Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd af denna relativa sida kan icke pliktkänslan i sig själf sägas involvera kunskap om sedelagens absoluta konkretion och individualitet såsom människans eviga väsen, ej heller den förnuftiga känslan öfverhufvud om det aktuella förnuftet såsom ägande själfständig tillvaro för sig. För en dylik kunskap fordras dessutom att tänkandet utsöndrar den sinliga sidan i känslan från den förnuftiga — väsendets absoluta i sig fullständigt bestämda själfåskådning — och sätter den senare såsom fenomen af den förra. Först häri kan sedelagens absoluta konkretion och individualitet och en rationell sedelära samt öfverhufvud det aktuella förnuftets själfständiga tillvaro för sig genomföras. Det nämda tänkandet har nämligen, oaktadt det involverar abstraktion från hvarje sinligt innehåll, konkretion och individualitet och kan därför konstituera en förnuftig verklighet, emedan det konstitutiva i det samma är just den förnuftiga sidan i den förnuftiga känslan eller den absoluta i sig fullständigt bestämda själfåskådningen. — Det är tydligt, att detta tänkande fullständigt motsvarar den i begreppet hos Hegel ingående negationens negation, såvidt nämligen denna har den positiva betydelsen att vara det tillvarande väsendets absoluta hänförande af sig på sig i fullständig bestämdhet, och på grund häraf den uteslutna negativiteten såsom det sinligas konkretion sättes såsom fenomen af det nämda positiva i negationens negation. Det är äfven tydligt, att först detta tänkande liksom hos Hegel möjliggör det ursprungliga sättandet af det rena själfmedvetandet såsom väsendet, så att sålunda systemet rör sig i en krets. Man ser häraf, att i den svenska rationalismen är den moraliska känslans förnuftiga karakter utförd på ett sådant sätt, att därigenom förnuftets avtonomi kan genomföras101. Det kritiska ligger nu här tvifvelsutan i förhållandet mellan känslan och tänkandet. Det senare kan icke såsom involverande abstraktion ådagalägga tillvaron af en förnuftig verklighet, emedan det i denna sin egenskap saknar konkretion och individualitet. För möjligheten af det nämda ådagaläggandet erfordras, att den förnuftiga verkligheten på ett konkret och individuellt sätt är för tänkandet i känslan gifven, hvarigenom det har ett med sig adæqvat innehåll och har konkretion och individualitet.
delgifvit granskaren det genmäle som ingått rörande den svenska bearbetningen af Brehms » Foglarnes lif », hvarjemte red. medgifvit granskaren att i största korthet, utan inblandning af nya tvisteämnen, förtydliga sin mening. Polemiken skulle måhända eljest utdragas i oändlighet, men så väl den ene som den andre af parterna fä nu åt allmänheten öfverlemna att bedöma de respektive anmärkningarnes giltighet Eed. af » Dagens Krönika » intager i denna fråga en fullkomligt opartisk ståndpunkt. Om öfversättaren velat skrifva, så att hvaxje svensk skulle förstå honom, borde han skrifvit: emedan deras vistelseorter beröfvas dem eller inskränkas. Som det nu står, måste ordet en inskränkning naturligtvis förblifva objekt till beröfvas, ehuru man visserligen kan gissa sig till hvad öfvers. menat Granskaren har ej svårt att bevisa hvad han sett med sina egna ögon. Den uppgift, hr Smitt åberopar från Sunde-valls » Svenska Foglame », stöder sig på en gammal åsigt, som aldrig visat sig hålla streck. Den, som känner till vattnets motstånd och Strömstarens kroppsbygnad, kan nog också lätt förstå, huru omöjligt det bör vara för denna fogel att, utan vingarnes tillhjelp, springa på bottnen i vattendragen. Huru skulle foglame kunna vara generade af Brehms inkonseqvenser, när hr S. tyckes vara alldeles ogenerad af de samma? Något tillfredsställande svar i detta hänseende har, så vidt jag vet, åtminstone icke i tryck varit synligt, och har hr S. eller någon annan muntligen i enskilda kretsar tagit den förra upplagan i försvar, så. har han helt säkert beredt sin åhörarekrets ett godt skratt. Jag påstår fortfarande, att namnet » Busksqvätta », liksom namnet » Stensqvätta », är en gammal svensk benämning. Hvarför har ej hr S. ansett sig också böra förändra den senare benämningen till » Stenärla »? Ur Dagens krönika. Jag påstår fortfarande med bestämdhet, att insekter och deras larver icke utgöra Strömstarens förnämsta föda.
Jag har trott, att ämnets beskaffenhet redan visat det; synnerligen då Utskotten i ena alternativet föreslagit, att den skall förfalla. Om man nu nyttjar ordet kan förfalla, blifver det en contradiction emot Utskottens förslag till Contra-proposition. Jag tror derföre, att vi först helt enkelt böra förklara, att frågan kan förfalla; men detta hindrar icke Ridderskapet och Adeln, att sedan pröfva, om den skall förfalla. Att vi först besluta, att frågan icke kan förfalla, och sedan uppdraga Förstärkta Utskotten att votera deröfver, vore deremot en oformlighet* Herr Stråle: Jag hemställer, i hvilka invecklade förhållanden vi komma, örn i beslutet, huruvida frågan bor förfalla, eller öfverlemnas till Nämndens afgörande, två Stånd stadna emot två. Hvilken skall upptaga denna tvist, och huru skall den slitas? Herr Ribbing: Jag vill blott‘anmärka, att, ehuru Herr RiddarhusSecreteraren ingått i discussionen för att visa, alt saken Den 17 December f. m. 63 fej bör förfalla, bär han dock just ådagalagt motsattsen, ty en fråga kan väl ej bättre förfalla, än när den afslås. Jag yrkar fortfarandey att ordet skall införes, i stället för ordet kan förfalla; Friherre Cederschjöld: Mari bar frågat, huru det skulle tillgå, om två Stånd slädnät emot två rörande sakens förfallande. Jag vill då blott påminna, att förhållandet en gång verkligen var sådant vid sista Riksdagen, och att frågan då härisköts till ConstitutionsUtskottet, som resolverade, att, då frågan kunde förfalla, fick icke någon votering deröfver i Förstärkt Utskott anställas. Detta var just en financefråga, och derigenom vederlägges sålunda den uppgift, att alla dylika frågor då af Förstärkt Utskott blefvo afgjorde. För öfrigt anser jag lämpligast, ätt i propositionen bibehålla ordet kan j såsom Öfverensstämmande ined Grundlagen; och jag misströstar icke, att Ståndet ju nu finner en fråga kunna förfalla, sora det redan beslutat skola förfalla. Herr Rosenbladt
— Af de uppgifter angående folkskolorna, som ifrån stiften sednast inkommit, är ock att inhemta, att då funnos 2,947 examinerade lärare och 2,080 oexaminerade lärare och lärarinnor, hvilket antal väl icke allenast uppgår till, utan ock i någon mån öfverstiger det, som enligt ofvannämnde grund skulle för hela riket finnas, men likväl är emellan de särskilda församlingarne så olika fördeladt, att inom vissa bland dem för det uppvexande slägtets undervisning ännu mycket återstår att önska och vidare uträtta. Ehuru Kongl. Majit således, i likhet med hvad Folkskole-inspektörerne äfven anmärkt, finner lärarekrafterna, fastän i öfverensstämmelse med Skolstadgans föreskrifter ordnade, vara i åtskilliga distrikt otillräckliga och Kongl. Majit icke anser den grund för bestämmande af lärarnes antal, här ofvan blifvit omförmäld, kunna blifva för församlingarne i allmänhet betungande, hyser Kongl. Majit likväl betänklighet vid att föreslå Rikets Ständer densammas ovilkorliga fastställande genom lag, och Kongl. Majit gör sig dessutom förvissad, att likasom under de förflutna åren insigten om de fördelar, som kunskaper föra med sig, i vårt land gjort betydliga framsteg och verkat till inrättandet af ett stort antal högre och lägre läroanstalter, så skall denna insigt, med sanningens segrande kraft än vidare framgå och snart nog, men då utan det motstånd, som en på allmänna öfvertygelsen icke ännu fullt stödd lagstiftning i en hela folket så nära rörande angelägenhet kunde framkalla, leda till det mål, man ville närma sig och hvars uppnående — inrättandet af till antal och omfång fullt tillräckliga folkskolor — måste visa sig i samma mån nödvändigt och värdt uppoffringar, som folket kallas till ett mer omfattande och ordnadt deltagande i vården om kommunala och allmänna angelägenheter. Mot de nu bestående vilkoren för åtnjutande af statsbidrag till folkskoleväsendets utveckling och förbättring, har en anmärkning blifvit gjord, hvilken tvifvelsutan förtjenar att tagas i närmare öfvervägande.
Från Motala Mekaniska Verkstads Styrelse ingick anbud till 35 å 37,000 R:dr; från .Nyköpings Faktori-Styresman å 34,000 R:dr; från Mekaniska Verkstaden i Stockholm, af Owen, å 20.54 1 R:dr 24 sl‘6 äfvensom från Mekaniska Verkstaden i Eskilstuna, af Direktör Muncktell, å 18,662 R:dr 4o sk., hvilket sistnämnde anbud, efter tillägg af 33^ R:dr 8 sk. för åtskilligt målnings-arbele etc. etc., antogs till jemn summa af 19,000 R:dr, derå nådig sanktion följde, och kontrakt utfärdades under den 2tdra November 1837 med tillägg under den 16 Mars 1843.” 5,Husbyggnaden fortskyndädes,. sedan ritningarne dertill vunnit nådig stadfästelse samt i vägen, vordne stålugn, kolbodar m. m. kunde undanrödjas-” ”De tillkomna husen äro 1:0 stort verkstadshus af sten, 56 alnar långt, 23 alnar bredt och högt lill 2:ne stora våningar öfver bottenvåningen, med damm, vattenränna m.m.,de sistnämnde af huggen granit, samt uti huset anbragta förenämnde fullständiga machineri och grundmurad kalorifer med rör för alla våningarnes uppvärmning under de kalla årstiderna 2:0 tvenne mindre byggnader af sten, till smedjor samt heijares uppsättning, på fast grund; 3:o tvenne stora kolhus af träd, med appareller på murade stenfötter; samt 4:o tvenne timrade större byggnader, till logementer för gifte och ogifte handtverkare, äfven med utrymme till matrum, sjukrum och marketenteri; slutligen 5:o fast damm eller stenmur på den sidan af Faktoriholmen, som ligger emot utfällsdammen, till förekommande af utskärning utaf. flodvatten.”' ”Kostnaden, sammantagen för samtliga byggnader, macliinerier m. m., med de efter erhållna nådiga tillåtelser tillkomna , ändamålsenliga tillägg uti första planen, har uppgått till en summa, som vid detta års utgång skall af Faktoriet slutligen redovisas, stor 120,343 R:dr 22 sk. 1 rst.,. deruti inberäknad utgiften för en förbättring uti användandet af vattenkraften , med begagnande af underfall med ökad kraft, i stället för först använd godkänd hjulets drift, medelst så kalladt bröstfall, hvarom särskild undersökning varit anställd, och inbegripes jemväl deruti betalningen för, år 1840, från Frankrike ankomna särskilda smärre machiner för gevärs-tillverkningen.
I ändamål att bereda minskning i de kostnader, Staten i och för fortsatt anläggning af stambanorna måste vidkännas, har hos Utskottet fråga uppstått, dels huruvida icke, såsom vilkor för meddelande af anslag till dessa banors påbörjande, borde stadgas skyldighet för kommunerna att kostnadsfritt lemna erforderlig jord såväl till sjelfva banbyggnaden, som till nödiga stationer, dels huruvida och i hvad mån de sjöstäder, genom hvilka stambanorna komma att byggas, borde åläggas att likaledes kostnadsfritt upplåta tjenlig hamnplats, dit stambanan skulle på Statens bekostnad ledas, eller om sådane städer må vara berättigade att, på egen bekostnad och mot åtnjutande af lämplig godtgörelse utaf de trafikerande, anlägga nödiga spår från stambanan till stadens egna hamnar och kajer. Beträffande den förra af dessa frågor, har det icke undgått Utskottets uppmärksamhet att, i anledning af derom under sistförflutne riksdag väckt fråga, dåvarande Stats-Utskott, visserligen ansåg billigt att de orter, genom hvilka stambanor framgå, och hvilka af dessas anläggning draga fördel, äfven borde i någon mån bidraga till de för anläggningen erforderliga betydliga kostnader, men att Utskottet, då inga nya stambanor vid samma riksdag ifrågakommo att anläggas, samt de redan beslutade och påbegynta stambanornas utförande icke kunde göras af ett dylikt vilkor beroende, ansåg förslaget med hänsigt till nämnda bauor vara mindre verkställbart samt derföre till detsamma afstyrkte bifall. Då emellertid vid innevarande riksdag förslag om anläggande af nya stambanor komma att Rikets Ständers pröfning underställas, har Utskottet desto heldre trott, att frågan om orternas skyldighet att, i mån af den fördel, som de af stambanorna kunna påräkna, bidraga till kostnaderna för dessas anläggande, bör ånyo komma under öfvervägande, som åtskillige dels stadsdels landskommuner i Småland, Upland, Westmanland, Nerike, Wermland och Östergötland förklarat sig beredvillige, att, dels genom afstående af erforderlig jord, dels med kontanta penningar bidraga till minskning af Statens utgifter för dessa dyrbara anläggningar.
Ridderskapet och Adeln, Ilögvördige PresteStåndet och Hedervärda BondeStåndet den 5 innevarande månad, anser Utskottet någon annan åtgärd, i afseende på omförmälde, genom 3:ne RiksStåndets beslut sålunda afgjorde fråga, för Utskottet icke återstå, än att derom vördsamt underrätta Vällofl. BorgareStåndet. Slockholm den 28 Junii 1834» BevillningsUtsioltcti Utlåtande Ank. till Exp. Utsk. den 3 Julii. Memorial, i anledning af anmärkningar emot Betänkandet N: 7, angående Herr Nordenankar.<;, Gastaf, motion, om stadgande af böter jör ut eilifvande frän n:dra KronoUppbördsSt årnman. Då, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, Högloft. Ridderskapet och Adeln den 10 sisi lid ne Maji samt Högvördige PresteStåndet den 7 i samma månad återremitterat Betänkandet, men deremot Vällofl. BorgareSLåndet sistnämnde och Hedervärda BondeSlåndet förstnämnde dag det samma ogillat; så får Utskottet, som anser sig icke kunna frånträda dess förut yttrade öfvertygelse, att höler för uteblifvande från 2:dra Krono-UppbördsStämman äro af behofvet påkallade, likväl härmed vördsammeligen fästa uppmärksamheten derå, alt, då således anie Stånd ogillat Betänkandet, jemlikt 7o §. Riksdagsordningen, frågan lärer komma att förfalla. Slockholm den 28 Junii 1834* N:o 20, Ank. till Exp. Utskj eif*ii 3 JuliI. Utlåtande, i anledning af anmärkningar inom Vällofl\ BorgareStändet emot Utskottets Memorial, angående återlemnande af Herr Prosten Doctor Björkmans motion, o/n perlof riket för ContractsProstarnes skrifveis er i Embets-ärenden.
Ingen torde kunna läSa dessa tilltalande skildringar af genuint svenskt folklif utan att hjärtat värmes; och helt visst skulle landsmålstidskriften, om den närmelsevis hade den spridning, som den förtjänade, därigenom i vida kretsar fylla en stor uppgift i den svenska fosterlandskärlekens tjänst. Den i Bergen utgifna tidskriften » Samtiden » har i sina senaste häften innehållit en ganska pikant polemik i kvinnofrågan. Tidskriften, som annars representerar en utprägladt modern riktning, inrymde nämligen i sitt mars-häfte en uppsatts af Gustave Le Bon, ursprungligen publicerad i den franska » Revue scientifique » och i Öfversättningen kallad: » Lidt kvindepsykologi o g fölgerne af vor tids kvindeopdragelse ». Förf. till denna artikel är den moderna kvinnoemancipationen - allt annat än blid. Han jämför kvinnorna med negrerna och tror ej på någon högre förståndsutveckling hos någondera. Kvinnans lifsuppgift är hemmets vård och barnauppfostran: hon blir själf aldrig annat än ett stort barn, och det är därför som hon, såsom ingen man, förstår barnen. Så snart hon söker utbilda sig för en verksamhet, annan än denna hennes naturliga, löper hon fara att så väl fysiskt som psykiskt fördärfva sig. — Detta var naturligen ett hårdt tal för många af tidskriftens läsarinnor, • — dubbelt hårdt, eftersom redaktionen bifogat densamma ett halft instämmande. Ej under därför att genmälen snart läto höra af sig. Ej mindre än tvänne ganska utförliga sådana hafva också sedan införts i tidskriften, det ena af Kitti L. Kielland, det andra undertecknadt Fru A. B. Wicksell. Då dessa kvinliga förf. naturligen uppträda såsom kvinnoemancipationens radikala vapendragare, finner man i dessa trenne uppsatser en ganska god öfversikt öfver hvad kan sägas för och emot denna nutidsrörelse. Till de nämnda damernas heder må emellertid sägas, att bådas uppsatser äro fria från det blinda hat mot de » förtryckande » männen, som så ofta vanprydde kvinnorörelsen i dess början. Så till vida dela vi .ock deras ståndpunkt, som vi ej tro på den kvantitativa skillnad mellan mannens och kvinnans begåfning, som den franske förf. är nog oartig att antaga.
JustitiaeOmbudsmannens Ämbetsberättelse, granskning af. I. & 545—55a. Särskild mening. I. s. 553. Register, K. Kronobeten, förslag att, borde vidkännas skyldigheten att deltaga i Kyrkooch Prestegårdsbyggnad, Se Hemmans, om grunderna för, skyldighet etc, Kungörelsen den 6 April 1810, angående förklaring af Kongl. Se Åligganden. Kyrkoherde, angående att ingen, som an-* gifver inom Församlingenjbegångna brott, bör såsom Actor framdragas för verlds* lig Rätt, I. s, 172—»174- —, -—; boställen, om byggnadsskyldighe-, ten vid. I. s. 444—448- Ytterligare Utlåtande. II. s. io44—io48. i—, Lagen, om öfverseende och förbätt* rande af, II. s, 685—-694. ?—1 Musik under Fastan. Förslag om upphäfvande af förbudet deremot. I. s, 42-44< Utskottets Utlåtande derom. I. s, 44' — plikt, om förändradt sätt för dess verk-, ställande. Se RrottmålsLagstiftniugen, om förändring uti, Kyrkornas fastigheter och medel, om än* dring i gällande föreskrifter, angående vården af, samt granskningen af redo-, görelserne derför, III. 1, s. 85-91. Särskilda meningar, lil, 1, s, 92—-99, Kämnärer, Se Rådmän, L, Lag, angående en, för åhörare inom Riks-, Ståndens Plena eller Riksens Ständers Plena Plenorum. I. s, i46—14<> Register. xiii Särskilde meningar, I. s, 14<)—15j. LagCommittéen, att, måtte höras öfver alla Lagförslag. I, s. 197—200. — Committeens arbete, om påskyndande af, I, s. 11 2—114, Ytterligare Utlåtande, II. s. 812—822.
Men hvad åter angår de arfvoden för Controlleurerne vid Vexel Noteringen i Stockholm och Götheborg samt recognitions Skogs målens handläggning i Kongl. Kammar Col - Stat s-Utskottets Betänkandcn. 1489 Iigkim, hvilka hitintills utgått; så emedan desse uppdrag äro temporaire, finner Stats-Utskottet sig icke kunna tillstyrka någon anvisning af medel för sådane arfvodens utbetalning, lieldst det heror af Kongl. Maj:t i nåder, att derest desse befattningar pröfvas böra vidare fortsattas, anordna de derför erforderliga kostnader utaf den å ifrågavarande Hufvud-tittel till dess nådiga disposition i och för Extra utgifter uppförde årligesumma och anser Stats-Utskottet sig härigenom äfven hafva besvarat Herr P. N. Stiemcreutz, af Höglofl, Ridderskapet och Adela samt Herr Jac. Linströms, från Vällofl. Borgare Ståndet, till Utskottets åtgärd remitterade Memorial, om indragning af Vexel, Controlleurs befattningarne jemte de för dem bestådde arfvoden. Hvilket alt vördsamt underställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande, Stockholm den 36 Junii 1823. Ankom den 38 Junii i8a3, Utlåtande angående g:de Hufvud-Tittelns anslags-summa.
Ja, i morgon skall hon skrifva till Maria. " Och se ' n, hvem vet om jag, s6vida jag inte a r allt för oduglig, kunde f&amp; sidant arbete jtimt! " Och hon somnade med ljusa förhoppningar och glada drömmar, ej om morgondagens lysande bal, utan om ett enkelt, af varlden föga aktadt arbete. ' - En rnAnad har gatt. Hedvig har verkligen, till sina vaninnors förvAning och anstöt, börjat sin verksamhet som vikarie för Maria Plomgren. Hennes utseende har förandrats, det gngsliga, instangda uttrycket har nastan försvunnit. Och hon kanner sig ocksi som en far tala ut, hon har nu i de s m i fAtt umannan mtinniska. gangesvänner, till h i l k a man. kan stiga ett varmt ord, utan att se en generad min, som om man sagt nAgot opassande; hon har förstátt att det ar de smi, som intressera sig för det stora. 911 hennes osläckta törst efter synipati, hennes förut instangda entusiasm utgjuter sig nu och gör lektionstimmarne mingen gAng till högtidsstunder för b&amp;de henne och barnen. Der kommer hou uppför Regeringsgatan. P&amp; hvar sin sida om sig har hon en liten 10-&amp;ring, en s&amp; ' n der liten figur, som med sina Unga smala ben och sina vippande korta kjolar a r sii lik en trana eller ' niigon annan vadare. Desss biida vadare ha mycket klara blia ögon och de äro envist riktade p&amp; den unga lararinnan, som skrattar med hela ansigtet. Det lilla reserverade drag, som hon i tanke p6 d ' isciplinen strafvar att bibehalla, gör det bara dubbelt skälmaktigt och intagande. Vadarnes ögon äro ömma, niistan lika ömma som vissa on. tillbedjares i trhkighetsstadiet, men de senares ömhet iir dyster och ngstan anklagande - vadarnes karlek a r brinnande, men p % alamrna ghng mycket munter. En ung, rak och bestämd man kommer emot detta glada sallskap.
— Här, såsom i andre Rikets Landskap, förhåller det sig eljest så, att 8 Bergsoch Skogs-trakternes inbyggare äro i allmänhet resligare och starkare än Slättbyggdernés: visse delar af Kinds, Åhs och Byllebygds Härader bebos i synnerhet af en storväxt folkstam, som ibland annat lemnar goda Soldater T . c . r Folkets lynne och bildning måste, uti ett, Län al sä betydlig storlek, och der naturen antyder så olika föremål för verksamheten, framte många skiljaktigheter. Öfverallt är likväl laglydnad ett utmärkande drag; och äfvenså träffas allestädes spår af det sunda förstånd, den öppna redlighet och den fosterlandskänsla, som alltid utmärkt Svenska allmogen. Ungdomens bildning r allmänhet, fortgående såsom af ålder under Prästerskapets allmänna tillsyn och: Föräldrars närmare ledning, med tillhjelp merendels af mindre bildade personer, som utan annan kallelse än egna behofvet, egna sig dertill, bär visserligen stämpeln af tillfällighet och kan icke vara annat än ofullkomlig; men ungdomens sedlighet, djupt rotad uti national-lynnet och befästad af Religions-undervisn.ngen, synes vara på en högre ståndpunkt. Bräfivinets ofverflodiga Kluk, —- det ond-a som i synnerhet bidrager till osedlighet oell brottsliga företag, kanske mera ibland äldre och yngre, är den stötesten som helioder och efter möjeligheten bör undanrödja^ Men, ehuru forfattningarne emot detta missbruk icke kunna frånkänna* den verkan, att ullhakahalla oordning på offenteliga ställen och vid allmänna sammankomster, torde det likväl vara tvifvelaktigt, om böjelsen att omättligt nju a af bränvin står att utrota annorledes, än genom forbabträde unde - visnings-anstalter för det uppväxande slägte!, hvaiagenom detta kan ineifvas begrepp om andre och ädlare n utmngar. — Förhållandet
Men qvinnor ha ett sjette sinne, när det gäller att bedöma sitt eget kön; de ha en förnimmelse af den atmosfer, som omgifver vissa qvinnor, och liksom en del menniskor känner, att en katt är närvarande, äfven om de ej se djuret, så känna qvinnor ofta närvaron af en farlig kokett, innan de sett en enda skymt af hennes program eller konster. Männen kalla denna ovilja afundsjuka, och dock hysa de sjelfva en liknande motvilja för manliga koketter. Steinerz tog ej någon lifligare del i den egendomliga rörelse, som ankomsten af dessa två damer förorsakade. Han tycktes ej känna dem, och bekantskapen knöts emellan honom och dem på samma enkla, naturliga sätt, som med de öfrige: man möttes, helsade, utbytte ett par anmärkningar den ena dagen; den andra var man redan gamla bekanta. D e nu anlända damerna voro svenskor från någon af landets mellersta provinser och talade detta sjungande, klangrika språk, som är så bedårande för skåningar och danskar, när det ljuder i den dämpade tonart, som bildningen påbjuder, men som kan vara så skärande och oharmoniskt, när vreden eller andra häftiga lidelser dirigera stämmorna. Den enda förändringen i Steinerz ' lefnadssätt var, att han då och då aftecknade en trädgrupp eller någon af bergets grottor. Fröken Anna Nerfält var en vacker flicka med ljusbruna, något utstående ögon, stor D e båda damerna tecknade ifrigt, men voro nybörjare, försäkrade de båda två, och Våra barn. Lavemang kan man med någon liten öfning sjelf lära sig sätta på sina barn, om det behöfs ofta, eller om man exempelvis bor på landet, då tid icke allenast är pengar, utan ofta är utaf inverkan på sjelfva det ondas häfvande eller framskridande. Man köper en ordinär spruta, helst med ienra-pip — de af ben torka sönder — priset är 5 kr. för en, som kan användas såväl till små som stora. Ä r o kanterna skarpa i pipen, affilas de lätt jemna och liksom böjas inför, så kanten blir mjuk.