Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jan. II. 128. Mars II. 5. Maji I. i84- Maji II. 16. Afvittringsbetyg, om förklaring af 12 Cap. 1 §. G. B. rörande, Jan. II. 4p» 188, 258. Exp. Mars II. 411* Konungens Svar, Junii II. 29. Allmogen, rörande deras rättighet till bete för sina kreatur å utmarken, Alfvar kallad på Öland, Dec. 587. •— om rättighet för Allmogen att taga så många Handtverkare de behöfva, Jan. 1.36. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, om dess Ledamöters väljande, Nov. 44• — dess Ledamöter; se Lista. Allmänna Besvärsoch OeconomieTJtskoftets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag om antagande af fyra nya Cancellister, Dec. 3qo, 4°4» $78, 588- Jan. I. 129. —- om fortfarande af den fria husbehofs bran vinsbränningen, Dec. 477» 53i, 566, 663. Dec. 1815 om hvad iakttagas bör till verkställighet af Kongl. Kungörelsen d. 6 Sept. s. å. rörande Bränvinsbränningen samt om ansvar för öfverträdelser deraf, Jan. II. i45, 428> 4^5- Febr. 489, 4^*» 466. •— att Westmanlands Regemente icke måtte commenderas till arbete vid Götha Canal. Jan. II. 44^* Febr. 59, 4%> 4^7» 4^7- Apr. II. 99. — om förhöjning i betalningen till Inqvarteringsgifvare för det underhåll de lemna tågande Troupper, Jan. II. 444* Debr. 68, 73, 448, 467. *— om skyldighet för Götha Canals Bolag att besörja underhållandet af de vägstycken i Skaraborgs och Östergöthlands
Måtte vi undvika dessa faror, och vid början af en Regering, hvats bemödanden lofvar oss lyckliga utsigter för framliden, skynda att, utan rubbning af enskiltas lagligen försäkrade rättigheter, hela de sår, hvaraf vårt betryckta Fädernesland hittills lidit, och hvars botande föranledt vår sammankomst, och bör utgöra hufvudsakliga föremålet för våra bemödanden ; och får jag, i grund af hvad jag haft äran framföra, ödmjukast tillstyrka bifall af Stats-Utskottets Betänkande, och i lika ödmjukhet anhålla om Eders Excellences Herr Grefvens och Landt-Marskalkens proposition till bifall derå. Herr Reuterskjöld, Axel, uppläste följande: Då Högloflige StatsUtskottet uti dess Betänkande, angående Recognitions-skogarne, ej lemnat något yttrande öfver de väckte motionerne, hvarigenom desse skogars försäljning till skatte skulle kunna verkställas på ett för Staten nyttigare sätt, än det, hvaf till Författningarne gifva anledning, nödgas jag emot nämnde Betänkande göra anmärkningar. Utskottet synes uti dess Förslag tillerkänna de Bruksägare, som nu begagna Recognitions-: Den 29 Maji. 653 skogarne, en ostridig ägande rätt till dem, och Staten böra åtnöjas med den lilla sportel den får, för att afsäga sig sin verkliga. Jag finner ganska väl, dst Utskottets förslag ej för Bruksägarne kunnat vara fördelakfigare, om de än sjelfva författat det; men tillika att Staten, om nämnde förslag af Rikets Högloflige Ständer gillas, derigenom skulle göras stora förluster och uppoffringar, hvilka ej äro billiga, då de ske på hela Nations bekostnad, till fördel för några Bruk, hvars ägare redan, genom öfver hundraårigt nyttjande af Skogarne emot 6a godt som ingen afgift, i långliga tider njutit fördelar, hvilka ej, genom motsvarande bidrag till Staten, gifvit det Allmänna någon ersättning för hvad de af dess tillhörigheter begagnat.
Då maträtterna måste i betydlig grad omväxla efter olika förhållanden, anser jag icke nödigt upptaga tidningens dyrbara utrymme med en för veckan genomgående matsedel, men lofvar att de bildade, men med små tillgångar sig rörande husmödrar, som önska närmare reda på min metod, kunna få skriftligt eller muntligt besked, om de vända sig till mig. Då kanske de i sin ordning kunna gifva mig råd, huru mina 35 kr. i månaden skala räcka till framdeles, då barnen skola bekostas skolundervisning och kanske — snart nog blifva flere. Lovisa S —. Till Alfhild från » Erfaren husmodern. Det blir ju allt någon skillnad emellan 12 kr. i veckan för ett hushåll, bestående af herre och fru med en jungfru, och 50 kr. i månaden för herre, fru och en son, samt om ni också icke har någon stadigvarande tjänarinna, så dock antagligen en » hjälpmänniska », som väl alltid tarfvar någon traktering, antingen af rätt mycket » kaffe med dopp » eller troligen icke endast det. Ett barn i familjen behöfver vanligen mera och oftare mat än äldre personer, för att nu icke tala om att man får se barn, som vant sig vid ett omåttligt ätande, utan att föräldrarne göra någon rättelse därvia. Jag vill nämna, att äfven vi en och annan afton dricka kaffe och då vanligen med » småbröd », och att ett ägg äfven tidtals ingår i min mans frukost eller aftonmåltid, men som dessa tvänne saker ej höra till vår vanligaste diet, har jag ej därför redogjort; hufvudsaken är ju, att mina hushållspenningar räcka äfven då. Hvad soppor angår, vill jag på- peka, att man erhåller en god buljong, äfven när man kokar det kött, som sedan ätes med pepparrotseller dillsås, samt att man vid kokningen af fett nötkött får en god flottyr, som är utmärkt att dryga ut smöret med vid stekning af hvarjehanda saker.
Beväringsåren ökas från 5 till 10, af hvilka de sex första utgöra krigsförstärkningen, och de fyra senare krigsreserven. Beväringsåldern framflyttas från 20 till 22 år. Strängare tillsyn och redovisning öfver beväringsmanskapet samt beväringspligtcns uppfyllande införas. Tillgång till befäl ur den bildade klassen af beväringsmanskapet beredes. En landstorm till hemortens försvar, bestående af alla vapenföre intill 50 års ålder ordnas i tvenne uppbåd och står i fred under landshöfdingens befäl. De frivilliga skyttclöreningarnes ställning inom landstormen genom lag ordnad. Infanteriet utgöres af 75 bataljoner af 800 man, utom befäl och spel, af hvilka den mindre krigsfoten består al 50 fältoch 25 depöt-bataljoner, och den större krigsfoten af 75 laltbataljoner och i depöt förlagda exerciskompanier. Nuvarande regementen och corpser bibehållas; Wester-Norrlands och Hallands bataljoner få stamtrupp; Wermlands fältjägare-regemente sättes på en bataljon. En del af den båtsmansrotering, som i och för flottans bemanning kan undvaras, förlägges till arméen, att öka dess stamtrupp. Indragna och anslagna nummer, med undantag af dem, som fordras till spel och gevärshandverkare, uppsättas med soldater. Regementena fortfarande formerade på två stambataljoner, med befäl äfven för en tredje bataljon, samt corpserna på en bataljon, med befäl för en ytterligare halfbataljon, hvilket befäl är afsedt för de 25 bataljoner, hvarigenom den större krigsfoten uppkommer. För att fullständigare vinna detta ökas infanteri-befälet nied 147 officerare och 86 underofficerare. Kavalleriet utgöres af 42 sqvadroner å 125 nummer (med undantag af Jemtlands hästjägarecorps, som endast har 100), hvaraf 116 äro ryttarenummer, sqvadronerna formerade på 9^ bataljoner.
— Den hänförelse, skrifver han i sin dagbok från denna färd, som, så olika alla andra bifallsyttringar, härvid bemäk-tigat sig den stora folksamlingen på Lundagård, märktes först uti en minuts graflik tystnad; men utbröt sedan i ett nästan hemskt bifallsrop, så som ett åskslag. — Och tårarna trädde dervid i den gamles ögon, och de runno nog äfven den aftonen utför många andra både yngres och äldres kinder. Men studentmötenas idé förverkligades aldrig. Misstänksamheten och splitet kommo snart emellan. Man började tycka, att det i grunden endast skulle blifva till gagn för danskame, om någöt komme att i den vägen verkligen göras, utan att man dervid brydde sig om att taga i betraktande huru helt naturligt detta måste falla sig, all den stund ju danskarne då såsom ännu i denna dag voro de närmast hotade. Det kan väl vara sant, att danskarne till fromma och fördel för sitt land sökte detta förbund, men så är det också lika sant, att man från svensk sida var till och med ännu ifrigare att lofva, än hvad de voro att bön-falla. Äfven från dansk sida höjde sig röster, som varnadeför att gifva dessa demonstrationer en i öfvervägande grad politisk karakter. När Afzelius uppvaktar Christian VIII i Köpenhamn, spörjer konungen försigtigt: Der er vel ikke noget politisk i disse Studentbevsegelser? Hvarpå A., som i förtjusningen öfver att vid alla dessa fester få spela rollen af patriark är färdig att acceptera rörelsens längst gående konseqvenser, nu långt ifrån att förneka detta endast undvikande svarat, att det vid ett ungdomsmöte, sådant som detta visst kan hända, att sjelfva folken väckas till ett lifligare deltagande för hvarandra och till inbördes kärlek. Sjelfve Ploug lade ju, då han vid det första studentmötet i Upsala 1843 uppmanade de närvarande att bevisa sin tro med sina gemingar, en hufvudsaklig vigt vid den rent andliga och literära förbindelsen folken emellan.
Ilelitn iAeu oi »r>ni8eir>de, nemligen en vid Oeuj) i IV1rdmöln>8-, eri vid 'Wsdei^eunn i 8öd«euirm Irmd8-, en vid Iljr><le8jöliuliii i ddnl<onii>!>8-, en vill 8j6>;e8trid i Österzötliliindsoell en vid llä»eivrill i >Ve8lmr>nIriiid8 I^rin; 1oi e8läe Xon-^I. lVIrij:t, ritt lie liäi till, enligt Degeberg oell 5.000 k:dr 011 Dandtbi uk8-8kolorne mä, 8Z8oin för delmina bebölliga, fa fortfarande ulgä. 6). ^/?v7/gek rÄ ös/^xr/n/a/r^e / cr/Z/rrttn/ret do/x/i-zxl^- oc/r dicrndt/irtr/i/rcr-^i!>z>/g-7/'.
Härefter framställde H. Exc. propos. på bifall till lista mom:t enligt Utskits förslag och, då dervid svarades många ja, jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Propos. på bifall till 2:dra mom:t framställdes sedermera och besvarades med ja. § 13 enligt Utskits förslag. Tillkännagafs vara bifallen af Preste-Stit. Gr. Mörner: Mig synes att i nu ifrågakomna händelse bör, likasom i andra fall, den, som kan förete laga förfall, ega rättighet att afsäga sig det ifrågavide updraget; samt att det icke bör bero på kommunal-stämmans godtycke att förvägra bifall dertill. Till följd häraf anhåller jag att slutmeningen uti 2:dra mom:t måtte erhålla följande lydelse: »samt den, som förmår upgifva »laga förfall.» Hr von Koch: Jag kan icke föreställa mig att Utskits mening kan vara annan än den, som innehålles uti det af Gr. Mörner nu framstälda förslag. Utskits förslag bestämmer nemi. endast, hvem som i första hand skall pröfva upgifvet förfall. Sistnämnde förslag är således allenast en något mer modererad form för samma sak, eller ett, så att säga, beskedligare uttryck än de af Gr. Mörner föreslagneordalag »laga förfall». Med hänsigt härtill kan jag således icke finna, att några betänkligheter i denna del höra möta. Den 3 Oktober e. m. 55 Hr Hjärne: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste talaren. Utsk:t har troligen ieke ifrågastäldt, det kommunalstämman skulle blifva sammansatt af en mängd sådane personer, som icke skulle fästa afseende vid ett verkligt laga förfall. För sådant fall åter finnes det ju tillfälle att anföra klagomål. BorgareSt:t har fattat ett annat beslut i frågan, hvilket endast är skiljaktigt deruti, att jemväl embetsoch tjenstemän skola vara skyldiga att emottaga ett slikt förnyadt updrag, — en åsigt, hvilken jag vid öfverläggningarne i Utsk:t förklarat mig icke kunna dela.
Revisorerne hafva med anledning deraf fått från Fuilmägtige i dessa dagar emottaga en uppgjord Analys af Tumba Pappers-Bruks HufvudBöcker för 3 af de ifrågavarande 11 åren, som, jemte hvad Revisorerne sjelfve, vid genomgåendet af Hufvud-Böckerne för de 3:ne sednaste åren 1829, i83o och 183r, bemärkt och iakttagit, ådagalägger att, ehuruväl sjelfva Pappers-tillverkningen, enligt de pris hvarefter de till Banken lefvererade Pappers-sorterne blifva Bruket godtgjorde, och hvilka, fastän till det mesta oför - oförändrade, alltsedan är 1811, synas ännu fullt motsvara, om icke öfverstiga, vanliga gångbara försäljnings-värden, och, under förutsättning af Förlags-Summörnes belt och hållet räntefria begagnande, merendels åt Bruket lemna t någon behållning eller vinst, Banken likväl på det hela genom Tumba Bruk måste vidkännas betydliga uppoffringar oell förluster för hvarje år, enär Bankens oersatta fordran för lemnade Förskott, från och med i8a5 till och med i83i, ökat sig med ej mindre belopp än R:dr 129,54g: 12. 2. som blott till 3o å 40,000 Rfdr motsvaras af effectivt ökade förråd i Lump och Ved m. m., men för öfrigt åtgått dels och egenteligast lill Byggnader och Reperalioner, dels under de sednare åren till anställde Rön och Försök i och för 'Pappers-fabricationens bringande lill större fullkomlighet, hvilket allt, med inberäkning af de för båda dessa ändamål utgifna arbets-löner och legor, finnes balanceradt i Brukets Bok ibland tillgångarne, men utgör till alldrastörsta delen en både ofruktbart nedlagd och till sitt verkeliga värde icke beräknelig Capital-Summa. —•
Utsk:t har tänkt sig, att det skulle blifva svårare att få ledamöter i nämnden, som arbeta ständigt, än sådana, som blott för viss tid åtaga sig updraget; men det är gifvet att en lönereglering, som verkställes af något så när samma personer, bör kunna blifva jemnare än om den verkställes af olika personer. Del är också gifvet, att det är lättare vid en lönereglering, som sker under loppet af några år, att taga i skärskådande alla omständigheter, som inora stiften eller länen förefinnas, än det kan vara, då man blott skall göra upp en eller två löneregleringar årligen. Detta har egentligen varit eit skäl för Utskit att göra detta tillägg, men för öfrigt är jag icke särdeles för någon förändring i K. M:ts Propos., ty min öfvertygelse är att hvad beslut som fattas, så blir det nära nog en nödvändighet att icke för länge fördröja regleringen. Det är ock gifvet, att tillämpning endast kan ske i mån af pastors afgång, och vore då löneregleringen upgjord och känd, så kunde det lättare inträffa att församlingarne förenade sig, och om på ett eller annat ställe större utgifter skulle behöfvas, kunde man möjligtvis ändock komma öfverens om tillämpning af det nya sättet, derföre att det åtminstone har det med sig att afgiften blir jemnare. Gr. Hamilton: Då Hr Adelborg uppträdde för att bestrida det yttrande, jag i denna fråga gjort, upgaf han att enl. K. M:s Propos. skulle regleringen kunna verkställas endast vid inträffande pastors ledighet eller der pastoralkonventioner ej för längre tid äro upgjorda. Hr Rosensvärd var något fullständigare i sina upgifter och medgaf att en sådan reglering kunde förekomma, såvida för - 256 Den 21 April t. m. samlingen och dess presterskap derom komme öfverens. Jag ber att ytterligare få komplettera dessa upgifter. Den K. Proposm innehåller ett [ ganska vigtigt tillägg att reglering äfven kan ske då församlingen vid inträffande pastorsledighet yrkar gällande konventions uphörarule. K. M:s förslag söker således att underlätta för församlingen att få det nya sättet för löneregleringen tilliimpadt.
Utskottet utgick från den åsigt, att, då afgiften är så ringa, att den icke trycker någon, det icke vore skäl att nu minska densamma. — Jag har redan sagt, att Utsk. icke kunde föreslå någon förhöjning, då någon motion derom icke blifvit väckt, och derföre antog Utsk. de zififror, som i förslaget uptagas. Jag tillstyrker bifall. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Vid behandlingen af denna fråga har efter min åsigt Utskottet icke haft något val, enär skillingar skulle förvandlas till öre. Såsom bekant är, har uti ett Nåd. Bref K. M. bestämt, huru denna förvandling skall tillgå. Det var således endast en räkenskaps-åtgärd, som ålåg Utskottet, eller att tillse, huru många ören 12 sk. b:ko utgör, och då summan slutades med ett bråk, så antingen uteslöts detta eller och ökades summan med ett öre. Då nu, som ingen lärer bestrida, de upgifne ziffrorne icke inpassa i dicimal-systemet och för vinnande häraf R. o. Ad. skulle vilja återremittera Betänk, möter intet hinder derför, men att någon anledning för Utsk. att förfara på annat sätt än det gjort hoppas jag en hvar inser. Hr Printzensköld, Carl: Jag erkänner villigt, att Utsk. förfarit i fullkomlig öfverensstämmelse med det K. Brefvet, ang:de nya mynt-systemet, men om man alltid vill så handla, att man skall låta bokstafven döda i st. f. att göra den lefvande, bör man förfara på sätt Utsk. gjort. Såsom vi alla känna och jag nyss nämnt, har blifvit infördt ett nytt mynt-system, bygdt på andra grunder än det nuvärde. Då är väl i sin ordning, att man icke så blindt följer författningen rörande nya myntet, att man vid skatternas be IV. H. 3 34 Den 4 Mars f. m. stämmande, när så lämpligen kan ske, ieke följer alldeles samma grunder, som för underafdelningarna af myntet äro i den nya författningen bestämda.
AuctionsKamrarne skulle ”ej kunna anskaffa tillräckliga rum för Pan”ter , oeh ej heller vanliga ställen förslå tör ”Gäldenärers bysättning. Jag hvarken kan tl”ler bör göra Taflan så ryslig, söm den skulle ”komma att visa sig, derest inställelsen af Tre”procentsSedlarne skulle så fortskynda?, som ”Betänkandet projecterar, med mindre att om”tankan tillika fästes på någon tillräcklig Fond ”för de utevarande Sedlarnes inlösen.” Sådan var, mine Herrar ! den beskrifning på allmänna tillståndet i Skåne, som gafs oss af den Embetsman, hvilken var närmast i tillfälle att känna det; och likväl vill man nu, att, sedan tillståndet sjunkit djupare i förlägenhet , vi skola på en gång, både till stor del förminska RörelseCapitalet, och äfven borttaga de Låne-anstalter, hvarest något biträde för Gäldenärerne kunde sökas; men likafullt fordra, det alla Gäldenärer skola innom fem år deras Skulder till Disconterne till fullo inbetala. Följderne, som dessa Förslags antagande skulle medföra, äro ingalunda svåra att förut-; se. A-Ha KronoUtlagor beräknade, då Nation nen åtog sig dem efter då varande Penninge-i tillgångar, skulle, liksom alla enskilta Skulder, indirect fördubblas Procenteriet skulle sti» ga till en höjd,' mägtig att förqväfva Industrien. Jorden skulle, genom Kronoutskylder, Dm 17 Martil, /. m. 69 nes tyngd och FörlagsRäntans dyrhet, falla till vanvärde, att hågfällas inged annan än Fordringsägaren, som tog den för så litet han ville, sedan ExecutionsLagarne af sjelfva nöden förvandlades till PlundringsLagar. Näringarne skulle aftyna, Productionen förminskas allt mer och mer y samt, i slutföljd, Populationen aftaga. Snart skulle också Fordringsä-j garne sjelfve dela Allmänhetens öde, då Räntor på intecknade Capital icke mera ingingo; och ingen annan Inteckning blef god, än den första.
Härom har likväl Utskottet icke yttrat något ord; men då jag tror, att vid alla enskilta petitioners behandling i Utskott, det hufvudsakliga är att meddela Motionairen alia möjliga upplysningar, och ej inträda på Domaremagtens område, hällst i ett ärende, hvilket så mycket som detta synes vara en enkel rättsfråga, hvari Nyköpings Stad efter min åsigt liar en ovillkorlig juridisk rättighet, att, i fall den ej redan tillgodonjutit Stadsumgälder för det tili LandshöfdingeResidence derstädes inköpta hus från år 1818 till 1824, sådana nu utbekomma. I min öfvertygelse hade det äfven ålegat StatsUtskoltet, att ej förbise, huruvida, såsom Motionairen uppgifvit, Stadsumgälderne för ifrågavarande fastighet icke utgått allt sedan år i8i5, då Den 17 Februarii e. m. a3i den inköptes till LandshöfdingeResidence. Innan allt detta är upplyst, är motionen icke besvarad. Derefter hade rättsprincipen bordt medgifvas, och anslag tillstyrkas för undvikande af rättegång. Jag får vidare fästa uppmärksamhet på nödvändigheten af detta Utlåtandes återremitterande, på det Ständerne, enär det i sitt nuvarande skick ej kan bifallas, måtte, efter inhämtade upplysningar, i trotts afsittStatsUtskotts motsatta åsigler, kunna fatta hufvudsakligt beslut i frågan. Herr von Hartmansdorff: Jag vill gärna afstå från yrkandet pä den allmänna grundsatsen och undersökningen, som uti sednare delen af Reservanternes särskildta mening innefattas, öfvertygad att enskilde kunna och ej lära underlåta att i laglig rättegångsväg göra sin rätt mot Staten gällande. Men det är för att undanrödja, det Ständernes beslut icke skola råka i uppenbar strid både mot billigheten och mot Styrelsens i ämnet förut fattade beslut, som jag anhåller örn återremiss.
Den, sorn anser något anslag till nykterhetsskrifters utgifvande icke böra beviljas, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner nej, kommer ett anslag af 3ooo R:dr att ställas till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, för att, på sätt pröfvas lämpligt, användas lill tjenliga nykterhetsskrifters utspridande bland folket. Stockholm den i5 April 1845. Wso Ank. till Exp. Utsk. elen 17 April, kl. 11 f. ni. Utlåtande, i ättledning af er hällne återre inis ser ä Betänkandet N:o Kjg, angående förräntande af Ekeplanterings-Cassans medel. (I. A.) Förenämnde betänkande, deruti Stats-Utskottet hemställt, att Rikets Stander måtte åt Fullmägtige i Riksgälds-Contoret uppdraga, att, emot full - 8 Stats-Ut.d otlets Uttalande, N.-o 278. god säkerhet, förränta Ekeplanterings-Cassans nuvarande oell blifvande disponibla tillgångar, hvarvid de derå upplöpande räntor borde ingå till nämnde Gassa, för att, i likhet med capilalet, efter Kongl. Maj:ls Nådiga anordningar, användas till de med cassans bildande afsedde ändamål, är, enligt ankomna Prolocoils-Uldrag af Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, men af Bidderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet återremilteradt, i följd af flere Ledamöters yrkande, alt Utskottet måtte vid sitt ofvannämnde förslag bifoga det tillägg, att Riksgälds-Contorets Fullmägtige skulle ega att, vid förefallande behof, använda Ekeplanterings-Cassans medel, emot skyldighet att godtgöra nämnde Gassa fyra procents årlig ränta derå, äfvensom att serskild bokföring al berörde Gassas tillgångar (V) I ja k te ligen icke matte ega rum.
En oöfvad åskådare, som dömt af det yttre skenet, skulle trott Hattarna och hofpartiet nära att falla i onåd, ty dessa blefvo minst både bemärkte och fjäsade af monarken och hertigarne, under det de med den utsöktaste artighet bemötte Rudbeck, Frietzcky, Pechlin, Gyllensvan, m. fl. Samtalen hvälfde sig naturligtvis kring riksdagen. De vanliga, hycklade uppmaningarna till enighet utdelades landsfaderligen i rågadt mått. Konungen låtsade mycket bekymmer öfver riksdagsärendernas lama gång och en del riksdagsmäns föga fosterländska förfarande. Pechlin sökte utreda förhållanderna och urskulda riksdagsmännen. Öfverläggningen fördes med mycken hofsamhet å ömse sidor mellan Gustaf och Pechlin. Men händelsevis stod hertigen af Södermanland bredvid och hörde hvad som sades. Om hans blod också ej var hetare än äldre broderns, så var hans lynne åtminstone hetsigare, och han saknade mycket af Gustafs förmåga att stäfja det och beherrska sig när så behöfdes. Carl glömde också nu både konungens närvaro och afsigt att smeka alla partier samt belefvenhetens fordringar, och blandade sig oåtspord i talet, med det obetänksamma utropet: – «Ja, men man må anföra hvilka ursäkter och bevekelsegrunder som helst till sakernas tröga, ojemna och bakvända gång, så måste likväl generalen medgifva, att det är bra förnedrande med alla de utländska bestickningsmedlen, som öppet användas vid våra riksdagar.» Konungen blef illa till mods öfver detta otidiga utbrott, och innan han ännu hunnit gifva samtalet den nya riktning, som han ansåg nödig, för att vända uppmärksamheten från broderns förhastande, upptog general Pechlin den kastade handsken och, vändande sig till hertigen, yttrade med sin vanliga köld och bestämdhet: «Min nådige herre! när man skall «tala om de sakerna, bör det ske med förstånd. «Hvad är detta annat, än bestickningsmedel?» Pechlin fattade härvid i ett af prinsens ordenstecken, som han bar på bröstet, och ryckte deri sakta flera gånger. Carl skiftade färg, blef flat och teg.