Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bref af den 12 December 1861 redan medgifvit särskilda arresters uppförande på Trossnäs fält för Wermlands Infanterioch Fältjägare-regementen, och sålunda gillat den åsigt, att samma arrestlokal icke bör af särskilda regementen begagnas; så har Kollegium ansett denna åsigt böra göras gällande för indelta Arméen i öfrigt, med undantag endast för Jemtlands Hästjägare-corps, hvars ringa numerär låter antaga, att icke flera arrestanter böra ifrågakomma, än att de kunna intagas uti Fältjägare-corpsens arrester; hvaremot Kollegium icke ansett afseende böra fästas derå, om flera kompanier af samma regemente få begagna samma arrestlokal. Chefen för Westgötha-Dals regemente har ansett endast en arrest för detta regemente behöflig uti Wenersborg, af det skäl att, enär arrestbestraffning icke kan åläggas utan föregången behörig undersökning vid Majorsförhör och så väl Regements-Chefen som Andre Majoren äro boende uti samt Förste och Tredje Majorerne i närheten af Wenersborg, den tilltalade måste derstädes sig inställa och således skulle kunna med minsta möjliga omväg till straffet befordras; men om också deu tilltalade måste i Wenersborg eller dess grannskap undergå majorsförhör, innan han i arrest insättes, så och enär afståndet derifrån till mötesplatsen Grunnebo icke är särdeles långt, hindrar icke detta förhållande, att en arrestbyggnad bör å nämnda mötesplats uppföras. För de tillfällen, då öfningsläger sammandragas å de dertill afsedda mötesplatserna Ladugårdsgärdet, Axevalla hed och Ljundby hed, torde nödigt vara, att större arrestlokaler derstädes äro att tillgå, tillräckligå för den sammandragna större styrkan; men då å Ljungby hed de Skånska Kavalleri-regementenas och Norra Skånska Infanteri-regementets arrestlokaler blifva för öfningsläger tillgängliga, och å Axevalla hed de för Westgötha och Skaraborgs regementen uppförda baracker och arrestbyggnader böra dertill kunna användas, återstår endast att å Ladugårds Bih. till R. St. Nio 3 till Kongl. Majits Nåd.
För min del tror jag, att försigtigheten bjuder alt icke, så att säga, »sälja huden förr än björnen är skjuten», hvartill man skulle göra sig skyldig, om man nu skulle besluta att gifva landthandlanderne en sådan frihet, derföre att, såsom Ilr Nordenfalk försäkrat, ett Utsk. ämnar framlägga förslag i restrictiv syftning, hvad bränvins-handeln angår. Sådana förslag har jag, fastän jag temligen länge varit med vid riksdagar, icke många gånger sett på allvar framställas, och när det blifvit fråga om deras antagande, hafva de i allmänhet strandat. Icke tror jag att någon särdeles 218 Den 13 Juni e. m. stor våda med afseende på statens välfärd skulle uppstå, om man väntade att vidtaga några förändringar i nu ifrågavale afseende, till dess man fått se, om nämnde förslag blifver antaget eller icke. 1 afvaktan härpå torde det vara rådligast att låta det närv:de stadgandet vara oförändradt, och förenar jag mig derföre med Gr. Liljencrants i att yrka bifall till det af honom framställda förslag. Tillika får jag fästa våra motståndares uppmärksamhet på att i detta förslag tages ett ganska stort steg i den rigtning, som de önska, ty de föreskrifter, enligt hvilka landthandeln för närv:de är inskränkt till vissa slag af varor, skulle alldeles borttagas, så att denna handel skulle komma att få drifvas i lika stor utsträckning, som i städerna. Jag anser att man först bör se hvad verkan detta har, innan man går vidare. Det torde kanske redan vara ganska vackert, om bondhustrurna kunna få köpa sig granna sidenklädningar i närmaste handelsbod på landet. Gr. Hamilton: Jag begärde endast ordet med anledning af Gr. Mörners yttrande om bränvinsufskänkning; och jag ber att dervid få erinra att redan den nu gällande lagen förbjuder landthandlanderne att idka minuthandel med bränvin, samt att det förslag, hvarom Hr Nordenfalk upplyste, innehåller, att äfven grosshandel med denna vara skulle förbjudas. Med anledning af den sednare delen af Gr.
Domstol, som har att undersöka, huru skulden tillkommit, och om gäldenären eger förmögenhet eller lön , hvarmed han kan betala; och borde med gäldenären, om han genom bedrägligt förhållande skulden sig åsamkat, efter Lag och omständigheter förfaras; c") att fordringsegare skall, för hvarje dag gäldenären hålles bysatt, erlägga till gäldenär ens underhåll 12 sk. och, om gäldenären insjuknar, 16 sk. B.co, utom nödige läkemedel, samt till Staten i slitningspenningar m. m, 24 sk. samma mynt ; d) att bysatt person må vara berättigad att, för helsans vårdande, under bevakning utgå en eller högst två gånger i veckan, 3 ä 4 timmar hvarje gång, utan att Läkaren behof ver derom rådfrågas eller yttrande deröfver afgifva, samt ulan serskild betalning till vakten , som kunde derföre lönas af de, enligt förra punkten, till Staten ingående medlen ; LagUtskotlets Betänkande N:o 127. 13 e) att det md vara fordringsägare öppet lemnadt att, inom första månadens utgång, till vederbörlig
Den af Kongl, Majit i Dess Nådiga Proposition för detta Regemente ifrågaställde tillökning i anslag, Tolf Tusende Sjuhundrade en R:dr 40 sk. Banco, bifölls. 1 Hussar-Regemente. Det af Kongl. Majit, i Dess Nådiga Proposition, för detta Regemente föreslagna ytterligare anslag af Nio Hundrade Sjuttio fyra R'dr 23 sk. och Två tunnor spannmål bifölls; 46 Prot. Udrag den 8 Or.iölir 182g'.' \i-.de Gardes Regementet. Den af Kongl. Maj:t, i Dess Nådiga Pro.' position, för detta Regemente föreslagna tillökning i Staten, Ellofva Tusende Fyra Hundrade Femton Rtdr 4i sk. i contant, men med en besparing å förra anslaget i spannmål in natura af Trehundrade Sju Tunnor, bifölls* punkten, angående Andra Lif4 Gardes-Regementet. Det af Kongl. Maj:t , 1 Dess Nådiga Pro^ position, för detta Regemente föreslagna yt-> terligare anslag af Ellofva Tusende femhundrade tjugu fem R:dr 4i sk. Banco, med besparing af Tre hundrade sju tunnor spannmål in natura, bifölls, 20 '.de punkten, angående four rageringen för värf vade Cavalleriets och Artilleriets hästar. Denna punkt bifölls,' roed tillägg^ ätt, t händelse brist uti det af Stats-Utskottet ber räknade anslag skulle något är uppkomma, densamma må ersättas af Riksgälds-Contoiret, -dit de besparingar, som tilläfventyrs ett annat Sr kunde å anslaget inträffa, bolde ingå; Prot. Utdrag den 8 Octaber l8ägV '47, ly.dje punkten, angående Hallands Be* pärings-Batuillous Befäl. Det af Stats-Utskottet för nämnde
Dä någon förändring om deste begge Kongsgärdars nu gällande Arrende-wilkor icke blifwit af Stats-Utffotket förestagne; Och Srals-Utstokket i öfrigt icke kan tillhöra au inga i undersökning af hivad Högsta Magten i laglig wäg efter wederbörandes hörande stuteligen pröfwat och afgjort, fä anser StatsAtstottet nägot widare förklarande härurinnan icke wara af nöden; afwen som enahande utlåtande synes gällande i hwad Herr Baron ^uncl^ hoS Höglost. Aidderstapet och Adeln anförr till -vinnande af nä, gon billig ersa tning och uprättelse derföre att dest Faoer genom Kongl. Majcks Nädiga Utstag är,783 blifwit förklarad förlustig det perpetula Arrende som han stall innehaft uppä Johannisbergs Kongsgård; Men hwad wivkcmmer Herr Grefwe Lronsteätg anmalote önstan, att Delägarne uti Hviiemorps Arrende wälle befrias ifrån den Srenhusbyggnad, hwartill för - Den -i Februari!. S9S första Arrende Coni racket dem förbinder, sa i händelse en sä belastade Byggnad stulle finnas ä st lltek mindre behöflig tvid Konasgärdens disponerande, enär det nu gällande A renve. Contrakt liliand,löp'r, sär Ukiflottet till Riksens Hög.ofl. Ständers ompröfwande >vö osammetigen hemställa, om icke Kongl. Kammm-. Cotlegium kunde updragas att härom läka anställa under ickning samt till nästa L guma Riksdag med utlåtande h röswer kill Riksens Högloft. St rader inkomma, samt derest berörde Sienhus-byamad för etr framtida nytt Arrende kunde umb-ras. förestå någon billig mattning som Kronan för den efergifwande Bvgguads-sty vigheten kunde af nuwarande Arrende Jnnehafrvare till godo njuta.
Sjöstedt, såsom RiksdagsFullmägtig för Staden Carlstad, i anseende till de dryga utgifter, som denna Stads innevånare måste vidkännas, i och för skjutsningen, hvilken skall blifvit pä Entreprenad upplåten, yrkat dubbel skjutslega frän Staden mot hvad å landet betalas, eller 24 sk. Banco för milen. 6:0 Likaledes har Herr Martin Thunell uti ingifvet Memorial sökt visa otillräckligheten af den skjutslega, som nu erlägges, och föreslagit en tillökning deraf, så för Staderna, som på Landet, någorlunda sva-i rande emot de besväroch olägenheter, som de skjutsskyldige äro underkastade. 7:0 Af Herr C. V. Linde, såsom RiksdagsFullmägtig för Städerna Fahlun, Hedemora och Säter, är anfördt, huru sopa Skjutsningsbesväret tid efter annan blifvit för~Städefna mer och mer tryckande, samt att den för dem g rnensamma svårigheten att bestrida skjutsningen i synnerhet är af känbar verkan uti Fahlun, af de flera skäl, hvilka han uti sitt Memorial anfört, 1 anseende hvartill han ock yrkat rättighet för Städerne att åtnjuta Skjutslega till dubbelt" belopp emot hvad å landet erlägges. Häruti hafva åtskilige af Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamö - EeSV. och Ekon. UtsJc. Eetänkanden. tet instämt, och Herr Malmberg, uti serskildt anförande till Prolocoilet, i egenskap af Fullmägtig för SöderTelje, yrkat, att skjutsleg an derifrån, som, i förhållande till de stegrade utfodringspriserna, billigast bestämdes till 52 Sk. Banco milen, alltid måtte utgå till lika belopp, som från Hufvudstaden, enär skjutsringen, relatift, i intet fall skall vara lindrigare för SöderTelje, än för Stockholm. 8:0 Uti Hedervärda BondeStåndet bar Biksdagsfullmägtigen Johan Larsson Viklund från Vesterbottens
Saida var kommen till den gräns, bortom hvilken qvinnan icke kan skrida utan att falla i det öfverlastade och platta. Ty denna gräns är äfven en höjd, till hvilken den sanna känslan och instinktens behag visa vägen. Der firar qvinnan sina stoltaste triumfer; de pilar hon derifrån omedvetet skickar, äro i stånd att genomtränga de fastaste sköldar, vore de än sammansatta af ämnen, sådana som förtorkade minnen och härdande pröfningar. Vid detta ögonblick råkade Otto, der han stod vid Claras sida, betrakta dem båda. Hans hjerta klappade af oro; en flyktig misstanke sade honom, att denne kunde bli honom öfvermäktig. Clara sade: snart får du då bekräftelse, goda Otto; säkert älskar hon dig. Jag är sa glad, att åtminstone du blir lycklig. Ty jag menar det så väl med dig. Men ser du, hvilken blick hon kastar åt främlingen, denne Baremann. Och ser du nu, huru han blir liksom förvirrad och inte svarar utan kanske ... märker du ... trycker hennes hand. Åh, ni karlar äro så sjelfviska, så fallna för svartsjuka. Sådana blickar ger hon väl åt alla; det är en egenskap hos vackra ögon att ibland skicka mycket vackra blickar. Och visavis handtryckningen, så såg du spöken på ljusa dagen, ty af den veta de säkert inte sjelfva. Och Clara hade rätt, ty de visste ej af den. Tack, goda Clara, för att du hjelper mig att förvisa smärtande misstankar och jag vill tro dig, ty nu bemöter han henne åter med den vördnad, som sig bör. Till belöning för att du är snäll, skall jag inte mera se ditåt utan endast på dig. Jag skall tycka, att det är dig, som jag håller så af. Och jag skall åter låtsa vara grufligt kär i Otto. Eller nej, det vill jag ändå inte. Mycket bättre är, att vi ingenting låtsa, utan äro såsom vi äro. Se så der ja. Dansen förgick hastigt för Baremann och han lemnade Saida. Det var den sista dansen före supén, hvarpå man skildes åt. Otto körde för sina båda kusiner. Det var vid soluppgången; allt bådade den vackraste dag. Likväl samtalade de unga tre icke med hvarandra; tysta återvände de till hemmet. Kap. IX.
— Emedlertid hann denna plan icke, före början af sista Riksmötet, att af Eders Kongl. Maj:t i nåder granskas, och erfarenheten har visat, att, äfven på den korta lid af några få år, som förflutit sedan sisla kommittén afgaf sill underdåniga betänkande, så vigliga förändringar inträdt till förbättring i sjöväsendet, att nya åsigter om dess organisation måst göra sig gällande, omständigheter, hvilka i ännu rikare mått inträffat under de 36 år, som förflutit från den tid, då första kommittén afgaf sitt underdåniga utlåtande, och som naturligtvis under hvarje längre tidsperiod alltid måste äga rum, i afseende på 4 ett vapen, underkasladt en sådan mångfald i detaljer oell som oupphörligt fortgår på förbättringens bana. Den vigligaste af dessa förbättringar är den ökade säkerheten för ångkrigsfarlygen, som vunnits med propellerns begagnande, och ensamt denna förbättring gör, att det af sistnämnde homin i té, uti hvilken äfven jag deltog, förordade förslag numera icke lämpligen kan antagas i de delar, som röra malerielen. Att Sverige för sitt sjelfforsvar och såsom medlem af det europeiska statsförbundet är i behof af en stark och effektiv flotta, derom lära meningarne, lika litet nu som fordom, vara delade, men så mycket mera skiljda hafva åsigterna varit i fråga om hvilka certer krigsfartyg, antingen seglande eller roende, borde utgöra hufvudförsvaret. Äfven denna skiljaktighet i åsigter, ursägtlig innan ångkraften gjort så ingripande förändringar i stridsättet till sjös, har tiden jemnat. — Den kan ej eller nu mera uppstå, då ingen oväldig, han må vara sjöman eller ej, lärer yrka, hvarken att en seglande eller en roddflotta skall blifva hufvudförsvaret lill sjös för fäderneslandet.
Stats-utskottets nedannämnde, den 12 dennes på bordet lagda, utlåtanden: N:o 11, angående väckt fråga om skadestånd åt egare af pri viligerade kalkbruk å Gottland för lidna förluster i följd af rnedgifven utvidgad frihet att å nämnde ö tillverka kalk; N:o 14-, i anledning af väckt fråga om ersättning åt kommendanten å Dalarö Skans, Öfversle-löjtnanten J. U. Cederkrona, för upphörda sportler af passvisering; samt N:o 15, i anledning af väckt motion, angående se; sk i ld L tillskott af allmänna medel för de församlingar inom Slöra Kopparbergs län, hvilka, i följd af den personliga skydds-afgiftens nedsättning, få't vidkännas minskning i den bestämda skolafgiften. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-utskottets den 12 dennes på bordet lagda memorial IST:o 3^ med hemställan dels angående inköp af 100 exemplar af skriften: ”anteckningar om Rikets Ständers bank och allmänna fåne-rörelsen i Sverige”, samt dels om utgifvande till berörde skrifts författare af bankens jubel,medalj j guld. S. D. Vid föredragning af Banko-utskottets den 12 dennes på bordet lagda memorial, N:o 4, om utseende af Revisorer för granskning af låne-kontorens räkenskaper m. m., beslöt Ridderskapet och Adeln att uppdraga åt riddarhus-direktionen, att, för granskning af låne-konlorens i Götheborg och Malmö räkenskaper för nästlidet år, utse en Revisor och en Suppleant vid hvartdera länekontoret; hvarjemte, enär riddarhus-direktionen, enligt för densamma utfärdad instruktion, har att mellan riks - dagarne Prot.-utdrag den 45 Januari 4848.
Jag hemställer, om något sådant finnes i min bok, eller om jag ej uttryckligen sagt Centralförsvaret bestå uti att fot för v fot emotstå fienden alltifrån gränsen, efter som medel och folkmassa lemna tillgång, för att, i händelse af replie på radien, närma sig centrum, och alltså under hvarje steg tillbaka förstärka sig, under det fienden försvagades. Vidare är sagt, att jag yttrat, det stora flottan borde förstöras. Jag hänvisar till min afhandling, huruvida ett enda ord derom finnes. Och för det tredje är sagdt, att jag yrkat Götha Canal vara det farvatten, på hvilket Skärgårdsflottan borde agera. Jag hänvisar åter till min afhandling, om något ord härom finnes der; men väl har jag der framställt Götha Canal såsom transportmedel, och som sådant ansett detta medel hafva företräde framför alla andra. Detta har jag bevisat med be - Den 5 Mars f. m. io5 räkningar, hvilka jag upmanar en hvar att kunna visa vara felaktige. Ingen kunnig lärer bestrida en sådan communieations stora vigt för försvaret, helst då den lemnar en alldeles oberoende väg att förena Scandinaviens Skärgårdsflotta. Då jag emellertid alltid ansett detaljerne af Rikets försvar ej tillhöra representationen att afgöra, utan att det tillhör executiva magten; så har ej min afhandling blifvit tryckt, för alt vara föremål för Ståndens öfverläggningar; den är utgifven för att besvara de under tvenne år uti Tidningarne gjorda framställningar emot Centralförsvaret, och deribland det påstående, att detta försvar vore en följd af Götha Canal, för att tjena till stöd för detta företag; jag är derföre ganska nöjd, att den värde talaren här framdragit ett document ifrån 1809, som bevisar, att ideen om Sveriges Centralförsvar är samtida med den om Götha Canal. Då likväl ämnet här ej bordt framkomma, anser jag mig ock ej här böra ingå i vidare svaromål; men svar skall icke uteblifva, då man får se, om jag glömt hvad den citerade Americanske författaren sagt, eller hvad jag är skyldig minnet af framfarne vänner. Herr Crusenstolpe} Magnus:
Då det är fråga om, att göra ett sådant offer som det ifrågavar:de, skulle jag tro, att raan icke bör misstycka, att den, som slutligen finnér sig dervid, visar, alt han gör det med full besinning. Han gömmer icke något i bakhåll, hvarpå den stora frågan sedermera möjligen kan stranda. Det är Mine Hrr! bättre, att meningarna mötas mot hvarandra, att en opinion får utbildas, än att ett möjligen förhastad t beslut nu fattas, som medför det af Eder Mine Hrr! förordade förslagets fall, då det bringas lill verkställighet. Tron J väl, Mine Hrr, att, om en opinion inom landet icke blifvit utbildad, J, derföre att J under denna lid af året lyckats erhålla en majoritet, håfven förslaget antaget i framtiden? Det håfven J icke. Det är min innerliga öfvertygelse. Beredes icke frågan nu så, all fullständiga skäl framläggas, blir äfven hoppet om framgång i framtiden fåfängt. Man har lagt mycken vigt derpå, att de ifrågavartde 60 ledamöternes af R. o. Ad. rätt skulle förminskas genom sammanblandning i Ståndet med sjelfskrifne ledamöter. Härtill åberopar jag såsom svar, hvad af en talare blifvit erinradt, att Engelska Ofverhuset består af både valde och sjelfskrifne ledamöter; men har väl deraf något oudt inträffat? och hvarföre skall sådant vara skadligare i värt land än inom England? Har omständigheten, att man lill representant blifvit vald utöfvat en så förundransvärd uplifvande verkan? Hafva öfverläggningarna inom Stånden utvisat, att de valde representanterne med mera värme omfattat och mera oegennyttigt bevakat fosterlandets interessen? Hafva de ledamöter, hvilka upträdt endast i följd af den pligt, deras samhällsställning ålagt dem, mindre varmt intresserat sig för samhällets allmänna frågor? Hafva de mindre än andre varit benägne att bringa de offer, som fäderneslandets sanna väl kråft? Jag tror icke, att dessa frågor kunna tillfredsställande besvaras af dem, hvilka tro sig se en så förundransvärd kraft i valen.
Afd. 3 b 3* 242 Den 17 Martit, e. m. förra Staten finnes uppfördt, de indelte 33 R:dt 16 Sk. ) och af det contanta anslaget i^oö H;dr 32 Sk. eller sammanräknadt ( 500 R dr, samt att för öfrigt de, genom nu mera verkställd reglering , uppkomne Arrenden för DjurgårdslnspectorsBostället och Rudfisket, tillsammans 150 R:dr, jemte Arrendet för Ägorne 81 T:r Spannmål och erforderligt qvantum Ved å Kungsgårdens Skog, utan någon speciel Stats föreslående, måtte af Riksens Ständer upplåtas, att efter Kongl. Majrts Nådiga Förordnande disponeras och för behofven användas: hvarförutan StatsUtskottet föreslagit, det Riksens Ständer till Kongl. Maj:ts Nådiga godtfinnande måtte öfverlemna, huruvida lämpeligt skulle anses, att Djurgården vid Gripsholm må upphöra och dervarande Rådjur fly ttas till den vid Hufvudstaden belägne Djurgård, hvarigenom uppkomme en besparing uti tillgångarne vid Gripsholm, som kunde användas till förökande af den för Slottet och öfrige Byggnader, ne samt Meublers och Inventariers underhållande nu beräknade Summa af 903 R:dr 16 Sk. j hemställandes StatsUtskottet sluteligen, att afskrifning af de, utaf Kongl Maj:t till nödige reparationer å Slottet anordnade 4000 R:dr, som af öfverskotterne på StatsVerkets Intrader skulle utgå, måtte beviljas. 4 2:0 Af den 4 dennes, i anledning af erhållen Remiss, så väl ifrån Ridderskapet och Adeln, som PrestStåndet, med anmodan att närmare granska redovisningen öfver Statens fört skott till tryckning af Riksståndens Protocoll Den 17 Martil, t. m. 243 vid 1S 15 års Riksdag med dertill hörande Bihang, samt att de Exemplar deraf, hvilka icke aro försälde, skyndesammt ligen må varda till Riksens Ständers disposition aflemnade.
Denna monolog fördes med temligen hög röst, men utan att på minsta vis genera den sofvande, som nu låg framstupa på bordet, hvars hela skifva nästan betäcktes af smedens stora lurfviga hår och grofva ansigte, hvilket påminde om dessa fula, illa målade taflor, som man ofta får se i klädstånd eller på stadsauktioner, der Judith presenterar Holofernes’ hufvud på ett fat för den förskräckta åskådaren. Mrs Burton gick derefter ut i köket, att med det öfverlägsna lugnet hos en kraftfull despot bestyra om sina sysslor på denna ädelmodigt och klokt medgifna qvart. I samma ögonblick, som klockan började surra för att bereda sig till det skrällande slag, som skulle sluta den stackars Jonas’ hvila, steg hon imellertid in igen, beväpnad med en stor viska och ett vattenfat, och lugn och obeveklig som forntidens nornor doppade hon viskan i vattnet och lät en tät och iskall skur regna öfver den olycklige smedens breda och eldröda fysionomi. Det finnes ingenting mera oskadligt och mera kraftigt i dylika fall. Fru Barbara visste detta fullkomligt väl, men hon använde icke sitt förträffliga medel annat än med mycken urskilning och endast vid vigtiga tillfällen. Den i ett ögonblick återlifvade smeden stod i hast fullt vaken på sina ben och utropade med en röst och en grimas, som väl kunnat skrämma till döds en qvinna med svagare nerver än hans hustru: — Hvad är på färde, Barbara? — Se här har du en handduk, — sade hon imellertid helt lugnt, under det hon stälde vattenfatet ifrån sig och satte sig ned vid bordet, der hennes man nyss njutit sin korta och ljufva middagslur. — Nå, hvad vill du nu? — Torka dig bättre! Vattnet rinner ju ännu af örsnibbarne, — återtog hon, för andra gången utbredande ”the Star” och uppläsande mr Gibsons annons med mera framgång. — Nå, fattar du icke detta? — frågade hon skarpt, när läsningen var slut. — Nej, inte alls! Jag tyckte, du nämde några bekanta namn, det var allt, —sade smeden vresigt, men utan all sömnaktighet.
Cederström anför, att flere Stadsboer kunna äga sa ringa jord, att, pm det ej blefve dem tillåtit att bränna i sammansatta yerk , skulle hrännyins-bränningsTä|tigheten för dem icke medföra någon nytta, emedan de ej med fördel kunna begagna siga pannct^ sqm svara emo.t deras jord. Jag får härvid anmärkta, att bränning*? rättigheten utöfva? efter jördens värde, icke efter dess hemmantal; då nu några tunnland stadsjord kunna vara så mycket värde, sorn ett fjerdedel Mantal på landet; så bränne8 ju i Staden med lika stor panna för dessa tun* land, sorn på landet för eft fjerdedel? mantal* Hvad det beträffar, att Städerne redan Jagt sig till större brännvinspannor, peli at{ således deras afskaffande skulle medföra en förnyad utgift , genom anskaffande af smärre, så finner jag detta vara ett skäl, sorn kan åberopas emot hvarje förändring, hvarigenom gamla förhållanden robbas, och kan således ej gi11% detsamma, Jag förenar mig derföre med Friherre Wrangel i vördsam anhållan om proposition till bifall af första Alternativet i Utskottet? Förslag. Herr Thärn, JVql/raih : Jag kan för min Ven s 9 Julii e. m. 1225 del icke se, att landet skall något förlora dervid, att städerne bränn? i sammansatte branpeyier. -lierås brapningsrättighet lärer icke vara större, örn den utöfvas i större eller mindre pannor; ty jag har hort flere sakkunnige personer säga, atf man med större antal små pannor skall kunna tillverka mera eller lika myckbt, som med en eller annan i kantal motsvarande större panna. Jag instämmer derföre med Friherre Cederström i anhållan om proposition å andra Alternativet, ty detta innefattar en verkelig förmån för städerne, utan att förnärma jordbrukaren.