Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Första svenska folkskolelärarinnemötet har i denna vecka afhållits i Jönköping. Mötet, som tyvärr rönt ringa tillslutning, har beslutit verka för en rättvis lösning af kvinnofrågan, hvilket mötet anser kan uppnås genom införande af samundervisning, genom grundliga själfstudier, genom deltagande i allmänna angelägenheter o c h genom att kvinnan begagnar sig af de rättigheter h o n redan erhållit. Belönad med hedersomnämnande vid Iduns sista pristäfling. (Forts.) ågon gång fingo de följa med fadern dit in och gå fram och äter, sakta o c h styfva i ryggen, på de nykrattade gångarne o c h sitta i den prydliga bersån. Det var nog roligt för en stund förstås, men fötterna började snart att slå mot marken, häftiga rörelser med armarne o c h kittlingar i ryggraden, som gåfvo sig tillkänna genom axelryckningar och skrufningar, skvallrade o m, att tålamodet var slut o c h de små färdiga att sträcka vingen till flykt. Inne från trädgården bredvid hade nämligen glada rop och ljud af skratt trängt öfver muren, och ibland hade ett rödkindadt gossansikte dristat att sticka upp öfver denna Rubicon af sten. Det var den förmögne grosshandlar d ' Orseaus barn, s o m sålunda kallade sina små vänner, o c h så snart tillåtelsen blifvit gifven, ilade de unga Skogarne, Torsten o c h Otto, så fort benen förmådde bära dem, genom gården, gatan och in till 263 d ' Orseauska trädgården, där de mottogos med j u - belrop. Margareta var ännu för mycket barn för att deltaga i dessa dagliga utfärder. Hon var af ett dystert, missnöjdt temperament. Den lilla flickan såg ut, s o m o m all världens sorg tyngt hennes späda axlar, h o n lekte ej som andra barn med dockor, hon hade ingen favoritbok eller favoritleksak, ingen kamrat, s o m hon slöt sig till så, s o m barn bruka, hon var ensam. Timtal kunde h o n sitta surmulen i en vrå o c h bara titta. Den gamla tanten, som förestod huset, var nöjd därför, att Margareta ej förstörde sina kläder s o m gossarne, hennes dräkt var alltid prydlig, hel o c h ren.
Att åter söka till att concentrera brännvinsbränning i stora bränneriet' som i Preussen, anser jag icke vara ändamålsenligt i vålt glest befolkade land, som har endast 3 millioner menniskor på en areal, vida större än hvarpå 13 mili lionelvistas i Preussen. I afseende på näringsfrihet, hvarför jag, lika med många andra, nitälskar, får jag säga, alt en sådan visserligen bör äga rum för brännvinsbränning, såsom också varande en näring, men att äfven en viss öfvergångs-period till det friare systemet bör äga rum; den rätta öfvergången skulle jag tro vara den att låta brännvinsbränningsrättighelen till ännu en riksdag tillhöra jorden, men att utsträcka bränningstiden ända till 12 månader; och då är jag förvissad om, att hvar och en skall finna, att brännvinsbränningen ej är en lönande näring, utom i en och annan för potatesodling särdeles passande ort. Brännvinsbränningen torde också, genom denna utvidgade frihet, till tiden concentrera sig uti ett mindre antal bränneriet’. Denna öfvergång vore ej förnärmande för någon, hvarken för de större bränneri-innehafvarne eller' för de mindre, som kunde slå sig tillsammans att bilda större. På denna väg kan man komma till full frihet vid en blifvande riksdag; men för det närvar, anser jag det vara i hög - D c u 27 Juni f. m. 43; sta måtto olämpligt att utsträcka bränningsrältigheten till hvarje koja. — Några talare hafva yrkat, att det vore olämpligt att beskatta brännvinspannorna, men bättre att beskatta mäskekaren. I detta afseende får jag åberopa en vettenskaps* mans yttrande, nemi. Öfverdirect.
Där uppehöll h a n sig i s e x år, under hvilken tid han utförde en del PROF. AUGUST MALMSTRÖM. kopior, målade prisämI GÖTEBORG. TjvrT R I K S E M B L E M I J Ä T T E F O R M A T är den gipsfri modell till Sveriges riksvapen, s o m för närvarande är under arbete å Helgeandsholmen för det nya riksdagspalatsets räkning o c h hvaraf vi i vårt dagsnummer meddela en afbildning. Hållande en höjd af ej mindre än 30 o c h e n b r e d d af 27 f o t, är denna modell till ornamental husprydnad d e n största, s o m någonsin utförts i Skandinavien. Of van själf va riksvapnet, på ö m s e sidor o m kronan, sväfva två basunblåsande genier, måhända symbolen f ö r kungörandet af d e många viktiga framtida riksakter, s o m från det vardande parlamentet skola förkunnas öfver landet. Förfärdigandet af d e n ofantliga modellen, s o m utgått från ornamentsbildhuggaren G. F. Norlings atelier härstädes, har kraft närmare ett års arbete o c h e n gipskvantitet af mellan fem o c h sex hundra säckar. Det väldiga vapnet har e j kunnat direkt framställas i sitt nuvarande omfång, utan har föregåtts af e n mindre modell — endast en sjättedel af d e n verkliga skalan — efter hvilken d e större proportionerna uppdelats. De å ställningen framför vapnet synliga arbetarne framhäfva m e d klar åskådlighet emblemets storlek. När modellen blifvit fullt färdig, k o m m e r vapnen, f ö r hvilka h a n belönades, o c h lämnade teckningar~för barnböcker m. m. Efter erhållet akademiskt resestipendium for han samma år till Paris o c h blef där elev h o s Couture, hvars målningskonst blef af stort inflytande på hans egen. 1859 reste M. till Italien, där han e n tid uppehöll sig i R o m, m e n återvände sedan till Paris o c h 1863 h e m.
Lisa. Åh, det går mej som en knif igömmen hjerte. Den der visa, som Erik nyss sang, var säkert om Jan Hanssons Anna. Sven. Jan Hanssons Anna? Den trasungen! Hvem tusan skull’ vare så tokig och dikte viser om henne? Erik (ifrigt) Om ni kände Anna ändå! Hon är den bästa, den mest renhjertade flicka på jorden. Lisa (orolig) Herre Gud! Har du då verkligen fattat kärlek te henne? Erik (efter en stunds tvekan, bestämdt) Ja. Sven (slår ihop händerna) Nå, maken har jag foll aldri i verla hört, så gammel jag är! – Anna? – Är du splitter rasande befängd galn, Erik? Du skull’ ha fattat tycke för Jans Anna, du, som får ärfve en hel gål och blir den rikeste bo’n i sockna, och ho, som inte får så pass som e träsked efter sine föräldrer? – Nej, nånting så orimligt kan jag aldri tro, om di också plugga’ in’et i skallen på mej med en yxhammere. Erik. Många gånger har jag ämnat tala med er och bekänna min håg för Anna; men ert ovänliga tal om Jan Hanssons har gjort, att jag inte vågat det. Nu vet ni saken, och jag ber er så innerligt: låt inte oss barn plikta för er ovänskap! Vi kan inte lefva utan hvarandra. Sven. Kan inte lefva? Hör bare, så grannt han orerer! – Der ha vi såleds orsaka, hvarför du lägger dej ut så för Torper-Jan. – Men slå di der dumhetera ifrå dej, gosse! Anna blir aldri di’ hustru, så framt jag får rå. – Hvad tycker du, mor? Har du nånsin hört ett så befängdt påhett? Pojken är inte rektig i hufv’et. Lisa. Nej, Gud hjelpe mej, nock låter det månge gånger, som han vor’ förläsen. – Säj, Erik, har du länge bure tycke för Anna? Erik. Ja, så långt jag kan minnas tillbaka. Lisa. Aha, jag begriper susen! – Du mins ju, far, att
— Dessa omständigheter, jemte det af innevånarne i Helsingborg, Landskrona och Ystad hvarje år lifligare insedda behofvet att sätta dessa städer i jernvägsförbindelse med södra stambanan, hafva vid de t vänne sednaste riksdagarne föranledt motioner i nämnda syftning ifrån deras representanter, hvilka motioner dock icke lyckats tillvinna sig Rikets Ständers bifall. Då likväl uppnåendet af dessa jernvägsförbindelser af städernas innevånare anses såsom en lifsfråga, derest icke deras blomstrande handelsrörelse skall aftaga, deras välstånd gå tillbaka, och då saken med lika lilligl intresse af de närgränsande landsorternas innevånare omfattas, har man öfverallt beslutat sig, att, såvidt förmågan medgaf, lita till egna krafter, i förhoppning att Statsmakterna skola med hjelpsam hand understödja företagen. Sålunda bildades under åren 1859 och 1860, med al Kongl. Maj:t deu 12 Juni 1860 stadfästad Bolags-ordning, ett bolag för utförande af en jernväg mellan Landskrona och Eslöf. Landskrona stad har till detta företag tecknat sig för 300,000 R:dr och enskilda aktie-egare hafva äfven ingått för 300,000 R:dr, hvaraf 40 proc. redan blifvit inbetalda. Sedan åtskilliga personer i Yslad-trakten är 1859 öfverenskomma om bekostande af ny undersökning för en sammanbindnings-bana emellan Ystad och Eslöfs jernbanstation, med riktning så lämpad, att banan skulle komma att från den största möjliga jordvidd upptaga rörelsen, utfärdades innevarande sommar inbjudning till aktieteckning för nämnde arbetes utförande. Frågan omfattades af ortens innevånare 120 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1&G2. N:o 41. med det intresse, att inom 2 månader, sedan inbjudning till aktie-teckning utgått, 1,050,000 R:dr voro tecknade, af hvilken summa staden Ystad åtagit sig 500,000 R:dr, hvarjemte såväl nämnda stad, som liera jordegare, förklarat sig utan ersättning vilja afstå den jord, öfver hvilken banan å deras egor kommer att framgå.
Orsaken till denna förfalskning inom Danmark var, alt myntet gjordes underhaltigare, än som erfordrades för att betacka kostnaden. Man har likväl i sednare tider insett nödvändigheten, att icke göra myntet allt för fint utan något underhaltigt, och då nu Utsk. oaktadt denna rigtiga åsigt föreslagit, alt myntet borde blifva 12-lödigt, vore det ett skäl att återremittera frågan, på det att Utsk. måtte taga henne i närmare öfvervägande; men då jag icke kan inse några fördelar utan endast olägenheter af förslaget, anhåller jag om afslag derå. Hr Bogeman, Carl Adolf: En talare straxt bakom mig har såsom skäl för underkännandet af Ulsk:s förslag åberopal de vid detsamma fogade reservationer. Till stöd för min åsigt åberopar jag dem äfven, och om R. o. Ad. behagar taga kännedom om dem, skall R. o. Ad. deraf finna, ali skäl blifvit förgäfves sökte till afstyrkande af R. St:s bifall lill förslaget. Man har likt och olikt upgifvit olägenheter dervid, och Hr Björnstjerna har äfven omförmält, alt myntverket har en ganska stor behållning af kopparmyntets prägling, men deremot en icke obetydlig förlust af präglingen utaf silfvermyntet. Jag medgifver, att så är, men icke är det skäl, att, derföre att myntverket har en stor behållning af kopparmyntets prägling, förkasta ett silfvermynt, sorn lika med det här föreslagna har sä mänga obestridliga förmåner. Har myntverket icke full ersättning för silfvermynlningen, bör myntverket härföre godtgöras genom Stats-anslag. Vidare har Hr Björnstjerna sagt, att i följd af det föreslagna myntets litenhet skulle det vara nästan omöjligt att kunna återfinnas, om det tappades i smutsen å gator och vägar. Jag vet icke om något mynt kan uthärda ett slikt prof på slarf. Vidare har man åberopat att myntets litenhet skulle göra det mindre lätt att bandteras af allmänheten. Delta skäl har blifvit vederlagdt genom den af Ridd.— Sekret, lemnade tiplysning, att BondeSt. redan bifallit betänk.
Trävaror Fanérskifvor, efter angifning: alla andra, mer eller mindre arbetade, ej specificerade, derunder inbegripne nedslagne tunnor samt ej specificerade snickare-arbeten, med eller utan betsuing, målning eller lackering, efter angifning. Tvål: sämre slag, 1 skålp. 11 sk. Ull, okammad eller kammad: grof Jutsk och Isländsk, eller annan härmed jemförlig, 1 skålp. 20 sk. all annan, 1 skålp. 1 R:dr. Ur: Fick andra slag (än med guldboett), 1 st. 10 R:dr. Väggoch studsare: andra slag (än af bronz), 1 skålp. 5 R:dr. Urband och Urkedjor, af sammansatta eller såsom arbetade ej specificerade ämnen, efter angifning. ClvC ' oblekt, 1 skålp. 36 sk. färgadt, 1 skålp. 1 R:dr 8 sk. Wekar, lamp-, 1 skålp. Helsiden. alngods: Felb och Peluche, 1 skålp. 13 R:dr 16 sk. Flor, Gaz, Tyll, alla slag, 1 skålp. 30 R:dr. Guldoch Silfvertyg: äkta, 1 skålp. 96 R:dr. oäkta, 1 skålp. 32 R:dr. Sammet, 1 skålp. 28 R:dr. alla andra slag, 1 skålp. 32 R:dr. Shawlar, Shawletter och andra Dukar: af Gaz eller annan gles väfnad, af så kalladt Rourre de Soie samt genom tryckning eller pressning fasonerade, hvartill ej äro hänförliga de Shawlar, Shawletter och Dukar, som endast med en tryckt blomma i hvardera hörnet äro försedda, ej heller Lång-Shawlar, derå endast vid sidorna befinnas tryckta ränder, 1 skålp. 33 R:dr 16 sk. alla andra slag, ej mindre släta och enfärgade, än genom väfnadssättet eller olika färgadt silke fasonerade, 1 skålp. 32 R:dr. Wåfnader:
Föredrogs och återremitterades Stats-utskottets utlåtande N:o 82, i anledning af väckte motioner angående förhöjning i priset å salpeter. S. D. Viel föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottets utlåtande N:o 28, i anledning af väckt fråga om upphörande af Skånska kavalleri-regementernas så kallade fotoch ådennöten, blef samma utlåtande till Utskottet återremitteradt. S. D. Litt. K, blefvo af ståndet bifallne; hvaremot Usta, 9:de, ll:te och 26:te punkterne samt zaira morn. af 7:de punkten, äfvensom af 30:de punkten mom. Litt. a, bj c, e, J', g, h, och i, med dervid framställde anmärkningar, till Utskottet återremitterades; och fann Ståndet 22:dra och 28:de punkterna likasom af 30:cle punkten mom. Litt. d och l, nu icke till någon Ståndets åtgärd föranleda. Den 15 Mars. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Stats-utskottets den 8 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 78, angående Riksgälds-kontorets förvaltning under den sedan sisth riksdags början förflutna tid, biföllos 1, 3, 4, 5, 6, Bih. till R. SI. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets nedannämde den 4 och 8 dennes på bordet lagda betänkande och utlåtande: N:o 27, i anledning af väckt motion, rörande reorganisation af Stockholms Allmänna Barnhus-inrättning; och ]N:o 28, i anledning af väckt fråga om upphörande af Skånska kavalieri-regementernas så kallade fotoch åder-inöten.
Då den stackars sjuklingen blef lugnare, upplyftade Erika den darrande Gabriella och satte henne på sängen. Antons vänliga smekningar tröstade henne väl något öfver det första emottagandet; men hon bibehöll likväl en viss oro och såg med barnslig fruktan efter Erika, hvarje gång denna aflägsnade sig åt en annan sida af kammaren. Slutligen insomnade den till kropp och själ trötte gossen, under det Gabriella med sin lilla hand strök hans heta kinder och blåste svalka på den brinnande pannan. ”Mamsell Erika står icke ut med det här vakandet,” sade Haraldson i vänligare ton än vanligt, då Erika med Gabriella återvände från sjukrummet. ”Nej, jag ser att Haraldson finner det öfverflödigt, efter min lilla soffa blifvit utflyttad.” ”Det kommer deraf att jag sjelf ernar bo derinne, tills Birger återkommer. Jag skall nog ge gossen all den vård han behöfver; och mamsell Erika kan vara öfvertygad att, fast jag är sträng och sträf – det är nu en gång min natur – vill jag ändå icke göra mitt eget barn något ondt.” ”Kanske vill ni det icke; men säkert är att ni skrämmer Anton med blotta ögonen.” ”Icke då vi äro ensamme. Då är han spak som ett lam, och jag är då aldrig sträng. Om mamsell Erika icke gick ned så ofta, skulle han bli bättre. Jag kunde då lättare sköta honom med mildare medel.” ”Visste jag att detta vore sanning, ville jag aldrig gå ner,” svarade Erika; ”men, Haraldson, endast Gud ser huru det är! Jag kan i detta fall icke strida med er; men jag ber er innerligt: var icke hård emot gossen! Ty så mycket bättre är han likväl, att jag bestämdt tror det endast sträng behandling förvärrar det onda.” ”Hvarföre skulle pappa vara stygg emot Anton?” frågade Gabriella och såg förundrad än på sin far och än på Erika. Litet förlägen öfver sin oförsigtighet att vidröra detta ämne i barnets närvaro, gjorde Erika i korthet sin skyddsling begripligt huru sådana sjukdomar som Antons fordrade än stränghet än godhet, och huru svårt det var att hålla medelvägen. Icke tillfredsställd förklarade Gabriella sitt misshag med dessa upplysningar. ”Det är nog något annat, som du icke vill säga, Rika.
Till pröfning företogs Stats-Utskottets under N:0 135 afgifne, samt den 8 dennes på bordet lagde Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid dess Yttrande, angående indragning af Talemäns-Tafflarne. Friherre Cederström, Jacob: För min del kan jag icke instämma i Stats-Utskottets tillstyrkande , emedan jag icke anser det vara passande att Herrar Talemän, som äro Chefer för Rikets Representativa Corpser, icke skulle sättas i tillfälle au gifva Måltider åt så väl Riks* Den 11 April. 411 Ståndens Ledamöter som Rikets högre Embetsman. Dessutom tycker jag mig finna en motsägelse deruti, att Stats-Utskoitet tillstyrkt att Talemäns-Tafflarne skulle indragas, men StändsRlubbarne likafullt fortfara; samt de i och för Talmännens representation nödige utgifter af Riksdags Kostnaderne bestridas. Jag anhåller således om Proposition på afslag af Stats.Utskottets ifrågavarande Utlåtande. Flere hördes yrka Proposition j enlighet med Friherre Cederströms Yttrande. Herr Grejven och Landt Marskalken gjord® Proposition till hifall ä Betänkandet. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt Marshalk ken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afsli Betankandet. Ropades Ja. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 6 dennes afgifne, samt den 7 1 samma månad på bordet lagde Memorial med anmälan, att i frågan ou aflidne Regerings-Pvådet von Schewens Arfvingar fordran 2 Stånd bifallit men 2:ne åter afslagit ifrågavarande fordra»; fann Ridderskapet och Adeln att berörde fråga vid sådant förhållande borde till 4i2 Den n April. det förstärkta Stats-Utskottets åtgärd öfverlemna». Justerades följande: Utdrag af ProtocoIIet, hållit hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, förmiddagen, den ii April iS18- S. D.
Af den härutinnan lill häfd blelna vanan fick stängsel-vitsordet sitt upphof, och det blef en i lag bestämd rättighet att fordra grannens deltagande i stängsel, hvars ömsesidiga nytta lagstiftaren förutsatt såsom gifven. Den gemensamma nyttan är alltså yttersta grunden för stängsel-skyldigheten; men då hvad som var nyttigt på en tid, kan, under andra förhållanden, vara onyttigt på en annan, följer häraf, att, om hägnads-skyldigheten nu på åtskilliga orter, långt ifrån att medföra nytta, i många hänseenden har en ganska menlig inverkan, ifrågavarande skyldighet der bör upphäfvas, sedan grunden för dess uppkomst upphört att vara till. Det bör således utredas, huruvida stängselbesvärét kan anses vara för landet gagneligt eller skadligt, dervid till öfvervägande förekommer hägnads-skyldighetens inverkan så väl på skogshushållningen i Riket, som ock på jordbruket och boskapsskötseln samt landels förkofran i allmänhet. Att med någon visshet beräkna den skogsförödelse, hägnaders uppförande och årliga underhåll medföra, lärer ej vara möjligt. Säkert är dock, att skadan och natio nal-förlusien är stor, äfvensom att hushållnings-sältet är lika oklokt, som förstörande.
Under alla dessa år har Ola gårdsdräng hvarje dag känt det pinande obehaget att se sin afsatte företrädare midt emot sig vid bordet. Han formligen våndas under gubbens tvära hånlöje och den skoningslösa kritik, som blixtrar fram under de buskiga ögonbrynen. Derför afskyr och undviker han honom, det vexlas aldrig ett ord emellan dem. När måltiden är slut, och medan man ännu sitter qvar vid bordet, tager Ola gårdsdräng upp en psalm. Han har ej tecken till röst, men sjunger på god tro och med gammaldags tremolanter. De andra sjunga med. Sedan psalmen är slut tågar man i gåsmarsch efter rang och ordning in i herrskapets rum. Ola gårdsdräng tager hvar och en af familjens medlemmar i hand, gör sin snedaste, otympligaste bugning och säger: »En glad och fröjdefull jul, och allt det som kärt och godt är!» De andra göra som han. Sedan man kommit ut i stugan igen, är den officiela delen af julafton afslutad, och nu bryter munterheten lös. Bordet rymmes af och flyttas undan, så att det blir plats i stugan. Och så börjas lekarne. Så trög skåningen än synes vara, eger han dock en outtömlig fond af humor och godt lynne. Lekarne gå med lust och lif under toffelskrammel, skratt och väsen utan like. Ty mest är det pantlekar. Lösningarna bestå i bastanta kyssar, det går så ogeneradt till som möjligt. Qvickheter och glåpord hagla, det ena plumpare än det andra; det är så en satt rätt. Halfkarlen, som inte var med när krutet fans upp, är illa ute för Hans, som alltid har skrattarena på sin sida. Sista panten är hans och Hans dömer: »Gack ud i skrubben och si Pilatus me’ ögad o’ Herodes me’ tån, men de ska va så en kan höra’d.» Halfkarlen lunsar ut i skrubben och anställer ett fasligt väsen mellan träskor och qvastar. »Prega findrana i öenen o’ vis tänn, så bler de’ stjernskott», ropar Hans efter honom. Och halfkarlen skriker:
Grefve Mörner, Carl Slellan, anförde skriftcligen : Om Fäderneslandet äfven denna Riksdag skall undergå det missödet att få en ny BevillningsFörordning, önskar jag likvisst, att den icke må uppgöras efter iSio års Bevillnings-grunder , hvilkas följdtr vi erinra oss, och hvilka alltid skola blifva desamma, enär Beskattnings - methoden efter dem tillämpas. Jag har dock aldrig klandrat sjelfva principen såsom obillig , men väl såsom overkställbar , ty hvarken kan man påräkna, det Skaftskyldige i allmänhet anmäla fullständigt sina behållna Inkomster, ej heller kan det vära behagligt för TaxeringsCommi sionerna att ge. nom magtspråk stundom se sig föranledda aft påföra högre Bevillning, emot de betalandes egna uppgifter, då Nationen icke älskar, icke är van vid tvångslagar3 oredor och missnöjen skola derigenom ofta uppstå , samt på hagården ankomma, antingen Statsverket tår betydligt mer eller mindre af den BevillningsSum* ma, Riksens Ständer anslagit ti 11 Rikets oundvikeliga behofver. En BevillningsFörordning med fullt anspråk, på fullkomlighet, är icke tänkbar, men deremot är ingen ting vådeligare, än stadga sådana grunder, hvilka medföra en gifven osäker? 35° Den 24 Martil, f m. het: Vid yppande Statsbrist är då ingen annan utväg för Konungen öfrig, än •sammankalla Rikets Ständer, en åtgärd, sorn vi känna medföra stora olägenheter, och ej aflöper utan de betydligaste omkostnader för Riket.
Sedan Stats-Utskottet ansett nödigt behandla motionen gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hafva Utskotten tagit densamma i öfvervägande, och få nu vid afgifvandet af sitt utlåtande upplysa, att vid sistlidnc Riksdag motion blifvit väckt af enahanda innehåll som den nu ifrågavarande, men att då varande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, uti sitt, i anledning deraf, afgifna utlåtande JVS 63, som blef af samtlige Riks-Stånden bifallet, tillstyrkt, att samma motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, och till grund för detta sitt tillstyrkande hufvudsakligen åberopat, att sedan genom Kongl. Brefvet den 25 Februari 1852 Postiljonernes löneförmåner blifvit bestämda till de belopp, nämnde Kongl. Bref innehölle, så hade under den längre tid, som sedermera förflutit, veterligen icke någon brist på Postiljoner uppstått, utan deremot vid inträffande ledigheter flera sökande till dessa platser vanligen anmält sig, deraf borde dragas den slutsats, att de ordinarie Postiljonernes löner och traktamenten icke voro otillräckliga; samt att beträffande det förhållande, att aflönings-förmånerna för extra ordinarie Postiljoner voro ringare än för de ordinarie, sådant vore desto mindre anmärkningsvärdt, sorn enahanda förhållande egde rum icke allenast med vaktbetjeningen, utan äfven med tjenstemanna-personalen i allmänhet inom Riket, nemligen att förhöjning i lönerna egde rum först vid skeende befordringar eller till följd af längre tjenstetid samt derunder visadt nit och skicklighet. Då nu motionären icke anfört någon omständighet, som förringar de skäl, som, på sätt nämndt är, blifvit af sistlidne Riksdags Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott uttalade till stöd för dess då yttrade åsigter i frågan, få Utskotten, som i samma åsigter instämma, tillstyrka, att å förevarande motion ej måtte fästas vidare afseende. Stockholm den 10 Augusti 1854.