Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru stor den afkastning än må vara, som menskligt arbete med tillhjélp af kapital kan afvinna jorden, skall den andel, som tillfaller båda — i form af arbetslön och kapitalränta — icke blifva mera än hvad de skulle ha afvunnit dé mest gynsamma naturliga tillfällen, som stå dem till buds för intet eller, hvad som är detsamma — alldenstund men-niskan alltid söker tillfredsställa sina behof med den minsta ansträngning — de minst gynsamma naturliga tillfallen som användas. Allt det öfriga tillfaller egaren såsom jordränta. Produktens egentliga delning är dess fördelning mellan jordegendomen och arbetet. JKapitalets andel är endast en un-derafdelning af arbetets, ty kapital är magasineradt arbete. Ju större jordegendomens relativa andel i afkastningen är, desto mindre är arbetets och kapitalets och tvärtom. Jordens värde beror helt och hållet på den makt dess egande gifver att tillegna sig arbetets frukter. Att ökandet af arbetets produktiva kraft icke ökar arbetslönen, beror deraf, att det ökar jordvärdet. “ Jordräntan slukar hela vinsten, och pauperismen åtföljer framåtskridandet. “ Med oöfverträfflig klarhet och åskådlighet skildrar författaren detta i sin framställning af de verkningar, som folkmängdens ökande och de industriella uppfinningarna och förbättringarna ha på rikedomens fördelning. Han skildrar en amerikansk nybyggare, som med sin familj slår sig ned i en af de ofantliga gräsöknarne i den fjärran vestern och der bryter upp och odlar ett stycke jord och bygger sig ett hus. Naturen är rik; men han är, till följd af sin enslighet och isolering, fattig midt i naturens rikedom. Han arbetar under ogynsamma förhållanden. Han kan icke få tillfällig hjelp till något arbete, som fordrar en större arbetsstyrka. Han måste fuska i alla yrken, vara sin egen smed, vagnmakare, snickare och skoflikare. För att få undervisning Ur dagens krönika. 9för sina barn måste han hålla en privåtlärare. Sådana saker, som han sjelf icke kan producera, måste han antingen köpa i parti och hålla på lager eller ock undvara dem; ty han kan icke gång på gång lemna sitt arbete och företaga den vidlyftiga och tidsödande resan till närmaste stad.
Meri fortfarande af den olycksaliga husbehofsbränningen kan det ock hända, att de supa tillsammans, blifva öfverlastade och råka i ordvexling. Delta är visserligen ganska olyckligt; men den uppkomna osämjan kan dock lätt försonas deremellan. Enligt nu gällande lag har likväl allm. åklagare rättighet att anställa åtal, ehuru föräldrarna skulle vilja förlåta sina barn deras felsteg i detta fall. Jag tror icke, alt detta bidrager till att skydda föräldrarna mot förolämpningar, eller att belasta den vördnad, kärlek och tillgifvenhet, som emellan föräldrar och barn böra äga rum. På dessa och öfriga af motionären anförda skäl, anhåller jag 0111 återremiss. Jag hemtar anledning till den förmodan, alt resultatet af återremissen skall blifva ett förandradt tillstyrkande, emedan, efter hvad man sagt mig, det besynnerliga förhållande inträffat, att vid motionens föredragning och afgörande i Utsk. endast en ledamot af hvarje Stånd, ordföranden inberäknad, tillstädesvarit och 2 ledamöter stadnat mot 2, så att votering med slutna sedlar måst anställas, då resultatet berodde af hvilkendera sedeln, som blef förseglad. Utsk:s beslut har således egentligen endast haft 2 röster för sig; och, såsom man ser af betänk., hafva tveune ledamöter reserverat sig mot beslutet. Den 37 O c to ber e. m. Hr Strussenfelt, Adolph Ludv.: Jag uppträder för att förena mig med Hr Dalman uti begäran om återremiss af detta betänk. Hvad Hr Dalman uppgifvit är alldeles riktigt, och jag motser också måhända ett förändradt beslut, i fall betänk, återremitteras. Jag var icke närvar, i Utsk., då beslutet fattades, oell har således icke bidragit till detsamma. Jag önskar, att betänk, måtte återremitteras. LagUtskrs betänk. N:o i33 återremitterades. Upplästes och lades på bordet ett prot.-utdr. från Prest. St. af d. 2j dennes, af innehåll, att Ståndet inbjudit de öfriga RiksStln att sig med PresteSt. förena i följande beslut: 1:0 att R.
Jag har blott begärt ordet för att hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla att, på det vi icke måtte åter kasta oss in uti ändlösa strider öfver ettämne, deri Hr Gr. o. Landtm, redan gifvit sin mening tillkänna, Hr Gr. o. Landtm, täcktes, med den rätt honom tillkommer, aL klippa discussionen hvarje gång vi inkomma på denna fråga oell öfverlemna åt hvar och en, sorn med Hr Gr. o. Landtnäs förklarande ej är nöjd, att deremot endast göra sin reservation. Jag ser icke, hvartill det skall tjena, att oupphörligt käbbla om ett och samma ämne. Sedan Hr Gr. o. Landtm, lillkännagifvit sin mening, återstår för dem, som äro af annan tanke, endast att reservera sig. Åtskilliga hördes yrka propos. Frih. Boye: Jag har begärt ordet blott för att till Frih. Ehrenborgh sjelf öfverlemna, om ordet käbbla här är användbart. I fall han så anser det, tror jag det böra användas emot honom ; ty det är Frih. Ehrenborgh , som käbblar, och icke jag. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade till grundlagsenlig behandling efter 56 § Reg.F. godkänna Constit.Utsk:s förslag till förändrad redaction af i5 § Riksd.Ordn. Riopades starka ja, blandade med nej. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit ja öfvervägande vid svaret på den sednast framställda propostn. Gr. von Fersen: Jag skall begära votering för min mening, isynnerhet sedan Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, huru Hr Gr. o. Landtm, uppfattat svaret ä den framställda propos:n; men mig synes, att då anmärkningar blifvit gjorda emot Utsk:s betänk., hade framställning först bort ske, huruvida Ståndet instämde i de gjorda anmärkningarna, ty grundlagen innehåller: ”Göras i R.
Detta lån beviljades vid 1850 och 1851 års riksdag med ett belopp af 66,666 R:dr 32 sk., och skulle utan ränta och kapital-afbetalnig få innehafvas till slutet af år 1854, hvarefter årligen bör inbetalas 6 procent å sagde belopp, dervid 4 procents ränta å det återstående kapitalet skall beräknas. Utaf ifrågavarande lån reqvirerades och utbetaldes under år 1852 » staden Orebro för dess återuppbyggande > efter den i Mars 1854 derstädes inträffade eldsvåda; hvilket lån, från och med år 1860, skall, under iakttagande af enahanda ränteberäkning, återbetalas genom erläggande' af 6 procent årligen å det utbeomna lånekapitalet. (Länet beviljades under 1853 och 1854 års riksdag med 250,000 R:dr, och halfva lånesumman utbetaldes i slutet af sistnämnde år.) » staden Malmö, å ett ursprungligt belopp af 50,000 R:dr, för kasernoch stallbyggnader åt den der förlagda garnison. Genom verkställda liqvider, var lånets belopp vid medlet af Maj månad 1835 minskadt till 21,333 R:dr 16 sk.; af hvilket kapital 2 procent, jemte 4 procents ränta å det återstående lånebeloppet, skola årligen erläggas, . Kk 2. n — °2\ Transport: till Bruksägaren C. B. Fitinghoff, å dito af af 30,000 R:dr, för äteruppförande af de genom vattenflöde, år 1844, förstörda verkstäderne, jemte tillhörande byggnader, vid Conradsfors bruk[ i Östmarks socken af Fryksdals härad och Wermlands län, emot årlig inbetalning, efter 1849 års slut, af 6 procent utaf det ursprungliga lånebeloppet, hvarvid beräknas 3 procents ränta å kapital-återstoden. (Beviljadt vid 1844 och 1845 års riksdag samt utbetaldt under år 1845.) » staden Gustavias på S:t
I stället för Landshöfdingar, hafwa wi i alla län Ryska Guvernörer, wanligen högre officerare, som blifwit pensionerade med de indrägtiga lönerna. Det war wisserligen på samma sätt under Swenska tiden också, men allmogen fick merändels sin rätt genom de underordnade embetsmännen. Nu går allt ut på, att föra Guvernören, som ingenting förstår af språket, bakom ljuset, och derunder pressa af bönderna så mycket som möjligt. Embetsmännen här, liksom i alla Ryska eröfrade länder, äro wäl lönta, och finna sin fördel wid sakernas närwarande ställning. Likwäl tror jag att bland dem mången redlig man suckar öfwer landets nöd af uppriktigt hjerta, utan afseende på sin egen enskilda fördel.” Sedan wi språkat ännu en stund, anhöll jag, att Hr Hjerta wille låta wisa mig den wåning jag anmodat honom att hyra för mig. Han följde sjelf mig och min dotter dit. Det war redan skymning, då wi stego i Hr Hjertas wagn och åkte fram till Drottninggatan. Med en känsla af djup grämelse hörde jag, huru många af de fordom högaktade handelshusen wid Skeppsbron måst gifwa rum för dels nya Ryska firmor, dels kaserner och Ryska embetsmäns boställen. Och då jag såg Ryssar promenera framför slottet, samt att Logården stod full af kossackhästar, emedan den flygel, som fordom innehöll Riksmuseum och Bibliotheket, blifwit förwandlad till ett Corps de Garde för General-Guvernörens lifkossacker, grep mig en iskall fasa. Jag kände huru jag bleknade, men min blekhet doldes lyckligtwis af skymningen. Norrbro hade blifwit förwandlad helt och hållet. I stället för Bazaren, som nedramlade året efter det den blifwit byggd, hade en Tysk Professor uppfört en rund byggnad, i hwilken han förewiste en förträffligt wäl målad Panorama af Petersburg. Det fordna Kungens Stall jemte byggnaderna framför detsamma hade blifwit nedrifna, platsen planerad och planterad, samt försedd med kanonbeprydda wallar utåt Mälaresidan.
Oaktadt dessa förhållanden hafva icke destomindre, sedan vid 1747 års riksdag i stället för personlig rusttjenst, den s. k. rusttjenst-bevillningen antogs, samtlige ofrimans frälsehemman äfven blifvit påförde denna afgift, i afseende hvarå utvisas af jordeboken för år 1852, att i länets samtliga fögderier finnas 105| mantal ofrimans frälsehemman, derutaf på Sunnervikens fögderi belöpa 27^ samt på Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 78. 167 Norrvikens 28| mantal; af länets verifikationsbok för samma år, att, med undantag af 4j mantal inom Inlands fögderi, som utan angifven orsak finnas förbigångna, samtliga dessa ofrimans frälsehemman blifvit pålagda odelshalfva uppbördsel med ett sammanlagd! belopp af 121 R:dr 20 sk. 6 rst.; samt af uppgift från Kammar-kollegii arkiv på den rusttjenst-bevillning, som år 1852 af länet utgått: att samtlige der befintlige ofrimans frälsehemman, blifvit påförda sådan bevillning dels i Risings härad såsom insockne med 1 R:dr 29 sk. 6 rst., dels i de öfriga fögderierna såsom utsockne frälse med 3 R:dr 11 sk. per mantal, hvilken skiljaktighet i beräkningssättet dock finnes i sednare årens räkenskaper för länet rättad, så att alla hemman ansetts för utsockne.
Rdr 80, för rusthållsnummer enligt samma stat „ 100 och för „ „ den nya staten „ ,130. Af förestående tabell synes, bland annat, hvad först angår infanteriet, att de af kommitterade, enligt den nya staten åsyftade löneförhöjningarna utöfver 1833 års stat, visa sig aftaga från Kompanichefsgraden, både uppåt till högsta grad och nedåt inom Kompanibefälet, men att i Underoffi - 40 cersgraden förhöjningen åter stigit, hvilket förhållande äfven öfverensstämmer med de af kommitterade här ofvan, vid lönebeloppens föreslående i de särskilda befattningarna uttalade åsigter. Till följd häraf är den inbördes skillnaden mellan de särskilda lönerna i den nya staten mindre betydlig än skillnaden mellan lönerna i 1833 års stat. Så t. ex. angifves vid infanteriet förhållandet mellan de främsta lönerna i hvardera af Underofficers-, Kompaniofficersoch Regementsofficersgraderna enligt 1833 års stat, — då den lägsta Underofficerslönen tages till enhet, — genom siffrorna 1,8—6 och 27; men betecknas enligt den nya staten genom 2,5—8,6 och 23. Enligt 1833 Enligt nu föreårs stat. slagna stat. Öfverstes, Regementschefs, lön är, i förhållande till Öfverstelöjtnan tens, förste Majorens 2 ggr större, 1 f ggr större, till andre Majorens 3 „ „ 2 „ „ till tredje Majorens 3| „ , 2| „ , till Kompanichefens 4 i „ „ 2f „ „ till Fanjunkarens 15 „ „ 10 „ „ o. s. v., hvarutaf synes i hvilken större mon de lägre tjensterne blifvit, i förhållande till de högre, nu emot förr tillgodosedda. Vid kavalleriet, der, till följd af lönernas olikhet vid olika regementen och corpser enligt 1833 års stat, den af kommitterade åsyftade löneförhöjningen icke kan visa samma regelbundna förhållande som vid infanteriet, till medelbeloppen af nyssnämnda 1833 års stat, befinnas jemväl i allmänhet lönerna i de lägre graderna ökade i större mon än i de högre och således skillnaden mellan dessa löners belopp förminskad.
Vid betraktande häraf torde det vara ursäktligt, att StatsUtsk. ej varit sä frikostigt, som man önskat. Min mening om skolans tillvaro är, att jag anser henne vara temligen säker, emedan jag tror att Stockholms stad och borgerskap ej kunna henne umbära. Jag anser dessutom denna läroanstalt medföra en sådan nytta, att jag lika med flera ledamöter hade önskat, det StatsUtsk. åt henne tillstyrkt ett större anslag, isynnerhet dä dermed förenats vilkoret, att hon fortfarande skall stå under Commerce-Collui upsigt, hvilket har goda skäl för sig, när Staten bekostar en betydlig del af hennes underhåll. Jag har ingenting att lägga till hvad föregtde talare yttrat om mankönets undervisning i denna skola. Men dä man tyckes hafva ifrågasatt, huruvida qvinnokönets undervisning i slöjder verkligen vore så nyttig och nödvändig, som här blifvit påslådt, så anser jag mig böra nämna, att qvinnors undervisning för att blifva lärorinnor i folkskolor har lyckats ganska väl. Detta antyder huru goda framsteg de kunna göra äfven i andra hänseenden. Till bevis på hvad de skulle kunna uträtta i sådana slöjder, hvari undervisning vid berörde skola lemnäs, ber jag att fä förete en medalj, präglad öfver frami. Sekretm vid Kongl. Vetenskaps-Akademien Triewald. Denna medalj är graverad af ett fruntimmer, hvilket, så vidt jag vet, är den enda, som här i landel utöfvar denna konst. Om qviunorna finge den undervisning, som vederborde, skulle de, i mänga hänseende kunna gagna både sig sjelfva och andra, särdeles i sådana yrken, hvilka ej i någon större mån taga kroppskrafter i anspråk. På grund häraf, instämmer jag med de talare, hvilka fordrat punktens återremitterande, på det att ett rikligare anslag än det nu af Ulsk. tillstyrka måtte beviljas. Flurn stort anslaget borde blifva, tilltror jag mig icke att säga, emedan jag ej äger den kännedom om ifrågavaride skola, som dertill skulle erfordras.
Stadgandet om viss summa står dessutom i strid mot gällande Lag .om löpande skuldebref, hvilka ega lika executiv kraft som invisningar, och således kunna lika lätt som desse, åt sig taga egenskapen af rörelse-medel i mindre liqvider, samt det fall derföre inträffa, som med stadgandet af visst belopp för invisningar velat förekommas. Det enda och äfven säkraste correctiv deremot, att löpande invisnin«ar å mindre belopp skola kunna blifva missledande för allmänheten, synes mig bestå i stadgande, att desse handlingar böra vara skrift lige och. ej få utfärdas å tryckta blanquetter, hvilka, om de i stil och format vöre lika med Bankens sedlar, möjligen skulle kunna af allmänheten antagas, äfven om de egde ringa eller ingen säkerhet; dock bör man antaga, att den lid ej är aflägse, då äfven denna exception blifver öfverflödig. Utgående sålunda från den åsigt, att rätt till utfärdande af löpande invisningar bör vara för en hvar lika och,oinskränk t till belopp, endast med vilkor, att invisningar under 100 Rdr skola vara skriftiige, anser jag det af behofvet påkalladt, att, på sätt 3 §• af förslaget till ny Civil-Lag stadgar, bestämdt ultryckes all den gäldenär, som vägrar accept utan laga skäl, bör underkastas skyldigheten gifva ersättning för den skada, härigenom tillskyndas trassen ten. Det är ej nog, att en gäldenär vill och kan betala, han måste fullgöra sådant å bestämd föreskrifven eller öfverenskommen lid, och ej, af nyck eller mindre ordentlighet, ansvarsfrilt ega genom vägrad accept fördröja liqvidera Till de bästa följder vågar jag tro^i vårt land hade ledt, 0111 man i allmänhet egt strängare executiva Lagar och alfvarligare verkställighet, än hittills varit fället, och för vinnande åtminstone till någon del af detta inål är således af vigt, att, öfverensstämmande med Lag-Comiteens förslag, stadgas skade-ersättnings ansvar för obehörig vägran af accept.
Men det finnes äfven i sjelfva förslaget för öfrigt några detalj-anmärkmr, som jag skall anhålla att få för R. o. Ad. framställa. Uti 14 § hat' den förändring blifvit gjord, att då gåldenärs egendom blifvit till konkurs afträdd, sedan inteckning deri är vorden sökt, skall ansökningen pröfvas af den domstol, der jorden är belägen, oell icke såsom enl. nu gällande lag är händelsen, af konkurs-domaren. Det må vara rätt, att sålunda sker, ehuru, till följd af förändringen, samma frågor komma att på samma gång af olika domare behandlas och föranleda olika beslut. Men om man ej vill fästa sig vid detta förhållande, så borde väl ändock ett tillägg hafva gjorts derom, alt den domstoln, som i sådant fall skall pröfva ansökningen, går i författning derom, att före ärendets afgörande äfven den, som är målsman för gäldenären, blifver hörd. Detta är föreskrifvel i näst föreg:de mora., då jord har öfvergått frän en egare till en annan, men icke i sednare mom. af 14 §, så att endast gälnenären sjelf blifvit delgifven ansökningen, så är domaren oförhindrad att pröfva frågan. Ett tillägg härvid att behörig person må blifva hörd, tror jag icke vore ur vägen. Vidare förekommer i 24 § 3 mom. ett nytt stadgande: om sättet för verkställande af postposilioner, m. m. Förut har det varit tillåtet alt, då man velat, söka inteckningsförnyelse, upvisa dokumentet för hvilken domstol som helst och erhålla bevis deröfver, hvilket sedan hos intecknings-domstolen företetts. Af detta stadgande har någon olägenhet icke kunnat upkomraa. På sin höjd har det kunnat hända att, om obehörig person vidtagit denna förnyelse-åtgärd, han derigenom utan autorisation förvarat en rättighet åt sakegaren; men i detta 3 mora. tillätes något helt annat. Man berättigas i nämnde lagrum, att, inför hvilken domstol som helst, förete ett inteckningsdoknment, för alt låta postponera inteckningsrälten, eller lill större eller mindre del döda, eller förminska densamma.
Maj månad förlidet år hade berörde handlingar, utgörande 42 volumer, innefattande Danska Storthingets förhandlingar allt ifrån Danmarks constitutionella tillvaro, blifvit genom Svenska Beskickningen i Köpenhamn till RiddarhusDirektiouen öfversända samt af densamma till Exped.Utsk. genast öfverlemnade. Orsaken hvarföre nu sistnämnde Utsk. dröjt så länge att handlägga denna fråga, är att Utsk. först sökt inhemta kännedom om huru stort antal exemplar, som förefinnas af alla dessa protokoller och bihang; dervid har uptäckts, att åtskilliga lakuner ega rum af deu beskaffenhet, att t. ex. vid en Riksdag har första delen af BorgareSt:s prot. nästan totalt upbrunnit, så att deraf icke finnes i Riksg:sKont:s ego ett enda exemplar o. s. v. Likväl har Exped.Utsk. genom sina på enskild väg anstälda underhandlingar med en af vårt lands utmärktaste bokkännare, Hr Kleming, vunnit kännedom derom, att en stor del af (ffi erforderliga exemplaren skulle kunna på spridda håll möjligen erhållas, och till och med att af den saknade första delen af BorgareSt:s prot. finnes i verlden 8 exemplar, af hvilka Hr Kleming ställt till Utsk:s förfogande ett. Naturligtvis hade det varit bäst: om Exped.Utsk. uti sitt i detta ärende aiiåtna Mein. kunnat meddela, att alla exemplar, som äro ämnade till gåfva, funnos att tillgå, äfven om de till någon del varit på enskild väg anskaffade; men, oaktadt den tid somförflutit, har detta mål icke fullständigt kunnat vinnas, ehuru en betydlig del likväl af de saknade numrorne bekommits. Emellertid lära Hrr Fullmäktige i RiksgisKont., af hvilka jag med nöje här ser närv:de en och annan, tillhörande det Högloft. Ståndet, icke underlåta att begagna sig af de uplysningar, jag nu afgifvit, på det den Svenska gengåfvan må blifva så kompletterad som möjligt; hvilket naturligtvis är att önska, då densamma är afsedd att uttrycka representationens tacksamma tillfredsställelse öfver det erhållna Danska Riksdagstrycket, hvarigenom R.
EÉst C. O. Koehs Tandläkare äkta, världsberömda " Hjälm-Puts-Pomadan " tillverkas endast hos oss, och torde kö- pare tillse, att askarne äro försedda med vår firma Adalbert Vogt &amp; C:o. Underhaltiga och värdelösa efterapningar bör tillbakavisas. Flor i Ii ne erhållas vackra och friska tänder. Erkändt såsom hittills det bästa medel till fö; skönande och bevarande af tänderna och tandköttet. Pris 1 krona. Till landsorten mot efterkraf. Henric Carlsons Bokhandel, Linköping. OBS. Var god klipp ur annonsen! [1702] General-Depoter för Sverige: Wilh. Tecktonius, Stockholm. Axel Bärgmark &amp; C:o., Göteborg. Från nndertccknads korkfabrik rekommenderas för Mishåll Butelj-, Kruso. F / ask-kork Föreningen för sömmerskor är en själfhjälpsförening med afgifter af 15 k 25 öre i veckan. Fördelarne Bekymrad. Se svar till Lunten i nr: äro: 9. fri läkarevård, fri medicin samt Hvarför skulle det medföra fara för helsan! penningeunderstöd vid sjukdomsfall. Barnkär. Att döma af det negativa resulHedersledamöter erlägga 3 kr. årtatet af d:r L — s behandling och af d:r S — s uttalanden torde en lindrig operation (skrapligen till en låneoch bjälpkassa. A f niug af lifmodern) möjligen vara lämplig. den lemnas smärre lån, understödjas Denna behandling kräfver vanligen ej mer än konvalescenter, lemnas tillfälliga underåtta dagar och är ofarlig. Ni bör i sådant fall helst vända Er till specialist i Stockholm. stöd m. m. Phyllis. Tag hvarje kväll ett hett handbad Sommarhemmets fond bildas af större under 20 minuter. Ingnid därefter händerna gåfvor. Medlemmar, som däraf äro i med naphtolsprit (2 %). Ni måste om nätterna ligga med handskar (ej för trånga), i hvilka behof, erhålla där en månads kostnadsNi strött rikligt med potatismjöl. Behandfri landsvistelse. lingen måste fortsättas mycket länge. Nya kväll ledamöter samt hedersledamö- Prenumerant af Idun.
Hr af Ekenstams af honom nyss framställda förslag upplästes ånyo. Hr Westfelt: Då uti inbjudningen den beskattning af 2 sk., som R. o. Ad. beslutat, icke är intagen, har jag visserligen icke något emot densamma att invända. Den beskattning, som R. o. Ad. sist beslöt, anser jag vara den mest olyckliga vi hafva haft. En förökning från i£ runstycke lill 2 sk. per kanna liar den verkan, att de små pannorna skulle komma att betala, t. ex. en 3o-k:nrs panna en skatt af io r:dr b:co per månad. Jag har gillat principen alt beskattningen bör vara lika för stora som för små pannor, men R. o. Ad. torde finna, att denna förökning är både opolitisk och högst otjenlig. Att ju vi komma derhän med tiden, att de små pannorna försvinna, derom är jag också öfvertygad ; men jag tror icke, att det går an att söka detta mål på en gång. Jag tror det är bättre att säga öppet och ärligt: J fån icke bränna, än att med en beskattning af 2 sk. säga hvad man icke öppet vill uttala. Det är derföre jag anhåller att i inbjudningen ingen beskattning må varda upptagen ; men skall en sådan der ingå, så skulle jag hellre vilja föreslå, att den af Gr. Hamilton i dess reservation uppgifna, nemi. 6 r:st. på kannan, må blifva den siffra, som de andra Stånden skulle inbjudas att antaga. Jag skulle helst önska, alt R. o. Ad. antagit denna beskattning, och ehuru jag aldrig vill tillstyrka R. o. Ad. att upphäfva ett föregtde beslut, skulle jag dock önska att R. o. Ad. nn hade frångått sitt beslut och antagit beskattningen af 6 r:st. 33a De 11 i3 November. liivon Hartmansdorff, Aug.: Jag anser lika med Hr Westfelt, att det varit bäst, om R. o. Ad. icke beslutat den öfverdrifvet höga beskattningen; men det är en gång gjordt och kan icke nu blifva föremål för ändring. Om jag rätt förstod