Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men huru som helst man må inrätta socknens folkskoleväsende, antingen med en enda fast skola och examinerade lärare eller tillika med flere småskolor för den förberedande bildningen, så måste väl anses nödigt, att det blir ett ordnadt sammanhang mellan och en naturlig öfvergång från det ena till det andra; äfvensom att den examinerade läraren, som både måste undervisa i den fasta skolan och tillika utöfva tillsyn öfver undervisningen i småskolorna, måste vara så lönad, att han ej tröttnar vid sitt dubbla och svåra åliggande. Sådant förhållandet nu är, är väl annat ej att vänta, då af landets 2,800 examinerade lärare måhända knappt en tredjedel kommit till den äskade löneförbättringen af 400 R:dr, och de öfrige för sin utkomst nödgas sysselsätta sig med bitjenster, som mer eller mindre draga dom från deras egentliga kall, äfven borde väl dessa 400 R:dr utgöra icke maximum utan minimum af en examinerad lärares aflöning, och Staten ej erbjuda sitt bidrag till småskolelärar anställande och aflönande, innan vilkoret om den examinerade lärarens skäliga aflöning vore af föi'samlingarne uppfylldt; Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 7. 13 ty uppenbart är, att oin man också inrättar aldrigså många småskolor i socknen, men låter den fasta skolans lärare, som både skall utöfva tillsynen olver och utgöra don omedelbara ledaren af socknens folkskoleväsende, nedsjunka i modlöshet och förtviflan öfver sin bergning, så äro de förra medlen till en stor del bortkastade. Ändtligen borde man väl vara betänkt på att de examinerade lärarnes löner icke blifva alltid på samma punkt, eller vid hvad nu torde blifva stadgadt såsom minimum, nemligen 400 R:dr Runt, utan må efter vissa år, jag ville föreslå 10 år, väl vitsordade i skolans tjeust, kunna ökas för en gång med 100 R:dr.
Hvad sorn ännu finnes qvar af denna litteratur gömmes i gamla handskrifter, hvilka förmultna, okända och obegagnade, i Statens eller enskildes ego, samt äro utsatta för faran af tillfällig förstöring. Bekantgörandet af bemälde handskrifter är af högsta betydelse, icke blott för språkforskningen och vår bildnings historia, utan ock för våra häfder, så vida dessa mäste följa och utreda den allmänna folkandan under alla dess utvecklingsformer. i Utskotten hafva tagit dessa tvenne motioner i öfvervägande, samt lika med molionärerne funnit, att, då den historiska forskningen, lör att klart Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtandej N:o 4- 9 klart kunna uppfatta ett folks häfder i deras sanna dager, erfordrar kunskap icke blott om yttre politiska tilldragelser, utan ock om folkets inre lif uti lagstiftning, seder, bruk och litteratur, uttryckande dess bildningsgrad under olika tider, så mäste de bidrag, Svenska Fornskrift-Sällskapet, enligt planen för dess stiftelse, lemnar till en sådan kännedom om vår forntid, vara af högsta vigt för vår bildnings historia, för språkforskaren och för tecknaren af seder och lefnadssätt under framfarna tider. — Denna kunskap blir, äfven med hänsigt till närvarande förhållanden och den rigtning, allmänna folkandan i våra dagar synes taga, af största intresse. Nyttan och behofvet att samla och utgifva forntida monumenter af ofvannämnde slag har ock länge varit insedt i andra Europeiska länder, och man har der redan länge med nit och dryga kostnader verkat i det syfte, som Svenska Fornskrift-Sällskapet sig föresatt. Sålunda eger t. ex. Danmark ett likartadt Samfund, understödt med rika tillskott af Staten. Frankrike utgifver stora samlingar af handskrifter under ledning af Ministern för undervisningen, och Englands Parlament har anslagit summor, hvilka motsvara vissa af våra hulVudlitlar, för att, under ledning af en serskild Direction, med ett talrikt antal underordnade arbetare, offentliggöra sina äldre handskrifter och riksakter m. m.
Hvad härvid särskildt angår Sekreteraren; så har hans lott blifvit vid sista riksdagen på det sätt försämrad, att äfven till honom är utsträckt samma vilkor, som för Justitia* Ombudsmannen gäller om afdrag på arfvodet för den inkomst, Sekreteraren kan af annan tjenst innehafva. Ehuru det derjemte är honom beviljadt, dels att bibehålla den befordringstur, lian kan äga för annan tjenst, den han under Sekreterarebefattningen upphörer att förvalta, och dels att bestämdt innehafva arfvodet för Sekreteriatet hos Herrar TryckfrihetsCommitterade, hvilket arfvode imellertid från sjelfva tjenstens inrättande varit påräknadt såsom innehafdt af Justitiä-Ombudsmannens Sekreterare; torde dock vara uppenbart, att uti dessa medgifvanden icke ligger någon sådan fördel, som kan hållaen tjensteman skadeslös för den uppoffring, han gör genom att lemna någon befattning, der det kan förväntas, att en för Sekreterarebeställningen hos Justitiä-Ombudsmannen erforderlig duglighet bör träffas, och att en man af de egenskaper, som denna plats påkallar, således ej heller under varande förhållanden skall finnas villig att denna plats emottaga. Vid tjenstens inrättande betraktades densamma såsom varande af ingen ringa vigt och ansågs derföre böra vara i förhållande dertill aflönad. Att en för densamma skicklig person ej kan derpå använda sin odelade verksamhet, när han deraf knappast njuter sin halfva utkomst, lärer väl billigtvis medgifvas; och hela hindret vore ej ens dermed undanröjdt, att arfvodets varande belopp, sammanlagdt 1200 R:dr banko, blefve fördubbladt. Afsättligheten, hvilken säkerligen ej bör afskaffas, skulle i allt fall afhålla en till annan jemförlig befordran berättigad person från antagande af denna tjenst, så länge han för densamma måste uppoffra jemngoda, eller till och med underlägsna, men säkra löneförmåner. Den enda utväg, jag kan tänka mig att, utan öfverdrifvet betungande för staten, bereda tillfälle till den i fråga varande
Det är således bäst, att helt lugnt låta växlingen börja, och låta saken stå till det framtida hopp, att vi icke skola åter förstöra vårt Bankväsende, utan att, genom bättre upplysning hos Representanterna, och genom erhållna kunskaper om, huru lån i andra länder upptagas, i stället för att angripa NationalBanken, och derigenom förlama all industri i framtiden, man ej skall befara nya realisationer. Man bör sålunda icke göra några föreskrifter, som väcka misstroende. Herr Rosenblad. Bernhard: Jag instämmer med Herr Hjerta i dess yttrande öfver redactionen af 1 §, och förenar mig i dess yrkande om återremiss, på grund så väl af min egen som hufvudsakligen Herr Berg von Lindes reservation. Herr Cederschjöld Pehr Gustaf: Innan jag går lill sjelfva Lagförslaget, vill jag kasta en blick på premisserna. Utskotten anse Rikets Ständer såsom Bolagsmän i Banken, men icke Garanter för densamma i egenskap af Representanter för Svenska Folket. Jag kan icke instämma i denna åsigt, och känner ej något tillfälle, vid hvilket min egenskap af Riksdagsman skulle kunna skiljas från egenskapen af Representant för Svenska Folket. Ett sådant åtskiljande af dessa båda egenskaper skulle i^8 Den a3 Octo ber f. m. leda till de vådligaste följder. Hvad skulle väl då t. ex. hindra Rikets Ständer, att göra en utdelning sinsemellan af Bankens vinst? Men då man hittills städse sett denna vinst lända till folkets fördel; så har man deraf ett praktiskt bevis, att Rikets Ständer garanterat Banken endast såsom Svenska Folkets Ombud. Det bevis Utskotten anfört, att nemligen den tid funnits, då endast 3 Stånd garanterade Banken, är af ganska ringa halt. Den tid har nemligen äfven funnits, då endast 3 Stånds Ledamöter utgjorde Secreta-Utskottet. Men voro ej dessa Secreta-Utskotlets Ledamöter Representanter af Svenska Folket? Och beslöt ej delta Utskott i många fall med Rikets Ständers rätt? De 3:ne Stånd, som ända till 1800 allena garanterade Banken, gjorde det således äfven i egenskap af Representanter för Svenska folket.
Prop. M 1, om*'Statsverket i862. gavarande läroverk varit i jemnt stigande och sistlidne vårtermin uppgick till omkring 170; att i de klasser, hvarest undervisning i de gamla språken meddelas, af 92 lärjungar 40 tillhörde den klassiska linien, hvadan det vore o tvifvela k tigt, att i händelse af läroverkets utvidgning lärjungarnas antal snart skulle stiga till 200 och derutöfver; att Strengnäs stift visserligen redan egde tvenne fullständiga läroverk, i Örebro och Strengnäs, men af dessa vore det ena beläget i en stad, sorn utgjorde medelpunkten för ej allenast hela Nerike utan äfven angränsande delar af Westmanland och Wermland, och det sednare, ehuru inom Södermanland, på omkring 9 mils afstånd från Nyköping; samt att trakten omkring sistnämnde stad eger det största antal bättre af ståndspersoner bebodda gårdar, i följd hvaraf inom denna landsort ett större antal än mångenstädes önskade förvärfva en fullständigare bildning. Uti häröfver infordradt utlåtande har Eforus öfver Strengnäs stifts elementarläroverk underdånigst yttrat, att då vid ett på reailinien fullständigt läroverk med så stort antal lärjungar, som det i Nyköping, svårigheterna blifva ganska betydliga att lösa den uppgiften att bilda lärjungar till fullständig afgångsexarnen samt dessa svårigheter tilltaga i samma mån som flera ynglingar, tillhörande den klassiska linien, vid läroverket qvarstadna för att af dess lärare eller på annat sätt förskaffa sig den undervisning i de gamla språken, som för afgångsexarnen till universitet är erforderlig, funne sig Eforus böra till den gjorda ansökningen tillstyrka Nådigt bifall. Med afseende å hvad sålunda blifvit anfördt och då Nyköpings läroverk är bland alla de fullständiga real-läroverken det talrikast besökta och således jemförelsevis mer än något af dessa i behof af utvidgning, hemställer jag underdånigst, att Eders Kongl. Maj:t täcktes för utbildande af detta läroverk till fullständigt på båda linierna äska ett ökadt anslag af 7,500 Rdr, nemligen till förhöjning i rektorslönen 500
Afven med antagande af någon förminskning i tullupbörden för den närmaste framtiden, hvilket jag på grund af oförutsedda händelser, visserligen anser sannolikt, tror jag dock, med afs:de derpå, att brännvinsskatten, såsom nyss är visadt, bör lemna en betydligt ökad tillgång, att dessa omständigheter kunna motväga hvarandia, och att således i alla fall inkomst-beräkningen i sin helhet kan bära sig. I fråga om det nu förevide förslaget, anhåller jag att nu till sist endast få tillägga, att jag i detta afs:de till alla delar vidblifver de åsigter och yrkanden som jag i går hade äran framställa. Gr. Lagerbjelke: I anledn. af de anmäikn:r, som sednast blifvit framställda, anser jag min skyldighet vara att med några ord försvara mitt förra yttrande. Man har sagt, att den sednare delen af 5:te punkten blifvit af mig framhållen i ett alltför oskyldigt ljus, och att man i motiverna skulle mera tydligt se hvad meningen vore. Samme talare har som bevis för sin sats uplyst, att om StatsKontis tillgångar komma att till Riksg:sKont. öfverlämnäs, så skulle dessa medel öka de penningar, som komma den allmänna rörelsen tillhanda. Detta har jag ingalunda bestridt. Det är gifvet att, om StalsKont. lemnar penningarna till Riksg:sKont. och detta utlemnar dem till allmänna rörelsen, si komma dessa medel allmänna rörelsen till godo. Att bestrida en sådan sats har icke kunnat falla mig in, men derigenom har jag ingalunda rnedgifvit, att dessa medel skulle öfverlämnäs vid andra tillfällen än då K. M. sjelf eller StatsK-ont. på K. M:s updrag anser dem kunna undvaras.
I afseende på nyttan af serskildte Generalsbeställningar får Utskottet åberopa hvad i förra Betänkandet af Utskottet blifvit anfördt; och då Utskottet således vidhåller dess förut yttrade tanka, att en GeneralitetsStat bör finnas, hvilket äfven blifvit yrkadt hos H. R. o A. af Herr Grefve Brahe, M., Herr Frih. af Nordin, C.J., Herr Frih. v. Duben, C., m. fl. får Utskottet upplysa, att en reglering af denna Stats aflöning, på sätt Herr v. Heyne föreslagit, under förutsättande, att derjemte alla Öfverste - Indelningar vid Regementerne bibehöllos oförändrade, skulle medföra en större kostnad, än som erfordras för de af Utskottet föreslagne Generalslönerne i Contant, i förening med en skälig Öfverste-Indelningarnes nedsättning; ty då 18 sådaue Indelningar vid IufanleriRegemcnterne Betänkande n , N:o 23g. kunna antagas nu utgöra, a 5ooo R:dr, omkring R:dr 90,000: — •— har Utskottet deremot föreslagit för lika många RegementsChefer, å 3,4oo R:dr således en skillnad af R:dr 61,200: — , 28,800: — och då härtill läggas lönetillökningar för 6 RegementsBefälhafvare med Öfverste Lieutenants Aflöning å 2000 R:dr, oberäknad äfven möjligen ifrågakommande löneskillnad för Officerare af lägre grader, som härigenom till högre graders tjenstgöring skulle komma att förordnas • 12,000: öfverskjuter Summan häraf
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att det blifvit begärdt, att de 2tne frågor, som i det nu föredragna förslaget förekomma, måtte åtskiljas. Den ena frågan vore anslaget till styrelsen för allmänna arbeten, den andra huruvida några af de på andra titlar uppförda medel skulle användas för detta föremål. Hr Landtm, finge nu framställa propos. i afseende på det ena förslaget, eller att åt styrelsen för allmänna arbeten mätte anslås en summa af 85i6 r:dr 32 sk.; i öfrigt vore yrkad!, dels att anslaget skulle bestämmas till 8000 r:dr, dels till 9766 r:dr 32 sk. Hr von Hartmansdorff: Jag vågar underställa Hr 22 H. 29 Den 3a Mars f. nj. Frih. o. Landtm, om ej den första propos:n kunde blifva den, huruvida R. o. Ad., utan att bestiitnma hvarifrån medlen skola tagas, måtte bevilja för det ifrågavar. embelsverket 9766 r:dr 32 sk-, på sätt Konungen äskat och Stats* Utsk. tillstyrkt. HiLe frön, Jo b. Pehr: Jag instämmer alldeles med den föreg-.de talaren, men jag tror att lian begått ett misstag, då lian sagt: ”på sätt Konungen åskat och StatsUlsk. tillstyrkt. Han menade förmodligen endast summan, som är lika enl. Konungens propos. oell StatsUtsk.s förslag. Vi få nu ej inblanda sättet, utan endast taga summan. Hr von Hartmansdorff: Hr Lefre'ns anrnärkn. är riktig; jag hade ej bort yttra mig om annat än summan. Hr von Hohenhausen: Den första propos. torde, på sätt Hr Frih. o. Landtm, nämnt, blifva på hvad Utsk. föreslagit, och den andra, emedan begäran derom först gjordes, på instämmande i PresteShs beslut; hvarefter det af Hr von Hartmansdorff begärda tillägg torde i 3:dje rummet förekomma. Hr von Hartmansdorff:
Jag tror icke att man här bör utsträcka sitt begär att gifva 16G Den 9 December f. m. pensioner och personella anslag utöfver hvad som rättvisa kräfver och behofvet fordrar, då man på sednare tiden verkligen varit så hushållsam, när fråga varit om beviljande af anslag till en mängd nyttiga företag för landets industri, jordbruk och näringar. Det är dock med dessa krafter som sjelfva lasset skall framdragas, och det duger icke att kasta den ena tyngden efter den andra derpå, och säga: »tål du vid det der, så tål du och vid det här.» Jag skulle således tro att då man icke af någon bestämd anledn. utan blott af en motionärens slutsats kommit till detta högre pensionsbelopp, gjorde man rättast uti att stanna vid det belopp Konung och Ständer vid sista Riksdagen bestämde, hvarå jag anhåller om Propos. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Till en början kan jag icke uptäcka det tryckfel som Hr Bildt omnämnt, ty i Betänk, står att Landshtnes pension bestämdes vid 1834 års Riksdag, men då var alldeles icke fråga om Guvernörens på S:t Barthelemy pension. Hvad sjelfva saken beträffar, så vill jag icke inblanda hvad inflytande klimatet kan medföra, utan fäster jag mig endast dervid att R. St:r böra stå vid sitt ord. R. St:r beslölo vid sista Riksdagen att Guvernören på S:t Barthelemy vid afskedet skulle erhålla samma pension som för Landslune vore bestämd. Då var pension för Landsh:ne i K. M:s Propos., hvilken bifölls, föreslagen att utgå med 3,000 Bko på sätt 1834 års K. Bref innehåller; men nu har dessas pension blifvit af R. St:r förhöjd till 6,000 Rdr, och då anser jag det såsom en gifven följd att man bör tillförsäkra Guvernören på Barthelemy samma belopp. Detta är hvad motionären åsyftat och hvarå jag anhåller om propos. Gr. Lagerbjelke: Om K. M:s mening i dess vid förra Riksdagen aflålne Nåd.
Chef, derest han underlåter att, minst en gång i hvarje månad, på obestämda dagar anställa provisionel inventering r Panl-LAne hval-fvet, ausvaiig i sista rummet för den brist, sorn der kan uppstå ; f) Chefen och biträdande Corn missar ren i Låne-Afdelhingen, under gemensamt ansvar, vårda sknid-föi lnndelser-ne för lån till Stora Kopparbergs Bergslag på så kallade kopparsedhlr, samt för lån på jern och vågförde effecter, med da Lånen tillhörande våg-attester;. if) Chefen oell de biträdande Commissarierne i. Sedel-Contoret, under gemensam ansvarighet, vårda detta Gonloirs behållningar i lärdigskrifne sedlar, sedel-blanketter, sedel-papper, sedel-maculatu-r samt inlöste sedlar af håde äldre och nyai efor miila i rem; 11) Chefen och de biträdande Commissarierne i Låne-Ganzliet, under gemensåint ansvar, vårda Fastighetssamt Odlings-Låne-handlingarlie.. 3;o Gheferne skola hvar lör sig ansvara för arbetets ordnande samt göromålensbehöriga och öafbrutna gång inom hvar sim Afdelning eller Contoir, med skyldighet alt, lör befrämjande deraf, noga handhafva och» ingi Laga de eontroller och den tillsyn, som hvar och en af deim, eldigt Bedovisningsoch Tjenstgörings-ördningarne för samma Afdelningeller Contoir eller andre gällande Författningar, åligga; blifvande
Jag mitt hjerta det är j u ypperligt! » utbrast jag. tillstå, han görelse att för en så obetydlig anledning som en dagen gjorde, då han åter igen förargade m i g? Jag O c h han borde icke genom den dumma scenen hos polismästaren. ber er, tro icke hvarje Men man endast vara försigtig. när hjertat är med i flere väktaren, förarga honom för den förargelse han beredde möte. bort ropade tyrann, och ger ej utan vidare lille gigspelaren, kan förarga m i g. » tade hjertligt, ensliga skogsväg. » Ack! » min mig Jag tjenar för strängt klander. har tror bestämdt, den der grå eder för er underordnade. » Ja, derför stämde j a g möte med er här. vill säga, endast den grå, som man M r kallar H o n skratfrågade hon. vi här hafva ett ömt rendez-vous. » denna sanna kyskheten består icke deri att finna det dufvoögonen. denna löjliga a n b l i c k? » » Han och riktig och fördomsfri vackra barnet med de milda vid » H v a d iag ser der borta — —. » förknippadt med dylika oangenäma hågkomster genast, att j a g blifvit ond, o c h skyndade ändra det Hon » H v a r f ö r sätter ni på er en sådan likbjudarsedan antill o c h med polisen till mitt skydd. M e n får frågade j a g sjelf. J a g ville ej kompromettera m ö t e var något eget — öfver mitt ombuds envishet. Han märkte äfven ond? » m e d ett teleskop, var större än han ni sade — förtjenade en annan lön. Stolen stötte j a g omkull af förargelse bli ur som mot verkligen o c h mottog kikaren det, då j a g ej ville bereda eder ännu ett oangejag ni med Snart hade j a g öfvertygat mig, att hyllningen — » hyllningen åt skönheten » Detta » Kan Ha » Naturligtvis, då han ser oss tillsamman på I alla händelser icke, jag som instämt er för polisen utan den grå. visst i c k e! » må så v a r a. rättens vilja nödgades lyssna i rummet skrattade hand.
Jag säger dig, Myro, att hon i natt har stått vid min säng, stum och blek och hotande. Hon pekade på den lille för att påminna mig, att min missgärning skall straffas på honom ... - Hu, det var förskräckligt, sade Myro. Men det är väl endast en inbillning, kära Rakel. Annars vore det hemskt att vara i ditt grannskap om natten, när din moder återkommer. Vi skola låta lampan brinna intill morgonen. Jag törs icke mer vara i mörkret. Att ej din mor får ro i sin grav! Det måste då vara någonting gruvligt du har gjort, efter ditt folks föreställning, fast jag för min del tycker, att du endast älskat och blivit bedragen, stackars flicka. Men ha vi olja, Rakel? Tänk, om vi icke ha olja till lampan! - Jag vet icke. - Jag skall se efter, sade Myro, i det hon, nästan nykter av sin hastigt påkomna fruktan, steg upp från soffan, varpå hon nedkastat sig. Hon började leta på en hylla, belamrad med krukor och flaskor, hela och sönderslagna, men måtte icke funnit vad hon sökte, ty hon slog ihop händerna och utbrast: - Barmhärtige gudar! Vad skall jag göra? Icke en oljedroppe kvar. - Myro, hon söker icke dig, utan mig. Du kan sova lugnt ... O, Gud, Gud, var finner jag frid och förlåtelse? Bland människor icke. Mitt folk har förskjutit mig. Jag är utplånad ur Israel. Var barmhärtig, Herre! Jag flyr från människorna till dig. Jag lägger mig och mitt barn för dina fötter! Förskjut oss icke! Tag åtminstone den oskyldige till nåd! - Oljan i lampan räcker ännu en timme, sade Myro till sig själv, sedan hon undersökt lampan, varefter hon ånyo vände sig till vinkruset för att ur detta hämta kraft att övervinna sin spökrädsla. Men, kära Rakel, klaga icke så där! Det låter så hemskt, och jag känner vid dessa ord någonting inom mig själv, liksom om jag också vore brottslig. Prisade vare gudarne, det är jag likväl icke. Jag är uppfostrad till hetär och har levat glatt och muntert, men aldrig brutit emot gudarnes vilja. Jag har aldrig förorsakat mina föräldrar någon sorg, ty de känna icke mig och jag icke dem.
Stockholm den 28 Augusti 1834- Expeditions-Vtskotlets Förslag till und. Skrifvelse N.o 1t€. Uppläst och godkänilt hos Ridd. och Adeln den 28 Aug. i83.{. Piesle-Ståndet den 28 Borgare-Ståndet den 28 — Bonde-Ståndet den 28 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upphörande af den städerne Borås och Ulricehamn medgifna gårdfarihandelsrättighet. £Lagoch Oecon.-Utsk. N:o 14.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt om upphörande af den städerne Borås och Ulricehamn medgifna rättighet till gårdfarihandel^ idkande; och som en slik rättighet icke synes utgöra någon oskiljaktig del af stadsmanna-näringen, helst en sådan rättighets beviljande åt alla städer i Riket torde möta svårigheter och föranleda handelns flyttning från dess rätta plats, städerne, till landsbygden; en näringsfrihet hvarmed stadsboen och landtmannen måhända blefvo lika litet belåtne; alltså och då något skäl att bibehålla städerne Borås och Ulricehamn vid en dylik förmon, med alla andra städers uteslutande, icke kan hemtas hvarken från allmänna rättsgrunder eller från några serskilda inträffande ceconomiska förhållanden; hvartill kommer, att afsättningen af de producter, som beredt välstånd och förkofran inom den landsort, der dessa städer äro belägne, sannolikt är mindre beroende af den nu ifrågaställa handelsfriheten för Borås och Ulricehamn, än af allmogens gårdfarihandel och städernes fria försäljningsrättighet i andra städer; få hos E. K. M. Rikets Ständer i underd. anhålla, det E. K. M. täcktes i Nåder förordna, att den städerne Borås och Ulricehamn hittills medgifna rättighet, att idka gårdfarihandel, bör upphöra, dervid E. K. M. likväl i Nåder torde täckas tillse, huruvida, med afseende på de förluster Borås stad genom eldsvådan lidit, tiden för en sådan förändring ännu naå vara för handen.