Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser icke destomindre motionen vara alldeles på sin plats, och i rätta stunden framkommen. Fråga har upståtl, huruvida R. o. Ad:s beslut hade bordt tagas i betraktande eller icke; men om också i den underd. skrifvelse, som vid sista Riksdagen framlemuades (ill K. M., detta beslut icke fanns omnämndt, och hvilket, i likhet med PresteSt:s, innefattade det förbehåll, att förslaget skulle utgöra ett helt, så står dock fast, att detta beslut blifvit faltadt af två Stånd, och att dessa två Stånd hafva samma rätt, som de begge andra, hvilka stannat i ett motsatt beslut, och man måste, efter min öfvertygelse, vara förblindad af en bedröflig ensidighet, då icke ens positiva facta kunna bevisa riktigheten af denna motion. En värd talare har sagt, att det vore tid, att låta de räntegifvare, som 1111 utgöra sina räntor till räntetagare, komma till samma rätt som de, hvilkas räntor äro kronan behållne. Det är sannt, alt sådant vore en stor fördel; men det blir icke detta Stånds fel, om dessa fördelar icke snarligen komma ifrågavar:de personer till godo, utan det blir deras målsmäns fel, som icke tillse, att ej sådana åtgärder vidtagas, hvilka aflägsna deras skyddslingar från det önskade målet. Detta Stånd har visserligen icke lagt något hinder i vägen, för att snart hinna ett sådant mål, sä framt billighet och rättvisa iakttagas. Det är icke eller alldeles så gifvet, som den förste talaren påstått, att dessa förmåner alltid tillkomma de räntegifvare, hvilkas räntor äro kronan behållne. Om också ett sådant förhållande eger rum i afseende på forsellön, så inträffar det likväl icke i afseende å räntorna. Ty det är bekant, att dessa räntor ganska ofta upsägas af kronan; åtminstone är detta händelsen i Stockholms län. Man har såsom ett serdeles kraftigt skäl emot motionen framställt, att en delegation af R. St., med anledn. af den ifrågavande åtgärden, väckt åtal mot Konungens rådgifvare. Detta beklagliga factum lärer lika litet vara okändt för oss, som för någon annan.
Pastor Efter skedd utlysning d. 20 Januarii 1811, sammanträdde denna församlings innevånare d. 27 därpåföljande, då socknemannen Anders Ersson i Gribäcken, hvilken nu, fastän oskyld, nära 1 år i sitt hus haft, födt, klädt och vårdat et af framlidne soldaten Berggrens barn, sonen Jonas, till-kännagaf, at han ej längre kunde härmed fortsätta, (emedan han emot-tagit et annat barn af sin slägt, stadt uti samma nöd, som det ofvan-nämnda), och hemställde han till församlingens behjertande dess nöd, lemnades till beslut, i hvad befattning man skulle gå med detta arma barnets upfostran, hvilket ej kunde återlemnas till en utfattig moder, som har flera små och värnlöse at försörja. Församlingens innevånare, som med tacksamhet och aktning erkände Anders Erssons välgörenhet emot detta barn, ville nu ej lämna det hjelplöst, och utfäste sig, at af fattig-cassan, tills vidare, månadteligen betala den, som barnet sig an-toge. Härvid företrädde soldaten Sik, och förklarade sig villig, at emot-taga, föda, med nödtorftiga kläder förse, redeligen uptuckta och undervisa detta barn, emot betalning af 2 Rdr Rgdsmt i hvarje månad. Församlingen ansåg detta tillbud antageligt, mot förbindelse å soldaten Siks sida, at fullt svara emot sin plikt såsom fosterfader och församlingens goda afsigt. Dock skulle detta anord(ning), till en början ej räcka för längre tid, än [till] nästkommande Maii månads början. Sluteligen hemställde Anders Ersson i Gribäcken till församlingens godtsinnande, om de icke ville bevilja honom något, till ärsättning för den kostnad han på detta barn användt, och beslöts at 10 Rdr Rgds skulle honom utur fattig-cassan gifvas. In fidem protocolli Carl Hallgren v. Pastor År 1811 d. 3 febr., inträdde efter pålysning Stora Malms socknemän i socknestugan, då följande mål förehades:
Men då detta inträffat efter den tid, denna berättelse omfattar, har ock denna förökade del af Länet hvarken tagits i beräkning vid de bifogade tabellernes upprättande, eller blifvit, i öfrigt, i denna berättelse innefattad. Så mycket må endast vara nämndt, att desse orter äro belägne i nordvest från Piteå Stad, Arvidsjaur på i5 och Arjeploug på 231 mils afstånd, och att deras förläggande lill detta Län var i alla afseenden lämpligt, och för dem beqvämligare, samt att dessa förbättrade fölhållanden jemväl blifvit, ehuru detta tillhör en ännu sednare lid, ökade genom en regulier postgång till och ifrån dessa ställen. Till Länets geografiska fullständighet erfordras nu endast, alt gräns-linie emellan Westeroch Norrbottens kustland, sorn år i832 uppgicks, fortsättes genom, eller rättare utmed desse Lappmarker upp mot Norrska gränsen. 2. Innevånare. Folkmängden utgjorde 1831, i kustlandet, tillhopa 37,986 personer och antogs i Lappmarken, der Mantalsskrifningar icke hållas, till 4'700> 3 Bifogade Tabell utvisar, att folkmängden, år 1836, upgick, inom kustlandet, till 8,827 männer och 9,672 qvinnor, samt af Mantalsfrie till 9,948 af manoch 10,733 af qvinkönet, eller tillhopa med Lappmarkens befolkning, som då kunde antagas till 5,000, en summa af 44>!8o inenniskor. Sorn nu totala folkmängden i Länet, år i83i, utgjorde 42,636, har den, på dessa fem år, förökat sig med endast 1,544 personer, då den deremot, under lika lång tid, år 1831, hade tilltagit med 4.037 själar. Som någon farsot icke härjat i Länet, så måste denna förminskning i tillväxten tillskrifvas missväxterne och utvandringar, hufvudsakligast till Norrige. I öfrigt är denna minskning i folkmängden, för närvarande, en ren vinst, emedan Länets tillgångar redan äro nog knappa för de inbyggare, som der nu finnas.
Utom annat, hvilket ej hörer till det ämne jag nu vill hafva den äran framställa, anmärkte jag, att Utskottet förblandat Båtsmansfördubblingen med Vargerning, hvilken sednare, såsom Rothållarne påtvungen, ehuru icke i något KnekteCou - 472 Den 15 åprit. tract åtagen , jag hos Riksens Högloft. Ständer hade föreslagit tilt indragning, efter då ännu påstående krigs slut. Jig upplyste den högst betydliga skillnad sorn var emellan dessa onera , att BåtsmansRotarne , i deras Contracter med Kronan, förbundit sig till Fördubblingens uppsättande i krigstider, och af sådan anledning blifvit sammansatte af ett dubbelt antal Hemman, och stundom deröfver, emot SoldatRotarne, i hvilkas Contracter or^ det Vargerning icke ens finnes, än mindre något åtagande att den utgöra. Ölyckan hade velat, alt ingen af Utskottets Ledamöter kände Båtsmanshållets Contracter och sammansättning: hvarföre Utskottet, i saknad upplysning derom, begick defe misstag, att föreslå Båtsmans-fördubblingens indragning, lika med Vargerniugens. De af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, sorn gjort anmärkningar vid Utskottets Betänkande, hegärde återremiss, men en stor plural i 16 äskade votering om återremiss, eller B 'tänkandets antagande utan förändring. Den anställdes och utföll för sednare meningen» Jag vill ej dömma, örn ögonblickets kraf gjorde nödigt att antaga Betänkandet, utan återförvisning eller förändring, men påföljden deraf blef den, sedan de öfriga respectiva Stånden sig häruti förenat, att Båtsmans fördubblingen indrogs och försvann , hvarigenom Riket förlorade uti Krigstider ett antal af icke mindre än 3285 Båtsmän, beklädde och utrustade af Den 19 Apnl. 473 Rotarne till sjötjenst. Jag under-(äller Riksens Högloft.
Nästan alla de talare, som uplrädt emot Utsk:s Betänk, hafva visat sig vara så angelägna om Kungsordets helgd och så ömma om Konungamaktens anseende, att jag bör tro rojalisterna i dag vara i fråga om bränvinsbränningen lika mångå, som antirojalisterna voro i Onsdags i fråga om Tull-lagstiftningen. Kunde det nu lyckas mig öfvertyga Rojalisterna för dagen, att den rätta bränvinsrojalismen är den som jag försvarar, och som åsyftar icke att binda utan att frigöra Konungens beslut i bränvinslagstiftningen, så hoppas jag på framgång. Det är för att kunna bibringa mine värda motståndare en sådan öfvertygelselse, som jag begärt ordet. De talare, som yttrat sig på den motsatta sidan hafva farit ut emot den öfverdrift, som dikterat Utsk:s Betänk. En af dem har, örn jag rätt minnes, till och med sagt att det vore en produkt af fanatism. På det att deras ovilja icke må drabba orätta personer, bör jag säga att ingen adelsman mer än jag inom Utsk. har talat för Betänk, och att jag således är den skyldige. Det har äfven blifvit antydt att man kunde af förevande Betänk, se hvad som skulle blifva af bränvinslagstiftningen för framtiden. Derå bör jag svara att detta Betänk, är vordet åtminstone af mig tillstyrkt, utan afseende på berörde lagstiftning, endast med hänseende till den fruktan för hungersnöd, hvilken jag hyser, ifall sådana åtgärder icke vidtagas, som Utsk. föreslagit. Rörande bränvinslagstiftningen för framtiden, är jag mera liberal än de stora bränvinsbrännarne måhända skulle önska. Saken bör emellertid betraktas både ur samhällsrättens och Statsklokhetens synpunkt på sätt hon äfven blifvit af mine värde motståndare behandlad. Deras hufvudskål har varit att Kungsordet brötes om bränvinsbränning i April månad förbjödes. Detta Ben 4 Februari e. m. 351 skäl bör följaktligen först skärskådas.
Och förklaringar i detta ämne, att, med afseende å Rikets allmänna ställning, bestämma både sättet och tiden för denna Dess Nådiga pröfning underställda frågas afgörande, enär Kongl, Majit i sin vishet anSer Bergsharidteringens sanna fördel det fordra; Iså troddé Utskottet Sig icke äga anledning, att till ny pröfning upptaga detta mål, utan böra tillstyrka, det saken måtte förblifva vid hvad då redan var tillgjordt; Men sorn den önskade åtgärder, i anledning af hvad sorn redaft för längre tid i detta afseende blifvit heiristäldt, ännu icke följt, finnér Utskottet anledning att tillstyrka, det Riksens Höglofl, Ständer ville förnya denna Deras underdåniga anhållan derom, att Kongl. Majit ined afseende å Riksens Ständers vid flere Riksdagar yttrade underdåniga önskan, täcktes fatta Dess nådiga beslut, till befrämjande af eri friare Tackjernshandel, Dock Varder detta Riksens Höglofl, Ständers eget upplysta ompröfvande vold* Bess. och Ekon. Etsk. Betänkanäen. 191 Satnligen understäldt Stockholm dett 10 Februari 1818. N:r Riksens Höglo fl. Ständers Allmänna Besvärs* och EkonomiZJtskotts Betänkande, i anledning af väckt fråga Ont förbud emot införande af utländskt spunnet Bomulls* garn* Tm detta Utskotts handläggning har Vä!lofl, BorgareStåndet, genom ProtocollsUtdrag af den 2 sistlidne månad remitterat Herr Lindes i Ståndet upplästa Memorial om förbud mot införsel af Utländskt spunnet Bomullsgarn. Såsom skal till denna motion haf Herr Linde anfört: ilo Att sådana yrken böra befordras* hvilka af Ovinnokönet, till och med i MedelClassen, kunna öfvas, såsom icke gifvande en ringa vinst på Handelsvågen, i anseende till Coursens fällande, och såsom medverkande att afhjelpa de brister, hvilka genom sysslolöshet uppkomma; 2:0
Hvad angår arfvodena åt HofCantzlerens ombud, så åro de, i enlighet med hvad Grefve af Wetterstedt yttradt, ej annat ån en ersättning för nödige Correspondance kostnader, och tjensterne besättas i den anda , att dessa befattningar grundas på medborgeligt arbets-nit. Hvad angår, att på SundhetsCollegii Stat åro föreslagne 1,112 R:dr för danande af Barnmorskor, så år vigten af detta ämne inom Utskottet så erkåndt, åtminstone inom Bondeoch BorgareStånden, att ej någon förändring kan vara att vänta. Att på annat ställe medel icke finnas dertill, kan utrönas af Herr von Veigels yttrande, som begärt ökning af enslagen. Detta gåller äfven, i afseende på anslaget till döde kroppars besigtning. Fern års erfarenhet har visat, att kostnaderne dertill årligen öfvergått 3o©o R:dr; att då göra någon nedsättning, lärer vara omöjligt. Hvad angår Actuarien och Betjeningen uti Götha HofRått, så år det en Ben 5 Julii f. m: glömska af StatsUtskottet och Riksens Ståndet år i8i5 sorn vållat att de ej erhöllo löne—tillökning, men som HofRåtten ej derom gjorde påminnelse 1818, kan ingen ersättning beviljas» men lÖrle-förhöjningen år nu uppförd på Stat, Hvad angår anslaget för ljus och Skrif-materialier, så år det en följd af behofvet, hvilket visserligen till en stor del uppkommit genom derk stora mångcien af ExtraOrdinarier. Men sorn detta nu genast ej lärer kunna ändras, tordé anslaget få stå qvar såsom effectiFt grundadt pä behofvet. Sluteligen torde jag få tillägga, atty då discussionen visat, att åsigterne åro så delade, att somlige begärt tillökning, andre minskning i anslagen, synes det, som StatsUtskottet träffat, troligen vara det råtta. En återremiss skulle ej tjena till något; åtminstone tviilar jag derpå.
Berthilsson utan äfven hans förfäder i 4 led såsom Svea Rikes Råd; hvadan om desse af Lilliehöökska slägten inlemnade uppgifter skulle tillerkänn s obegränsad gilltighet, någon ätt JYt 66 aldrig skulle funnits, utan hela Lilliehöökska slägten, på grund af härkomst från Svea Rikes Råd, inrymts i 2 dra klassen under JU 1; men, på sätt motionären omförmäler samt Ridd. o. Adelns Protokoll utvisa, underkastades de inkomna koncept-genealogierne en noggrann jemförelse med öfrige befintlige officiela handlingar, tillfölje hvaraf, hvad Lilliehöökska slägten angår, Svea Rikes Råds titelen uteslöts på de nu befintliga officiela genealogierne vid icke mindre än 6 af slägtens förfäder, och deribland Brynte Berthilsson, om hvilken sednare det endast finnes antecknadt att han i en likpredikan blifvit kallad Svea Rikes Råd.
Enligt räkenskaperna utgjorde krigs-arkiv-fouden vid 1856 års slut 1,650 R:dr. § 2- Under år 1856 hafva på militiae-boställs-kassans bekostnad karakters-husen med dertill hörande källare vid 26 boställen blifvit iståndsätta med en kostnad af 5,561 R:dr 24 sk. 1 rst., hvarförutan denna kassa under året lenmat inqvarterings-penningar åt 114 löntagare, hvilka saknat karakters-hus å jnnehafvande boställen, med ett sammanlagdt belopp af 8,291 R:dr 24 sk. Fondens säkerhets-handlingar befunnos, vid anställd inventering, i behörig ordning. - 83 — 9:o Invalidhus-fonden, Sedan Rikets Ständer vid 1847—1848 års riksdag bifallit Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående Invalid-inrättningens å Ulriksdal upphörande, med dervid af Kongl. Majit fästadt förbehåll, att invalidhus-fondens tillgångar fortfarande finge förblifva till Kongl. Maj:ts disposition, har Kongl. Majit, genom nådigt bref den 18 December 1849, upplöst Direktionen öfver nämnde inrättning, samt till Kongl. Krigs-kollegii förvaltning från och med 1850 öfverflytta! de medel, som dittills varit till Direktionens vård öfverlemnade. Enligt Kongl. Majits för hvarje år meddelade beslut utgår en del af dessa understöds-medel till Arméens och en annan del till Flottans afskedade personal. Såsom ersättning för de till denna fond förut ingående, men, enligt Rikets Ständers beslut vid 1850—1851 års riksdag, till stats-verket indragna inkomster af hemmans-räntor och arrende-medel, har fonden från och med år 1852 åtnjutit ett å riksstatens 9:de liufvudtitel uppfördt kontant anslag, som för år 1856 förslagsvis beräknats till 25,140 Ridr. Räkenskaperna, som ännu icke undergått granskning uti Kongl. Kammar-rätten, utvisa följande förhållande: Debet. Balans från år 1855:
Fö; brvrelftn stall umgällas nied roy R d. dä er och skriften confiscecas. Härwid göres den anmärkning: i:o Att det som till pennan försattas i afsigt att till trycket befor, dräs, är nödwändigk öswerlagvt; 2:0 akt att gäckeri as det som alla Christna Samhällen wörda, ar straff» wärdigr, om det ock yttrades med mindre klara ut, »ryck. Af denna anledning förestår jag att redaktionen as nämnde moment kynde bliswa as följande or, dalydclse; Gäckeri af den Allmänna GudSljensien, Guds Ord och Sacramenten. Förbrytaren straffas med ros R:d. böter, och afbedje sitt brott vffeineljgen i Församlingen. Gör han drt andra gängen warde sörwist Riket. Skriften confisceras. Dä gäckeri af det som kräswcr högaktning och wördnad, nämligen: Gudstjenst:», Guds Ord och Sacramenten icke är mindre särande än smädelse,, hwil» ket brott allmänna Lagen anser med dödsstraff böra umgällas, lärer den medelwäg i bestraffninqssäkket jag sökt följa, icke wara helt och hallit förkastelig: Likwäl är jag längt ifrän att hysa den sjelfkärlek, som ansir egna meningar för de rättaste; jag har endast rädsrä - s24 Den 8 December. gar min warma känsla för Religionens helgd, tvid ytt trander af deps mina tankar. Herr bilsrstonskvlsis, ^listers. Jag utbeder mig Riddcrlkapet och Adelns tålamod akt afhöra naara enmärkningar lag yar att framföra. I den förestagne Tryckfrihets Förordningen star akt StutsRädets Prorocoll e> kunna rist trycket befordras, väg» ta-l de kill granskning i Csnstilnrions«Ulskoltet sörewarir. Sedan det nu synes wara Riksens Sländers mening, alt icke cn Ledamot af ConstitukicnS'Utskottet skulle fa upgismä de förseelser han hos Stars.
BruksJdkaren, för agd och modfälld i saknad! hopp om afsättning, Närings Jdkaren, ej mera sorgfri, pä den tld, dä han stal fatta beslut, at in, skränka eller utwidga desi handtering; ända til Lörängsoch Tionde tagaren, finner sig densamma i wäntan pä skörd, efter nedlagda mödor och för bewist nit. Med. et ord! Alla och deribland den bemma warande brödren hafwa enahanda och samma begär, som betz ifrän bygdernc här inställde eller ock hit utskickade, spitsat pä frihet, medborgerligt sjelfbestånd och säkerhet, förrttsedt och befästad! til allmän trefnad i Grundlagen, som jag tilönskar o§ et öfwer wära bedrifter allena mägtigt beskydd för Riksens Högloft. Ständer, at samhällig! snart författa. Begärdes pä bordet. Friherre burell, Knut, hemställde om icke Llecroiswalet mätte företagas i eftermiddag, pä detz Den 10 Maj. 73 det Lonstitutions Ntffottet skyndsamt mätte wäljas och komma i werksamhet. Ropades Ja och Nej. Friherre 8tael von kllol8tein, LoriitL I^uclviZ. anmälte sig att tala; men uppä af Herrton och Landtmarffalkenbegärd, och af Friherre Ltaet von Illoi8tein lemnad uplyslling, at det han ärnade yttra icke egenteligen ägde gemenskap med den nu wäckta fräga om tiden til LlLcror8 - wal, afftod han ifrän rättighet at mr tala, emot Herr L»ron8 och Landtmarffalkens honom gifna löfte, att i nästa plenum sitt yttrande anföra.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle förevar, punkt af Utsk:s utlåt., ropades starka nej, blandade med några ja; i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda lill densammas återremitterande, samt då härvid ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, förklarade, det han funnit denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. Vidare upplästes: 2:dra punkten, ang:de, nådarsoch bcgrafningshjelps-bcsparingarne. Hr von Hartmansdorff: Under öfverläggning om den förra punkten har man äfven anfört de skäl, som tala för ålerrcmiss af den sednare. Dertill kommer ännu något, som jag icke har hört här anmärkas, nemi. att för Statens högsta embetsman, äfvensom för Statens ringaste tjenare ingen begrafningshjelp äger rum. Stats-rådets ledamöter äro derifrån befriade och likså vaktbetjente. När man finner denna inrättning oriktig för Statens högste och lägste tjenare, hvarföre är den då riktig för dem, som befinna sig midtemellan dessa? Månne icke en livar af dom kan med skäl säga: jag vet icke hvarföre jag skall behandlas hårdare än vaktbetjeningen; jag vet icke hvarföre Konungens rådgifvare skola behandlas bättre än jag, när hvar och en af oss gör skäl för sin lön. Jag anhåller vördsamt att R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt likasåväl som den föreg:de, ty det är säkert att de Hesta icke dö i tjensten och att de således förlora den begrafningshjelp, som de hafva aftjonat, hvaremot Staten på detta sätt skaffar sig en inkomst på de tjenandes bekostnad. Frih. Cederström:
Mtt/.-t Xo?cttNA6n ^'tcr^-^^c/sL /)cL ^Lov/c/ro/E c/ n s n§./o. lV 8 n v g n u n cl e: Vun8 Lxeellens 8tui8-^Iil!i8tenn sön Huilcss Anenclen» , venn ll ilieine Ä^cvvre/c// 8t.>l8-?>ä!llen: venn Viili>-nn6 ^^e,'/c/e//?r,> O nesne //e?/c/^ bnllienne 6^/?en/rcra// lills. llos-Lun^leneit, (i!ulnnktt8-866N6t6nc>n6n //cvs^ lills. 8t3t8-8een6t6l;3N6n» Lan^Ii-kläcliet lillsönoncin-icle 8t3t8-8eenetengnen vell 8tgt8-kiä6et till8t^ilite i unclencläni^IieL .itt, i tiZZg o,n Lommunaloell Munieipnl-8t^nel8en, 8lcnisvei8S mä :,s^5 till Kilcet8 8tän6en,. i enliAliet mecl clet sön8l.iA, 8vin linne8 cletta v,o!ve«II I)i!k>fillt. Vle«i lijsvll liÄntill, Ilesullile Xon^I. IVI:>j:t litt clen l^äcli^a 8lcnisvel8en LlcuIIe, unclen clenn^ cjgA, till liilcet8 8tänclen ex^eclienag. Vx Vnvloeollo, /nnur von l/o//. ^s:o 36. ^olc. till kxp.
Svenska arméens ingeniör-trupper, som sålunda, efter hvad kommitterade i underdånighet föreslagit, skulle komma att bestå af 6 kompanier, hvilka på krigsfot genom beväringsmanskaps tillkomst växa till 200 mans styrka, måste vid krigsutbrott hafva erhållit den förberedande öfning, som kan göra dem genast såsom ingeniör-soldater användbare, hvarföre kommitterade i underdånighet föreslå: »Att vid de årliga öfningarne 40 beväringssoldater måtte tilldelas hvarje kompani af ingeniör-trupperne». Vid ingeniör-truppernes mobilisering erfordras derjemte ett antal ridoch anspänningshästar, enligt (Bil E.) uppgående till 897 stycken. 180 Bil. A. Förslag till uppsättande af ingeniör-tmppcr. I den mån kriget alltmera blir ett undantagsförhållande och dess skadliga inflytande på folkens välstånd och fortgående bildning djupare kännes, blir det älven vid hvarje nytt krigsutbrott en allt lifligare önskan och ett allt starkare anspråk hos nationen, att det skall utföras med yttersta kraft, för att blifva af så kort varaktighet som möjligt. Allt, som lemnar krigets ledare medel i hand att påskynda krigsrörelserne och bereda en hastig och säker framgång, bör derföre med omsorg på förhand ordnas och redan vid krigets utbrott finnas uti ett fullt användbart skick. Endast derigenom är man i stånd att möta en i sin fulla kraft uppträdande anfallande fiende. Men ett af de kraftigaste medel i en arméebelälhafvares hand till ett sådant krigsrörelsernas påskyndande och en hastig och säker framgångs beredande är ett väl ordnadt fältingeniör-väsende. Krigshistorien visar, att så i alla tider varit förhållandet. Men vigten af att ega ett redan under freden fullordnadt sådant har i nyare tider i högst väsentlig mån stegrats genom den hastighet, hvarmed krig i våra dagar utbryter, genom den utomordentliga snabbheten i krigsrörelserna, underlättad medelst jernvägar och ångbåtar, genom den i följd deraf inskränkta tid, som medgifves den anfallne att bereda sitt försvar, samt slutligen genom omöjligheten, att först vid krigets utbrott organisera ett efter nutidens anspråk fältdugligt ingeniör-väsende.