Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag mins huruledes, då för 30 år sedan man började tala om tackjernsexport, en dåvarande riksdagstalare yttrade, att så gerna kunde man tala om export af deu Svenska matjorden. Några år sednare hade denna man upphört att vara bruksegare, och då talade han för tackjernsexport. En annan person visade sig vid genomgåendet af tulltaxan vara helt och hållet frihandlare i alla alseendeo, men när man kom till artikeln tackjern, var det slut med de fria åsigterna. Jag hoppas att vi icke få se sådana saker nu här upprepas. Det är af mindre praktisk vigt hvad beslut R. o. Ad. fattar i denna fråga, ty 2 Stånd hafva redan bifallit Utsk:ts hemställan och ett Stånd afslagit den, så att antingen R. o. Ad. bifaller eller afslår den, så kommer den att gå till förstärkt Bevilln. -Utsk:t, och om Bevilln.-Utsk:ts 48 ledamöter icke äro allt för ostadiga i sina tänkesätt, så tror jag icke att utgången kan vara tvifvelaktig, men denna fråga är en slags »pierre de touche». Den är af särdeles delikat natur. Det är nemi. fråga om att afgöra mellan 2:ne klasser medborgare, tackjernssäljare och tackjernsköpare. Det är ett af ålderns privilegier, i någon mån motverkande de olägenheter, Sorn medfölja ålderdomen, att man hinner öfvertyga sig derom, att opinioner, hvilka man vid första påseeiidet föreställt sig endast härleda sig af det enskildta intresset, verkligen äro ärligt menade. Jag är fullt öfvertygad om att de flesta, som komma hit upp för att rösta för att en jernväg skall gå i den ena eller den andra rigtningen, tro sig rösta för det allmänna bästa; så är naturligtvis äfven förhållandet i sådana frågor som denna, hvarför det är särdeles kinkigt att yttra sig i dem; och då jag vågat anföra dessa yttranden af ett par gamla Riddarhnstalare, hvilka nu icke finnas här, ber jag att få förklara, att jag är fullkomligt öfvertygad om, att dessa talare trodde sig tala för det allmännas bä* Den 29 Maj f. m. sta.
Detta är onekligen riktigt, men jng får fästa upmärksamheten derå, att spörtelregleringen ännu icke är definitift bestämd, och att det således står K. M. öppet att ifall den af StatsUtsk. önskade förändringen af göromålen vidtagas, i sammanhang dermed förändra sportel-regleringen sålunda, att någon förlust för den ene eller andre tjenstemannen icke upkommer. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag, att något afseende ej måtte fästas på de anmärkmr Hr Carleson framställt emot StntsUtsk:s med K. M:s Propos. i denna del sammanstämmande förslag. Hr Carleson: Då R. o. Ad. såsom det synes redan trött nat vid denna discussion, skall jag emot IT. Exc. Hr Giinthers anförande endast framställa några få anmärkmr. En är den att Hr Gunther tyckes hylla den åsigten, att samtlige Sekret, och AdvokatFiskaler uti HofRme böra hafva lika stora löner, utan afseende derå, att den ene har dubbelt så trägna göromål som den andre. Riktigheten af denna åsigt öfverlemnas till R. o. Ad:s bedömande. En annan anmärkn. är den, att derest, på sätt Hr^Gunther tillkännagifva, K. M. icke skulle hafva bestämt, huruledes "sportlerne skola fördelas emellan tjenstemännen, så saknas i sjelfva verket all giltig grund för förslaget, att lönerne för de tre HofRättsSekretme fastställas till skiljaktiga belopp. Och slutligen må såsom en tredje anmärkn. tilläggas den erinran, att skillnaden mellan de föreslagne lönerne för Sekret:ne i Svea och Götha HofRtr visserli - Sfi G Den 23 Mars e. m. gen är endast 500 Kdr. Men att deremot skillnaden i lön för Sekret:n i Svea Hofltätt och Sekret:n i Skånska HofR:n skulle, enl. K. M:s af Utsk:s antagna förslag blifva dubbelt så stor eller 1000 Rdr.
Låne-kontoret i Götheborg 250,000: och dito i Malmö 60.000: — 410,000: och är återstående 90,000: Af fonden.för utlåning med omsällnings-rätt äro till Banko diskont-verket anvisade 4,900,000: men som 200,000 R:dr årligen i tre på hvarandra följande år skola af nämnde fond innehållas, och denna innehållning för åren 1855 och 1856 med 400,000: verkställts af Banko-diskont-verkets förlag, har detta blifvit förminskadt till 4,500,000: — -— hvarifrån, till förstärkning af andra låne-fonder, äro öfverflyttade tillsammans 1,220,000: hvadan för denna lånerörelse nu användas 3,280,000: Låne-kontoren bibehålla ännu de för dem i Banko-reglementets 170 § utförda belopp; likväl och som ansökningarne om lån från fonden för utlåning med omsättnings-rätt i sednare tiden vid Banko-diskontverket stigit, och Låne-kontoren hitintills icke fått vidkännas någon förminskning i nämnde fond; hafva Fullmäktige förordnat, att af de 200,000 R:dr, som skola nästinstundande år al fonden innehållas, 28 Berättelse till R. St:s Banko-Utskott. hälften, eller 100,000 R:dr, böra återbetalas af Låne-kontoret i Götheborg; varande någon föreskrift ännu ej af Fullmäktige meddelad angående återbetalning af öfriga i00,000 R:dr. § 33. vid Enligt? 171 § inom. 1 i Reglementet, är räntan vid diskontering fyra procent d»fk°exiarng oc^ Vl(' belåning feni procent.
Ett utrop af förvåning gaf sig luft hos den tillstädesvarande, aktningsvärda publiken. "Ja", sade Johan förnumstigt, "det skall icke förvåna er, ty tiderna äro underliga nu i Petersburg... och derifrån kom röfvaren, det är säkert; han hade alldeles sådana mustascher, som officerarne vid gardet, och si det skall jag säga er, att mången af dem numera gifvit sig till att vara qvinnoröfvare. Puh!" De smutsiga glasen med en ljusgul vätska uti, som skulle föreställa thé, druckos ur under högtidlig tystnad och betänksam hufvudskakning, och Johan steg upp för att efterfråga sitt herrskaps önskningar med afseende å resans fortsättande. Denna fortsattes genast och vi beträda åter en ny skådeplats. Den väldiga Wuoksen rullade sina böljor mäktigt fram, och midt ur deras svall reste sig en liten ö med ett gammalt fäste uppå; det var Kexholms uråldriga borg, ett minne från de tider då ännu svensk tro byggde och bodde vid Ladogas stränder. Nu voro de tiderna förbi. Men ännu satt en svensk minnesblomma qvar i den fordna riddarborgen, det var vår gemensamma vän Lydia. Det var qväll. Tant Agneta och vår lilla borgfröken hade kommit hem för några timmar sedan. Den gamle kommendanten hade kysst sin dotter och leende frågat om det var brudsorgen som blekt hennes fagra kind. Ja, det var det; men en ganska egendemlig brudsorg i alla fall. Allt var tyst i den gamla borgen. Skildtvakternas enformiga steg på bastionerna störde knappast den högtidliga tystnaden och bruset af elfvens vågor var ett förtroget ljud för alla slottets invånare äfven för fångarne. Kanske det bidrog att vagga de stackars menniskorna i sömnens ro? På Lydia gjorde imellertid det enformiga strömsorlet icke en sådan verkan. Pappa sof, tant sof; allt var tyst; men hvad gjorde han? Tänkte hon väl på den unge possessionaten, fästmannen? Huru kunna vi veta det. En god vän hade Lydia i slottet och det var fångvaktarens dotter, den snälla Marie. Till henne ställde nu vår fröken sin gång.
Fortsattes den i FörmiddagsPIeno började pröfning af ej mindre Statsoch BancoUtskottens den 25 sistlidne Februarii, under N:o 25 meddelte och den i sistlidne Mars förmiddagen på bordet lagde Betänkande, angående förändring i tiden och sättet för indrifningen af Götha CanalBolags, Götheborgs samt Malmö f. d. DiscontVerks ännu utestående fordringar, än ock bemälte Utskotts den 24 sistlidne Mars under N:o 5i afgifne, samt den 2 5 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af de hos Ridcferskapet och Ådeln samt BondeStåndet vid Utskottens första Betänkande gjorde anmärkningar. i Den i April e. m, 21 8:de Punkten, I affeende på den profning af fåkerhe-• terne för länen, forn på Herrar Fullmäktige i Riku gäl ds Contoir et ankommer, äfven forn i allt öfrigt, forn härmedelft icke blifvit föråndradt, fortfar Reglementet af deri 11 Julii 1818 att vara i full kraft och verkan. Hvilken punkt, uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls. 9:de Punkten. Öfver-ränlan på förfallne och härefter förfallande LånCapital, kommer fortfarande att beräknas till den dag, dä Rikfens Ständers Beflut, i afseende på FilialDisconterne, varder expedieradt; hvarefter och intill den 1 Julii, då fårfa omfattningen sednaf fhall vara verkfälld, endaf 6 procents ränta erlägges. Herr Berghman, Ambrosius Magnus'. Hos Ridderskapet och Adeln har jag gjort en motion örn Öfver-räntans försvinnande. Jag anhåller således att Ridderskapet oeh Adeln; i afseende på detta ämne, i förhand ville besluta, att Öfver-räntan äfven i FilialDisconterne skall upphöra. Jag sujjplicerar att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes göra proposition å denna min framställning. Friherre Cederström, Jacob:
Sins flagct för görfmarésfEBerfeté iftåubfättanbe . 306,519:24,10. gänes23anfenå Obligationer mcb 3 proc:å ränta, työranbe titt Slnflagct för % ö rfto arås 28 er fe tö motflåettbe, uttber bepofttton maranbe 23etyåtttting i3o,ooo. ©abre forbringar Iopanbe meb ranta. till 3Rifégälbås©ontoiret öfmcrlåtnc. lltlänt utaf f. b. Sfttm. £ingits3KcbeIås©afjan 4 intetJnabe 3?e»erfer r l6 0o<. *" psMtS#2{ i tito „ öboitgf. si’ergÖ©ottcgtt f.| b. ©afaj bc 6peot. ränta. • grän 9tifögälbö©ontoiret utgifne gått. till ©tabén SKafmö för ©tall ocf) SOtagajtnbbpggnaber mot 4 proc:é ränta od) 2 proc. ärlig afbetalning på prtmtftoa ©apitalet (Slewiljabt år 1812) åter# flob 48,000. titt ©tabén gjjfab för ©afernbpggitab, mot btto fScioiljabt år 1815) återflob 18,660. SSib 1823 åré ttiiföbag beictljabc
Den 7 Maj. Frän Ilederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs Konstitutiom-Utskottets memorial: N:o 0, angående verkställd granskning af de uti Statsrådet förda protokoll. Ingressen af memorialet, deruti Utskottet, jemte anmälan, att det fulländat granskningen af de, sedan nästförflutne riksdag inför Hans Maj:t Konungen i Statsrådet förd protokoll, förklarat, att Utskottet under denna granskning icke funnit skäl förekomma till någon tillämpning af 106 § Regerings-formen, fann Ståndet ej fordra någon åtgärd. I afseende på de under Litt. A. förekommande serskilda punkter, beslöt Ståndet för sin del, det Rikets Ständer måtte, på grund af de anmärkningar, som i 3, 4 och 6 punkterna förekommit emot Herr Statsrådet och Föredraganden för Landtförsvars-departementet, C. von Hohenhausen, tili Kongl. Maj:t. aflåta underdånig skrifvelse om bemälde Herr Statsråds endtiedigande fr ån sin innehaf\ande Statsråds-befattning; hvaremot öfrige punkterne, i hvad de röra bemälte Herr Statsråd och öfrige Statsrådets Herrar Ledamöter, med godkännande af hvad Utskottet i nämnde punkter anmärkt, lades till handlingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets utlåtande: N:o 110, angående Statskontorets ersättande för de under år 1850 utbetalda medel till kolonien S:t Rarthelemys förvaltningskostnader. S. D. Fortsattes föredragningen af Konstitutiom-Utskottets memorial: N:o 6, till Rikets Ständer, angående granskningen af de uti Statsrådet förda protokoll; dervid Litt. B., till alla dess punkter, bifölls, samt Litt. C. lades till handlingarne. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets utlåtanden: N:o lil, i anledning af väckt motion om ett lån för beredande af sunda och ändamålsenliga bostäder åt den arbetande klassen inom hufvudstaden; bifölls.
Han skyndade också dit och försökte se, men det gick icke, blommorna skymde bort utsikten, fönstret var stängdt och han kunde endast tydligare höra kanariefågelns kvitter och se skenet från ensbrasa, som flammade där inne midt i sommardagens solljus och värme. »Löjliga persedlar det här herrskapet», sade han, »de gömma sig väl, men någonstädes måste de ändå finnas. Kom, låt oss gå vidare!» De fortsatte sin upptäcktsresa allt mer och mer intresserade. I fähuset fanns ingenting, de tomma båsen, af hvilka endast ett enda tycktes vara i bruk, skvallrade om det lif, som idislande kreatur här en gång fört, men äfven här hade tiden, stormarne och regnet ödelagt och förstört, utan att någon försökt att motarbeta förödelsens verk. Mossa och svamp grodde öfverallt, här och där hade en rutten planka gifvit dagern ett alltjämt större hål att titta in igenom, en hop murbruk, som fallit ner och nu gaf råttor och grodor fri passage hit in, bildade stora, hvita högar i hörnen, järnskrot, stockoch träbitar lågo öfverallt i vägen, gröna af mögelsvamp och spridande en underlig unken lukt. Det var svårt att komma fram, och allt sökande var förgäfves. Intet lefvande väsende fanns i närheten. »Ser du här», sade hon, »se en sådan löjlig ruin! Ett fragment af ett litet stenhus, och öfvervuxet med konvolver och hallonbuskar. Nej, se sådana vackra röda bär, jag måste ha dem!» Nu fick hon lif, sprang uppför den lilla sandbacken till »ruinen» och stod snart uppe bland buskarne, inbegripen i försök att nå de grenar, som buro de vackraste bären. Han stod ett stycke ifrån och såg på, försjunken i betraktande af hennes fina och af en elegant korsett vackert formade figur och de något bleka och skarpa men regelbundna dragen, samt kom därvid att tänka på hur mycket bättre hon tog sig ut i balsalen, hvars kvafva värme gaf färg åt hennes med poudre de riz sminkade kinder och glans åt hennes stora och matta ögon med deras underrand af väl applicerad touche.
Slutligen har Utskottet trott sig böra fästa uppmärksamheten å en bestämmelse i det nya organisations-förslaget, hvars förändrande, i Utskottets tanke, vore önskvärd. Enligt kommitterades förslag till arbetsordning för Hofrätterne, skola till Svea Hofrätt inkommande handlingar, med undanlag af dem, som aflemnas vid förhör eller upprop, emoltagas och i diarierne antecknas af vederbörande Fiskal i brottmål, af Aktuarien i instämda och vädjade saker och af Sekreteraren i andra civile mål och ärenden äfvensom i fiskaliska aktioner, eller af tre serskilda personer, då deremot så väl i Götha Hofrätt som i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge sagde göromål bestridas af en enda person. Som det utan tvifvel skulle vara fördelaktigare och beqvämligare för allmänheten, om i Svea Hofrätt, likasom i de andra Hofrätterne, alla handlingar, som ingifvas, finge aflemnas lill en och samma person, eller, i fall sådant icke låter sig verkställas, åtminstone till blott tvenne personer, den ene i civile och den andra i criminelle mål, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om tillvägabringande af en dylik reglering inom Svea Hofrätt utaf bestyret med emottagandet af handlingar, sorn dit ingifvas. Hilt. till R. $t. Tab. Litt. K, y3 ~ 8 Sportler enl. Kommitlerades förslag. Kongl. Slajrt föreslagit löner, utom sportler enligt Knmmilterades förslag. Kongl, brefvet den 7 Nov. 1848 Ersättning till tjenstemän och betjente för mistade ljuspenningar
Fem års berättelse, skall tillräckligen bevisa tillis 7 66 Den 24 Februarii» tillförlitligheten af dylika beräkningar. Må det emedlertid i förbigående vara sagt, att hemman finnas i Wermland med flere hundrade gånger större ägorymd, antal åboer och kreatur, än på andra ställen. Utskottet har kan* ske obemärkt, sjelf lemnat ett bidrag i denna del, då det uti nya Fögderiet anmärkte ringa hemmantalet, nemligen 145/3 dock bebos af den äfvensom ringa ansedda summan af 18,560 personer På hvarje hemman beiöper sig således, öfverhufvud tagit, 126 menoiskor. Om Fögderierne i de södra Länen i allmänhet hafva en större folkmängd, känner jag icke; men tviflar derpå; mig har denna synts stor nog för att påkalla en egen Fogde. Att denna Folkmängd är för stor tillsammans med de Fögderiernes, hvartill den nu hörer, känner jag deremot ganska bestämdt, äfvensom att den årligen ttlit ger i större proportion än i de mera cuitiverade delarne af landet. D< t är ingen möjlighet att ändra gränsorne af de nu varande Fögerierne, pä annat sätt än jag föreslagit, utan att rubba ecciesiastique och civilindelningen. Just för att rätta något i denna del hafva Skillingmarks och Järnskogs Socknar blifvit föreslagne att komma till Westra syslets Fögderie, såsom hörande till Kjöla Pastorat i Jösse Härad. Tvenne stora pastorater uti den norra delen af Wermeland, hafva, sedan sista Riksdag blifvit fördelade i fyra, utom hvilken förutgående åtgärd det icke hade varit möjligt, föreslå Fögderiefördelfiingen. Det ena steget har föranledt det an - Den 24 Februarii, 767 dra och flera oformliga Domsagor i Wermland skola elter hand, viii jag hoppas, blifva fördelade, ehuru dervid äfven svårigheter skola möta. Jag har trodt att man bör söka åstadkomma förbättringar när de kunna göras, att stadna på samma punct må den söka som dermed finner sig belåten.
För öfrigt utmärka reservationerna nogsamt, att äfven inom Ekon.Utsk. allvarsamma betänkligheter blifvit yttrade vid den maktfullkomlighet, man velat tillägga Landsh-.ne, och en återremiss torde derföre lemna en rik efterskörd för betraktandet af denna sak. Det är sagdt i Betänk., att det för en LandsSekret. eller LandsKamer. som blifvit orättvist suspenderad, vore ganska lätt att vinna rättvisa genom att öfverklaga åtgärden. Men för det första, år det alltid äfventyrligt för en af sin chef beroende tjensteman att anklaga denne; och för det andra, är det väl vanligen mera ovisst än visst att han får rätt i sin klagan; derpå hafva vi åtskilliga exempel. Men äfven om han klagar, så är det mycket fråga om, huruvida en sådan klagan öfver en suspensionsåtgärd kan företagas utan i sammanhang med åtal för den åtgärd, som upgifves hafva föranledt suspensionen. Åtminstone är det sannolikt, att denna invändning skulle göras, och att vid många tillfällen HofRm icke kunde pröfva sådana klagomål annat än i sammanhang med frågan om åtal och undersökning af den förseelse, hvarför tjenstemannen är tilltalad. Deraf följer, att han under hela den tid åtalet räcker är suspenderad från sin befattning. Jag hemställer, om det kan vara nyttigt och lämpligt att ställa Landsten och hans embetsbroder i ett sådant förhållande, att dylikt kan inträffa. Hr Akerman har på ett lika flyktigt sätt, som han behandlat den första punkten, äfven förfarit i afseende å Landstenes rätt att ålägga domare vitén. Han har sagt, att, om icke denna rätt funnes, så kunde domaren lätteligen alltför länge dröja med insändande af sin redovisning, hvarigenom svårigheter kunde upkomma. Förhållandet är emellertid, att ansvar är i Lag stadgadt för domare, som icke fullgör sina skyldigheter, och det är således lätt att påkalla detta, om så finnes nödigt, utan att särskilda vitén behöfva tillgripas.
Cronhjelm har nyss genomgått detsamma, och jag skall endast upplaga hvad han förbigått, och vänder mig derföre till det föreslagna tillägget till 56 § Reg.F. I st. f. 5 mom. i Const.Utsk:s mern., som medgifver Stånden rättighet att förkasta eller godkänna, med eller utan förändring, ett af Const.Utsk. vid återremissens besvarande framlagdt förslag, föreslår Hr von Hartmansdorff, att ett sådant ifrån Const.Utsk. inkommet förslag endast skall kunna, antingen förkastas, eller utan förändringar godkännas. Detta är, på sätt förut blifvit anmärkt, ett sätt att göra vår grundlag bestående i den form, hvaruti den finnes, så alt någon förändring deruti skall blifva omöjlig. Om det vore så väl, att vår grundlag vore af beskaffenhet alt man ej hade skäl att önska en förändring deruti, om folket vore dermed nöjdt och belåtet, så säger jag, att Hr von Hartmansdorff hade gjort ett förslag, som med tacksamhet borde antagas; men då vi nu stå på den motsatta punkten, att vi just ifrigt och varmt önska att få en hufvudsaklig förändring i vår grundlag, då hemställer jag, om det vore ändamålsenligt att så fästa sig vid det nuvarande, att det blifver nära nog omöjligt att komma derifrån. Om 56 § i sitt förra skick ej befunnits felaktig och mindre ändamålsenlig, så skulle icke 1815 års Ständer hafva tillstyrkt den förändring, som 1818 års Ständer antogo; om, säger jag, vi hade att påräkna, att Const.Utsk:s ledamöter hvar för sig voro så till sinnes att de önskade förmedla de olika åsigter, som komma ifrån Stånden, så skulle det också kunna vara möjligt, att man kunde lemna denna ofantligt stora makt och myndighet i deras händer; men erfarenheten har sällan visat oss att Const.Utsk:n varit så sammansatta, eller att representationen haft det förtroende för dem, eller alt de förslag, som de afgifvit, varit så förmedlande, att de kunnat antagas.
Februarii afgifvet och den 1 i denna månad till RiddarhusUtskottet remitteradt anförande har Herr Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel, hemställt, alt, med afseende å fördelen af en allmännare kännedom hos Riddarhusets Tjenstemän, särdeles vid tjenstgöring under Riks** Den 11 Mars e. m. dag, af den såkallade snällskrifningskonsten, samt för att uppmuntra utöfningen af denna konst, Ridderskapet och Adeln måtte förordna: 1:0 Att RiddarhusDirectionen, vid antagande af Cancellibetjeningen för nästkommande Riksmöte, må fästa synnerligt afseende derpå, huruvida sökanderne äga kännedom i snällskrifningskonsten, samt att, då den erforderlige och ägande skickligheten för öfrigt är lika, alltid gifva företräde åt den person, som äger största skicklighet i denna konst, hvilket bör genom anställd profskrifning utrönas. 2:0 Att när förste eller andre RiddarbusCancellistljensten blifver ledig, RiddarhusDirectionen vid dess bortgifvande skall fästa ett dylikt afseende på sökandernes ägande skicklighet i snabbskrifning, och 3:o Att Directionen i officiella Tidningen hvarje år intill nästa Riksdag 3,'ne gånger skall tillkännagifva, att, vid så väl den ordinarie som extra ordinarie Caneellibetjeningens tillsättande, synnerligt afseende göres på den grad af skicklighet sökanderne äga i snällskrifning, ehuru icke en sådan skicklighet stadgas, såsom ovilkorligen nödvändig.
Redan på långt håll hade de tyckt sig se ljus flämta från det gamla sängkammar-fönstret, och de sade sig icke varit vid bästa kurage när de kommit närmare, ty deras väg gick nästan förbi det norra hörnet af gamla byggningen, der detta rum just är beläget. Men deras förskräckelse hade ej haft några gränser när de slutligen, trafvande allt hvad de förmådde, ändteligen voro alldeles invid fönstret, och de då tydligt sågo rummet upplyst, fast det i en hast blef kolmörkt, då de der deremot hörde »jemmer och tandagnisslan, tjutande och hväsande, kedjors rasslande och släpande, samt sluligen sågo – ja, tydligt med öppna ögon sågo – icke en, utan alla tre drängarne – huruledes sjelfva Skam, med horn på hufvud och knän, samt hästhof och allt sitt »vanliga tillbehör», slagit upp fönstret så att det fallit i tusen bitar, hoppat ut derigenom, och sedan alldeles som sjunkit under jorden.» – Jag låtsade ej sätta minsta tro till deras ord,» fortfor pastorn, »och för att bevisa dem deras öfverdrift, frågade jag huru de i kolmörker kunde se allt detta, hans horn, hästhof, etc., men de svarade mig genast, att ur »Skams» mun stod en mörk, blåaktig eldslåga, som upplyste honom fullkomligt, tills han försvann. Jag låtsade väl le åt och betvifla alltsammans, men inom mig var jag högst förvånad öfver denna min stackars gästs besynnerliga flykt, helst vi kommit öfverens att han om morgonen skulle få en häst, som han sedan kunde lemna till en af mina bekanta, på sjelfva gränsen. Men sedan,» fortfor min värd, efter en liten paus, »sedan fick jag nöjaktig upplysning från min flyktade vän: Han hade fruktat ljusa dagen och länsmännens klor, samt begifvit sig åstad, ju förr dess hellre.» »Här slutade min gamle vän och lärare sin berättelse; men jag, som kände honom så väl,» – fortfor vår förtäljande öfverste – »tyckte mig i hans drag läsa en viss förlägenhet, en åstundan att ombyta ämne, eller åtminstone en obetydlig benägenhet att fortsätta detta.