Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter år 1840 trodde man sig böra gå längre och erkännas måste, att mägtiga bevekelsegrunder för detta handlingssätt kunna anföras ; men tyvärr rättfärdigades, i beklagligen hög grad och långt utöfver, äfven min, förväntan, den redlige hädangångnes pligtenliga försigtighet. Några barrikader — en upvigling af missledd ungdom, af vilseförda arbetare, — den nya konstitutionen föll: de tvåkamrarne i grus; allmänna val; konstituerande församling, ren omöjlighet att öfverenskomma; med ett ord, tilldragelser och ställningar, smältande att vidröra. Och detta i Preussen, Mine Hrr! i ett land, hvarest en allmännare förståndsbildning sträcker sig långt nog ned, bland ett folk af sådana egenskaper, med sådana minnen! Om detta sker på det färska trädet, hvad månde då ske på dét torra? Felet ligger således i sallen, i sjelfva methoden; i tvåkammareller ock enkammar-systemerne, ulan fast historisk rattsbasis ; dernäst i de för långt utsträckta allmänna valen. Äfven i Preussen bade, i trots af några kraftiga männers bemödanden, vådan varit oberäknelig, förutan den ypperliga krigshären: äfven der kommer ruset surt efter; lyckligt, om det vore förbi! I Wurtemberg var en liberal statsförfattning på två kamrar, mödosamt upgjörd, här icke utan rådplägning med stamlandets gamla Ständer. Men mer vill mer hafva; huru ser der ut efter 1848 och just nu? hvad har händt i sjelfva det tvåkamriga Bajern, nemi. i dess Rhen-provins? hvad, Mine Hrr! i Tysklands trägård, det blomstrande Baden, hvars nedre kammare i åratal varit en plantskola för liberaliserande parlamentarisk vältalighet, hvars regering eftergifvit allt livad någonsin äskades? huru har det gått i Sachsen sedan dess 250 Den 17 December. Ständer lemnat rum för det nymodiga parlaments-väsendel ? hafva egna och främmande bajonetter kunnat umbäras? har icke blodet strömmat äfven på Dresdens gator?
Preste-Ståndet den 12 Rorgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående de i Rege rings-Formens 63 33• föreskri/ne Creditiv-Summors belopp. (Stats-Utsk. Meni. IS':o 454, Uti. N:ris 516 och 524 samt Mern. N:ris 559 och 579, äfvensom Först. Stats-Utsk. Mern. N:o 572.) S. A. K. Enligt 63 §. Regerings-Formen, skola, för oförutsedda händelser, tvänne tillräckliga Creditiv-summor vid hvarje Riksdag anslås och till utbetalning af Riksgälds - Conloirel anvisas: den ena, för att vara tillgänglig, då E. K. M. finner densamma för Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål oundvikligen nödig, samt den andra, för att vid infallande krig kunna af E. K. M. lyftas. Med anledning häraf, hafva Rikets Ständer, hvad angår sistnämnde, eller den större summan, godlfunnit densamma bestämma till ett belopp af Två Millioner R:dr Banco, att, vid infallande krig, och sedan Rikets Ständer blifvit sammankallade, af E. K, M. utur Riksgälds-Contoiret lyftas, hvarjemte Rikets Ständer beslutat, det bör, efter afdrag af derå anvisade utgifter, åter - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 4o4- loir stoden af Riksgälds-Contoirets genom öfverskotten å Stats-Yerkels inkomster eller annorledes uppkomne, disponible tillgångar, på en för ändamålet öppnad serskild räkning i Rikets Ständers Bank, till ett belopp af högst Två Millioner R:dr insättas, för att utgöra en intill nästkommande Riksdag afsatt fond för den af Rikets Ständer lill utbetalning vid infallande krig nu anslagna summa.
Längst bort syntes danska landet och Helsingör med sitt stolta Kroneborg, allt insvept i detta lätta, solvarma töcken, som på klara sommardagar kommer det att synas på en gång så lockande nära och så långt borta. Närmast oss, vid bryggan, låg en folktom ångare, rikt prydd med flaggor och vimplar. »Hvad står på?» frågade jag och pekade på ångaren. »Den har kommit hit med en dansk arbetareförening, som rest ut till Ramlösa för att roa sig.» Ramlösa – om vi skulle resa dit ut för att äta middag? Sagdt och gjordt. Körsbärskorgen och vinbuteljen tömdes i en hast, och så bar det åstad. Vägen gick mellan täcka sommarboningar och ståtliga villor, och er ödmjuke tjenare gungade fram i det vackra ekipaget så bekymmerslös, som om han kunnat resa ända in i efterverlden på älskvärda vänners bekostnad. Vi styrde naturligtvis först våra steg till societetshuset för att se våra stofthyddor till godo. Man höll just på att äta middag, och taffelmusiken larmade som bäst. Vi valde vår plats så långt ifrån den som möjligt på verandan, derifrån man hade en präktig utsigt öfver det rörliga lifvet. Det är gräddan af brunnsgästerna, som här bildar en verld för sig, en skimrande brokig verld med salongsleenden och nya sommartoaletter, muntert prat och gamla historier. De unga damerna sågo i sanning så blomstrande ut, der de vandrade i den varma belysningen och sina svala drägter, att – hvad de än hoppats finna vid badorten – inte var det helsan, de behöfde söka der. Och rundt omkring, nere på planen och uppe på berghällarne, stodo gamla träd, höga och ärevördiga, som de stått der många år, gröna och solbelysta, medan under dem vandrat generation efter generation. Blommor som vissnat. Fjärilslif – förgängelse! Det lär ha blifvit på modet hos våra grannar, danskarne, att sköta sina sommarnöjen på denna sidan sundet, och danska hörde man också talas, hvart man vände sig. Efter middagen begåfvo vi oss ned till källan, der vattnet sipprar fram ur den branta, rostfärgade klipphällen och serveras af unga flickor.
Inkastet är ganska lätt besvaradt. Att ett kroppsstraff ej verkställes efter förbrytarens död har sin grund blott deruti, att det efter sakens natur ej kan verkställas, emedan man ej kan tillfoga den döde en kroppslig smärta. Detta skäl bortfaller helt och hållet vid ett egendomsstraff, hvilket utan svårighet kan gå i verkställighet efter förbrytarens död, såvida bans qvaf låtenskap dertill le nina r tillgång. I det förra fallet kan strafflagens fordran ej uppfyllas, och måste endast af detta skäl lemnäs ouppfylld. Men följer väl deraf, att den bör leranäs ouppfylld äfven i det senare fallet, der den kan uppfyllas? A tt genom böternas uttagande, förbrytarens efterlemnade famil le blir lidande, kan ej heller anföras såsom, ett rätts-giltigt skäl emot deras utsökande, så snart det är afgjordt att famillens rätt ej derigenom i något hänseende förnärmas. Att en förbrytares famille lider genom hans bestraffning, kan' i sjelfva verket aldrig förekommas. Eller tror manväl, att då en förbrytare straffas med halshuggning, landsförvisning, spö, flerårigt fängelse, 0. s. v, hans olyckliga famille ej derigenom lider vida mera, än genom böters uttagande ur hans sterbhus? Om detta skäl i sistnämnda fallet finge åberopas, skulle det lika väl kunna åberopas mot allt verkställande af straff å en förbrytare, sorn eger hustru och barn. I Lag-Vt skottes Betänkande A:o lös. I stöd af allt det liar anförda, tillstyrker jac; således det stadgande , alt om förbrytaren dörj böter böra utgäj Lill hvilka häri blifvit fälld genom dom, sorn Jöre hans död vunnit laga kraft. Delia ina dock vissel ligell ej hindra, att ju Konungen, der ömande omständigheter förekomma, må kunna efterskänka dessa böter.
2515S) hus, är att tjänarinnor, om man ej har ögonen på dem och vänjer dem vid F l y g l a r, P i a n i n o s, T a f f l a r och ordning, taga hvad de komma öfver O r g l a r från in och utländska utmärkta att torka pä, från den finaste damastFabriker t i l l d e b i l l i g a s t e priser. servet till den gröfsta handduk; detta För instrumentens bestånd ansvaras. är oförlåtligt slarf och ovilkorligt husÄldre Pianos tagas i utbyte. De för Gudstjänstens upprätthållande moderns fel. Laga för det första, att OBS. Ständigt lager af F l y g l a r inom Nya Kyrkans församling intresfrån Bliithnei och P i a n i n o s från G. det finnes tillräckligt handdukar för köket, men haf dem i linneskåpet så- serade anmodas vänligen alt med gåfvor Schwechtens berömda fabriker. som allt annat linne, ty eljes är fara bistå den af " Fridsförbundet " i början GUST. PETTERSSON &amp; Komp., värdt, att man rätt snart kan få se af dec. dem använda till allt annat än sitt deles annonseras. (c;. Lemna sedan ut JJ#T " Flyglar, Tafflar och Pianinos onsdag och lördag så många handdukar från J. G. M a l m s j ö. [1867] Spar edra tänder! som rimligtvis behöfvas och se till, att de ordentligt upphängas efter hvarje Försök_ mina i 1 2 års tid berömda disk, i annat fall, kastade i en vrå eller Elektro-Öronringar a 5 ') öre paret. i bästa fall upphängda på en krok öfver Stillar tandoch hufvud-värk. hvarandra; äro de våta, då de därnäst J. A. STENQUIST, ENKÖPING, behöfvas, blir följden en illa torkad (G. 7072) [2952] disk och tjänarinnans försäkran, » att de handdukar, frun lemnar ut, omöjliEtt rikhaltigt lager af Goss-o. Flickgen räcka till ».
Då föreskriften i 2 § 3 morn., att, om en embets-eller tjenstemans ”inkomst för året icke till hela beloppet utfaller, rättelse uti debiteringen eller restitution, derest afgiften blifvit erlagd, må i laga ordning ega mm,” möjligen skulle kunna tydas så, att om den del af lönen, som utfallit, understege det belopp, för hvilket högsta afgiftsprocent vore bestämd, den afgift, som den skattskyldige korome att erlägga, blefve beräknad efter den grund, som för det lägre lönebeloppet vore stadgad, men en sådan tydning icke lärer böra godkännas, hemställer Utskottet, att vid ifrågavarande moment må göras följande tillägg: ”hörande dervid endast så stor del af den for hela året belöpande bevillning erläggas, som motsvarar di-t uppburna belopp ts förhållande till hela den för året beräknade inkomst.” §4. I 4 § 2 morn. af 1835 års bevillningsstadga intogs föreskrift, att för all den inkomst, sorn uppbäres af tjenstemän i följd af enskilda uppdrag, utan att omedelbart vara föranledd af stat, expedilionstaxa eller serskild bestämmelse, eller i ovillkorlig följd af innehafvande tjenstebefattning, ^'utgöres bevillning efter samma beräkningsgrund, som i 9 § finnes bestämd”; och innehöll denna 9 §, att för inkomst af borgerlig rörelse skulle erläggas bevillning med fem procent af hvad inkomsten nästföregångna året utgjort. 18-fO års Beviiluings-utskott föreslog för slutet af momentet följande förändrade lydelse: ”ufc Bih. till R. St. 4 Ilåft. 2 10 Bevillnings-ZJ tskotlets Betänkande j N.o g. göres enahanda bevillning, som andre personer, enligt i denna stadga föreskrifne grunder, för dylik inkomst böra erlägga,’’ men frångick sedermera, till följd af gjord anmärkning, detta förslag, och hemställde, att i stället måtte antagas uttrycket: 'erläggas fem procent.”
M.ts derom aflålua Nådiga framställning, beslutat, angående rigtningen af de större jernvägar, hvilka skola anses såsom stambanor och utföras på statens bekostnad. Då nemligen, enligt dessa beslut, den så kallade vestra stambanan skall från Stockholm framgå söder om Mälaren öfver Söder - Expeditions-Utskottets Förslug lill vruhrd. Skrifvelse N:o 248. 219 telje mot Katrineholm, kan således den nu fulländade delen af Köping-Hult-jernvägen icke, pä säll Direktionen uti den här ofvan först omlormälda underdåniga skrifvelscn af den 23 September 1856, äfvensom Jernvägskommittéen uti sitt deröfver afgifna utlåtande anlagil, sammanfalla med vestra stambanan, oell då Rikets Ständer funnit sig icke böra bevilja de af E. K. M:t äskade anslag för de så kallade norra och nordvestra stambanorna, och sammanbindningsbanan mellan Orebro och Askersund, hvilka banor sannolikt kommit att till någon del sammanfalla med eller åtminstone hell nära beröra Köping-Hult-jernvägen, anse Rikets Ständer att, vid sådant förhållande och intill dess frågan om stambanors anläggning i nyssnämnda rigtningar varder slutligen afgjord, det icke kan med tillförlitlighet bedömas, huruvida inlösandet af denna jernväg framdeles må kunna blifva för Staten nyttigt och ändamålsenligt. Deremot och om afseende lästes endast å nu förhanden varande omständigheter, synas några giltiga skäl icke förekomma, som kunde föranleda Rikets Ständer alt under innevarande riksmöte besluta inköpandet för statens räkning af den hitintills fullbordade delen utaf Köping-Hult-banan, enär statens tillgångar icke medgifva den betydliga utgift, som lör detta ändamål skulle erfordras, samt de från bolagets sida nu framställda anbud för öfrigt icke synas för staten innefatta någon särskild lörrnån, då härvid lages i betraktande alt, hvad det ena af de framställda alternativerna beträffar.
Uti särskilda hos Rikets Ständer gjorda framställningar är vordet anfördt, hurusom Majoren i Arméen, August Hahr, i 36 år oafbrutet egnat sin tid åt utförande af kartearbeten öfver Sverige, dels såsom topograf-officerare, från 1821 till 1837 med rekognosceringar, uppritning och gradering af militärkarte-verket, dels, såsom tjenstgörande åren 1842—1844 vid Generalstabens litografiska byrå, med gravering af den stora skolkartan i 4 blad öfver Sverige och Norrige, utgifven på Statens bekostnad, Expeditions-Vtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 186. 31 dels under åren 1845—1848 med kartearbeten i och för jernvägsundersökningarna för Orebro—Nora—Hultbanans anläggning, samt slutligen från nämnde år med författande och lifgifvande af fyra större statistiska kartearbeten. Dylika arbeten, huru förtjenstfulla de än vore, gåfve likväl icke i allmänhet någon egentlig behållning, och på det sist utgifna af dessa arbeten, kartan öfver mellersta och södra Sverige, häftade en skuld af betydligt belopp. Den hedrande utmärkelse, som sistnämnda arbete vid 1862 års verldsutställning fått röna, i det 2:ne medaljer deröfver erhållits, vittnade, lika med allmänna omdömet, om Hahrs arbeten i allmänhet, att de egde förtjenster, som, då helsa och arbetsförmåga nu vid fyllda 60 år började svika dess författare, påkallade representationens uppmärksamhet på nödvändigheten att tillse, det icke en förtjent författare på sin ålderdom komme att lida nöd. I följd häraf och med fästadt afseende derpå att Hahr, som för sjuklighet måst taga afsked ur aktiv tjenst, innan han ernått den för erhållande af pension stadgade ålder, numera hade svårt att sig och sina minderåriga barn försörja, hade blifvit föreslaget, att Rikets Ständer måtte för Major Hahrs återstående lifstid bevilja honom en pension afl,500 R:dr R:mt.
Att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:l i underdånighet anhålla: att, så vidt Sala bergslag icke anses kunna, i laga ordning, från sitt arrende af silfververket vid Sala grufva uppsägas, skyndsam åtgärd må vid tagas för ti äflande af öfverenskommelse med bergslaget om upphörande af nämnda dess arrende: samt att, för den händelse bergslaget skulle vägra att häruppå ingå eller för sitt bifall till en sådan öfverenskommelse uppställa för hårda eller oantagliga vilkor, Kongl. Maj:t måtte läckas låta genom vederbörande embetsverk meddela bergslaget nödiga föreskrifter i afseende å anskaffningen af tidsenliga maskinerier och begagnandet af de bästa nyare methoder för silfvertiilverkningen vid Sala grufva, äfvensom dess bedrifvande med betydligt ökad arbetskraft, på det alt Statens för berörda grufvedrift hittills gjorda högst betydliga uppoffringar må för framtiden i någon mån minskas; och att om bergslaget underlåter alt ställa sig de erhållna föreskrifterne till efterrättelse, eller dervid visar försummelse, Kongl. Majit måtte, enär det icke längre förmår uppfylla sin förbindelse att rätt sköta silfververket, från ai rendel i nåder skilja bergslaget Slockholm dea 30 November 1802. Erik Mallmin, från Westmanlands län. 680 Mottoner i Bonde-Ståndet 1862 N:o 421. Af Olof Pehrsson från Gefleborgs län, derom, att böter, ddömde för oloflig bränvinslillvcrkning eller försäljning, må förvandlas till enkelt fängelse, i stället för nu stadgadt fängelse vid vallen och bröd. Det har varit en i vårt land antagen och ifrån uråldriga lider gillad grundsats, att den, sorn blifvit dömd till böter och ej mägtat desamma fullt utgifva, skolat stånda kroppspligt för allt.
Att deii sjuke skalden, osktadt allt hvad plagor och lidanden bidragit till att göra, ett af naturen ej thligt och undergifvet sinne fordrande och bittert, bände den dj ' upaste taclrsamhet och hiingifveiihet för sitt lifs trogna följeslagarinna, darför borga, uiinga uttalanden, bevarade i hans närmastes hagkomst. Det sista ord han uttalade i sin dödsstund var ocksa hennes namn. Med simning kunde därför J. W. ' Snellman vid Runebergs begrafning till deii. sörjande enkan uttala dessa, ord:. )) Finska folket tackar genom oss, dess ombud, dig for hvarje dag af lycka dn beredde, för hv+rje öm omvtdnad du skiilikte din käre, finska folkets kiire. Vare det din tröst, da du nu bär skiljsrnässans smarta, att han från densamma blef f örskonad. D:::: i:: i: Huruvida fru Runeberg redan som ogift agnat sig författareskap, veta vi ej. Att döma af förteckningen hennes utgifna arbeten trycktes för första gången ett alster af hennes penna, sDen unga nunnan&gt;), i den finska tidningen B Morgonbladet &amp; r 1833, saledes tv&amp; år efter hennes giftermil. Ända till sista aret af sitt lif vor0 med kortare eller langre mellanrum dels poetiska. stycken, dels berättelser p i prosa af hennes hand synliga ' i olika finska kalendrar, tidskrifter och tidningar. I bokform utgifna äro en samling skisser och berättelser,)) Teckningar och drömmar s, dessutom berättelsen, » Fru Catharina Boije och hennes döttrars samt romanen, s Sigrid Liljeholm hvilka publikationer bara författaremärket - a-g. En närmare granskning af fru Bunebergs författareskap ingir ej i planen för dessa flyktiga biografiska utkast. P i de här ofvan anförda arbetena när har ju. dessutom hennes litterära verksamhet inskränkt, sig till att rikta den periodiska pressen, hvilket tyvärr göra hennes skrifter srirtillgiingliga för menska läsare.
Under år 1853 hade ekeplanteringarne, som, öster om kronoparken, dittills utgjorde en sträcka af 6,000 alnars längd och'1,200 alnars medelbredd, upptagen å de kungsgården af ålder tillhöriga åkrar, ängar och beteshagar, ytterligare tillökats med en beteshage af 56 tunnlands vidd, vester om parken, hvilken, då den gamla kronoparken fördelades på öns alla hemman, tillfallit kungsgården. Denna beteshage blef under året till större delen besådd, hvarjemte, af den från Aspby, Rånäs och Tunnersta egor inköpta jord, all mark med ek .besåddes, utom 101 tunnland, hvilka blifvit upparbetade och igeniagda till äng och skulle såsom sådan begagnas till dess ett nytt ollon-år inträffade, då äfven denna vidd kom me att besås. Dessutom voro 116 tunnland af den inköpta jorden, som, belägen närmast intill sjön och af styf jordmån, ansågs otjenlig till eksådd, begagnade i cirkulation till säd och gräs, p| hvilken gröda tillgång måste finnas för aflöning åt presterskapet äfvensom statfolket vid kungsgården. Till denna åkerjord hade en del af ladugården, för att hafva dragarne närmare till hands vid jordbruket, blifvit förflyttad, och var derstädes jemväl ett tröskverk af enkel, men ändamålsenlig, konstruktion, uppsatt. 1 afseende å sättet för verkställandet af ifrågavararde planterings-arbeten, har Styrelsen, uti sist omförmälda underdåniga berättelse, vidare anfört: att den method, sorn dervid begagnats, att nemligen så ekollonen och plantera träden i rader, befunnits ganska förmånlig, enär derigenom besparats såväl utsäde som rensnings-arbete, hvilket, i annat fall, om jtmn sådd öfverallt blifvit företagen, skolat öfvergå hela fältet.
Sig inse, att de årliga marke" gångsprisen, genom inflytelsen af de vid markegångssättnin-arne verk samma local-interessen, kunna än blifva oskäligt höga, än lika obilligt låga Uter icke eller förmoda sig, att Konungens höga vishet och rättvisa lå°ra' medgifva bifall till ett system, hvars billighet femfalldigt skulle bero af dessa vanskliga markegångsvärden. För att med säkerhet pröfva balten af de föreslagna grunderna för ranteliqviden och bedöma huruvida de i verkligheten erbjuda mången utlofvad förmon, torde det vara nödigt att aldraförst för begreppet reda de någorlunda invecklade och dunkla föreställningar på hvilka de hvila Stats-Ulskollels Utlåtande N.-o 273. 3 f Ett förslag, som förbiser de enklaste rättsgrunder och ringa aktar enskildas uppenbara skada, under föregifvande, att en önskad förbättring klafver dylika små offer, lärer icke undgå att finnas behäftadt med hvarjehanda lyten. Den nödvändiga Nemesis, som följer all orätt i spåren, äfven den aldraminsta, måste rödja sig i dem. — Förslaget utgår från tillstyrkandet af ett medium af de senaste fern årens markegångspris såsom lösningspris för Kronoräntorne. Fördelen deraf uppgifves vara: att extrernerna af olika års höga och låga markegångar fördelas på fem år, hvaraf icke den ringaste vinst eller förlust skall å någondera sidan uppkomma. Räntegifvaren får sig ålagd en skattebörda ökad under de goda,åren i samma proportion, som den till hans lindring blifvit minskad under missväxtåren, och löntagaren, så väl som Stats-Verket, skall deremot vinna en jemn årlig inkomst, (åberop. Bet. Jag kan icke tvifla, alt förslaget framställt sig från denna synpunkt för de talrika rättsälskande och aktningsvärda män, som med bifall detsamma omfattat. Alt ersättningen för den förlust, som för de serskilda åren måste uppkomma till endera partens skada, kan, då den ett följande år till någon del utfaller, komma en helt obehörig person till godo, hafva de trott sig kunna förbise, sannolikt under förutsättning, att förlusterne ej kunna blifva betydliga.
Län motion, att förteckningarne öfver Kronans lius och byggnader mätte till trycket befordras, o S. D. Återremitterades, på grund af der. emot gjorda anmärkningar, Stats Utskottets Utlåtande, N:o 323, angående förändring och reduction af Hemmansräntorne i de Län, der desamma nu finnas i ett större antal persedlar utförde. S. D. Föredrogs Lag-Utskottets Förslag, Nio 152, till sammanjemkning af Riks Stan - 20 Prot. Utdrag den 7 December 1829. dens serskilda beslut, i anledning af Utskotfets Betänkande N:o 62 och Utlåtande N:o 100, ofver åtskilliga motioner om ändringar i ConcursLagen, af den i5 Julli 1818» samt Kongl. Förordningen, den 54 October samma är, om Eds-jormulair i Concursmål; och fann Preste-Ståndet för godt att, för sin del, nämnde förslag antagai S, D. Vid förnyad föredragning aUStatsUtskottets Memorial, N:o 355, angående Statsregleringen i allmänhet, samt beloppet af den intill nästa Riksdag erforderliga Statsbristsumma, blef detsamma, såsom öfverensstämmande med redan fattade beslut, till Bevillnings-Utskot^ets handläggning retnitteradt. Från Vällofl» BorgareStåndet» S. D. Föredrogos å nyo följande Utlåtanden, Memorial och Betänkanden: ilo Statsoch Bevillnings-Utsköttens: N:o 97, angående åtskilliga åtgärder till héfordrande nf en Bergslags inrättande i Norrbottens Län, Fröt.