Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär, enligt Rikets Ständers tanke, Staten bör, i den mån det kan stå tillsammans med ändamålet af dess framåtgående i andlig och materiel utveckling, lemna utväg åt qvinnan alt bereda sig den förbättring i ekonomisk ställning, hvartill hennes anlag och 24 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 59. insigter kunna berättiga henne; och då nu inom landet finnes ett högst betydligt antal qvinnor, hvilka redan i följd af den omständigheten, att männens antal understiger det andra könets, icke kunna erhålla den verkningskrets, som i äktenskapet är dem anvisad, anse Rikets Ständer Staten ej böra undandraga sig att åt dessa bereda medel till förvärf. Det är endast vid valet af dessa medel någon tvekan ännu kail uppstå, ehuru det i sådant hänseende väl torde vara tjenligast att, i saknad af egen erfarenhet, till en början taga ledning af andra länders, med hvilka våra egna förhållanden äro jemförliga. På grund af hvad nu blifvit anfördt få Rikets Ständer, med anmälan, det Rikets Ständer för sin del anse tidpunkten vara inne alt utvidga qvinnans rätt lill anställning i det allmännas tjenst och alt Rikets Ständer hafva sig bekant, del qvinnor i andra länder med fördel användas vid telegraf-anstalter, post-expeditioner m. 11. dylika inrättningar, hos E. K. Majit underdånigst anhålla, det E. K. Majit läcktes vidtaga åtgärder, hvarigenom tillfälle beredes qvinna alt erhålla anställning i sådan tjenstebefattning, som kan för henne vara passande, och till hvars skötande hon visar sig ega erforderliga kunskaper och skicklighet. Rikets Ständer framhärda etc. Uppläst och godkiindt hos Ridd. och Adeln den 7 Mars 1863. Preste .Ståndet den 11 Borgare-Slåndel den 11 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Stiinders underdåniga Skri/velse, i fråga om. ändring i Kongl. Förordningen den 12 Januari 1855 angående Svenska, jerneffekters stämpling.
Ständer anmäla en och annan omständighet, som väl icke är af särdeles betydenhet, men likväl funnits* i sin mån lända Fonden till förfång och af sådan orsak påfordra en snar rättelse. Stats-Utskottets Afdelning har nemligen funnit att, enligt den uppgift, som Stats-Utskottets Afdelning infordrat och härhos under Uit. B. bifogas, på antalet och beloppet af pensioner, som från Magazins-Fondens Gassa årligen utgå, åtnjuter deribland framlidne LandsHöfdingen Georgii Enkefru Agatha Gadd, i stöd af Kongl. Brefvet af den 2 December 1808, årligen 333*- R:dr, samt framlidne Herr Öfver Amiralen och Presidenten Grefve La(rerbjelkes Enkefru, född U. G. Ehrenhoff, i stöd af Kongl. Brefvet den % December 1812, årligen 4 1 6^ R:drs Pension. Rörande Enkefru Georgii Pensiop inne-, håller det Kongl. Brefvet, att sedan framlidne Landshöfdingen af Schenbom, vid tillträ, Femte Band. Jet af Landshöfdinge-Lönen i Stockholms Län, väl bibehållit dess Ledamotskap i Kongl. Allmänna JVlagazins Directionen , men afstått sitt förut derstädes uppburne arfvode af333| R:dr, så har Kongl. Maj:t, 1 anseende till förekomne särdeles ömmande skäl, funnit godt hugna bemälta Enkefru med en lika Summa i Pension, för dess lifstid, eller berörde 333A R:dr årligen, som ifrån 180g .års början skulle af Magazins-Inrättningens medel utbetalas. Med Enkefru Grefvinnan Lagerbjelke.? Pension är åter det förhållande, att Kongl.
En sådan pröfning kan för Hofrätten blifva möjlig, då Hofrätten dervid har att följa en lag med bestämda straff, och en bestämd bevistheori; då protokollerna således endast skola utvisa, hurvida de i lag föreskrifna bevis förefinnas derom, att ett visst brott, som till sin karaktär är genom lag eller stadgad praxis bestämdt, blifvit begånget eller ej, hvarefter lagen bestämmer det straff, som å brottet, der det är begånget, skall följa. Men huru skola dessa protokoller inrättas, för att med tillräcklig klarhet framlägga alla de mildrande eller försvårande omständigheter, som böra inverka på straffmätningen? Hvilken förmåga föutsättes ej hos underdomaren, om han skall kunna, icke allenast riktigt uppfatta, utan äfven på ett tillfredsställande sätt framställa dessa omständigheter? och blir icke öfverdomstolen satt i nödvändighet att grunda sin dom på en ensam ung underdomares uppfattning eller, hvad värre är, på den tilläfventyrs högst ofullständiga framställning, han förmått gifva åt sin individuella uppfattning? I de länder, der strafflagen åt domare öfverlemnar prölningsrätt vid straffets bestämmande, är den allmänna rösten derom ense, att en så beskaffad lag skall tillämpas af en utaf flere personer bestående domstol och utan appell; och med afseende å den för friheten vådliga makt, som härigenom skulle läggas i domarens händer påkallar man en rättegångsordning med jury. En annan punkt i rättegångsordningen, som på strafflagens innehåll, måsle öfva ett väsendtligt inflytande, angår domarens åliggande vid brotlmålsransakningen. Det är nemligen en hufvudsaklig skilnad om vid sådana ransakningar den akusatoriska melhoden följes d. v. s. att en allmän åklagare efter en föregående preliminär undersökning utför processen inför domstolen, som i sådant fall endast pröfvar halten af de förebragta bevisen, äfvensom den tilltalades brottslighet; eller om deri inqvisitoriska melhoden vid rättegången följes, så att t. ex., såsom hos oss sker, Domaren på embetets vägnar ransakar och till någon del sjelf för processen mot den tilltalade.
Man kan visserligen deremot invända, alt det missförstånd, sorn, enligt flera talares påstående, på åtskilliga ställen uppkommit genom ordet rälta värdet, icke blifvit undanröjdt; men efter min öfvertygelse bör i hvarje författningen allmän grund finnas, som genomgår densamma. Vi mäste medgifva, att vid fastigheter, såväl i städerna som på landet, bör sjelfva grunden för alla taxeringscomiteer vara egendomarnes rätta värde, ehuru tillämpningen deraf under tidernas längd blifvit inskränkt. Pä de skäl jag i den nyss upplästa reservationen anfört, yrkar jag således, att 50 § mätte fä qvarstå oförändrad. Frih. Raa b: Jag uppträder ingalunda för att försvara ordet rättmätiga, som är insatt i st. f. ordet rälta värdet, ehuru jag visserligen anser det förra bättre; men med åberopande af hela denna discussion, hvartill jag tror mig icke behöfva tillägga några vidare motiver, tager jag mig friheten föreslå, att man i andra mom. af 50 §, p. 4(5 i Utsk:s betänk, blott tager bort följande mellanmening: ”med iakttagande deraf, alt hemmanen icke uppskattas ander deras rättmätiga välde.” Jag hoppas att Ståndet inser, att man genom denna mellanmenings borttagande har vunnit allt hvad man önskar, utan att på något sätt träda K. M:s och Kronans rätt för nära. Frih. Palmstjerna: Jag instämmer helt och hållet med Frih. Haab, som har bevisat nyttan deraf att ur § borttaga dessa ord, som ingenting betyda, och blott åstadkomma förvillelse. Det var på samma grund jag äfven bestridde den föreslagna ändringen i 08 §, men bär, då fråga är om sjelfva grundsatsen, anser jag det ännu vigligare och förenar mig derföre i Frih. Ilaabs framställning. Gr. Cronhjelm: Jag medgifver med Hr Printzenskjöld, alt ordet rälta borde stå första gången egendomarne taxerades till sitt värde; men, på sätt här blifvit upplyst, är förhållandet nu mera sådant, alt de endast hafva relativa värden.
Värdet af Stadens hus och tomter, odlad och ouppodlad jord, den för desse lägenheter utgående årliga bevillningen, Båtsmansoch Clerecie.ts underhåll, inhemtas af tabellen, hvarvid allenast bör tilläggas, att af de 16 Båsmän, som blifvit staden pålagde, underhållas 8 af borgerliga rörelsen och 8 af stadens jord. Stadens folknummer utgöres af: Mantalsskrifne personer 1,874. samt öfveroch underårige 1,355. Att vaka öfver fattigförsörjningen, är en Direktion af Församlingen utsedd, hvars ledamöter årligen väljas, och der Borgmästaren är ständig ordförande. Genom frivillige sammanskott, testaments-anslag och gåfvor, deribland Kongl. Maj:t Allernådigst behagat förära 800 R:dr Banko, blef under Högstdensammes sista besök i staden, en fond samlad till inrättande af ett arbetshus, der 25 fattige barn af begge könen, under Fattigvårds-Direktionens uppsigt, njuta undervisning af en läromästare och en förestånderska. Barnen få lära att läsa, skrifva och räkna, samt flickorna derjemte alt sy och spinna. Utom en klädning och en skjorta eller lintyg samt ett par skor, som årli gen dem tilldelas, undfå barnen i hvarje vecka 12 sk. kontant. De af stadens invånare, hvilka ej sjelfve behöfva understöd, blifva, efter frivilligt begifvande, årligen taxerade till en viss af församlingen godkänd och faställd afgift, grundad på hvars och ens kända förmögenhet, rörelse och egande stadsjord, hvilka medel, jemte en procent af all, å frivillig auction försåld, omyndige barn ej tillhörig, lösegendom, och en half procent för fast egen dom, tillika med viss afgift vid fartygs försäljning och sjömäns förhyrning, Femårs-Berättehe Jr. Calmar Lån. ^ 34. samt i Lag stadgad procent af Summa-Inventarii af bouppteckningar, under Direktionens vård användas dels till arbetshus-inrättningens underhåll, och dels till månadtligt understöd för fattige, sjuklige och orkeslöse personer; varande allt tiggeri strängeligen förbjudet.
Hus en för lagkunskap väl känd man yttra sig för Utsk:s betänk, i samma anda, som Utskrs pluralitet ut» tryckt sig, hvilken sökt göra gällande den tro, som jag icke delar, att nemi. det utgjorde en tillfredsställelse för folkets öfvertygelse, att anse sig vara dömd af Konungen genom domslutet i Högsta Domstolen. Jag förenar mig således med de värda ledamöter, som yrkat, att Konungens nåd. propos. måtte blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anser mig böra anföra till stöd för den K. propos:u ett skäl, som icke blifvit omförmäldt, men soin yttrades för 2j8 år sedan och således har åldern för sig. Den som yttrade detta skäl, var Konung Carl IX, hvilken, som man väl vet, var temmeligen mån om sin myndighet. Ilan förklarade dock 1602, i ett. förbud att vädja till de s. k. räfstoch rättare-lingen, att han hvarken kunde der vara domare, emedan han på Rikets vägnar vore åklagare, eller hade tid med domareförrättuingar i anseende till andra riksvårdande angelägenheter. Dessa skäl gälla, efter min förmening, ännu. Jag anser således proposm vara riktig. Härtill bör jag lägga, att då Högsta Domstolens ledamöter kunna ställas för Riksrätt, då de kunna af opinionsnämnden utröstas, hurudan! skulle väl omdömet i Riket blifva, om Konungen delat den mening, för hvilken Domstolens öfrige ledamöter anklagades och sakfälldes, eller för hvilken den tysta opinionsnämnden fäll - Den 18 November e. m. 1G1 fiilide utröstningsdomen. Det är skilnad emellan hvad som tilldrager sig i Högsta Domstolen och i Statsrådet. Uti det sednare linnas ansvarige föredragande och rådgifvare, hvilkas fel det ur, om en sak icke blir rätt framställd. Domstolen finnas väl också föredragande, men del är domrarties skyldighet att sjelfve gå igenom sakerna och läsa handlingarna. Att sådant är omöjligt för Konungen inser hvar och en.
Bättre förefaller det då Utskottet vara att lemna domstolen sjelf öppet att vid sakens öfverlemnande till pröfning, med afseende å så väl densammas vid - Lag-Olskollets Vllålande N:o 40. 7 lyftighet som mängden af öfriga på domstolen beroende ärenden, bestämma den tid, då parterne hafva att afhöra dom ; och Utskottet är förvissadt, att i sådan händelse tiden i allmänhet icke skulle bestämmas annorlunda än i förhållande till det verkliga behofvet, enär domstolen icke torde vilja inför parterne erkänna sig behöfva använda någon längre tid på utarbetande af en mera enkel sak och domstolen dessutom, derest tiden för doms meddelande blefve för långt framskjuten, blottställde sig för laga ansvar. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt får Utskottet alltså vördsamt hemställa, att Rikets Ständer ville för sin del besluta en författning af detta innehåll: »Med upphäfvande af 2 momentet af 24 Kap. 5 § Rättegångs-balken, sådant detta lagrum blifvit förändradt genom Kongl. Förordningen den 18 April 1849, förordnas, att samma moment skall erhålla följande lydelse: »I Rådstufvu-rätt skall genast, efter det saken blifvit utförd, antingen dom afsägas, eller ock viss tid tillkänna gifvas, då parterne ega komma tillstädes för att afhöra dom.» Stockholm den 2 Juli 1863. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Juli 1863, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om skyldighet för Häradshöfding att inom viss tid meddela utslag och utlemna expeditioner.
Bihanget eger rum, och att i följd häraf det nu brukliga sättet att trycka ifrågavarande motioner i hvarje Riks-Stånds protokoll måtte för framtiden upphöra; varande till stöd för detta förslag hufvudsakligen anfördt: att om innehållet och beskaffenheten af en motion hvarken hos Riks-Stånden eller inom Utskotten i allmänhet erhålles annan och närmare kännedom än den, som vinnes genom afhörandet af motionens uppläsning, hvilken kännedom sålunda ofta blir högst ofullständig, hvaremot, om motionerna särskildt trycktes och blefve utdelade, tillfälle bereddes icke blott Utskottens ledamöter, utan äfven andra medlemmar af Riks-Stånden, att taga noggrann kännedom af motionerna, så att de frågor, som motionärerne gjort till föremål för sina framställningar, kunde med vida större tillförlitlighet, än nu är händelsen, öf~ vervägas och bedömas; att den ifrågavarande åtgärden skulle bereda förenkling i arbetet för Utskottens Kanslier, hvilka då icke behöfde uti hvarje betänkande vidlyftigt upprepa motionens innehåll, utan kunde begagna helt kort rubrik, medelst hänvisning i öfrigt till den tryckta motionen; att Ledamöterne i Stånden då ej heller behöfde, såsom nu, lita på den uppfattning af motionernas motiver, hvilken Utskottens Sekreterare eller Notarie framställt, ej heller motionärerne sjelfve finna anledning, såsom nu någon gång inträffat, till klagan deröfver att deras motiver icke blifvit uti betänkandet fullständigt upptagne, samt slutligen att, då motionerna icke behöfde intagas uti Riks-Ståndens protokoller och Utskottens betänkanden i allmänhet kunde blifva kortare emot förr, härigenom uppstode en besparing, som i det närmaste skulle motsvara den ökade kostnad, motionernas särskilda tryckning komrne att medföra. Dessa begge motioner, af hvilka Herr Cederschiölds jemväl innehåller framställning derom, att motionernas tryckning kunde ombesörjas antingen genast efter det de blifvit väckta, eller ock af det Utskott, dit motionen remitterades, hafva, tillika med ett hos Ridderskapet och Adeln utaf Friherre Cederström, R., i ämnet afgifvet yttrande, blifvit till Expeditions-Utskottets utlåtande remitterade.
Ater ak en inskränktare permittering, än 3laten kärutsätter nela ak 8^vackronsoell tlompagnie-Obekerns möjligen llän bereckas, mäste ckrabba 8tatsvsrket, som ieke kan unckgä att allina cken numerst^rka, b vilken i verklig tjenstgöring inom Oarnieonen bebnnes oeb som vägrar att r.s clen erbjuckna psrmikteringen emellan exereis-tickerna sig begagna. Kk ckstta säluncka utrsckcka oeb al en tjugu-ärig erkarenbet bestyrkta kärbällancke, l:ar Kongl, Naj:t kunnit vara äckagalagclt, r.tt cle inom bukvuckstackens KLrNieons-Kogsmsntea benntliga mat-inrättningar, cksrikräo manskapet (lagligen tillckelas en väl lsgsck, tiliräeklig oeb suncl käcks, ega cket mest välgörancko inllDttsnäe pä soblatens belsa, treknack oeb seckligbet, samt stt ckessa anstalters uppbärancke, 5sckan ckssamma, uncker en längck ak är, meck lberämvärck omsorg krän Lekalsts sicka banckbakcka, blikvit likasom inkärlikvacke meck cken tjenstgörancke solckatens vaner oeb bebok, sannolikt skulle ästackkomma klsrkalckiga skadliga verkningar, bvilka bvarksn till sin beskakkenbet eller vicksträektbet läts sig "ppä körbanck bestämma. Kongl.
Salunda är fiir liela canal-linien afgiflen å ett Sk®1 stångjern släp.vigt 40| sk. b:co, för I SkSf tackjern 14| sk., för en t:a hvete, bönor, arter, vicker, linfrö oell bohvete 29,f sk., för en lia råg 251; sk., fiir en d:o korn 21,* sk., för en d:o blandsäd 17 sk., en d:o bafra 12J sk., en d:o gryn 38* sk., en famn ved 1 r;dr 3 sk., en tolft bräder från 21 £ sk. till 1 r:dr 20 sk. o. s. v. Närman deri ill lägger frakten, blir sammanräknade kostnaden nog betydlig att förekomma mycket begagnande af canalfartcn, som eljest skulle ägt runi, saint således dels alt hindra producenten att välja den afsättning, sorn eljest skulle varit mest fördelaktig, dels, särdeles tor dc gröfre varornc, såsom kalksten, sandsten o. s. v., att hindra ali afsättning. Deremot skulle en nedsättning af afgiften ä stångjern lill 8 sk. per Sk?? (utgörande en minskning af iner än 32 sk. b:co) eller lill mindre än vid Trollhättan, bereda tillfälle för den betydliga jernproduetionen i Wermland alt, med föga större kostnad än i Götheborg, kunna söka sin afsättning i Stockholm, oell således vinna den stora fördelen alt icke vara inskränkt lill en enda afsättningsort och dess pris. — Om afgiften å tackjern nedsattes lill 3 sk., så skulle della utgöra en lindring af nära 12 sk. b:co per Sk2Z, under närvar, lackjcrnspris en icke obetydlig besparing.
Men då denna röstgrund knappt i någon stad finnes förut antagen, så skulle, i händelse förslaget varder grundlag, hädanefter tre serskilda röstgrunder komma att finnas i hvarje stad. nemligen för omröstning i sockenstämma: fastighetsvärde och bevillning; för val lill magistratsperson: öre, fyrk, skott eller något dylikt, samt för val till riksdagsman, summan af samtliga stadsskalter, oberäknad! att den medlersta röstgrunden är i nästan hvarje stad olika. Då denna mångfald af röstgrunder saknar allt giltigt skäl, då totalsumman af hvarje röstegandes stadsskalter sannolikt blifver en af grundlagen påbjuden röstgrund i ett af de fall, då rösträtt begagnas, så alt särskild röstlängd för delta ändamål i allt fall måste upprättas, och dä kommunal-bidragens belopp otvifvelaktig! är en ganska lämplig måttstock för individens talan i kommunen, så synes denna omröslningsgrund böra i allmänhet antagas för de inom kommunen förekommande omröstningar och val. Rikets Ständer hafva nu i korthet angifvit de grunder, som, enligt Rikets Ständers tanke, böra följas vid reorganisationen af städernas och socknarnes kommunalväsende, och öfvergå vidare till den del af de gjorda framställningarne, som innefattar förslag till inrättande af en helt ny samhälls-instilution, eller en länen omfattande kommunal-represenlalion. De frågor, som härvid framställa sig till besvarande, äro hufvudsakligen, huruvida en sådan stiftelse må vara nyttig; om den eger några rötter i landets gamla författning, och om uti denna författning finnas några brukbara grundämnen till lagstiftning för ifrågavarande ändamål; om institutionen låter förena sig med våra nuvarande samhällsinrättningar samt om några tecken visat sig, att folket uppfattat behofvet deraf. Rikets Ständer anhålla att till besvarande få upplaga dessa frågor. En kommunal-representation för länet komrne visserligen att förete en nyhet i afseende på formen, men dess väsende är dock djupt rotadt i Sveriges urgamla samhällsförfattning. Ofvanom kommunen i trängre mening, eller staden och socknen, finnes verkligen en gemensamhet i intressen, hvilken söker en förm för alt kunna göra sig gällande i gemensamma åtgärder och beslut; och en sådan form egde det Svenska folket fordomdags uti landskapsförfattningen.
Ingen lärer väl vilja bestrida, att, på det en representantkammare må anses lemna garantier för en mångsidig pröfning af förekommande frågor, denna kammare bör vara någorlunda talrikt representerad, och att det har föreslagna minimum ej kan anses för högt. Man har här sagt, att Adeln, likasom de öfriga Stånden, är Svenska folkets representanter, och att de beslut, som fattas, afse ej blott Adelns, utan äfven de andra Ståndens intresse. Detta är så till vida sannt, att vid de beslut, som fattas, böra afses fäderneslandets intres - 436 Den 10 December f. m. sen; men i afseende på denna fråga, må hvarje Stånd pröfva sig sjelf. Jag anser således att R. o. Ad. ej bör tillerkänna sig det förmynderskap öfver de andra Stånden, att Adeln genom ett afslag förhindrar förev:de punkts antagande, i händelse öfriga Stånden för deras del dertill lemna bifall. Det kan ju hända, att de andra Stånden anse skälen för förslagets antagande så bindande, att de bifalla det. Ingen lärer väl heller tvifla på, att ,om en riksdagsman gör sin skyldighet (och det är dess skyldighet att närvara vid öfverläggningarne), skall aldrig något sådant behöfva inträffa, sorn att ett beslut blir om intet i brist på tillräckligt antal närv:de ledamöter. Medan jag har ordet, må det tillåtas mig att erinra att, då det blifvit sagdt, alt hvad Gr. björnstjerna berättade hafva handt i parlamentet i Turin, skulle varna oss för antagande af denna grundlagsförändring, han endast omtalade att man vid en fråga, der intresset var så stort som i afs. på jernvägar, var tvungen att på några timmar ajournera parlamentet, för att detsamma skulle blifva fulltaligt. För min del anser jag att man bör antaga detta förslag, öfverlemnande åt de andra Stånden sjelfva att bedöma, huruvida antalet är för stort eller för litet i förhållande till ledamöternas samfälda antal. Gr. Liljencrants:
Och har Stats - Beredningen för öfrigt , hvad anginge de härtill påräknade tillgängarne, trott, att de 770 Tunnor Spanmål, dels in natus, ), dels i värde af Contant aflöning, sorn utaf Kongl. Majit och Kronan nu bestås till Stadsskolor och Ptedagogier, der Comministraturen icke är med skolesysslor förenad, icke bör upptagas, och från de ställen, der desse under en lång följd af år varit påräknade och utgått , dragas till användande vid ifrågavarande Reglering, samt att den, till en Tunna Spannemål af hvarje Skolgosse projecterade Skolgälden, hvarutaf hälften eller 1500 Tunnor blifvit af Committéen ansedd såsom tillgång till fyllande af bristen, vore högst betänklig och syntes åtmindstone ej till högre belopp än en half Tunna elier hälften af hvad Committéen påräknat, böra komma att utgå och dervid det undantag göras, att visse rum lämnades för Gratister, som alldeles ingen afgift skulle erlägga; äfvensom, beträffande den för öfrigt upptagne tillgången af 1405 Tunnor 13 kappar, Stats-Beredningen för - gi8 Stats-Vtskottcts Be tänk anden. malt, att den betydligaste delen deraf eller Förlänings-Spannemålen 1000 Tunnor ingår först efter hand; Skolande, efter Stats-Beredningens ■uträkning, med afdrag utaf nyssberörde 770 Tunnor, som nu innehafvas af Stadsskolor och Predagogier, samt Skolgälden , ett behof återstå af 3440 Tunnor 23 kappar, som, ä 7R:dr Tunnan bestigande till 24,085 R:dr 1 sk. 6 rist., af Stat Verket skulle bestås utom Förlänings Spannemålen af 1000 Tunnor; Men hvilket tillökte anslag Stats-Beredningen , i betragtande af föremålets vigt och angelägenhet, ansett icke böra uppskjutas, utan framför andre Statens utgifter äga rum. Kongl.