Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi har de rikas vanor, de rikas bildning och förfinade behof, och de f attiges medellöshet att tillfredsställa alts ammans med. Vi är sl afvar af vår förmögna omgifning, vi är fångar i den. Hade jag insett detta tidigare, skulle du i folkskolan f ått l ära dig ordentligt arbete, nu är det för sent. ( g å r ) . EMMY. (går efter henne) (Salen ett ögonblick tom, sedan Elise v. Brinck och Alma Vahrman med handarbeten in från höger). ELISE. Aldrig hade j ag trott du var så bitter, mamma! Ja, men jag är ändå lite förvånad öfver att doktor Segerstedt inte kommer hem till julen, nu när vi alla är här på Sätra... ALMA. Han har annat att tänka på. Han följer med det engelska parlamentet... ELISE. Men h an sk a ändå hem till l andtdagens öppnande i börj an af j anuari. Några dagar förr eller senare... Han tar all tid si tt arbete grundligt. Jag känner honom, j ag. ELISE. ALMA. Äsch! han måtte ha blifvit tråkig med sin grundlighet. Det v ar h an inte för ett år s edan. ALMA. Sen dess har han fått så många viktiga ting att tänka på. ELISE. Du vet alltid så bra hvad han tänker på, Alma! ALMA. Å-ja, j ag intresserar mig för det. J ag brukar läsa h ans bref till fru Segerstedt. Vi sympati serar så bra, och vi ha talat mycket med hvarann innan han res te. ELISE. Talade han om sina pl aner för dig? ALMA. Ja visst, och om sin politik. ELISE. Vet du hvad, Alma, det tycker jag är komiskt. En karl ska håll a sina tank ar för sig sj älf i fruntimmerssällskap. J ag tycker mera om att gissa mig till hvad en man har för tankar och göromål, än att hö ra honom sj älf skvallra om dem. ALMA. Skvallra! Är det ett u ttryck ? ELISE. Ja. D et skulle pappa al drig göra. ALMA. Din far är en riktig t inpiskad gammaldags herre, som inte tro r oss f runtimmer om någonting.
Och då ds för Sökanderne förekommande, och af Commissarierne i Riksgäkls-Contoret uti deras i ämnet afgifne, Skrifvelsen bifogade Utlåtande, fullständigt utvecklade serskilda förhållanden och ömande omständigheter, efter Fullmägtiges öfvertygelse, billigt vis icke kunna lemnäs utan afseende, hafva Fullniägtige, delande de af Commissarierne yttrade åsigter, hemställt, att Kamereraren Löfvengren, Casseurerne Zengerlein och Westblad samt Bokhål larne Staf och Fritz, h vilka alla, med undanlag af Westblad 3 hvars biträde vid de för Credit-Sedel-rörelsen återstående göromål ännu några år torde erfordras, redan uppnått den ålder, att, i händelse de varit försedde med Fullmagter å sina tjenster , pensioner Lill samma belopp, som deras löner, säkerligen icke kunnat deni, vid afskedstagande^ förvägras, måtte, når de, i följd af Rikets Ständers beslut angående Credit-Seiel-tillverkningens upphörande, kommo att sine nu innehafvande tjenstebefattning»!* frånträda, få, såsom Exspectance-arfvoden, bibehålla de löner, sorn de för närvarande, enligt Riksgälds-Contorets Äflönings-Stat, åtnjuta , dock utan beräkning af den deruti vid sistlidne Riksdag beviljade provisionela tillökning; hvarjemte Fullmägtige anhållit, att, vid förekommande frågor om pension för någon af bemälde Tjenstemän, inålte få tillämpas de uti i5a §. af nu gällande Reglemente för Riksgälds-Conloret, i afseende på delta Verks Embetsc-cU Tjenstemäns pensions-rätt, stadgade grunder.
KronPrinsens förmälning; PresteStåndets Beslut, remitt. till Banco - 200 Utskottet, af BorgareStåndet, IX s 62 , af Adeln, ix s 73, af BondeStåndet, II s 1281. BancoUtskottets Utlåtande, VI 1. s i85 -—187, bif. af Adeln, IX s 238, af PresteStåndet, IX S24i, af BorgareStåndet, IX s 245. BiksdagsBeslutet, §. 18. Minnesvård öfver Prins Carl August, föranstaltad, I 1. s 39. MissgerningsBalken, om skärpning af det i 5 §. 4° Cap., stadgade straff. Motion, rernitt. till Lagutskottet, II s ia3o. Utskottets Utlåtande, VII 1. s 5p2 — 5g4» bif. af Adeln, ix s 45o, återrem. af BorgareStåndet, ix s 456, bif. afBondeStåndet, IX s 4^9, af PresteStåndet, IX s 475. Ytterligare Utlåtande, YII 2. s 900 — 902, bif. af BorgareStåndet, IX s 827. om ändring af 3 §. 4° Cap. och 4^ Cap. i; LagUtskottets Betänkande, Vili. s 597 — 600, bif. af Adeln, IX s 45o, af BondeStåndet, ix s 460, af PresteStåndet, ix s 475. örn förklaring öfver 4 §• 3 Cap. i. Se Drucken. om ändring af 2 §. 45 Cap. samt af öfverskriften till samma Capitel. Se Uppbördsman.
Men då detta mitt yrkande uti Ulsktn underkändes genom en ganska obetydlig majoritet vid anställd votering, får jag, som icke finner skäl att frånträda mitt yrkande, vördsamt anhålla om återremiss af betänk., då livad jag nu haft äran anföra torde få åtfölja detsamma. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag vill visserligen icke emotsätta mig den föregående lalarens begäran om återremiss medelst yrkande på bifall till detta betänk, , sedan detsamma redan blifvit af2lne Stånd återremit 24 H. 55 434 Den a8 April c. m. teradt, men jag vill blolt anmärka alt det enda vigtiga i denna sak är införandet af decimalräkning i myntet och låg myntenhet. Det finnes ingen tänkande man, som i 3:ne veckor vistats i ett land der decimalräkningen gäller, som ej inser densammas stora företräde och icke känner leda, ja nästan vämjes vid att återtaga det andra räluiingssältet eller det hos oss brukliga. Hvad åter angår mått, mål och vigt, så förhåller det sig dermed annorledes i den dagliga rörelsen; för geometriska calculer och dylikt är det föreslagna nya beräkningssättet ganska bra och vigt, men är deremot till den grad besvärligt för den dagliga rörelsen, som fordrar lätthet vid itu-delning af mindre qvantiteter utaf torra och våta varor samt alngods, all der det prisade nya decimalsyslemet i afseende å mått, mål och vigt blifvit infördt för lång lid tillbaka, behåller folket likväl, i sin rörelse, den gamla alnen, de gamla målen och den gamla viglen. — Jag ville blott nämna detta, för att anmärka, att likasom den Svenska alnen är indelad håde i verktum och decimaltum och vi således äga ett verkmått och ett decimalmått, är det godt och nyttigt att våra mål och vigter på samma sätt indelas, sedan icke mera flera slag, utan en enda enhet för hvardera blifvit bestämd. Jag anhåller att detta milt anförande må återremissen åtfölja. Hr Rosenblad, Bernh.:
Liksom naturen gifver menniskan sina hjerteförtroenden, gifver menniskan naturen sina. Flickan yppar sin varma, blyga bekännelse, som ingen vet af i hela byn, ingen utom vår herre, åt den ljusa björken och den mörka granen, åt alla de små blommorna och de blå böljorna. » Det fins en gosse, och han är min, Som är så vacker och glacj i sinn. Och han har lofvat mig ring och tro Och han ' skall bygga mig varmt ett bo. Och jag har lofvat med hand och mund, Att vara hans till min sista stund. Det skall du vpta, du ljusa björk; Det skall du veta, du gran så mörk. Det vill jag säga er, blommor små; Det vill jag säga er, böljor blå. Men tigen med det, I allihop, Att ej det kommer for snart i rÅp! Gud vet nog om det, som bor i skyn Men ingeg vet det i hela byn. » M^nga af dessa tankar äro. gamla, många af dessa motiv nötta; men det är just det största beviset på det ursprungliga och gedigna i Gellerstedts skaldekynne, att han gör möglade tankar skinande och 9krumpna ämnen friska och nya. Han är stundom föråldrad till innehållet, han är alltid ny i framställningssättet. Det förra lånar han ofta från andra håll, i det senare är han alltid sig sjelf och ingen annan. Hanratar de stereotypa naturföremålen, han tager hvad han ser. Derigenom blir hans diktning konkret och får färg. Han kan behandla många ämnen, som ingen annan skald skulle våga sig på utan att misslyckas. Han kommer oss alltid att tro på, att han sett och känt, hvad han skrifver, han gör alltid intryck af att vara ärlig och att dikta ur sig sjelf.
Emedlertid hade genom instruktion för indelningskommissarierne i Jemtland den 11 Juli 1685 det derstädes förut inrättade ryttarekompani blifvit ökadt till 100 man, på det sätt, att tväune rökar, svarande tillsammans till 30 dalers silfvermynts ränta, sammanslogos till utgörande af ett rusthåll sålunda, att der tvänne sådana rökar icke svarade till 30 dalers ränta, bestodes fyllnaden af räntan å andra lägenheter, och att, derest tvänne rökar så gode voro, att de något mera än 30 daler räntade, rusthållarne fingo öfverskotta orubbadt åtnjuta; hvarjemte och sedan allmogen i Jemtland låtit förmärka benägenhet att, under vissa vilkor, som egentligen åsyftade, att vid påkommande krig få blifva qvar i landet till dess försvar, och att åtnjuta hvad ryttarne i staten blifvit påför dt, det ständiga dragonehållet sig åtaga^ Kongl. Maj:t genom nådig resolution den 12 Augusti 1686 denna deras åstundan bifallit, och tillika medgifvit dem ständig besittningsrätt till de hemman, de åbodde, då de satte sina söner eller mågar till dragontjenst; och har härefter ett kontrakt med samtliga allmogen i Jemtland angående det vissa dragonehållet blifvit den 7 September' 1688 npprättadt och den 15 November påföljande året af Kongl. Maj:t konfirmeradt, uti hvilket kontrakt allmogen åtog sig att dragonehållet, till ett antal af 1.018 man korporalenoch gemena, uppsätta emot åtnjutande för hvarje dragon af 20 daler silfvermynts ränta, derpå hvar och en först hade att innehålla räntan af sitt eget hemman ecb undfå fyllnaden utaf regementsskrifvaren af andra räntor-, hvaremot allmogen ullofvadcs att regementet efter en sådan inrättning skulle bibehållas inom landet till dess försvar i krigstid, äfvensom att Kongl. Maj:t så ofta sådant nödigt funnes, ville sjelf gifva så mycket kläde som behöfdes till dragonernas beklädning; Och har först år 1770 detta inrättade dragonregemente, som var skyldigt att tjena både till häst och fots, blifv it förändrailt till lätt infanteri; hvarjemte till följe af K:gl Bth. lill ft.
_ ,S’ t a ds ni äktare: i Stockholm och Göteborg 150: — i de öfriga städerna 40: — För ordnanden och atilagningsbevis för städernas betjente, gevaldiger, u ppsyningsmän, packhusoch vågkarlar, stadstjenare, parmmätare, mätare, jernbärare, vindragare, åkare, timmeroch murkarlar, packare, politieoch exekulionsbetjenle, extra ordinarie stadsbetjente, med deras vederlikar, då de bafva lön på stat af 20 K:dr och derutöfver, förses med stämpel till 5 procent af lönen. För ringare skolbetjente, pedagoger, klockare, organister, sångare, kyrkovaktare förses fullmagten eller antagningsbrefvel, då lönen uppgår till 20 R:dr eller derutöfver, med stämpel efter lika grund, som vid andra ecklesiastika befordringar. Fullmagt, öppet bref eller resolution, hvarigenom någon tillägges titel eller namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, förses med stämpel enligt de grunder, som för lika läll här ofvan i § 3 äro stadgade. Doklorsbref, ulan aflagdt prof. 80: — Fullmagt för Kyrkoherde att vara Prost öfver egen församling 15: — Resolution eller fullmagt på tjenstebyte eller transport förses med stämpel till 5 procent af det belopp, hvarmed den lön, som er hälles, öfversliger den förra lönen. Afsked, då den afskedstagande hugnas med förhöjning å k-a ra k teren, förses med stämpel tdl det belopp, här ofvan för karaklersiullmagter stadgadt är. I stället lör de tillförene (ill Wadstena Krigstnanshus-kassa samt Amiralitetskrigsmans-kassan, vid befordringar och transporter, erlagda så kallade avancementspenningar eller befordrings-afgifler, skall en emot dessa afgifter, sådana de genom särskilda författningar blifvit lör olika stater bestämda, svarande förhöjning i den för full tnagler, konstitulorialer och förordnanden inom samma stater här ofvan stadgade stämpel fortfarande ega rum. § 5.
Konungen är vald af Svenska folket för att befordra landets väl, enl. den constitution, som blifvit fastställd; men R. St., som representera Svenska folket, äga, enl. grundlagarnas syftning, rätt att emot Regeringens missbruk af dess makt eller dess mindre afseende å folkets önskningar begagna det enda correctiv, som är i deras våld, att nemi. säga: få vi ej våra önskningar uppfyllda, så vilja vi genom minskade skatters beviljande söka tilltvinga oss bifall till hvad vi begärt. Deremot instämmer jag i hufvudsaken med denne värde talare och de öfrige ledamöter, som nu uppträdt emot Gr. Anckarsvärds motion om hemmantalsräntans försvinnande; ty jag tror icke det låter förena sig med vårt samhällsskick att, för närvar., upphäfva hemmantalsräntan , hvaremot jag tror, att det är den egentliga bevillniugen, som mest trycker landtbruket, och att det vore Den 5 Februari. a53 önskligast om man med något hopp om framgång kunde taga i öfvervägande sättet för dess nedsättande. Hr Frih. o. Landtm, frågade, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades ja. Ilr Frih. o. Landtm, yttrade,’ att ehuru flera med hvarandra sammanhängande frågor till discussion pä en gång varit föredragna, måste han likväl vid proposm å remiss framställa propos. å hvar och en af dem särskildt, och hemställde alltså, om R. o. Ad. behagade till StatsUtsk. remittera Frih. af Nordins motion, angtde undersökning, luiru hemman tals-räntan blifvit ålagd att af jorden utgöras samt om nämnde räntas upphörande. Ropades ja. Uppå derefter framställda propostr, blef dels remiss till StatsUtsk. besluten, dels comrmmication med de öfriga RiksSt:n beviljad af Gr. Anckarsvärds motion N:o i, om hemmantalseller extra-ordinarie-räntans upphäfvande. Likaledes blef remiss till BevillntsUtsk. besluten och communication med de öfriga Stånden beviljad af Gr.
Ridder skaf et och Adeln. S. D. Vid föredragning af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 8 och 11 dennes bordlagda Utlåtande N:o 21, i anledning af dels återremiss i vissa delar, dels Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i andra delar af Utskottets Betänkande N:o 7, innefattande yttrande ej mindre öfver Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om förnyad författning rörande utskrifningssältet och inrättningen af allmänna Beväringsmanskapet, än ock öfver enskilda motioner i samma ämne; blefvo Utskottets hemställanden rörande §§ 54, 55 och 57 i Utskottets Författnings-förslag af Ridderskapet och Adeln bifallna; och ansågs Utlåtandet i öfrigt ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Efter föredragning af Vällofliga Borgare-Ståndets den 11 dennes bordlagda Protokolls-utdrag N:o 585, med inbjudning till Med-Stånden att instämma uti Borgare-Ståndets beslut rörande 105:te punkten i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 125, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvudtitel, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, med vidblifvande af förut fattadt beslut, berörda inbjudning af sid. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets nedannämnda den 11 dennes bordlagda Memorial och Betänkanden, nemligen: N:o 148, i anledning af återremissen å 20:de och 22:dra punkterna i StatsUtskottets Utlåtande N:o 120. Lades lill handlingarne. N:o 149, Prot.-Utdrag den 15 Augusti i860. 647 N:o 449, med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om statsbidrag för iståndsättande af Linköpings Domkyrka. Voterings-propositionen godkändes.
Slabsoch BankoUlskoltens Belänkanden, Memorialer och Utlåtanden rörande anmärkningar vid Utskottens Utlåtande i anledning' af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition om ytterligare anslag utaf allmänna medel till Götha Canalbyggnads fullbordande, så vidt den rörer ett förskott af 100,000 R:dr. XX. B. 170. A. 172, 319. XXI. B. 245. XXIII. A. 17. R. 318. U. 319. XXIV. R. 8. A. 66. XXV. E. i5. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Myntvärdets upprätthållande, med flere i sammanhang dermed till Utskotten remitterade enskilde anföranden i ämnet. XXX. B. 109, 167. XXXI. A. 69. A. 172. XXXII. i*3, 246. XLII. LVIII. B. 396. LIX. E. i59. LXV. A. 432. — angående nödige provisoriske åtgärder, innan Silfverutvexlingen kan företagas. XXX. B. 109, 167. XXXII. LIV. A. 3. LIX. E. 159. *— angående Bankens öfriga förhållanden lill Staten, jemte hufvudgrunden för Ban - 56o kens lånerörelse. XXX. B. 109, 168. XXXII. Å. 116, 246. XLII.U. 5o. XLV. A. 36q. XLVI. A..8. A. 69. A. 119. A. 171, 235. L. B. 68. LIX. E. 15g. Statsoell BankoUtskottens Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden angående nödvändigheten af ej mindre åtskillige Grundlagsförändringar, än ock en förbättrad, lagstiftning för Banken. XXX. B. 110, 168. XXXII. Å. 170, 246. XLII.
Hypotheks-föreningarne medgifva en längre preskription, än som finnes i lagen, blifver den gällande, likasom om den enskilde medgifver det, och således icke vill begagna sig af den preskription, som i allmänna lagen finnes stadgad. Skulle deremot icke något serskildt stadgande i afseende på Hypolheksförenings-obligationerne uti allmänna lagen förefinnas, har Gr. Lagerbjelke rätt deruti, alt lagen äfven skall på dem tillämpas. Hvad beträffar 5:te §:n, om hvilken tvist upstålt emellan Gr. Sparre och Hr Carleson, tror jag att Gr:n begått eli misstag, då han yttrat att det vore fråga om flere löftesmäns förbindelser, ty här är endast talat om flera galdenärer, hvilka iklädt sig förbindelser, en för alla och alla för en. För min del tror jag icke att den åsigten gjort sig gällande i lagskipningen, att, derföre att man icke bevakat sin rätt hos den ene, skall man icke ega att utbekomma hela fordran hos de öfrige. Jag hoppas och önskar, att en så beskaffad princip icke må göra sig gällande i lagstiftningen, och jag tror, att dä en eller flere gäldenärer, en för alla och alla för en, iklädt sig förbindelsen, borgenären kan utkräfva hela sin fordran hos den ene af dem, äfven om han underlåtit att bevaka samma fordran hos den andra eller hos någon af dem, som ingått dylika förbindelser. Då således genom denna § en ny princip i lagskipningen skulle göras gällande, kan jag icke annat än instämma med Hr Carleson tili hans begäran om afslag å denna del af §:n. Gr. Sparre: Med ordet gäldenär i 5:te punkten förstås icke allenast, om flere gäldenärer äro såsom sådane skrifne, utan äfven om flere löftesmän åtagit sig alt ansvara för en' gäld, i hvilket fall dessa löftesmän äro gäldenärer. Ordet är således passande så väl för de ena som de andra.
P. 874. — om Statsoch BevillningsUtskottens Betänkande, angående en af hvarje mantalsskrifven person årligen utgående 413 afgift till veneriska smittans hämmande, P. 374' — om punkten uti Statsoch BancoUtskottens Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande rörande Rikets Penningeväsende. P. 612. — om remisser: af Friherre Cederströms anförande rörande meddelande af lån å utifrån införskrifne artiklar, hvilka här i Riket förädlas och exporteras; af Herr Hjertås motion angående förändring i nu gällande ej mindre beläningssätt än beläningsvärde å guld och silfver i Banken; af Friherre Wrangels motion, att alla nu i omlopp varande Bancosedlar måtte inom en viss bestämd tid af Banken inlösas, samt nya sedlar, i de gamlas ställe af Banken utgifvas. ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns: Sept. 2 A. om Statsoch BancoUtskottens Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande rörande Rikets penningeväsende. P. 3. — om remisser: af Hr Montgomeries sednare anförande rörande återläggande af Herjeådalen till Gefleborgs och af Jemtland till WesterNorrlands Län; och af Herr Silfverbergs anmärkningar vid gjord motion om lån å utifrån införskrifne artiklar, hvilka här i Riket förädlas och exporteras. P. 83. — om BancoUtskottets
Jag har trott mig hos de flästa af della aqtmngswärda ständs medlemmar förmärka en liflig känsla af nödwändiqheten, akt genom ett kraftigt och skyndsamt bidrag till fäderneslandets förswar »ndcrstödia war äldrjge Konungs, wär ädle Furstes stolta Swenjka nationen hedrande spräk, hwarigenom Ei?ropas flere niäglige fridsförstörare blifwit underrättade, alt, ännu existerar, svensk jord, hebodd af bewäpnadc Swenskar Den - Den iZ Naji. 189 Denna kanske i för den oförmodade underrättelsen, har blifwir annu mera imponerande genom de» deraf följande erinran, an i spetsen för desse Swenffar star, den furste, som sa ofta med framgång, eldat och wägledt krigares mod, Möjeligen har desse mäktige magters föragtfnlka beräkning af wäp styrka och wäre warde, warit föranledd as följande resonncmcNt.
Jag lemnade dem hos Ida och undrar nu hur det skall spänna åstad. Sedan gingo vi på kyrkogården. Axel kom efter. ”Jag ville komma för att säga att jag tror jag hade orätt.” ”Men det påstår jag deremot att ni inte hade. Ni förstod mig alldeles.” ”Jag hade orätt deri att jag blef ond.” ”Det undgick mig alldeles.” (Jo jag tackar! Och jag sade ändå åt honom att han icke behöfde komma igen!) Ida frågade mig hvad jag tycker om hans ”skrifter”. ”Han är grön.” Hon talade om att han borde skaffa sig en fast plats och förtjena penningar, ty ekonomin vore en så vigtig sak. ”Det säger ju alltid Ernst Ahlgren.” ”Det har jag sagt till honom också.” När vi kommo till prestgårdsluckan och jag sade god natt, erbjöd han sig att följa mig hem. Jag tackade. ”Tycker ni icke att det är genant att gå med mig för kryckornas skull?” frågade jag under det vi gingo framåt kyrkogårdsgången. ”Hur kan ni ställa någonting sådant i fråga? ”Det vet jag många af mina bekanta som skulle tycka.” ”Det vore bra lumpet. Jag vet icke ens hur ni vågar göra mig en sådan fråga.” ”Åh, jag är icke alls rädd. Nu vågar jag säga hvad som helst.” Under vägen hem talade vi om hans arbeten, att de äro så omogna. ”Jag tror att jag borde hålla upp att skrifva ett par år,” sade han då vi kommo till trappan. ”Det tror jag med.” ”Om man skulle gå in vid en bank?” ”Ja gör det.” ”Men det tror jag ändå inte att jag vill.” ”Hvarför det.” ”Jag vill föra zigenarlif.” ”Mans vilje mans himmelrik.” ”God natt.” Den 7de kom Axel i bokhandeln på vanlig tid. Jag hade ju föregående qväll varit nog oförsigtig, eller rent ut – dum att lemna honom slutet af ”Informatorn” till genomläsning. Jag visste nog att jag riskerade att bli utskrattad, men jag var i min upprörda sinnesstämning besluten att sätta allt på ett kort. Med ett ord jag ville säga honom att han endast behöfde räcka ut handen för att af mig omfattas med en äregirig moders hela intresse.
Ett draget svärd skall gå igenom honom, och svärds blänkande, som honom skall bittert varda, skall med förskräckelse gå öfver honom. Intet mörker är, som honom skyla må; en eld skall förtära honom, den intet uppblåst är; och den som qvar blifver i hans hyddo, honom skall illa gå. Himmelen skall uppenbara hans ondsko, och jorden skall sätta sig upp emot honom. Hans säd i hans huse skall bortförd varda, förspilld uti hans vredes dag. Detta är en ogudaktigs menniskos lön när Gudi, och hans ords arf när Gudi. Job svarade och sade: Hörer dock till min ord, och låter säga eder; Hafver tålamod med mig, att jag ock må tala; och görer sedan spott af mig. Månn jag handla med en mennisko, att min ande icke skulle härutinnan ångse varda? Vänder eder hit till mig; I skolen förundra eder, och måsten lägga handena på munnen. När jag tänker deruppå, så förskräckes jag; och ett bäfvande kommer uppå mitt kött. Hvi lefva då de ogudaktige, varda gamle, och växa till i ägodelar? Deras säd är säker omkring dem, och deras afföda är när dem. Deras hus hafver frid för räddhåga, och Guds ris är icke öfver dem. Deras oxa släpper man till, ock missgår icke; deras ko kalfvar, och är icke ofruktsam. Deras unga barn gå ut såsom en hjord, och deras barn springa. De fröjda sig med trummor och harpor, och äro glade med pipande; De varda gamle med göda dagar, och förskräckas som nogast ett ögnablick för helvetet; De dock säga till Gud: Gack bort ifrån oss; vi vilje intet veta af dina vägar; Ho är den Allsmägtige, att vi honom tjena skole? Eller hvad kan det båta oss, om vi löpe emot honom? Men si, deras ägodelar stå icke uti deras händer; derföre skall de ogudaktigas sinne vara långt ifrå mig. Huru varder de ogudaktigas lykta utsläckt; och deras förderf kommer öfver dem? Han skall utskifta jämmer i sine vrede.
Då värdet å filar, hvilket i gällande tulltaxa är upptaget till 1 r:dr 12 sk., vid anstälda särskilta profvägningar befunnits icke j medeltal öfverstiga 56 sk. skålpundet, lärer en nedsättning i införselstullen från 6 till 4 sk. deraf vara påkallad. Till förekommande deraf, att under rubriken fingerborgar och svringar må kunna, mot den derå stadgade afgift 16 sk. skålpundet, införtullas sådana af guld och silfver, föreslås så väl tillägg af orden »af andra ämnen än guld och silfver» som ock en i följd deraf erforderlig ansedd nedsättning i tullafgiften till 12 sk. skålpundet, utgörande 25 procent å värdet af de öfriga slag, som allmännast i handeln förekomma.