Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konvoy-kommissariatets bidrag till Turkiska beskickningens aflöning 14,800: — Observations-medel 14,800: Extra medel och uppbörder 18,800: Intresse-medel 3,300: S:r 5,411,172: 42. 9. Utgifts-anslag tillkommande. Öfverskott. Brister. Från utgifts-anslag öfverförde. Extra ordinarie Inkomster: Hufvud-titlarnes uppbördsmedel: Restantier: Återstå 2,016,998: 16. 1. Inkomster utom Riks-staten: Afbetalning å ett lån till brandskadade i staden Gustavia ■ 301; 44. 4. —■ 301: 44. 4. Bilaga Litt. C N:o 2 till 1857 drs Revisions-berättelse, angående Stats-verket. sid. il. Ordinarie-Stats-reglering ©ebet. Ingående balans: Fondens behållning vid 1855 års ingång-, bestående af: Återdebiterade lån och förskotter. Reservationer å riksstats-anslagen Odi:ponible uppbörds-medel den 1 September 1855, nemligen: R. stander den 1 September samma år: Summa 26,542,775: fonden för år 1855. Fondens utgifter: Afskrifning af återdebiterade lån och förskotter Afkortningar å stats-verkets inkomster: Riksstats-utgifterna: Riksgålds-verkets fond: Andel i öfverskott och besparingar för år 1855 » 1855 års bidrag till bestridande af de på Riksgälds-kontoret, anvisade utgifter 2,742,441: 28. 7. 1,481,380: jgggÉL».J: 20,109,245:j45 Utgående balans: Fondens behållning vid 1855 års slut, bestående af: Återdebiterade lån och förskotter Reservationer å riksstats-anslagen Odisponible uppbörds-medel den 1 September 1856, nemligen: Restantier den 1 September samma år: Bilaga Litt. C
Skulle det hända, att det tryter skickliga ämnen till BancoCommissarier ibland de innom Verket tjenande Adelig® , så ma man hellre tills vidare söka dem utom Banquen, men ej bör en rättighet bortgifva, sorn grundar sig på vårt RepresentationsSysteme och på sjelfva den högre BancoStyrelfiens organisation. Friherre Cederström, Jacob: Då Rån quens förvaltning för närvarande är uppdra: gen åt Commissaricrne , anser jag denna , in - 292 Den 19 Martil. om BancoVerket befinteliga högsta Tjenstebs? fattning vara af serdeles vigt, och äfven erfordra skicklighet. Den latitude, i afseende på dessa tjensters tillsättande, Herrar Fuilmägtige enligt Reglementet äga , att nemligen endast göra afseende på skicklighet och förtjenst, anser jag för min del ganska billig , och äfven, på sätt Utskottet hemställt, böra utsträckas dertill, att Frälsemän icke endast på grund af deras börd, utan äfven i mån af deras skicklighet, må anses berättigade till Commissarietjensters erhållande, hellst om Commissarierne, på sätt nu finnes stadgadt, nödvändigt skola utgöras till en tredjedel af Frälse och två tredjedelar af Ofrälse Personer; men sökande innom BancoVerket med erforderlig skicklighet af FrälseStåndet icke funnes, Banquen derigenom möjeligen skulle komma att sakna den på insigter grundade Styrelse, som för dess bestånd är ovilkorligen nödig. Jag tillstyrker således för min del bifall af Betänkandet. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric: Äfven jag bestrider den föreslagna förändringen. Det må icke förglömmas, att BancoCommissariatet utgör en Auctoritet, som i vissa fall motväger Banco-Fullmägtiges Auctoritet. Den förra bör då ock vara organiserad efter samma principe, som den senare. Det må ej heller förglömmas, att man pröfvat nödigt, såsom Grundlag bestämma, det både i Högsta Domstolen och i allmänna Beredningen skola finnas Adelige och icke Adelige 'Medlemmar till lika antal. Så länge denna Den 19 Martil.
Motionairea tagit benämningen menige man i dess egentliga oeh vidsträcktare betydelse, och dermed förstått alla Svenska medborgare utan undantag; att Läroboken borde blifva sådan, att den både kunde uppfylla sitt ändamål hos den klass af medborgare, som icke har att vänta någon annan undervisning, och tjena till grundval äfven för den mera fulländade undervisning i Christendomen, som genom andra läroböcker vinnes vid de egentliga Läroverken; att man redan sett många utmärkta män i Catechesen göra ändringar och förbättringar utan väsentlig nytta, eller utan alt man, efter Motionairens tanka, kommit målet närmare, hvadan man, vid företagande af en mera radical förändring borde utgå från andra principer än dem, hvilka hos Cateches-författare i Sverige hittills gjort sig gällande; och slutligen, att om förslaget till förbättringar i Catechesen med samma långsamhet som Bibel-öfversättmpgen, hvilken redan 100 år lärer varit under arbete, skulle tillvägabringas, komme hvarken nu varande eller nästföljande generation att upplefva den tid, då den nya Läroboken skulle kunna antagas; — dels ock af åtskilige Ledamöter inom Hedervärda Bonde-Ståndet, att någon omarbetning af Bihang till R. St. Besvärsoch Oeconomie-Ulskottets Utlåtande N:o 8y.
Han var med när lilla fröken och hon traskade omkring berg och backar, när de plaskade i ån eller rodde ut åt sjön. Han var nästan lika intresserad som de af att upptäcka nya »oaser»: dalar, fulla af nattvioler och konvaljer, ängar med åkerbär i dikena, hallonbevuxna snår och porshvita öar uppe bland bergens vattenpussar, dit man om hösten vadade för att plocka tranbär.. Han var med, när de i juli månad uppsökte nya djupa sandstränder, där man kunde bada. För resten var han mycket flitig och satt krokryggig och förvuxen och läste inne på sitt rum. Och det var märkvärdigt att ehuru han åt så mycket, blef han ändå inte fet eller rödblommig. Det bet inte på honom, huru mycket hon än bar till honom bakvägen, så att frun inte skulle veta om det. Hvilka enorma smörgåsar med tumstjockt smör och salt kött på! När hon kom med tallriken full, belönade han henne med ett varmt, ömt ögonkast. Han, som hade all världens lärdom inombords, hvarför skulle han läsa? Det fanns väl inga professorer, som visste mer än han. Lotta tyckte, att det var stor synd, att han inte fick gå fri från bråk och bekymmer, läsning och funderande. Hon visste nog hur klok han var, det var inte en fråga, som hon gjorde, hvarpå hon icke fick en hel föreläsning till svar. Mot hösten blef han ännu flitigare, han vakade om nätterna, magrade och gick blek om näsan omkring i rummen med en lång pipa, som osade fin herrskapstobak. En dag for han till staden, var borta en vecka och återkom med en lyra i den hvita mössan. Nu blef det en glädje. Hvad hans röda hår sken vackert och hvad hans tänder lyste glittrande hvita! Nu var han ung ... nu först. Hans sätt var som förvandladt, han såg på henne med helt andra ögon än förr. Långa stunder betraktade han henne och log så godt och belåtet. »Hvad du har blifvit vacker, Lotta», sade han en dag, »du ser ut som en riktig herrskapsflicka! Vet du hvad, till staden får du inte fara, ty du skulle bara bli bortkrånglad där, och du är bra som du är.
St:rs tulltaxa af 1863 lått, som grundlagsenlig! vederbort, ega bestånd till bestridandet af utgifter i och för statsregleringen. Jag beder just med anledning häraf få fästa uppmärksamheten på 5:te §:n i 1863 års riksdagsbeslut, der det i 2:dra mom:t heter: »För den händelse Statsverkets till K. Statskontoret ingående inkomster lör något år icke skulle uppgå till det sammanlagda belopp, hvartill desamma vid denna riksdag blifvit af oss beräknade, bör den brist, som, enligt rikshufvudboken, härigenom uppkommer i tillgångarne för statsutgifternas bestridande, K. Statskontoret af Riksgäldskontoret ersättas; och skall, under förbehåll att, sä snart sig visar, det sagde inkomster komma Den 25 April e. m. 517 att öfverstiga sitt i riksstaten upptagna belopp, de sålunda uppkommande öfverskottsmedlen varda af K. Statskontoret afräkningsvis till Riksg.-Kont. aflemnade, det förra verket deremot, i händelse af behof, förskottsvis från det sednare erhålla ersättning för sig visande brister i de beräknade inkomsterna, fastän dessa bristers slutliga belopp icke blifvit genom afslutad rikshufvudbok bestämdt.» Häraf följer ju klart att öfverskotten å tullmedlen, hvarmed man nu af Frankrike köpt sig en sjöfartstraktat, bort till Riksgäldskontoret öfverlemnas. Mig synes det af dessa bestämmelser alldeles tydligt framgå, att K. St:r disponerat så väl de kalkylerade tullmedlen som det öfverskott deröfver, som möjligen varit att påräkna; och om denna åsigt, som jag förmodar, är riktig, bör också K. Mits Regering underkastas ansvar, för att hafva ryckt dessa medel från det ändamål, hvartill de äro af R. Shr disponerade,1 på sätt R. Fins 68:de § rörande dylikt ansvar bestämmer. Hvad nu dessa tullmedels användande beträffar, så får jag anmärka^ att jag här har R. Stms beslut i orginaltryck från och med 1810 lill och med 1863, och på det icke någon tvekan (nå kunna uppstå om den rigtoing, i hvilken R.
Anckarsvärds militäriska satser, angille olämpligheten af Stockholms befästande, liiGrin yttrar: nFörsvarsanstalternas ordnande bör ej tillhöra statshemligheterna. R. Stir böra ej taga initiativet och erbjuda summor till företag, hvars föremål och utredning icke af R. Stir lära kumma hvarken företagas eller till kostnadsbelopp bestämmas.» I den första af dessa satser instämmer jag fullkomligt. Större städers belastande behöfva ej vara hemligheter; ej heller kunna de vara det. Jag anser för öfrigt, att om R. Stir bevilja summor af den betydenhet, sorn skulle erfordras för Stockholms befästande, de äfven kunna göra anspråk på alt Regeringen framlägger fullständiga planer för detta befästande, äfvensom att de ega rätt att uttala sitt omdöme öfver hufvudgrunderna för dessa planer. Ett befästadt Stockholm bör slå på konstitutionel grund. Således bör ej R. Stir på måfå anslå summor till detta ändamål : men de böra begära, att den utarbetade planen derför framläggas. De höra förstå, att regeringen af grannlagenhet ej af sig sjelf framlagt denna plan: de böra inse, i hvilken ställning vi kommit till vår östra granne. Jag för min del tror, att det varit bättre, att den tydligt uttalat de summor, huru stora de än må vara, sorn nu erfordras till betryggande af vår sjelfstån - Den 28 Januari e. tn. 213 dighet. Jag gillar ej fullt denna grannlagenhet; men jag förstår regeringens välmening, att ej för djupt vilja gripa i nationens fickor. Vidare säger llr Grin, att man icke bör utsätta hufvudstäders , befolkningar för fasorna af elt bomhardement; att man bör i hufvudstadens grannskap hafva förskansade läger, till hvilka hufvudstadens dyrbarheter böra förflyttas. Det kan vara tvist underkastadt, om en hufvudstad, ur hvilken regering, muséer, troféer, bankoch publika kassor blifvit flyttade, bör befästas eller ej; ty med civilisationens framskridande, hafva krigen tagit den karakter, att man ej utan ändamål tillegnan sig eller förstör folkens egendom.
Då vid dessa frågors slutliga afgörande till Eders Kongl. Majrts nådiga öfvervägande förekomma skäl och uppgifter, hvilka stadens styrelse anfört, såsom talande för nådigt bifall till dess önskningar, anser jag mig här icke böra underlåta att i underdånighet fästa Eders Kongl. Majrts nådiga uppmärksamhet på oriktigheten och haltlösheten af det anförda. Så uppgifva t. ex. sökanderne i deras sednaste utlåtande, att Eders Kongl. Majrts och rikets Krigskollegium samt Chefen för Ingeniör-korpsen hafva förklarat, att de områden, hvilkas afträdande af dem tillstyrkts, skulle vara för Eders Kongl. Majrt och kronan, somliga dels ”numera umbärliga”, dels ”obehöfliga”, dels ”oan - 12 Stats-Utskuttets Utlåtande, N.o 103. vändbara”, ehuru något sådant förklarande ingenstädes återfinnes, hvarken i Kollegii eller Chefens för Ingeniör-korpsen underdåniga utlåtande. Tvertom hafva dessa myndigheter städse vidhållit behöfligheten af deras bibehållande för kronans behof, och icke tillstyrkt afträdelse annorlunda, än mot ersättning, eller såsom en uppoffring för allmänt nyttiga företag, hvarigenom likväl kostnad och skada möjligen kunde i framtiden ådragas Eders Kongl. Majit och kronan för den händelse, att lämpliga tomtplatser komme att saknas för kronans egna byggnadsbehof, ett förhållande, som synes nära att inträffa vid fråga om nytt länsfängelses uppförande i S:t Eriks bastion, i fall hela marken derintill hade blifvit till staden upplåten, på sätt föreslagit varit. Skall åter uppgiften om markens oanvändbarhet för kronan uppsökas i Kollegii yttrande, att marken vid Masthamnen, ehuru annars duglig, vore, med afseende på kasernens allägsenhet m. m., mindre användbar för gymnastikbodens uppsättande, än lilla Otterhällan, så är detta Kollegii yttrande så litet tvetydigt, att sökanderne synas icke skäligen kunna missförstå meningen eller gifva den en större utsträckning, än den tydligen innefattar.
Akademien med tillfredsställelse räknade bland sina medlemmar, har E. K. M:t, då Akademien jemväl saknade alla utvägar alt, vare sig af enskilda medel eller genom den vid Akademien stiftade Pensionskassa, hålla Limnell skadeslös för de löneinkomster 750 R:dr, dem han genom sitt afskedstagande skulle förlora, i betraktande häraf, behagat föreslå Rikets Ständer att tillåta, att Professoren Limnell måtte vid afskedstagandet få öfverflyttas på Rikets Allmänna Indragningsstat för samma, till 750 R:dr uppgående, inkomstbelopp j och, ehuru Professor Limnell icke kan räknas till antalet af civile embetsoch tjenstemän, hvilka efter uppnådda vissa lefnadsoch tjensteår, ega rättighet till pension, hafva Rikets Ständer likväl, i betraktande af hans höga ålder och den långa tid, han med nit och skicklighet sina åligganden fullgjort, samt med hänsigt till den betydande fördel, som genom hans afgång blefve Akademiens undervisningsverk tillskyndad, ansett sig böra bifalla, att Professoren Emaunel Limnell må, vid afskedstagandet, varda å Allmänna Indragningsstaten uppförd till åtnjutande för sin återstående lifstid af en årlig pension, stor 750 R:dr, 16:o. Sedan E. K. M:ts Befallningshafvande i Gottlands Län, i anledning af Lands-Kanslisten derstädes, f. d. Fändriken Carl David Isbergs gjorda anhållan om afsked från berörde tjenst, med rättighet för sökanden, som uppnått en ålder af 70 år, hvaraf han i allmän tjenst tillbragt 31 år, nemligen ö-J år såsom officer och 24-1- år som civil tjensteman, alt efter erhållet afsked få bibehålla sin lön såsom pension, hos E. K.
Deri ligger hennes oskyldiga bekännelse så fullständig som hon på sin ståndpunkt kan gifva den. Det är allt hvad hon vet, allt hvad hon har att säga. Och jag, som författare, jag har ej hjerta att stiga fram och yttra mig i hennes ställe. Förstår du det? Ja, det vet jag att du gör. Och jag tror att redan det sagda är nog. Ty just så uppenbarar det sig hos så många unga flickor. Jag vill berätta något, som bestyrkt mig i min tro, att jag sagt tillräckligt: När jag skref på det der kapitlet var fröken X. här på några dagars besök. Ett godt hufvud, en lidelsefull natur. Nåväl! Hon satt härinne medan jag skref – hade smugit sig in för att bikta. Bläddrade så i manuskriptet och läste. Jag gaf henne lof, med vilkor att hon läste högt. (Jag sätter värde på hennes omdöme – det är ovanligt säkert, och hon har inga »idealer».) Hon läste, halfhögt och snabbt, emellanåt i ett visst staccato. Vid det anförda stället vacklade stämman och tårar stego upp, hon blef röd i ansigtet och kunde icke beherska sig. »Ja, ja, ja!» utropade hon och betraktade mig med ett slags erkänsla, »hvad det är sant! Just så är det det käns!» Hon hade förstått mig. Men jag fortsätter: Hon tvärstannade och såg betänksamt ned på klädningens garnering. Han lyfte upp hennes hand och kysste den. Hvarför sänker hon sin annars så frimodiga blick, om det ej är i en instinktlik känsla af, att hon trampar på okänd, osäker mark? Så drog hon sin stol intill hans, så att de kommo sida vid sida, och i det hon vände sig emot honom lutade hon sig fram och stödde armbågarne mot hans knä. Och så såg hon upp i hans ansigte. Han tog hennes händer i sina, och så sutto de en stund tysta. Hvad är denna förtrolighet annat än ett »den inre advokatyrens» konstgrepp, hvarigenom den intalar henne att hennes känsla är för honom personligen d. v. s. att hon skulle hålla af honom? En man, som hon knappast känner! Så är det din andra stora anmärkning. Du säger: »Tänkte hon verkligen ingenting annat?
Vid pröfning af detta ärende hafva Rikets Ständer, då den föreslagna åtgärden, att till 32 sk. höja de sins emellan olika belopp, som Expeditions-taxan och Rese-reglementet bestämma som traktamente åt nämndemän vid extra förrättningar, synes vara med billighet öfverenstämmande, helst det föreslagna beloppet icke gerna kan anses utgöra mer, än hvad till en tarflig kost åtgår, hos E. K. M. i und. velat tillkännagifva den önskan, att, med ändring af föreskrifterna i nu gällande Expeditions-taxa och Rese-reglemente, i fråga om dagtraktamente till nämdemän vid syner och andra förrättningar, så väl för enskildas räkning, som för sådane, för hvilka ersättning af allmänna medel dem bestås, berörde traktamente måtte bestämmas till 32 sk. Ranko. Hvad åter angar yrkandeton) ersättning till nämdemän förde förrättningar, dermed de för E. K. M:ts och Kronans räkning biträda, få Rikets Ständer, då enahanda förmåner, som de nu för nämdemän ifrågaställde, redan blifvit förunnade magistratspersoner och borgare genom E. K. M:ts kungörelse den 2 Maj 1849, jemte anmälan, att Rikets Ständer anse nämdemän böra tillerkännas rätt lill ersättning flir deltagande i syner och andra för E. K. M:ts och Kronans räkning skeende förrättningar, i und. anhålla, det E. K. M. ville, efter vederbörandes hörande och föregången nådig pröfning i hvad mån utsträckning af den nämdemännen nu medgifna rätt till ersättning för inställelse vid sådana förrättningar må, med afseende å Statsverkets tillgångar, ega rum, vid nästa riksdag lill Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 25 Augusti 1851. Expeditions-Utsi:ot tets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd och Adeln den 24 Augusti 1851.
Dessa stadganden böra, efter Utskottets tanka, gå derpå ut, att hvad som, enligt 23 Gap. 1 och 2 §§ Ärfda-Balken, hitintills i fråga om controllen öfver förmyndarevården, dels utgjort föremål för slägternas frivilliga omsorg, och dels villkorligen ålegat domaren, tillika blifver en niunicipai-angelägenhet, hvarigenom, utan förnärmande eller inskränkning af fränders rätt, såväl säkerhet erhålles, att controilen ej kommer att uteblifva, sorn ock domaren sättes i tillfälle att den honom, såsom öfverförmyndare, åliggande tillsyn, det den omyndige rätt sker, iagtlaga, utan att dervid nödgas utöfva något åklagarekall emot förmyndare, hvartill nu gällande föreskrifter kunde gifva anledning. Med tillämpning af dessa grunder, synes omförmäldta ändamål bäst kunna vinnas, om åt menigheterna öfverlemnas att utse Ombud, hvilka skulle vara pligtige att affordra förmyndare räkning, tillställa den myndlingens fränder samt, derest de ej ville den granska, sjelfve sådant verkställa eller anmäla förhållandet hos domaren, som det derefter tillkomme att om granskningen förordna. Nämnde Ombud kunde bestå af Gode Män, Lag-Utskollets Betänkande, N\o 81. 15 *©m valdes, en eller flere, i hvarje stad, inom district på landet, eller af medhorgareclass, hvilken under serskild domstol hörer; och är Utskottet ölvertygadt, att personer icke skola saknas, hvilka äro villige att uppoffra den tid och moda, som en sådan befattning kunde fordra. I öfverensstämmelse härmed hemställer Utskottet vördsamt:- l:o att Herr Hjertås yrkande äfvensom de af öfrige motionärer angående Förmyndare-Kamrars stiftande gjorde framställningar icke mätte bifallas, 2:o att 1 och 2 i a3 Cap. Alfda-Balken kunde erhålla följande förändrade lydelse: § *• Förmyndare skall för hvarje år af sluta räkning öfver allt det, han om händer häfver, att deraf skönjas må, huru han den omyndiges egendom förvaltat.
Såsom allmän grundsats hade nämnde Comité antagit, att från beräkningen ;borde uteslutas älla de serskilda löne-förmoner af Prabende-pastorat, hemman, räntor, dojrationer med flere föcala fördelar, sorn Skoleoeh ^Gymnasii-Läcare åtnjuta, och afseende vid fördelningen .endast fästas vid spanmålen .giler det .egentliga Stats-anslaget, sopi för lika befattning borde, .oberoende af desse bi-fördelar, öfver hela Riket bestämmas till lika belopp. Men då det beviljade anslaget skulle af Kongl. Majrt fördelas, visade sig dels ökade, ,af Lärpverks-Comitéen icke påräknade bebpf» dels voro „en de.l af tillgångarna icke genast disponible. Jkist blef häraf en nödvändig följd ooh löneförbättringen kunde .ipke verkställas på det sätt och till den .grad LäroverksComitégn föreslagit. Det ,v^r af denna anledning Kongl. Majrt fann Sig föranlåten till en del frångå Comitéens grundsats, och under den 22 Dec. i83i stadga, att, med undantag af Rectprernes .embetsgårdar, skulle alla serskilda döneförmoner af Prsebende-Pnslorat, hemman m. m. beräknas innehafvagrne såsom inkomst och betaga, dem eller förminska den löneförbätiring, hvilken förutan dylika förmpner bort tillfalla dem. Emot .detta Nå^ diga stadgande gjordes underdåniga framställningar af Consistprjerne i We? .sterås Stnts-UtsXottcts Betänkande Niö 9 »lerås oell Götheborg, under yrkande, dels alt enskilda bidrag, dels all afkortning af Prasbende-pastorat och hemman, måtte från Interims-statens tillgångar afdragas samt löneförhöjning, utan afseende å desse inkomster, tilldelas innehafvarne. Kongl. Maj:t fann Sig härtill icke kunna lemna bifall, enär den nya Jnterims-statens utförande derigenom skulle göras overkställbart.
Iliksdags-Ordningen: oin ändring af §§ 4, 6, 7, 9, 10, 11, 23, 26, 41, 61 och 62, angående Riksstyrelsens förande i vissa fall, m. m — 3 — 8 — b. 8 April b. 4 April å. 8 April 8 April I anledning af återremiss — 3 — 9 — a. a. 25 April a. a.22 April 29 April a. a. 4 Maj d:o af gjorda anmärkningar — 3 10 — a. a. 23 Maj a. a. 23 Maj a. a. 23 Maj 27 Maj Förslag till Voterings-propo' . sitioner — 3 — 12 — g. 22 Juni g. 17 Juni b. 18 Juni g. 17 Juni w Voteringsresultat — 3 — 21 — a. a. 13 Juli a. a. 11 Juli a. a. 10 Juli a. a. ! 1 Juli 68 » om ändring af §§ 12, 17, 19, A 41 och 79, angånnde val af / Ridderskapets och Adelns Riks( dagsmän — 3 — 59 — a. 16 Dec. a. 16 Dec. b. 16 Dec. b. 16 Dec.
Ett Ut, fkottS rättigheter kunna ej upphäfwa RiketStänders; och hwar Ledamot af hwad Ständ som helst äger ju rätt, alt i klenum wäcka frägor, hwilka Ständct har Z04 Den iz Septeinber. har rätt att till wederbörligt Utskott remittera; hwar» af stutligen siljer Utskottets owillkorliga ffyldighct att lemna ett bestämdt och tillfredsställande swar pä den framställda frägan. Icke heller kunde Herr Rectorn inse, hu>ll den af Herr Biskopen äberopade Z i Regerings-Formen här kan anwändas; ty dä han ansäg ketta wara ett ämne, som ej behöswcr hällas hemligt, är tryckningen af dessa Atter just genom Regering-, Formen tilläten. Herr Brukspatron WLsilunst uppläste till Prv» tocollet: "Herr Baron LeZsrttröms Memorial rörån, de tryckningen af 180Z ärS Revisions - Protocollcr i Banquen anser jag genom den anställda voteringen om Kansti-Afdeluingens Berättelse till Banco-Utskottet äfwen wara afstagit. Ehuru det alltför wäl lätit stg göra, utan minsta sk-:da, om Banqucns numerära tillständ deri warit utcstutit." "Men sedan Kansti-Afdelningen granskat, hu, ruwida Herr Baron Le<Zer8tiöm8 anförande i sitt Memorial är enligt med hwad som passerat i Banque», sä wäl wid I8OZ ärs Revision, som förut, dä Realisationen skulle företagas, med ut.stutande om numerära förhällandct, sä anser jag detta Memorial hör tryckas, för att upplysa Allmänheten om orsaker, na hwarfdre Banco-Utskottet wid i8oo ärs Riksdag, likasom af egen böjelse, upgjorde en Realisations-plan som ej war af Ständerna bejakad; hwilkct dock af alla Handlingar kan bestyrkas.