckt mycket tvifvelsmål huruvida jag för min del borde biträda detsamma eller icke. Dessa betänkligheter gälla hufvudsakligen förslaget till förändring af 18:de och 19:de §§ i den nuvande inteckningslagen. Jag tror det icke vara med rättvisa förenligt att genom de stadganden, som här blifvit föreslagna, så lill sägandes, förhindra en fordringsegare att på en gång utbekomma den fordran, som han i egendomen har intecknad.
Att nu en ny uppskattning verkställes samtidigt torde vara nödigt, och för att förekomma ytterligare förvecklingar, har Utsk:t ansett det vara rätt att utsätta året 1867 såsom det, hvarunder dylik uppskattning skall ega rum. Att, på sätt reservanten Hr Wistrand föreslagit, göra det möjligt och kanske nödtvunget, att efter utgifvandet af hvarje ny Bevilln.-förordn. en ny taxering öfver hela landet måste verkställas, skulle medföra så många olägenheter och i många afseenden rubba de beräkningar, som just äro grundade derpå, att taxeringsvärdet skall ega någon stadga, att jag anser mig böra högeligen afstyrka bifall till ett sådant förslag. Jag tror deremot, att om R. o. Ad. bifaller hvad Utsk:t föreslagit, och sålunda stadgar, att taxering öfver hela landet skall verkställas nästa år, men de då åsatte värdena sedermera förblifva oförändrade under tre år, såvida icke särskildta omständigheter deri påkalla en förändring, skall R. o. Ad. deri H. Hl. 17 258 Den 10 Mars e. m. genom hafva lemnat sitt bifall till en åtgärd, som är i detta hänseende för landet den nyttigaste. På grund häraf anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan. Gr. Mörner: Jag tillåter mig att emot förev:de förslag göra den erinran, att jag icke rätt förstår, hur ett dylikt beslut skulle kunna fattas. Den nya Riksdagen är, detsamma oaktadt, i sin fulla rätt att i afseende å bevillningen göra de bestämmelser, den behagar; och jag tror icke, att vi genom ett sådant beslut skulle kunna i ringaste mån lägga band på näst sammanträdande representation. Visserligen har Bev.-Utsk:t lörmått R. St:r att godkänna en traktat för en tid af tolf år, men att nu ytterligare besluta en bevillning under tre år, tror jag ingalunda vara riktigt; utan torde R. St:r i ifrågav:de hänseende ej böra sträcka sitt beslut utöfver den tid, hvilken den af dem utfärdande Bev.-stadga kommer att omfatta. Hr von Ehrenheim: Så tillvida delar jag Gr.
Hvad åter angår Herr Prosten Nordhammars bär förut omförmälde förslag; så enär krono-utskylders erläggande icke synes böra vara beroende af tiden för ungdomens första Nattvardsgång, hvarigenom ock möjligen kunde inträffa, att mindre upplysta personer uppsköto denna Heliga förrättning, endast med afseende å den fördel, som genom skattefrihet deraf uppkomme, samt derförutan ett dylikt stadgande skulle medföra betydligt besvär och olägenhtt vid controllen å denna uppbörd, — hvartill slutligen kommer, att, i händelse af bifall till Utskottets förslag, att mantalspenningar ej förr än efter 17 års ålder skola erläggas, de fall, då personer, som borde denna afgift utgöra, ännu icke begått den Heliga Nattvarden, torde blifva meia sällsynta, och den eftergift, motionären åsyftat, derigenom till betydligaste delen vore vunnen, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka det af Herr Prosten Nordhammar föreslagne stadgande. Stockholm den 23 April 1840. N:o 64. II. Bil, till Stats-Utskottels Utlåtande, N.-O 6/}, N:o 64. Litt. Ii. 17 Ank. till Exp. Utsk. den 23 Aprilj hl. 4 e< »t. Utlåtande, i fråga om Lagmansoch Häradshöfdinge-rcintans upphörande. (I. A.) På sätt uti nästföregående utlåtande, angående Mantalspenningarne är vordet omförmäldt, har Riksdags-fullmägligen Nils Person från Södermanlands Län jemväl föreslagit, att Lagmansoch Häradshöfdinge-ränlan måtte upphöra. Denna ränta, som, jemte derunder inbegripne Tingsgästnings-penningar, tillkommit i stället för den gärd, allmogen uti fordna tider i förhållande till hemmantalet borde utgöra till Domarnes underhåll, utgår, i följd af 1604 års Riksdagsbeslut och Kongl.
Besinner dock, att Herren förer sina heliga underliga; Herren hörer, när jag åkallar honom. Varden I vrede, så synder icke; taler med edor hjerta på edra sänger, och bider. Sela. Offrer rättfärdighet, och tröster uppå Herran. Månge säga: Huru skulle den visa oss hvad godt är? Men upplyft, Herre, öfver oss dins ansigtes ljus. Du fröjdar mitt hjerta, ändock de andre mycket vin och korn hafva. Jag ligger och sofver allstinges i frid; ty allena du, Herre, hjelper mig, att jag må säker bo. En Psalm Davids, till att föresjunga för arfvet. Herre, hör min ord; gif akt uppå mitt tal. Gif akt uppå, mitt rop, min Konung, och min Gud; ty jag vill bedja inför dig. Herre, bittida hör mina röst; bittida vill jag skicka mig till dig, och taga der vara, uppå. Ty du äst icke den Gud, hvilkom ett ogudaktigt väsende behagar; den der ond är, han blifver icke för dig. De storordige bestå intet för din ögon; alla ogerningsmän hatar du. Du förgör de lögnaktiga; Herren hafver en styggelse vid de blodgiruga och falska. Men jag vill gå in i ditt hus på, dina stora barmhertighet, och tillbedja emot ditt helga tempel i dine fruktan. Herre, led mig i dine rättfärdighet, för mina fiendars skull; gör din väg rättan för mig. Ty uti deras mun är intet visst: deras innersta är vedermöda; deras strupe är en öppen graf; med deras tungor skrymta de. Döm dem, Gud, att de måga falla af sitt uppsåt; drif dem ut för deras stora öfverträdelses skull; ty de äre dig gensträfvige. Låt glädja sig alla dem som trösta uppå dig, evinnerliga låt dem fröjda sig; ty du beskärmar dem; låt dem i dig glade vara, som ditt Namn kärt hafva. Ty du, Herre, välsignar de rättfärdiga; du kröner dem med nåde, såsom med en sköld. En Psalm Davids, till att föresjunga på åtta stränger. Ack!
I händelse af återremiss, anhåller jag att denna anmärkning måtte få till Utsk. medfölja. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., som härefter framställde propos. först till bifall, sedan till afslag och slutligen till återremiss af denna §, förklarade, efter det alla dessa propos:r blifvit med ja och nej besvarade, alt det varit honom omöjligt att bedomina, huruvida härvid ja eller nej varit öfvervägande, samt förnyade fördenskull sin först gjorde hemställan, om R. o. Ad. behagade bifalla 72 §. Denna propos. bIcf nu besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej. 73 §. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag anser, att äfven i denna fråga hafva Revisorerne, och efter deni StatsUlsk. framställt en önskan att kunna inblanda sig i administrationens gång, dä det begäres att undfå del af en berättelse, som endast tillhör administrationen. Jag vill ej uppehålla IL o. Ad. med utveckling af några skäl, dä säkert en hvar af R. o. Ad:s ledamöter inser, att framställningen icke är grundad på verkliga förhålla lidet. R. o. Ad. afslog 73 §. 74 §. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer till Ståndet, huruvida det är lämpligt att R. St. till Konungen ingå med en anhållan, sådan som den ifrågavar. Den innebär sådane småsaker, hvarom inrättningen sjelf kan hos Konungen göra lind. anmälan, om henne så för godt synes. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff och afslyrker punkten. 74 § blef af R. o. Ad. afslagen. 75 §. Bifölls. 70 §. Hr Wes ters tr a nd, Pehr: Af StatsUtsk:s tillstyrkande i denna punkt skulle man kunna sluta, att ingenting vore gjordt för saltpeternäringens uppkomst och förkofran i Riket. Jag anhåller derföre att i korthet få framställa hvad som verkligen för denna näring blifvit vidgjordt.
Jag har kastat bort det dyrbaraste, mannen kan äga att hoppas, hoppet att en dag vinna fosterlandets kärlek! Men se, Cecilia, ändå ville jag ej att du skall ogilla mig.“ „Kan jag väl annat? Du, en svensk i rysk tjenst!“ „Jag är finne, icke svensk och än mindre ryss,“ svarade Johan med värma. „Finland är mitt fädernesland, Finland, det snart sagt till en öken vordna. Hvarför skulle finnen vara svensk? När hörde du väl en svensk räkna sig till samma folk med oss? Hån och förakt ha de gett oss; ordet finne har för dem varit nästan ett öknamn.“ „Jag är blott en flicka,“ återtog Cecilia, „och föga förstår jag mig på männers verk; men, ser du, äfven en flicka har sina funderingar ibland, och jag tänker så, att om än du hade rätt i hvad du säger, så har du ju ändå brutit din trohet emot kung och land. Men huru har du rätt deri? Så hörde jag från mina spädaste år, att Finland, det vilda, Sveriges eröfring, upptogs i broderligt förbund af svenskarne, och att Sverige ädelmodigt gaf Finland lagar, bildning, och framför allt kännedom om Gud.“ „Cecilia, nej icke var det min mening att i Sveriges förhållande emot Finland, hurudant det än må hafva varit, söka ursäkten för min tjenst hos den monark, hvilken nu endast som eröfrare beherrskar vårt land. Men kanske funne du mig ursäktligare, om du kände mina skäl. Någongång skall jag för dig omtala min lefnads skiften, kanske skall du finna mycket annorlunda då.“ „Nu, ack nu, bäste Johan,“ sade Cecilia lifligt. „Vi äro här så ostörda. Aftonen är så vacker.“ „Nå ja, må så vara; den är icke lång min lefnads saga. Jag mins mig hafva berättat dig, att min mor, sedan hon råkat i fattigdom, flyttade på landet och snart vande sig att, genom inskränkande af alla onödiga utgifter, göra vår ringa förmögenhet tillräcklig för det angelägnaste. Jag var ännu helt liten och fann mig väl, ty då jag hade min goda mor och mat för dagen, saknade jag intet.
Utskottets Betänkande, om vi Ikoren för Kroqoparkers och Kron o allm ä n 11 i 11 ga vs försäljning lill enskildt egande rätt, hvartill Kongl. Majrts Nådiga Proposition i detta ämne föranleder, inom Utskottet möttes af bere medlemmars motsägelse, går jag 1111 att, i följd af mitt dervid gjorda förbehåll, närmare utveckla grunderna för mitt påstående: nemligen att vid försäljandet af sådane lägenheter der jordmån och andra natur-omständigheter, antingen hänvisa till största lämplighet för skogsväxt, eller der rödjning och odling ■jC Ståts-Utskottets Betänkande», icke skulle roed ett synnerligt företräda synas böra tillstyrkas, att säger jag, såsom trakter, vare sig hela A11- ni ä 11 n ingar, parker elle r m i n d r e s k og s 1 ä g en lie t e r, böra i fortfarande till skogsväxt bibehållas och vårdas, och i sådant afseende ett bestämdt vilkor i sjelfva ö. f v e r 1 å ln i n gs-A c te n ingå, utan att derföre egande rätten, som genom köp åtkom mits, fjättras af andra hand eiler åtvungnc föreskrifter än denna allena, hvilken synes mig vara i ett oskiljaktigt sammanhang med grunden och anledningen till sjelfva afhandli agens uppkomst. 1818 års Riksens Högloflige Ständers hufvudsakligen åberopade skäl för deras tillstyrkande: Att med undantag af de Parker och Allmänningar, hvilka för Kranans behof ansågos nödiga, skulle de öfrige mot köp afhändas, lärer gröndals derpå, alt man väntade från den enskildt egande rätten en mera omsorgsfull vård öfver dessa skogars bibehållande och tillväxt, än hvad erfarenheten hittills visat vara görlig, under en i så mångå afseende» förfelad organisation och inblandning af Statens förmynderskap, med enskildes ofta tvärt emot all grund för skogsförkofran medgifne rättigheter, Stats-Utskottets Betänkanden. 77 Man har således i öfverlåtandet åt egande rätten ieke förbisett
Sceneriet bör i öfrigt erbjuda rik vegetation, men i fonden ser man nakna klippor och skär stå upp ur vattnet. Första Scenen. STJERNE. EVALD. PUDDELKRANS och BADGÄSTER. TVENNE ANNA. VALTER. ALMA. ETTIG. FRU ETTIG (f. fru Ström). BÅTKARLAR. FRIHERRINNAN. MAJOREN. HJELM. CLARA. BRUUS. (Vid ridåns uppgång sitta friherrinnan, Clara och Anna, längs ner till venster samt på stolar bakom dem Majoren, Hjelm och Bruus. Bredvid Anna fru Ettig och Alma, samt bakom deras stolar Ettig och Evald. Stjerne och Valter sitta på bänken under trädet. Puddelkrans står svartklädd ute på verandan, slutande ett deklamationsnummer, som han framför 85 med stora gester och falsk pathos. I båten sitta tvenne båtkarlar, rökande sina pipor och gapande med förvånade miner på Puddelkrans.) PUDDELKRANS (deklamerande). "Den kulan visste hur den tog, det måste erkändt bli" Så talte generalen blott, "den visste mer än vi; Den lät hans panna bli i fred, ty den var klen och arm Och höll sig till hvad bättre var: hans ädla, tappra barm!" (Torkar sig i pannan.) Och dessa ord de spriddes se'n i hären vidt och bredt, Och alla tyckte öfverallt att Sandels talat rätt. "Ty visst var tanken", mente man, "hos Dufva knapp till mått, Ett dåligt hufvud hade han, men hjertat det var godt!" (Bugar sig för auditoriet.) ALLA (klappa händerna). Bravo! bravo! (Puddelkrans bugar sig ånyo och går ner ifrån verandan) MAJOREN (ser på Bruus, som applåderat). Applåderar magistern? BRUUS. Ja, åt Runeberg! Det är en mycket stor skald... Jag har ännu inte hört någon deklamatör som kunnat förstöra honom, hur mycket de än bjudit till.
M:s nåd. propos., ang:de fortfarande lindring och befrielse i afseende på bevilln. för staden Botås; N:o 32. om särskild aflöning för den person, som under en cancellists sjukdomsförfall kommer att förrätta hans tjenst; N:o 33. till H. R. o. Ad. i anledn. af dess återremiss af memor. A:o 24, rörtde anmärkn. emot betänk. N:o 4ang;de den af Hr Frih. Sprengtporten och Hr af Robsahm hos H. R. o. Ad. väckta fråga om fastställande af en viss accisafgift å brännvin, som till Stockholm och Rikets större städer införes; BancoUtskottet: N:o 4gi anledn. af K.
Utdrag af Protoeollet, hällit w!d Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswars - och Oeconomi^ AtstottS sammanträde, den ro Mars igro. Den i4 Aprtk, 4?3 S. D. Föredrogos ds hos Hederwarda Do.ndcStändet den d December ststledit är gjorde anmärks, ningar emot Utskottets den 24 förutgängn.e Octobcr afgifne Betänkande, angående rättighet för Allmogen, att hwar som hälst pä egna ägor, der lägenhet dertill funnes, fa inrätta Wäder - och Watten-gwarnar samt Sagar för dem till egit behof gagna, utan att derföre erlägga Skatt; hwarwid tillika af ankomne ProtocollsUtdrag inhämtades, att samma Betänkande blifwit af Högloft. Nidderffapet och Adel» ogilladt; af Högwörs dige Prestc-Ständet upfljutit, intill dest tltlätande öf, iver Bonde-Ständets anmärkningar inkommit samt H-A Wallof^ Borgarc-Standet i samma ändamål hanlande. Dä fälcdes Z-ne Respective Ständ sammanstamr uli äterremist af Lenna fräga, i anledning af BondeStandcts anmärkningar, ansäg Utskottet sig icke wars af Högloft. Nrdderffapets och Adelns asflag hindradt, att till granskning företaga deste anmärkningar, hwftka blifwit wächte af följande Riksdagsmän; nemligen: L:o Ion llon8Sl»n frän Blekingen: att sadans Qwarnar, hwilka blifwit Skattlagde till ett belopp swa raikde emot ett wistt Hemmantal / icke borde i nägon händelse komma att utgöra nägon annan eller högre Skatt, an den som i och med den ständiga Hemmans rantan utgöres och att i allmänhet Allmogens Owar-, nar mätte i möjligaste mätts skonas frän pttnligars «fg-'fter, S:o Benett Anckersson frän Elfsborgs
De tillfälliga kastningar fram och åter, för hvilka lagstift - Den 2 Juni e, m 37 ningen såmedelst blef föremål, kunde icke undgå att medföra skadliga eller rent af förstörande verkningar, ömsom för producenter, ömsom för konsumenter, och nästan alltid för dem, som med landtmannavaror idkade handel. Det dröjde ock icke mycket länge, innan på den st.atsekonomiska vetenskapens område röster läto höra sig emot de restriktiva åsigternas vidare tillämpning; men en fullkomlig återgång motverkades af mäktiga intressen. Man uttänkte då, — på det att förändringarne i tull-lagstiftningen åtminstone måtte undandragas styrelsens tillfälliga godtfinnande, — en s. k. rörlig skala, efter hvilken, en gång för alla faststäld, spanmålstullen skulle successift höjas eller sänkas, eller utbytas mot förbud, allt i förhållande till sädesprisen å vissa hufvudpunkter inom landet. Denna plan, först adopterad i det Brittiska riket, antogs sedermera i Frankrike och har der, ehuru föremål för mångens klagan, bibehållit sig intill våra dagar. I England åter insåg man snart, att äfven denna skyddsförfattning, oberäknadt de stora praktiska svårigheterna i tillämpningen, icke ledde till det mål man sökte. I flera samhällen hade emellertid, hos de öfver ämnet tänkande, , den mening mer och mer vunnit insteg, att för det hela, och således äfven för jordbrukarne sjelfve, den enda ändamålsenliga lagstiftning i detta hänseende är att låta handeln med lifsmedel utöfvas under oinskränkt, alltid orubbad frihet. Det var denna stora tanke, som ledde Sir Robert Peel, då han utförde tullreformen i England.
Jag får derföre föreslå följande redaction: ”Hvad i denna författning förordnals skall tjena till efterrättelse ifrån och med början af år 1849 ifrån hvilken tid hittills gällande föreskrifter i ämnet komma att lill kraft och verkan upphöra”. Hr Gr. o. Landtm, framställde att i afseende på 66 § blifvit yrkadt af Hr Apollof, att årtalet 1850 måtte utbytas emot 1849 och af Frih. Raab, att denna §:s sednare mom. måtte erhålla följande lydelse: ”Hvad i denna författning förordnals, skall tjena till efterrättelse ifrån och med början af år 1849, ifrån hvilken tid hittills gällande föreskrifter i ämnet komma att till kraft och verkan upphöra”; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga detta af Frih. Raab framställda redactionsförslag. Ropades ja. Härefter förekom det vid Utskms utlåt, fogade formulär till mätningsoch stämplingsbevis å bränvinsbränningsredskapen. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att en liten förändring i detta formulär syntes vara erforderlig i följd af R. o. Ad:s fattade beslut, att äfven hattrör skola stämplas, hvadan sista raden, innehållande ”På panna, hatt, mäskvärmare och rektifikationsapparat åsatt min namnstämpel” torde böra erhålla följande lydelse: ”På panna, hatt, hattrör, mäskvärmare och rectilikationsapparat åsatt min namnstämpel”; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om 29* 45? Den 3 Juli. 14. o. Ad. behagade godkänna ifrågavar:de formulär med della tillägg. Ropades ja. Frih. Alströmer:
Landshöfdingarnes befattning ej skulle sträcka sig längre, än blott till hvad Utskotten ömtälat; men jag har nämnt dessa befattningar , emedan Utskotten anfört dem såsom hufvudskäi, till Läftsdelnibgén. jag vet att LandsRöfdihgäröe hafva mångå Vigtigåré befattningar, jag anhåller otti Steirremiss, på grund af de anmärkningar som blifvit g jorde , och åberopar mig , hvad Herr af Uhr anion uti sin reservation; 429 ftin 14 Augusti f. m. Herr Grefven och Landt-Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsoch OeconomieUtskottens förevarande Utlåtan» de böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremittera. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarjkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att, på sätt Herr Montgommerie begärt, Utskottens Utlåtande finge hvila på bordet, intill dess Utskottens Betänkande , om återläggande af Herjeådalen till Gefleborgsoch af Jemtland till Vesternorrlands Län , till Ridderskapet och Adeln inkommer. Ropades starka Ja , jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att sorn, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adela bifallen. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 16 sistledne Julii under N:o 3»gafgifne, samt den *2 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, angående ersättning till ipnevånarne i Hertigdömena Schleswig och Holl - Den n Augusti /. rn. »tein , för gjorde lefverancer tn m. till Svenska Armeén , efter freden i Kiel. Herr Berghman, Ambrosius Magnus t