Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl:s plena, eller alt uptaga andra ämnen, än de från ”plena remitterade;” såvida ej, hvad StatsUtsk. serskildt angår, Konungens propos., enl. 27 §, lill detsamma omedelbarligen öfveriemnas. — Nu har K. M. i sin nåd. propos. icke nämnt något, som enl. min tanka kunnat föranleda Utsk. till dess framställning i 4:de punkten; detta i afseende på formen. Hvad deremot Me Rääfs motion vidkommer, så var den, enl. min öfvertygelse, så sakrikt motiverad, alt framställningen i densamma bordt röna bättre framgång än hvad den gjort. Men! besluta R. o. Ad. ett bifall till hvad Utsk. föreslagit, så vill jag visst icke ensam emotsålla mig detsamma; men jag skulle dock önska cn återremiss, på det att Utsk. mätte taga motionen och de der framställda moliver i noga öfvervägande och fästa afseende dervid, alt de, som skola representera monarkien icke böra hafva alltför knappa medel dertill, och jag är förvissad om, att Svenska folket, som sä ofta för en älskad konung offrat del dyrbaraste det egt, nemi. sitt lif och sitt blod, att detta samma folk icke heller tvekar ali åt älllingarne af Carl Johan egna de materiella medel, som svara emot dess förmåga om ock icke emot dess vilja. Ilr von Hartmansdorff, Aug.: Jag instämmer i den mening, som tillförene här blifvit yttrad af Hrr Rääf och Rosenblad, och som den sednare i dag åter uprepat. Jag anser följaktligen StatsUtsk. hafva haft orätt att i anledn. af proposts uteblifvande från konungen afstyrka Hr Rääfs förslag. Vid 1841 års riksdag tillstyrkte StatsUtsk. ett beslut, hvarigenom dåvarande Den 23 April f. m. 7 konungen, på ett efter min tanka grundlagsvidrigt sätt beröfvades en del af sin förmögenhet genom den honom påbördade betalningen af kabinetts-kassans skuld. Nu hade det för R.
Jag instämmer äfyen i Herr Hjertås anmärkning vid 3i §., i afseende på Cousistoriella 9* Den 15 J u n i i f. m. > gälls rättighet att begära en 4;de profpredikant. Jag vet icke, hvarföre dessa gäll skola betagas denna rättighet, mer än de Regala. Förbudet i 56 §. för Kronobetjente, eller Fiskaler att öfvervara valen, finnér jag icke af någon nödvändighet påkallad t. Farhågan för dessa Embetsmäns större inflytande, än många andra personers, är obetydlig, men deremot anser jag det vara en "verklig orättvisa att utestänga dem från personligt deltagande i valet, då de oftast hunna hafva Boställe eller enskild egendom inom Församlingen. Hvad lottningen vid lika röster angår, kan jag ej inse något hinder för dess verkställande genast på stället, genom Församlingens Deputerade. Med Herr Tham instämmer jag, angående Frälseägares rätt, att sjelf rösta för sina Frälsehemman; men deremot kan jag ej instämma med Herr Hjerta uti upphäfvande af Magistratens i Stockholm rätt att deltaga i val af Pastor i Storkyrkan. Denna kyrka har af ålder varit ansedd såsom Stockholms allmänna kyrka, och Magistraten har af sådan anledning fått en urgammal rätt att deltaga i val af Pastor derstädes, hvilken rätt jag icke tror kan den betagas. På grund af hvad jag nu anfört, jemte de flere anmärkningar, som blifvit framställde, anhåller jag om återremiss. Herr Cederschjöld: Man har ytterligare emot mitt förslag anmärkt, att betydlighe - Den i5 Juni i f, ni. ten och olikheten af de brutna tal, hvari Hemmanen äro fördelte, skulle göra det omöjligt att finna en enhet för dem alla. Men jag får erindra, att jag icke föreslagit någon enhet, som absolut skulle passa för alla olika Ilemmanslotter, utan blott approximativt. De alternativa förslag jag framställt torde det tillåtas mig att i minnet återkalla ur Protocollet för deri i sistlidne December.
Då pappa, i skjortan och strumplästen, med famnen full af sina aftagna gångkläder, stod redo att ljudlöst förpassa sig in i sängkammaren, öfvermannades h a n än en gång af sitt ömma fadershjärta. Försiktigt nedläggande sin börda, smög han, fantastiskt draperad i fillen, åter ut i salen. Snöyran hade upphört. I lyktan tvärs öfver gatan fladdrade lågan som ett irrbloss och kastade ett ostadigt sken på en bredvid lyktstolpen befintlig mörk massa, som oafbrutet ändrade form. För Luddes grumlade blick såg den ut som en jätlestor polyp, hvilken slungade ut sina sugarmar hit och dit samt åter drog dem till sig. G a r n e r, G a r d i n e r etc. b i l l i g a s t, då ull o. stickylie inlämnas till besinning af en duns mot fönstret, som kom rutorna att skallra. » Det är ungarna! De kasta snöboll hit upp för att väcka oss! » Med af ifver skälfvande fingrar ryckte Ludde upp ventilen, grep den i papper insvepta och vid ett snöre fastbundna portnyckeln, firade ned den och ropade med stentorsröst: » Tag emot, där nere! » » Se där är pappa! » » Så länge vi fått vänta! » » Tack, lilla snälla pappa! Nu h a vi den. » » Tack så mycket för i afton, ingeniör Wigert! » » Sof godt och dröm om mig, fröken Greta! » » Hvad vi ha haft skojigt! » » Kuckeliku, sof inte nu! » » Kanske vi skulle sträcka ut promenaden, kandidat Ström? » » Jag är våt ända upp till magen. » - Kläm inte min hand så med dina klometrar! » » Säger du det, långskank? » » Så fånig du är! » » Nej, nu måste vi gå! Godnatt, godnatt! Pax för drogen i morgon! » Så ljöd det förvirradt upp till Ludde. De hade åtminstone haft roligt. Till och med Tuttans röst smattrade som en liten trumpet. Men det härmade pappa, att de ej hållit måttan och äfven nu, i sista minuten, drogo ut på tiden.
Ett Memorial af Petter Persson från Gammelhyttan af Örebro Län, angående rättelse i Författningarne om köp af Bergsmanshemman. Ett Memorial af Per Olsson från Södermanland, angående en lämpligare reglering vid KronoTiondens utgörande ; och Ett Memorial af Lars Larsson från Calmare Län, innefattande påminnelser vid Riksdagsmannen Bruhns Memorial om inskränkning i Spannmåls-införseln. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Efter uppläsande af Stats-Utskottets, i anledning af åtskilliga hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln saint Vallofl. Borgare-Ståndet gjorda anmärkningar vid UtskcStfets Betänkande af den 11 sistlidne April , angående förbättring uti Länsmännens Löner samt någon Lön för Landsfiscalerne , nu ankomne ytterligare utlåtande , fann Hedervärda Bonde-Ståndet deraf ej något att tilllägga i sitt redan i detta ämne fattade beslut; hvarom vederbörande skulle på vanligt sätt underrättasUt supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Uppläst Den 8 Maj. Uppläst hos Samteliga Riks-Ständen den 8 Maj. Vördsamt Memorial. Efter erliällen anmodan uti Protocolls-Utdrag frän Höglofl. Ridderskapet och Adeln , Högvördiga Prest-Sråndet, samt Hedervärda BondfeStändet , och likmätig» föreskriften uti 24 §. af Riksdags - Ordningen den io:de Februari 1810, får Stats-Utskottet nu vördsamt föreslå grunderna och beloppet af den vedergällning, som Utskottet, efter öfverläggning med Herr Landtmarskalken och Talemänneri jemte Ordförande i Utskotten . ansett böra tillkomma Respectiva Ståndens och deras Utskotts Secreterare, Cantzlier och Vaktbetjening, vid nu påstående Riksdagen.
Horns. Constitutions-Utskottets Utlåtande deröfver, III s 122— 148, bif. af PresteStåndet, IX s 45^, af Adeln, IX s 463. —, —- mot föredraganden af Krigsärender, Hr Treffenhergs. Constit. Utskottets Utlåtande deröfver, lil s 122 — i48, bif. af PresteStåndet, IX s 402, lagdt till Handlingarne af BondeStåndet, IX s 462, af Adeln, IX s 563. mot Konungens Rådgifvare i Cornmandomål för LandtArmeen, remit, till GonstitutionsUtskottet, II s i363. 11 Utskottets Utlåtande, III s 248 — 25a, lagdt, till Handlingarne af BorgareStåndet, IX s 1128, af BondeStåndet, IX s 1 135, af PresteStåndet, IX s 1142» al Adeln, IX s 1142. Anslag från Banken eventuelt utgående, II s 747_749. angående till kostnaders bestridande vid Taxeringar i Norrbottens Län. StatsUtskottets Betänkande, IV 2 s 959, 960, bif. af Presteoch BorgareStånden, IX s. af Adeln, IX s nn af BandeStåndet, IX s 86. Uöderd, Skrifvelse, Xis io4—106. Ansvar, om Stadgande af lika , för utprångJing af falska sedlar, ställde antingen på Banken eller Riksgälds-Contoiret. LagUtskottets Betänkande, Vili s 62 — 64, bif. af Adeln, IX s 181, af PresteStåndet, IX s 186, af BorgareStåndet, IX s 190, af BondeStåndet, IX s 209, Underd, Skrifvelse, X 1 s i53, 154- Riksdags-Beslutet, §. 32.
På den vissna lagerkransen, Virad om den dödes lock. Att det kära stoftet värna Håller härens bästa kärna Vapenvakt kring hjeltens lik I en halfbränd by, hvars kyrka Gömmer Sverges sista styrka, Medan ute myteriet Fyller allt med vilda skrik. Upp de tunga portar springa, Och mot golfvets stenar klinga Svärd och sporrbeväpnad häl. Det är män, som verlden känner, Lyckans svurne följesvenner, Tysken, skotten och fransosen, Utländskt värfvadt krigsbefäl, Veteraner ärrbetäckte, Ett i pansar härdadt slägte I dens tjenst, som lofvar mest, Trampande med breda sulor Fridens skördar ned i smulor, Högbestöfladt, stålomgjordadt, Fruktadt mer än eld och pest. Främst i denna djerfva skara, Nalkas att dess språkrör vara Gammal skottländsk höfvitsman. Stödd på träben, se’n det andra Ned i Lützens mull fått vandra, Till den lilla svenska gruppen Buttert rättfram talar han: »Kavaljerer, vapenbröder! Endast den som honom föder Knekten lif och lemmar ger; Om för Sverge han tar slängar, Vill han ock se Sverges pengar. Släppa till sitt skinn för intet Gör han blott för en Baner. »Utan knot intill det sista Honom der uti sin kista Vi i lust och nöd följt åt. Nu, då han ej finnes mera, Vi med värjan salutera Eder unga krönta Fröken Och gå sedan hvar sin stråt.» Svensk och finne dystert tiga. Äfventyrarena stiga Sakta fram i tyst förbund, Som de afsked taga ville Af de drag, der eld och snille Lyst för dem vid festpokalen Och i segerns sköna stund. Gamle skotten mulet bister Stått och sett – nu ut han brister: »Rynkar han ej ögonbryn Som vid Wittstock sent på dagen, Då hans här, så godt som slagen, Ordnades till sista stormen? Än jag ser det för min syn. »Blek, med värjan sönderbruten, Munnen jernhårdt sammansluten, Lyssnande han såg sig om. Blott mot döden fram vi fördes, Då på flygeln salvor hördes –
Ständer åsyftad sparsam hushållning med det lemnade byggnadsanslaget egt rum, anser Öfver-Intendents-Embetet sig tillika böra i underdånighet tillägga, att den upplysning, som i denna elei må kunna vara behöflig, med mera tillförlitlighet är alt inhemta af det förslag för hvarje års byggnads-ålgärder, som efter föregången undersökning och besigtning af alla de under Öfver-Intendents-Embetets vård ställde allmänna byggnader i Öfvei-Interidents-Contoiret upprättas samt till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och stadfästelse anmäles, hvarefter berörde förslag, så vidt det blifvit i Nåder godkändt, tjenar till* efterrättelse. Stats-Revisionen år 1835 har alternativt tillstyrkt, att vid hvarje års hufvudbok skulle bifogas ett sammandrag, hvilket åtminstone approximativt upploge kostnaden för året, som på hvarje byggnad blifvit använd. ' Ett sådant sammandrag företer visserligen icke något overkställbar t, och den approximativa beskaffenheten frikal lade tjenstemänneh, som tillhörde fördela kostnaderne, från ett påtvunget, godtyckligt och pligtstridigt handlingssätt, att nemligen gifva absolut bestämning åt fördelningar, som enligt deras natur ofta måste blifva ungefärliga eller på höft. Härvid bör dock ej förtigas, att desse åtgärder komme att ej obetydligen öka tjenslemännens vid Öfver-Intendents-Embetet göromål, hvilka genom ärendernas ansenliga tillväxt de sednare åren, i förhållande till den minskade ordinarie personalen, äro nog betungande. 2:0. Revisorerne hafva erinrat rörande utgifterne för Kongl.
För öfrigt bör, vid bedömandet af Riksgälds-Koutorets ställning vid sistlidet års slut, icke lemnäs ur sigte, att bland de i Kontorets räkenskaper då upptagna tillgångar innefattas, till ett sammanräknadt belopp af nära 4°o.ooo R:dr, utgifna förskotler till Riksdagskostnader samt Kontors-expenser m. fl. dylika utbetalningar, hvilka förskotts-summor» så snart de blifvit behörigen redovista, komma att på vanligt sätt af~ skrifvas. Å andra sidan hafva Revisorerne likväl ansett sig böra erinra, att omförmälda bokförda tillgångar skulle hafva utgjort en ännu större summa, derest öfverskotlerna å Stats-Verkets inkomster för år 1840 blifvit, på vanligt sätt, under år 1842: till Riksgälds-Kontoret öfverlemnade. Men som dessa öfverskotter, ehuru deras verkliga belopp måste hafva varit kändt under sistnämnde år, under hvars lopp 1840 års Rikshufvudbok skulle afslulas, icke kommit Riksgälds-Kontoret till godo förr, än i slutet af Mars månad innevarande år, så hafva de naturligtvis icke kunnat upptagas i Riksgälds-Konlorets räkenskaper för sistlidet år, deruti några från Kongl.
Den enskilda öfvertygelsen, det enskildta samvetet, den enskilda känslan af det lämpliga och rätta, måste få afgöra när ögonblicket är inne till en sådan handling; detta är af ingen grundlag föreskrifvet, kan af intet Utsk. bestämmas, och inträder helt och hållet på de moraliska pliglernas gebit. I afseende på det s. k. bristande eftertrycket uti rådslagen, hvarom 5g:de och 6o:de punkterna handla, torde jag blott kortligen få nämna, det jag, för min del, hade trott rådgifvarens pligt vara fullgjord, då han före besluten anfört de skäl, hvarpå lian stödt sitt tilleller afstyrkande. Ordalagen, hvaruti han framställer detta afstyrkande eller tillstyrkande, måste få bero af honom sjelf och af hans eget D c 11 ■ Juli f. m. omdöme. Dessutom kan intet pro t. sä föras , att hvarje i Statsrådet lillahult ord deri skulle intagas, då ändamålet nied prot. endast är att upptaga hvad sorn uti sak blifvit anfördt. Annat ar den pligt, sorn för rådgifvaren inträder, att efter ett beslut uttala sin reservation, örn han finner detsamma stridande mot grundlag eller allmän lag. cpde §:n Reg.F:n bestämmer uttryckligen de tillfallen, då denna pligt inträder; men dessa bestämmelser kunna ej tillämpas på de fall, hvarom 5g och 60 punkterna uti Const.Utskts mern. handla. Slutligen torde man alltid, och mest då man talar inför sin Konung, göra väl, att påminna sig den gamla regeln: ”forti t e r in re, suaviter in v e r b i s.” Här sluta Utskts anmärknrr mot Statsrådets ständiga ledamöter, och här slutar äfvenväl min förklaring.
Tersmedens åsigt om béhofvei af allmänna öfvertägguingar rörande frågor, som hafva sammanhang med Statens utgifter. Detta må vara sagdt i allmänhet; men jag tror detta vara så mycket behöfligare under de förhållanden, som nu ega rum, dä im.au sättningsbanan», utan en bana. som, vi måste bekänna det., närmar sig till s. k. »vingleri». Jag använder detta ord vingleri, och anser mig icke kuuua begagna något lämpligare, då det allmänna — Staten — tycks med de enskilda korporationerna täfla att uplåna penningar utan afseende eller tanke uppå betalningen, eich betrakta dessa uegociationer såsom ett slags spel. Under dessa omständigheter har jag ansett det vara en helsosam åtgärd att underställa detta ämne allmänna öfverläggniugar. Dessa öfverlägguingar utgöra nemligen, efter min öfvertygelse, ett ganska godt korrektiv mot alla slags bearbetningar. Det står nemi. då hvar och en öppet att bekänna si,na åsigfer och Lemna de uplystiingar, som i ämnet kunna gara af .nöden. Jag instämmer alltså uti Frih. Tersmedens yrkande och begagnar detta tillfälle, då jag nu har ordet, att uptaga ett förslag, som jag .vid början af denna Riksdag gjorde, att dylika allmänna ölverläggningar mätte ega rum rörande J:sta, 2:dra och 3:clje Hufyudtitlarne, hvilka f. n. hvila på Ståndets bord; och anhåller jag om Hr Grms o. Landtnäs propos. å (Jetta mitt förslag. H. III. 22 Ren 8 Februari f. nr Gr. Anckarsvärd: Jag har begärt ordet, icke för att förlänga en diskussion, sorn jag med mitt anförande ingalunda åsyftat, nien de yttranden, sorn loir blifvit fällde såsom ovederliigglige, påkalla åtminstone ett rnotsvar. Till ett sådant linner jag mig föranledd af hvad Hr Akerman yttrat i afs:de på skatterna, såsom bevisande det Ivsande i vår finansiela ställning, nemi. att skatterna icke behöft ökas, oaktadt de stora lån, vi uptagit.
– Jag upprepar ännu en gång, att om endast tillräckligt pengar funnes att tillgå, råder intet tvifvel om att svenska flottans deltagande i kriget mellan England och Danmark vore särdeles opportunt. Vill herr grosshandlare Hall verkligen ej bidraga härtill? Herr Hall stannade tvärt framför den främmande. Han talade långsammare än vanligt och med mycket stark brytning. – Jag gifver, sir ni, sir ni, ej ett halft öre till krigsutförandet mot England, ehuru, sir ni, sir ni, jag kunde gifva hela den äskade summan, sir ni, sir ni, men jag skall gärna gifva honom 500,000 riksdaler specie, sir ni, om han kan skaffa oss snar fred, sir ni. – Är detta herr grosshandlare Halls sista ord? – En ärlig köpmans ord är alltid hans sista, om därmed vill säga, att han står för det, sir ni, sir ni. – Då återstår för mig intet annat än att taga afsked, sade den främmande med ett mycket onådigt tonfall i rösten, och på högre ort frambära min herres svar. – Jag skall ej uppehålla. Min tid är strängt upptagen, synnerligast i dag, då min son John skall anträda sin stora, utländska resa. Han ämnar besöka Paris, London, S:t Petersburg och andra utländska orter, och jag har att ordna hans papper. Som unge Johns utrikes resa ej det minsta intresserade den främmande, bugade sig denne till afsked och gick. – Man skall inte alltid säga ja, ja, man skall också kunna syrprenera med att säga nej, nej, när man så finner för godt, mumlade herr Hall, då dörren slöts efter den höge herrn. Så satte han sig till rätta vid pulpeten och tog fram de anbefallningsbref, han skrifvit till sina affärsvänner på skilda orter, och ordnade dem i tur och ordning, allt eftersom de skulle aflämnas. Ofvanpå denna packe lades Johns pass, hvilket herr Hall noga granskade. »Svenske undersåten John Hall junior, tjugonio år, regelbundna anletsdrag, blek hy, blå ögon, mörkbrunt hår, medelstorlek.» – Hå, hå, ja, ja! Herr
Det är således åt nu församlade Ständer J som Kongl. Maj:t öfverlemna!: att i förevarande ämne taga det med statens nytta och allmänna beskattningsgrunder närmast instämmande beslut: viljandes Kongl. Maj:t för öfrigt låta meddela det Utskott, hvartill frågan remitteras, alla hithörande erforderlige handlingar. Kongl. Maj:t förblifver Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest välbevågen. Datum ut Supra CARL JOHAN. C. S. Skogman. <rW N:o 1J Skrifvelse om utvexlingen af Ratifcationerne. 321 N:o 15. Protocoll hullet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rädet å Stockholms Slott den 1 Februarii 1823. Närvarande: Hans Excellence, Justitias Stats-Ministern’ Cferr Grefve Gyllenborg. Hans Ekcellence Stats-Ministem för Utrikes Arenderne, Herr Grefve von Engeström. Deras Excellencer, Stats-Råden: Herr Grefve Rosenblad. Herr Grefve Fleming. Undertecknad Hof-Cantzler. Herr Grefve Cederström. Herr Grefve Skjöldebrand. Herr Grefve Mörner. Stats-Rådet, Grefve Löwenhjelm. Undertecknad Hof-Cantzler, uppläste en pS Nådig befallning, uppsatt skrifvelse till Rikets nu församlade Ständer, angående den skedda utvexlingen af ratificationerne å det emellan Hans Kongl. Höghet Kron-Prin&en och Hennes Kongl. Höghet, Prinsessan Josephina af Leuchtenberg, afslutade Giftermåls-Contract; och täcktes Kongl. Maj:t nämnde Skrifvelse, sådan den vid detta protocoll finnes bilagd, på Stats-Rådets enhälliga underdåniga tillstyrkande i Nåder gilla, samt befalla, att densemma, af undertecknad, Hof Bihang till Rikt St. Pröt, 1 ;sta Sami, 1S13. 21 38S Skrifvelse om utvexlingen af Ratifcationerne.
Postverket ej erfordras någon academisk examen och att, sedan Rikets vid förra riksdagen församlade Ständer ansett detta ärende vara af så stor vigt, att Utsk:s då gjorda och af R. St. gillade nyssnämnda hemställan blifvit till K. M:s nåd. bifall anmäld, K. M. under d. 18 Juli 1829 i nåder förklarat samma hemställan icke kunna bifallas. Hvad academisk examen angår, så är det en sak, hvilken beror på K. M:s eget nåd. godtfinnande, att derom förordna äfven för dem, som i K. Postverket söka inträde; men att sådant icke skett ännu, bör icke rättvisligen utestänga de redan engagerade personerna från befordran, då de dertill gjort sig förtjenta; och att K. M. i nåder icke bifallit R. St:s år 1829 gjorda und. hemställan, det utesluter icke möjligheten af ett annat nådigt beslut, i fall R. St. i und. ytterligare vederlägga icke blott, att, såsom förra gången yttrades, tjenstgöring inom verket är nödvändig för utrönande af sökandes skicklighet och pålitlighet, såsom varande af högsta vigt för både allmän och enskild säkerhet, utan äfven att befordringslagarna anse för en uppenbar orättvisa, att K. Postverkets antagna, alldeles lönlösa eller ock för en ringa lön mångårigt arbetande tjenstemän skola beständigt se sig förbigångna af militärpersoner vid alla andra tillfällen, än då någon så usel och dålig postförvaltaretjenst varder ledig, Den 10 Maj f. n>. att ingen dylik, för K. ÖfverPostdireclörs-embetet vanligtvis främmande parvenu anser det löna mödan söka en sådan tjenst.
Om denna sednare Constit.Utsk:s grundsats godkännes, och K. IM. således skulle hafva sig öppet att, utan afseende på R. St:s omdöme öfver utgifternas nödvändighet eller deras bifall eller alslag derå, inom titeln besluta anordningar till hvilka ändamål som helst, skulle man för ett och annat år kunna innehålla på den ena och andra af 11. St. fastställda ordinarie staten, för att bereda tillgång för extra anslag och lönförhöjningar å andra stater inom titeln, t. ex. göra besparingar på anslaget till krigsmateriellen, och deremot, ehuru blott provisionel gifva medel till den af R. St. afslagna llakctcorpsen. Kan sådant väl vara rätt eller ens rimligt? Vi hafva af R. St:s revisorer sett anmärkas, att om jag ej orätt minnes, icke mindre än 79,000 r:dr, hvilka städse tillhört samt jemväl varit beräknade och uppförda på Krigscollegii ordinarie stats reqvisitionsförslag, derifrån öfverflyttades till extra anslag för försvarsverket, hvarigenom naturligtvis cti besparing af 79,000 r:dr bereddes inom tredje hufvud titeln. På detta sätt är det icke rätt svårt alt få besparingar, och om dessa besparingar derefter skulle få användas till af R. St. pröfvade, men såsom onödiga ansedda ändamål, kunna statsmedlen, R. St. ma afslå hvad som helst, komma att användas till intet al de 4°4 D e n 3o Juni e. m. Lehöf, Representationen fastställt, utan endast till sådana flärdfulla och onyttiga ändamål, som tilläfventyrs nu behaga Regeringen. Ett sådant förhållande lärer doct icke kunna vara öfverensstämmande med vår grundlag, och i motsatt fall tillstår jag gerna, att jag hvarken kan läsa grundlagen innantill eller begriper dess tydliga föreskrifter. Jag vågar derföre fälla det omdöme, och det må stå för min räkning, att jag finner Utsk. hafva alldeles orätt uppfattat grundlagens mening i detta fall. Hvad åter beträffar den stora magt för Constit.Utsk., som Frih.