Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Beviljadt vid 1853 och 1854 års riksdag samt utbetaldt år 1855) 75,000: — inom Ostergötlands län: till strandegarne omkring sjön Tåkern i Lysings, Dals och Göstrings härader, för sänkning af nämnde sjö, å 30,000 R:dr; hvilket lån skall återbetalas genom erläggande, jemte kronoutskylderne, af 2,398 R:dr 7 öre för åren 1848 med 1861, och 1,199 R:dr 3 öre för år 1862 10,791: 30. » deltagarne i sänkningen af sjöarne Stora och Lilla Mengen, Jernlunden, Asunden, Emmern, Striern och Nimmern inom Hanekinds och Kinda härader, å 240,000 R:dr, emot årlig återbetalning efter 1860 års slut af 8 procent å denna lånesumina, dervid 2 procents ränta å kapital-återstoden beräknas. (Beviljadt vid 1853 och 1854 års riksdag samt utbetaldt åren 1855—1857) 240,000, — » dito i dito dito, ytterligare lån å 150,000 R:dr, emot årlig inbetalning af 6 procent utaf detta belopp, dervid såsom ränta beräknas 4 procent å låne-återstoden. (Beviljadt vid 1856—1858 års riksdag samt utbetaldt sistnämnde år) — » deltagarne i sänkningen af Hallebysjön inom Skärkinds socken och härad, å 3,480 R:dr, emot dito efter 1861 års slut af 8 procent och räntans beräknande efter 2 procent å dito 3,480: — för fortsättningen och fullbordande af Storåns upprensning och dermed sammanhängande vattenaftappningsarbeten inom Tjellmo och Krigsbergs socknar, ä 100,000 R:dr, emot] dito, efter 1863 års slut af dito dito, med räntans beräknande efter 3 procent.
Det har blifvit yttradt af Talare härstädes, och finnes jemväl i Utskottens Utlåtande anfördt, att frågan om anslag för Canalen ej förr borde komma under öfverläggning, än Statsregleringen blifvit af Rikets Ständer fastställd; men detta är så mycket oriktigare, som de medel, hvilka till Canalen kunna anslås, icke böra tagas af dem, som tillhöra Statsregleringen, det vill säga, S 1- tens ordinarie och extra ordinarie inkomster, utan böra naturligtvis anskaffas genom upptagande af lån. Jag är icke bland dem, som älska införandet af ett låne-system; men till allmänna företag af stor framtida nytta är helt naturligt, att icke nutiden skall ensam besörja alla kostnaderne, och i sådant fall lärer det vara klart, att frågan alldeles oberoende af Statsregleringen kunnat och bordt af Utskotten behandlas. Det bar blifvit sagdt, att aktning för Ständers Beslut af CanalBolaget icke blifvit iakttagen, då det, utan afseende å Rikets Ständers beslut vid 1823 års Riksdag, vågat att å nyo anmäla sig lill understöd för Canal-arbetets fullbordande. Rikets Stun - D en 26 Mars e. ro. 169 ders beslut vid 1823 års Riksdag, att det bidrag, som då till Canalens fullbordande beviljades, skulle vara det sista, var olagligt. Ständer vid en Riksdag äga ingen rätt besluta, att, vid en kommande Riksdag, då församlade Ständer, uti någon fråga icke må besluta. Sådant är i rak strid emot hela vår lagstiftning; den har, med ihågkomst att misstag äro möjliga, att lagstiftningen utgöres af menniskor, anvist den ordning, under hvilken frågor af hvad slags beskaffenhet som helst, vid hvarje nytt Riksmöte, må kunna, med fullkomligt oberoende af föregående Ständers beslut, upptagas och afgöras. Vår Lagstiftning ti listadjer icke oföränderlighet af sjelfva Grundlagen, och så mycket mindre, af ett Ständers beslut i vanlig fråga. Rikets Ständer skulle, i annat fall, genom beslut kunna göra alla framtida Riksdagar öfverflödiga, i det de beslöto, att ingen fråga om ändring i hvad de besiutit, eller i de lagar och författningar de lemnat oförändrade, någonsin kunde få väckas.
Ty huru pikant ett skämtsamt yttrande om den qvinliga afdelningens ändamål än ‘ kunde blifva, säkert är att det pikanta der. skulle komma fram på sanningens bekostnad. Afvogheten möt akademiens qvinnoafdelning kommer sig, tror jag, endast af den dryga kostnad, den ådrar staten, samt den inskränkning, hvartill denna afdelning dömer undervisningen inom den manliga skolan. Det vore bättre, menar mångeri, om åtjninstone en afdelning kunde göras så bra som möjligt, i stället för att lärarekrafter och kostnader nu få delas på båda afdelningarna. ' Af målarskolans fyra atelierer upptagas två af damerna. Förr målade antikskolans män stilleben i den ena, * En tids hvila till nya framsteg, som vi hoppas, hvad fru Thorell angår. men så behöfdes rummet till landskapsmålningsatelier, då damer och herrar af landskapsskolan ej fingo rum under samma tak, “ h varför antikelevernas målning helt och hållet upphörde. Nu börja de att måla efter lefvande modell, då de kanske aldrig förut hållit i en pensel. I bästa fall ha de målat litet landskap. Ty naturligtvis gå. - alla antikeleverna, som ha tid dertill, i landskapsskolan, då. detta är enda sättet att få måla i olja, innan man kommit upp i modellskolan, och då för öfrigt en målare i våra dagar, han må egna sig åt hvilken bransch som helst, alltid måste ha liten aning t&gt;m hur ett landskap bör målas, äfven om han sjelf ej kan måla det mecT öfverlägsenhet. För att mildra den dryga kostnad, som undervisningen inom två afdelningar medför, skulle man kanske rent af kunna sammanslå undervisningen. I utländska privata konstskolor — statens akademier i utlandet bestå sig som bekant ej * med några afdelningar för qvinrior — går det mycket bra för sig att män och qvinnor studera till samman. Så ock på enskilda atelierer här hemma och utomlands. Likaså på landskapsskolans sommarutfärder. Och säkert är att studierna ej förlora något derpå. Att tonen öfver hela skolan vinner är en afgjord sak. En delning de olika könen emellan kunde ju ske vid tecknandet af naken modell i helfigur, och äenna delning kunde ju lätt åstadkommas utan betydande omändring af arbetsordningen.
Har någon , som ä amian Öfverlåtit sin egande rått till fast egendom å landet, förbehållit sig nyttjanderätt till större eller mindre del af samma egendom , elter afkomst deraf, pd vissa dr, eller i sin lifstid; och åro de betingade fårmonerne, enligt \ Cap, 2 §. JordaBalkén, införde i den afhandling , hvarigenom öfverlåtelsen skett; ege lian säkerhet derföre i den öfverlåtna egendomen , med den f örmånsrätt, allmänna Lagen, i 11 Cap. 2 §• berörde Balk , obetald köpeskilling tillägger. Dock skall han, om han a6 LagUtskottetS Betänkande N:o 5f detina säkerhet njuta täll, inom den i sistberorde Lagrum stadgade tid, a/handlingen, hvari förmonerne betingade äro, för HäradsRätten uppvisa och i Intecknirigs-Protocollet intaga låta; och dligge Rätten , da inteckningen beviljad varder, i beviset derom införa, att den inom tio är förnyas bör. * r> Åtskilige Ledamöters serskilda meningar bifogas. Stockholm den 18 April i8S9t Reservationer: rAf Borje Börjesson frän Hallands Län ; ”Emot Högloflige LagUtskottetS den 18- dennes beslutade Betänkande , hvari tillstyr, kes en Författning, som stadgar, alt Undantags-contracter, så vida de skola vara gallande , böra hos HäradsBätten uppvisas och intecknas, på sätt om inteckning för obetald köpeskilling redan är föreskrifvet , får jag mig reservera. Lagens bud. i 1 Cap. 2 §. Bil. till La^Vtskottets Betänkande N:o 57. 37 JordaBalken , att de vilkor, hvarå köp , skifte elier gäfva af fast egendom sig gruridar, skola i afhandlingen derom utsättas, anser jag vara tillräcklig för bevarande af Contrahenternes och deras rätts innehafvares ömsesidiga säkerhet.
Betankanäen. vårdnad, hvarigenom Herr Prosten vill visa, huru mycket en verksam Länestyrelse kan och bör uträtta till den lidande mensklighet tens hjelp och lindring. Uti samma motion har sluteligen Pierr Prosten Fröberg förklarat sig utur flera skäl instämma, men i synnerhet af det serskildta skäl, att efter af Riksens Höglofl. Ständer fattadt beslut, och af Kongl. Majit sjelf uti nådigt kallelseBref, och till Revisorerna meddelad bestämd föreskrift, att anställa Revision öfver Hospitalsoch Lazaretts fonderna, Kongl. Seraphi mer-Ordens* Gillet, detta oaktadt, kunnat, på Revisorernas reqvisition af Räkenskaperna öfver dessa fonder, tillåta sig en vägran att dem framlemna, och i stället presenterat ett af Ordens-Gillets framställningar föranledt, och af det samma utverkadt Konunga Bref, som frikallar dess räkenskaper från Revision af Riksens Ständer 5 genom, hvilken oväntade åtgärd Herr Prosten anser Ördens-Gillet hafva felat i aktning för Riksens Ständers beslut, hvilken icke borde saknas hos någon Embetsmanna Corporation, samt ännu mer i vördnad För Kongl. Majits i nådiga kallelse-brefvet bestämdt uttryckta vilja, som genom Ordens-Gillets vägran göres dementi, och hvilken dementi icke är häfven genom ett nytt Konungabref af motsatt innehåll med det förra. I anledning häraf anser Herr Prosten ytterligare en förnyad vägran af Ordens-Giliet mot Riksens Ständers beslut vara radicalt förekommen Bihang till RiksSt. Prat, jg 17-181 g, q:de Sand. Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. derigenom, att Hospitalen' oell Lazarelterna i Riket, både til! Ekonomi och fondernes disposition, hädanefter och för alltid skiljas från Kongl. Seraphiruer-Oröens-Gillets styrelse, hvarom tili Kongl. Maj:t en underdånig skrifvelse tills,tyrkes.
Hr Bråkenhjelm, som försvarat Utsk:s Betänk, har sagt, alt stapelstädernes rätt till utrikes sjöfart medför för dem motsvarande förbindelser, till hvilka han vill räkna den att hålla saltuplag. Jag får likväl fästa hans upmärksarahet derpå, att stapelstäderne icke ensamt tillkommer att idka utrikes sjöfart. En sådan rätt tillkommer äfven R. o. Ad., men jag har icke hört någon påstå alt den af R. o. Ad. som begagnar sig af denna rätt, skall hålla saltuplag. Hr Bråkenhjelm har derjemte yttrat, att meningen med återuplifvandet af 1841 års förordning mindre är att förekomma varans fördyrande än hennes monopoliserande på några få händer. Lika med Hr Adelborg, som besvarat detta inkast, får jag häremot erinra, att om man skall hafva denna omtanka i fråga om en vara, bör man väl, för att vara konseqvent, utsträcka den lill alla slags nödvändighetsvaror och mig undras hvarthän ett sådant förfaringssätt skulle leda. En annan ta - 144 Den 16 Februari. lare Hr v. Hartmansdorff har yttrat, att man borde försäkra sig om tillgång på varan, emedan år 1847 det inträffat i en trakt af de norra orterne, att salt fattades i och för insättning af fisk. Om en sådan brist en gäng upslått, det jag icke vill bestrida, hemställer jag likväl, om icke en sådan brist kunnat upkorama, äfven om köpmännen i närmaste stad varit ålagda att hålla några hundra tunnor salt i förlag. Det är sannolikt, ali om ett sådant åliggande qvarstått, köpmännen i allmänhet icke funnit öfverensstämmelse med god spekulation att intaga så stora partier sorn de gjort då ett sådant uplag icke funnits. När under sistförflutne år frakthandeln varit så lönande, bar det sig icke att taga hem salt, förr än priset derå steg. Samma förhållande hade egt rum om saltuplag funnits eller ej. Priset kunde stigit och brist inträffa i ena, som andra fallet.
Carolinska institutet som benämnes “Medicinska fakulteten i Stockholm*' ställes under det för båda universiteten gemensamma Kanslers-embetets Öfver-styrelse, med nådigt fastställande af det år 1856 för institutet föreslagna reglemente, i alla de delar, hvilka ej genom här meddelade stadgauden ändras eller upphäfvas; 3:o. Såväl undervisningsämnen som lärokurser och examina bringas, så vidt ske kan, till likstämmighet vid alla undervisningsverken, och lägges kommitterades förslag till studieplan i dessa afseenden till grund, i den mån iärarnes antal vid de olika läroverken det medgilver; 4:o. Utom föreskrifven medico-filosofisk examen, vid ettdera universitetet, blifva de för vinnande af legitimation såsom läkare erforderliga kunskapsprof vid alla tre läroverken: medicine-kandidat-examen, innefattande den theoretiska och licentiat-examen den praktiska delen af lärokursen; 5:o. Tredje afdelningen af kirurgie-magister-examen indrages och de dertill nu hörande ämnen intagas såväl vid fakulteterne som vid läroverket i Stockholm uti licentiat-examen, till hvilken äfven hörer genomgående af praktiska prof, under ledning af vederbörande professorer vid det läroverk, der examen aflägges; 6:o. De i universitetsstäder ne befintliga sjuk vårds-inrättningar likasom allmänna Garnisons-sjukhuset i Stockholm, anlitas för tillvägabringande af förberedande klinisk undervisning för medicine studiosi, hvilka före admission till medicine-kandidat-examen under bestämd tid böra vid någon af dessa kliniker hafva tjenstgjort; 7:o. Den i Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till H. K. H. Akademi-kanslern don 22 April 1853 för medicine-kandidater bestämda tjenstgöringsskyldighet vid de särskilda klinikerne i hufvudstaden blifver oförändrad, med tillägg af skyldigheten att jemväl deltaga i de vid fakulteten derstädes förekommande rättsmedicinska undersökningar samt bevista psychiatriska kliniken, och skola vederbörande lärare öfver tjenstgöringarne meddela graderade betyg och ingen till licentiat-examen vid någotdera undervisningsverket admitteras, sorn icke minst erhållit betyg om godkänd flit och skicklighet; 8:o.
Den af Hr Frih. o. Landtm, nu framställda ordningen, att börja med en preliminär-votering i andia alternativet, i stället för att först anställa preliminärvoteringen i första alternativet, leder visserligen till alldeles samma mål, så att jag har intet att dervid invända ; men jag vill endast visa herrarne, att de derigenom nödvändigt skafta oss tre voteringar i stället för två, ty absolut måste vi nu komma alt votera i gånger om contra-proposition. Om deremot det af inig framställda alternativet af 4° proc. blifvit antaget till contra-propos. vid denna votering, så hade vi sluppit med två voteringar. Hr Frih. o. Landtm, hemställde lill R. o. Ad., huruvida någon vidare discussion härom kunde till något gagna; andra propositioner och andra framställningar, än de som skett, kunde icke nu götas, sedan hvarje propos. blifvit framställd och votering blifvit derom begärd. Hr Ribbing: Genom hvad Hr Landtm, nu framställt, är jag helt och hållet förekommen. Upplästes till justering och godkändes följande votei':sproposition : Den som till contra-propos. vid den blifvande preliminärvoteringen antager Gr. Frölichs förslag om 33-Jproc., voterar ia 5 den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, antager R. o. Ad. till contra-propos. vid preliminär-voteringen Hr Ribbings förslag, hvarigenom intet bestämdt belopp kommer att utsättas. Efter voteringens slut, befunnos lösterne hafva utfallit, som föijer: Ja — 4 Nej — 28. I anledn. häraf upplästes till justering och godkändes följande voteris-proposition: Den som till contra-propos. antager, alt det belopp, som skall insättas, bestämmes till 4° proc., voterar ju den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. till contra-propos., att beloppet bestämmes till 33-y procent. 20 H. 66 522 Den 20 F e b r u a r i f. m.
Kan ej utrönas af hvilken eller af hvilka skadan blifvit gjord; dä skall en hvar. som i misshandeln deltagit, dömas, om skadan var aj beska/jenkel, som i II § sägs, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, och, om skadan ringare var, till böter från och med fem till och med tvåhundra Riksdaler eller fängelse från och med tvä lill och med sex måna der.o § so. Borgareoch Bonde-Stånden hafva godkänt denna §, som bestämmer straff, i förra momentet, för giftmord och försök dertill, samt, i sednare momentet, för förberedelserna till ett sådant brott. Preste-Ståudet deremot har, med alslag å Utskottets förslag i afseende å förra momentet, antagit det motsvarande i Kongl. JMaj:ts Proposition, men till Utskottet återremitterat den sednare delen af §:n. Bjdderskapet och Adeln åter har till Utskottets vidare behandling hänskjutit denna § i dess helhet. Sistnämnde Riks-Stånds äterremiss afser emellertid endast den af Utskottet föreslagna straffmildring för den händelse att vid förgiftning, deraf svår kroppsskada följt, omständigheterna äro synnerligen mildrade, — hvilket stadgande var en konseqvens af Utskottets förslag i afseende å 1 §:ns lydelse. Och då Utskottet funnit sig böra vidhålla sitt förslag i sistnämnde hänseende, är således deraf en följd att Ridderskapet och Adelns nyssberörde återremiss ej heller kan föranleda ändring i Utskottets förevarande förslag. Preste-Ståndets återremiss af sednare momentet i denna § synes åter afse, alt få detta moment helt och hållet uteslutet eller ock karakteren på det deri omförmälda brott annorledes bestämd.
Förpligtadt, enligt nyssnämnda Lagrum, att härutinnan ett motiveradt och bestämdt utlåtande afgifva, får, i sådant hänseende, Constitutions - Utskottet vördsamt anmäla dess pluralitets, i hvad sjelfvaResultatet angår, genom omröstning med slutna sedlar, utrönta opinion. Regerings-Formens 83 §. bjuder uttryckligen, att ingen för framtiden gällande förklaring af Grundlagarne må stadgas, utan på det sätt, sorn för ändringar i dem bör iakttagas, äfvensom, att Grundlagarna skola, i hvarje serskildt fall, tillämpas efter deras ordalydelse. Någon allmän förklaring synes icke åsyftad i förevarande mål; och den kan ej eller tillvägabringas annorlunda, än jemlikt 8i §. Regerings-Forraen, antingen genom omedelbar anmälan hos Constitutions-Utskottet, eller med anledning af Konungens ditremitterade förslag. Således återstår blott att bedöma Constitutions Utskottets Betänkande N:o i 5 Grundlagslydelsens enkla tillämpning i det serskildta fallet, och, med aktgifvande derpå, undersöka den väckta frågans stridighet, eller enlighet med Grundlagens bokstaf.
En Tysk har skrifvit en Roman om en, som sökte sin förlorade skugga: jag skulle kunna skrifva en verkelig historia om en som sökte sitt sjelf. Ett slags nöje af att subordinera, en böjelse att draga mig undan, snarare än att tränga mig fram, har för lifvet blifvit qvar af denna sedermera mildrade känsla. Äger jag någon sjelfständighet, så är den långsamt och dyrt förvärfvad, och skall jag dömma af den tid, som det kostat mig att få någon reda på deras sammanhang och medelpunkt, så sträcka sig mitt väsendes trådar vidt. Jag har blottat det innersta af en sinnesstämning, som följde mig under flera år, åt ingen förtrodd, och i ensamma stunder gränsade till förtviflan. Deri ligger ock den omotståndliga dragningskraft, som Philosophien på mig utöfvat. Henne endast har jag studerat af behof: allt annat af föresats eller nöje. Kants, Fichtes, Schellings skrifter ha under åratal ej kommit af mitt bord; hvarom deras utslitna ryggar i min bokhylla ännu vittna. Om min gång i Philosophien kan jag endast säga, att den varit motsattsen af den medlersta. Jag har öfverallt måst begynna med ett icke-jag, för att komma till ett jag – och detta är ej det första, utan det sista, hvartill jag kommit. Jag vill ej derföre säga, att jag uppbygt det af främmande materialier med Locke och Condillac, hvilka ofta varit mina följeslagare i gröngräset, (ty de äro för torra att njutas utan frisk luft). – Att philosophera är föröfrigt konsten att drifva schakt och gräfva. Så fordras guldet upp emot solens blick. Men sol skall der vara för att det skall lysa. Menniskan är öga, icke sol. Under hela denna tid var jag fullkomligt ofruktbar, och på Sånggudinnornas gunst var icke att tänka. Lagerkransen, hvilken jag vederbörligen erhöll såsom Magister, föreföll mig såsom en grym ironi. Grep jag till pennan så korsade sig för mig alla möjliga manér och stilar, ur förrådet af en vidsträckt läsning.
Jag förmodade att Hr Rosenqvist, då han begärde och tick 57 §:n uppläst, deraf bort finna, alt denna § tydligen innefattar ett stadgande, rakt stridande mot hans yttrande och påslående i afseende på communication med de andra Stånden. Den ifrågavar. saken kan ej komma till de öfriga Stånden, emedan R. o. Ad. afslngit, så väl sjelfva frågan, som communication deraf; hvaraf också lärer följa, att någon reservation i ämnet icke kan afgå, och att begäran derom icke ens passar sig att framställa. — I afseende å hvad den siste talaren, Gr. Frölich, yttrat, kan jag ingalunda med honom instämma deruti, att Landtm, eller Talman äger rätt att från föredragnts-listan utesluta yttranden af ledamot inom Ståndet, vare sig huru olagliga som helst; ty en gång af representanten fällda tillhöra de Ståndet, och Ståndet äger laglig rätt alt öfver den ledamoten samt hans yttrande besluta. Sådana yttranden kunna innehålla rena förbrytelser, och ledamoten kan komma under 78 §:n Riksd.Ordn. eller 1 to §:n Reg.Formen. Af sådan anledn. går det icke an, alt Landtm, eller Talman kan tillåtas den rättigheten att vägra uppförande på föredragnts-listan af inom Ståndet afgifna yttranden, emedan Ståndet äger besluta hvilken påföljd, som i anledn. deraf må äga rum. Hr L e f r e'n, J o h. Pehr: En ledamot har begärt uppläsning af 57 §m Riksd.Ordn., för att derpå grunda sin förmenta tanke. Jag har här samma 5, för att bevisa, att den ledamoten har orätt. tj:n börjar med dessa ord: ”De 'hillmanna beslut, soni ett Stånd fattar.” Detta beslut är icke något allmänt utan enskildt beslut. Detta är ett försök till en motion, sorn icke blef communicerad.
Hvad åter angår det ifrågasatte rese-stipendium, 1,333 R:dr 16 sk., så enär dermed icke är förenad någon Fält-läkare-tjenstgöring, utan endast åsyftas Läkare-bildning i allmänhet, med serskildt fästadt afseende å den militaira sjukvården, anser Utskottet frågan mera egentligen slå i sammanhang med det å Riks-Slatens 8:de Hufvud-Titel uppförde anslag tili resestipendier; och då Utskollet föreställer sig, att vid fördelningen af detta anslag, medel äfven skola blifva att tillgå för det föremål, som nu är i fråga, Stats-Utskottets Utlåtande , N:o 3j. 7 hemställer Utskottet, att något serskildt anslag till resestipendium för Bataljons-läkare och Garnizons-sjukhusets sjukhus-läkare icke mätte af Rikets Ständer beviljas. 4:o) Härjemte får ock Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t vidare äskat, tillstyrka, att öfverskottet af de indelningsräntor, som förut insått ensamt till rusthållarne vid Bohus Läns Regementes Södra Bataljon, må fortfarande ställas lili Kongl. Maj:ts disposition, till betäckande af de för Stats-Verket uppkomna kostnader, genom nämnde Bataljonsförändring tills vidare till likhet med roteradt infanteri; och anser Utskottet sig äfven härigenom hafva besvarat den af Olaus Eriksson, Lars Rasmusson och Erik Christiersson från Götheborgs oell Bohus Län väckte, från Bonde-Stådet till Utskottet remitterade, motion, att Rikets Ständer måtte fästa uppmärksamhet på det förhållande, alt, i fall berörde öfverskott ej skulle förslå till betäckande af de omförihäide kostnaderne, Kongl. Maj:t kunde genast anbefalla Bataljonens uppsittning, och att följagtligen Rikets Ständer måtte till desse kostnaders betäckande anvisa ett för ändamålet tillräckligt förslags-anslag.
Förslagets § 6, mom. litt. d., ansågs böra lyda sålunda: om röst-rättighets utöfvande vid bolagsstämma; ingressen, eller yttrandet, sidan 12, § 7, mom. 2, samt §§ 9, 10, 12 och 21 återremitterades; och öfriga §§ lemnades utan anmärkning, med öppen rätt lör Utskottet, att, äfven i afseende på dessa sednare §§, vidtaga de redaktions-förändringar, till hvilka omständigheterna kunna finnas föranleda. S. I). Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 54, i anledning af väckt motion om förklaring af 19 § i 30 kapitlet Rättegångs-balken; N:o 55, i anledning af väckt motion, angående utfärdandet af en författning, i afseende på tjenstförrättande pastors i praebende-pastoral bonings-ort; N:o 56, i anledning af väckta motioner om bestämmande af visst afstånd från kyrka, hvarpå hus uppföras må; och Prof.-Utdrag den 12 December 1857. 723 N:o 57, i anledning al väckt motion om förbud för folkskole-lärare och klockare att föra andras talan inför rätta. S. D. Föredrogs ånyo Förstärkta Stats-Utskollets Memorial N:o 4 72, angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till stats-regleringen hörande frågor; hvilket Memorial lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och bilöllos Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 58, i anledning af väckt motion om utfärdande af en förklaring, huruvida 3 § 2 kap. Giftermåls-balken fortfarande gäller, då fråga är om jäf emot vittnen; och N:o 59, i anledning af väckta motioner om ändring af 32 § i Kyrko lagens 24 kap. S. 1).