Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skall för detsamma, om lösen tillförene utgjort 100 r:dr, stämpladt papper till detta belopp endast utgå, eller skall det derjemte med någon annan chartaeafgift beläggas? Möjligen skulle den som frågar, erhålla svaret: Det måste naturligtvis en ytterligare chartasigillata äga rum, efter som en sådan afgift tillförene varit fastställd. Huru skall då denna beräknas, fågar man åter igen. Jo, efter stadgandet, som rörer fullmakter, consitutorial etc. Men när man går dit, så får man se, att i st. f. det chartan för - 376 Den 15 Mar;. ut var 5 proc, af lönen, så hafva R. St. nu bestämt den till icke mindre än 12^ proc. utan att orsaken linnes med ett enda ord antydd eller upplyst. Man måste således tro, att en sådan förhöjning verkligen blifvit beslutad, och då skulle ett consulsdiplom, som tillförene varit löst, för det första med en chartasigillata af fem proc: af lönen och derjemte en cancelligebiilir af 100 r:dr, nu deremot komma att lösas med en chartaeafgift af 12^ proc. utaf lönen och dertill särskildt med 100 r:dr eller högre enligt tariffen. Eller ock, hvad som är lika om ej ännu mera troligt, skulle diplomet, till förlust för staten, endast komma alt med den charta, som motsvarar cancelligebiihren, beläggas. Sådana tvetydigheter hafva uppstått af den förbättringslust, som Utsk. ådagalagt, och jag hemställer då, om icke nödvändigheten bjuder, att ett förtydligande sker, så framt icke den som tillämpar författningen skall blottställas för att misstaga sig, till skada understundom för Kronan och understundom för den som afgiflen skall erlägga. Gr. Cronhjelm: Alt i den utsträckning bifalla reservantens mening, som att nu upphäfva beslutet ronde 5 och 10 §§:s sammanslående, anser jag icke kunna komma i fråga, då denna åtgärd af 3 Stånd redan är beslutad.
På grund af det nu anförda och för att bereda en ordnad skogshushållning i de norra länen, åtminstone hvad angår kronoallmänningar, krono-hemman och publika boställen, örn hvilka, utan alt träda eganderälten för nära, Statsmakterna torde finna sig oförhindrade att härutinnan förfoga, får jag äran vördsamt föreslå: 150 Den 7 December. Ntt It. St. ville hos K. M. i underd:hcl anhålladet K. M. täcktes i Nåder förordna, att Rikets norra län matte, i likhet nied de södra, blifva med nödig Jägeri-Betjening försedde! Hvad kostnaden för vinnande af det åsyftade ändamålet beträffar, har jag icke ansett mig nu böra dertill upgöra något förslag, enär K. M., för den händelse alt den ifrågaställa Jägeristaten pröfvades behöflig, efter öfvervägande af alla de omständigheter, sorn pä organisationsfrågan hafva inflytande, torde komma att genom Nådig propos. till K. H. St. äska det Statsanslag, som för ändamålets vinnande erfordras. Om remiss å denna min motion till Statsoch Ekon.Ulskrn får jag vördsamt anhålla och vågar jag hysa den förhoppning, att vederbörande Utskott skola finna det saken är af vigt och att de norra länen böra åtnjuta samma omvårdnad som blifvit Jemnad åt Rikets öfriga provinser. — Jag är också fullt öfvertygad, alt, om den af mig föreslagna underd. framställning göres, Regeringen kommer att vidtaga tillfredsställande åtgärder, för hvilken förhoppnings realiserande vi ega en säker borgen i de tväune aktade, uplyste, sakkunnige och nitiske mäns namn, hvilka contrasignerat flera i sednare tider från vår Regering utgångna skrifvelse!- i samma ämne. Hr af Ström, Israel Adolf: Det är för mig fägnande att höra att någon annan än jag här intresserar sig för skogarnes bibehållande, men i anledning af den "motion, sorn Hr v. Knorring nu väckt, anhåller jag få uplysa att fyra K:s Beth:fv:de i de norra länen hos K.
Stats-kontoret till Öfverståthållareembetet, enligt dess reqvisition, utanordnat: — 169 — till utgifter för sotning under hvartdera af revisions-åren, ett belopp af R:dr 1 53: 24 sk., tillsammans 307: samt till bestridande af kostnaden för orenlighets bortförande från Kongl. Slottet år 1854 . 113; 42. — tillsammans 720: 42. — och ehuru häraf endast blifvit använde: 551: 28. — för sotning under begge åren, & 132 R:dr, 264: samt för det sednare ändamålet 287: 28. — hvadan en behållning af R:dr 169: 14. — uppkommit, har dock under begge dessa år icke någon återleverering af de sålunda å ett förslagsanslag uppkomna besparingar egt rum; hvilket förhållande, enär Riksgälds-kontoret derigenom fått ersätta större brist å ofvannämnde förslags-anslag, än som vederbort, Revisorerne ansett sig böra anmärka. versfa tliållare-embefefs depositionsräkningar äro för begge åren granskade i Kongl. Kammar-rätten, utan anmärkning, och utvisa följande förhållande: Debet. Balans till påföljande år: Summa 115,585: 41. 7. 103,157: W. 1- Någon anmärkning vid dessa räkenskaper har ej heller hos Rikets Ständer» Revisorer förekommit. n — 170 — itockhoisifis störts krono-räkcnskaper och länens redogörelser.
§. förekommande uttryckliga stadgande, att sä acil Rikets ordinarie Statsmedel och inkomster, sö/u hvadpä sålt ojparijonhäldt cir, Under nämn af éxtra ordinarie Utlagd? eller bevillningar till Statsverket af Rikets Ständer ans läs, våke linder Konungens disposition* att Rikets Ständer ansett förvaltnings sättet af de beviljade medlen vara Konungens ettsak och derföre endast gjort det förbehåll, att inkomsterna ej måtte förpaktas. En annan tolkning af Grundlagen skulle lätteligen föra derhän, att Rikets Ständer äfven Ville reglera organisationer! äf Statsverket och af andra Embetsverk, somt med Statsintraderna hafva att skaffa, och på detta sätt blefve den Lagstiftande Klagten snarf äfven den verkställande. I mårt sådana ingrepp fortgingo, nalkades man anarchien eller despotismen. Må slutligen, vid de klagoljud som nu höjas, det tillätas mig fråga, om efter en tidepunkt, sådan som den sist förslutna, efter en strid sådan som dea, uti hvilken vi nyss deltagit, det är skäligt eller möjligt att vänta, det inga olägenheter skola gifvas, elier ingen känning utaf det framfarna återstå? Sverige, råddadt ifrån en hotande hungersnöd, nästan på samma gång som striden öppnades, hvilken skulle afgöra dess framtida trygghet eller dess undergång j Sverige, som under detsamma sett hären återkomma med nästan oförmindskad styr* ka, och kriget föras till större delen med främmande penningar; Sverige säger jag, som icke sett någon fiende beträda dess jord, eller egenmägtiga utskrifningar beröfva medborgare en del af deras förmögenhet, har det väl fog att klaga, att icke allt är i det blomstrande skick, som efter en länge åtnjuten fred och en vanlig sakernas ordning?
Jag anser visserligen att här icke kan komma i fråga att afgöra hvilka grunder som äro bättre, antingen grunderna för det nya lagförslaget eller för den gamla lagen; men då en värd talare, jag tror att det var den som först yttrade sig, har förklarat, att den nya civillagen vore byggd på ett hugskott, och att den ginge ut på att upprifva allt beståndande i samhället samt att införa lösa theorier, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att det nya förslaget ingalunda är af sådan syftning. Det innehåller Den 23 September. 429 nemi. den princip, som borde galla i all lagstiftning, att alla skola vara lika inför lagen, samt att barn af samma föräldrar, utan afseende på kön, skola erhålla lika rätt, att samma grunder för arf skola gälla för alla stånd, och icke att, såsom nu är förhållandet, slumpen, om man i staden eller på landet besitter egendom, må bestämma arfsförhållandena. Samme talare har äfven yttrat, såsom skäl för förkastande af den nya criminallagen, att det icke vore nyttigt att afskaffa spö- och skamstraffen. Jag deremot anser, att borttagandet af dessa straff, hvilka visat sig alldeles motverka sitt ändamål, nemi. att afskräcka från brott och att förbättra, utgör just det nya förslagets förträfflighet i princip. Hr von Hartmansdorff har yttrat, att Allmakten må bedömma hvilket straff är svårare, antingen kroppstortyr eller själstortyr, samt att de slraffmethoder, som ligga till grund för det nya lagförslaget, ofta medföra vansinne. Det är mig visserligen icke obekant, att i de länder, der det nya straffsystemet gjort sig gällande, ett sådant förhållande någon gång ägt rum; men om man vill genomgå vår egen brottmålshistoria, så skall man troligen finna många exempel derpå, att spöstraffet och upphissandet på skampålen äfvenväl medfört vansinne. Hr Lagerhjelm har förklarat, att det skulle strida emot 87 § Reg.F. att antaga nu förevar, förslag, emedan Ständerna då ingalunda utöfvade sin lagstiftande makt, om de öfverlemnade den åt ett Utsk.
Dikkadt namn, hwarmed inaen werklig person unnärkes ware ej för. bndit, alt pä Tittelbladel utsätta, dä Auckors rätta Jkamnsedel lemnad är. 9:0 Ä hwarje Skrift warde Boktryckarens namn, tryckningsorten och är alet utsatte; Urattläter Boctryckare sädant, pli^e han första gängen T,-hundrade Riksdaler och andra gängen Sexhundrade Riksdaler; Sker det tredje gängen, ware han sitt Bottrvckcri 768 Den 19 Zchruarii. förlustig. Utsätter någon ä tryckt Skrift falskt Boktryckare-namn eller orätt tryckningsort, stall han derutöfver anses efter 8 Cap. g §. Misigernings-Bal, ken. H vad har om namns och orts utsättande förordnas, galle dock cj för Notificakioner och Sorgbref, Formulairer, Betingningssedlar med mera af dylik hestaffenhet, torv Af alt hwad som ttyckes ware Boktryckaren pligtig att frän Uplågan aftaga och utan betalning aflemna sä manga exemplar, att de under Riker lydande Uniwerstele», Kongl. Bibliotheket, RiksArchivet^och Wetenstaps-Academien erhälla ett hwardera. Är något Werk ätsöljdr af kostsammare Plancher, mä säda ne dock endast för Kongl. Bibliotheket owilkorligen aflemnas. tito Intet hinder ware för fri Bokhandel eller för utgifning tiil söryttrande af nägon Skrift, ware sig Inländst eller Utlandst. H.varje Författare eller Förläggare stände fritt, an en honom, i följd af sädan egenskap, tillhörig Skrift antingen sjelf eller genom andra föryttra.
Hr Cederschjöld, Fredrik August, afgaf en motion, N:o 40, ang:de sådan ändring af stadgarne för Carolinska-Medico-Chirurgiska-Institutet, att detsamma blefve berättigadt meddela fullständig medicinsk undervisning. Ilr Huss: Förevarande af Hr Cederschjöld väckte motion angide ändring i K. stadgarne för Carolinska-Medico-Chirurgiska Institutet af den 26 April 1861, är af högsta vigt för det medicinska studiet. Jag är visserligen icke främmande för den strid, som blifvit förd i denna fråga, enär jag från år 1835 till 1860 varit lärare vid Stockholms medicinska läroverk; jag skulle således kunna anses partisk för detta läroverk, men jag tilltror mig kunna försäkra, att jag sökt för mig reda förhållonderna med opartisk blick och som hufvudsak afse endast den medicinska undervisningens fördel. De åsigter, jag i dag uttalar uti detta ämne, omfattade jag likadana för 20 år sedan, att nemi. Sverige bör hafva tre fullt utrustade medicinska läroverk med lika undervisningsskvldigheter, lika examensrättigheter och lika rättigheter för de från hvartdera af dem utexaminerade läkare. Denna strid mellan läroverken i Stockholm och Upsala (ty Lunds medicinska fakultet har föga deruti deltagit) kan sägas från början hafva utgått från rent personlig grund; och var en mellan de båda namnkunniga männen Berzelius och Hvasser under hela deras lifstid fortgående strid. På sätt motionäreu framställt, är Carolinska-Institutet det fullständigaste undervisningsverk, icke endast i Sverige, utan i hela Norden; och har allt ifrån dess stiftelse blifvit varmt omhuldadt af Regering och Ständer. Fullständigare medicinskt läroverk finnes hvarken i Finland, Norge eller Danmark. De bästa resurser har det erhållit, dels genom R. Stirs och K. friis frikostiga anslag, dels ock genom det gynnsammaste läge i en hufvudstad med en mängd sjukinrättningar. Efter att, så godt jag kunnat, hafva följt frågan från dess början till dess nuvarande ståndpunkt, får jag förklara, det jag icke kan finna någon giltighet uti de invändningar, som man framkastar i den syftning, att med. fakulteten i Upsala icke skulle kunna bestå, om en dylik fakultet här i Stockholm komme till stånd.
Riksdagsfullmägtigen Olof Nilsson från Westerbottens län (motionen N:o 43), med hvilken Petter Anton Nyström och Olof Lindström från samma län sig förenat, att underhållet af landsoch häradsvägarne måtte skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten samt, i likhet med Statens öfriga utgifter, bestridas genom allmänna skattebidrag, och att, för lämpligaste ordnandet af denna angelägenhet, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om tillsättande af en kommitté; och af Riksdagsfullmägtigen Gustaf Johansson från Kronobergs län (motionen N:o 138), att underhållet af de s. k. stora landsvägarne måtte på entreprenad för vissa år i sender Sammanfatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 6. 9 sender styckevis till den minstbjudande upplåtas, och att underhållskostnaden skulle godtgöras till ena hälften af Stuten och till andra hälften af dem, som erlägga bevillning efter 2:dra Artikeln, äfvensom att vägunderhållningen skulle fördelas länsvis sålunda, att hvarje län utgjorde ett distrikt för sig, hvaröfver landstingen skulle ega att förfoga. Afven vid föregående riksmöten hafva motioner om vägunderhållningsskyldighetens öfvertagande af Staten blifvit väckta, men hvarken af Utskottet, som haft denna fråga till behandling, blifvit tillstyrkte, eller af Rikets Ständer bifallne. De skäl. Utskottet för sitt afstyrkande vid förra riksdagen anförde, voro: att Vägarnes underhåll genom
Dessa föredraga nemligen, att sätta sina penningar på annat håll, ån att utsätta dem emot en så föga tillförlitlig säkerhet som inteckningar, och dessa, som i andra länder eftersträfvas såsom de ypperligaste säkerheter, förkastas här i landet af alla penningemän. Härtill bidrager också i sin mån stadgandet, att inteckningar skola hvart tionde år förnyas. Detta stadgande, som egentligen blott gagnar domaren genom den lösen han derför uppbär, och som medför en ny utgift, för låntagaren, afskräcker också långifvaren från att emottaga en säkerhet, som han, genom uraktlåtenhet att förnya densamma, så lätt kan förlora. Man har ock sett flera ömmande exempel på huru undantagsoch fördelstagare, som jemväl äro skyldige att förnya inteckningen, af stna kontrakter, genom försummandet af denna förnyelse gått i mistning af sin rätt. Flera andra fel vidlåda jemväl vår nu gällande inteckningslag, hvilka bidraga att förringa den säkerhet, som hvpothek i fast, egendom borde kunna erbjuda.
”Det är ledsamt att tänka sig att ni också skall hata mig en dag, som alla andra menniskor.” ”Hvarför skulle jag hata er?” Jag reste mig hastigt och vi gingo fram midt för dörren. ”Jag kan ju inte gerna få någon anledning att hata er.” ”Man behöfver hvarken någon anledning till att älska eller hata, en stämning är nog.” Det pratades hit och dit om det. Jag sade att jag omöjligt kan säga hur länge jag skall komma att hålla af en menniska, men att jag hvad honom beträffar vore föga böjd för att tro att jag skulle komma att hata honom. Likgiltighet – fullkomlig likgiltighet låge mig betydligt närmare. Så fort man bevisar menniskor välgerningar så vända de sig emot en och hata en. Han skulle noga akta sig för att göra mig något godt, så kanske han kunde få behålla mig. (Med hvilket fint leende han sade denna läckra lilla komplimang!) Och hennes nåd var icke känslolös derför, hon strök sig intill honom sida mot sida, höft emot höft, axeln mot hans bröst, och han drog henne till sig, tätt, tätt, med mjuka, starka armar, som icke alls voro rädda för porslinet. Och han ville kyssa henne men hon vände icke ansigtet till, bara sidan, och han kysste halsen, kysste kinden, och kastade sig så med ett slags glupskhet öfver det högra lilla örat, som verkligen till fullo förtjenar den hyllning det fick. Och så budade man till qvällsmat. En triumferande blick; vi hade stått helt sedesamt, och nu visste vi oss vara fria. Hvad som gjorde skilnad på mig och andra qvinnor, sade jag, vore att jag har hvad de nästan alla sakna: ett arbete. ”Ni är ju också knappast en qvinna.” ”Är jag icke!” ”Tag då inte allting så allvarligt patetiskt!” Jag log bara. Om han visste! ”I morgon kan jag inte komma, men kanske på öfvermorgon.” En sista liten lätt parentes, och vi skildes. /bilder/ornament/litttwostars.png Nånå. Om inte karlen håller på att bli förälskad i gamla Ernst, så begriper jag inte dugg af den saken. En förälskelse tar slut med förskräckelse; det var egentligen en lugn tillgifvenhet jag ville ha.
No: 270, angående kostnaden till tryckningen af Riks-Ståndens Protokoll samt Bihanget dertill. N:o 271, angående förvaringsrum för öfverblifvande Exemplar af Bihanget till Riks.Ståndens Protokoll. N:o 272, angående de Löneförhöjningar, hvilka^ vid 1815 års Riksdag blifvit bevilljade tjenstgörande Embetsoch Tjenstemän samt Vaktbetjent^ vid Riksgälds-Contoiret. S. DDå nu å nyo föredrogos Banko-Utskottets Utlåtande N:o 55, öfver gjorde anmärkning gar vid Betänkandet i anledning af Riksens Ständers Revisorers afgifne Berättelse, samt den af dftskottet verkställde granskning rörande Banko^erkets Styrelse och Förvaltning efter sednaste Riksdag, samt Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o J28, i anledning af anmärkningar vid Dess Be-j tänkande om åtgärders vidtagande till förekom-j mande af permitterade Krigsmans och HandtverksGesällers kringstrykande å Landet, förblef Borgare - ProtXjldr. d. 2 Junit 1818* 515 gare-Ståudet, som redan tind,ev den 53 och 30 sisth April bi fall it Utskottens ifrågavarande Be-, tänkanden, vid dess då fattade Beslut, Från Hedervärda Bonde-Siandet. S. D. Föredrogs å nyo .Stats-Ufsköliefs deri 26 sisth Maj afgifne och dagen derpå hos Bon*: de-Stårnlet uppläste
Bok, samt r.tt alltså någre lelvereringar icke upptagas för ett föregående år, hvilka ej det året blifvit verkställde. X afseende på hvad Revisorerne vidare anmärkt derom, att lefvereringar på ett uppbördsårs inkomst blifvit senare gjorde, än Böckerne utvisa, har Utskottet funnit, att äfven uti 1815 års Bok såsom lefvererade inom den 31 December linnas upptagne medel, hvilka blifvit inbetalte till Kongl. Ränte-Kammaren: 1816 den 7 December 100,000: — —* 1817 den 26 April 104,238: 7. — Summa R:dr 204,238: 7. —■ Hvilka ock härledt sig derifrån, att, såsom ofvan berördt är, medlen icke förr varit erfor* derlige för StatsVerkets utgifter; Men StatsKtskottet har inhämtat, att den ordning numera blifvit vidtagen, att medlen för hvarje vec* la insättas i Banken, och anser sig derföre härvid endast böra tillstyrka Riksens Höglofl. Stan.’ der, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet an-, Hila, att Kongl. XMll-Directionen måtte undfå Nåclig befallning, att inom slutet af hvarje vecta låta till Kongl. Ränte-Kammaren lefverera den föregående veckans uppbörd som tillhörer ^latsVerket. Beträffande åter Revisorernes anmälan om 6r>gelägenheten deraf, att Tull - Räkenskaperne bihang till Riks-St. Prot. i-de Sami. N:r »t}- arf. a6g8 Stäts-Utskottets
Gullan ders enka, Jakobina Christina Nobelius 200: Och till aflidne Ombudsmannen vid Götheborgs Låne-Contor, Lagmannen P. Stenbergs enka, Ulla Klingspor 333: 16. — i sammanhang hvarmed Utskottet, jemlikt hvad Banco-Fullmäktige föreslagit, skolat hos Rikets Ständer tillstyrka, att, en summa af 2,500 R:dr för det ändamål, som i 224 §. af nu gällande Banco-Reglemenle omförmäles, fortfarande måtte få ställas till Banco-Fullmäktiges disposition. §. 26. (1841 års Rev. Ber., pag. 36—37, och Banco-Fullmäktiges Berättelse, §. 64.) Banco-Fullmäktige, hvilka vid sednaste Riksdag till då varande BancoUlskott uppgåfvo de serskilda anslag, som Fullmäktige ansägo böra fortfarande utgå, hade dervid jemväl föreslagit en ersättning, Beräknad till 60 Banco-TJIskottets Utlåtandej N\o 2J, 42 sk. 8 r:st. Banco för hvarje 1000: <Je annullerade och förslitne sedlar å vaiörerne från och med 10 R.dr till och med 8 sk., som blifvit af Bankens Commissarier granskade, öfverkorsade, uppräknade och förseglade; hvaremot Banco-Utskottet, uti dess till Rikets Ständer under N:o 184 i ämnet afgifne Memorial, i stället för sedelvalören 10 R:dr upptagit valören 3 R:dr, för hvilken afvikelse från Fullmäktiges förslag, något skäl icke blifvit i nämnde Memorial anfördt. Sedan Bankens Under-Styrelse hos Fullmäktige hemställt, att, ehuru i Banco-Reglemenlet någon ersättning icke blifvit bestämd för granskning, öfverkorsning, uppräkning och försegling af annullerade och förslitne sedlar å vaiörerne 10 R:dr och 6?
(Fäl od) onifiänbighcter, inventering anftälla od) reboroiöning afforbra, f)marmib tillfeé, att behållningen, fammanlagb af ofålba char t or och contanta mebel, icfe öfvverftiger finnman af $örfäljningömannenö uppbörb&borgen. §ill werfftäUanbe af inventering funna, genom af Äongl. ®iaj:té Q3efallningd« haftnanbe (Ftiftligen mebbelabt förorbnanbe, font mib inventeringd-tillfället upwifad od) berefter 9iäfen(Faperne biläggeé, en eller tnoättne t orten boenbe män utfes, hmilfa bå (fola upräfna od) befiprfa, hunt mpefet papper är t behåll; inpem tarti-inflrumentet bör, fåfom veriftcation, bifogad $örjaljningömannené åröräf* ning, l>tvilfen, jemte qvittencerne å gjorbe penningedeoereringar, tnfätibeö till ^anbd ^ontoret ben 15 berpåföljanbe 3anuarii, tnib roite af 8 |F. för hvoarje öfmecjFjtttanbe bag. §ill benna tio bör äfvoen all återftob för förfålba d)artor 5i ofelbart wara i fRäntetiet eller fjöö ^ärabö^ogDen t orten lereterab, wiD äfwentpr för uraftlåtenhet Deraf, att §örfäljningömannen anfeö fåfont ha* Dc t)an förfålt allt Det jtämplaDe papper f>an emottaga; i följD f>waraf ^ongl. SJftajuö SSefaflningöljafwanbe låter gcnaft lagligen tnDrifwa penningarneö belopp meD laga ränta, od) förorDttar i [tället annan $örfäljningöman.
Vi vela att såväl Prestesom BondeStm hafva stannat i sinsemellan olika beslut; och om jag icke alltför mycket bedrager mig i afseende på anlednnne, hvarför, åtminstone det ena af de håda Stånden, icke bifallit Utslos hemställan i denna del, så torde desse vara att söka uti den önskan, att baneoviusten mätte användas lill en ökad lånerörelse, jag vågar derföre på det högsta bestrida Hr' von Hartmansdorffs förslag; ty om R. o. Ad. detsamma, nu bifölle, och frågan således komme till förstärkt BancoUlsk., skulle följden troligen blifva den, att ifrägavar. medel komme att användas till lånerörelsens ökande, eller om Hr von Hartmansdorffs förslag blefve R. St:s beslut, samma medel då komme alt äceumuleras i Bankens hvalf, hvilka båda saker enligt min tanka vore lika åndamålsvidriga. Hr von Hartmansdorff har sjelf yttrat, att R. St:s beslut vid sisllidue riksdag att låta bancovinsten fortfarande i Banken qvarblifva, haft till påföljd att denna vinst i låneväg till allmänheten utlemnals, och att då man sedermera icke kunde indraga densamma ur den allmänna rörelsen, har man blifvit nödsakad alt dermed öka Bankens grundfond. Denna är nu ökad från 5 till 10 millioner; således tror jag ali man i della hänseende tillräckligt sörjt för Bankens säkerhet. Jag har ofta uttalat den mening, att jag är en bland dem, som ifrigt sätta sig emot lånerörelsens obegränsade utsträckning; tvertom tror jag, att R. St., så mycket sorn på dem beror, böra söka alt sälta en hejd för det öfverhandtagande begäret att låna, och, till den ändan, långt ifrån alt öka, snarare minska de fonder, som för detta ändamål skola från Banken utgifvas. Hr von Hartmansdorff har nämnt, att bancovinsten, enligt l)3ns förslag, skulle i första rummet användas till inlösen af Riksg.- cont:s obligationer, i andra rummet, till återbetalning af de län, som Banken upptagit hos allmänheten, och i tredje rummet till inköp af Riksg.cont:s obligationer.