Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län tillhörig del i den så kallade —: I. 47, R. 50; B. II. 465,482, A. 482; E. III. 58. Spetsbergs-expeditionen, angående anslags b viljande dels till betäckande af en, uti nämnde expeditions räkenskaper befintlig brist, dels till fortsättning af rekognoscerings-arbetena på Spetsbergen med afseende på utförbarheten af en gradmätning derstädes: IV. 411, 424, R. 424; B. V. 609; VI. 3, A. 3, E. 57. Stadeeller Brunshauser-tullen, angående en med Hannover afslutad Traktat om upphörande af nämnde tull: I. 152, 193, R. 193; B. II. 83, 173, A. 173; B. IV. 482, 686, A. 686; E. II. 256; V. 139. Stade-lullen, angående ifrågasatt bidrag från handelsoch sjölarts-londen till gäldande af den lör nämnde tulls aflösning erforderliga utgifls-summa: III. 629, R. 631; B. IV. 482, 686, A. 686; E. V. 139. Stadga, angående utarbetandet af förslag till ny sådan för Elementar-läroverken; motion af Grefve Hans Wachtmeister: se Motioner. Stadgan om afgångs-examen vid rikets högre Elementar-iäroverk, angående uppskof med fulla tillämpningen deraf; motion af Herr Carl Samuel Paijkull: se Motioner. Stadganden rörande skvddskopp-ymningen, i anledning af väckt motion om ändring i gällande —: B. II. 198, 207, 225, A. 225. Stadgar för Karolinska Medico-Cliirurgiska Institutet, i anledning af väckta motioner om ändring i sednast utfärdade —: B. III. 45, 85, 100, A. 156; E. IV. 85. Stads-skolor inom Lunds Slilt äfvensom Hallands
Detta må så vara; men det ligger i sakens natur, att ingen kan veta hvad den andra tänker, med mindre han uppenbarar det, och derifrån härleder sig strafflösheten; men jag hemställer till dem, som ifra för antagandet af det Kongl. Eörslaget, om de kunna fritaga sig från hyckleri, och om de, med handen på hjerlat, kunna försäkra, att deras önskan icke är, att en oinskränkt religionsfrihet skall i landet införas. Men jag frågar ännu en gång: viljen J icke hafva denna oinskränkta Den 81 Oktober e. m. 315 religionsfrihet? Och om J det viljen, hvarföre uttalen J icke ordet? Då försätten J frågan på sin rätta ståndpunkt. Skall deremot en sådan oinskränkt frihet icke införas, så måste ju någon påföljd finnas för affall, och hvilken nr viii den påföljd, som J ansen lämpligare, än att man ur Riket utvisar den, som ej längre anser sig kunna tillhöra någon af de religioner, hvilka äro eller blifva tillåtna? Den talare, som yttrat sig sist i f. m:s plenum, ansåg, att vi nu innehade samma ståndpunkt, som då 1781 års Förordn. utkom, och förklarade, att, enl. densamma, alla religioner voro tillåtna i Riket. Så har åtminstone icke jag upfattat denna stadga, och till stöd för denna min upfattning åberopar jag Hr Just.StatsMinisterns yttrande till StatsRådsprot:t, nemi : uti 1 §, hvilken lemnar tillåtelse åt en hvar, som sådant önskar, att utträda ur Statskyrkan, för att öfvergå till annan trosbekännelse, har den närmare bestämmelse blifvit tillagd, att öfvergången skall ske till ett i Riket redan befintligt och der tillåtet kristet religions-samfund.» Här är således uttryckt den mening, att man får öfvergå till kristliga religionssamfund i Riket, som äro der tillåtna, hvaraf måste följa, att icke alla religions-samfund äro i Riket tillåtna. Så har jag också trott hittills varit förhållandet. Men jag måste härvid anmärka, att ordet tillålna icke influtit i det till R. St:r öfverlemnade förslag till lag.
När sjöolycka timar och anmälan derom sker hos borgmästare eller kronobetjent, bör denne, om så nödigt pröfvas, infinna sig på stället samt med anskaffande af erforderligt biträde vid bergningen tillhandagå. Befälhafvaren vare skyldig att leda bergningsbestyret, der ej, efter ortens lag, sådan befattning är honom förbjuden. § 178. Öfver allt, som bergadt varder, så ock öfver antalet af manskap och farkoster vid bergningen samt foror vid godsets forsling till upplagsställe och uppläggande derstädes, före befälhafvaren sjelf eller genom styrmannen å fartyget noggrann anteckning; vare ock skyldig att granska och lill riktigheten, genom påskrift, erkänna alla i och för bergningen afgifna kostnadsräkningar samt att besörja del bergade godsets sorgfäliiga vård och, så skyndsamt sig göra låter, dess besigtning. § 179. Är fara att förolyckadt fartyg eller gods tager ytterligare skada, innan redares eller godsegares eller deras ombuds föreskrift hinner ankomma, vare befälhafvare, der ortens lag ej annorlunda stadgar, skyldig att, efter föregången besigtning, foga anstalt om försäljning deraf å öppen auktion, sedan den blifvit i närmaste kyrkor, eller i ortens tidningar eller på annat brukligt sätt kungjord; dock bar befälhafvaren alt i afseende på sådant gods, som är underkastadt tullbehandling, iakttaga hvad derom särskildt stadgas. Bergadt gods, som utan äfventyr af skada derå vårdas kan, må befälhafvare icke låta försälja, utan att förut hafva inhemtat lastemottagarens eller hans ombuds föreskrift, der värdet ej så ringa är, att en större del deraf skulle åtgå i kostnad för godsets längre vård. 44 § 180.
M. täcktes meddela stuteri-öfverstyrelsen nådig föreskrift att en sådan insättning för framtiden verkställa. Salpeterfonden. Af 1845 års revisions-berättelse inhemtas, att Seraphimer-ordensgillets direktion den 22 December 1843, emot sin skuldsedel, utgifven å hospitalsoch barnhusfondens vägnar, erhållit ett lån från salpeter-fonden af 22,000 r:dr banko, löpande med 5 procents ränta, hvarefter, vid den af sednast församlade revisorer jemväl verkställda inventering af sistnämnda fonds säkerlietshandlingar, befunnits, att ofvanberörda lån icke blott qvarstode, utan ock att hospitalsoch barnhusfonden den 31 December 1844 utbekommit en ytterligare lånesumma på 18,000 r:dr; — i afseende hvarå bägge årens revisorer sammanstämmande uttalat den åsigt, att det icke vore med god ordning och kassans säkerhet förenligt, att lån utgåfves emot så beskaffade skuldebref, der hvarken hypothek bifogades eller personligt betalningsansvar vore utfästadt. Sedan hospitalsoch barnhusfonden, utom ofvanstående lånesummor, 412 Ejcpe ! it iöns-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse + Pf.-o t g?. från salpeter-fonden, emot revers den 15 November 1845, utbekommit ett ytterligare lån å 8,000 r:dr och således häftade för ett sammanräknadt belopp af 48,000 r.dr, samt Rikets Ständer, med bifall till E. K.
Man hade, för att tala figurligt, oförsiktigt umgåtts med det nämnda elektriska batteriet, och får nu en stöt, som kännes mycket obehaglig. Nu måste skulden betalas plus något, som kallas lagsöknings - kostnaden; och en utgift för något man icke får — låt vara att man fått det — är dubbelt så svår som en utgift för något man får. Kanske blifver nu nödvändigt att sälja dyrbara minnen, familjeklenoder eller dylikt, och hafva extravaganserna drifvits i större skala, får man måhända underkasta sig obehaget och förödmjukelsen af utmätning. Det vanligaste är väl, att ett nytt lån göres för att betala den gamla skulden, då det blifver som i sagan, där det talas om att stoppa ett hål med ett nytt hål. Och på det sättet får man sedan hålla i, till dess skulder och räntor växa en öfver hufvudet. Det är ett lätt förklaradt drag i människonaturen, att penningar liksom bränna en del folk i händerna, de liksom icke tåla att gå med penningar på sig. För att blifva af med dem skapa de sig tusen behof, lägga de sig till med dyrbara vurmer, lika intetsägande vare sig de gälla porslin, frimärken eller mynt. Penningarne skola offras nära nog huru som helst; de mest olikartade småsaker i bodfönstren väcka deras lystnad, och de gifva sig icke ro, förrän den sista tjugufemöringen är sin kos. Detta är så mycket mera klandervärdt, därför att härigenom lätteligen det missförhållandet uppkommer, att de nödvändigaste lifsförnödenheterna för en själf eller kanhända tillika för en stor familj få tagas på kredit. Börjar man ransaka, hvad man » behöfver », finner man sig stå framför ett ändlöst fält. Det ena behofvet framkallar det andra, och ofta är en obetydlig artikel den första termen i en lång serie af andra. Cigarr-rökaren behöfver cigarrer, men cigarrerna fordra cigarrfodral, munstycke, snoppare, eldon, cigarrkoppar.
I g har wäl förmodat, ar Riddcrstapet »ch ?ldeln nog allmänt stulle lemna sit bifall til det -— »c»77 sf Herr (iSnrral-lVIgjoren och Riddaren d-a»i:ld)e!m inglfna ^lsmo5i!i!, och hade lai'gefedan »vägat anföra mit instämmande med denna warda Ledamot, om jag icke warit äterhällen af samma spål, som Herr Grefwe lVlörnor, den yngre, nyst andragit; nemligen, c>t jag, som haft den lyckan lange sta under Hans .Kongl. Höghets Hertigens af Södermanland befäl, och således ej allenast ägt tilfälle, ak, sämre Natia» nen, wörda honsm såsom Rikets Regent, utan ock, al pä nära häll intagas af des; !>,sande egenskaper såsom Befälhafvare och cnjkilld man, kunde anses för mycket partisk; men da sag nu hörr fä mänga warda Ledamöter öswerenSstämma < den önskan, at fä wisa Hans Kongl. Höghet deras underdånig» erkänsla och tilgiswenhek, kan jag ej längre fortsätta min lystnad. Jag »vägar således ödmjukast förklara, det jag anser ot wördnadsprof af Ridderskapet och Adeln wara detsamma mindre wärdlgt, om det i afseende pa »verkställigheten göreS »vilkorligt, och förenar mig med Herrar Grefwarna lVlorner i den mening, at, i brist af större tilgang, en ester möjligheten lämpad mindre summa matte utsättas, men utbetalningen deraf blifnm oberoende af något »vilkor, och ske sä fort sig göra later, inom witz stxersä lid. Friherre ^Vrsäs, wadian.
Religiöst är det blott undantagsvis, som vensterpolitiken gjort folk till fritänkare, men då prestema i rikt mått blandat politik i sin verksamhet och nu senast i del * berömda och beryktade “ kriatendomsupprgpet * fullständigt förnedrat religionen till ett politiskt medel, har man lärt sig att resonnera på sitt eget sätt för att bevara sin tro. Medan det för icke så många år sedan var allmänt, att presten och klockaren afgjorde, hvilka som skulle väljas till valmän, och så skedde valet utan knot, ser man nu presterna lägga hela sin auktoritet i vågskålen och på det hänsynslösaste sätt begagna sin religiösa makt öfver allmänhetens sinnen samt sätta stämpeln af otro på allt som går dem emot, utan att dock allt detta gör något gagn. För befolkningen är politiskt frihetssinne också nästan religiös tro, och presten uppnår blott att han och tron blifva vidt skilda föreställningar. Högern vill knapt tro hvad den upplefver, och fortsätter sin taktik som om det hela vore ett bländverk och den gamla tiden måste komma tillbaka, men äfven för venstern tror j^g det varit märkvärdigt att finna sjelfständigheten och modet så starka. Då Ibsen i “ En folkefiende “ stälde sin doktor Stockman gent emot majoriteten, skulle han vetat genom huru mången liten doktor Stockmans arbete den liberala majoriteten åstadkommits. Ty det är sanning att de beryktade “ folktalare “, som enligt högerns inbillning bragt folket i resning, till en del blott samlat hvad som på hundra och åter hundra ställen rest sig genom egna kraf * Kaxe Hr den vanliga benämningen pH en storbonde.ter. Det fins icke många trakter, der icke en fattig skollärare och andra beroende haft en verkligt hjeltemodig dust med de förmän, som haft deras öde i sin hand och ofta låtit dem känna det hårdt. Liksom de politiska motsatserna ha löst auktoritetens band, är det ett märkligt argumentum ad bommen^ för tolerans då man ser dem till hvilka man har innerligt förtroende — såsom t. ex. Björnson — i religiösa säker hafva en annan öfver-tygelse än hvad man sjelf har, och så likväl vänja sig att stå sida vid sida med dem i politiken. Jag har hört en bonde, på hvars tro knappast hans mest
Hvad i 2 § sagdt är om förut okänd eller obegagnad fyndighet, som i berg eller jordlager anträffas, galle äfven, då någon vill återupptaga en ödelemnad grufva, utan visst utmål, men icke i fråga om inmutning ånyo af sådan öfvergifven eller sönad grufva, för hvilken visst utmål finnes anvisadt eller af ålder varit gällande, och icke heller vid inmutning af förut oinmutade sjö- och myrmalmer eller grufveoch slaggvarp. 2 Kap Orri § 4. Hvar, som å egen eller annans grund någon till inmutning enligt 1 kap. lofgifven mineral-anledning med arbete belägga och sig till godo göra vill, skall derom hos Bergmästaren i orten göra skriftlig anmälan, för erhållande af tillståndsbevis eller mutsedel. Uti denna anmälan, som gäller från den dag, densamma till Bergmästaren inkommit, bör, jemte uppgift om inmutarens namn, hemvist och yrke, tillika upptagas ej mindre arten af den angifna mineral-anledningen samt huruvida fyndigheten är ny och dittills obegagnad, eller förut varit bearbetad, men blifvit öfvergifven eller sönad, än äfven å hvilket hemmans egor eller annan grund den finnes, med så noggrann beskrifning på ställets belägenhet i öfrigt, att någon osäkerhet derom ej ma uppstå; och skall det härförutan åligga inrnutaren, der Bergmästaren så nödigt finner, att dels med två trovärdiga mäns intyg styrka, att emot inmutningen icke möter sådant hinder, som i 2 och 3 §§ oinförmäles, och dels, så vidt den angifna mineral-anledningen är blottad och åtkomlig, derå förete prof. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. 28 Sökes inmutning af sjö- eller myrmalm, eller af varp; då skall sökanden ock uppgifva det område han inmuta vill. § 5.
"Min herre och min make", sade Miriam, "icke skall din önskan möta hinder der din hustru kan något förmå. Jag kan bära en slöja af simpelt tyg, i stället för en dyrbar, och likaså barnen. Vi äro så många att när hvar och en umbär litet af det goda vi eljest skulle ha, så kan det räcka för en till". "Välan", sade Sindbad, "äfven jag kan röka med en billigare pipa. Allt skall gå bra". Åter inträdde Sindbad efter en tid till Miriam. Han var blek och sade bekymrad: "Karavanen, som skulle hemta mina varor, har blifvit plundrad, jag äger nu nästan intet, men jag får icke låta modet falla, jag vill börja på nytt. Jag äger endast fyrahundrade penningar. Deraf lemnar jag hälften åt dig. Kan du dermed lefva med barnen, så far jag med de öfriga tvåhundrade till Bassora, och bjuder till att åter börja som småkrämare. Här kan jag det icke, der jag förlefvat mina välmaktsdagar. Om tre år kommer jag åter och vi få sen dela den onda dagen som den goda". "Allah bevare dig, min herre. Tungt blir att lefva skild från dig! Men sörj icke för oss. Vi skola lefva som vattenbärarens der tvers öfver gatan. Icke svälta de eller lida nöd, om än de icke äta höns till daglig spis, och hustrun ser glad ut fast ingen tjenarinna lindrar hennes möda. Men att du min stolte Sindbad skall nödgas vandra som en småkrämare genom Bassoras gator, se det tynger min själ". "Sörj icke Miriam, vi skola hoppas". "Men", sade Miriam, "svårast blir med Fatimas flicka. Du vet huru Fatima harmats emedan vi hållit flickan för tarfligt. Men du vet ock att jag ju ingen annan skilnad gjort emellan henne och våra egna barn, än att jag hållit henne en mån bättre, för att vara fullt säker att icke eftersätta henne. Huru skall hon väl då nöja sig med vår nuvarande torftighet?" "Miriam, min vän, hvarföre onödigtvis oroa dig. Hon måste väl finna sig i hvad vi ej kunna ändra".
Då motionen, sådan den hvilar på bordet, ej innehåller någon motivering, och jag, då den muntligen väcktes, ej var i tillfälle att höra hvad motionären till stöd för densamma anförde, kan jag ej nu yttra mig deröfver, men jag förmodar, att den ej innehöll något skäl af den vigt, att bifall till motionen deraf kunde föranledas. Hr Brakel: Då jag under sista plenum väckte denna motion, framställde jag så utförligt grunderna för densamma, att jag 150 Den 12 November. ej nu anser tillbörligt att uprepa dessa grunder, utan får jag endast hänvisa till det då förda prot. Enär en talare har omnämnt, att en af mig under förra Riksdagen väckt motion i samma syftning af R. o. Ad. med stor pluralitet förkastades, anser jag mig äfven böra nämna, att då motionen afslogs, endast några och trettio af Ståndets ledamöter voro närvarande. Frill. Cederström var den ende, som emot densamma upträddde, och jag förfäktade den ej, emedan jag ansåg det vara mindre grannlaga emot R. o. Ad. att söka genomdrifva förslaget vid ett tillfälle, då så få af Ståndet voro tillstädes. Jag är ej i stånd att till besvarande uptaga hvad Frih. Staél von Holstein ordat om motionens grundlagsstridighet, emedau jag ifrån min plats endast otydligt hörde detsamma; men att en sådan stridighet icke förefinnes, torde vara tydligen ådagalagdt derigenom, att Hr Gr. o. Landtm, vid förra plenum förklarade, att han af Grundlagens bokstaf ej funne sig förhindrad att framställa propos. å motionens remitterande till Riddarh.Utsk. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att förevide motion jemte derom afgifne yttranden remitterades till Riddarh.Utsk., ropades Ja jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.:
Lagen kan ej, utan att ingripa i det fria sedliga aftalet, deremot lägga något hinder; och det är på grund häraf, som Utskottet ej anser sig, med anledning af ifrågavarande framställning, hafva anledning att tillstyrka någon förändring i gällande lagstiftning; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, om icke samma framställning må lemnäs ulan afseende. Stockholm den 29 Maj 1857. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857. Ank. till Exp.-Dtsk. d. 15 Juni 1857, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af framställda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 8 öfver väckt motion, angående förändrad lydelse af 4 § 1 Kap. Giftermåls-Balken. Berörda Betänkande, hvilket Höglofliga Ridderskapet och Adeln afslagit, men Vällofliga Borgare-ståndet och Hedervärda Bonde-ståndet bifallit, har deremot inom Högvördiga Preste-ståndet gifvit anledning till anmärkningar, sorn föranledt den i betänkandet behandlade frågans återförvisning lill Lag-Utskottet. Dessa anmärkningar kunna sammanfattas till följande: l:o Att motionärens förslag om giftomanna-rätteus utöfning af “välviljaude fosterföräldrar och husbondefolk“, då känd giftoman ej finnes, desto mindre bordt, på sätt skett, af Utskottet lemnäs utan uppmärksamhet, som detta förslag ej allenast i fråga om fosterföräldrar öfverensstämde med hvad Lag-kommiltéen och Lag-beredningen föreslagit samt en i glömska fallen författning stadgade, ulan äfven hade till syftemål att förekomma den långsamma och med kostnader förenade nödvändigheten att anlita domstol i det fall, att någon saknar giftoman, hvilket fall städse inträffade i afseende på mö af oäkta börd, enär, på sätt förut vore anmärkt, gällande lagstiftning, beträffande giftomanna-rätten, endast afsåge mö af äkta säng; — samt 2:o att andra punkten i Utskottets förslag, som innefattade två raomenter, saknade Bih. till R. St.
Raab föreslagna redaction, R. o. Ad. torde finna lämpligt att propos. först framställdes lill bifall å Frih. Raabs förslag med förbehåll att sedermera Frih. Palmstjernas förslag till tillägg må kunna komma under pröfning. Ropades ja. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt, att den ifrågavar:de första meningen af 2:dra mom. i 15 § innehölle: ”hatten, med fastsittande ångrör, skall äfven till hela sitt kubikinnehåll uppmätas och, om den innehåller mer än två tredjedelar af pannans rymd, öfverskottet ingå i pannerymds-beräkningen”, samt att deremot Frih. Raab föreslagit följande redaction: ”hatten med ångrör skall äfven till hela sitt kubikinnehåll uppmätas och, om den innehåller mer än tre fjerdedelar af pannans rymd, fyra sjundedelar af öfverskottet läggas lill pannerymden”; hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. bifölle detta Frih. Raabs förslag. Härvid ropades starka ja, jemte ett eller annat nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit att ja varit öfver vägande. Efter sedermera gjord framställning derom att Frih. Palmstjerna i den nu godkända redaclionen föreslagit det tillägg att efter orden ”hattar med ångrör”, skulle införas orden ”ända till kylaren eller till rectifikatorn om sådan finnes”, samt att, enär Frih. Palmstjerna medgifvit att hans förslag må förfalla derest R. o. Ad. icke behagar godkänna detsamma utan att derjemte införa det ytterligare tillägg, som Frih. Raab ifrågasatt, Frih. Palmstjernas förslag syntes böra antingen utan vidare tillägg antagas, eller oek helt och hållet förfalla, hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. antoge Frih. Palmstjernas ifrågavar:de förslag till tillägg. Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, Den 3 Juli. 443 hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att härvid nej öfverröstat ja. § 16. Frih.
Enär min åsigt är sådan i allmänhet, följer deraf ovilkorligen, att, ehuru jag för min del icke eller ansett det nödvändigt, att så helt och hållit öfverlemna till framtiden, när lånet och realisationen skall ske, jag icke finner något beslut bättre att fatta, än det som blifvit här yrkadt, att öfverlemna åt Konungen, när tiden för lånets upptagande må börjas; helst jag ej tror, att det skall förstöra realisationen, utan tvärtom påskynda den; till detta stora mål riktar jag mina blickar så stadigt, alt jag förbiser alla mindre invändningar, och tillstyrker hvad reservationerne innehålla. Herr Cederschjöld: En värd talare, Herr Lefren, har sagt sig med logiska vapen vilja angripa mig, och bevisa origtigheten af mitt påstående, att sedlarnes värde bestämdes af sedelstockens förhållande till landets behof af bytesmedel, men ej af dess förhållande till den i Banken liggande silfver - Den 3 Mars f. m. fonden. Jag beklagar dock, att han sjelf dervid begålt ett väsendtligt logiskt fel. Hail har nemligen antagit det som premisser, hvilket han skulle bevisa. Han har sagt, att tre orsaker funnos, hvilka bestämde sedelns värde. Den ena vore reela fonden, den andra Bankens fordringar, och den tredje något, som jag ej nu minnes. Men det var just detta, som skulle bevisas. Han har således begått det logiska fel, sorn. kallas petitio principii och drenius in demonstrando. Jag vill ej vidare härom orda. Men han har yttrat en sak, hvaruti jag instämmer, nemligen att realisationen icke allenast kunde ske utan äfven vore ännu nödvändigare i händelse af krig. Jag tror, att det icke finnes någon annan grund för den inhemska crediten, än ett stadgadt och reelt mynt, och ju mer behof man således hade af credit, desto angelägnare vore det också alt genom realisation hafva förskaffat sig reelt mynt. I händelse, om jag så får säga, Sveas politiska skepp skulle drifvas ut på krigets klippiga haf, och angripas af stormar, måste det hafva en tillräcklig barlast af reelt mynt, för att kunna med säkerhet styras.
N:o 258. 625 vara behöflig!;: de äro redan, på sätt nämndt är, af flera de mest kompetenta personer tydligt och bevisande framhållne; och får jag derföre nu vördsamt föreslå, att Rikets Ständer för byggandet af norra stambanan ifrån Stockholm öster om Sigtuna-fjärden måtte anvisa 4,700,000 Riksdaler samt att för samma banas fortsättande från Upsala åt Sala, uti den rigtning Kongl. Maj:t kan finna lämpligast, måtte anvisas 1,150,000 Riksdaler, allt Riksmynt. Stockholm den 50 November 1862. J. W. Stjernstedt. mo 258. Af Herr Meykenskj«»!<l<> Caril «¥o!aan B5älvar«l? om en gemensam jernvägsstambana från Stockholm till Husby—Odensala öster om Sigtuna-fjärden. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 25 dennes om norra stambanan vitsordar, att de 2:ne särskilda äldre Jernvägs-kommittéerna af åren 1855 och 1858, med Chefen för Statens jernvägsbyggnader, i afseende på denna banas rigtning ständigt och oföränderligt förordat dess förläggande »öster» om Sigtuna-fjärden rätaste vägen till Upsala samt derifrån likaledes rakaste vägen till Sala, med förordande af bibana derifrån till Westerås och banans utsträckning från Sala dels vesterut, dels till någon efter Dalarnes och Norrlands trafikbehof lämpad anknytningspunkt å GelleDala jernväg. Dessa åsigter upptogos älven till dess hufvudsakligaste delar och gillades uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition den 28 November 1856 samt vunno Slats-Utskottets obetingade bifall vid 1856—1857 årens riksdag, hvarförutan vid samma riksdag dels Högvördiga Preste-Ståndet både godkände den sålunda förordade rigtningen och planen samt anslog äskade medel till denna banas påbörjande mellan Stockholm och Saia, dels Bonde-Ståndet godkände sjelfva rigtningen.