Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
&gt;FRU AFUNDSJUK ». IDUN AF M Ä N N I S K O R N A skulle kunna vara betydligt mycket lyckligare, om de blott lämnade hvarandra litet mera i fred och om de ville offra lika mycken tid åt sina egna, som de nu offra åt andras angelägenheter. Hvarken den, som onödigtvis lägger sig uti andras affärer, eller den, som blir utsatt för den opå- kallade inblandningen, torde därutaf ha någon egentlig nytta, utan tvärtom. Ni känner väl » fru Afundsjuk », hon som alltid är på jakt efter nya offer för sin verksamhetsifver? Hon kan icke lefva, o m hon ej får förbittra andras lif med varningar, råd, pikar och giftigheter, och hon inbillar sig och andra, att hon handlär i de goda sedernas intresse. Ätminstone tar hon sig en ton, som o m så skulle vara förhållandet. » Fru Afundsjuk » uppträder i alla skepnader och inom alla åldrar. Sällsyntast är hon kanske dock ibland de unga, som ännu ej upphört att hoppas på en egen full lefnadslycka. Ibland är hon en f. d. skönhet, som haft många anbud, men förkastat dem, och nu går och väntar förgäfves på tillfälle att få försona sina hjärtlösheter och uttala ett lyckliggörande ja. Ä n är hon en änka, som verklig sorg förbittrat och gjort hård och känslolös. Ä n en ensam, som vet, att hennes uppgift förfelats. Mången gång kan det också vara en till det yttre lycklig ung fru, som missräknat sig och finner sina väninnors lycka öfverstiga hennes egen. Med ett ord, fru Afundsjuk har många ansikten, och mycket kan det vara, som gjort henne till den hon är. Emellertid, sådan hon nu är, så är hon och förblir en skräck för alla unga älskande par, som komma i hennes närhet. Hvilka floder af tårar hade ej badat vackra ögon för hennes skull, hvilken mängd af ledsamheter och uppträden har icke hon ställt till, denna grymma » sedernas väktarinna ». Man skulle kunna framdraga tusentals exempel. Inom den äktenskapliga hamnen öppnar sig dock det intressantaste fältet för hennes verksamhet. H o n känner sina bekantas äktenskapliga förhållanden bättre än de göra själfva.
Sistnämnda år beviljades åt franska fartyg samma förmåner i våra hamnar som våra egna åtnjuta, men utan att något vederlag eller någon motsvarande förmån betingades åt svenska fartyg i franska hamnar. Följden häraf kunde då ej blifva annat än en förlust för svenska skepps rederierna. År 1857 utklarerade 139 svenska fartyg om 15,407 läster till Frank rike och 67 franska fartyg om 4,336 läster. Men år 1864 utgjorde de svenska fartygen blott 78 om 5,675 läster, men do franska 252 om 10,894 läster. Och för vårt ädelmod att bevilja franska fartyg samma förmåner, som våra egna, medgaf Frankrike icke den minsta lindring hvarken i differentialtull eller den dryga tonnage-afgiften för svenska fartyg i franska hamnar. Om också för tillfället någon billigare fraktkostnad för de handlande här igenom blef vunnen, så har dock detta hämmat vår skeppsfart och i sin mån förorsakat svenska handelsflottans förminskning. Huru skulle denna tryckande olägenhet för svenska skeppsrederierna afbjelpas, när Frankrike icke ville visa den ringaste erkänsla för de stora förmåner dess skeppsfart fått till skänks af Sverige? Vid sista riksdag begärde Ständerna för sådant ändamål en sjöfartsoch handelstraktat med Frankrike, och för dess vinnande förklarade de sig benägna att med en half million Riksdaler nedsätta införseltullarne på franska varor. På samma gång begärdes en komité för att få en sådan tulltaxa, att den inhemske producenten icke måtte skörda otillbörlig vinst, men dock kunna fördelaktigt hestå i konkurrensen med mera lyckligt lottade länder. Komitéen tillsattes, men fick den instruktion, att Ständernas mening, som stod i strid med nu gällande friare åsigter, icke kunde godkännas, utan komiterade skulle under fortsatt tillämpning af frihandelns grundsatser tillse att inom landet förfärdigade förbruknings artiklar icke öfver höfvan fördyrades. I den syftning, som instruktionen föreskref, afgåfvo komiterade betänkande och utlåtande så väl i afseende på underhandlingarne med Frankrike, sorn på tulltaxan i allmänhet. Sjöfartstraktaten kom till stånd, men måste köpas med en liktidig handelstraktat, som tillskyndar
Programmet b j ö d s o m vanligt på förträffliga Bellmanskörer äfvensom andra körer, bland d e m Eeissigers populära » Olav Trygvason ». Därjämte fick man tillfälle att i ett par solonummer göra bekantskap m e d en ny o c h ganska sympatisk tenor, nämligen kantorn i judiska synagogan härstädes W. Klein. Solon u m m e r utfördes för öfrigt af hr W. Dorph, känd från flere föregående konserter. Programmets hufvudo c h slutnummer utgjordes emellertid af » Der Barde », ballad för solo, kör o c h orkester af dir. E. Åkerberg, en dramatisk o c h målande komposition, väl instrumenterad, o c h som gjorde sin upphofsman all heder. Utförandet häraf länder brikollisternas skicklige anförare, kompositören själf, såväl s o m kören o c h sällskapets orkester till berömmelse. Solopartiet tolkades äfven här förtjänstfullt af hr Klein. Sällskapets orkester utförde dessutom Jubeluvertyr af W e b e r o c h suite I ur » Peer G5 ' nt ». Det hela leddes förträffligt af dir. Alma Fohströms konsert ägde rum torsdagen den 2 dennes inför en publik, s o m kunde hafva varit mera fulltalig. De, s o m k o m m i t tillstädes, fingo emellertid tillfälle stifta bekantskap m e d en af kontinentens mest framstående sångdivor, hvad beträffar strupfärdighet, j ä m n h e t i stämman o c h denna senares höjd. Ett mera briljant utförande än det, s o m k o m de båda sångerna » Si j ' étais 1 ' oiseau léger » o c h » Air du Mysoli » till del, torde näppeligen kunna tänkas. E n stundom märkbar brist i intonationens renhet torde få tillskrifvas någon tillfällig indisposition. Programmet var för öfrigt sammansatt så, att man mera fick intryck af att hafva den öfverlägsna virtuosen framför sig än den framstående konstnärinnan i högre bemärkelse. Synnerligen intressant skulle det .varit, o m man fått höra fru F. från scenen, där honl är vara särdeles förträfflig.
Härå svaras: att de förbrytelser, som omtalas i 2 morn., utgöra en del af den grupp brott, som är föremål för ifrågaställa §, hvilken alltså upptager i 1 mom. tillgrepp af sjelfva kreaturen under det de gå i bete; och i 2 morn. tillgrepp från vissa bland dessa kreatur utaf föremål, hvilka, jemlikt hvad erfarenheten lärt, äro särdeles begärliga; — alt, ehuru ull visserligen kan genom klippning tagas från betande får, detta brott likväl ingalunda är af den grofhet, som tillgrepp af tagel från hästar, enär dessa i vida högre grad skadas, derest de förlora malmar och svansar, än får genom förlust af ull, som snart återväxer, hvilket ej är förhållandet med mahnarne och svansarne, i hvilken omständighet grunden ock ostridig! linnes lill den stränghet, hvarmed borttagande af tagel från i bete gående bastar bedömes i gällande lag, hvars principer i detta fall Utskottet ej funnit anledning frånträda; — samt alt Utskottet icke kan dela öfvertygelsen om lämpligheten af de skain-straff, hvarmed oloflig mjölkning och tillgrepp af tagel från hästar äro belagde, eller inse hvarföre tillgrepp af omförmälda art höra beliiggas med annorlunda beskaffade straff, än tillgrepp i allmänhet. 1 denna del af förslaget har inom öfriga Riks-Slånd ej eller förekommit någon anmärkning; och derföre har Utskottet än mindre skäl till någon förändring här utinnan. Hos så väl 1’reste-Slåndet sorn Borgare-Ståndet är vordet hemstäldt, om icke 11 § i förslaget bör alldeles utgå. Man har ansett den skärpning af straffet, som, i följd af det tillgripnas värde, enligt denna §, kan ega rum, ej vara rättvis. Yär - 14 Lag-Utskottets Utlåtande, Jt/t 48. det vore oftast en tillfällighet vid brottet; och ehuru man ej helt och hållet får förbise skadan, borde den likväl aldrig i afseende på straffet kunna utöfva det inflytande, denna § medgifver.
Färger och Ehuru Utskottet icke för de nu med tull belagda slag af Färger och Färg Fargmngsrtingsämnen kunnat, såsom Friherre Raab föreslagit, tillstyrka afgiftsfrihet under ämnen. ° 1 ^ . det att flera andra angelägnare förnödenhefcs-artiklar för stats-inkomsternas skull fortfarande draga införseltull, har Utskottet likväl, enär, enligt hvad Utskottet inhcmtat, den nu för kocheuilj stadgade införselafgift. af 35 öre per skålpund är, i förhållande till varuvärdet, alltför betungande, ansett sig böra hemställa, att afgiftcn derå måtte nedsättas till 20 öre skålpundet. Gallizcnsten. Likaledes hemställer Utskottet, i enlighet med Kommers-kollegii och Gene ral-Tullstyrelsens förslag, att hvit och blå Gallizensten mätte i taxan upptagas med hänvisning till vitriol, andra slag. Gam. Den för Garn. alla slag, af Friherre Raab yrkade afgiftsfrihet vid införsel har Utskottet, enär nämnda artikel utgör en af de betydligare så kallade kassaartiklarne, väl, såsom redan är yttradt, ansett sig icke kunna tillstyrka; men då färgadt. och ofärgadf Bomullsgarn utgör ett behöfligt material för den inhemska väfnadsindustrien, får Utskottet hemställa, att å nämnda slags Garn införselafgiften måtte nedsättas för det ofärgade till 10 öre och det färgade till 15 öre per skålpund. Gasomeirar.
Maj:ts Nådiga afgörande i underdånighet öfverlemnat, dervid Stats-Contoret tillika underdånigst yttrat, alt en sådan utsträckning af förenämnde PensionsInrättningen tillerkända förmon, det den, utan afseende på de olika förhållanden, hvarunder de civile Tjenstemännen undfå afsked, vidalia dylika tillfällen skulle Pensions-Inrättuingen tillfalla, ej syntes hafva varit af Rikets Ständer åsyftad, enär de, vid beviljandet af detta Stats-bidrag, antagit och förutsatt, att den lönebesparing, som vid inträdet i tjenst innehålles till Stats-Verket i ändamål, att begrafningshjelp vid löntagarens död må kunna till dess Sterbhus utbetalas, förvandlat sig till Stats-inkomst, då Embetseller Tjenstemännen tager afsked och derigenom frångår rättigheten till hegrafningshjelps utbekommande; hvilken satts icke gällde om dem, som vid afskedet med sina löner öfverflytlas på Indragnings-Staten, emedan de icke frångå utan bibehålla rättigheten till framtida begrafningshjelp, och den vid deras lönetillträde iaktlagne nådårs-besparing alltså förr eller senare skall deras Sterbhus godtgöras; hvadan Stats-Contoret, för sin del, underdånigst afstyrkte utbetalning till Pensions-Inrättningen af den löne-innehållning, som eger rum för de med pension å Indragnings-Staten afskedade Tjenstemäns efterträdare. I det utlåtande Direclionen af Civil-Statens Pensions-Inrättning, till följd af erhållen Nådig befallning, under den 12 December i83i häröfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 27* 3 afgifvil, har
Hela Italien blickade upp till det lilla Piernont, soni redan hade förstått att skaffa sig rätt att höja sin stämma vid Europas rådslag .. Österrike förstod, att en afgöraiide kamp förbereddes, och det skyndade sig att angripa, för att med ett slag qväfva de nya rörelserna, innan ännu Frankrike fått tid att komina till undsattning. Men beräkningarna slog0 fel, och den österrikiska armeen blef tvungen att draga sig tillbaka från Piemont och utkämpa striden på sitt eget område. Napoleon den 111 förde de franska Legionerna öfver Alperna och. följande sin store farbroders taktik, lyckades han att helt och hullet tränga in i Lom ’ bardiet och i förening med den italienska hären tillbakaslå Österrikes vida öfverlägsna krafter. Italiens frihets - besjälad e ungdom hade s trörn ma t t il1 Pien7 onts trefärgade fana, och niidt i bland dem återfinna vi Malenchini och 251 nied honom två lians systersöner. Här kunna vi icke underlåta att stanna vid en liten episod i familjen Pozzolinis lif. Gesoalda, som så ifrigt hade befordrat den italienska saken, som nied sin akta patriotism hade uppmuntrat mödrarna att uppoffra sina söner för fäderneslandet - de unga till att sätta sina lif p5 spel för friheten, viste väl, att hennes egna söner skulle befinna sig i första ledet, när det gälde. Georgio var vid hären, de frivillige vor0 allaredan borta, icke en hade stannat hemrria, men hennes Eugenio talade icke om att resa med. Sådana fattades icke da, soni frågade: - Och advokat Pozzolini. skall icke han ock&amp; åstad? Signora Gesoalda är s i modig, när det gäller att skicka bort våra, inen det tycks till att modet faller, när det gäller hennes egna. Eugenio har utan tvifvel sina vigtiga skäl, som hindra honom från att gå med, svarade hon tryggt på dessa insinuationer. Hon var alltför saker pti sin son, för att kunna tvifla på honom ett ögonblick.
Uplästes till justering samt godkändes följande voter:s-propos. Den som bifaller StatsUtsk:s i l:sta punkten af Utlåt. N:o 236 gjorda tillstyrkande röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder förenämnde punkt af R. o. Ad. afslagen. Och befunnos vid voteringens slut rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 80. Nej — 43. 2:dra punkten, angide lillslyrkt underd. anhållan om JSäd. Propos. i fråga om Stockholms befäslnings-arbetens vidare utförande. Denna punkt bifölls. 3:dje punkten, ang:de gjorde framställningar om ytterligare anslag lill befästnings-arbelena vid Waxholm och Carlskrona. Hr Brakel: Jag vill blott göra en anmärkn. vid denna punkt Det är ett misstag af Utsk. att säga det jag väckt motion om anslag till Carlskronas befästande på landsidan; jag har endast föreslagit att R. St:r måtte ingå till K. M. med en anhållan att Han vfd nästa Riksdag täcktes afgifva förslag till Carlskronas befästande från landsidan. Gr. Löwenhjelm, Carl Gust.: Jag har afhållit mig såväl från discussion som votering vid nyss afgjorde föreg:de punkt; jag har gjort det af skäl, som icke, efter min tro, böra ogillas, då flera, mer än jag sakkunnige, män yttrat sig så utförligt i ämnet; men jag kan icke undertrycka den skyldighet jag anser mig ega att, då fråga om anslag till befästande dels af Waxholm dels af Carlskrona förekommer, yttra några ord. De sorgliga eventualite - Den 6 Februari. 253 ter, på hvilka föreg:de punkts afgörande hufvudsakligen grundats, bedömer jag i deras utförande, om de någonsin komma att ega rum, på ett olika sätt med de personer hvilka här yrkat på Stockholms befästande. Jag tror att om så olyckliga tider skulle inträffa att Sveriges Konung genom Sin politik och diplomatik icke kunde afvända en så sorglig tillfällighet, skulle likväl icke fiendens anfall genast ske mot bufvudstaden.
Det i utlåtandet sidan •« af Utskottet förnyade förslag, alt rättigheten alt införa hittills förbjudna, men Dädanefter lill införsel lofgifna varor må tillkomma alla stapelstäder, är af Preste-, Borgareoch Bonde-slånden gilladt; hvaremot Ridderskapet och Adeln beslutat, att denna införselsrättighet skulle inskränkas lill de af Kongl. Maj:t, uti Dess nådiga proposition, föreslagna städer. Då emellertid tre stånd härutinnan faltal enahanda beslut och frågan är af rent ekonomisk .beskaffenhet, lärer samma beslut böra anses utgöra Rikets Ständers. Presteoch Bonde-stånden hafva gillat, men Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet afslagit Utskottets sidan i5 förnyade förslag, att, derest de partiella tull-lindringarne skola ega rum, desamma vid införsel icke måtte tillkomma andra fartyg än dem, som sist inom de tre näslföi utgångna åren bevisligen från svensk lill transatlantisk hamn afgåt.t med minst half last af svenska produkter; och torde, då sålunda två stånd stannat emot två, frågan om detta vilkor för tull-lindringarnes åtnjutande böra anses förfallen samt hvad härom i förslaget till a5 § tull-taxeunderrättelserna finnes intaget, böra ur förslaget uteslutas. Bik, till fl. St.
Napt sedermera den 14 luli 1853 lastställt, med beräkning al körra 8tats-anslag6t lör Lollegium, oeb med lördelning såsom arlvoden al don summa 4,000 R.dr, som lörut lör (lollegium utgätt ä lindra vulvudOitelns besparingar, de tlestos al 6oIIegii Lmbetsoeb Ojenstemanna-personal löner oeb arkvoden i större eller mindre mon understiga, bvad deras vederlikar i andra LmbetSverk biilvit tillagdt, oeb dä ett sädant misslörbällands, om det ieke snart ak bjelptos, säkerligen kommo att pä ärendenas gäng inom blollogium utökva ett ganska menligt inll^tando, dertill oek bekymmersamma teeken redan sig visat, sä bemställdi 32 tillkörordnads 8tat8-8s6r6tsrar6ll i undsrdänigbst, om ioks Longi. Napt skulls täckas, vid mi körsstasnds Riksdag, L nxo göra kramställning om bsbokvst ak ökadt lönssnslag kör Lammar-6oIIsgium, i bvilkst akssends tillk. 8tats-86or6t6rar6n upplästs äsu till grund kör Longi. Alapts körra Mdiga proposition i ämnst antsgns 8tat kör Lammar-Lollogii Lmbotsoob L^onstsmän, bvilka, genom Longi. Nap.ts dsn 16 > Robruari 1838 utkärdads Instruetion kör (lollsgium, till antalst inom kvarns grad ioks undsrgätt annan körändring, än att i dsn ssnars ioks upptagits dsn Lammarkörvandt i Lammar-^robivi-6ontorst, som i nämnds 8tat blikvit uppkörd. Lä ds omständigbstsr, bvarpä Likets 8tändsr vid sistkörklutns Riksdag grundat dsras vägran ak ökadt iöns-anslag kör Lammar-lloIIsgium, blikvit sk Lionel.
Om Landtm, tror sig böra vägra propos. till återremiss, men Ståndet yrkar den, kommer denna fråga att gå till Constit.Utsk., och det vore kanske endast der, jag borde yttra mig; men jag kan dock icke afhålla mig ifrån att yttra mig här såsom enskild man, utbedjande mig, att R. o. Ad. deråt ville lemna den uppmärksamhet, mitt yttrande förtjenar. Jag kan icke föreställa mig, att det varit grundlagsstiftarens mening att inskränka R. St:s rättighet till hvart enda ord, Utsk. föreslagit. Jag är af den öfvertygelse, att ett Constit.Utsk. kan föreslå en redaction uti en §, som fordrar en jemnkning uti en annan §, och om den princip skulle göra sig gällande, som Frih. Palmstjerna framställt, fruktar jag, att man skulle fråntaga R. St. rättigheten att rationelt pröfva förslaget. Detta yttrar jag såsom enskild riksdagsman. Jag kan ej veta hvilken mening tillstyrkes af Constit.Utsk. Jag har gjort mig det begrepp om meningen i 56 §. Reg.F., att alla sådana betänk:n kunna återremitteras, hvilka innehålla frågor, som kunna ytterligare granskas och jemnkas. Detta memor. kan ytterligare granskas och jemnkas, och det är på denna grund, jag anser detsamma kunna till Conslit.Utsk. återremitteras, så - Den 10 Juni. 3og vida Ståndet samfäldt förenar sig om de framställda anmärkningarna. I sjelfva saken anhåller jag alt få redogöra, hvarföre man begagnat uttrycket: accismedlen i stället för: saluaccis. Man har gjort det derföre, att, om någon annan bevillning skulle antagas under namn af accis, något hinder derför icke mätte uppstå af uttrycket i denna §. Constit.- Utsk. har föreställt sig, att grundlagen bör innehålla så allmänna ordstallningar, att den icke hindrar ändringar i civil — och oeconomiska lagen. Detta Lar varit skälet, hvarföre man utbytt ordet saluaccis mot accis medel, som skulle innefatta ali annan accis, som framdeles kunde komma att såsom bevillning utgå.
Må II. o. Ad., detta af titlar och stjernor öfvcrlastade Stånd, gc föredömet af JVärd frihet, och vi skola derigenom räcka en hjelpsam hand ät den vår tids danare, som vi nu gå alt kröna, och som tycks sinnad att återkalla allvarets tidehvarf. Jag tillstyrker bifall till den föreslagna förändring, hvars liggetid nu lilländalupit. Starka bravorop hördes efter detta anförande. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Titelsjukans allmännelighet och fåfängans löjlighet hafva blifvit så väl utredda, både på den medicinska och den civila sidan, att i det fallet ingenting lärer återstå att säga, sedan del blifvit ådagalagdt, att äfven andra än läkare och civila embetsman äro med denna sjukdom svårligen bekajade. Men jag ämnar icke längre roa eller uppehålla eder med titlars missbruk, eller med missbrukets skadlighet; utan jag anhåller alt få fästa eder uppmärksamhet på titlars rätta bruk och nyttan deraf, ja, jag vågar på förhand säga, ehuru hardt det torde låta, på nödvändigheten deraf i vårt land. Den första fråga, som torde böra afgöras, innan man talar om sjelfva saken, lärer vara den, huruvida K. M. i detta fall äger någon rättighet. Om han icke ägde den, så förmodar jag, att 1840 och 1841 årens Const.Utsk., hvilket icke brukade tillägga Konungen mera makt, än han verkligen ägde, skulle hafva ansett onödigt alt göra ifrågavar. förslag. Men alldenstund förslaget verkligen gjordes, så lärer bemälde Ulsk. verkligen hafva haft den öfvertygelsen, alt Konungen innehade en sådan rättighet. 2 H. 28 218 Den 5 September. Denna Ulsk:s tanka bestyrkes lill yttermera visso deraf, att, ibland de 72 anmärkmr och 31 anklagelser, sorn bemäkle Utsk. mot Konungens rådgifvare gjorde, fans, så vidt jag kan erinra mig, ingen mot titlars utdelande. Jag erkänner naturligtvis, såsom en hvar lärer göra, att ingen rätteligen borde erhålla annan titel, än den hans embete medför.
Den 15 September f. m. 16» Gr. Sparre, Erik: Jag vill visserligen icke bestrida att det hade kunnat vara lämpligt, om den åsigten, den siste värde talaren yrkat, kunnat blifva gällande. Men en fråga är hvad som i detta afs:de är lämpligt och en annan hvad som är förmånligt riktigt och öfverensstämmande med häfdvunnen praxis. Enl. 73:dje §;n Riksd.Ordnm skall nemi. votering ega rum mellan de särskilda Stins olika beslut, dessa beslut fattade såsom ett helt för sig. Något sönderdelande har i detta ifrågavide hänseende derföre icke ansetts lämpligt vid voter.-proposmas upställande, och då dessutom icke kati bestridas att R. o. Adins samt Presteoch BondeStins beslut är ja-propos., och BorgareStits nej-propos., är denna propos. upställd i sträng öfverensstämmelse med 73;dje gin Riksd.Ordmn och hittills gällande praxis. Jag vågar således icke annat än tillstyrka bibehållande af denna praxis och i följd deraf bifall till den af Bevillu.Utskit upställda voter.-propos. Hr Fåhraeus, Johan Fredrik: Den punkt, som här föreslås till afgörande genom förstärkt Bevilln.Utsk., lyder i Bevilln,- Utskits ursprungliga förslag sålunda: »Denna bevillning utgår l:o för »jordbruksfastighet» med 3 öre för hvarje fulla Etthundra rdr af upskattningsvärdet; och 2:o för »all annan fastighet» med 5 öre för hvarje fulla Etthundra rdr af samma värde.» R. o. Ad. behagade finna, att detta utgör en sammanhängande föreskrift, som svårligen låter vid omröstning sönderdela sig. Det bör antagas, att de resp. RiksStm, vid frågans bedömande, haft i sigte äfven den rätta »proportionen» mellan bevillningsafgifterna för jordbruksoch annan fastighet. Skulle nu, enl. den förste värde talarens yrkande, saken komma att afgöras genom dubbla voteringar, kunde ett resultat upkomma, som i detta hänseende icke vore öfverensstämmande med någotdera RiksStånds beslut.
St. ej ville utsätta riksbanken, helst experi4 H. 7 98 De n 8 April e. m. menlerne i denna del kunde, om försöket misslyckades, åstadkomma en ytterligare realisation och orättvis behandlig mot riksbankens fodringsägare, hvilka redan nog ofta fått vidkännas den ena riksbankrutten efter den andra. Om dessa beräkningar voro moliverne för R. Sl:s handlingssätt, så bör svenska folket derföre vara deni särdeles förbundet, — ty med den sjelfherrskande makt, R. St. ega öfver vårt penningeväsende, behöfva de blott uttala ordet varde, och nationen måste ovillkorligen lyda, samt ånyo underkasta sig godtycket äf denna Ständernas makt, hvilken är långt större, än den, de lemnat Konungen öfver vårt lif, vår ära och vår egendom. Klokheten och rättskänslan bjödo derföre R. St. att öfverlemna det såsom vågsam t ansedde företaget åt enskilde associationer. Och R. St. samt hvarje sann fosterlandsvän böra med tillfradsstållelse och erkänsla se, att enskilde medborgare bildat och förenat sig till bolag, för att derigenom afhjelpa penningebristen inom fäderneslandet. Men låtom oss undersöka den säkerhet, privatbankerne lemna, samt den nytta, de åstadkommit och vidare böra bereda det allmänna och enskilda intresset, för att derefter bedöma, om de förtjena att betungas med en högre bevillntsprocent till staten, än någon annan lofgifven enskild inrättning inom Sverige. Privatbankerne lemna otvifvelaktigt den största säkerhet, som skäligen kan fordras, dels genom den solidariska ansvarigheten, dels genom de insatta kontante medlen, och dels genom de under allmän vård deponerade säkerhetshandlingarne, oberäknadt de utslående fordringarne i diskontväg ra. m., hvartill ytterligare kommer rättigheten för K. bef:de att, när som helst, taga kännedom om privatbankens ställning, i hela sin vidd, samt kontrollera, huruvida dess qvartalsuppgifter till K. M. öfverensstämma med sanna förhållandet.