Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således kan jag för min del icke begripa annat än att utskänkaren, om han har sålt ett parti bränvin genom utborgning, står under samma kathegori som minuthandlaren, och att denna § således då icke på honom är tillämplig, men att den deremot vid alla de tillfällen, då han utborgar mindre än 15 kannor på en gång, är lika mycket tillämplig på honom, som på minuthandlaren. Hr Hjärne: Denna diskussion utvisar, tror jag, att det förslag, som jag tog mig friheten vid början af disskussionen göra, är det rättaste. Jag föreslog näml., att man, utan att strida om meningen med det 2:dra mom. i denna §, skulle hålla sig endast lill första mom. och afslå det 2:dra. Jag begärde bifall till det första morn., derföre att det fanns ett dylikt stadgande i vår nuvar:de bränvinsförordning, hvilket alltid har funnits, ehuru jag måste erkänna att jag icke kan gilla det; men hvad det 2:dra mom. beträffar, så har disskussionen tämligen klart utvisat, att man icke vet huru man skall tillämpa det, och då är det åtminstone bäst att afslå detsamma. Gr. Lagerbjelke har sagt, att man borde ställa minuthandlaren med bränvin i samma kathegori som utskänkaren. Datta tror jag likväl icke har varit Utsk:s afsigt, då det föreslagit detta nya stadgande, och mig synes att man bör kunna hafva hopp om att till dessa minuthandlare få sådana personer, som man kan anförtro den handeln, utan att befara, att dessa utminnteringsställen förvandlas till krogar. Om man tror detta, och det tror jag, så vida K. Befh:de begagnar sig af den magt och den urskiljning, som man äger rätt, att af dem fordra, så kan man icke heller anse det vara någon fara för att låta minuthandlaren med bränvin utkräfva sina fordringar, ehuru man nekar det åt utskänkaren.
I anledning af Riksens Ständers LagUtskotts Betänkande öfver det af mig afgifna Memorial, rörande vissa med Svenska Allmänna Lagen gemenskap ägande punkter, tror jag mig blott böra nämna: att, hvad angår berörde Memorials stridighet med 51 §. Riksdagsordningen, synes Utskottets i detta afseende gjorda anmärkning sträcka sig öfver grän» sorna för dess åtgärd, då anmärkningar, hvad formen beträffar, endast tillhöra Ståndet, endast der kunna göras, och då de derstädes ej blifvit gjorde, icke mera synas böra komma i fråga. Oaktadt denna Utskottets anmärkning således antager en allmän rigtning mot hela Ståndet, och derföre enskildt af mig kunde för - Ibigås, tror jag mig dock till försvar i detta j afseende böra anföra, att det ifrågavarande Memorialet ej med skäl kan anses stridande ' 11101 berörde .<51 §. Riksdagsordningen, då Ali manna Lagen deri utgör enda ämnet, hvilket lättast deraf bevisas, att hela dess innehåll, utan obehörighet i rubricering, skulle kunna inn-fattas under en enda titel: Förslag till för' ändringar i Allmänna Lagen, och intet deri finnes , sorn ej till denna beskaffenhet kan hänlöras. I afseende på Utskottets särskildta yttrande öfver de i nämnde Memorial föreslagna förändringar, anser jag öfverflödigt att något mera anföra} men föranledes blott af öfvertygelsen . det saken talar för sig sjelf, att anhålla, det Högloft. Ridderskapet och Adeln täcktes tillåta, det så väl mitt Memorial, som de dervid af Lagutskottet gjorda anmärkningar, finge till trycket befordras, för att af Allmänheten, eller förtjenst, bedömmas. Och får jag härå anhålla om Högvälborne Herr Grefvens och Landtmarskalkens proposition. Herr Lagerheim, Olof jjohan, utbad sig endast Högloft. Ridderskapets och Adelns tillåtelse att få i dess Protocoll antecknadt, det hart af inträffad tjenstgöring i Kongl. Maj:ts Högsta
Där funnos inga bänkar eller soffor, men hvartenda hus var försedt med en stentrappa. Lille Ruben kunde ej tänka sig något lämpligare. Det var en liten samvetsgrann fyr. Han hade en dunkel aning om att mor inte ville, att han skulle sitta på främmande folks trappor. Mor var fattig, men just därför fick det aldrig se ut, som om man ville taga något af andra. Så gick han och satte sig på deras egen stentrappa, ty de bodde också vid torget. Den trappan låg i skuggan, och där var riktigt kallt. Den lille stödde hufvudet mot räcket, drog upp benen och mådde så godt som aldrig förr. En liten stund ännu såg han hur solskenet dansade ute på torget, hur pojkar sprungo och toppar snurrade – så slöt han ögonen och somnade. Han sof visst en hel timme. Då han vaknade, var det ej så bra med honom, som då han somnade, utan allting kändes så förfärligt otrefligt. Han gick in till mor och grät, och mor såg, att han var sjuk, och lade honom till sängs. Och om ett par dagar var gossen död. Men därmed är det ej slut på hans historia. Det hände nämligen, att hans mor kom till att sörja honom riktigt ur hjärtats djup med en sådan där sorg, som trotsar år och död. Mor hade flere andra barn, många bekymmer upptogo hennes tid och tankar, men det fanns alltid ett rum i hennes sinne, där hennes son Ruben fick bo alldeles ostörd. Han var ständigt lefvande för henne. Såg hon en barnhop leka på torget, så sprang han med där, och då hon gick och stökade inne i huset, trodde hon fullt och fast, att den lille ännu satt och sof ute på den farliga stentrappan. Säkerligen var intet af mors lefvande barn så närvarande för hennes tankar som det döda. Några år efter sin död fick den lille Ruben en syster, och då denna blef så gammal, att hon kunde springa ute på torget och spela topp, hände sig, att äfven hon satte sig att hvila på stentrappan. Men mor kände i detsamma, som om någon skulle ryckt henne i kjorteln. Hon kom genast ut och tog ett så hårdt tag i lilla syster, då hon lyfte upp henne, att denna mindes det, så länge hon lefde.
Hufvud - Ättonde I Hufvud - Titeln. bidrag till vägar, Fjerde Hufvud - b. 7 Juni Nionde b. 9 Juni Hufvud - Se Åttonde HufvudSe Stats-bidrag till! vägar, Titeln. 9312 82 4 9 12 m. m. Titeln. b. 7 Juni Titeln. Titeln, m. m. — 76 — S. ländska länen, angående dispositionen af I anledning af återre misser Stubböresmedlen, angående användande af en del deraf till myraftappningar inom Norrbottens län Studented, angående upphäfvande af gällande föreskrifter derom samt af skyldighet att för burbrefs erhållande aflägga tro-, huldhetsoch borgare-ed Studerande, om förändrade bestämmelser i afseende på universiteternas disciplinära domsrätt öfver dem. I anledning af återremiss Styrelsen öfver allmänna väg och vattenbyggnader, om anslag till Stämning, angående sättet för dess delgifvande åt byalag eller annan samfällighet . I anledning af återremiss Stämpelpappersafgiften, angående I anledning af skiljaktiga beslut » angående beräkning af Stödesjön och allmänna landsvägen åt Sundsvall, om väganläggning mellan Sundhetskollegium, angående anslag till » angående löneförbättring åt embetsoch tjenstemännen samt vaktbetjeningen dervid Sundsvall, angående öfverlåtelse till Westernorrlands läns innevånare af dervarande Utlåtande, Betänkandi Riks-Ståiidens Beslut. Ubderdåni* Skrifvelse. sr cL a> orq Cfl to CD CD 2. r* r* orq CD 5- Ridd. o. Preste j BorgareStåndet. i BondeN:0 N:0 | Sill. Adela Ståndet. ; Ståndet. Svenska språkets lagar, om understöd för fortsatt utgifvande af detta arbete Sverige, fordna och närvarande, om understöd för fortsatt lifgifvande af Sveriges historia ovh offentliga förhållanden, om fortsatt lifgifvande af derför vigtiga handlingar och skrifter Sylvander, Gustaf Wolmar, Adjunkt, om pension åt.. Söderberg, Johan, Veterinärläkare, om pension åt hans enka 2. y ^.2 ro ~ o N:0 27 T.
19 seende på behandlingen af sin motion, som andra före honom erfarit, vore än det framställda ämnet ömtåligare än det är. Jag påyrkar derför remiss till vederbörligt Utsk., som derefter må ega att åt motionen egna den handläggning, hvartill omständigheterna kunna föranleda. Frih. Raab: Hr Brakel har erhållit ett understöd af den siste värde talaren, som icke är af det slaget man helst önskar sig, dä han deruti inblandat några ord som icke voro serdeles smickrande för motionären; men jag tror att den siste värde talaren misstagit sig uti den upgiften, att motioner af dylik art inkommit lika outredda som denna och blifvit till Utsk. remitterade. Jag vill åberopa de förut under diskussionen omnämnda motionerna i detta ämne vid 1844 och 1847 årens riksdagar. Dessa motioner uptogo bestämda förslag. Jag minnes äfven en annan motion i dylik väg af Ilr Hammarhjelm, hvilken också innehöll ett bestämdt förslag. Jag vet icke att någon motion har afgått ifrån Ståndet till Ridd.Utsk. i så sväfvande och outredd syftning, som denna. Ju mer jag tänker på saken, ju mera olämpligt tycker jag det vara att af Utsk. begära ett förslag, utan att närmare gifva Utsk. tillkänna hvad man vill. Jag anhåller att fä ändra onlställningen i min begäran om propos. , nemi. derhän, att Ståndet icke vill till Utsk. remittera Hr Brakels motion i dess närvar, outredda skick. Gr. Posse, Erik Arfvidsson: Dä jag vid 1844 och 1845 års riksdag deltog i diskussionen öfver detta ämne, och sökte att befrämja Hr Rosenstjernas dä väckta motion ang:de ändring i R. o. Ad:s representation, anser jag mig skyldig att nu bemöta några inkast, som blifvit gjorda emot Hr Brakels motion. Frih. Raab har åberopat sista mom. af 41 § Ridd.Ordn. Den talar om grundlagsförändringar, och då skall Utsk. sjelfmant komma in med sitt utlåt.
Föredrogs ånyo Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 25 sisth Februari och 4 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 15. i ani. af väckta motioner om undersökning af arealen och beskaffenheten af statens skogar, samt om anslag för berörde ändamål. Gr. Lewenhaupt, Glaes Magnus, anförde skriftligen: Då de af mig väckta motioner om en komités nedsättande, för undersökning af vidden och beskaffenheten af statens sko - Den 7 Mer b. 51 gar, frän det Sammansatta Utsk:t till Stånden återkommit med det för mig som motionär mindre välkomna utlåtit — »att motionerne ej må till någon R. Stirs åtgärd föranleda» — måste jag ännu en gång upptaga R. o. Adis tid för denna vigtiga fråga. Jag beklagar att ej Utskit insett den stora vigt lör fäderneslandets framtid, som legat till grund och framkallat mina motioner; och inser jag allt för väl, att stora kostnader och ett mödosamt arbete uppstode, om Utskit lemnat bifall och tillstyrkan till dem; men, Mina Hrr, en gång måste ett sådant arbete börja, och kan jag icke finna att tiden längre bör uppskjutas. Jag hemställer till hvar och en, som eger en egendom, om det icke är honom nödvändigt att veta hvad han eger, för att kunna draga fördel af densamma. Utskit anser, att det embetsverk, som på sednare tider blifvit stiftadt, att hafva öfverinseende öfver statens skogar, i den mån sådant kan medhinnas, skaffar de upplysningar, utan särskild kostnad, som jag genom en komités nedsättande vill söka att vinna. Det är möjligt att dessa upplysningar under några lOital af år kunna på det föreslagna sättet vinnas, men icke troligt att de erhållas, utan särskilda uppoffringar från statens sida; den allt för ringa tjenstepersonalen, som finnes uti de norra länen, torde hafva sin tid fullt upptagen med att endast tillse och vaka öfver, att ej åverkan allt för mycket och i för stor skala bedrifves på statens skogar, och torde den således icke få någon tid öfrig för markens uppmätning och skogarnes närmare undersökning.
Jag finner, med mycken satisfaction, att jag icke bedragit mig, då jag i denna fråga vädjade till Herrar Grefvars och Friherrars rättskänsla, eftersom Herrar Grefvarne Cronhjelm och von Schwerin understödt mitt Förslag, och hvaruti Herr von Heijne och Herr von Hohenhausen jemväl instämt. Här har blifvit framStäld den önskan, att afgörandet af detta 3*6 Dea g November. ärende måtte uppskjutas på den grund, att så få af Ridderskapet och Adeln nu äro tillstädes; men denna önskan kan visserligen icke beviljas, hälst skälet dertill förfaller, då jag får tillkännagifva, att flere Ledamöter vid 1809 års Riksdag icke voro närvarande vid beslutet af den då gjorde förändringen, än de sorn 1111 äro tillstädes, då man vill förkasta, hvad som stadgades 1809, och återgå till den ordning, i afseende på placeringen, sorn var före den tiden. Grefve Cronhjelm: En värd Ledamot har trott, att det ej vore nödvändigt att införa Herr Berghmans förslag i Ordningsstadgan, - emedan hvad man då på förmiddagen beslutade, kunde på eftermiddagen verkställas; men jag ber, att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att de öfrige Ståndens Ordnings-stadgar ej äro af Konungen sanctionerade, och jag vet ej hvarifrån man skulle vilja hämta den förmodan, att Ridderskapet och Adeln i detta fall icke skulle besluta med lika varsamhet och omtanka, sorn de öfrige Stånden, En sådan förmodan är falsk, och jag anhåller om bifall å Herr Berghmans förslag. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag anhåller om ursäkt, att en person från Läktaren vågar yttra sig i denna sak. Ehuru förevarande fråga icke synes vara af någon vigt, hemställer jag likväl, om det icke vore bäst, att i afseende å platserne i Riddarhus-S-aleu Den g November. bibehålla det bruk , som allt sedan den nya Constitutionens antagande härstädes varit följdt. Att förändra detta bruk, skulle lätteligen kunna leda till anmärkningar af mångfaldig beskaffenhet.
December 1820, i anledning af under innevarande Riksdag väckte flere motioner, om den ändring deri, att Gåldenårer måtte förklaras pligtige, att deras skuld med arbete aftjena, när Borgenär det äskar, likaledes uti särskildt Betänkande, under N;o 103, sig utlåtit, så får Utskottet endast desse Betänkanden vördsamt åberopa. Vidare förekommer: Kongl. Maj:ts nådiga Bref till Bergscollegium af den 23 Januarii 1818» hvarigenom, uppå bemäite Collegii underdåniga förfrågan, huruvida böter för försummadt upprop eiler förfallolöst uteblifvande från BeresTingen borde ådömmas, enligt Kongl. Brefvet den 10 November 1693 , till lika belopp med hvad iör LagmansRåtterne vöre stadgadt, eliev Lagutskottets EetånkmiUtt. 54g denna Författning borde anses genom senare föreskrifter ändrad, och böter åläggas enligt Lagens stadgande i 12 Cap. 2 §. RättegångsBälken, lika med hvad för HaradsRåtterne blifvit utsatt; Kongl. Maj:t i nåder förklarat, att som de Stadganden, hvilka enskildt röra BergVerken i Rikets innefatta ämnen, hvilka icke finnas intagne i allmänna Lagen och det ifrågavarande Brefvet af den io:de November 1693, angående beräkningen af böter, för Parters uteblifvande från RergsTingsRätter, icke funnes vara, genom något senare förordnande, ändradt eber upphäfvet, alltså borde berörde Bref tjena vederbörande till efterrättelse; Kongl. Maj:ts nådiga Förklaring, den 17 December 1818, af 10 Cap. 1 §.
— N:o 179, i anledning af väckt motion om anvisande af medel för upprättande af en fullständig plan till Norrbottens kolonisation: B. VII. 66, 79. A. 81. — N:o 180, med förslag till sammanjemkning och voteringspropositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande anslagen under Biks-Statens Nionde Hufvud-Titel: B. VII. 36, 65, 69, A. 69, 70, B. 208, 236, A. 236. E. 335. — N:o 181, i aidedning af väckt motion om anslag till förhöjning i Härads-Nämndernas så kallade tingsgästnings-penningar: B VII. 36, 65. 70, A. 70. —- N:o 182, i anledning af väckt motion om berättigande för vissa embetsoch tjenste-mäns sterbhus alt erhålla så kallad begrafnings-hjelp: B. VII. 36, 65, 70, A. 70. — N:o 183. i anledning af väckt fråga om inköp af Medicine Doktor N. P. Hambergs samlingar af naturoch konst-produkter: B. VII 66, 81, 86, A. 90. — N:o 184, i aidedning af väckt motion om anslag till ackordsersättning åt f. d. Regements-Jäkaren, Doktor B. F. Lewin: B. VII. 66, 81, A. 81. — N:o 185, i anledning af väckt motion om fortfarande anslag för Kamereraren Carl Sandberg: B. VII. 66, 81, A. 81, E. 389. — N:o 186, i anledning af väckt motion om Landshöfdinge residensets i Götheborgs och Bohus län förflyttning från Götheborg till Uddevalla, samt anvisande af medel till derför erforderliga byggnader: B. VII. 66, 81, 90, A. 90.
Vid behandlingen af de frågor, som äro att hänföra till den under hufvud-titeln förekommande afdelningen »befrämjande i allmänhet af jordbruk och iandtmanna-näringar, » har Utskottet jemväl tagit i öfvervägande en inom Bonde-ståndet 56 Stats-Utskottets Utlåtande Jtä 122. väckt, till Utskottet remitterad, motion, deruti Riksdagsfullmäktigen Gustaf Bjelkander från Skaraborgs län, efter att dels hafva fästat uppmärksamheten på den inkomst, som skulle kunna beredas allmogen genom en väl ordnad biskötsel, och dels omförmält, hurusom inom nämnde län funnes en man, Öfver-jägaren Isac Grén, hvilken alltifrån sin första ungdom med stor framgång studerat biens hushållning och numera vid uppnådd hög ålder icke allenast egde ovanlig insigt i biskötseln och fullständig kännedom om dessa insekters behandling, utan äfven vore särdeles passande att meddela undervisning i denna vigtiga hushållsgren, hvarföre ock länets hushållnings-sällskap beslutit att hos honom låta anställa en elev, föreslagit, att en summa af 1,000 R:dr B:ko måtte af Rikets Ständer anvisas för att användas till understöd åt 3 å 4 elever, hvilka under åren 1858 och 1859 hos bemälde Grén borde erhålla undervisning i biskötseln, för att sedermera i landsorten härom sprida kunskap; varande motionärens uppgifter beträffande Grén af behöriga personer vitsordade. Utskottet delar visserligen motionärens åsigt att äfven denna del af landthushållningen är af vigt och derföre förtjent af understöd och uppmuntran, men då denna angelägenhet synes Utskottet lämpligen böra öfverlemnas åt hushållnings-sällskapernas omsorg, samt Kongl. Maj:t eger till sin disposition medel för Gréns hugnande med någon gratifikation, i händelse han deraf finnes vara förtjent, hemställer Utskottet, att Gust. Bjerkanders motion icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Häst-afyelns befrämjande. 19.
Den perfon, hwib fen, fåfom aöjungeraD Seöamot, biträber ©mea *£)of*£Kätt i DmbuDSmannen £. 2. 2anbinS (fälle; H0:o af Den 19 Sebruaru, angåenDe afdrifning af ett 93rofcjjor 0. ilgren bemiljaDt Sån; lll:o af famma Dag, angåenbt SDtynb^erfetS ftällanDc unDcr $8ergS''£ollegii Dfroer*©tprelfe; H2:o af
Anna feck komme te herrgåln som oppasserflecke åt lelle Mamsell, ve samme ti’ som Erik kom dit och läste ihop med unge herrn? Sven. Nock mins jag det, och det var så förfaseligt väl imella Mamsell och henne, att ho var på herrgåln mer som lekkamrat åt Patrondotra, än som simpel pige. Lisa. Så var det, och derför feck ho också läre sej läse och sy för gubernanten i huse, och ho geck jemt med Mamsell och ble så fin och storaktig, att ho aldri ville vare ihop med di andre pigera. Men när frua på herrgåln dödde, och Patron skicka’ opp Mamsell te Stockholm i skole, då ville Anna inte tjene qvar länger på herrgåln, utan flötta’ hem te far sin igen. Gubevars! ho höll sej för go’, kantänke, och ville inte träle och gå i grofsysslera, som e bondtös ska göre. Erik. Det är orätt åf er, mor, att säja så om Anna. Hon är visst inte högfärdig. Hon flytta’ ifrån herrgåln, derför att hennes far och mor ä’ gamla och inte kunde vara åf med henne längre hemma på torpet. Annars hade det väl varit bäst för henne, att få stanna qvar hos Patron. Lisa. Jojo, hemme i fattigdomen hos far sin får ho nock inte rose marken, det lofver jag. – Nu kan jag fälle förstå, att Erik och ho fattat tycke för hvarandre, då di va’ tesammans i så månge år på herrgåln. Sven. Aha, såg man på satans funder! Det var foll såled’s bare för Annas skull, pojke, som du feck leda ve prestvägen och nödvändigt ville bli bonne igen; för mins jag rätt, så var det just ve den tia, då Anna kom hem te föräldrera, som du skref te oss och ba’ att få slippe gå läsvägen, och i ställe komme hem och hjelpe mej med egendomen. Erik. Ja, jag ville inte bli herrskap och lefva på bättre vis, när inte Anna också kunde få det.
Då jag nämner yllevaror, kan jag ej undgå att lästa uppmärksamheten vid några ord i Hr Finansministerns yttrande till statsrådsprotokollet den 21 Nov. 1862, som synas mig borde hafva ledt till ett annat resultat i afseende på rubriken »ylleväfnader, andra slag». Han säger nemligen: »Då man af goda skäl, till förekommande af tvister, omgång, osäkerhet och äfven underslef, så vidt som möjligt sökt undvika förtullning , efter värde, och i stället utsatt specifika tullsatser för hvarje artikel, oftast efter vigt, fordras dock, enligt min tanke, att icke i en och samma klass med lika tullsats sammanföras efTekter af så högst betydligt olika beskaffenhet och värde, som nu i flera fall skett; åtminstone ej der en lämplig underafdelning — i likhet med hvad som förekommer i alla andra mig bekanta tulltariffer med specifika tullar—utan synnerlig svårighet kunde åstadkommas. Det är nemligen klart, att t. ex. i fråga om väfnader af bomull, linne och ull, der värdet i allmänhet stiger, icke i förhållande till vigten (som utgör grunden för tullafgiften), utan lästheldre i det motsatta förhållandet, eller efter friheten, så måste det inträffa, när alla de ej särskildt specificerade slagen af dessa varor sammanföras till en enda klass med lika tullsats, att denna tullsats otta kommer att utgöra en efter varans värde illa lämpad och föga rättvis beskattning.» Men denna åsigt gjorde sig beklagligen icke gällande i afseende å rubrikerna i den nya tulltariffen. Hr Finansministern Den 7 Februari f. m. 349 har således gifvit vika för Tullkorniténs i dess Betänk, afgifna skäl; och följden synes blifva upphörandet af tillverkning af finare kläden; våra fabriker måste uteslutande tillverka den grofva, tunga varan, och detta måste vara en återgång till fabrikationens utgångspunkt, i stället för ett framåtskridande till något bättre och önskligare. Bomullsväfnader, andra slag, oblekta, ofärgade, från 40 till till 25 öre pr fE; likaså kläder, ej specificerade, från 50 till 20 proc. utöfver tullen för öfvertyget. Hudar och skinn, oberedda, torra, frigifna.
De naturligaste förhållandena kunna och böra icke förkränkas, ty de äro som elden; om de förqväfvas, bryta de desto våldsammare ut. Det. är ur denna synpunkt som jag betraktat frågan. Det, tir glädjande att se med hvilket intresse den från första stunden blifvit behandlad; man har hört allmänna tidningar uttala sig att den är mensklighetens allmännaste lifslVåga. Man kan göra den om intet vid denna riksdag, men länge kan icke qvinnan hållas i denna förnedrande träldom. Hr Olivecrona har anfört främmande länders exempel, att qvinnan der befinner sig på samma ståndpunkt, men han har dock icke åberopat Förenta Staternas exempel. Der finnes ingen lag stadgad i detta fall och det är äfven onödigt. Man har framkastat de gamla fraserna örn pietetsförhållanden och familjerätt; i hvad öfverensstämmelse står detta med de allmänna naturliga rättsprinciperna, som livar och en återfinner i sitt bröst? Ar icke qvinnan en fullmyndig menniska, skall hon vara fastkedjad vid fader, moder, broder, så länge lion lefver? Jag kan icke frångå mitt yrkande, emedan det är en naturlig rättighet. Sedan öfverläggningen nu ansetts afslutad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats deL bifall till LagUtskits förslag, dels utslag derå, dels antagande af det förslag, som finnes framställdt uti Hr Staaffs reservation, och dels slutligen antagande af sistnämnde förslag med den förändring, att siffran 25 utbyttes emot siffran 15. Härefter framställde H. Exc. först propos. å bifall till Utskits förslag, dervid, svarades mångå nej och några ja, samt sedermera propos. om afslag å samma förslag, då svaren utfölio med starka ja tillika med åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Frih. Armfelt och Hr Cederschiöld, Gustuf, begärde votering. Sedan R. o. Ad., uppå H. Exc. Hr Grins o.