Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att alldeles ingen klagan hittills försports, det någon, genom den Banken tillagda rättigheten, blifvit förnärmad; och synes den farhåga för uppehåll af Medborgenärers rätt i Concurs-mål, som möjligen kunde uppstå, äfven vara undanröjd, om, enligt hvad Herrar Banco-Fullmägtige föreslagit, det förklarande meddelas: att i dylika mål endast verkliga tviste-frågor, angående Bankens fordrings-anspråk, må från Under-Domstol hänskjutas till Kongl. HofRättens omedelbara pröfning; och att sådana mål skola skyndsamligen, och framför andra, derstädes till slutligt afgörande befordras. Att Bankens fordringar i Discont-väg, som, i afseende på umbärligheten af serskildt Forum, blifvit exempelvis åberopade, ingalunda äro jemförliga med intecknade fastighets-lån, för hvilka det i mer än ett hänseende vore högst äfventyrligt, att från Banken aflemna Säkerhets-handlingarna i främmande personers händer. Att Banken säkerligen skulle, oftare än hittills, blifva försatt i nödvändighet att öppna rättegångar, sedan ingenting mera 3o Bil. till Banco-Utsk ottets Bet. IV.o 6g. afhölle den enskilda, att, äfven på de mest lösliga grunder, dertill gifva anledning! och slutligen: Att förändringen nödvändigt måste på det hela förorsaka tidsutdrägt, ökade kostnader och ökadt besvär, lika så väl, för den enskilde, som för Banken, ty omedelbara följden af Rättegångars bedrifvande genom okände Sakförare vid Rikets alla UnderDomstolar blefve den, att Banco-Styrelsen sällan eller aldrig kunde låta bero på sådana Sakförares urskiljning, huruvida målet borde, genom vad, fullföljas eller icke; instructionen för dem måste då i allmänhet blifva, att erlägga vade-penningar och insända domen.
Farao är så beskedlig och han vill MUNSKÄNKEN. Jaja! men lille bikonungen han har gadd i rumpan! BARBERARN lyss utåt. låter som när ulfvar hålla burspråk: hör bara! Det är Knut Porse som växlar ord med någon! Ser ut genom dörren. Nu är det jag som säger: schy! För der ute Enkehertiginnans färger gult och svart! Maka nu Och der kommer han, röd i anletet, och bär på Er, gubbar, för han skrymmer fasligt hvar han far var kungamördare. kommer! Som om han ville skryta med att hans BAGAREN. och så oförbehållsam han är! Kors hvad den barberaren har reda på allting; BARBERARN. Tyst nu bara! Schy! Vi få nog kalla ho FOLKUNGA-SAGAN. nom hans Härlighet annars slår han sönder hela butiken för mig! gen och venstra armskenan, hvarvid hans armbindel i gult och svart blir lös; han är åtföljd af två väpnare i svart och gult med hundkoppel hvilka stanna utanför dörren. in i full rustning; röd i ansiktet af vrede; knäpper upp halskra PORSE så jag vill spricka! Kom här och hjelp mig, barberare! Jag är vred Han stöter svärdet i golfvet så det blir stående; kastar sig i en stol och räcker fram venstra armen. der bassarne först. Utgjut blodet skäggskrapare, men sparka ut de Bagarn och Munskänken draga sig åt dörren. BARBERARN. Ers Härlighet skall bli betjänad efter befallning! Sparkar åt Bagarn och Munskänken; Ut hundar! Till Lärlingen. Fram med snäppan och bäckenet, fort. PORSE. ser gulgrönt! Väpnare, om någon nalkas, så mörda, hetsa hundarne, tag en rakknif och skär halsen af honom, tänd eld på hans kläder... Jag är så vred så gallan stiger i blodet och jag FÖRSTA AKTEN BARBERARN till Lärlingen; under det han opererar med snäppan, dock så att publiken ej ser själfva åderlåtningen. märksamhet. Eins, Zwei, ... drei! Det är gjordt. Consumatum est! Finis!
Sedan Ridderskapet och Adeln under sistlidne Riksdag förnyat sitt vid det nästförutgångne Riksmötet fattade, men af Kongl. Maj:t. ej gillade beslut om Bänkmansvalens afskaffande och utseende af Ståndets Elektorer för tillsättning af Utskotts-ledamöter medelst omedelbara val, samt i underdåning skrifvelse den 4 Mars 1863 anhållit om Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse å ett i öfverensstämmelse dermed affattadt förslag till ny lydelse 28 af åtskilliga §§ i gällande Riddarhus-Ordning; så har Kong). Majit, på sätt H. Exc. Herr Justitie-Stats-Ministern i skrifvelse den 14 Mars innevarande år Direktionen meddelat, vid ärendets föredragning sistnämnde dag i nåder förklarat, att då vid förslagets granskning det förekommit, att utan uppgifven anledning utur 18 § uteslutits hvarje stadgande angående sättet för val af öfriga Elektorer och Nämnder, som till särskilda befattningar ’ enligt Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen erfordrades, men särskild bestämmelse derom, hvilken både fanns i den gällande Riddarhus-Ordningen och äfven varit upptagen i det af Ridd. o. Adeln vid 1859 och 1860 årens Riksdag i enahanda syftning fattade beslut, ej torde kunna utan olägenhet undvaras, Kongl. Majit icke funne skäl att å Ridd. o. Adelns ifrågavarande förslag meddela nådig stadfästelse, hvilket Kongl. Majits Nådiga beslut Direktionen härmedelst skolat hos Ridd. o. Adeln anmäla. § 12. Jemlikt Kongl. Rrefvet den 6 Augusti 1818, åligger det Rikets Holrätter att underrätta Riddarhus-Direktionen om Adelsmäns konkurser och försättande i omyndighetstillstånd, på det att det hinder för representationsrättens utöfning, som derigenom uppstår, måtte komma till
Då härefter 51 t. o. m. 64 §§:ne uppnämndes, förekom icke någon anmärkn., men i fråga om 65 §:n, yttrade sig Gr. Lagerbjelke: Uti det 1 mom. af 65 § står, att direktm skall till ”riksg:s-kont. årligen erlägga åtta proc. å hela beloppet, hvarigenom länet kommer att anses så till kapital, som efter två för hundrade beräknad ränta fullt inbetaldt” etc. Men genom något misstag, förmodligen genom tryckfel, har allt stadgande, huru länge denna inbetalning skall ske, blifvit uteslutet eller uteglömdt. Nämnde inbetalning skall ske i 14£ år, hvarom yttrande nödvändigt bör i reglementet införas; ty om så icke sker kan man icke veta om lånet skall anses betaldt genom första inbetalningen, eller om dermed skall fortfaras i tidernes längd. Jag får derföre anhålla om återremiss. Hr von Hohenhausen, Mich. Silv.: Jag instämmer uti den anmärkn. Gr. Lagerbjelke gjort emot 1 mom. af65§:n. Den brist som der förefinnes, har troligen uppkommit af förbiseende vid utskriften. Jag hade annoterat den anmärkte felaktigheten och ämnat göra anmärkn. deremot innan jag deruti blef förekommen af den välde ledamoten. Hr Rosenblad, Bernh.: Afven jag erkänner riktigheten af den utaf Gr. Lagerbjelke gjorda anmärkn., men anhåller dock att få till honom hemställa, huruvida den af honom gjorda beräkning af 144 år, efter hvilken tids förlopp lånet skulle vara betaldt, kan vara så riktig och säker. Det är visserligen möjligt att det så förhåller sig dermed; jag har icke sjelf gjort någon beräkning deraf; men det förefaller mig likväl besynnerligt nog örn med den förändring, som vid hvarje års slut uppslår, liqviderne skola blifva så jemna, att lånet är inbetaldt precist efter 14j års förlopp. Jag hemställer om det icke vore lämpligt att åtnöja sig med de ord, som finnas införde i Ulsk:s förslag, eller ”intilldess länet blifvit till fullo inbetaldt.” Gr. Lagerbjelke:
Till följd häraf får Utskottet härmedelst vördsamt tillstyrka utfärdandet af en Författning, hvarigenom jörklaras: Ln«-Utskottets Bet. Att ig § väl föreskrifver sättet för gemensam intecknings gäldande utur flere fastigheter, då dessa, utan alt vara med serskilda, å samma tid eller sedan tillkomne inteckningar, hvar för sig besvärade, finnas i gäldenärens eller en egares hand, men icke utstakar den andel serskilde egare af fastigheter, sorn gemensamt äro för skuld intecknade, böra uti densammas gäldande taga, eller hvad rätt de nyssnämnde serskilde inteckningarne sins emellan ega, i hvilka afseenden således stadgas som följer: 1 Mom. Har fastighet, som jemte annan eller flere fastigheter blifvit för gäld intecknad, sedermera kommit i annan egares hand, eller hafva flere för gemensam gäld intecknade fastigheter, ä samma tid eller sedan, hvar för sig blifvit med serskilda inteckningar besvärade, då må väl innehafvar en af den gemensamma inteckningen utur hvardera fastigheten söka och erhålla betalning Jör hela sin fordran, men den egare eller inteckningshafvare, hvars rätt härunder beror, är berättigad yrka, det den öfriga in tecknade panten jemväl må genast utmätas och försäljas, till gäldande af den del utaf intecknade skulden, som derå belöper. 2 Mom. Skola fastigheter, som för gäld gemensamt äro intecknade, på offentlig auction försäljas till gähls betalning, och inträffa sådan e förhållanden, sorn i nästförestående moment omförmälas, dä skall, derest ej'alla vederbörande annorlunda åsämjas, hvardera egarens faslighet ochhvardera med serskild inteckning besvärade fastigheten serskildt utbjudas, antingen hel eller styckad, på sätt lämpligast finnes. Räcka de erbjudne köpeskillingarne sammanlagde icke till gäldande af hela skulden, efter t hy i 3:dje mom. sägs, och fördrar inteckningshafvare, att fastigheterna skola gemensamt i ett slag utbjudas och försäljas, då bör sådant ske; och varde det senare hudet gällande, derest detsamma är högre un de föregående, i annat fall blifva desse bestående.
De så hvete, men tistel skola de uppskära; de göra sig omak nog, men de skola intet nyttjat; de skola icke glädjas af sinom årsväxt, för Herrans grymma vredes skull. Detta säger Herren emot alla mina onda grannar, som antasta den arfvedel som jag mino folke Israel utskift hafver; si, jag skall rycka dem utu deras land, och taga Juda hus midt ut ifrå dem. Och när jag hafver uttagit dem, skall jag åter förbarma mig öfver dem, och skall låta hvar och en komma till sin arfvedel, och till sitt land igen. Och det skall ske, om de lära af mitt folk, att de svärja vid mitt Namn: Så visst som Herren lefver; lika som de tillförene hafva lärt mitt folk svärja vid Baal, så skola de uppbyggas ibland mitt folk. Men om de icke höra vilja, så skall jag det folket utrycka, och förgöra det, säger Herren. Detta, säger Herren till mig: Gack bort, och köp dig en linnen gjording, och gjorda dina länder dermed, och gör honom icke våtan. Och jag köpte en gjording, efter Herrans befallning, och band honom kringom mina länder. Så skedde Herrans ord annan gången till mig, och sade: Tag den gjordingen, som du köpt, och om dina länder bundit hafver, och statt upp, och gack bort till Phrath, och göm honom der uti ena stenklyfto. Jag gick åstad, och gömde honom invid Phrath, som Herren mig budit hade. Men en lång tid derefter sade Herren till mig: Statt upp, och gack bort till Phrath, och tag den gjordingen igen, som jag bad dig der bortgömma. Jag gick bort till Phrath, och grof honom upp, och tog gjordingen af det rum, der jag honom lagt hade; och si, gjordingen var förderfvad, så att han intet mer dogde. Då skedde Herrans ord till mig, och sade: Detta säger Herren: Lika så skall jag förderfva den stora högfärden i Juda och Jerusalem.
Från HöglofL Ridderskapet och Adeen. S. D. Remitterades, lill Paneo-Utskottet Grefve Gjhlmst< Ipes, Ai tan Gabriel, denna dag väckta motion, att en skådepenning må, genom Baneostyrelsens försorg och på Rikets Ständers Ranks bekostnad, blifva preglad till åminnelse af Deras Kongl. Majrter Konungens och Drottningens kröning; hvilken motion derjemte communicerades de öfriga Riks-S tandem. S. D., Föredrogs ånyo och afslogs Lag-Utskottets den 25 och 26 sistlidne September på bordet lagda betänkande, N:o 9, i anledning af väckt motion, angående tillägg tili 15 § i den för Rikets Ständers Justitias-Ombudsman utfärdade instructiom. S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets åen 26 sistlidne September f. m. på bordel lagda betänkande, iN:o 9, i anledning af väckt motion om befrielse för Sockenhandtverkare från skyldigheten att anmäla antagandet hos Konungens Befallningshafvande, samt att utlösa så kalladt försvarsbref. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsceli Ekonomiutskottets den 26 sistlidne September f. m. på bordet lagda betänkande, JN:o 10, i anledning af väckt motion, angående förändring uti hittills gällande föreskrifter, i afseende på återbesättande af ledamotsplatsev i Rikets Colle g ler. Sv D, Vid förnyad föredragning al de den 26sistlidne September e, m. pä bordet lagda proloeolis-uldrag, hvarigenom Väilofl. Borgare-Ståndet och lied er v.
Ja det gick till sist så långt, att i Grågåsen intogs ett stadgande, hvilket, ifall det ej som ett vitnesbörd om den ytterliga retligheten och vildheten gjorde ett hemskt intryck, skulle framkalla oblandadt löje. “En man får om en annan qväda hvarken tadel eller lof. Öfver en fjerdedels visa må dock ingen vredgas, om det icke är något lasteligt deri. Qväder någon flera visor om någon, utan att deri finnes något försmädligt, blifver han fredlös för alltid. Qväder han allenast en half visa, men denna innehåller smädelser, får han ock gå i fredlöshet. Har någon lärt sig hans visa och läst upp den, en annan till hån, blir det samma straff. Diktar någon nidsång öfver konungen i Sverige eller i Danmark eller i Norge, blir han ock fredlös, likaså den som diktar kärlekssång om en qvinna. Är hon tjugo år eller mer, får hon sjelf föra sin talan, är hon yngre tillkommer det förmyndaren.“ När man instämde en dylik sak för domstol, var det naturligtvis nödigt att uppläsa nidvisan, men då detta icke alltid kunde smaka klaganden väl, föreskrefs det i lagen, att en sådan visa aldrig skulle uppläsas inför rätten mer än en gång, äfven om hon blef föremål för tvenne åtal. Under sådana förhållanden är det lätt att förstå, hur kärleksoch nidvisor kunde gifva anledning till många förvecklingar. Det finnes sagor, som röra sig nästan uteslutande kring på sådana sätt uppkomna stridigheter. Att håna en annan synes hafva varit ett älsklingsnöje för den hårda, inbundna nordbon och torde ännu icke hafva försvunnit allestädes. I aflägsna skogssocknar i Vermland kunde åtminstone för 20 år sedan hvar man qväda och kärare ämne fick han ej än då han kunde smäda sin granne. Det är en sida af de gamla Isländingarnas charakter, som jag icke får lemna oanmärkt, så mycket mindre som hon står i nära sammanhang med de öfriga dragen, nämligen den mest fulländade förslagenhet. Detta drag var gemensamt för Nordbor i allmänhet.
Del är ju sålunda ett slags snara för efterkommande som man utlägger. Hvad riksdagens snara afslutande beträffar, och faran att fä ingen förbättring i st. f. den föreslagna, derom vill jag ej yttra annai, än alt, om man skulle endast för riksdagens snart vänlade slut, ej göra några anmärkmr vid Utsk:s betänkm, sä tjenade det ju till intet att derom öfverlägga. Det vore ju då bäst att utan öfverläggning blott bifalla eller afslå hvad som föredrages. Gr. Sparre: Just till förekommande af det utaf Hr von Hartmansdorff omnämda fall, är det stadgadt i detta förslag, att egendom skall vid försäljningen utbjudas så väl gemensamt som serskildt; och då inträffar ju hvad långifvaren beräknadl, nemi. att han får sin inteckning beräknad efter hela egendomens värde. Hvad för öfrigt rörer anmärkmr i allmänhet, så är jag visserligen ej den, som sätter mig emot en anmärkn. mot ett lagförslag, om densamma är nödig, ty då är det bättre att lagen ej antages; men att gä så långt som mine värde motståndare vilja, det hafva vi ej vågat. Hvarföre, och då jag ansett en varsam öfvergång bättre än en brådstörtad, jag ock anser bättre att lagen antages sådan den är af Ulsk. föreslagen. Hr Gr. o. Landtm :s härefter först till bifall å den föreslagna 19 § och sedermera till densammas återremitterande framställde propos:r besvarades med blandade ja och nej; hvarefter H r Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. bifölle denna § afUtsbs förslag, samt då härvid ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröslal nej. §§:ne 20 till och med 28. Lemnades utan anmärkning. I)cn 5 Juli f. m. 491 Hr von Hartmansdorff: Vid närmare eftersinnande tror jag mig böra anmäla min reservation emot R. o. Ad:s beslut öfver § 19, ehuru jag, som sjelf ej har någon egendom att inteckna, men ser fastighetsegarne tiga, ej velat besvära R. o. Ad. med omröstning. Hr von Hohenhausen:
Och, då Riksens Ständer redan, enligt sin underdåniga Skrifvelse d. 26 Juni, bifallit nämnda Rag-Förslag till framdeles efterrättelse under förmodan att detsamma skulle af det nu i Norrige församlade Slor-Thing godkännas, men, i händelse Stor-Thinget skulle finna en underdånig hemställan nödig om ändring och jemkning i någon del af detta Förslag, Eder Kongl. Majit, genom det Riksens Ständer då äro åtskilde samt således icke kunna deröfver sig yttra, skulle sättas ur tillfälle attFörfaitä ningen till allmän efterrättelse utfärda, hafva Riksens Ständer, med afseende på nyttan och nöd-} vändigheten af ifrågavarande Författning, velat till Eder Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna att, på sätt Ed. Kongl. Majit nu i Nåder föreslagit, uti det af Riksens Ständer gillade EagFörslag i berörda fall meddela de rättelser , som Eder Kongl, Majit kan finna lämplige för ändamålet och ledande till gerriensam förmån för båda Rikenas Invånare, under vilkor att Författningen vid näst blifvande Riksmöte till Riksens Ständers ytterligare granskning och fastställande framlägges. Riksens Ständer framhärda SCc. Nir 250- Uppläst oell godkänd hos Ridd. och Ad, d. 11 Juli t8i8, — Prest-Ståndet d. 11 — 66-1 Underdåniga Sirifvelseri — BorgareStåndet d. i3 ■ Bonde-Ståndet d. i4 — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse an• gående Recognitions-Skogarnes användande.
Af ofva 11 berörde memorial hafva Rikets Ständer inhemta!, bland annat, ali, då är 1840 endast 530 ärenden till General-Landtmäteri-kontorel inkomma och 654 expeditioner derifrån ulgingo göromålen derstädes sedermera så betydligt ökats, alt år 1858 inkomna ärenden och utgående expeditioner utgjorde, de förra 1818 och de sednare 2,407; och enär genom dessa, jemte öfriga af ^Ölver-direktören härvid anförda, förhållanden, Rikets Ständer funnit det vara ådagalagdt, att den nu ifrågaställde anslagstillökningen är för upprätthållande af göromålens behöriga gång inom bemälda embetsverk af bebofvet påkallad, hafva Rikets Ständer förhöjt förenämnda anslag med de af E. K. Maj:t begärda belopp, lill 1,000 R:dr hvartdera. 7:o. Vidare och med tillkännagifvande, att samtlige med indelning lörsedde Förste Landtmätare, med undanlag endast af Förste Landtmätaren i Westmanlands län, hvars indelning utgör 1,304 R:dr 99 öre, förklarat sig villige att, emot tillträdande af den nya, i penningar utgående, lönen, afstå sina indelningar, har E. K. Maj:t föreslagit, alt den kontanta anslagssumman för Landtmäteri-slaten, 71,537 R.dr 91 öre, måtte i nästa Riksstat ökas med det belopp, 16,082 R:dr 10 öre, som motsvarar de öfriga Förste Landlmätarnes fordna indelningar, och sålunda, med tillägg af de utaf E. K.
Sedan Julianus med lugn röst talat på detta sätt, fördelade han qvarlefvorna af sin förmögenhet bland sina vänner. Bland desse saknade han en vid sin bädd: fältherren Anatolios. Då han frågade, hvarför denne icke infunnit sig, för att emottaga hans farväl, upplystes han, att Anatolios stupat i drabbningen. Vid denna underrättelse framträngde tårar i den döendes ögon; men han sansade sig snart och förebrådde mildt de närvarande, att de öfverlemnade sig åt en ohejdad sorg öfver bortgången af en furste, som snart skulle förenas med himmelen. Derefter vände sig Julianus till de närvarande filosoferna, Priscus och Maximos, med hvilka han underhöll ett samtal om själens odödlighet till inemot midnatten, då han uppgaf sin anda. Sådan var ett ögonvittnes skildring af Juliani död. Biskop Petros deremot, som några timmar efter sin frigifvelse hade uppträdt på storkyrkans predikostol, för att med den församlade kristianska menigheten tacka Gud för att han borttagit Kristendomens fiende från jorden – Petros hade redan nu en annan berättelse färdig om samma tilldragelse. Till en början förtäljde han de troende, att Juliani död hade blifvit honom, Petros, uppenbarad natten innan den timade, och detta af samme engel, hvars eldslågande spjut hade kastat affällingen till jorden. Sårad hade Julianus fört handen till sitt sår och kastat af sitt blod mot himmelen, sägande med dyster harm: Galilé! du har besegrat mig! Vidare förtäljde Petros, att affällingen dött under de förfärligaste samvetsqval, förbannande den stund, då han öfvergaf den rena homoiusianska bekännelsen och likväl oförmögen att med sin otrogna själ anamma frälsningen genom Kristi förtjenst. Hans död, försäkrade Petros, var ett nytt och öfvertygande bevis på den ojäfviga sanning, att ingen kan dö lycklig utan i kristna kyrkans armar. Slutligen uppbyggde Petros sin församling med den försäkran, att skildtvakterna, som varit posterade utanför kejsarens tält, hade med egna ögon sett, huru djefvulen hade bortflugit med hans själ i sina rysliga klor.
Af den bland förenämnde räkenskaper intagne redogörelse öfver levererad ersättning till Wester-Norrlands läns ränteri af utbetalde premier för inom berörde län tillverkade finare lärfter, visar sig, att i dylik ersättning under året utgått 2,294 R:dr 5 sk. 6 rst. På sätt i nästföregångne revisions-berättelse närmare omförmäles, hafva å de så kallade extra licent-medlen blifvit anvisade årliga lönefyllnader och arfvoden till åtskillige tjenstemän i staden Eskilstuna, och dervid tillika blifvit stadgadt, att, derest licent-medlen till dessa utgifter ej lemnade full tillgång, återstoden skulle af manufaktur-medlen utgå. Under revisions-året hafva, på grund häraf, till berörde ändamål blifvit utbetalde 1,150 R:dr, deraf licent-medlen lemnat tillgång till 1,096 Ridr 9 sk. och af manufaktur-medlen sålunda utgått 53 Ridr 39 sk. Efter hvad Revisorerne inhemta!, utgöres den under namn af Eskilstuna fristads-mede! förekommande fond af en del utaf köpesumman för en i Eskilstuna befintlig egendom, hvilken för längre tid tillbaka blifvit af allmänna, till fristadens bästa anslagna, medel inköpt, sedermera varit åt enskild person till bedrifvande af smides-förlags-rörelse upplåten och slutligen år 1837 å offentlig auktion försåld. Enligt hvad räkenskaperna utvisa, hafva omförmälda medel, hvilka under revisionsåret icke blifvit i vidsträcktare mån anlitade än att, på grund af Kongl, brefvet den 13 Februari 1839, ett belopp af 66 R:dr 32 sk. deraf utgått att användas till premier i fristadens elementarskola, varit i Rikets Ständers Rank utan ränta innestående, och har fondens behållning, som vid 1856 års början utgjorde 2,261 R:dr 46 sk., sålunda minskats med förberörde belopp eller till 2,195 R:dr 14 sk. Då, enligt Kongl, brefvet den 6 Februari 1839, Kongl.
Tabellen utvisar visserligen den nämnde summans tillökning i lånetillgängar, utöfver hvad som d. 1 Jan. della år var ullånt; men summan uppkommer dä man beräknar det maximum, hvartill hvarje lånegren får uppgå, och del är mer än sannolikt, alt sammanlagda beloppet af alla innestående depositioner kommer alt vida öfverstiga de ifrågavaiande 2,148,000 r:dr. Så är här t. ex. föreslaget ett maximum af 3,500,000 r:dr län ä rörlig pant. Om nu icke mer än 2,500,000 derå uiiagas i låneväg, såsom Fa i let nu är, utgör deposition, hvarmed den skenbara tillökningen minskas, straxt 1 million bara på denna gren af rörelsen. Jag vill icke nu uppehålla R. o. Ad. med all pä detta sätt genomgå de öfriga; detta enda exempel torde vara tillräckligt för alt gifva en föreställning om beloppet af de medel, som å de flere länegrenarne sannolikt komma att innestå outlänta, och således minska den af Frih. Stjernstedt nämnda summan, — sannolikt derhän att utlåningarne blifva inskränktare, än de voro d. 1 sisth Januari. Jag anhåller alt få göra en förändring i redaclionen af mitt förslag. Jag tror der står ordet bör. Jag skulle önska, att der stöde mä, och anhåller att Hr Gr. o. Landtm, täcktes i mitt förslag vidtaga denna rättelse. Då innebure föreslaget icke någon ovillkorlig förpligtelse, utan en rättighet, och jag tillförsäkrar mig att Baucofullm. skota hafva nog omsorg och huldhet om våra nä - Den 12 M:.})rf e. m. 379 ringar, atl de, sä vidt möjligt är neli det kan ske till fördel för Banken, hålla ute i rörelsen den sedelstock vi nu äga. Hr von Troil: Jag är i afseende påo hvad jag velat yttra, lill större delen förekommen håde af Hrr Akerman och Mannerskantz och andra talare, som yttrat sig sedan jag begärde ordet, och på grund af hvad de anfört, kommer jag att motsätta mig det af Frih.