Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mäster drog fram sin snusdosa och bjöd Truls, som för syns skull tog en nypa mellan tummen och pekfingret; sjelf lade mäster konstförfaret på insidan af tummen en hel liten kulle af den svartbruna, starktdoftande materian samt placerade den vid mynningen af först den ena och derpå den andra näsborren, medan den öppna snusdosan hölls inunder för att uppsamla hvad som tilläfventyrs kunde glida ned. Truls nös, naturligtvis. «Prosit,» sade mäster naturligtvis, och såg den unge mannen an humoristiskt-urskuldande, såsom en bepröfvad snusare gerna plägar göra. «Väl bekomme!» «Tack,» svarade Truls och log igen. Derpå blefvo de åter stående stumma och orörliga bredvid hvarandra, en god stund, blickande ut i den grå luften, som mörknade. «Året går,» sade Truls. «Ja,» svarade mäster. «Nu begynner det bli långa kvällar.» De stodo ännu en stund samman, i gemensam «beschaulichkeit»; skåningarne ha svårt för att taga initiativet till ett uppbrott och få fram afskedsordet. «Nej,» sade mäster långt om länge, i det att han flyttade knölpåken öfver i venstra handen från den högra, hvilken han räckte Truls, «man får väl se, man kommer längre.» «Ja,» framhöll Truls, «det är väl också tid att tänka på ’madabiden’.» «God natt, herr kandidat!» «God natt, mäster!» Hvarpå de begge männen gingo hvar i sin rigtning. Truls stängde begge portarne efter sig, slog jernhaken nedtill in i ringen och sköt träbommen för. Inne på gårdsplatsen tomt och mörkt; icke ett lif att se, icke ljus i ett enda fönster af den långa suiten på boningslängan. Allenast bandhunden tog emot sin herre, – skramlade i sin jernlänk, viftade med svansen, krusade gratiöst med hela kroppen och morrade otåligt förväntningsfullt efter sällskap.
I U V67~z bmws f n r o n har pseudonymen Frank, under hvilken döljer ' sig en känd författare, hvilken dock först har fullt utvecklat sin sedliga styrka och sin literara talang, gifvit oss en realistisk skizz af första ordningen. Pennan är dock icke förd af den moderna indifferentismen, hvilken lemnar läsaren tvekande i valet mellan rätt och orätt. Tvärtom framträder sanningen här ohöljd, talande sitt eget gripande språk genom den i nagra få starka drag ristade verklighetsbilden. Sent skall Att förf. stundom skjuter öfver malet och blir onödigt hiinsynslös, samt att han nigon g h g uttalat eller citerat s8rande anmärkningar om personer af obestridligt varde, skall han helt visst sjelf erkänna och ångra. I en punkt anse vi, hans omdöme vilseledande. Det lir d8 han stiiller fru Edgren i paritet med Strindberg. Vi anse hennes verklighets-dikter i vissa, fall farliga, men hestiimdt icke skrifna i dalig nfsigt som Strindbergs, ' ofta tkartom. ock läsaren förgäta gestalter sadana som den ur okunnighetens fred uppskrämda modern; den midt i l; arlekens smarta annil stolt afvisande Magda, och den af lzerincs fasta tillförsiht plötsligt till sjelfbekännelse nödgade ur.ge nianncn. Icke heller skall man glömma den gamle husläl~areiis hcmska iipplysningar och visa rad. Prof~ssor Fr. P~~OYSEICS föreläsning on1 E g t ~ ~ l i a eller b fri Kierlighed ar riktad mot det literära parti i Sorgc, som, med öppet erkännande af sin onorska karaktiir, kallar sig bohemen. Den ar mera helgjuten och genomarbetad an lektor Personnes bok, mindre sårande afven i framställningssätt och val af citat; men den ar icke heller s2 omedelbar. si sjudande varm. Fint och träffande undersölrer förf. motiverna till och följderna; if bohemens anfall mot äktenskapet.
I öfrigt har Utskottet ansett sig icke i Val-lagen böra upplaga stadgandena, rörande de val tili Andra Kammaren, hvilka nedan omtalas* och hvilka, såsom utgörande Riksdagsärende, synas rättast upplagas i Regerings-Formen. Utskottet har nämnt Ändra Kammaren, och öfvergår äfven nu till frågan om Kammarbildningen. Ehuru Sverige icke har elementer till en Pärkammare, medgifver dock Utskottet, att äfven i Sverige kan skapas en Öfre Kammare, sorn väsendtligen tryggar continuiteten i Representationens åsigter och förekommer de hastiga opinionskastningar, från den ena Riksdagen till den andra, hvilka Svenska Riksdagarnes historia i alltför stort antal företer. Då denna fördel också hufvudsakligen synes hafva varit åsyftad af Ridderskapet och Adeln, det Riks-Stånd, som bestämdast uttalat sin mening om Kammarbildningen, har Utskottet trott sig deraf hafva tillräcklig anledning att, med frånträdande af sin i Memorialet, N:o 38, uttryckta, och af Bonde-Ståndet godkända, mening, nu föreslå , att Svenska National-representationen må bilda två Kamrar. Innan Utskottet närmare utvecklar sina1 åsigter, bör Utskottet dock ingå i redovisning af de serskilda Riks-Ståndens yttranden i detta ämne. t6 ConstilutionsTJIskottets Memorial, N:o 85. Ridderskapet och xUleln har yrkat, att Svenska Representationen skall sammanträda på två Kamrar; att Kamrarne, af hvilka den ene kallas de äldres, och den andre de yngres Kammare, böra bestå af lika mångå medlemmar hvardera; att båda Kamrarne utses genom val; och att vid deras bildning den skillnad skall iakttagas, att, då Ledamöterne i den ena Kammaren utses för hvarje Riksdag, Ledamöterne i den andra väljas för längre tid bland personer, som förut utöfvat
Sjukvården bestrides af Stads-Läkare och Stads-Chirurg; Och dessutom har ena Provincial-Läkaren sin station uti Staden med kringliggande Härader till District. Den förhärjande eldsvådan 1827, sorn medtog allt hvad 1822 års brand skonade, äfvensom dét derefter nybyggda till största delen, bar i allmänhet försatt Stadens Invånare, från ett välmående och bergadt, i ett skuldsatt och fattigare tillstånd, emedan till nya Byggnader en större del af rörelse-capitalen medtagits, utom hvad af de erhållne räntebärande lånen dertill åtgått, utgörande 100,000 R:dr å 3 procent och 85,000 R:dr å 5 procent, hvilka lån således i årlig ränta kostat 7,280 R:dr, .— och i bredd hvarmed inbördesskatterne måst ökas på jord och tomter till dubbelt och deröfver, som haft den menliga verkan, att åtskillige behållne Borgare afsagt sig burskapet och antingen nedlaggt rörelsen eller förenat sig med andre Städer, äfvensom deraf följt, att obebyggde tomter för närvarande hafva ringa värde och mera äro ägarne till last, än nytta. Med Stadens återuppbyggande, efter ny och utvidgad plan, är lik , väl årligen fortsatt, så att 176-! tomter blifvit bebyggde från medlet af 1827, då sista eldsvådan timade, intill 1831 års slut; Dock äro af Stadens, dels gamla bibehållne, dels efter planen för Stadens indelning tillkomne nya, tomter 170 ännu obebyggde. Regleringen af gator och allmänna platser har äfvenledes fortgått så långt med - 5? medhinnas kunnat; och de dertill dels af Eders Kongl. Maj:t utaf Statsmedlen anslagne i5,ooo R:dr, dels af Bancolånen anvisade 10,000 R:dr, äro för det mesta använde, sa aLt vid i83i års slut endast omkring 7,500 R:dr voro i behåll.
När nu bekant är, att alla förvaltande verken här i Stockholm, som insätta sina medel i Riksbanken, finna, och det med rätta, behöflig! att hafva sina särskilda kassörer, förefaller mig knappast allvarligt menadt, alt vid länsstyrelserna, der en sådan massa mångartade liqvider förekomma, och der uppbörden, t. ex. i Christianstads län, bara för bränvinstillverkningen, årligen uppgår till mellan 2 å 3 millioner rdr, icke skulle behöfvas sådane tjenstemän. 2:o Räntevinsten för staten. Om här endast är fråga om, att i enskilda banker insätta den i ränteriet för de dagliga behofven qvarliggande kassan, och icke de medel, som nu afsändas tili Statsoch Riksgäldskontoret så äro dessa summor så små, alt räntevinsten deraf blefve en obetydlighet. Skulle åter meningen med motionen vara, att i enskilda banker borde insättas ej blott det belopp, som nu vanligen ligger i landtränterierna, utan äfven de, som under året insändas till Statskontoret och af detta verk deponeras i Riksbanken; så bör naturligtvis i samma mån statsverkets deposition hos Riksbanken sålunda minskas, maximum för den del af Riksbankens sedelstock, som saknar motsvarighet i metallisk valuta, i ungefärligen samma proportion minskas. Till viss grad blefve förhållandet med de penningar, som från ränterierna nu ingå till Riksgäldskontoret, enahanda. Detta verk ligger nemi. aldrig på någon kassa, utan utsläpper genast i allmänna rörelsen, genom utlåning, vanligen mot 6 procents ränta och på en månads uppsägning, alla de medel, som ej för tillfället kunna för verket vara behöfliga. Åtgärden innebure då, som Hr Professor Ribbing i sin reservation så riktigt säger, ej ett ökande af rörelsekapitalet, ej heller en ökad räntevinst, utan endast en öfverfiyttning af en del af riksbankens rörelse och vinst på enskilda banker. 3:o Okadt rörelsekapital för allmänheten. Denna punkt är redan besvarad genom hvad vid förra punkten blifvit yttradt, att statsverken genast genom utlåning i allmänna rörelsen utsläpper hvad af de inflytande medlen icke för tillfället är behöfligt. Jag behöfver således icke vidare uppehålla mig vid denna fråga.
Öfverallt hvar häradshöfdingens sköna fru visade sig, hette det snart: » Det är den och den, om hvilken man säger det och det. » Till och med hennes vänner och väninnor, personer, som hon kännt nästan hela sin lifstid, blefvo ej oberörda af detta prats gift. » Nå- Iduns stora pristäfling, hvilken utgick den 15 dennes, inkommo ej mindre än 305 tåflingsskrifter. Denna höga numerär har för Redaktionen inneburit ett glädjande vittnesbörd om, att intresset för den utlysta tåflingen varit li / ligt och allrnånnt. Om det stora följetongspriset å 500 kr. täfla 23 skrifter. 87 uppsatser falla under andra gruppen: kortare skisser eller berättelser. Fåtaligare är deltagandet i den tredje tåflingen: en uppsats i ämne, rörande kvinnan eller hemmet. Hår ha endast 27 tagit upp striden. Skalderna och skaldinnorna äro som oftast flertalet eller 98 stycken. Af förslagslistor till porträtt räkna vi 68. Två » tåflingsskrifter » af ett mera » kuriöst » innehåll ha vi ej kunnat inrubricera under någon af grupperna. Redaktionens och prisnämndens mödosamma och ansvarsfulla arbete med genomläsandet och bedömandet af allt det ingångna tar nu omedelbart sin början, men det torde helt visst bli af den vidlyftiga art, att vi ej ännu kunna bestämdt förutsäga, når det kan vara afslutadt. Att ingen möda skall sparas att, så mycket som ställer sig förenligt med ett samvetsgrannt afvågande, påskynda det, därom kunna våra ärade läsarinnor vara fullt vissa. Stockholm i augusti 1890. Redaktionen. Skiss af Mathilda Roos. (Slut från föreg. n:r.) Ja, sådant kan man säga åt dem som varit lyckliga under sitt lif — åt mödrar, som få behålla sina små, hustrur, som icke beröfvats sina män, åt kvinnor, hvilka icke ständigt må- ste kämpa mot fattigdom och försakelse. Men det var en grymhet, en orimlighet att säga det åt henne! Allt hvad hon lidit skulle då vara meningslöst, allt hvad hon älskat ett gäckeri!
n af de gamla filosoferna bar sagt: » Om någon gudamakt toge oss ur denna vimlande menniskohop och försatte oss på något ställe i öknen samt gåfve oss der öfverflöd af allt hvad naturen behöfver, men betoge oss möjligheten att träffa någon menniska — hvem skulle vara så af jern, att han kunde uthärda ett sådant lif? » Häraf framgår, att man lärtge insett och erkänt, att i menniskonaturen ligger ett oafvisligt behof att få meddela sig med andra; och att denna böjelse, som hvar och en, på sitt sätt, söker tillgodose, kan medföra både fördelar och olägenheter samt ålägger oss sjelfva stora skyldigheter, vilja vi visa med följande: Menniskans böjelse för sällskap är för henne, helt visst, en anledning till mycket godt, så- väl med afseende på de många fördelar, hvilka gemensamheten i arbete tillför hela vårt slägte, som ock för den enskildta personens andliga utveckling, ty genom samspråk med sanna och upplysta menniskor skingras okunnighetens och tvifiets mörker, sinnets störda jemvigt återvinnes, och de spörjande, irrande tankarne lägga sig till ro eller lemna rum för nya bättre så- dana. Genom umgänget med menniskor lära vi känna mången god karaktär, som kan verka förädlande på vår egen; förvärfva må hända någon vän, som varnar oss, då vi äro på villovägar, uppmuntrar och stödjer oss, när våra egna krafter öfvergifva oss och mötande svårigheter komma oss att tro, att våra bästa afsigter och redligaste sträfvanden varit förgäfves. Tankeutbytet med ' andra skänker oss en grundligare kännedom om oss sjelfva och den verld, i hvilken vi befinna oss; vi lära oss inse, att vi icke kommit till verlden för att i ensamheten » nedgräfva vårt förlänta pund », och att vi kanske tjena Gud bäst, då vi lefya och arbeta midt ibland våra medmenniskor, samt att detta, äfven om det sker i ringhet, kan ske till hans ära och deras nytta. Sammanvaron med andra kunna vi under inga förhållanden helt och hållet undandraga
Med afseende emellertid å vigten och angelägenheten deraf, att den af behofvel högt påkallade förbättringen af hospitalerna ju förr desto hellre, måtte kunna företagas, äskade Kongl. Majit, att Rikets Ständer till en början måtte bevilja, hvad som enligt kommitterades plau erfordrades för nybyggnad af Wexiö hospital, eller 127,500 Ridr. I sammanhang med den sålunda gjorda framställning om förbättring af Hospitalerna i allmänhet, lemnade Kongl. Majit jemväl Rikets Ständer del af ett från ÖfverStåthållare-Embetet inkommet förslag till uppförande af nytt Hospital för hufvudstaden och dess närmaste omgifning. Med afseende ä det erkända förhållande, att Hospitalet, vid Danviken icke uppfyllde ändamålet med en kurativ-inrättniug för sinnessjuka och icke heller kunde å sin nuvarande lokal erhålla dertill erforderlig utvidgning och förbättring, hade Kongl. Majit redan under den 6 Maj 1843 anbefallt Öfver-Ståthållare-Embetet att, då tillfälle yppade sig att inköpa någon för anläggande af en fullständig inrättning för sinnessjukas kurativa behandling, tjenlig lokal med nödiga hus och byggnader, Öfver-Ståthållare-Embetet egde derom samt om köpevilkoren inkomma med underdånig anmälan. Sedan en till följd häraf den 29 Maj 1S47 af Öfver-Ståthållare-Embetet gjord framställning om inköp för ändamålet af lägenheten Ramängen icke till någon påföljd föranledt, hade bemälde Embete den 7 December 1850 i underdånighet anmält, att en för Hospitals-anläggning tjenlig plats å Kongl. Djurgården skulle vara att för en summa af 34,000 Ridr tillgå samt insändl ritning till uppförande derstädes af nödiga byggnader; beräknade för ett antal af 200 sinnessjuka, äfvensom koslnads-förslag, upptagande, ii beräknadt inköps-summan för egendomen samt 15,000 Ridr till inventarier och sjukvånsinrättningens första anordning, en summa af 379,000 Ridr hvarjemte Öfver-Ståtbåikre - Kongl. Maj:ts Nåd.
Men hr Thyselius var sjutiotvå år gammal, och den portföljen är tung att bärå för gamla skuldror; ej underligt således om han sade nej. Det kräfdes starka öfvertalningar af första kammarens mest betydande män, bindande löften om deras mäktiga stöd inom riksdagen och framhållande afdén nära till hands liggande faran, att i annat fall grefve Posse måste tagas tillbaka på de vilkpr, han sjelf behagade föreskrifva, för att förrfrå honom att återtaga sitt afslag. Det är en offentlig hemlighet, och har redan förut i tryck blifvit omtaladt, att det afgörande ordet vid detta tillfälle utsädes af en bland kompromissens fader, hr Karl Ekman på Finspång. Liksom för ej ljange sedan i Frankrike gamle Duclerc med ålderssvaga händer fattade om statsrodret, som glidit undan Gambettas fasta grepp, så trädde här i Sverige gamle Thyselius upp för att fylla det rum, som Arvid Posse lemnat tomt efter sig. Frågar man nu efter, hvad den nya regeringen bär i skölden, efter dess politiska program, så varder ' svaret: — ingenting. Ingen stor politisk framtidstanko att uppbära, icke heller någon medveten kraft till motstånd mot sådana tankar, när andra bära dem fram; blott och bart den gamla nötta slentrianen, k. m: ts nådiga tågordning, hållen vid makt ^enom en regering, som, äfven efter det civil1 portföljen fått en ny och veterligen i ået politiska lifvet opröfvad innehafvare, är sammansatt af idel embetsmän. Som qvarglömda reseffekter lemnade den afgående statsministern sina öfrige embetsbröder efter sig i statsråds-salen på kungens slott; och med samma lugn som de tje-nade honom, som dock alltid ville vinna ett fast bestämdt mål, med samma lugn följa de nu hans efterträdare, som vill ingenting. Att samvetsgrant och hyggligt sköta de löpande göromålen, att se tiden an och vänta hvad som kan komma, — så lyder lösen för dagen. Ingen förnekar, att ju Sveriges förste ofrälse statsminister är en hederlig, välvillig och rättänkande man.
angående Saltpeter Näringens tillstånd i Ri ket tn. m., IV. 1300. angående medel till vaccinationens befräm jande, IV. 1338- angående Indelta Regementernas beklädnads sätt, IV. 1348. _ angående ett Stats-SjöAssurance-Contoirs in rättande i Stockholm, IV. 1375'. angående Eiksdags-Relationers infordrande, IV. 138a. angående huruvida någon Embetsman borde kunna äga rättighet, att förbjuda invånarne i en ort att hvar sorn feist inom Riket söka arbete, IV. 1388- ang. Magistraternas, uti Landshöfdinge-Resi densen, rättighet att utfärda pass, IV149?. angående den vissa Hemman ålaggde Kro* nobrefbäring, IV. 1498* __ — angående nödiga föreskrifter i afseende på Skogshushållningen vid Bergsmanshemman, som af andra än Bergsmän inköpas, V. 71* —* — äng åtskilliga Fyrbåk ars anläggande, V. 92. S Register. Besvärsoch OeconomieUtskottets Memorial, angåen. de förbud emot löpande Assignationers utgifvande af enskilte personer tn. m., V. 599, angående Gränsetullarne imellan Sverige och Norrige, samt Landtulls-inrättningen i Riket och den dervid bibehållna Tullbevakning m. m., V6or. _ _ angående Markegångs •
T:r sk. k:r sk. famn:r Lass. k:r k li - sk. k:r ::r[k:r k:r t:r fcr t: r j k:r t:r k:r k:r k:r t:r k-.r k;r st. t:r Låns Coraitées Tabell. Der Egendomarnas behållna production utföres. Ridd, och Adelns Protosoli, 4:de B, sid. 13?» Härad. Socken. Hemmans och Lägenh. Namn. Hemmans och Lägenheters Natur. O för medlade. Säterier. *1! a Förmed lade. Säterier. CA| 3 r i K <x> I fu: </T i fri: si? Afkastning i Spannmål m. Hvete. Råg. Korn. Råg och Hafre. Korn och Hafre. | t:r k:r t:r le - Hafre.- Ärter. Bönor. Vicker. PotaHumle. Hö. Halm. Lin. toes. ker t:r j k;i t r k:r t:r k*l t:r k:r k:r, sk. L’.pd. L:pd Ladugårds afkastning. Kreatur, m. m. S? o st. O st. st. O Skogs Afsättning.’ Plan kor. Brä der. Läck ten. Kohl. Tjära. st. Pott aska. Ved T. T. t:r t:r k;r l:p sk famn Fortsättning af L å ii s C o m i t é e s Tabell. Bestämde Härligheter. Fisken. Fisk. T:r Fisk. l:pd. Fisk. sk:pd. Fisk. Torf mossan. Torf. Lass. II Production förvandlad Diverse Härligheter som ingen jord har. i penningar efter | Msrkep-ånp-s-TaXar. Härligheternas Namn. Markegängs-Tax<m. Uppkommet värd e. Annotationet, Afkastning af härlig heterna i penningar. Banco, Antal. sk rst. Riks Comitées Tabell Län. Härad.
Gerna medgifves att i rent verldsliga angelägenheter rättigheter och skyldigheter böra, så vidt ske kan, ställas i ett rätt förhållande till hvarandra, och att således den, som i högre mått bidrager till prestens aflönande, bör hafva ett större inflytande på hans tillsättning; men dels är denna fråga icke en rent verldslig angelägenhet, dels är sjelfva omröstningen vid alla regala gäll intet annat än en opinionsyttring, på hvilken Kongl. Maj:t vid utnämningen kan fästa det större eller mindre afseende Han i nåder behagar, och dels har grundsatsen om rättigheter i nu gällande prestvalsförordning blifvit utsträckt långt utöfver skyldigheterna. Så t. ex. röstas vid prestval efter oförmedladt hemmantal, ehuru mig veterligen ingen prestman i Sverige aflönas efter sådant hemmantal, icke heller stå presternas löneinkomster af masugnar, stångjernshärdar, kniphamrar, spikhamrar, brännugnar, glaspottor och dylika inrättningar i något rätt afmätt förhållande till den rösträtt, som vid prestval blifvit sådana verk och inrättningar tillerkänd. 6 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Härtill kommer ock den stora orimligheten, som på intet sätt lärer kunna från christlig synpunkt försvaras, att de döda verken och inrättningarne utöfva ett inflytande på själasörjares tillsättande, som aldrig borde tillerkännas någon annan än lefvande, myndiga medlemmar af församlingen. Presten är icke ämnad att vara masugnarnas och glaspottornas själasörjare, utan menniskornas och efter dessas önskan borde han väl derföre tillsättas, ehvad gället är regalt ejler konsistorielt. Blott derigenom att hvarje fullmynchg medlem af församlingen tillexdiännes lika rösträtt vid prestval, kan valet antagas vara ett uttryck af majoritetens inom församlingen önskan. Jag vågar också méd tillförsigt hoppas, att denna åsigt skall någon gång göra sig gällande så väl inom statskyrkans församlingar i allmänhet som den är gällande inom några få priviligierade församlingar för närvarande, utan att dessa deraf rönt några olägenheter.
Hr Prytz, Lars Adolf: Da Hr Aminoff har begärt uppläsande af Hr Fåhrsei reservation och den innehåller, (sedan Hr Fåhraeus talat om olämpligheten af klassindelningen i 10:de §:n) emot slutet följande ord: ”Jag anser, i följd häraf, att, med uteslutande af klassindelningen i § 10, endast minimiafgiftsbeloppen böra för de särskilda klasserna af släder bestämmas, i likstämmighet med hvad i § 9 för handlande m. fl. finnes iakttaget”; så är det klart, att meningen dermed icke har varit någon annan, än den Hr Munck nyss ytlral och att delta på intet sätt gör någon , förändring, utan blott åstadkommer en förkortning och ett borttagande här af 3 sidor i trycket, hvarigenom stadgandet blefve helt enkelt del: alt så och så stor bevilln. betalas till minsta belopp i Stockholm och Götheborg, och sä och så mycket i städerna af 2:dra klassen, d. v. s. alt blott städernas klassifikation skulle bibehållas med en minimi-afgift för hvarje af dessa klasser och städer, hvaremot alla de särskilda klasserna under hvarje klass af städer skulle försvinna. För delta ändamål fordras likväl återrererniss lill Utsk., ty nu står här t. ex. att i Slockholm och Götheborg utgår den minsta afgiften med 10 r:dr b:co. Men, om den här föreslagna förändring antages, torde väl vara nödigt, alt Utsk. gifver tillkänna, huruvida minimi-afgiften i Stockholm och Götheborg bör vara lika med den för öfriga städerna i Usta klassen. Jag anhåller derföre om återremiss af denna § med anmodan till Utsk., att utesluta dessa under-afd:r af klasser under de särskilda klasserna af städer och att blott bestämma en minimiafgift för hvarje särskild klass af städer. Frih. Raab, Adam Christian: Jag har icke varit närvar. i början af diskussionen och får således bedja om ursägt om jag möjligen skulle misstaga mig om hvad som kan vara förut yttradt i frågan.