Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Maj, kl. 1 e. in. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 8j, öfver väckta motioner angående Konkurslagstiftningen. Samilige Riks-Stånden hafva till Lag-Utskottet återremitterat berörde Betänkande, på grund af åtskilliga deremot framställda anmärkningar, k vilka Utskottet får upptaga och besvara i den ordning, som följer. Vid förehafvande af Herrar Arnbergs och Almgrens förslag, att den omständighet, att gäldenären ej vid afträdesansökningen fogat uppgift på tillgångar och skulder, icke borde utgöra länder för ansökningens upptagande och konkursens början, har inom Riks-Stånden den åsigt hufvudsakligen gjort sig gällande, som Herr Lagergren uttalat i sin mot Betänkandet afgifna reservation. Man har således, i öfverensstämmelse dermed, i allmänhet ansett 4 § i Konkurslagen böra förändras i likhet med 3 § 18 Kap. Handels-Balken uti förslaget till ny Civillag, hvilken § är af följande lydelse: ”Ilar ej gäldenär sjelf vid afträdesansökning fogat uppteckning, som i 1 § sägs, läte Domaren eller Ordföranden, genom Kronofogde, Länsman, Stadsfogde eller Rättens betjente, genast uppteckningen förrättas; och åligge gäldenären att allt, under edsförpligtelse, redligen uppgifva”; äfvensom att, i sammanhang härmed, nödiga ändringar i 8 och 69 §§ af Konkurslagen borde vidtagas. Denna förändring har man funnit nödig till förekommande deraf, att icke närboende borgenärer skulle kunna, sedan gäldenären råkat i obestånd, aftvinga honom betäckning för sina fordringar till de öfnges förfång. Nu inträffade sådant emedlertid esomoftast, emedan längre lid mången gång fordrades för uppgörande af de förteckningar, som borde åtfölja cessionsansökning, derunder gäldenären bestormades af de närmaste borgenärerne, hvilka varit i tillfälle att få kännedom om obeståndet. Bih. till R. St.
Herr Cederschiöld j Pehr Gustaf: Några Ledamöter hafva nekat behofvet af ny Lag och trött saken hulpen genom Sammanförande af de Lagar, som nu finnas; och en af dessa har menat, att man är sä införlifvad med den nuvarande Lagen, att en hel förändring deraf, skulle förorsaka villervalla och sätta oss i den obehagliga nödvändigheten att i hvarje ögonblick rådfråga Lagboken, om hvad man finge göra eller ej. Men för min del tror jag, att det gifves ett annat sätt att finna ett rättesnöre för sina handlingar, nemligen att läsa i sitt eget hjerta, hvarest står outplånligt teck* nadt begreppet om rätt och orätt. I samma mån Lagarne öfverensstämma med detta begrepp, äro de goda, samt lätta att lära och efterlefva. Och som utvecklingen af detta begrepp städse varit, ännu är och alltid måste förblifva i ett jemt framskridande, så måste också Lagarne tid efter annan ändras, för att kunna hålla jemna steg med bemälte utveckling, och gifva oss säkerhet, att vår rättskänsla icke skall vara i strid med Lagboken. Den 2g December f. m. 63 En annan värd Ledamot liar uppräknat hvad som fordras för att vara Lagstiftare. Huru många inom detta Hus, skulle väl tro sig äga alla dessa egenskaper, och sålunda kunna deltaga i Lagstiftningen? Jag vågar deremot föreställa mig, att man förnämligast behöfver blott gå till den enkla naturrätten och fråga sin rättskänsla, hvad som är rätt, och detta är förmodligen i allmänhet nog för att bestämma hvad som bör vara Lag. Det är åtminstone utan andra anspråk, som jag vågar taga del i Lagstiftningen. Här har i ett föregående plenum blifvit anmärkt, oeh historiens vittnesbörd åberopadt derom, att det ej skulle gå an att styckevis granska ett förslag till ny Lagbok. Men jag vädjar i detta afseende just till historien, och vill påminna mig, att vår nu gällande Lag styckevis granskades, nemligen på Riksdagarne 1781 och 1734. Jag kan ej inse, hvarföre ej äfven nu en sådan granskning kan äga rum; och huru länge skulle väl den Riksdag räcka, som skulle medgifva tid att genomgå både Civiloch CriminalLagen?
Just. 2:ne prot.utdr. för d. 26 dennes samt pleniprot. för förmiddagen d. 4 dennes. Hr Eibbing, Arvid: På E. o. Ad:s bord hvilar f. n. ett af Allm. Besv.- och Ekon.Utsk. afgifvit Betänk. N:o 70 Den 28 Mars f. m. 449 i anledning af väckta motioner om ändring o'ch revision af K, Mits Nåd. Instruktion för Landshöfdingarne och de vid Länsstyrelserna anställda tjenstemän af den 10 Nov. 1855. Frågan angående denna Landshöfdinge-instruktion utgör föremål för icke mindre än tre Utskis bedömande, då jag nemi. inräknar det Utsk., som afgifvit ifrågavide Betänk. Flere af lt. o. Adis ledamöter lära påminna sig, att då LagUtskis Utlåt., i anledning af Just.Ombudsmis embetsberättelse, här förevar, blef detta Utlåt, till Utsk. återremitteradt till följd af dervid framställda anmärkningar, och synnerligen med föranledande derutaf, att LagUtsk. icke yttrat sig öfver en af Just.Ombudsmm gjord hemställan, att R. Stir borde till K. M. ingå med underd. anhållan, att 10 g uti förbemälde instruktion måtte erhålla den förändrande lydelse, att Landshöfdingarne icke må ega obegränsad rättighet att för hvarje fall som helst, der ansvar icke är i lag bestämdt, ålägga vitén. Denna Just.Ombudsmis pligt alt öfver utkommande författningar yttra sig, är ett af de allra hufvudsakligaste åligganden, som R. St.-r kunnat honom lemna, och för att lemna R. o. Ad. tillfälle att sjelfve bedöma huruvida den af bemälde embetsman i detta hänseende gjorda anmärkning varit af någon vigt, ber jag att få hänvisa till den§ i instruktin, som derpå har afseende. Häraf torde R, o.
Bill. till It. St. Brot. 1859 & 1860. 6 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 1 2 BankoUtskottets Memorial N:o 7. och beträffande Låne-kontoret i Göteborg, skulle beräknas för 3:dje Bokhållaren å Bunt 1,000, för 2:dre Registratom å „ 800, intilldess sistnämde tjensteman afgingc och en kontors-skrifvare i hans ställe blefve vid Låne-kontoret tillsatt, samt e) en tredjedels förhöjning i den kontanta lönen för Tumba Bruks tjenstemän, jemte den för besörjande af Brukets angelägenheter i Stockholm anställde vaktmästare.
S D. Herr Fabrikören Lckonksrr begärte ordet och uppläste följande: "Ödmjukaste Anförande! I anledning af de till Högloft. Utskottet frän Wällofl. BorqareSkändet remitterade M-morialer rörande ofskaffnng af Huö-visikatloner, mä mig liilatas j ödmjukhet anföra följande: Det bör otwifrvelaktigt wara Rikets Ständer ömt v-n hjertar att ffydda Näringar och Fabriker, hwilka, jemte det de nll en sä beiydlig del widkännas de utlagor Rikets behofwer lorfwa, förskaffa underhäll ät en mängd af Rckeks i synnnerhtt Smdernes och fram ör allt Hufwudstadens fattigare innewäaare, deribland HandtwerkareS samt Soldaters och Sjöfolks hustrur och barn till minst §, som derwid WeisättaS och hwilka säkerligen skulle komma att sakna bröd samma ögnablick Lurendrägerier finge opät^lt öiwerswämma Landet och derigenom undergräswa Fabrikernes bestånd, som likwäl genom det hägn de i följd af Kongl. Förordningen lill förekommande af Lurendrägerier af den 6 April 1799 fält åtnjuta, tillskyndat Riket er» 558 Dett lo Januaril. en betydelig National-winst, hwrlken lättast synes »vid jemiörelsen af Fabrikcrnes tillwäxt de sednare ören.
KYRKVAKTAREN (ropar utåt kyrkan). Katrina! WINDRANK. Tyst, tyst! för tusan ropa inte fram spökena! KYRKVAKTAREN. Åh skäms! (De gå.) MÄSTER OLOF 61 - Tablå. på väggarne. Bönpallar och några mindre kistor. Solen lyser in genom ett fönster. Klockorna gå. Man hör ett oafbrutet mummel vid venstra en tyst bön. En dörr. En mindre upp till predikstolen. Messhakar och korkåpor väggen. Kyrkvaktaren och hustrun komma in, stanna vid dörren och göra KYRKVAKTAREN. lilla! Så der ja; skynda dig och damma af lite, Katrina HUSTRUN. Åhå! Det är val inte så noga, det är ju bara den der mäster Olof som predikar i dag! Jag begriper inte hur kapitlet kan tillåta något sådant! KYRKVAKTAREN. Han har tillstånd af kungen, ser du! HUSTRUN. Jojo! Jojo! KYRKVAKTAREN. Och så har han låtit sätta en korg på väggen; bara nya funder! Ja, jag säger den Luther! HUSTRUN. Det blir väl samma elände i dag som i går! Jag trodde de skulle ta' ner hela kyrkan. KYRKVAKTAREN (bär en bägare vatten upp till predikstolen). Han kan väl behöfva något att fukta strupen med i dag, den stackarn! HUSTRUN. Det kan just vara detsamma, tycker jag! MÄSTER OLOF - KYRKVAKTAREN (uppe i predikstolen). Katrina! Nu kommer magistern! HUSTRUN. Det var då fasligt och de ha' inte ringt i prestklockan än! Nej, nej, det lär väl inte bli någon klocka af för den der! OLOF (inträder allvarlig och högtidlig på knä). går fram till en bönpall och faller KYRKVAKTAREN (kommer ned och tar fram en kappa, som han håtter åt Olof). OLOF (stiger upp). Guds fred! HUSTRUN (niger och går). KYRKVAKTAREN (räcker fram kappan). OLOF. Låt den hänga! KYRKVAKTAREN. Ska' inte magistern ha' kappa?
Tisdagen den 11 Augusti, Kl. 9. föremiddagen, sammanträdde R. H. S. Constitutions Utskott in Pleno, då alla dess Ledamöter voro närvarande utom Herr Borgmästaren Egge, som med Vällofl. Borgare Ståndets samtycke från Riksdagen afrest, och efter hvilken, enligt ankommet Protocolls Utdrag, som nu uplästes, Herr Commerce Rådet Santesson blifvit utsedd till Ledamot i Constitutions Utskottet derest han nu intog sitt rum. Justerades Protocollen för den 4 och 7 dennes.1 Efter fulländad justering af det första, yttrade Herr ÖfverIntendenten Edelcrantz : (införes N :o 2)2 Sedan Pluralitetens af detta Utskott tanka, till följe af sista voteringen, synes bestämdt vara den att 38 § i R. F3 bör så förklaras att, när 2 Stånd stadna emot 2, Förslag med de alternativa meningarne icke bör ifrån Constit. Utsk :t, men endast från de öfrige Utskotten, till Riksens Ständer ingifvas, anhåller jag att denna tanka och förklaring må, för att kunna såsom 83 § [R. F.] bjuder anses lagligen stadgad, blifva enligt 81 § föreskrift, Riksens Ständers pröfning och beslut understäld. Herr Envoyéen, Friherre Adlerberg förenade sig helt och hållit i Herr Öfver Intendentens anhållan, hvarom öfverläggning tills vidare upsköts. Uplästes Kongl. Maj :ts den 9 dennes på bordet lagda Nådiga Proposition af den 7 i denne månad med förslag till förändring och jemnkning af vissa §§ i RegeringsFormen.1 Uppå gjord framställning af åtskilliga Ledamöter beslöt Utskottet, att under denna sammankomst öfverlägga i allmänhet och inhemta Ledamöternas olika tankar om förevarande vigtiga ämnen utan att deraf fatta något till Protocollet, så framt det ej af någon 1 Stycket fr. o. m. orden Justerades Protokollen t. o. m. orden tills vidare upsköts återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 548. 2 Edelcrantz’ yttrande återfinnes såsom bilaga n:o 2 vid protokollet.
Stockholm i Januari 1853. S. L THEO REKI .V. »4. Fröman RIKETS HÖGLOFLIGE STÄNDERS JUSTITIÄ-OM BUDSMANS Be rättelse TILL IIIHSDAGEI ÄR 1853, al följd af Berättelse från Trychfrihets-1å.ommittéen. STOCKHOLM, 1853. p. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. ■ I Zf $ 'J I INNEHÅLL. sid. Om kontroll öfver inneliggande domböckers fullständighet hos Underrätter 2. Om penningar och effekter, som med häktade personer anhållas — Om omedelbar förvandling af ådömda böter — Om tillämpning af 1810 års Kongl. Förordning angående mildring i straffet för lägrad qvinna ... 3. Om straffsystemet i allmänhet och särdeles fängelset vid Vatten och bröd — Emot missbruk af Tryckfriheten — Om Opinionsnämnden 4. Om arbetets organisation vid jordbruket . — Om gentalan utan genstämning — Om skogarnes tillstånd och skogslagstiftning — Om sammanläggning af prygelstraff och böter 7. Om straffet för innchafvande af dyrk — Om ådömande af tukthusstraff enligt Kongl. Brefvet den 4 Febr. 1700 — Motions väckande uti dessa samt de i föregående berättelser efter sista Riksdag upptagna Iagreformsfrågor 8. Redovisning för åtal, anställda emot 1) en tillförordnad Ordförande i Hanekinds Häradsrätt för orätt förvandling af böter — 2) Magistraten i Westervik samt K. Bfhde i Calmar län för felaktigt förfarande vid verkställighet af fängelse å Korrektionsinrättning — 3) K. Bfhde i Elfsborgs län för verkställande af förvandlingsstraff utöfver högsta kroppsplikt ... 10. 4) Borgmästaren i Westervik för vägrad handräckning till verkställighet af ett skuldfordringsutslag . 11. 5) Ledamöter af Stockholms Rådstufvurätt för Vägran att å sjukhus afhöra ett sjukt vittne ... 12. G) Häradshöfdingen N. C. Claesson för upptagande af en icke instämd talan (forts, från 1851 års berättelse) 13. 7) K.
Bevare oss Gud att tro, det vår nuvarande Constitution någonsin skulle förty das derhän, att den tillät Collegierna existera utan ansvarighet. Till bevis på motsatsen torde jag böra anmäla, att jag har sedan revolutionen i högsta Domstolen föredragit en af JustitiasCancelleren anställd action emot en Ledamot i ett Collegium, och en Ledamots ansvarighet måste väl också vara alla Collegiers. Orsaken hvarföre jag så högeligen ogillar det 330 Den 27 Maji. förslag detta Betänkande framställer, ligger just deri, att jag anser samma förslag tillskapa en ofantlig ministerial-magt, utan all annan ansvarighet, än en, som vore alldeles ingen i sjelfva verkligheten. Det låter förträffligt, då Betänkandet påminner huruledes de fordna RiksEmbetenas innehafvare uppstodo med deras Collegier, emellan Kyndelsmässodagen och Midfastan, och aflade inför Konungen redogörelse för deras förvaltning; men då man litet foijer den der controllen i sina detailler, så undgår man ej att finna, att samma controll var, i sjelfva verket, ingen. I föregående rader antager Betänkandet, att både Presidenter och Ledamöter skulle här indragas; och när jag således icke annat kan finna, än att Collegierne då också blefvo upplöste, så förstår jag icke, huru våra blifvande StatsMinistrar skulle kunna åtföljas inför Konungen af Collegier, som icke existerade; men antagom, att Betänkandet i denna omständighet vore verkställbart; antagom att StatsMinistern uppträdde åtföljd af sitt Collegium inför Konungen till redogörelse, så böra vi också besinna, hvad denna redogörelse kunne innebära. Jo, man finner då, att en berättelse öfver arbetets drift för det förflutna året, vore allt hvad som kunde väntas. Denne berättelse, innehållande uppgift af målens nummer, af, med ett ord, målens balancering, ifrån ett år till ett annat, och upplysande blott StatsSecreterarens och StatsMinisterns flit, men icke hvarken deras rättvisa eller deras moderation i magtutöfning, skulle då troligen af Konungen öfverlennäs
Under erkännande af allt det upplysande för Utskotten i de anmärkningar, som här blifvit gjorda, anser jag mig likväl böra fästa uppmärksamheten derpå, att frågan här icke egentligen arom sjelfva fylleri-författningen, hvilken kommer att i ett särskildt Betänkande afhandlas; samt att Utskottens tillstyrkande härstädes, i afseende på formen, allenast har afseende på begagnande af oloflig brännings-redskap. Herr af Grubbens, Nils Willielm, hade inlemnat ett så lydande anförande: Yid Sammansatte Bevillnings-, Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, angående Bränvinsbränningen, får jag vördsamt anmärka följande. Den närvarande medgifne bränvinsbrännings-rättigheten anser jag böra få fortfara, utan inskränkning hvarken genom pannerymdens nedsättning, eller genom tvång å redskapens beskaffenhet. Orsaken, hvarför jag anser detta böra fortfara, är: att den person, som redan har flere än en go-kannors panna att bränna med, kanske äfven någon har i å 3 brännerier, bör få tillgodonjuta den rätt, att begagna dem, emot erläggande af skatt derföre till Staten, men denna skatt bör enl. mintanka göras så hög, att man sluteligen ser sig sjelf föranlåten att upphöra med för mycket brän 11 * 164 Den 4 Junii f. m. »ande. Denna skall liar af Utskotten blifnit uppgifven efter pannerymdens mätning, såsom förut varit brukligt, men jag önskade, att Utskotten ville fästa sin uppmärksamhet på, och jemnföra följande af mig uppgifne sätt till beskattningen med det fordom bruklige; om icke mera inkomst för Staten då skulle vinnas, och äfven bran vinsbränningen småningom af sig sjelf minskas.
Denna ode, som har motto ur en finsk runa316 och är tillegnad ”Magistraten och Borgerskapet i Åbo”, gjorde honom tvifvelsutan, såsom Franzén säger, ej mindre ”förtjent äfven af de till lands stridandes aktning”, än han året förut befunnits vara af ”sjö-officerarnes”. Men bland landt-officerarne voro månge, och för ögonblicket de tongifvande, som hyste helt andra tankar. De tillhörde nämligen dessa äreförgätna dårar, som dels genast förrymde fältet, dels tillställde Fredrikshamns-myteriet och Anjalaförbundet, samt öfverhufvud – några visserligen i fåkunnig välmening – gjorde allt, hvad i deras förmåga stod, att befrämja Sveriges undergång. Läser man denna ode, så är lätt att förstå, hvarför den ådrog sig ett häftigt misshag hos hela den liga, hvars finska medlemmar drömde om att göra Finnland till en adlig fristat under Ryskt beskydd, under det dess svenska drömde om återförandet af den gyllne tiden från 1720 till 1772. Redan i dedicationen måste dessa stropher förefalla dem föga uppbyggliga: Du Auras folk, som lika tänker I fasans, som i glädjens dar! Det offer, Dig mitt hjerta skänker, Jag Äran länge skyldig var. En hof, då lyckans stjernor strimma, Sitt fosterland ock tjena vill; Men trofast stå i nödens timma, Det hör blott ädla hjertan till. Hvad skulle det då smaka dem, när de läste vidare: Skall hjeltars namn jag blott på nötta runor finna? Hvar är, o Folk! den dygd, som förr dig frejdat har? Hvad! blunda vid de bloss, som vidt kring Finnland brinna? Finns, utom mod och hämd, en annan känsla qvar? Nej! endast då du störtad blifvit Uti förrädarns lejda hand, Du gråtande har öfvergifvit Din Konung och ditt Fosterland. Alltse’n den store Carl i ärans sköte stupat, Dig ingen Konung fört i spetsen förr, än nu. Minns! dina fäder då i faror sig fördjupat:
Något oviss om hur en sådan verkligen toge sig ut på nära håll, hade jag lagt upp diktens inledning. Längre hann jag icke, innan redan tidigt följande morgon jordbäfningen tjenstvilligt bultade på liksom en efterskickad Ciociara för att stå modell. Medan jag nu framstupa i gräset vid oljelampan stafvade i det svårlästa arket, ringde det plötsligt på trädgårdsgrinden. Men det var icke den våldsamma modellen från morgonen, det var icke jordbäfningen som nu lät klockan klinga. Utanför grinden stod en hvit skepnad med en hvit sängfilt från fötterna ända upp under armarna och en annan som ett dok öfver hufvudet. Det var vår husvärd. – Klockan är snart fyra, – yttrade han, öppnande sitt guldur som slog blixt i lampskenet. – Ett svårt jordskalf väntas i dagningen, som herrskapet nog vet. Jag tänkte, att ni lättare skulle hålla modet uppe, om vi mördade tiden med samtal. Husvärden var en svart, korpulent herre, som ibland om eftermiddagarna långsamt brukade närma sig villan och prata bort en stund. Hans skodon voro koketta som ett fruntimmers och han bar alltid en mycket stor signetring samt en tjock klockkedja af guld och med medaljong. Sjelf hade jag då för tiden endast en mycket oansenlig silfverklocka. Det var derför alltid för mig ett mycket förkrossande ögonblick, då vi för att kontrollera tiden togo upp våra ur, han sitt af guld och jag mitt af silfver. Att en guldklocka med dubbelboett, guldkedja och guldmedaljong skulle kunna missvisa på några minuter, ja, ibland till och med gå sämre än ett simpelt silfverur, kunde naturligtvis aldrig sättas i fråga. Hans ur gick alltid rätt, parola d’onore signore, gick det inte alltid rätt och mitt orätt – äfven om ett par som skratt klingande klockslag från närmaste kampanil skvallrade om motsatsen. Vi hade emellertid låtit duka fram kakor och té på en servet på terrassens trappsteg samt bådo honom sitta ned och fylla en kopp för egen räkning. Han gjorde dock en afvärjande åtbörd, som genom sin dramatiska öfverdrift kom honom att likna en teaterfigur, der han stod draperad i hvitt. Té, förklarade han, smakade för honom som dekokt på tobak.
R:dr jemte dito för samma år, och 174 lt:dr 39 sk. 3 r:st. för år 1879, till delägarne i Bälinge mossar, inom Bälinge härad och socken, för utdikningen och aftappningen af dessa mossar, å 2,058 R:dr 6 sk., dito dito af 102 R:dr 43 sk. 6 r:st. jemte dito för samma år, och 102 R-.dr 38 sk. 4 r:st. för år 1879, » deltagarne i aftappningen af Sandbysjön i Wesslands socken af Örbyhus kärad, å 3,000 Itolr, dito dito af 150 R:dr jemte dito för samma år, och 149 R:dr 40 sk. 6 r:st. för år 1879, » dito i upprensningen af Slada-ån och sänkningen af Barknåreeller Griggebosjön i Hållnäs socken af Olands härad å 3,333 ll:dr 16 sk., dito dito af 166 R:dr 32 sk. jemte dito för åren 1851 med '1880, och 166 R:dr 23 sk. 8 r:st. för år 1881, » Öfversten, Friherre C. G.
En förnuftig sjelfbestämmelsefrihet leder alltid till bättre resultater än bojor och band. På grund häraf får jag vördsamt föreslå, att alla terminsföreskrifter för bränvinstillverkningen upphöra, samt att bränvinsskatten erlägges icke före bränvinsbränningens början, utan först sedan den blifvit afslutad. Skulle statsmagterna, för betryggad säkerhet af medlens ordentliga utbekommande, likväl anse förskottsliqviden nödvändig, så tillåter jag mig att alternativt föreslå, att de bränvinsbrännare, som det önska, berättigas, såsom garanti för brän - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 889 vinsskattens belopp och dess ordentliga inbetalning vid bränvinsbränningens slut, att före bränningens början aflemna till Landshöfdinge-embetena sådana säkerhetshandlingar derför, som Konungens Befallningshafvande pröfva antagliga. Inom andra länder, såsom till exempel inom Tyskland och Danmark, exporteras bränvin, företrädesvis i egenskap af sprit. En sådan export skulle alltid gagna äfven Sverige. Sjelfva bränvinsbiänningen komme då att öka våra rationela inkomster. Utan uppmuntran, torde man dock icke hafva hopp om att företagsamheten vänder sig häråt. I sammanhang med det föregående vågar jag derför föreslå, att exportpremier, — bestående i bränvinstillverkningsafgiftens återlemnande under de kontroller och vilkor, som kunna befinnas tor Statens säkerhet nödiga, beviljas för exporteradt bränvin. Jag anhåller vördsamt om remiss härå till vederbörligt Utskott. Stockholm den 15 November 1865. C. F. Ridderstad. Af Herr Ridderstad, G. F., avgående befrielse för staden Linköping från skyldigheten att underhålla stadens vid Nyqvarn belägna, med bidrag af statsmedel anlagda hamn. Under riksdagar före den tid, som jag haft äran att representera staden Linköping, hafva Rikets Ständer benäget, såsom statslån och under vissa vilkor, försträckt staden medel för uppbyggandet af dess hamn, Nyqvarn, belägen y8:dels mil från staden. Bland vilkoren ingick det, att staden ålåge att för all framtid underhålla sagda hamnanläggning.