Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sjelfva redactionen beträffar, så finner jag densamma, ehuru något moderniserad, dock mindre god än den gamla, bland annat harUtsk. förändrat benämningen ”riksskuld” till ”Svenska Statens skuld.” Meningen är visserligen densamma, men då det embetsverk, som äger att sig dermed befatta, heter Riksg.cout. och detta namn icke kan ändras utan genom förslag från Const.Utsk., så synes mig alt man kunnat låta den gamla benämningen qvarstå. På ett annat ställe bar Utsk. gjort en förändring, som kan tjena till bevis på den anda, som inom Utsk. är rådande. 1 3 §:n nemi., der det talas om den summa af 300,000 r:dr, som Riksg.cont. bar att årligen utbetala till II. M. Konungen eller Dess arfvingar, stod förut och Dess höga arfvingar. Men Utsk. har funnit nödigt att utesluta ordet ”höga.” I 7 §:n börjar en mening sålunda: ”Varande det innehafvare af mindre riksg.sedlar, som blifvit casserade på grund af de vid 1828—i83o årens riksdag i detta afseende meddelade föreskrifter, obetaget” etc. I det gamla reglementets 11 § är Svenskan bättre, ty der heter det: att hvarje innehafvare skall äga öppen rättighet etc. Om man vill omskrifva, så borde det väl heta: hvarje innehafvare af mindre riksg.sedlarärdet o betaget etc. Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med att uppräkna ännu Rera redactionsfel. De kunna vara mer eller mindre likgilltiga; men jag tror, att då man icke vill tillåta det gamla att vara oförändradt, så borde man åtminstone göra omskrifningarna med noggrannare och skickligare hand, än den, som här begagnats. Gr. von Platen, Baltzar: Det bar blifvit anmärkt, att Den 8 Maj f. m. 49 att Utslits förslag är mindre väl redigeiadt. Jag har redan, då frågan var om instructionen för R.
Denna högre årsinkomst borde nemligen uppgå till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. 21 69,000 Riksdaler för att kunna lemna sex procent ränta och amortering å den summa af 1,150,000 Riksdaler, som Nilsby linien vöre dyrare, hvilken nettobehållning återigen, enligt 1865 års trafikförhållanden, förutsatte en ökad bruttoinkomst af 173,000 Riksdaler; men att en sådan högre bruttoinkomst verkligen skulle komma Nilsbylinien till godo ville Styrelsen finna bekräftadt dels af de nuvarande fraktförhållandena för jern och trävaror från Dejefors och Carlstad, jemförda med de priser, hvartill samma varor kunna å jernväg forslas till Göteborg, och som gåfve Styrelsen anledning antaga att största delen af trafiken med plank och stångjern, som nu passerar Dejefors för vidare transport öfver Carlstad till Göteborg, komme att begagna jernvägen, sorn från Dejefors till Göteborg endast vore 0,8 mil längre än från Carlstad; dels af nuvarande trafikförhållandena vid Statens jernvägar, med hänsyn till jernoch trävarutrafikens stora inflytande på inkomsterna, hvarpå såsom exempel anfördes att, enligt 1864 års jernvägsstatistik, sådana stationer sorn Ousby, Laxå och Elmhult gifvit större inkomst för afsändt gods än t. ex. Örebro och Alingsås och, hvad Ousby beträffar, äfven mera än Jönköping och Falköping; dels ock af det förhållande att träkol i stora qvantiteter transporteras på Statens, Köping—Hults och Nora—Ervalla-jernvägar tolf mil och deröfver till Nora; hvadan fraktinkomst af denna vara bör, om banan anlägges öfver Norum och Nilsby samt en bibana åstadkommes från Norum till Filipstad, kunna påräknas från hela den del af vestra Wermland, som af jernvägen beröres; och dels slutligen deraf, att erfarenheten visat, det bibanor lemnat ganska betydliga inkomster åt Statens jernvägar, såsom t. ex. Borås jernväg, hvars rörelse år 1864 åt Statens jernvägstrafik inbringade en nettobehållning af 50,000 Riksdaler; samt Köping—Hults-jernvägen omkring 40,000 Riksdaler.
Utskottet, som tagit motionen i behörigt öfvervägande, anser väl att alla åtgärder, som knnde befrämja handel och näringar, böra, så vidt möjligt är, vidLagas; men då Utskottet, oagtadt de i motionen anförde skäl, 6 Allm. Besv.- och Elcon.-Utsholtcts Utlåtande, N:o 20. icke vågav med säkerhet antaga, alt icke möjligen förhållanden kunna ega rum, hvilka lägga hinder i vägen för den sökta stapelfrihetens beviljande, för bedömande hvaraf fordras en närmare kännedom om sådana speciella och lokala omständigheter, som hvarken af Utskottet eller af Rikets Ständer torde kunna väntas, anser Utskottet sig icke kunna obelingadt föreslå bifall lill motionen, utan får i stället tillstyrka, att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maja läcktes i nåder föranstalta om vederbörlig undersökning i ämnet, samt att Kongl. Maj:t, i händelse något hinder deremot icke skulle möta, behagade nådigst bevilja staden Sölvitsborg den sökta stapelfriheten. Stockholm den 28 Januari 1848. Utlåtandej i anledning af väckt motion> om stadseller köpingsrättigheter för Höganäs i Skåne. Från höglofl. Ridderskapet och Adeln har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet fält emottaga en af Herr Munck af Rosenschöldj N. R., väckt motion, så lydande: ”Jag föreslår, att Rikets Ständer ingå till Kongl, Maj;t med anhållan att Höganäs i Skåne måtte erhålla stadseller köpings-rälligheter.” Då inga skäl eller upplysningar blifvit härvid af motionären, till stöd för hans framställning, anförda, hvarigenom Utskottet kunnat hemta anledning, till att närmare ingå i pröfning af desamma, hemställer Utskottet att ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 28 Januari 1848. Allm, lie sv.- och Ekon.-Ulshottets Betänkande, N:o 21. 7 M 21. Ank. till Exp, Utsk. den 29 Jan, kl. lif. m.
Efter det begrepp jag kunnat göra mig om Samhällsinrättningens ändamål och om hvad som i följe deraf erfordras för Styrelsemagtens förmåga att uppfylla sina åligganden, tror jag mig kunna yttra den oförgripeliga öfvertygelse, att den Lagstiftande Magten icke bör söka att utvidga sitt inflytande, att den endast hör söka att bestämma det och att sörja för dess stadgande och bevarande i en framtid. Till vinnande af detta ändamål är det lika angeläget att förekomma missbruk eller öfverdrift vid de rättigheters utöfning, hvilka man äger, som att bevara dessa rättigheter ifrån intrång eller att försäkra sig deras obehindrade åtnjutande. Vid öfvervägande af de omständigheter, som kunna föranleda till det förra, finner man snart, att de kunna hänföras till 2:ne allmänna Synpunkter, nemligen den Lagstiftande Magtens collectiva rättigheter såsom sådan och individuens såsom medlem af densamma. I anseende till de förra har jag redan yttrat den öfvertygelse, att de synas mig i närvarande Stats-Författning så temmeligen väl afmätte, att jag ej skulle deruti önska någon betydelig förändring; men i anseende till de senare bekänner jag, att de synas mig tåla jemkning och bestämmande. För att förklara detta, måste man återgå till begreppen om borgerlig och politisk frihet och undersöka, huruvida för den förras fullkomliga åtnjutande är nödigt, att den senare skall för individuen äga all den omfattning, som våra Grundlagar nu synas meddela. Då man förstår med borgerlig frihet, den säkerhet Samhällsinrättningen ger hvarje enskild att utan annan 132 Riksdagen 1810. inskränkning än, den Lagen föreskrifver, på det sätt han finner tjenligast, söka sin egen fördel, och med politisk frihet, medborgarens rätt att såsom medlem i ett visst Samhälle i en stadgad ordning deltaga i Lagstiftningen och i controllen af Regeringsmagtens verkningssätt; lär man också medgifva, att det är utöfningen af den förra, som egenteligen rörer hvarje enskild, att den senare i synnerhet derföre är af vigt, att den skall tjena till garantie för åtnjutandet af den förstnämnde.
Utdrag eller förklaringar tvänne exemplar, efter skedd justering, genast böra utskrifva* och, jemte tillhörande Bilagor, till Expeditions-Utskottet, uti hvarje sådan Act åsatt Numerföljd, aflemnas, det ena utan afvaktan af underskrifter, för att med möjligaste skyndsamhet vid. tryckningen användas, och det andra, med underskrifter försedt, för att såsom original begagnas vid det tryckta rättelse-aikets genomläsning och derefter bland Expeditions - Utskottets handlingar förvaras ; hvarjemte Bonde-Ståndet fann nödigt att genom S>tats-Utskottet jemväl meddela Riksgälds-Contoret till kännedom och iakttagande, a» Prot. Ht dr. d. g Jan. lgig. att enligt hvad redan blifvit beslutadt, de, efter utdelning bland Riks - Ständens Ledamöter, utaf det till tryckning fastställda antalet, öfverblifvande exemplar, genast skola ohäftade tillRiksgälds-Contoretöfverlemnas, för att derifrån i mon af behofvet utdelas: att vi. dare prenumeration tilt samma pris som hittills, eller i sk. Banco per ark, får tecknas i Riksgälds-Gontoret på hela Bihanget, men ej endast på serskilda samlingar deraf, äfvensom att, hvad af Bihanget vid Riksdagens slut kan finnas otryckt eller icke till Riks-Ståndens Ledamöter utdeladt, må från Riksgälds.
Utan att ingå i någon undersökning af vidden af en Svensk Konungs Congtitutionelle Rådgifvares verkningsförmåga, vill jag utgå från den slutsats, att caracteren af en Regeringsstyrelseåsigter bestämmas af dess allmänna handlingar, men jag anser rättvisa och conseqvens fordra, att dessa handlingar bedömas i deras hela omfattning. Böra en Regerings medlemmar uppbära tadlet för de åtgärder, opinioner kunna ogilla, så äga de rätt fordra berömmet för dem, dessa godkänna. Bland en Regerings vigtigaste åligganden är det, att på en gång för närvarande och kommande tider trygga Statens ära och oberoende, samt bibehålla den vänskapliga ställning till främmande Makter, hvars afbrott är förenadt med så stora uppoffringar. I bedömmande af hvad Kongl. Maj:ts Regering i detta afseende »trättat, får jag förklara mig öfverensstämma med Herr Cederschjöld i dess till Ridderskapets och Adelns Protocoll den 27 Januarii afgifna anförande (t Band sid. 149), Herr Cederschjöld yttrade nemligen, ’’Då nu Dm ro Julii f, m. i85 mera Ingen tacksägelseadress kan äga rum, anhåller jag att få i Protocollet förvara uttrycket al den innerliga glädje och tacksamhet, hvaraf mitt hjerta är uppfyldt, för det Hans Majestät fredat oss från ali känning a£ de politiska stormar, hvaraf så många andri länder de senare åren varit skakade och framför allt för det Hans Maj.t täckts genom Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förmälning förvissa oss om sin Dynastis varagtighet.” Religionen detta dyrbaraste element för samhällens beständ har ej saknat nödigt hägn och skydd för samvetsfriden — flere åtgärder till nytta för den rådanda Kyrkan hafva utmärkt detta sigtförflutne Qvinqvennium. Lika omsorg har ägnats det vigtiga Undervisningsverket. Elementarskolorne hafva erhållit en ny organisation och ny lönereglering, en ny Skolordning blifvit utgifven. Sied dttn mångfalld af åsigter, hvarje «ak tillåter, kunna de vidtagne förändringarne olika bedömmas.
JönköpingsWestervikslinien af stormen blifvit skadad, hvilket olycksfall dock är mindre troligt, ty i skogsbygden, der den projekterade linien skulle framgå, hade denna varit mera skyddad. I Jönköping sammanstöta linierna fran söder, vester och norr; derifrån borde äfven långt för detta, en linea funnits gående österut; otrolig lättnad för Telegram-befordringen vunnes härigenom. Nu sedan jernväg förenar Göteborg med Stockholm, blir det nödvändigt för Telegraf-verket att genom flera linier underlätta Göteborgs—Stockholms-korrespondensen; ty då man kan resa mellan dessa begge orter på 13 å 14 timmar, vore det obehagligt om, till följd af afbrott på linien, Telegrammer blefvo lika länge om icke längre försinkade på vägen. Då alla linier äro hela, går det visserligen an att vinna skyndsamhet för Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 173. 335 Stockholm Göteborgs-Telegrammer, derigenom, att påbud utfärdas att' dylika skola, ehuru , till förfång för mellanliggande stationer, ega befordringsrätt i likhet med Statsdepecher, men ändamålsenligare och rättvisare vore, att en ny Telegraflinea leddes från Jönköping österut till Westervik öfver Ekesjö och Wimmerby, och hvilken linea jag sålunda vördsamt får förorda. Upplysningsvis får tilläggas, att när nu ett Telegram skall befordras, t. ex. från Wisby till Göteborg, skall vägen tagas från Westervik antingen öfver Åtvidaberg, Linköping, Söderköping, Norrköping, Wadstena, Grenna och Jönköping o. s. v.; eller ock söderut öfver Oscarshamn, Kalmar, Carlskrona, Carlshamn, Sölvesborg, Christianstad, Ystad, Trelleborg, Malmö, Lund, Landskrona, Helsingborg, Engelholm Halmstad och Warberg; hvilka stationers korrespondens med hvarandra, eller med nordöstra Sverige, då afbrytes. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Fr. Hiertström. Af Herr Hjertström: Om anslag, utan återbetalmngsskyldighet, till full bordande af den s. k. Kinda båtled medelst kanalisering af Slångan från sjön Rengen till Linköpings hamn.
Maj:t har derjemte öfverlernnat åt Rikets Ständer att, efter pröfning af förekommande förhållanden, bestämma det belopp, hvartill det anvisande nya creditivet må fastställas; dock har Kongl. Maj:t härvid föreslagit, att utaf de för undsättningar disponibla medel en lämplig summa må rnedgifvas till användande, antingen till gåfvor åt de genom felslagen skörd mest blottställda, utan återbetalnings-skyldighet, eller till rån lefria lånförsträckningar, utan annan säkerhet, än låntagarnes personliga förbindelser. Härförutan har Kongl. Majit gifvit Rikets Ständer tillkänna, det hinder hittills mött för sockneeller district-magasiners bildande uti Norrbottens och Westerbottens Län, hvilket blifvit såsom vilkor ulfäst af Rikets Ständer vid sista Riksdagen i och för den lättnad, som då medgafs O ■ 7 O dessa Läns invånare i afseende på återbetalningen af en del undsättningsskulder; men att Kongl. Majit likväl är i Nåder betänkt uppå att, i den mån omständigheterna medgifva, vidtaga nödiga åtgärder för att bringa i verkställighet, hvad i nämnda hänseende redan är beslutad t. Sedan Stats-Utskottet ansett nödigt att, i och för behandlingen af de i denna Nådiga Proposition väckta frågor, sammanträda med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, så hafva Utskotten tagit i öfvervägande, ej mindre hvad af Kongl. Majit i ämnet blifvit framstäldt, än ock de, i anledning af Propositionen inom Riks-Stånden afgifna samt remissen åtföljande, yttrande. I afseende först å den af Kongl. Majit för ifrågavarande ändamål äskade tull-intägt för inkommande utländsk spanmål, så få Utskotten härvid anföra, att Rikets sednast församlade Ständer, i sammanhang med den af dem hos Kongl. Majit gjorda underdåniga anhållan om bestämmandet af stadigvarande tullafgifter å spanmål, föreslagit, att till Kongl. Majits disposition må öfverletnnas inkomsten af dessa tullafgifter, för att användas till undsättning åt inbyggare i de orter, soni af missväxt hemsökas, samt att Kongl. Majit nu i Nåder förklarat
Och sedan jag, år 1829, utgifvit en ny ännu vettenskapligare omarbetad upplaga af min handbok för barnmorskor, började jag samma år, till och med utan särskildt uppdrag, undervisa barnmorskor i den instrumentala förlossningskonsten, hvilken undervisning allt sedan upptagit 2 å 3 månader om året, till större delen under de årstider, då jag eljest varit ledig från föreläsningar. Året derpå, eller i83o, utgaf jag, isynnerhet för barnmorskorna, utkast till handbok i den instrumentala förlossningskonsten, hvilket var det första arbete, som på Svenska utkommit i denna vigtiga del af förlossningsläran. Då genom R. St:s anslag år i85o nya tillgångar blifvit beredda till löneförbättringar, äfven vid Carolinska medicochirurgiska institutet; anmälte jag mig till erhållande af något löneanslag, dels för den gamla barnmorske-undervisningen, och dels för den nya i den instrumentala förlossningskonsten, som jag bestridde. Jag föreslog för båda tillsammans 666 r:dr 3a sk. b:co, icke derföre, att jag ansåg denna lön egentligen svarande emot mödan och sysslans vigt, utan fast mer för att sätta denna lön i ett lämpligt förhållande till professors-lönen vid institutet, som då ännu endast utgjorde omkring 800 r:dr b:co. En af mina embetsbroder fick visserligen sin mindre lön mer än fördubblad, till likhet med de öfrige? löner; men jag kunde icke erhålla mer 6 H .9 Den 5 Maj f. m. än ioo r:dr b:co särskildt för min barnmorske-undervisning, af det skäl, att institutets stat icke kunde belastas med egentlig lön för en lärare vid ett undervisningsverk, som vore främmande för institutet. Inseende gilltigheten af detta skäl, anhöll jag hos K. M. om särskild lön af allmänna medel, med den påföljd, att K.
Jag erkänner likväl att för frågans noggrannare utredning beslöt afdelningen alt öfverlemna granskningen af Rikshufvudhoken åt 3:ne dess kommitterade, som voro med ämnet bekanta, nemi. Hrr Fåhreeus, Waern och Berger, de båda sednare såsom skicklige bokförare och den förre såsom egande noggrann kännedom om Statens räkenskaper. Dessa Herrar använde mycken tid och sorgfällig granskning åt 404 Ben 22 Juli. förslagen i sin helhet och alla med detta mål sammanhang egande omständigheter. Produkten af deras arbete är det Betänk., som nu är förelagdt R. Stirs pröfning. Uti det afseende, som Hr von Hartmansdorffs anmärkn. rörde, hafva vi alla varit ense. Afven hafva vi alla varit ense ronde de anmärkn:r, som af Revisorerne blifvit gjorda. Jag tror således att det tillstyrkande, som är afgifvet, bör af R. o. Ad. kunna antagas. Hr von Hartmansdorff har, utan begäran om återremiss, likväl såsom en ofullständighet i förslaget anmärkt, att de särskilda verks och inrättningars samt menigheters medel, sora af Kronans Upbördsmän upbäras, borde i Rikshufvudboken ingå, derföre att de äro intagna i de specieia räkningar, som Kronofogdarne upgöra. Jag bör i detta afseende förlita mig på hvad Hr von Hartmandorff med sin stora sakkännedom i detta fall yttrat. Så vidt jag kan påminna mig finnes visserligen ett särskildt conto uplagdt för ifrågavaride medel, men det måtte då vara en irring å min sida. Härmed må nu vara huru som hälst, så lärer det likväl endast behöfvas att anbefalla tilläggande eller borttagande af något conto för att fullständiga hvad som brister eller borttaga hvad som kan anses öfverflödigt. Det är nemi. så upgjordt, att hvarje särskild inkomsteller utgiftstitel har sitt särskildta conto, i st. f. att de förut voro sammanförda i Rikshufvudboken.
Där vek hon af, gick förbi ett par hus och in i en mörk portgång. Där stannade hon och drog djupt efter andan. Hennes hjärta bultade, så att hon måste stöda sig mot väggen, och tårarna ville bryta fram igen. Hon tänkte på modern. Nu hade hon rest. Och på Fredrik. Tänk, hvad han varit underlig, när hon sagt, att hon ej kunde hålla af honom. Han hade bara gått ett par steg ifrån henne, och tungt och hest sade han: – Ja, det är väl slut då. – Men så hade han med ens sprungit fram till henne, hållit sitt ansigte så nära hennes, att det riktigt värkte i hennes ögon af att bara se på honom, och så hade han höjt sin knutna hand som till en ed och sagt: – Men jag ska ha reda på, hvems skull det är. Jag ska få veta det. Och honom ska jag ... Han hade inte fått fram ett ord mer, utan gått sin väg. Han sade henne inte adjö en gång. Men det var ändå väl, att hon inte behöfde vara rädd för att få se honom på sin väg igen vid hvarje steg, och som hon kom att tänka på det, gick hon fram i porten och såg nyfiket utåt gatan. Där såg ut som på alla andra gator. En ölkärra med en fet, lunkande häst och en rödbrusig körsven, for förbi. En gammal fru kraflade sig pustande upp för backen, ett par herrar gingo i lifligt samspråk utför den och försvunno bakom hörnet. Åt båda sidorna såg hon två rader af hus, höga, daskigt färgade, enformiga. Det var mulet i luften och vått på gatan. En kall vårblåst svepte omkring henne i portgången. Kanske var det likadant här, som där hon bott förr, bara hon hade varit här litet längre och blifvit van vid det. Hon kom med ens att tänka på, att nu var hon nere i den gentila delen af staden, dit hon altid varit så glad att få gå, och hon kände, hur blodet stockade sig omkring hjärtat. Hur skulle det vara, när hon nu kom dit upp i sitt nya hem. Om ändå ett par dagar hade gått, så att hon riktigt visste, hur det var. Skulle hon måntro hållas mycket strängt, så att hon inte fick gå ut någonsin? Skulle hon få mycket att göra? Skulle frun vara snäll emot henne?
muttrade bonden; men med en miirkvardig sjelfmotsagelse, sigs han samtidigt med sin seniga arm ömt trycka barnet mot sitt ludna bröst, som syntes genom den halföppna skjortan, och i det han log ett bredt leende, framlyste tv5 rader elfenbenshvita tander i det med ett tätt, borstigt skägg bevuxna anletet. På andra sidan hacken gled samma ljusa leende ÖfVer till hustruns fylliga, rosiga kinder. Båda två hade beundraiisvärdt hvita och friska tänder. Ofver det sniåprataiide och stretande barnet utbytte deras ögon gladtiga och vänskapsfulla blickar. Dock hade Clemens vanligen ett snarare bekymradt utseende. Det var honom en granielse att ingenting ega under solen, utan vara tvungen att tjenstgöra på herrgirdarne soni bonddräng. I hans förflutna lif hade det ock gifvits både olyckor och felsteg; när detta kom honom i hågen, så suckade han eller vredgades i sitt sirin '. Bränviiiet, det olycksaliga branvinet hade kostat honom mycket pengar, och dertill hade han förlorat en process mot sin kusin om tre lotter jord. Nu skulle likväl ingen ha kunnat ana dessa hans tillvaros bördor och sorger. sträckande armarne öfver hacken för att återleinna barnet till hustrun, smålog han oafbrutet under sina täta mustacher, i det han med låtsad vrede munilade: - Jag skulle just vilja veta hvarför ni kommit, ni två, för att störa en ordentlig karl i hans arbete. Tror ni jag skall roa niig med er hela dagen lång? Seså, tag bort den der od %gan till pojke och begif dig till ditt arbete Chwedora! I detsanima smälde öfver häcken en kyss, lika ljiidelig som ett skott af en salongspistol, på pojkbytingens solbrända och knubbiga nacke; tätt under det blonda hårfastet utvisade en röd flack märket efter de faderliga läpparnes kraftiga tryck. Clemens vande sig långsamt bort och gick med tunga steg tillbaka till den öfvergifna plogen.
St. pröfvat skäligt att samma års arrendesumma må modereras och göras lika med den perpetuella arrendesumman, sorn för år 1727 och framgent kommer att erläggas; anbefallandes H. K. M. Collegio och StatsCont. derhos i Nåder, att som nödigt vara vill, att detta må vinna sin verkställighet, det Colhm och StatsCont., om hvad härvid på de ras försorg ankommer, behörig anstalt skola förfoga. Till uuderdånigst följd deraf, hafva vi alltså, i kraft af detta Den i Hars e. m. 101 öppna bref och contract, på högstbemälte K. M:s vår allernådigste Konungs och Herres vägnar, merbenämnde Consul Jonas Alström, dess arfvingar och rättsinnehafvare, samma Kungsgård under perpetuelt arrende uppdraga velat, på följande conditioner och vilkor: 1:0 Upplåtes härmed Consulen Jonas Alström, dess arfvingar eller rättsinnehafvare under perpetuelt arrende och dess Säteries frihet, Ilöjentorps Kungs-och Ladugård i Skaraborgs Län, Walle Härad och Skärike Socken, jemte träoch humlegårdarne dersammastädes med alla öfrige förmåner och underliggande tillhörigheter i hus, skogar, åker, äng, mulbete, torp och fiskerier, hvarunder Kungsvarpet i 58 sjöar i Walle Härad inbegripes, samt vanliga dagsverken med hvad mera förmåner, appertinentier och lägenheter derunder lyder och tillhörer, samt uti den deröfver upprättade skattläggningen af d. 20 Junii 1726 och uti dess samma år erhållna pant och arrende-contract uppräknade och beskrifne finnas, hvilket allt han, dess hustru, barn och arfvingar eller rätts-innehafvare evärdeligen och allt stadigt hafva att behålla och besitta, så länge de fullgöra de förbindelser detta contract innehåller. 2:0