Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således, att det af mig föreslagna tillägg bör införas vid 2:dra punkten; ty kommer det ej dit, så tror jag, att det blifver omöjligt att genom alla de konstlade garantierna, sorn i följande punkterna förekomma, förebygga all farhåga för utvexlingens jemna fortgång. För öfrigt skall jag försöka att, då de öfriga punkterna förekomma, besvara, hvad sorn ytterligare vid mitt anförande blifvit anmärkt. Hr Rosenblad, Bernh.: Enligt anmodan af min värde granne och vän, Hr v. Hohenhausen, får jag förklara, att han misssade sig, då han vid slutet af sitt nyligen afgifna yttrande nämnde proportionen 5 till 8, och att hans mening var, att nya sedlar icke borde få utgifvas, då metalliska cassans förhållande till sedelstocken icke åtminstone var såsom 2 till 5. Derjemte anhåller jag alt få yttra min mening öfver ifrågavar. punkt. Den är så vigtig, att jag oaktadt den lång* discussion, sorn redan föregått, ej kan afhålla mig frän I 10 Den 'i 4 Juli f. ni. att yttra några ord. Då det redan är stadgadt, att lån, sorn utgå på kortare tid, skola inberäkna? i sedelstocken, är det, i fäll man vill antaga en viss proportion, af yttersta vigt att icke binda händerna på sig, så att antingen näringarna skola lida, eller realisationens bestånd äfventyras. Jag vill icke framställa tomma theoretiska former; ty ehuru jag visserligen fortfar att bekänna mig till samina theoretiska grundsatser, som jag alltid erkänt, har jag dock genom erfarenheten förvärfvat den insigt, att om äfven dessa grundsatser äro oföränderliga, ära de dock icke de enda, att olika lauders och olika tiders olika förhållanden kunna framkalla olika fordringar, hvar och en dock hvilanda på sin lika sanna theoretiska grundsats och kräfyande i sin tillämpning användandet af de föreskrifter, sorn, aldrig ostradäde kunna öfverträdas.
Hos Välloflige BorgareStåndet har Biksdagsfullmägtigen Herr Lindqvist i afgifvet Memorial tillstyrkt* att, då den genom Kongl. Brefven den 12 April 17 5 5, och den 23 >4 LagXJtskottets Betänkande N:o g. Mars 1803 dt HofRälterne uppldtne rättighet, att ander föreskrifne vilkor, leuterera dödsstraff, i åtskilliga fall der sådant straff lagligen bör ddömas, innefattade en benådningsmagt, hvilken vore till sin grund olämplig och nu mera ej öfverensstämmande med de constitutionela former, som utveklat sig sedan den tid, då nämnde Kongl. Bref utfärdades, denna sd kallade leuterationsrätt ma återkallas och upphöra, öfver hvilken, genom Utdrag afVälloflige BorgareStåndets Protocoll för den 4 i denna månad, till Lagutskottet remitterade motion, Utskottet nu får vördsamligen sig utlåta. HofRätternes leuterationsrätt uppkom år 1714. HofRätterne voro då, som bekant är, Konungens'Högsta Nämnd, och deras domar Konungens Domar. Icke dess mindre Ilag det HofRätterne , enligt Rättegångs ordinantien af år 1614 oc*1 flere senare stadgar, såsom följd af Konungens urgamla magt, att bryta skrockoch offsochner, att i alla lifssaker samt åtskilliga andra grofva brottmål, der sådane omständigheter förekomma, som till lindring i straffet syntes föranleda, underställa Konungen sin Dom, innan den sattes i verkställighet. Men antalet af dylika underställningsmål tilltog, och ökades efter hand så mycket, att afgörandet af de till Kongl, Majus JustitixRevision inkommande LagUtskottets Betänkande.
Proposition om anslag till uppförande af en ny arkiv byggnad af sten å Hofrättshusets tomt, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med af Hofrätten insända förslagsritningar; varande kostnaden för ifrågavarande byggnad, enligt jemväl insändt förslag, beräknad till 52,642 Riksdaler 60 öre; och hade Hofrätten till ådagaläggande af behofvet utaf en ny arkivbyggnad vidare åberopat, hurusom af protokollet öfver en den 5 sistlidne Maj å nu befintliga arkivbyggnad hållen besigtning inhemtades, att byggnaden, som är af trä och således icke lemnade behöfligt skydd emot eldfara, under tidernas lopp så förfallit, att den icke vidare kunde iståndsättas, och att den fuktighet, hvaraf huset, egentligen till följd af en från början felaktig grundläggning, besvärades, på ett betänkligt sätt hotade de der förvarade vigtiga handlingar med förstöring. Sedan samtliga rummen i nedra våningen af egentliga Hofrättshuset, hvilka från början användts till arkiv, tid efter annan måst inredas till sessionsrum och kontor för vissa af Hofrättens tjenstemän, och de der tillförene befintliga handlingar derföre måst inflyttas i arkivbyggnaden, vore ock utrymmet derstädes så upptaget, att, fastän en mängd äldre handlingar, till följd af Kongl. Maj:ts beslut den 12 Oktober 1860, blifvit från arkivet afskiljda och förstörda, plats saknades för de öfrigas behöriga ordnande, och så väl af denna an - 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 26. ledning, som derföre att huset icke förmådde bära större tyngd, än den af de handlingar, sorn der redan funnos, hade det blifvit nödvändigt att annorstädes bereda rum för underdomstolarnes renoverade domböcker och protokoll för de sednare åren.
Anhållandes för öfrigt, att detta mitt Memorial mätte med de öfrige Respective MedStånden cotnrnuniceras, samt till vederbörligt Utskott iemiltera8. Hans Excellence Herr Grefve von Effen, Hans Henrici Sedan jag. af vederbörande, sorn aga befattning med Kongl, Majrts Hofhållning, jemte dertill hörande detailler, blifvit underrättad att det anslag, hvilket af Riksens Ständer till detta • vigtiga ändamål år bestämdt, oaktadt all använd noggrannhet, icke befunnits tillräckligt, har jag, såsom RiksMarskalk och ägande i sådan egenskap Högsta Styrelsen öfver Konungens Hof, nnsedt min skyldighet vara, att ett sådant förhållande hos Högloflige Ridderskapet och Adeln anmäla. Anslaget, såsom bekant år, belöper sig till 020,000 R:dr. Den uppgifna bristen utgör omkring 100,000 R;dr Banco, Då allt anslag synes årnnadt att uppfylla det beräknade syftemålet, och då bibehållandet af Kronans an* seeade, med hvilket Statens år så nära förenadt, Den 5 Martii, 28g tycks mig vara af ett stort Och allmänt interesse, har jag trott mig böra hemställa, om ej tjenlig utväg till bristens fyllande inå af Riksens Ständer vidtagas, och Konungen såmedelst sättas i tillfälle att äfven i detta fall upprätthålla Rikets värdighet, sorn Hans Majt i alla andra hänseenden så fullkomligen bevarat. Jag anhåller att denna hemställan må med de öfrige RiksStånden coinmuniceras samt till StatsUtskottet remitteras. Herr af Robfon, Carl Magnus: Vid öfverlåggningar, som under Riksmötet 1818 förekommo, rörande en Bergslags inrättning i Norrbottens Lån, grundad på det i Gellivare berg befintlige rika och outtömliga förråd af jernmalm, funno Rikets Ständer framgången af detta företag, väsendtligen bero på möjligheten, att genom Lina och Engeså Elfvars upprensning och försättande i farbart stånd, bereda utväg för en lättad malmtransport ned till hafskusten.
Jag medger att jag hade väntat det Grundlagens högsta väktare, vid det val, som de funnit för sig öfrigt, att antingen ålägga sig ett tyst öfverseende med de Embets-förseelser, som af en Konungens Föredragande i CommandoMål kunnat utöfvas, oaktadt sådana förseelser , begångna af en StatsSecreterare, böra anmärkas, eller ock för Riksens Ständer tillkännagifva sakens förhållande i hela dess sammanhang, och såmedelst undvika den förebråelsen, att ej hafva åt lika beskaffade frågor lemnat en lika oväldig behandling , hellre hade vidtagit den af dessa åtgärder, som är enlig med RegeringsFormens bokstafliga lydelse, än den, som är deremot stridande; hel 1st den befarade förebråelsen , om den ock af någon skulle blifvit obetänksamt framställd, i alla fall hade träffat Constitutionen, icke ConstitutionsUtskottet. Ehuru jag, i grund af allt detta, anser det vara emot Grundlagen, att Riksens Ständer genom ConstitutionsUtskottet erhållit del, så väl af de upplysningar , rörande serskilta KonglMaj:ts beslut och förordnanden, hvilka Utskottet till den förehafda frågans bedömmande insamlat, sorn af de llaisonnementer, om hvad egentligen hörer till Rubriquen , CommandoMål , samt om det sätt , hvarpå den Embetsman , hvilken på det för CommandoMål stadgade sätt behandlat andra allmänna Ärender, Den 12 Martil. 305 bör anses, hvilka bestämt Utskottets beslut i Målet; Beslut, hvilka, då de ej äro underkastade Riksens Ständers granskning, så mycket mindre behöft motiveras; tror jag mig likväl, enär samma Raisonneineilter kommit till Riksens Ständers och Allmänhetens kunskap, såsom Riksdagsman äga rätt att till Ridderskapets och Adelns Protocoll anmärka, det min öfvertygelse om Grundlagarnes rätta tolkning äfven i dessa delar skiljer sig från ConstitutionsUtskottets. Jag anser den beskrifning på CommandoMål, hvilken <j §.
Memorial, den 4 Juli afgifna och näst påföljande dagpå Bordet lagda Utlåtande, blef det förra, åtföljdt af detta Utlåtande samt af så val denna dag , som föregående pleni dagar gjorda anmärkningar, till Särskildta Utskottet åtcrförvisadt. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottet den 5 dennes på Bordet lagda Utlåtande af den 5 nästföregående, j anledning af anmärkningar vid dess Betänkande, angående yrkad ersättning för Bohus, Carlstads och Elfsborgs Läns innevånares besvär och lidande under sista Fälttaget , beslöt Ridderskapet och Adeln, alt hos Kongl, jDen 7 Juli e. m. Maj:t borde i underdånighet anhållas, att låta närmare utreda förhållandet med dessa, Läns invånares lidande, och af KrigsFonden tilldela en hvar den ersättning honom tillkomma kunde; hvilket beslut skulle med de öfriga respectiva Stånden vänligen cornmuniceras. Ut Supra. S. D. Föredrotgas å nyo. trenne ConstitiltionsUtskottets den 5 dennes på Bordet; lagda Memorial af den 5 nästföregående, innefattande förslag till tiliäggningar i Grundlagarna. 1:0. I Si §• RegeringsFormen. RegeringsFormen, samt 29 och 6g §. §. Riksdagsordningen. 3:0 I 15 §, Riksdagsordningen; hvilka förslag godkändes till den kraft och verkan, den vid innevarande Riksdag fastställda 56 §. RegeringsFormen medgifver. Ut Supra. S. D. Bifölls ConstitutionsUtskottets den, 5 dennes på Bordet lagda Memorial, innefattande Utlåtande öfver Herr Spaldencreutz,^ till Utskottet remitterade motion om än-i dringar i Instruotionen för Riksens Stänt ders Justitieombudsman.
Rörande årligt anslag af 1000 R:dr Banco, åt BergsRådet Friherre Hermelin, Fran Banco Utskottet; t:o I frågan om Fidei-Commisser, hvilka enligt serskild nådig tillåtelse få med Inteckning graveras, kunna af Banquen belånas 2:0 Angående Lånerättighef i Banquen, för de i Philipstad belägne Fastigheter: 272 Den 17 Martil3 e. m; Fran Statsoch Banco Utskotten: Angående väckt fråga om förhöjning uti de för Riksens Ständers Revisorer af Stats-Banco och RiksgäidsVerken anslagne arfvoden : Att BondeStåndet beslutit att ConstitutionsUtskortef Memorial , i anledning af en från Ridderskapet och Adeln remitterad Anmärkning mot Konungens Rådgifvare i Comimndomål för Arméen, skulle komma att lemnäs utan vidare åtgärd. Alla xlessa ProtocollsUtdrag lades till HandJ lingarne. Justerades följande : Utdrag af Piotocollet, hållit hos Hög» loflige RidderSkapet oeh Adeln , vid Urtima Riksdagen i Stockholm, förmiddagen den 17 Marth 1818- SD. Remitterades till Stats - och BancoUtskotten: Yttranden af Herrar Heykensköld, Detlof} von Heynne, Georg, och Roos, Carl Adam, angående Götha Canal. Ut supra.
Uti det underdåniga Utlåtandet, har CommerceCollegium för egen del hufvudsakligen anfört: att de tillfällen till fraktförtjenst, som kunna Svenska fartyg ■ nu erbjudas, skulle förminskas, i den mån Norrska 494 Besv. och Elion. Utsk. Betänk anderi. skepp srederierna sattes i tillfälle att ej allenast med de Svenska deltaga i utskeppningen, utan äfven hitföra sådatie för riket nödige importarticlar> sorn ittgcra föremål för vår egen nationalsjöfart: ett Norrska sjöfarten på Sverige, hvilken hittills icke kunnat vara hinderlig för dea Svenska, då Norriges nästan enda export på Sverige bestått i fiskvaror, skulle, otn den lemnades alldeles fri och obehindrad, komma att mer än någon annan nations täfla med den Svenska, i frågan om importen af fremmande producter: att Kongl. Maj:ts, åt Sveriges Borgerskap gifna. Nådiga försäkran, den 2g Febr. 1789, dels innehåller i 2 §, att det så kallade Prodtictplacatet alltid skall blifva i sin helgd och till efterrättelse tjena, då riket af krig icke är oroadt, eller då andra särskilda orsaker tili dess hvilanda ej föranleda, i hvilket fall det likväl genast, sedan orsaken upphört, i full verkan återställas skall; dels i 7 § bekräftar detta Nådiga stadgande under helgd af privilegier: att de särskilda orsaker, som kunna föranleda till Productplacatets hvilande, skola vara öfvergående och således icke inträffa i afseende på Norrige; samt ändteligen, att vid jemförelse ej mindre af de författningar, som bestämma bägge nationernas ömsesidiga handelsförmåner, och hvilka här ofvanfblifvit till deras innehåll anförde, än äfven af beloppet af de varor, som under Eesv. och Ekon. Utsk. Betcinkanden.
Så mycket mindre hafva kommitterade dragit i betänkande att påyrka en lika utsträckt beväringspligt hos oss, som i Norge, eller, utom nämnda 6 klasser, ytterligare 4 reservklasser, som man temligen allmänt, under de senare åren, hört ogillande uttalas öfver vår ringa beväringsstyrka, våra få beväringsår, och förslag framställas om en allmän folkbeväpning, hvilken naturligtvis är säkrast att påräkna, då den genom lag stadgas, likasom den verksammast strider, då den sluter sig till arméen. En tillökning af 4 reservklasser, då dermed icke följer vapenöfningar under fred, kan icke eller anses såsom en ökad tunga. Om de under ett krig icke behöfvas, blifva de icke uppkallade; om åter de skulle erfordras för landets försvar, skulle de i behofvets stund villigt af nationen lemnäs, äfven om de icke förut voro i lag föreskrifna, men det höfves svenska folket att hafva en beväringslag, scm icke står efter andra nationers och att genom dess antagande gifva tillkänna att det är beredt på hvarje offer som dess sjelfständighet kan kräfva. På alla dessa skäl föreslå kommitterade: att hvarje svensk man må vara skyldig att deltaga i allmänna beväringen från fyllda 22 till fyllda 32 år; att beväringsmanskapet delas i 10 års klasser, deraf de 6 första utgöra arméens (flottans) krig sförstärkning och de 4 senare arméens (flottans) krig sreserv; att till beväringssoldaterne endast räknas de dertill uttagne af förstärkningsklasserna; att reserven icke utgår förr än förstärkningens alla klasser inom samma ort blifvit uppkallade. Enligt de föreskrifter, som allt ifrån beväringspligtens införande intill senare tider varit gällande, borde vid mönstringarne endast de beväringsskyldige godkännas, som hade en längd af minst 5 fot 5 verktum (gamla måttet) samt voro fullkomligt friske och fullt vapenföre. De som antingen icke uppnått föreskrifven längd eller voro svage och sjuklige ställdes på tillväxt eller förbättring, för att vid en senare mönstring ånyo besigtigas. Dessa föreskrifter undergingo genom 1860 års beväringslag betydliga förändringar. Ingen bestämd längd fordras nu för att godkännas och ingen ställes numera på förbättring.
Fredrique en bild, på hvilken Idun i dag bjuder, ' 1 skall — hoppas vi — göra många af våra läsarinnor glädje. Vi föreställa oss, att den skall föra till deras minne den ljusa, luftiga, rymliga våningen i » Brunkebergs hotell », där de under ledningen af, icke en amper skolfru, utan en moderlig vän, fingo en lefvande undervisning, bvilkens betydelse, om den ej fullt kunde vara det då, efter band blifvit dem allt mera klar. Särskildt skola de minnas religionsundervisningen i detta hem — hem snarare än skola — under hvilken i deras unga hjärtan såddes ett utsäde, som varit deras styrka och tröst i pröfvande skiften af deras lif. Det var i Stockholm en tid, om hvilken det blifvit sagdt, att endast en af stadens prester, den gamle Fuchs i Kungsholmen, predikade verklig kristendom; efter denna tid af så till sågandes andlig lågkultur rådde här länge en djup misstro mot allt allvar i lifvets allvarligaste frågor, oeh äfven fru Hammarstedts pension fick af denna misstro sin beskärda del. 25 öre för h v a r j e p&amp;börjadt tiotal stafv. - r a d. Hammarstedt, Unge. det därför en öfverraskning att förnimma det frimod, den lifslust och glädtighet, som rådde i skolan; allvaret fanns nog, och det sökte ej dölja sig, men det » hufvudhängeri », som, ej sällan med framgång, härmar det, fanns där icke. Härtill kan tilläggas, att den omsorg om hygienen, som rådde i skolan, hade sin andel i de unga elevernas hurtiga väsende; om föreståndarinnan i något fall var » svärmisk », så var det för frisk luft och bad. Något annat » svärmeri » fanns det icke i skolan. Fru Hammarstedt var lutheran och ville ej vara annat; schismatiska dragningar hade hon icke, om hon ock i yngre dagar hyste mera optimistiska föreställningar om en del andliga rörelser i vårt land, än hon sedermera ansåg sig hafva anledning till.
Jag hade ej valt för mina barn något visst bestämdt yrke, och afråder hvar och en att göra det, men jag instämmer med en värd Talare deruti, att den vigtigaste undervisning och hvilken vinnes vid allmänna Läroverk, år den, att man behöfver låra mera. Denna satts år vigtig framför andra och vinnes dår. Då man betraktar hvilka ämnen i alla delar och yrken utgått från våra TrivialSkolor, så bör man vara säker att deruti finna en regel för sin öfvertygelse. För min del och då hiina barn valde tnilitair-yrken, fann jag, att deras behof ganska vål kunde uppfyllas om de helt öfverlemnades åt den allmänna undervisningen vid Gymnasium i Linköping. Jag nämner uttryckeligen Gymnasium i Linköping, emedan jag känner detta och för detsamma hyser en uppriktig tacksamhet. Ehuru båda mina söner valde scientifiqua corpser, Den 21 Maji f. lii, 55g hoppas jag att ej den dag skall komma, då de af sine likar gås förbi eller öfvertråffas i kunskaper. Jag tror således att Gyrnnasierne och Skolorne åro ganska åndamåls-enlige. I öfrigt får jag påminna, att man varit och år af den tanka, att äfven de som från Carlberg utgå och ämna sig till Artilleriet och de andre scientifjqua corpserne, böra fortsätta sine studier vid särskilta Läroverk. Jag skulle således tro, att utan att rifva ned något af de nu bestående inrättningar, man bör söka att hämta mera gagn af hvad man äger. Jag tror att de Läroverk hvarifrån en Melanderhjelm, en Klingenstjerna,' en Polhem, med flere andre som jag nu ej kan påminna mig, jemte Presterne hafva utgått, icke kunna anses vara danade ensamt för att skapa Prester. Friherre Adlerbeth:
Utdrag af Protocollet hållit hos Högloft.- Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 28 Junii 1823. S. D. Vid förnyad föredragning af Be4 villningsUtskottets den 3 dennes urrder N.'o 12 Ridd, 0, Ad, Brot. V. Band. 47 goo Den 28 Junii e. nil afetfnéj samt den xr derpåfoljde eftermiddagen S bordet lågde Betänkande, angående de eenom Stora Sjö-Tullen inflytande Bevillningsmedel; blef samma Betänkande, i anledSina af de utaf åtskillig* Ledamöter dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet aterremit^ teradt. Ut supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till i om morgonen den 39 Junii, In fidem Protocolli; O. J. Lagerheim. Bilagor till Högloflige Ridderskapets och Adelns V o Protocoll, vi d I* Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1825. Femte Bandet1 STOCKHOLM, Tryckt hos Olof Grahn, 1825. Bilagor till PleniFrotocollet fqr den 3 N:o ii Herr Anckarsvärd, Augujlt Då Écönorciioch BesvärsUtekottet fej Stat mera afseende* än sorn nu af dess Betänkande synes, å den af Herr von Wahrendorff Väckte Motion rörande ändring af nu gällande formaliteter vid resande främlingars insläppart-J de i Riket3 så anhåller jag att ytterligare få fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns upp-i märksamheten vid vigten af detta ämne, sorn jag med Motionairen och de Herraf, hvilké Sorn med honom förenat sig, fullkomligen delar. Vid bfetragtande äf de Förordningar, som gifvit anledning till Herr von Wahrendorff^ inotion, skall man lätteligen finna, att denna åtgärd tillkommit under utvecklingen af ed stor och allmän politisk crisis, då vissa försiktighetsmått
Visserligen böra också landets näringar sorgfälligt vårdas, och vid kritiska tillfällen på ett förståndigt sätt understödjas, men i allmänhet gäller det dock som regel, alt de mäste gä sin egen väg, och kämpa sina egna strider. Denna nödvändiga sanning måste de sjelfva inse och lägga väl pä hjerlat, ty derpå hvilar deras bestånd och trefnad för framtiden. Jag hyser också den förhoppning, att när det gäller ett sådant mål, som att icke äter belasta värt gamla land med skammen af en ny nationalbankrult, sä skall här finnas nog ståndaktighet, försakelse och fosterlandskärlek för ali leda dessa strider lill en god utgång. Åtskilliga ledamöter yttrade bifall till detta anförande. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: För den händelse att BancoUlsk:s betänk, skulle blifva återremilteradt, hvilket jag, efter den riktning, som discussionen tagit, anser sannolikt, önskar jag endast att fä uttala den mening, det jag instämmer i sjelfva den grundtanke, som Etsk. framställt, att genom en begränsning af lånerörelsen, och bancovinsteus öfverlemnande till Riksg.cont., fixera sedelstocken. Jag instämmer li! aedes i det förslag, som Utsk. 516 Den IS December e. m. -framställt att consolidera Banken, derigenom alt Riksg.cont., i utbyte mot Bankens andra fordringar, öfverlemna!' sädane obligationer till Banken, hvilka densamma ina vara i tillfälle alt förvandla lill reda penningar. I afseende på sjelfva sättet, anser jag alt fastighetslånen böra förut öfverflytlas, och beträffande de anrnärkn:r, sorn för öfrigt framställa sig vid detta betänk., finner jag mig så fullkomligen förekommen af Frih. Palmstjerna, att jag endast anhåller alt med honom få förena mig.
På ett ställe fängslades hans uppmärksamhet af en liten rolig attrape; han bestämde sig genast för att köpa den till julklapp åt Greta och gick in i butiken. Midt framför dörren var en smal, hög spegel; han skälfde till, då han mötte sin bild i glaset. Han var grå i ansiktet, och hans kläder voro fullstänkta med smuts, och dessutom var han orakad. Framme vid disken trängdes folket, och expediterna ägnade honom ingen uppmärksamhet. Han vände genast om och gick sin väg. Det hade nästan slutat att snöa, molndimmorna hade lättat, och skyar med slitna kanter drefvo långsamt bort öfver husens gaflar och tak. Tomas hade stannat i hörnet af Fredsgatan och såg utåt den tomma fonden, där Mälaren gick öppen i mörkningen som ett bredt, blåsvart band. Och längst borta, inslumrad i vinterskymningens grådis, skymtade en länga af en tyst och ödslig strand med fläckar af snö i bergskrefvorna. Men gatornas larm rasslade ännu lika febrilt omkring honom, och mistluren stönade åter lika hungrigt som förut, och klockan slog tre. Hon slog tre ... Och han skulle ju träffa Hall under Tornbergs klocka ... Han vände uppåt Fredsgatan och rusade fram utan att se sig för. Plötsligt törnade han ihop med någon; det var en mycket lång gammal herre i päls, för hvilken alla andra gingo åt sidan med blottade hufvuden och djupa bugningar. Det var kungen; hans hatt for på sned vid sammanstötningen och var nära att falla af. General Kurck och öfverhofjägmästaren stirrade förbluffade efter Tomas, som mumlade ett förvirradt »förlåt» och försvann bland mängden. Mörkret tätnade mer och mer, och en liten man i luden mössa gick omkring med krokig rygg och snabba steg och tände gaslyktorna. Tomas hade kommit in på en bakgata med få människor och sömnigt upplysta butiker. Han hade icke träffat Hall på Gustaf Adolfs torg, och han förstod att det var ute med honom. Hur var det möjligt, att han hade kunnat låta det gå så, som det hade gått? Det var omöjligt att fatta, och nu var det för sent att grubbla öfver det. Benen ville knappast bära honom längre. Han kände sig utnött, sliten, kasserad.