Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bcju. och Ekon.-Utskottens "Betänkande, N:o 5. 27 göra Läraren tjenliga föreställningar, och i mål af svårare beskaffenhet låta emot honom åtal i Jaga väg anställa ; samt 5:o att Skol-Directionen för öfrigt bör tillse, att Lärarne uppfylla de dem, såsom sådane, åliggande skyldigheter. §• *7- I afseende på handhafvandet af anstallerne för folk-undervisningen och uppsigten derå, få Utskotten hemställa : 1:0 att i hvarje socken eller större Skol-district skall finnas en Skol-styrelse, bestående dels af Kyrkoherden, såsom. Ordförande och ansvarig för det Protocoll, som vid Styrelsens sammanträden föres, och dels af ledamöter, hvilka af församlingen väljas; hörandes denna Skol-Styrelse icke allenast vaka deröfver, att undervisningen inom socknen samvetsgrant besörjes, utan också hafva inseendet öfver alla de angelägenheter, som med Skolan stå i beröring; 2:0 att åt Biskopen och Dom-Capitfet inom hyarje Stift upp.* drages att, i förening med den dem i allmänhet anförtrodde vården om undervisningsverken, sorgfälligt tillse verkställigheten af anstalterna för folk-undervisningen, samt vaka öfver deras ledning och utveckling till den vigtiga bestämmelse, sorn dermed åsyftas; 3:o att Berättelse om förhållandet med folk-undervisningsanstalterna af Kyrkoherdarne, livar för sin församling, årligen ingifvas till Biskopen i Stiftet, som dem insänder till Chefen för Ecclesiaslik-Departementet, jemte eget .utlåtande i ämnet, med föranledande af dessa Berättelser och den kännedom, Biskopen för öfrigt inhemtat. Slutligen få Utskotten erinra att, ehuru sorgfälligt Utskotten bemödat sig att föreslå stadganden, som öfverallt måga finnas tillämpliga, måste Utskotten föreställa sig, att, å en och annan ort, serskilda hinder för tilllämpningen skola möta, som det icke varit möjligt att nu taga i beräkning, men som måste föranleda till undantag, der de af vederbörande embetsmyndigheter bekräftas, 26 Statssamt Allm.
Stockholm i Kongl. Landtförsvais-departementets Kansli-expedition den 21 Oktober 1847. M. G. von Schantz. Förteckning på de af Rikets Ständer vid 1844 och 1845 årens Riksdagtill Kongl. Majit aflåtna underdåniga skrifvelser, hvilka röra Kongl. Sjöförsvars-deparlementet; upptagande jemväl de åtgärder, hvilka i anledning af dessa skrifvelser vidtagits. §«:o af den 11 Januari 1845, angående förbättring af Lolsstalens lönvilkor (65). 1845 den 24 Januari i underdånighet anmäld och remitterad lill Förvaltningens af sjöärendena underdåniga utlåtande. 1846 den 29 December underdånigt ullålande afgifvet, deruli föreslagits, alt ilen af behofvet påkallade lönförhöjningen må åstadkommas medelst 25 procents förhöjning i Lotstaxorna. 1847 den 23 Februari i underdånighet föredragen. Kongl. Majit förklaiade i nåder, att förhöjning i Lotstaxorna för närvarande icke borde bestämmas, utan ville Kongi. Majit i sammanhang med pröfningen af frågan angående Femte Hufvudtilelns statsbehof taga i öfvervägande, om och till hvad belopp särskildt anslag må hos Rikets näst sammanträdande Ständer begäras för åstadkommande af ifrågavarande, af så väl Konung som Ständer nödiga ansedda allöningsförhöjning. 81 :o af den 30 Januari 1845, angående Femte Hufvudtilelns reglering (85). 1845 den 10 Februari i underdånighet anmäld och delgifven vederbörande; varande i anledning deraf sedermera utfärdade stater, arbetsplaner och föreskrifter så väl för ordinarie statsanslagen, som för de medel, hvilka för tillfälliga behof blifvit anvisade. 16 Bil. till R. St. Justitie-ombudsmans Embetsberättelse den 15 Nov. 1847. &*£:() af ilen 15 Februari 1845, angående ersättning lill Kaptenlöjtnanten C. A.
Den minskning i stats-inkomsterne med omkring 100,000 R:dr, som tullfriheten å ull skulle förorsaka, motvägdes fullkomligt af fördelarne af lättad tillgång till ifrågavarande nödvändighels-vara; men då kläde och andra yllefabrikater samtidigt åsattes så måttlig tull, alt densamma icke uppmuntrade till tull-försnillning, så kunde det icke betviflas, att den i ull-tullen förlorade inkomst skulle mer än tillräckligt betäckas genom införsels-afgifterne å sådane ylleväfnader, som nu till riket insmugglas. Utskottet instämmer i dessa Herr Hjertås åsigter i afseende både på tullsatsens overksamhet, såsom uppmuntran för den inhemska fårskötseln, och på sannolikheten, att måttliga tullsalser å ylleväfnader skola fullt inbringa den inkomst, som tullen å ull nu medför; likasom Utskottet är förvissadl, att fullkomlig tullfrihet å ull skulle långt mera, än det hittills, till skydd för ylleväfnads-industrien, följda prohibitiv-systemet, främja denna industris utveckling; men dä följderne af alltför hastiga omkastningar i tull-lagstiftningen icke torde kunna med säkerhet på förhand beräknas, och den lättade införseln af ylleväfnader, som Utskottet nu funnit sig kunna föreslå, kommer att för den friare täflan förnämligast utsätta den del af inhemska ylleväfnads-industrien, som sysselsätter sig med tillverkning af finare, i förhållande till vigten dyrbarare alster, samt denna industri åter egentligen förbrukar den med högre tullsatsen belagda finare ullen, hvarpå tillgång till nedsatt pris alltså företrädesvis bör beredas, så hemställer Utskottet, såsom lämplig öfvergångsåtgärd, alt införsels-tullen å Ull, alla slag, må bestämmas till 2 sk. pr skålp. Vid hvilket förhållande all fråga om inskränkning i rättigheten att införa grof ull torde böra förfalla.
Han hade skriftligen gif vit mig dessa förhållningsorder, som jag naturligtvis fö- resatte mig att punktligt följa. Emellertid kom jag den dagen att fördröja mig vid en kopp kaffe på Flustret efter middagen med några studentkamrater — punsch var aldrig min starka sida — och när jag midt under vårt lifliga samtal tittade på klockan, fattades hon blott ett par minuter i 5 och fru Lineroth bodde i andra ändan af staden vid Svartbäcksgatan. Jag rusade upp från bordet, nickade ett hastigt farväl åt de häpna kamraterna och satte af i full språngmarsch. Andfådd och flåsande och naturligtvis äfven röd som en tupp af springandet, kom jag inrusande på gården. Där stodo hästarna redan förspända för en stor resvagn, kusken satt på kuskbocken och bredvid honom en ung flicka, som såg ut att vara omkring 12 år, förmodligen den omnämnda dottern, och från förstugubron kommo just i detta ögonblick tvänne äldre fruntimmer, styrande kosan mot vagnen och följda af en jungfru med något lättare bagage. Jag skyndade med mössan i han.- • » " den fram till den som jag riktigt antog vara fru Lineroth, nämnde mitt namn och framstammade några osammanhängande ursäkter o m ' kaffe ' och ' kamrater ' och ' Flustret ' och att jag sprungit mig alldeles varm för att hinna fram till den bestämda tiden. Fru Lineroth såg litet förvånad och liksom granskande på mig, som om hon misstänkt, att det äfven var något annat än kaffe och springandet, som vållat upphetsningen i mitt ansikte, och sade sedan med en viss, som jag tyckte, kall värdighet, då hon såg mig färdig att med henne och hennes vän stiga in i vagnen: » Herr Wågman skall visst åka i särskildt åkdon efter, » och pekade därmed på en förspänd karriol, som jag nu först märkte bakom vagnen. » Herrns kappsäck är fastsnörd bakpå vår vagn. » Jag bugade mig och gick till karriolen, tog tömmarne från en liten pojke, som stod och väntade bredvid hästen och tydligen ej skulle med, och så hoppade jag upp och båda åkdonen satte sig i rörelse. Någon van körsven var jag icke.
Han hade förgafves sökt förinh lienne a t t hterviinda till Nima. Den sydländska k+iiinans iiatiir att alltid satta barnen främst och i sista rummet taga hänsyn till mannen fick denna gång gifva vika för den starka kärleken till honom, som nu svafvade i större fara an någonsin. Ty ett pris var satt p&amp; hans hnfvnd, och han, Italiens store hjälte, dess oegennyttigaste son, dess blifvande räddare och befriare, jagades nu som ett vklebrkd af fyra stora armder: österrikare, fransman, neapolitaner och spanjorer. Ensamt hans namn var ' nog att komma koiiungar och piifve att darra. Oaktadt ilet tillstånd, hvari hon befann sig, delade hon nu åter med honom mödor och nmbäranden; under en hel månad varade denna marsch; ständigt var den lilla skaran orngifveii af fienden och oupphörligt i fara att öfverrumplas och tillfingatagas, då en saker död väntade dem alla. 3Iknga af soldaterna omkommo af hunger och lidanden; men Anita förlorade aldrig modet; hon uppmuntrade och trö- stade sin öfver, Roms fall sörjande make, och hon sökte intala de vankelmodiga och uttröttade mod. Under rasterna sysslade hon med att tillreda den tarfliga kost, man kunde erhallla uppe i Apenninernas vilda bergstrakter, ocli Garibaldi yttrade d&amp; ofta med rörelse och stolthet till sina följeslagare, nnder det han pekade pk Anita, som midt i ödemarken skötte husmoderns kall: DO signori, rnia moglie &amp; una valorosa - min hustru är en modig kvinna,. Andtligen funno de flyende en tillflykt på republiken San 31arinos neutrala omraide. l i e n österrikarne nalkades; de omgåfvo snart hotande den lilla republikens högt p&amp; en klippa liggande liufvudstad, och Garibaidi, som här upplöst sin arme, måste sjalf skynda vidare. Hans inhl var att uppnå Venedig.
Och om vi se frågan praktiskt, och litet hvar af oss torde vi väl hafva försökt alt vara på mantalsskrifningar, så veta vi, att der komma frågor före örn personer, sorn äro bräckliga eller, oaktadt de hafva åren inne, ännu äro så små och svaga, att de ej kunna försörja sig, långt mindre skatta, eller sådana, som af andra omständigheter ej kunna bära mantal, hvilket allt måste på stället afgöras. Ur alla dessa synpunkter, är det alldeles nödvändigt, att någon bestämmelse i författningen inflyter härom; ty väl har det gått för sig hittills derföre, alt man kommit öfverens om saken; men om framdeles tvister skulle uppstå, så är det angeläget all veta huru dessa tvister skola enligt författningen slitas. Jag får för min del hemställa, huruvida icke, genom en återremiss af denna del, Utsk. skulle kunna sättas i tillfälle att afgifva förslag i ämnet; hvarföre jag anhåller om återremiss, och att Hr Gr. o. Landtm, täcktes derpå göra propos. Hr Sandströmer, Anders Peter: En talare förut har ganska räll anmärkt, att ändamålet med mantalsskrifningar är icke ensamt, att göra de anteckningar, som äro nödiga för bevilln:ssladgans tillämpning, utan afser alla de upplysningar^ som beliöfvas för debitering af kronoutskylder i allmänhet. Redan denna upplysning visar tillräckligt, alt stadgandet om hvad, som i allmänhet skall iakttagas vid mantalsskrifning, icke rätteligen tillhörer bevilln:s-förordn:n. Jag tror således, att lämpligt hade varit om bevillms-förordmn, i fråga om mantalsskrifningar, ej npploge annat, än som möjligen vore nödigt i följd af de särskilda åtgärder, som påfordrades för tillämpning af den författning R. St. nu gå att besluta, samt att den i öfrigt hänvisade lill författningarna om mantalsskrifningar, hvilka tillkomma i en helt annan ordning, nemi. genom K. M:s beslut.
Ett begifvande till Utskottets framställning, att det ej kan anses som en emot RegeringsFormens föreskrift uppenbarligen stridande handling, uå Föredragande i CommandoMål befatta sig med Befallningars utfärdande, som enligt RegeringsFormens 8 §. i annan väg böra beredas och utgå, skulle leda till ett farligt prejudicat; och jag fruktar att Nationens omdöme om sine Representanter kunde blifva föga tillfredsställande, i fall så vigtiga frågors behandling af dem öfverlemnades med en lättsinnig liknöjdhet. Herr Rothlieb, Carl Fredric s yttrade: Hvad sjelfva liufvudfrågan angår, anser jag det icke vara hvarken mig eller någon annan tillständigt, att öfver den samma här - 324 Ben 12 Martil. städes fälla något omdöme, emedan den ej kan af Riksens Ständer in Plenis pröfvas: Allmänna Opinionen bedömmer densamma; och dess Domslut är tillräckeligt nu och framdeles. Hvad åter frågans behandlingssätt beträffar, så tror jag att ConstitutionsUtskottet öfverskrida den gräns, som det, enligt min tanka, borde iakttaga vid afgifvandet af Utlåtande uti ämnen af sådan beskaffenhet, som detta, och lika med Friherre Cederström tror jag att Utskottet endast bordt helt enkelt säga: Att det funnit den mot Konungens Föredragande i CommandoMål för Armeen gjorde Anmärkning grundad, eller ej, och i förra fallet hänfört Målet antingen under 106 eller 107 §§. i RegeringsFormen, allt efter som UtskoLtet funnit skäl förekomma, utan att, som nu skett, behandla saken en detaille. Om 106 §. skulle lia tillämpats; så finnes i densamma tydligt utstakadt huru förhållas skall. Om 107 §. skulle blifvit det Lagens rum, som skulle tillämpas, så är den äfven tydlig, och Riksens Ständers beslutande rätt hade inträffat.
För min del skulle jag tro, att ett af de hufvudsakligasle argumenter, som uppstått mot det gamla undervisningssystemet, uppkommit icke så mycket i följd af detsammas natur i den tid det uppkom, utan fastmer i följd af den nuvarande tidens fordringar på andra kunskaper hos dem, som skola träda in i verksamhet i samhället. Hela tendensen af våra samhällsförhållanden är mera praktisk än tillförne, man fordrar mera kunskaper hos medborgare i allmänhet än förut, dä kunskaper egentligen fordrades af dem, som voro samhällets tjenare och embetsman. Denna riktning har vållat, att de gamla undervisningsverken, baserade som uppfostringsanstalter, i delta sednare afseende lemnat mycket öfrigt att önska, och derföre hafva vid dem på sednare tider förändringar blifvit gjorda, för att i möjligaste måtto uppfylla lidehvarfvets fordringar, ehuru dessa förändringar icke funnits tillräckliga. Jag tror således, att man på denna basis icke kan fullständigt organisera ett uppfostringsverk, som kan vara tillfredsställande, och då återstår frågan, huruvida det bör blifva 2 skilda linier, om bredvid de gamla må organiseras nya undervisningsverk, som uppfylla hvad hittills saknats i förra, eller om man bör organisera gemensamma uppfostringsverk för båda linierna. Det är denna fråga, som hufvudsakligen utgör tvistepunkten, och en punkt, hvilken måhända ännu icke kunnat lösas, (hiskligt vore om man kunde komma till ett sådant resultat, alt man förenade dem båda, emedan stora förmåner derigenom skulle vinnas; men i hvarje fråga af så stor vigt, så ingripande i hela samhällsorganismen, så beroende af hvad hittills varit och så mäktigt inverkande på framtiden, är det angeläget alt icke gå förhastadt lill väga, att tillse, att hvad som sker, göres med lugna Den 1 Febe u ari e. m. 63 steg, så att raan ej tager två tillbaka under det man tager ett framåt.
Jag anser äfven denna omständighet i Utskottens förslag vara förbisedd, hvadan det äfven för mig i sjelfva principen visar så oöfverstigliga hinder för dess antagande, att jag åtminstone med min röst ej kommer att bidraga dertill. Då jag nu tagit mig friheten afgifva mina anmärkningar, i afseende å de all - 210 Den >4 September f. ra. manna grundsatserne uti Utskottens förslag, anser jag mig äfven böra framställa de betänkligheter, hvilka för mig visa sig uppkomma, i anseende till förslagets detaljer och redaction. Först och främst delar jag åsigt med dem, sorn tro, att den af Utskotten föreslagne inskränkning af bränvinsbränningsrättigheten, till blott en g o kannors panna, för hvilket egendomsvärde som hälst, saknar all grund af billighet, så länge egendomsvärdet ligger till grund för utöfvandet af bränvinstillverkningen i allmänhet. Det fordras icke någon särdeles skarpsinnighet i blick, för att finna orimligheten af ett stadgande att 15,ooo Rrdrs egendomsvärde bör vara det maximum, hvaröfver någon proportionerlig rättighet till utvidgad bränvinsbränning icke bör medgifvas; och jag finner icke något skäl, hvarföre den större jordägaren bör så omildt behandlas, så länge egendomsvärde ligger till allmän grund för bränvinsbränningsrättighetens utöfvande. — Jag anser således 2:ne Qo-kannors pannor hädanefter, lika såsom hittills, böra utgöra maximum för den Tariff till beskattning, hvilken Rikets Ständer äga att bestämma. Utskotten yttra uti det sednaste Utlåtandet, huru de ”funnit nödigt att bereda ”en lika skälig, som billig, jemnvigt, vid Den 14 September f. m. ”bränvinsbrännings - rättighetens utöfvande "med enkel redskap, eller med konstbrän"nerier.
Jag återgår till det förra exemplet. Om bantåget, i stället för att lemna den hedervärda staden Falköping kl. 8, afginge kl. 1, så komme man ändå till Stockholm på aftonen, och blott några timmars uppehåll hade förorsakats. Man har talat om behofvet af förströelse för den fattiga arbetaren, och jag roedgifver att det vore både hardt och orätt att hindra honom från att komma ut ur sin dåliga och rökiga bostad, för att få se Guds fria natur. Hr von Troil har redan omtalat huru det går till i Malmö, och jag får vitsorda att förhållandet der är sådant, han upgifvit. Men om dessa älskare af den sköna naturen vilja besöka henne, så hafva de nog tid dertill, utan att behöfva störa andras gudstjenst; ty eljest skulle de väl icke hafva tid att alltför länge sysselsätta sig med sådana nöjen, som Gr. Liljencrants på f. m. omtalat. Jag anser derföre att det är tillräckligt att Staten tillser, det icke några bantåg afgå under gudstjänsten; ty jag tror att det är omöjligt att vinna mer. Om det icke tillfredsställer ömma sinnen, så måste det dock medgifvas, att det borttager alla anmärkningsanledningar emot det nuvarande förhållandet. Att deremot, såsom Utskrt, lägga armarne i kors och förklara att allt är mycket bra och blir ännu bättre, blott presternas aflöning blifver reglerad, det anser jag icke vara rätt i en Stat, som smickrar sig med att vara, mera än andra, grundad på en kristlig basis. På dessa skid anhåller jag om återremiss på Bet:t. Sedan frågan nu mera blifvit afgjord, ulgör en återremiss endast en opinionsyttring, men en opinionsyttring, som jag tror vara värdig R. o.‘ Ad. Frih. Creutz, Steffan: Redan då denna motion afgafs, tog jag mig friheten att yttra mina tänkesätt i frågan, och jag ämnar nu icke uprepa hvad jag sagt. Jag vill blott med några få ord förklara, att jag till alia delar instämmer i de Hi rs yttranden, som yrkat bifall till Utsk:ts Betänk. Jag tror, att, i lall Frih.
— Undersöker inan om slutligen beskaffenheten af den så högt baprisade säkerheten för påräknade Bevillnings-summans utgående, som påstås ligga i nu gällande Bevillningsgrunder; och man skall linna, att denna säkerhet herritar sitt enda stöd af Capitations-afgiften och det höga fastighetsvärdet, hvars bibehållande hvarken står tillsammans med Samhälls rriedlemmarnes bestånd, eller Taxeringsmännens ed, att bestäm, xna det efter sanna förhållandet. Nedsättning af detta värde till minst -|:del af det varande kan således motses, såsom -en afgjord nöd - Bevillriings-Ulshottets Betänkanden, 93' vändighef, och hur gar det då med säkerheten att uinvässa en Bevill ni ngs-sunrma, sorn troligen ej minska? till mer än |:del af hvad den nu gör. — BevJMnings bidrag af de få allmänna fonder, som hitintills ej medgifvit afdrag af Bevillnings-procen ten, fyller ej denna lucka — och då lärer ej återstå annan utväg, än att; uppsöka den osynliga, hitintills obeskattade förmögenheten, hvartill behöfves en slagruta den jag tror mig finna i Herr von Törnes Börslag, så litet missvisande, som menniskoinventioner kunna bli. Då de tryckte anföranden af flere Ledamöter t Bevillnings Utskottet år 1815, som finnas bifogade oftanämnde Förslag, onistände» ligen och väl utveckla ämnet, anser jag öfverflödigt, att vidare orda i ämnet, utan härivisar till dessa samt anhåller, att detta mitt anförande får åtfölja afdelningens Betänkande i ämnet till Höglofl. Utskottet. Den 56 Martii» S. D, Herr Domprosten Doctor Latnéf åndrog: Man har vid min reservation i äm net, angående Bevillning af de Cassör, som till Fattigförsörjningar och till fattige barns undervisning af Församlingarne blifvit inrät - 94 Bevillnings-Utskottets Betänk anden. tade, och hvilken Bevillning jag ansett obehörig och otjenlig, hufvudsakeligen anfört detta:
Tingets början öfversändas till krono-betjeningen, som det derefter, vid vite, skulle åligga att af nämnde underrättelse lemna parterne del; och har motionären, i sammanhang härmed, yrkat, såsom orden lyda, ”att, till fataliernes bevarande, vadoch besvärs-tiden vid Härads-Rätten varder räknad åtta dagar från den dag, då parterne erhållit expeditionen”. Hvad det förra af dessa ämnen angår, får Utskottet vördsamt erinra, hurusom dels föreskrifvet är, genom 2 Cap. 3 §. Rättegångs-Balken, i hvilken ordning sakerne vid Häradstingen skola företagas, och in Cap. 1 §. Vili. till R. St.
öfver priskurant på begäran. Driftiga agenter sökas i alla städer samt på andra större platser. E r i k Scliwecler &amp; C:o, [1662] Generalagenter FIN ANTISEPTISK TOALETTVÅL, innehåller välgörande beståndsdelar, har stor läkande kraft för reformar, sårnader, sprickor, hudklåda o. d. och är särdeles att rekommendera för känslig och ömtålig hud. Säljes i välförsedda detaljaffarer. Hvarje stämplad tvål är med vidstående fabriksMedicinska förfrågninmärke. Afzelius. gar besvaras af intendenten (adress till 1 juni, Stockholm); öfriga upplysningar lemnas och rumbeställningar utföras af kamrer ERIK GALLANDER, H j o, som jämväl efter begäran portofritt öfversänder program. Apelsinerna skalas väl; skalet hackas, beströs med socker och förvaras i en tillsluten glasburk. Saften, som nu bildas, användes som citronsaft. Henrik Gahns VICTORIA-TVÅL,, * * IKSI » &gt; * - Claestorpsboden 26 Fredsg ' atan 2 6 STOCKHOLM. Arbeten för Träsnideri, Träsniderijärn, Träsniderimönster, Salongsbord och Stolar för montering. Svenska Leksaker från Claestorp, Gemla m. fl. FLYGLAR, PIARDNOS, TAFFLAR och Malmö. för Sverige. [1642] ORGLAR från laoch utländska utmärkta (G. 13375) Fabriker TILL DE BILLIGASTE priser. För instrumentens bestånd ansvaras. Äldre Pianos tagas i utbyte. i S k ö f &amp; e för unga flickor öppnas den 15 augusti 1890. OBS. Ständigt lager af FLYGLAR Skolan, afsedd för unga flickor från 16 till omkring 25 års ålder, har till sin uppgift att från Bliithnei och PIANINOS från G. bilda de unga till praktiskt dugliga husmödrar i egna eller andras hem; undervisning meddelas i alla göromål, som höra till ett väl ordnadt hushall, samt i sömnad, värnad, knyppling och trä- Schwechtens berömda fabriker.
Utskottets uppmärksamhet vid detsamma Afdelningens Förslag, innefattande besynnerlige och i min tanka alldeles origtige både prasmisser och conclusion. Bland de förre efter verbotim införande af mina ord: ”Beräkningssättet har nemligen varit det, att Öfverräntan efter 12 proCent uträknats å hela beloppet af nu förfallne Reversen , lill dess den med uti Reglementet stadgad afbetalning, på nytt Document, omsattes. Så länge omsättnings-rättigheten ej uti Discont-Reglementerne var medgifven, utan det ensamt berodde af Discont-Directionen, att vid uppbärandet af förfallna Lånet emottaga, för en del eller det hela, ny Revers, eller intet annat än contant, 4\de Sami. 32 4f)S Stats-Utskottets Betänkanden. så hade denna beräknings-method sin giltiga grund, men, enär, vid sednaste Riksdag, Riksens Höglofl. Ständer funnit för godt, att etablera en verklig omsättningsrättighet, samt bestämma, såsom vilkor för densammas begagnande uti f. d. Fiiial-Discontjerne, minst YTs:dels afbetalning hvar 6:te månad, så vida Fullmägtige eller Directionen pröfvade säkerheten för Lånet fortfara, så bar, i ordets enkla bemärkelse, ej mera än den TT5:delen af primitiva