Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag nämnde nyss, att i andra fria länder för fa res på ett ganska afgörande sätt med dessa gynnare. Jag nämnde Amerika. Jug liar icke besökt delta land, men fullkomligt trovärdiga författare, som bilda full classisk aucloritel i dessa ämnen, beskrifva, hurusom de Amerikanska fångarne, der de, efter det Auburnska systemet, arbeta tillsammans, vid ringaste tecken till sammangaddning, myteri eller rymningsförsök, genast bestraffas manuell med slaginstrumenter, som icke döda, men som verka ganska kännbart oell äro mycket fruktade. Dessa instrumenter komma i rörelse på minsta misstänka. I Norrige bar man ansett sig böra gå annorlunda lill vaga, än vi. Yi hafva på Carlsborg sett fångbevakningen gå med trädflinlor — mycket ändamålsenliga för skjutgevär! Norrmännen åter, aktande de vanliga flintlåsen icke vara nog säkert tändande, hafva försett sina fångbevakningar med percussionslås. Nu hafva således Norrmännen fullkomligen orätt med dessa, eller hafva vi orätt med våra trädflinlor. Ofta, under våra öfverläggningar, torde jag blifva exciperande af hvad utomlands sker. Må Ståndet hafva undseende med några i förväg derom sagda ord. — Fjerran från mig bar alltid varit att förorda ett slafviskt härmande af det utländska. Ja! jag kan icke föreställa mig något osmakligare, än alt handla, tala eller skrifva, för att vara på det Engelska, Fransyska eller Amerikanska modet. Men deraf följer icke, att all den vishet, som erfarenheten i andra länder samlat, skall evärdeligen gå förlorad för oss. Store skriftställare, hvilkas auetoritet ej kan ställas i fråga, hafva icke tvekat, att bland de förnämsta och egentligaste orsakerna till Roms flor räkna Romarenas omsorg att tillegna sig allt det bättre, de funno bos utländska folk.
De personer, hvarom jag talat, äro Assessorer, HofRättsoch CollegiiRåd samt RevisionsSecreterare; och jag tror mig blott behöfva nämna dessa Embeten för att vederlägga påståendet, att de blott gifva mechanisk sysselsättning. Den värde Talaren har vidare frågat, hvarföre Ridderskapet och Adeln skulle beröfva Staten en skicklig Embetsman, Staten lärer väl aldrig sakna flere sådane, och när den har så mångå att välja p!, måtte det väl icke vara Folket missunnadt, att välja en enda ensam för sig. Den värde Talaren har vidare sagt, att, om ej RiddarhusSecreteraren tillika finge innehafva publik tjenst, han skulle genom sysselsättningen med slägt-extracter och andra mechaniska arbeten, komma ifrån den men. nisko-kännedom, som för utofningen af hans befattning erfordras. Utan att vilja påstå, att något egenteligen interessant ligger i uppgörandet af extracter och genealogier, tror jag mig böra upprepa, hvad en värd Ledamot nyss yttrade, att nemligen RiddarhusSecreteraren är Representationens ende permanenta Tjensteman; att 8o Den ] 7 Öclober e. m, han shall lefva för den, och att det är bättre J att han ensamt sysselsätter sig jör den , än med någon af de befattningar, som den värde Talaren gaf namn af mechaniska. Den värde Talaren har sagt sig skola i mitt förslag instämma,' om han trodde det kunna bevisas att Riddarhusets göromål blifvit försummade. Jag har för min del ansett bäst att icke fästa sig vid hvad som skett eller hvad som är, utan vid hvad som kan ske. Möjeligen kunde det ju handa, att Protocollen icke blefve alldeles utskrifna, och jag vill fråga om icke tjensten dervid led. Den värde Talaren har ock funnit, det jag icke gjort någon compliment åt Ridderskapet och Adeln och Dess Ordförande, då jag yttrade, att ett menligt inflytande i ärenderna genom RiddarhusSecreteraren kunde ega rum.
Ridderskapet och Adeln till Utskottets handläggning öfverlemnad motion, harg Herr Rosenblad j under tiilkännagifvande af dess förhoppning, att nuvarande BancoUtskott måtte uppfylla den lucka tiden ej medgaf Rikets sist församlade Ständers Banco-Utskott att fylla, i afseende på uppgörandet af Bankens Bokslut, i hvilket borde synas Bankens Fastigheter och Inventarier, förklarat, dels att väl, å ena sidan, Låne-Bankens fordran för förskott till och med 1829 för Tumba borde afskrifvas, men att, å en annan sida, ej mindre denna Egendom med Inventarier än äfven Bankens Fastighet och Inventarier i Staden borde värderas, och, jemte Sedelpappers-behållningen, påföras ett , serskildt Banco-TJtskotlets Betänkande N:o 5 o. 9 serskildt Conto i Hufvud-Boken, då, sedan Bankens saldo var gifvet, detta fördelades i Grundfonden, —reservfonden, (när sådan funnes) samt fastigheter och inventarier; dels ock att bestämda föreskrifter borde meddelas för uppgörandet af Bankens vinstoch förlust-conto, samt hvad andelar af dess behållning må kunna för Riksgälds-Contoret disponeras; hvarvid Motionairen slutligen hänvisat till de anföranden, han i dessa ämnen till Banco-Fullmägtiges Protocöll afgifvit. Beträffande först Motionairens framställning derom, att Bankens fastigheter och inventarier, jemte Tumba
1 afse”ende på Riddarhusets pensionsstat förekommer äfven, att, ehuru ”den för närvarande utgör endast 83 Ridr 16 sk. biko till Enkan ”efter Riddarhus-Vaktmästaren Sundberg, flera af Riddarhusets 10 H. 2 18 Den 2 Augusti. ”tjensteman redan hunnit den tjenstetid och ålder, att de äro ”kompetenta, att, i händelse af afgång, kunna erhålla pension, ”hvarigenom allt kassans utgifter komme att ökas utöfver de nuvarande och, derest, under de föregående åren, något öfverskott ”icke kunnat samlas, brist komme alt upstå, samt fördenskull ”antingen kassans nuvarande behållning småningom nedgå, eller ”oCk inga slags extra utgifter, pensioner eller dylikt framdeles ”kunna på densamma anvisas”. ”Af dessa skäl och ehuru Direktionen fann borttagandet af ”de ifrågavande byggnaderna leda till hufvudstadens försköning ”äfvensom ät Riddarhuset gifva ett vackrare utseende, har Direktionen likväl för sin del ansett sig böra f. n. afstyrka det väckta ”ifrågavar:de förslaget, såvida icke för byggnaderna erbjudes en ”tillfyllestgörande ersättning i kapital eller årlig afgäld, ungefärligen motsvarande den minskning i inkomst, som, genom lägenheternas afstående, för Riddarhuskassan upkomme”. Vid öfvervägande af delta ärende har Utsk., som fullkomligt instämmer i det väckta förslagets hnfvudsyfte, lika med Direktionen, ansett härvid böra tagas i betraktande ej mindre den direkta förlust i inkomst, som genom vidtagande af den föreslagna åtgärden skulle Riddarhus-kassan förorsakas, än äfven den omständigheten, huruvida kassans ställning tillåter en sådan upoffring utan fara för dess möjliga förmåga att bestrida de framtida extra utgifter, som torde komma ifråga att på henne anvisas.
Betänkande 3 i anledning af Vice Ta' lemannen och RiksdagsFullmägtigen Jon Jonssons, frän Blekingen, Me* mort al, att frågor om Hemmansklyfningar och besutenhet, må från Lagmans Rät t, lika med andre Tvistemålj i vanlig besvårsväg få fullföljas. Vice Talemancen uti Hedervärda BondeStåndet under innevarande Riksmöte , RiksdagsFullmägtigen Jon Jonsson, från Blekingen, har uti ett af nämnde Stånd till Lagutskottet remitteradt Memorial, yrkatden ändring uti Kongl. Förordningen den 3o:de Junii 1747 ocfi Kongl. Förklaringen deröfver dea 24 Januarii 1751, att frågor, angående Hemm ar, sk ly feiö gar och besutenhet, mätte lika med alle andre tvistemål, få uti vanlig Rättegångsväg, från LagmansRätt fullföljas uti HofRätt och vidare till Kongl. 2?o Lagutskottets Betånkanden, Maj:t; då, efter Jon Jonssons tanka, fräsan huruvida en person må blifva bibehållen vid en del af den jord, der han är född, och i hvars förbättrande han deltagit, vöre af vida starre vigt, ån en tvist om en obetydlig lägenhet eller ett blott Accessorium till samma jord; och han, i förra fallet måste åtnöjas med LagmansRåttens dom; men i det sednare eger öppet, att draga saken, om än aldrig så obetydlig, under HofRättens och Kongl. Majrts Nådiga pröfning, hvilket olika förhållande, skall innefatta en orimlighet.
40,000- Stockholms Aveniiers befästande 9,000- Balance frän är i83°- Behållning., som utgjordes af Innestående Medel pä Räkningen i Vexcl-Banken Dito dito i Riksgälds-Contoiret 400 000- — 1831 ärs Uppbörd. Frän Kongl. Stats-Contoiret lefvereradt: Allmänna Magazins-Inrättningens Medel 250,000- — 1,183,602 , J 8 547,775 7 ; 6 Från Riksgälds-Contoiret ajlämnadt: Balance till är 1832. Utaf Allmänna Bevillningen: Till Försvars-Verkel i Allmänhet R;d 210,000- — 3:dra Tredjedelen utaf Anslaget till Allmänna Garnisons - Sjukhusets fullbordande • 32,333- 16- 242,333- 16- — 492,333 16 Behållning, hvilken utgöres af Medel innestående på Räkningen i Vexel-Banken . Läne-Bankens Obligationerr med 3 procents ränta och 6 månaders uppsägning B;d 130.000- „ 3 prpC. Den å Lnne-Bankens Obligationer lill 1831 ars slut beräknade, men icke influtne ränta, utgörande B:dr 6,348: 16. är icke upptagen uti den utbalancerade behållningen. CL Sylvan„ (Bil. N:o p till 183^ Års Revisions-Berättelse om Riksgälds-Verket.) 1830 Års Liqvidation öfver de till så kallade Extra Stats-Utgifter samt till Låne-Biträde åt Götha Canal-Bolag anslagne Medel DEBET. Frän Riksgälds-Contoiret aflefvereradt:
Warandes ändamälet med detta Förordnande ingalunda, att för en Swcnske Män tillständig Frihet i tankar, mindre för obetydliga ämnen och genom ett otalsamt aktgifwandc derpå, qwälja Författares trygghet och nergwäfwa det allmänna förståndets mod och »verksamhet, utan blott, att sädana märkliga förgripelse».', som härleda sig, antingen fran brottslig ilska eller högst wädlig obetänksamhet, och hwarigenom Samhällets yttre eller inre lugn werkligen äfwentyras, mä till förtjent bestraffning framdragas. Men ware ock tvid sädana tillfällen den brottsliges näpst sä mycket säkrare och allwarligare, son» rättwisan deraf blir större och för hela Samhällets ögon tydligare, ej mindre genom titlräcklighcten af sjelfwa den lagliga friheten, än genom undantagens högsta billighet och deras för Statens lugn synbara nödwändighet. 15 226 Expeditioner till Riks-TtLnden. 6 §. Ännu höra under denna Lags föreskrifter tlvannc för Litteraturen wigtiga ämnen, nemligen Författares Äganderätt till hwad as dem alstras och Bokförsäljningens frihet i anseende till Utländska Skrifter. Hivad den förstnämnde puuctcn angar, och dä en Författares rätt till htvad han skrifwit icke kan wara annan eller mindre än till allt annat, som genott! hans flit frambringas, fordrar billigheten att han oek pä lika sätt derwid bibehalles, och gänge samma rätt, efter honom, till den som honom i annan tillhörighet lagligen efterträder. Ingen äge således nllständ att i offentligt tryck utgifwa en annaM Arbete, ware sig större eller mindre, handskrifwet eller redan af Trycket utgänget, utan pä sätt och under wiktor, som i det under utarbetning warande Reglemente för Boktryckeri och Bokhandel närmare föreskriswas stall; och hwarcst, tillika ined Författares, äfwcn Utgifwarcs rättigheter skola finnas »vederbörligen bestämde.
Lån med påföljd af dess utsökning icke får ske förr än betalnings-skyldighet för ett års tid finnes åsidosatt, emedan Låntagarens betalningsrätt för större eller mindre del, är honom öppen vid hvad tid som heldst under hela perioden af ett år; och mången Gäldenär i följd deraf så afpassar tiden och beloppet för sina betalningar, att anmaning och lagfart undvikes, ehuru han hvarje gång erläg - Riksens Ständers ger något mindre än han borde; så måste en långsammare förminsknings-progression på hela massan, un som påräknad varit, vid slikt förhållande oundvikligen inträffa. Utestående Odlings-iån Stats-ocli BancoUtskottens beräkning Verkliga förhållandet K:dr Ultimo Decemb. 1820 600.000 724.000 542,000 _ — 1821 472,000 — 1822 845,000 5oo,ooo Häraf bekräftas hvad på de senare åren allt tydligare visat sig, att den af Rikets Ständer för Odlings-lån anslagne, och genom afbetalningar på Fastighets-lån från och med 1821, årligen växande fond, varit allt för drygt beräknad, och att ett circulations-capital af 5 å 600,000 R:dr torde vara det aldrahögsta som i denna väg kari användas. För de så kallade större Odlings-lånen, hvartill 100,000 R:dr vid hvarje års början, enligt föreskrift afsättas på allmänna tillgången, hafva hitintills, något öfver 6,000 R:dr i ett för allt, kunnat disponeras. Huruvida genom den ifrågavarande Låneanstalten något betydligt på det hela uträttas, för.landets odling, tilltro vi oss ej alt med full visshet bedomina; men att förluster för Banken på denna utlåning ej torde uteblifva, är mycken anledning att förmoda. Statsverkets skuld för 1808 års krigskostnader m. m., utgjorde vid 1820 års slut i Capital R:dr 6,4o6,4a3: 26. 3. Revisorers Berättelse.
Och då liqvid af Ränta och Capital i alla händelser bör ske efter det metalliska förhållande, som emellan Svenskt Silfver Specie och det långifne Myntet figer rum, och icke efter 5i4 S t a t s - U t s k o 11 e t s Cours-beräkning, har Utskottet trott rättighet böra Jämnas Obligations-innehafvarne, att både å Utländsk Ort och i Stockholm få uppbära räntan och förfallet Capital; dock så, att, till förekommande af skyldigheten för PuksgäldsContoiret, att för desse liqvider hålla dubbla fonder j i senare händelsen , penningarnes lyftning skall ske en månad förr äri liden dertill å Utländsk Ort blifvit bestämdj hvarigenom någon förlust för RiksgäldsContöiret ej synes uppkomma, då genom desse tidigare liqvider bespares provisionen Söm i annat fall skulle beräknas. (Se härom i:sta och 2:dra Moimi4:de puncten af nytt Förslag till dppiåningsgrunder.) Finnande Utskottet, i följd af dé deruti meddelade föreskrifter, icke behöfligt det af Herr Rosenblad Bernhard^ föreslägne Stadgande: om rättighet för Fullmägtige, atty efter bestämd Cours, till Silfvermynt omskrifva Obligationerne; ursprungligen ställde i Utländskt mynt. Emot 3:dje Puncten. Inom BondeStändetj att, i den händelse lånen till Fastighets-ägare icke till hela beloppet utginge, räntan på det upptagne lånet torde komma att få godtgöras genom Bevillning, hvaraf BondeStåndet lomme att vidkännas den största andelen: Inom Borgareoch BondeStanden: att, då Utlåningen berodde dels på tillräckligt antal Lånsökande, dels på antaglig säkerhet, Fullmägtige i RiksgäldsContoiret borde lämnas rättighet, att inhibera så stor del B e t ä n k a n d e n, N:o 4*4> 5i5 af lånet, sorn ej behöfdes, eller ock lånet icke upptagas förr, än de behöfvande Jordbrukarnes Ansökningar inkommit.
Såväl i Falun som de andra städerne äro torgdagar bestämde och pålyste, men iakttagas föga, utan landtmannavarorne utbjudas efter gammal sed vanligen i husen, eller köpas i säljarnes qvarter. Utskänkningsoch minuthandeln med spirituösa drycker utöfvades från försäljningsårets början hösten år 1859 till utgången deraf hösten år 1860 vid 17 utskänkningsställen i städerne, utom på grund af der beviljade 13 tillfälliga utskänkningsrättigheter för kortare tid än helt år, och vid 17 gästgifverier å landet, jemte 5 för kortare tid beviljade tillfälliga utskänkningsställen, samt vid 6 minuthandelsställen i städerne och 2 på landet. De sammanlagda afgifterne uppgingo för omförmäldte tid till 46,715 R:dr 63 öre Rmt, författningsenligt fördelade emellan länets Hushållningssällskap samt Stadsoch Landskommunerne särskildt. De Falu stad för berörde år sålunda tillkomne medel äro, likasom de förut, under den tid staden af så beskaffade medel blifvit delaktig, influtne beloppen, intagne i en stadens kassa, och derifrån använde till förbättring i Stadsläkarens, Stadsfiskalens och Folkskolelärarnes löner, till fyllnad i aflöningen för stadens embetsoch tjenstemän, hvartill den egentliga stadskassans tillgångar icke lemna erforderliga medel, för nybyggandet af tvänne broar, samt för anläggning af en promenad med körbana och dubbel trädplantering på densammas bägge sidor. Utskänkningsrörelsen bedrifves i Falun hufvudsakligast af ett bolag, som erlägger stadgade afgifter för hvarje efter dess förda räkenskaper försåld kanna spritdrycker och anslår hela vinsten af rörelsen till nyttiga och välgörande ändamål för staden, hvarom bolaget dock beslutar, och hvaribland må nämnas hittills bestämda anslag till understöd för Stadsbibliotheket, Söndagsskolan, Slöjdskolan för flickor, fattigvården m. m. Bolagets år 1860 disponibla kapital utgjorde något mera än 41,600 R:dr Rmt.
Hvad Utskotten nämnt om 1809 och 1810 årens Riksdagsbeslut, innefattar icke annat än upprepande af då tagne beslut såsom motiver till bifall af den föreslagne regleringen, emedan Utskotten icke ansågo sig kunna tillstyrka andra anslag på Stat, innan utredt vore, huruvida de anslag, som redan linnas af tolag, m. m. kunna vara fullt motsvarande behofvet. Att Rikets Ständer vid i83o års Riksdag skulle omintetgöra, hvad Ständerne vid 1809 och 181 o årens Riksdag beslutit, derom har alldeles ingen fråga blifvit väckt, utan vi hafva endast att svara på den väckta motionen, örn lindring i inqvarteringsbesväret för vissa städer. Man har dervid nödgats upprepa hvad föregående Ständer beslutat, och då ärendets outredda skick hindrar dess afgörande vid denna Riksdag, nu inskränka åtgärden till att föreslå hvad som fordras för att sätta nästkommande Ständer i tillfälle att öfver frågan definitift besluta. Med Gefle stad är t. ex. det förhållande, att den uppbär inqvarteringstolag, utan att egentli - Den 15 J a n u g r i i e. in. gen hafva någon inqvartering. Utskotten hafva således alldeles icke tillstyrkt några Statsutgifter till allmänna byggnaders inköp, emedan man ej känner, om Staten är i behof att lösa in dem. Jag hemställer på dessa skäl, om detta Stånd, som 1809 och 181 o Arens Riksdagar gaf ett efterdöme af medliorglighet genom sine concessioncr, medförande efterföljd af de öfrige Stånden, och så till sågandes förenade nationernes särskildta intressen till ett gemensamt; lifvande hoppet, att hvad sorn återstode stridigt, i den mån föregående utredningar hunne verkställas, jemväl skulle undanrödjas; om, säger jag, samma Stånd nu bör återgå till det småsinnet att hindra en undersökning rörande medlen till inqvarteringsbesvärets lindrande. Farhågan för Bevillningens ökande är helt och hållet ett spöke, och kommer icke att äga rum. En fördelning af städernes inkomster för detta ändamål synes väl icke så afskräckande, att ju verket må kunna fullbordas.
Län 102 st. dylika Hemmansdelar; samt att någon indragning af desse Hemmans Rå och Rörs samt Insockne-frihet i allmänhet icke ägt rum, utom i Christianstads Län, hvarest vid 1824 års allmänna jordransakning fråga om en sådan indragning blifvit väckt och i anledning hvaraf K. M:is Befthde derstädes förordnat, att de afsöndrade Insockne Frälsehemmanen skulle till Utsockne i Jordeboken omföras. Med utredning af förhållandet i afseende på Rå och Rörs samt Insockne Frälsehemmanens tillkomst, har K. KammarCollegium yttrat den mening, att, då Rå och Rörs-rättigheten samt Insockne-friheter från äldsta tider varit tillagde Säterierne för det arbetsbiträde de af så beskaffade Hemman och Torp hade att påräkna till Sätesgårdarnes vidmagthållande, och ett sådant biträde frånginge Sätesgårdarne i samma stund Rå och Rörs samt Insockne Hemmanen derifrån afsöndrades och kommo i annor ägares hand, hvadan ock K.
Banco, motsvarande 1 R.dr 12 sk. silfver.” dels ock i 10 §.: att i 1 mom. i stället för orden: ”hälften af hvad å tecknad grundfond finnes i Banken insatt”, skulle införas orden: ”hälften af teckningssumman” ; samt att sednare mom. i samma §. endast borde innehålla: ”Depositionsbevis skola ställas till viss person eller visst Verk, samt innehålla, att öfverlåtelsen deraf må ske endast till viss man.” Hvad nu först angår det i 8 §. beslutade tillägg af orden: ”med Rikets mynt” framför ordet ”inlösas”; så, enär detta redactions-förslag, utan att medföra ändring i sak, utgör ett förtydligande, anse Utskotten sig böra inbjuda Vallo fl. Borgare-Ståndet att nämnde redactionsför ändring antaga. BeträlFande deremot de öfrige af Ridderskapet och Adeln beslutade förändringar, nemligen i 8 §., angående sedelvalören, samt i 10 §. 1 och 4 Bancooch Lag-Utskottens Memorial, Nxo 3. 2 momenten, så enär desamma hufvudsakligen skilja sig från Utskottens af Borgare-Ståndet godkända förslag, finna Utskotten sig föranlåtne alt inbjuda Höglojl. Ridderskapet och Adeln att, med frånträdande af sitt beslut i nyssnämnde delar, antaga Utskottens af Borgare-Ståndet gillade förslag.
Emedan vi ej mera bilda en egen Stat och för ”en sådan voro dessa bud gifna, emedan vi ej mera hafva något ”tempel och ej äro i besittning af det förlofvade landet, Palie”stina”. Om Messaias säges det: ”Messias skall föra Israel i ett nytt ”förbund med Gud; Guds kärleks och kunskaps förbund, och ge”nom honom skall det Gudomliga riket på jorden uprättas,” och vidare: ”Med det Gudomliga riket pä jorden förstås, att den enda ”sanna religionnen skall utbreda sig öfver hela jorden, så att alla ”menniskor erkänna en enda Gud, tjena honom allena och älska ”hvarandra som bröder.” Det är omöjligt att med denna vackra förklaring öfver det Gudomliga riket, som skall utbreda sig öfver hela jorden och omfatta alla menniskor, tro, att dermed afsäges en judarnes flyttning till Palaestina, men på det att ännu mindre tvifvel mätte kunna upstå att icke något sådant verldsligt företag — afses, förklaras vidare, att de dödas upståndelse och den stora verldsdomen stå i förbindelse med tron på Messias, hvilken tro således är fullkomligt analog med vår tro på Christus, ”dädan igenkommande ali döma lefvande ”och döda,” och hvilken jag icke hört minska någons fosterlandskärlek. Alt Mosaiske trosbekännare, i trots af sin religions bud om kärleken till det land, der de äro födda och bosatta, till följd af historiska minnen, skulle, mera än den jord, på hvilken de blifvit födda, mer än den jord vid hvilken minnet af allt hvad sorn inbegripet i deras lif, är fästadt, på hvilken de hoppats, älskat, lidit och som förevarar deras bortgångne älkade — att de mera än denna jord skulle älska den aflägsna, af solen förbrända, af röfvare, 154 Dea 23 D e c e m b e r. tiggare och smutts upfyllda orienten, emedan deras förfäder för nära tvänne årtusenden lefde der, likasom våra vid samma lid eller vid svarta hafvets stränder, — är icke möjligt.
Majrt pröfva?, vederbörande auctoriteler böra blifva hörde, och att, sedan detsamma blifvit slutligen afgjordt, flere förberedande åtgärder skola vidtagas, som medföra tidsutdrägt; men å andra sidan bör ock i betragtande kom;raa, att nästa års räntor icke förr än vid årets slut kunna af räntetagare uppbäras, och att uppbörden af hvad till Kronan bör ingå, icke eger rum förr än år 1842, hvadan förändringens vidtagande, i afseende å 184r Sfs räntor, måhända icke vore så helt och hållet omöjlig, som det vid första påseendet förefaller, och om ett års mer eller mindre uppskof dermed i öfrigt kan vara af ingen betydenhet, vore dock, vid det förhållande, att med nästa år ny Stats-reglering vidtager, önskligt, om det kunde låta sig göra, att den nya regleringen med samma år vidtoge, om än följden der af klefve, att löne-ersältningarne första året icke qvartaliter, ulan först vid årets slut utfölle. — Då emedlertid, serdeles sedan numera flere månader förflutit ifrån den tid, Utskottets förslag väcktes, sådant icke är att med säkerhet beräkna, finnér Utskottet sig böra uti morn. Lit. c. föreslå den förändring, Stats-Utskotlets TJtlåtandej N'-o 3s6. ii atl elen contanta löne-ersältningen i de fall densamma, enligt stadgandena i berörde morn., bör utgå, vidtager, så vidt sig gora låter, ifrån och med nästa år, men senast ifrån och med år 1842. Men de i andra delar emot samma mom, gjorde erinringar finner "Utskottet icke vara af den beskaffenhet, alt de kunna föranleda förändring eller förtydligande af Utskottets uti nämnde moment i öfrig! gjorde förslag, hvilka således, med ofvannämnde tillägg, lill alla delar vidhållas. dj) I fråga om tiden för här omförmälde räntors indragning, åberopar Utskottet hvad vid föregående moment är yttradt.