Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ene var lång och välväxt med ett städadt och nästan pedantiskt vårdadt yttre, ett förtroendeväckande passionsfritt uttryck i sitt ansigte, och ett sätt, som redan från början angaf, att man hade för sig en stadgad ung man med pålitliga åsigter och en uppfattning, så mogen, färdig och utbildad, att man aldrig behöfde vara rädd för, att han skulle skena öfver skaklorna eller i almänhet taga något steg i lifvet, som kunde skada vare sig hans succés eller hans rykte. Han hette Norström och var son till en ämbetsman i Stockholm. Schultz åter var tyst och tillbakadragen, hade ett egendomligt barnsligt ansigte, i hvilket man liksom ej upptäckte karaktären, förrän man fick direkt sigte på ögonen, då man med ens fick hela ansigtet klart för sig. Ögonen lågo långt inne och glödde med en djup och stilla glans, och när han ej trodde sig observerad, kom det gärna ett smärtsamt uttryck i hans ansigte. – Ska vi gå ner och äta? föreslog någon. Det blef debatt, om man skulle ha sexa, eller om man skulle äta supé nere i matsalen. Lindberg ville, att man skulle släppa Barrabam lös på alvar och äta en en-bankos-sexa uppe på rummet. Grane ville också släppa Barrabam lös, men ansåg, att det kunde man göra lika bra i matsalen. Dukningen skulle bara ta tid, så att man inte hann med någon punsch efteråt. – Framåt! Loss! Rockarna kunde hänga kvar. Man sprang nedåt matsalen och samlades alla kring ett stort rundt bord midt på golfvet. Det var ett långt rum i olika afdelningar med gröna jalousier för fönstren, och i ett af de mindre, inom glas och ram, satt en konstgjord fågel, som hela tiden gaf ifrån sig ett sorgligt pipande. Vid borden rundt omkring sutto två à tre herrar tillsammans och åto alvarsamt kväll, i det de språkade om examens-fordringar, framtidsutsigter, vigilanschancer eller nattliga äfventyr.
Till dess alla fornlemningar af vigt blifvit uppsökta, antecknade och tagna i vård, måste Intendenten tillbringa en stor, kanske den större delen af året på resor, och då dessa oeftergifligen fordrade friska krafter och en rörlighet, som med åren lede en af det mödosamma kallet kanske påskyndad förminskning, syntes det tvifvelaktigt, huruvida det för embetet eller dess innehafvare kunde vara önskligt att de nu skulle vid hvarandra fästas med styrkan af ett sådant band, som befattningens uppförande på ordinarie stat skulle tillknyta; en tvekan till hvilken, åtminstone hvad beträffade nuva rande Antiqvitets-intendenten, Departements-chefen funne sig ega desto större anledning, som han, äfven om lönen blefve till det af Akademien föreslagna belopp för höjd, ändock genom att till denna befattning utnämnas, komme i mindre fördelaktig ställning än han innehade såsom tillika i egenskap af Adjunkt qvarstående i ett af rikets elementarläroverk; och har Kongl. Maj:t nu, med gillande af dessa åsigter, begärt, att Rikets Ständer mätte för instundande statsregleriugsperiöd årligen bevilja 54 Stat s-Ut skottets Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) till arfvode åt en Antiqvitels-mtendent 2,000 Ridr, till resekostnader och andra extra utgifter, sorn med Intendentens åliggande ega gemenskap 1,500 Ridr, samt till understöd för personer, hvilka af Akademien erhölle uppdrag att t vissa orter upprätta förteckningar och hesknfnmgar öfver fäderneslandets (ornlemningar 2,000 R:dr, eller tillhopa 5,500 R:dr årligen. Det stora gagn, det ifrågavarande anslaget redan boredt fornforskningen, grundlägger, i Utskottets tanke, nödvändigheten att ytterligare fortgå på samma väg, för att vidare utveckla hvad sålunda blifvit begynt. Då emellertid tiden ännu icke synes vara inne för upprättandet af en eller (lera intendentsplatser på ordinarie stat, har det synts Utskottet, som det af Kongl.
Jag yttrade, då frågan första gången förevar, att jag ansåg all rubbning i den reciprocitet, som hittills varit räntetagare och räntegifvare förunnad, vara en orättvisa, hvartill jag ej ville lenina min röst; men jag yttrade också, i anledn. af hvad sedermera blifvit föreslaget, att denna rubbning skulle upphöra att vara en orättvisa i den stund, då en sådan framflyttning skedde i tiden för markegångssättningen, att den ovisshet undanröjdes, som bereder äfventyrel i förhållanden emellan räntetagare och räntegifvare. Denna ovisshet trodde jag undanröjd, då markegångssättningen framflyttades till någon dag i slutet af Jan. månad, emedan, såvidt jag förstår, det är en sanning, icke blott att räntegifvaren då vet, huru mycket spannmål han erhållit, och derefter kan bedöma de approximativa prisen, utan äfven att sjelfva de gångbara prisen då redan äro temligen allmänt kända, samt sålunda den ovisshet blifvit undanröjd, som utgör äfventyret af rubbningen i berörde reciprocitet. Sedan en motion om markegångssättningens framflyttande blifvit gjord af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, har R. o. Ad., till svar å BondeStrs inbjudn. till antagande af StatsUtsk:s förslag, meddelat det yttrande, att R. o. Ad. ej kunde bifalla inbjudn. derföre, att tiden till markegångssättn. ej var flyttad. När nu egentligen blott detta skal blifvit af R. o. Ad. anfördt till BondeSt., så öfverlernnar jag till R. o. Ad., om icke, sedan BondeSt. undanrödjt det hinder, som ligger i detta skäl, derigenom att BondeSt. bifallit framflyttningen af tiden för markegångssättningen, det skäl, R. o. Ad. i sitt förra yttrande meddelat, innebär , om icke rent af ett band, åtminstone en pligt, hvars förbiseende lindrigast kunde tydas såsom inconsequens hos H. Ståndet. Jag har egentligen begärt ordet för att rätta ett misstag i den siste värde talarens framställning.
Mot » mjöldagg » hos rosor nyttjas svafvelblomma — köpes på apoteken — hvarmed de öfverpudras, sedan de först blifvit öfverspritade med vatten. Fullt tillfylles är visserligen ej detta medel, men något annat är ännu ej bekant. Viola. insektspulfver, hvarmed törnrosorna bepudras, är ett godt medel mot vissa slag af ohyra, särdeles de gröna bladlössen, de vanligaste snyltgästerna. Pulfret jemte den döda ohyran böra genom spritning med rent vatten aflägsnas efter ett dygns förlopp. En del större insektslarfver, som inrulla sig i de späda bladen och uppäta dem, uppsökas och bortplockas. En dekokt benämd » insecticide », som finnes att köpa hos fröhandlarne, är äfven ett verksamt medel mot ohyra, men måste användas med en viss försiktighet, enär bladen lätt förderfvas, om det ej utspädes tillräckligt. Viola. Väfning. Trefligi och starkt bomullstyg till gosskläder. Tag mörkt och ljust bomullsgarn n:o 20. Varpa med tre trå- dar — tre hvarf med ljust, tre hvarf med mörkt — alltså nio trådar i raden. Låt tre trådar följas åt i sol och sked; tre i solf, tre i tand. Spola tre trådar tillsammans och slå in två gånger med ljust och två gånger med mörkt. Solfva ingenstädes orätt, det blir ej endast felrand. mönstret vänder sig upp och ned. Maja. f Allmännyttigt. Medel mot brännskada. Så snart man brännt sig, skall man så fort som möjligt anskaffa litet kolsyradt vatten, slå detta öfver det skadade stället. AU värk försvinner, och intet fult märke blir, när sårskorpan fallit bort. Hildur. Läkareråd. Carlamanda. Då ingen värk eller smärta forefunnits eller förefinnes, är det väl mindre troligt, att sjukdomen är reumatism. Snarare är det väl fråga om något nervlidande; af hvilket slag är oss omöjligt att utan undersökning afgöra, liksom ock att tillråda någon behandling. " Viktigt är väl i alla händelser, att han en tid afnåller sig från alla skrifgöromäl. Nacmi.
Utskottet öfvergär nu till beha rull ingen af de i Revisorernes Berättelser omförmälde special-frågor vid hvilka åtgärd af Rikets Ständer erfordras; och på det att, i händelse af Ater-Remiss, rörande en eller annan punkt, handläggning vid de öfrige ej iriå hos RiksStånden behöfva uppehållas, har Utskottet funnit bäst att afhandla hvarje ämne för sig, uti särskilde härhos följande Bilagor, nemligen: N:o 2. aAngående Liqvid med Stats - Verket för det vid sista diiksdag beslutade Nya Koppar - Skiljemynt. (1820 års Rev. Ber. 2. Afd. §. 1.) N:o 2. b Angående Banquens ä särskilde vägar förvarade Metall-Panter, samt i sammanhang dermed, öfver en från Hedervärda Bonde - Ståndet Remitterad Motion i detta ämne. (1820 års Rev. Ber. 2. Afd. §. 2.) N:o Q. c. Angående Rättighet till FastighetsLän för så kallade Bergslags-hyttor. (1820 års Rev. Ber. 2. Afd. §. 3.) N:o 2• d. Angående det befunne förhållande, att årliga Capital-afbetalningarne på Bantjuens Fastighets-Lån ej till fulla beloppet ingått■ (1822 års Rev. Ber. §. 10.) JST:o 2. e. Angående yppad förlust för Banqiten på åtskillige Lån mot pant af fasta Egendomar i Götheborg och Carlshamn. (1822 års Rev. Ber. §. 7.) N:o 2. f. Angående det till Gagnefs Socken i Dalarne, i följd af Rikets Ständers Beslut, utgångneLåne-biträde af 15,000 R dr(1820 års Rev. Ber. 2. Utskottets Betcinkanden. N:o 2. g. Angående det för staden Götheborg vid sista Riksdag beviljade Lanebiträde af 200,000 R.dr. (1820 års Rev. Ber. 2._ Afd. §. 5,) N:o 2. h.
Han har vidare nämnt, att det skulle ligga en fåfänga deruti att hellre undergräfva canaler än att gräfva dem, d. v. s. alt den värde talaren sjelf dock anser en större ära ligga uti att grälva dem. Det är en sanning, men det är icke detsamma som att med ett vidt och bredt tal tillstyrka att några millioner bortkastas. Vidare har en combinalion blifvit gjord emellan tidningarna och nyttan af Svea canals anläggning. Der äro 2 saker, som naturligtvis fordra mycken talang för alt kunna sammanbindas, och jag kan icke fatta framställningen annorlunda än såsom ironisk, fastän talarens mening icke tycktes vara sådan. Ytterligare har här åtskilligt blifvit sagdt, som v jag icke tror tiden nu tillåta att upplaga till vederläggning, utan vill jag inskränka mig till att endast förklara, att de öfvertygande skäl, som af Gr. Anckarsvärd, Hr Rosenblad, Frih. Sprengtporten m. fl. blifvit anförda för att icke nu inkasta sig på ett företag, som nationen icke fästat uppmärksamhet på mera än några månader, fullkomligen måste bevisa, att sådant måtte vara för tidigt, utom det att icke medel dertill finnas; hvadan jag blott förenar mig med dem, och kommer alt i detta fall endast rösta för ett undersökningsanslag, till kommande tiders upplysning, då det torde blifva mera skäl att taga delta företag i närmare öfvervägande. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Om ennaler har blifvit så mycket vltradt, att jag egentligen icke har något att säga derom, om icke alt ifall, H. Ex.
För år 1831 och föregående åren hafva å denna Hufvud-Titels förslags-anslag uppkommit betydliga brister, hvilka blifvit uti de årliga liqviderna med Rikets Ständers Riksgälds-Contor öfver StatsVerkets öfverskotter och besparingar, godtgjorde; och skall, hvad regleringen af anslagen å denna Hufvud-Titel beträffar, Stats-Contoret, i hvad på detsamma ankommer, tillhandahålla Rikets Ständers Stats-Utskott de utredningar och upplysningar, som kunna nödiga anses. Den hufvndsakliga bristen å berörde Hufvud-Titel har inträffat å anslaget till Fångars skjuts och underhåll m. m. oeli hafva kostna - ( 42 ) Jerne för detta ändamål varit uti ett jemn t tilltagande, hvilket när - XUl VX-Ol/V».- . f ^ mare synes vid jemförande af de anslag Rikets Ständer till detta behof anvisat och de summor, hvartill utgifterne uppgått. 9- äro vid Stats-regleringarne dertill anviste följande årliga ansi “g* nemligen: vid 1817 och 1818 årens Riksdag R:dr 73,000. — - 1823 års dito 120,000. — - 1828, 1829 och i83o årens d:o „ 160,000. — - Uti ofvanstående utgifter innefattas dock icke hvad Rikets Ständer serskildt anvisat till Arbetsoch Correctionshus-hyggnad, men ( 43 ) val sådane utgifter, som för dessa Inrättningar 1 öfrigt förekommit; och förmodar Slats-Contoret, att Styrelsen öfver Fängelser och Corrections-Inrättningar i underdånighet afgifver fullständigt förslag Öfver de behof, som till dess detailler höra.
Detta ger mig den förhoppning, att StatsUtsk. är benäget att åtgöra, hvad Utsk. förmår, lör att bringa frågan på en klar fot, och jag föreställer mig, att då här icke är fråga om ett bestämdt anslag, utan endast ett förslagsanslag, för alt dermed betrygga de löntagare, som möjligen komma att förlora genom den ifrågasatta förändringen, den antydda osäkerheten om siffran, hvartill ersättningarne kunna upgå, ej skall, i händelse af återremiss, lägga hinder för Ulsk. att tillstyrka bifall lill K. M:s förslag, llär har blifvit åberopat Hr Statsrådet Gripenstedts, den K. proposm bifogade reservation, men jag får erinra, att Hr Statsrådet slutar med de orden, ”att det syntes Hr Statsrådet, att indelningshafvares rätt vore helt ”och hållet beroende af R. St:s beslut”. Detta antyder, att Hr Statsrådet ansett hufvudfrågan de facto afgjord, d. v. s. jordegarnes befrielse från den högre debiteringsgrunden genom K. M:s förklaring, men deremot att löntagarnes rätt eller beloppet af den dem tillkommande ersättning är beroende af R. St:s beslut. Detta Hr Statsrådets yttrande synes gifva stöd åt den mening, jag tagit mig friheten förfäkta, och jag förnyar min anhållan om betänk:s återremitterande till Utsk., öfvertygad att ärendet då skall erhålla den behandling Hr Statsrådet Gripenstedt synes förordat. Hr Lagerheim: Den jemförelse en föreg:de talare här framställt emellan denna fråga och det exempelvis nämnda anspråket, att alla kronans ordinarie räntor skulle utgå efter kronovärdi och icke efter markegång, är fullkomligen oegentlig. Här är fråga om misstag, som egt rum, eller missbruk, och de här åberopade för* fattningarne synas ådagalägga ovedersägligen, att så förhåller sig. Denna fråga är således af en helt annan natur, emedan den endast afser rättelse i en oriktig beskattning.
som inom fjorton dagar efter auktionsförrättningen bör, med bifogande af auktionsprotokollet, ingifvas och serskilt upptaga hvad till återutförsel ämnadt är, å tullkammaren angifva hela det varuparti, som försåldt blifvit, och att lielöpande afgifter för detsamma inom den i seglationsordningen föreskrifna tid inbetala, vid påföljd, som i sagda författning jemväl stadgas. § 22. Den serskilta afgift, som utgår under benämning afgift till handels - och sjöfartsfonden, uppbäres, jemte införseltullen, på sätt Wår nådiga kungörelse af den 19 Juni 1835 derom stadgar, eller Wi finne skäl att framdeles i nåder förordna. § 23. Städernes tolag och andra dem på vissa varor beviljade afgifter uppbäras genom deras egen försorg och erläggas efter de för hvarje stad gällande föreskrifter. Varor, sorn i allmänhet äro fria från införselseller utförselstull, l>efrias jemväl från tolag vid inkommande eller utgående. Ull är från tolag fri äfven vid införsel. För nedannämnda varor, när de till riket införas, skall tolagen beräknas, på sätt sorn följer, nemligen: för hampa till en fjerdedel, för ankare och kettingar till hälften, för bleck och spik af koppar till fartygs förhydning till en tredjedel, samt för segelduk till tre fjerdedelar af i allmänhet stadgadt belopp. För jern och koppar samt deraf tillverkade effekter må vid export tolag ej beräknas till högre belopp än utförselstullen.
143 skulle jag blygas att vid detta tillfälle genom en feg tystnäd förneka, att jag år en af deni, sorn ganska lifligt önska en sådan förändring; och att jag önskar den, derföre, att jag tror Sveriges vål hvila på uppfyllandet af denna önskan. Jag år Talaren likväl förbunden derföre, att hail frikallar mig ifrån mödan, att närmare utveckla grunderne för denna önskan, då han i sin egenskap af Konungens Rådgifvare inför Folkets Ombud framlägger nödvändigheten af pensions-fond, för de StatsRåd och StatsSecreterare, sorn befinna sig utur stånd att -gilla de grundsatser, hvarpå besluten byggas, och derföre anses böra resignera. Jag tror, att en sådan framställning såsom vilkor för uppfyllandet utaf en af Lagen föreskrifven ovilkorlig pligt, år tillräcklig att stämpla denna Ministére, och att ådagalägga de anspråk den med rättvisa kan äga å Folkets förtroende: och hvad den föreslagne pensions-fonden vidkommer, så skulle jag, oaktadt mitt stränga begrepp om nödvändigheten att hushålla för folket, likväl icke anse någon uppoffring för stor om derigenom ett så vigtigt föremål, som en ministére-förändring kunde vinnas, men då Stats-författningen lernnar en vida lättare och mindre kostsam utväg uti begagnandet af Regerings-Formens 107 så tror jag att man försigtigtvis bör dröja med nya anslag i detta afseende, intilldess man får erfara om den mindre betungande utvägen icke vid detta Riksmöte kan tillvågabringas.
Men i qväll, jag beder, Packa dig till sängs. Bort med allt, som qväljer, Från vår sälla disk! Kärlek i buteljer Håller bäst sig frisk. Dock, Herr Bacchus sjelfver! Tro ej, blott för dig Att vårt hjerta hvälfver, När det roar sig! Smått vi Dig väl prisa: Men var dermed nöjd! Adolf och Lovisa Är vår största fröjd. Tankar, långt ifrån kabaler; Ögat, för den hvar en vet; Munnen, för små vin-pokaler; Hjertat, för vår Öfverhet! Bort med sorg, som kan förstöra, Hvad oss gör så sällt behag! Här må trogen glädje göra, Att vi skapa natt till dag. Största lott plär vara heder, Skönhet, gull och lärdoms-ljus; Men vårt lag sig blott utbeder Få ett underdånigt rus. Man och qvinna, gosse, flicka, Fröjdas då på gammalt vis; Alla vi oss fulla dricka, Till vår Kungs och Drottnings pris. Hufvud, öga, hjerta, maga, Stå sig vid vårt hof just bra; Säg! kan nu väl någon klaga, Att vi ej vår frihet ha? (Afton-måltiden vid Rörby-torpet). Låt Kungligheten sofva, Från tvång och trötta fjät! Jag vill allena lofva Personligt Majestät. Det gör af vilda marken En matsal åt Monarken, I gräset ned på jord Ett alla Gudars bord. Der var det Venus blänkte Nyss i sin afton-färg, Och Herkol henne skänkte En thron af krossadt berg. Der såg hon mörka dalen Bli liksom himlasalen; Och torpet bli palats, Midt på Dianas plats! Hon såg Minervas nöje, Att endast vara mild; I barnalek och löje Liksom en englabild; Och Mars med Jofurs hjerta, Långt öfver svaghets smärta, Långt från förfärlig strid; Lik henne glad och blid. J, tvenne Guda-sinnen, Som öfver kronor blänkt! Ej går ur våra minnen Den fröjd, J nu oss skänkt. All rang oss nu förlåter; Vi blifva menskor åter, Men med en evig tro: Det är en Guda-ro! Calott-Visa. All ängslan jag försakar, Och all melancholi.
Proposition, angående inlösen till Kronan af Landshöfdinge-residenshuset i Her nösand och uppbyggande af Landtstats-embetshus derstädes. 80. dito angående sinnessjuke Löjtnanten vid Westmanlmds regemente Laurentz Georg Nicolas Lindbergs uppförande till pension å Allmänna Indragnings-staten vid erhållande afsked. 8L dito om afsöndring af jord från Ryttmästare-bostället vid Skånska Hus sar-regementet, Kungsgården Sandby, för att till ny kyrkogård för Sandby församling i Vestra Göinge härad af Christianstads län användas. 82. dito angående afsöndring af jord från f. d. Sergeants-bostället vid Vest götha-Dahls regemente, Lerdals Stom, för utvidgande af Lerdals församlings kyrkogård i Elfsborgs län. 83. dito angående upplåtande till Upsala läns Hushållningssällskap af en Kronan tillhörig, vid Upsala stad belägen jordrymd. 84. dito i fråga om afstående af f. d. Profoss-bostället vid Westgötha re gemente, Backabo JV2 5 Thorbjörnsgården, till boställe åt en särskild Länsman i vestra distriktet af Gudhems härad och Skaraborgs län. 85. dito angående erforderligt anslag för tillbyggnad af Vetenskaps-Akade miens hus. 86. dito om beviljande af ytterligare anslag för uppförande af nybyggnad vid Allmänna Institutet för döfstumma och blinda. 87. dito angående uppförande af en ny byggnad för Riks-Arkivet. 88. dito angående förändring af porto-bestämmelserna för inrikes bref vexlingen. 89. dito angående anvisande af statsbidrag till en förbättrad kommunikations led mellan Jemtland och Norrige. 90. Skrifvelse, angående hos Kongl. Majit framstäldt anbud på amorterings-lån till Svenska statsverket. 9L Proposition, i fråga om otjenstbare Premier-löjtnanterne vid Flottan H. E. A. Rundqvists, W. Heykenskölds och Friherre E.
Våra referenter hafva uppfyllt hvad med dem åsyftades, utöfver hvad jag åtminstone vågade hoppas, när denna inrättning vidtogs. Våra förhandlingar hafva, så vidt jag kunnat af tidningarna finna, blifvit genom dessa referenter fullständigare och trognare framställda än de fordom voro. Det må vara, såsom Gr. Anckarsvärd yttrat, att våra förhandlingar snarare blefve omförmälda, dä tidningarne sjelfve 454 Den 2S November c. m. besörjde referei ingen; men om våra förhandlingar nu blifvit något senfiirdigare upptagna i tidningarna, så anser jag detta ej vara någon skada, enar, såsom jag förut nämnt, framställningen varit trognare. Jag tillstyrker således vördsamt, alt R. o. Ad. mätte besluta referenternes bibehållande tills vidare. Derigenom skall också, såsom jag hoppas , den fördel vinnas för framtiden, att mahanda både detta och öfriga Stånds prot. förändras till en sådan kortare uppfattning af hvad som förefaller, hvilken nu ägt ruin genom referenterne, i stället för den ordagranna vidlyftigheten. Hvad åter beträffar inbjudning till de öfriga Stånden att deltaga uti en sådan åtgärd, samt begäran att kostnaden skulle få utgå af liksdagsmedlen; så hemställer jag, att R. o. Ad. nu ville uppskjuta dessa frågors behandling. Om de öfriga Stånden finna för godt att vidtaga dylika åtgärder, — och äfven jag har hört alt fråga derom varit väckt hos BorgareSt., — så lära de förmodligen göra det utan någon inbjudning från oss, oell så länge de öfriga Stånden icke sjelfmant vidtaga någon åtgärd i detta hänseende, anser jag det icke vara anledn. för R. o. Ad. att dertill inbjuda dem. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte låta det af Frih. Cederström framställda förslag för närvar, förfalla. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Vår representation al den enda, som låter föra talprotocoll. Kanske hafva vi lätt deruti, men visst är att vi äro de enda.
Enda sättet ätt undgå alla dessa sjukdomar var att försäkra sig om elfvornas bevågenhet; och hade man blifvit sjuk, måste elfvorna till hvad pris o m helst försonas, hvilket lättast skedde ges nom att bringa dem offer. Verksammaste offersättet var offrandet i s. k. elfkvarnar, hvarmed man förstod mindre och större stenblock, hvilka på sin öfre yta hade en eller flera skålformiga fördjupningar, i hvilka man såsom offergåfvor nedlade frukter, mynt och dylikt. Bruket af sådana offer har åtminstone i vissa landsdelar kvarstått nära nog in i våra dagar. Förutom offrandet ansågs ringformen äga stor makt och inflytande gentemot öfvernaturliga väsen. Så t. ex. begagnades ända in i förra århundradet mot blödning följande » läsning »: ställ dig norr om en vägg och rita med ringfingret på densamma motsols en ring, under det du säger: Natan under himmelen, Natan under jorden, Natan under månen, Natan under sol; Jesu Kristi kors du stod, han stanne denna ådrans blod. Mot » skerfvan » ansågs mycket verksamt att gifva det sjuka barnet nio droppar mjölk, hällda genom en vigselring, och mot » vagel » på ögonlocket brukade man kringvrida en vigselring framför ögat motsols tre gånger. Denna ringformens egendomliga verkan tillkom alla ringformiga öppningar, vore sig i väggen, mellan några trädgrenar eller dylikt, och man plägade med stor » framgång » draga den sjuke genom sådana öppningar. Mot » äBan » hos barn brukades allmänt s. k. ältstenar, små stenar af ringform eller försedda med ett eller flere hål. Afsikten med dessa stenars påbindande på barnet var, att elfvorna hellre skulle syssla med ringen än mod den som bar den. Mot s. k. » vildlappaskott », ett plötsligt påkommet ondt, förorsakadt af trolldom, nyttjades följande kur. En vidja hopböjdes till en ring och tjugusju pilar skuros af samma träslag. Ringen hålles i närheten af den kroppsdel, hvari den sjuke har den svåraste värken, och genom ringen kastas tre pilar tre gånger dagligen tre dagar å rad, under det den som kastar för hvarje pil säger: jag skjuter.