Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter anginge, alt ett beslut i Talmans-conferensen skulle blifvit faltadt derom, att ifrågavar. ärende skulle hos alla RiksSlm förekomma i denna dags plenum, så hade visserligen inom Talmans-conferensen den mening blifvit yttrad, att nu innevar. dags plenum vore en lämplig lid för delta ärendes företagande i alla RiksStm, men något beslut till bestämmande af tiden då ärendet skulle förekomma, hade icke inom Talmansconferensen kunnat fattas, emedan detta vore beroende på RiksStm; och att i dag ett beslut ang:de uppskof med ärendets afgörande skulle ifrågakomma, torde icke för många af Ståndets ledamöter kunnat vara oväniadt, då R. o. Ad., när beslut i Lördagens plenum fattades om uppskof med pröfningen till i dag, särskildt förbehöll sig rättighet, att i dag pröfva huruvida ett ytterligare uppskof kunde erfordras; hvilket beslut äfven i R. o. Ad:s prot. vore uppfattadt. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag är förekommen genom den utredning af ämnet, som Hr Gr. o. Landtm, behagat göra. Jag vill derföre endast tillägga, att när man önskar uppskjuta afgörandet af ett betänk., som är pä föredragn:s-listan uppfördt, bör fråga derom väckas förr, än betänk, förekommer till föredragning, emedan detsamma i annat fall måste till pröfning företagas, enär det, såsom ifrågavar. mål, varit 2;ne gånger bordlagdt. Hr Gripenstedt, Joh. Aug.: Jag förenar mig med de Hrr, hvilka protesterat mot den oordning, som, i fråga om ärendenas föredragning, här i dag förelupit. Men jag kan icke, så - 220 Den 2(5 Juli f. m. sora Frih. Hamilton, erkänna, att jag äsidosatt någon min skyldighet derigenom, att jag på klockslaget icke infunnit mig i plenum.
Transport 15,000: 65,938: 40. börd, sorn med regements-skrifvarnes befattningar äro förenade, dessa tjenstemän må förhjelpas till den af kommittéen föreslagna lönetillökning af 70 ll:dr, utgörande för artilleriets 3:ne regements-skrifvare tillhopa 210: hvarigenom de erhölle lika lön med forvaltarne vid artilleri förråden, men deremot förslaget om ytterligare löneförhöjningar för dem efter vissa års tjenstetid desto heldre lemnäs utan afseende, som dylika förhöjningar blifvit förråds förval tärne i nåder tillförsäkrade, endast för att qvarhålla dem vid tjensterna och sålunda för Kronan bespara de betydliga kostnader, hvilka med täta tilloch aflevereringar af förråden äro förknippade; att den för styckjunkare, som rätteligen äro 50 till antalet, föreslagna löneförhöjning af 47 R:dr, må dem tillgodo komma med tillhopa 2,350: att, då regements-trumpetare, sergeanter, divisions-trumpetare och hästläkare vid artilleriet redan äro i åtnjutande af ungefärligen lika lönevilkor med deras vederlikar vid andra värfvade regementen, de för närvarande må dervid förblifva, fastän, hvad hästläkarne angår, svårighet någon gång mött att för den bestådda aflöningen 251 R:dr kunna fa skickliga hästläkare vid regementerna anställda; samt att, med någon jemnkning i de af Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, General-fält-tygmästaren, för tygstatshandtverkarne föreslagna löne-förbättringar, samt med iakttagande, alt bland dem, gevärshandtverkarne, enligt Staten för artilleriet, äro 30 i stället för uppgifna 29, för dem må i nåder begäras följande löneförhöjningar nemligen: för 18 tygstatsmästare,å 57 R:dr 1,026: « 24 tygstatsgesäller å 37 R:dr, 888: « 30 gevärshandtverkare å 47 R:dr, 1,410: eller tillhopa 3,324: Rong/.
Så väl af den emellan Deras Majlter Konungarne af Sverige och England den 6 November 1824 afslutade tractat om Slafliandelns afskaffande, sora ock af öfriga med Remissen följande Handlingar inhemtades, att, sedan Kongl. Maj:t uti usta Art. af samma tractat förbundit Sig att, så snart ske kunde, i förening med Sveriges Rikes Ständer och-Norriges Rikes Stor-Ting, utgifva Straff-Lag i öfverensstämmelse med grunderne i båda Rikenas Lagstiftning, och Juslitias-Departemcnlet i Norrige i anledning deraf till Kongl. Maj:t inkommit med förslagtill en Nådig Proposition i ämnet, att framläggas Norriges nu församlade Stor-Ting; så hade Kongl. Maj;t, vid underdånig föredragning deraf i Norrska Stats-Rådet den 6 sisth Februarii, i Nåder behagat förordna, att Svenska Stats-Rådet skulle deröfver höras , dervid, efter hvad Hof-Ca neel lems vid handlingarnes öfversändande aflåtne skrifvelse tillika innehåller, Kongl, Majrt ansett den största möjliga likhet i straffbestämmelser böra ega rum emellan de i båda Ri - io Bil. till K. M. Nåd. Propos. N:o 42. tena härom utkommande författningar, och alt derföre borde tillses, huruvida den blifvande Propositionen till Rikets Ständer i Sverige kunde ställas på enahanda grunder, sorn blifvit följde i det bifogade förslaget af Justitiae-Departementet i Norrige. Då i följd häraf det yttrande, som, enligt Kongl. Regeringens förordnande och deruti åberopade 87 §.
Hvad det formella af saken beträffar, så har detta här på ganska riktigt säll blifvit af den siste talaren framställdt och jag får endast tillägga, att dä här blott är fråga om någon jemnkning i Biskoparnes löner till förmån för det lägre Presterskapet, så skulle jag tro att man icke bör befara att på något sätt störa den entente cordiale som råder och som bör råda emellan R. 0. Ad. å ena sidan och PresteSt. samt de öfriga Stånden som jag förmodar, å dea andra, bör kunna störas genom ifrågavande lönereglerings-förslag. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Presterskapets privilegier i 4:de §:n innehålla icke endast, såsom Frih. Raab antytt, att Presterskapet skall bibehållas oförryckt vid sina inkomster i allmänhet, utan äfven att Biskoparne skola bibehållas oförryckt vid sina prsebende-pastorater. Då nu här är fråga om att indraga praebende-pasloraterne ifrån Biskoparne, så måste väl detta vara en privilegie-fråga och när nu vår grundlag i 114:de §:n Reg.F. stadgar att inga privilegier få rubbas, utan alla fyra 494 Den 23 Mars e. m. Ståndens sammanstämmande beslut derom, men PresteSt. redan afslagit ifrågavar:de förslag, så kan denna fråga icke föranleda till något beslut. Delta är just hvad Gr. Lagerbjelke i sitt förra yttrande har påstått. Han bar ingalunda påstått att icke ett förslag i ämnet skulle kunna väckas emedan det angår Presterskapets privilegier. Hr Adelborg: Af Gr. Björnstjerna har en jemförelse blifvit gjord emellan prester och andra tjenstemän. Han bar sagt att löneskillnaden för en Biskop och en Adjunct skulle kunna jemföras med dem för en General och en Underofficer. Ar det då icke större skillnad emellan 175 R:dr och 40,000 R:dr än emellan 200 eller 250 R:dr och 5,000 R:dr. Jag tror att detta icke tål någon jemförelse.
I mer än 30 riksdagar tillhörande andra kammaren, förvärfvade sig Lyttkens där ett mycket stort personligt anseende o c h ej ringa inflytande. På grund af tilltagande ålder o c h sjuklighet fann han sig 1883 föranledd att draga sig från det politiska lifvet. Änkling sedan åtskilliga år, sörjes han af fiere på olika områden bemärkta söner, bland hvilka må nämnas folkskoleinspektören i Norrköping I. A. Lyttkens. » VÅRA TOBAKSARBETERSKOR. i II. M ED INTRESSE har jag genomläst Iduns artikel m e d ofvanstående titel. Min hustru hade nämligen tagit artikelns råd &gt;ad notam » och vändt sig till mig för att erhålla de omtalade kommentarierna till statistiken. Jag erinrade mig genast afl. landshöfding Bergströms b e r ö m d a o r d: » Statistiken är konsten att af många små osanningar få fram en enda stor sanning. » Statistiken är utmärkt, när uppgifterna äro riktiga, men tyvärr lämna dessa i många fall mycket öfrigt att önska. Jag har haft tillfälle att se åtskilligt i denna väg, o c h beklagar, att statistiken skall vara b y g g d på dylika siffror. Hvad jag emellertid nu särskildt ville yttra mig o m, är de inkomstsiffror, hvilka omnämnts. Först omtalas en familj på sju personer, s o m ej kunna lefva på en inkomst af 154 kronor i må- naden eller 1,848 k r o n o r o m året. Att denna hushållning lämnar m y c k e t öfrigt att önska, är uppenbart. V i behöfva blott tänka på en läroverksadjunkt eller extralärare m e d ungefär denna inkomst o c h veta, att en sådan mången gång är gift o c h har barn samt dessutom skulder såväl för studier s o m för bosättning att ränta o c h amortera samt att fordringarna på både kläder o c h bostad äro bra mycket större än för en cigarrarbetare, o c h ändock kan han draga sig fram, ehuru långt ifrån utan bekymmer. Därnäst omtalas en arbeterska m e d två barn och en inkomst af kr.
Föredr. d. 28 Oct. 1817, sedan Krigs» och KamtnarCollegierne, efter samtlige Fandshöfdingars och Regements Chefers hörande , sig L målet utlåtit; och, som afgiften för de inom Regementerne tillåtne vacancer är anslagen till lonlöse Officerares aflöning, Musikens underhåll m. m., och det således bör bero af Regements-Chefen , att, på sätt han för Regementet förmånligast finnér, reglera med Rotehallarne om de nummer, som skola hållas vacante; alltså, och då dessutom anmäldt blifvit, att den föreslagna jemnheten, så vidt möjligt och med omständigheter varit förenligt, är vorden iakttagen; fann Kongl. Majit något vidare allmänt stadgande i ämnet icke vara af nöden. 15:0. Riksens Ständers underdånigs Skrifvelse, med svar i anledning af Kongl. Majtts Propesition rörande sättet att genom 'förändrings - fjfuttitiaOmbudsm. Embets Berättelser. 36g gar och besparingar innom förra Staterne , reglera försvarsväsendet, på sätt tid och omständigheter påkalla* Föredr. den 12 December IS15, sedan Stats Contoiret sig utlåtit» och hafva under sistnämnde dag Aflönings-och UnderhållsStater i Nåder utfärdade blifvit; Äfvensom Kongl. Maj:l, under den 23 Januarii 1816, fastställt grunderne för deltagandet i det understöd, Riksens Ständer anslagit till fond för Expectance - löner. 16:0 Bondeståndets underdåniga anhållan om befrielse för Rusthållare från skyldigheten, att reparera eller ersätta Beklädnadseller häst-i munderings-persedlar , hvilka under Fälttåg skadas eller förkomma.
Berättelse om vad som sig i rikets styrelse tilldragit, sedan sista riksdagen; Stockholm 6 mars 1815. De märkliga år, som förflutit, sedan Kongl Maj: t såg Rikets Ständer inför sin tron, har varit så rika på stora och ovanliga händelser, att de väl aldrig går ur hävderna. Knappast lär någonsin en så hastig förändring, som Europa under denna tidrymd erfarit. Från höjden av en tron, byggd på segrande vapen och omgiven av lydkonungar, härskade en kraftfull man över stora delar av Europa. Endast Ryssland med sin makt, Sverige med sitt avskilda läge, England genom sina hundrade segrar på havet och Spanien genom sina söners mod stod utanför hans välde. Hur hade det gått om kejsar Napoleon i juni månad 1812 nått sina beräkningar riktade mot Ryssland? Men en högre makt hade beslutat annorlunda. Det blod som flutit för en jämnare fördelning av staters krafter och en därigenom uppkommen säkerhet för de svagares bestånd, skulle inte spillts förgäves. Snart reste sig flera stater och kämpade för sin frihet. Sverige, som Napoleon försökt skrämma genom inbrott i Pommern, hade vid utbrottet av kriget mellan Ryssland och Frankrike en ställning som skulle bli betänklig. Å ena sidan försökte Frankrikes regent förmå riket till anfallskrig mot Ryssland, å den andra bjöd försiktigheten att inte lyssna på Napoleons bedrägliga löften. Stora Brittaniens sorgliga behandling av Sveriges sjöfart under en tid, då riket befann sig i ett tvunget krigstillstånd mot denna makt, hade trots allt rätt att vänta en bestämd upplysning över Sveriges politiska system. Allt sedan Vi genom ett olyckligt krig förlorat tredjedelen av Vårt område fanns ingen varaktig borgen för självständighet. Vi var angripna av Danmark. Förlusterna fortsatte genom svenska handelns ofredande. Stängt mellan fjäll och hav skulle Sverige vid anfall få lov att sönderdela sitt försvar. Föreningen med Norge borde alltså bli den egentliga grundvalen för Sveriges politik och det högsta målet för dess bemödanden. Ingen som tittat på kartan kan förstå, varför denna landsträcka bebos av två folk därtill ofta fientliga. De har samma ursprung, samma religion, samma språk, samma frihetsanda och samma nationallynne. Detta för Sverige viktiga mål hade förmodligen inte utvecklats om inte Försynen skänkt Sverige en Furste, som deltagit i de stora händelser, som lett till Europas nya utseende.
Jag må då fritt yttra min på fullkomlig öfvertygelse grundade tanka om ifrågavarande såkallade straffränta till den blifvande allmänna Disconten, sorn jag tycker rätteligen böra få namn af privilegierad ökra» re, om den, genom ett stadgande skall förklaras berättigad till 12 procents ränta för det en gäldenär, sorn obetänksamt kastad i dess härda händer, icke förmår på förfallodagen betala ett der erhållit lån. Ett sådant stadgande står i uppenbar strid emot allmänna lagens helsosamma bud i 9 Cap. 6 §. HandelsBalken, der det heter: ”Ingen tage eller läte föreskrifva sig större ränta äa 6 för hundradet Den 12 Februarii, 317 ©m året; hvar som det gör eller tager ränta på ränta, håfve förbrutit hela räntan, och tionde delen af hufvudstolen till de fattige. Att i ett land, där en så välgörande och för den behöfvande skyddande lag finnes, vilja stifta en annan, som berättigar en Corporation eller inrättning, att rakt handla emot berörde lag, tyckes åtminstone mig vara stridande emot all rättvisa och billighet, då den synbarligen kan leda till medborgares förstöring. Mig torde tillåtas upplysa denna sanning genom följande exempel: Örn A. på 6 månader får af B. låna 1000 R:dr eller hvad summa som hälst emot 6 procents ränta, som är den högsta enskild man får taga; men B. inom 6 månader, genom en vid lånets meddelande oförutsedd händelse, kommer i trängande behof af sin ut. lånte summa, som han då icke möjeligen kan få på annat ställe, så torde han olyckligtvis blifva nödsakad låna den i Disconten, der 6 procents ränta jemte andra utgifter, som höfligtvis kallas douceurer till vederbörande, genast afdragas, så att gäldenären får vidkännas mera tunga än ränta på ränta och måste tillika lemna förbindelse, att inom 6 månader återbetala capitalet med 12 procents ränta förden tid, som derefter utan betalning förlöper.
Då tog han begge Iieiines hander, ' drog henne intill sig och hviskade med lag, förebrgende ton:, I&lt;an c h verkligen tveka ett ögonblick - vill d u för andra gangen jags bort mig, då c h andå vet att vi aI.ska ii varandra ?^ Hon drog en djup darrande suck och viinde till hälften bort huf viidet. Men det finns ett hinder, Gerhords, liviskade Iion. Ett ii in der !^ utbrast h m och sltippte hennes liander, wför en sann ktirlek finns intet hinder - intet utoin det plikten piilagger,. men plikt ar inte detsamma som uppskriifvad sentimentalitet, falska uppoffriiigar. ~ H v n d. iiienns med falsk uppoffring? w fragade hon på sainina dampade satt ocli titan att se pk Iionom. %Jo, det &amp; r en uppoffring, som %r sk stos att man val kan göra den i ett ögonblick af extas, men inte sedan förmår Btil.a !~ svarade han iner ocli mer iipprörd. » Om du sliter ur ditt bröst en känsla, soin så gripit in i hela ditt inre lif att den utgör sjalfva bralinpunkten däri, då sliter du ocksa med den bort nigot af dig sjalf - det basta, det högsta - och det ar en falsk uppoffring. Den är osund ocli öfverspand. För öfrigt ar det inte svart att veta hur man skall handla. Hvilket är störst, livilket &amp; r rikast, hvilket skall föra dig högst, utveckla dig inest: det som du vill offra eller 7zincZret, som tvingar dig att offra? DBrpii beror allt. D » Blen Iiur skall jag veta livilket som ar störst ?^ utropade hon, i det hon vande sig emot honom mecZ en blick, hvars plötsligt frainbrytande uttryck af &amp; ngest bortjagade lugnet i hennes drag. Det %r icke s v h t, om du b1ot.t vill lyssua på förnuftets och kanslans rösts, svarade lian nästan liårdt.
Så har hans far ofta talat på predikstolen i S:t Ulrichskyrkan i Halle, och lika litet nu som då har han kunnat öfvertygas, om också respekten för fadern förbjudit alla invändningar. Han känner tydligt, att alla dessa ord icke innehålla bevis för hvad som skulle bevisas. Det är blott en samling af påståenden. Men de spela på känslosträngar, som sedan dallra länge i fängelsets ensamhet. Hans sinne är vekt, och det finns någonting inträngande och öfverväldigande i den öfvertygelsens värme, hvarmed prästen talar. Själf vet han, att han aldrig skall finna ord till försvar för sin motsatta öfvertygelse, han är också trött och skulle gärna medgifva hvad som helst för att få ro, men hyckla kan han icke. Och då han förstår, att prästen väntar på svar, säger han fogligt: – Jag är icke i stånd att nu försvara min hypotes med samma energi, hvarmed ni försvarar er. Likväl kan jag icke uppgifva min mening. Den mänskliga kunskapen är öfver hufvud taget mycket osäker. Det är möjligt, att jag hittills gjort mig en illusion, men om jag antoge en annan uppfattning, skulle jag alltid riskera att bedraga mig på nytt. Dessutom har jag, under mina närvarande förhållanden, icke ro och gladlynthet nog att undersöka mina hittillsvarande grundsatser. Jag borde ha gjort det förr; nu är det för sent. Men prosten svarar: – Sanningen så väl som villfarelsen ha sina ofelbara kännetecken, tack vare hvilka man kan skilja dem från hvarandra, i synnerhet om man betraktar dem från moralisk synpunkt. Sanningen kan till exempel aldrig göra en människa så olycklig, som villfarelsen kan det, därpå har ni ju i er själf i närvarande stund bevis, som borde kunna öfvertyga ert förnuft; och där sådana bevis äro för handen, där upphör all ovisshet. Det är otvifvelaktigt, att ni hittills bedragit er, därom vittna följderna af era grundsatser. Till hvilka förseelser har icke er hypotes förledt er, och hur olycklig har den icke därigenom gjort er. Ni bör nu undersöka, till hvilka dygder och till hvilken lycksalighet min hypotes kunnat höja er, om ni icke förnekat den. Endast efter en sådan undersökning kan ni bedöma, om ni utsätter er för en ny illusion genom att antaga den.
Vid sådant förhållande hafva följakteligen de uti Kongl. Förordningen i Nåder anbefallda sednare åtgärder, såsom skogarnes indelande till hemmantal och skattläggning ännu icke kunnat äga rum, ehuru några ansökningar om Skatteköp å Becog. nitions-skogar redan inkommit. Yppade Bågängs-tvister, hvilkas utgång ännu beror af laga pröfning vid Domstol, hafva derjemte vållat, det tillämpning af den åberopade Kongl. Förordningen i afseende 'pti vissa Becog - Den 7 Juli. 771 Recognitions skogar hittills icke kunnat ske, och så snart dessa hinder blifva undanröjde, komma undersökningärne att företagas med den skyndsamhet, vederbörandes öfriga tjenstebefattningar kunna medgifva. Ar och dag, som förr skrifVet står. Efter befallning J. A. Arfvedsson. tfppläst hos H&giofl. Ridd. oeh Åd. dön 7 Jull^ Högvörd. Prest Ståndst den 7 Vällofl. Borgare-Ståndet den 10 _ Hederv, Bonde-Ständet den 7 Vördsamt Memorial! I anledning af gjorda anmärkningar vid det Betänkande Eag-Utskottet den 25 nästl. Maj afgifvit, rörande' frågan, hvarest skeende åtal 3. försummad Kronoskjuts och underlåten väglagning skola upptagas och afgöras, hafva Höglofl. Bidderskapét oell Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottet återremitterat berörde Betänkande. Af de härom till Utskottet ankomne Protocölls Utdrag är inhämtadt, att någre af Höglofl. Ridderskapets och Adelns Ledamöter ansrtt de mål, som angå ofvanomförmäldta ämnen, böra betraktäs såsom Police mål, och att på sådan grund de samma borde höra till Konungens Befallningshafvandes behandling, men att deremot hos Hedervärda Bonde-Ståndet påstående blifvit väckt, att frågor, angående försummad Hålloch Reserv - 778 Den 7 Julu Resefve-skjuts afven endast af Härads - Katterna må upptagas och afdömas.
Det är omöjligt att derest ett sådant stadgande skulle vidtagas, hålla controll på efterlefnaden deraf, emedan till Brännvinsbränning af Potates fordras alltid någon tillsats af säd, och då vore ändamålet genast förfeladt. Det synes icke billigt, att de Provincer, hvilka lidit missväxt och derföre nödsakas begära understöd af spannemål, skola, likasom till straff för ett sådant utan eget förvållande iråkadt missöde, förbjudas Brännvinsbrännings-rättigheten, då andra Provincer genom denna förmons obehindrade begagnande vid da förras uteslutande tillskyndas en dubbel förmon; jag hemställer derföre, örn ej denn8 fråga må helt och hållit öfverltmnas till Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande,' helst Kongl. Maj t säkert, af Landsfaderlig onw vårdnad, vidtager de bästa åtgärder till ändamålets vinnande. Om en inskränkning i Brännvinsbränningen skulle j vissa fall anses nödig, vore jag snarare af den tanka, att en sådan inskränkning borde sträcka sig öfver hela Ri-j ket, dock likväl på en kort tid, såsom 6 å 8 veckor. Utskotten hafva vidare föreslagit, att myntadt och omyntadt silfver mi i liqvider om köpt spannmål af Allmänna Magasins-' Inrättningens förråd emottaga», och till Banken i afräkning å det erhållna lånet lefvereras. Härvid får jag anmärka, att det blifver för MagasinsD.rectionen alldeles omöjligt, att cOCH Ridd. 0. Ad. Prof. VIK B. II. Afd. 34, 53» Den 27 Junti e. mi trollera, huruvida silfver eller Bancosedlar uti orterne såsom betalning inflyta, och Directioinen sku.le, genom en sådan föreskrift, sättas i nödvändighet att hafva ett särskilt Växeloch LiqvidationsContoir, hvarigenom MagasinsDirectionens befattning skulle utsträckas utöfver dess egentliga bestämmelse. MagasinsDirectionen äger redan så vidstsäckt befattning, att jag tror, det densamma ej bor med den nu föreslagne anstalten vidare ökas Jag hemställer i anledning af allt detta, om ej Betänkandet kunde i dessa delar till Utskotten återförvisas.
Ett steg skall vara taget till det. vigtiga ändamålet, att sätta en gräns för det ondas oberäkneliga tillväxt; och detta betyder något för 'den, som vet, att sanna reformer i samhället icke mätas efter svärmares inbillningar, och att optimistiska drömar om afhjelpande af alla möjliga brister måste utbytas mot klokheten att afväga den mindre svårigheten mot den större, och välja den förra heldre än den senare, om någon förbättring i samhället skall komma till fullbordan. Men detta första steg är hvarken det enda eller det svåraste. Det andra är i förväg beredt, när ensamhetsfängelserna äro färdiga. Det återstår då att rätt använda dem på nybegynnarna i brott, och slutligen det svåraste, att gifva de omvända brottslingarna nödig uppfostran och möjlighet att utan brott förvärfva sin utkomst. Detta sker icke med att utsläppa dem handlöst i sammanlefnaden, värnlösa mot föraktet, utestängda från allt förtroende, ur stånd att erhålla någon befattning, hvarmed de kunna ärligen lifnära sig. När de försättas i en sådan belägenhet, och icke förmå att frivilligt underkasta sig hungersdöden; hvad annat än brott återstår dem väl att företaga till uppehållande af ett eländigt lif? Ar det skäl att häraf sluta till deras, oförbätterlighet, eller förneka verkligheten af deras förbättring? Men kan väl samhället något för deras räddning åstadkomma? — Denna fråga är icke ny, och i mer än ett samhälle hafva försök blifvit gjorda till dess besvarande. Hos oss vet jag ej annat praktiskt försök dertill, än det, som blifvit gjordt af Christianstad läns Fångvårdssällskap, och hvarom något i mina föregående berättelser är nänmdt. Enskild välgörenhet har deruti visat, att icke all gagnelig verksamhet är omöjlig; och utan tvifvel kan den med lika framgång vida längre utsträckas. Huruvida det är möjligt, vare sig förenskild välgörenhet eller för samhället, att komma ända derhän, som behofvet fordrar, lärer icke vara lätt att afgöra. Att taga de olyckliga i tjenst, är den enda utväg, som enskild man äger att till deras räddning använda.