Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min dePämnar jag icke biträda något» förändring förr än man lemnär fraserna och framställer så beskaffade skäl som kunna begripas af hvarje sundt förstånd. Låtom oss nu se till hvilka de skäl äro som man framställer för förslaget, och å andra sidan hvilka de skäl äro, som tala deremot. Såvidt jag af reservationerna kunnat inhämta de vigtigaste skäl man anfört för förslaget vill jag nu uptaga dem till besvarande. Hr Nordenfelt har i första punkten sagt, alt han anser det norätlvist och obilligt alt i något fall förneka enskilda personer, att sig emellan träffa hvad aftal som helst, så vida det icke rörer tredje mans rätta, och Hr Sparre har i sin reservation sagt, att ringen annan lagstiftning i detta ämne håller stånd, än den, som gör ränte-aftalet, i likhet med hvarje annat sedligt aftal, beroende endast på kontrahenternas fria öfverenskommelse.r Enligt den naturliga rättvisans fordringar är delta visserligen en obestridlig sanning och om denna i alla öfriga fall kunde vinna tillämpning, skulle jag gerna votera för framgång åt förslaget, men jag hemställer till eder mine Hrr! om denna sats kan vinna full tillämpning sedan vi ingått i samhällsfördrag eller om vi icke derigenom nödgas eftergifva något af de rättigheter nattir-rätten skänker oss. En talare har sagt: apenningen är en vara på samma sätt som spanmål, och för spanmål har man rätt att fordra hvilket pris som helst.a Om man fullföljer talarens tankegång så skulle consequensen fordra att vi äfven skulle ega rättighet alt använda våra varor eller produkter som vi behagade, men jag frågar, om vi tillgodonjuta en sådan rättighet. Jag frågar just med afseende på spanmål, om icke rättvisan i så fall fordrade, att t. ex. llr Bildt såsom egendomsegare skulle hafva rättighet att förvandla hela sitt spanmålsparti till bränvin, eller om han icke skulle kunna ingå ett så beskaffadt kontrakt med sin arrendator. Natur rätten medgifver det, men sedan vi ingått i ett samhälle måste vi underkasta oss de lagar, som fordras för samhällets bestånd.
Reservationer: af Herr Grefve Sparre, E., med hvilken Herr Olivecrona. K., sig förenat: »På de skäl, som blifvit vid Lag-Utskottets under senaste riksmöte i ämnet af gifna Utlåtande M 32 anförda, får jag vördsamt föreslå: att, med ändring af 1 § och 1 morn. 3 § af 6 kapitlet Jorda Balken och upphäfvande af Kongl. Resolutionen den 15 September 1756, berörda lagrum skola erhålla följande förändrade lydelse: § *• Iifirdeman äro säljarens barn och bröst-arfvingar, sä länge de till äro: sedan föräldrar, så ock syskon. Den, som med säljaren d Lag-Utskottets Belänkande M 28. 7 fäderne skyld är, må dock ej börda hans mödernejord, ej eller den, som å möderne skyld är, hans fädernejord; och vare börd ej eller tillåten, der jord säljes till bördeman. § 3 mom. i.
Måhända har jag förgätit att vid y:de punkten göra min anmärkn.; men jag skall, äfven om jag måste uppgifva all förhoppning att vinna någon ändring i denna §, fritaga mig ifrån att hafva med min röst understödt den mening, att Konungen skulle tillåta någon stad att begagna större pannerymd än 90 k:r. Jag har varit vittne till den klagan, man hort öfver de brännerier, som omgifva Stockholms stad. Jag har delat denna klagan, emedan jag ansett såsom ett intrång i landtmannens rätt, att personer fått tillstånd att här omkring Stockholm anlägga större brännerier. Jag vill således åtminstone yttra den önskan till K. M., att aldrig ett sådant tillstånd måtte medgifvas. Hr Stuart: I anlcdn. af Frih. Boyes sista yttrande får jag erinra Hr Frih. derom, att R. St. redan vid antagandet af principbetänk. bifallit enahanda föreskrift som den, hvilken nu blifvit i i3 § införd. Dea 36 Januari. 3o § blef af R. o. Ad. godkänd. 3i, 32 och 33 §5 godkändes. 34 s. Hr Cederschjöld: Det är blott en liten oformlighet i redactioncu, hvarpå jag vill fästa uppmärksamhet. Der står nemi.: ”Apothekare i Riket.” Vi stifta icke lagar för apothekare utom Riket. Jag hemställer derföre, om icke orden: i Riket må utgå. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna 34 § med den förändring, Hr Cederschjöld föreslagit. Hr af Billbergh: Jag och alla de, som sitta här, hörde icke Hr Cederschjölds tillägg, hvarföre jag anhåller att 1'å veta, hvaruti det bestod. Hr af Ekenstam: Äfven jag var bland dem, som icke hörde Hr Cederschjölds tillägg, synnerligast derföre, att jag väntade mig att först få höra propos, på Utsk:s förslag och sedan, derest det icke antogs, på den föreslagna förändringen. Frih.' Boye:
Den 9 Februari. het icke saknar sin vigt, så får jag likväl förklara att vallagen icke hufvudsakligen inverkar på mitt omdöme. Jag anser således denna motion öfverflödig och utan ändamål och då den nu i sista stunden blifvit väckt, t. o. m. skadlig. Jag tror åtminstone, att den kommer att förorsaka onödiga tryckningskostnader och det är efter mitt förmenande den enda följd som deraf kan upstå. Jag tror att om denna fråga framkastas af Utsk. och i ett extra plenum discuteras af R. o. Ad., så skola dessa discussioner komma att blifva långt vidlyftigare, än discussionerna näslk. Onsdag, då grundlags-förslaget skall afgöras. På alla dessa skäl får jag för min del förklara, att jag skulle önska, att motionen icke hade blifvit väckt och om R. o. Ad. anser lika med mig och en föreg:de talare, att den är stridande emot ett förut af R. o. Ad. fattadt beslut, så skulle jag tro att vi voro oförhindrade att vägra remiss på förslaget. Jag påyrkar icke att remiss skall vägras, men jag tror, att vi hafva rätt dertill på grund af grundlagarnes stadgande. Gr. Mörner, Carl: Afven jag var icke närvar:de i går, då denna motion väcktes, jag förenar mig således äfven i dag med de talare, som då ansåge att motionen blifvit väl sent väckt, om man skulle fordra att en Riddarh.Ordn. under loppet af en eller två dagar skulle upgöras och antagas, innan förslaget till ombildning af national-representationen förekommer till discussion nästa Onsdag, men jag har föreställt mig att motionen icke afser en ny Riddarh.Ordn., sådan som man borde vänta i följd af förslaget, ifall det skulle bifallas, utan jag har upfattat motionen så, att det endast vore grunddragen, af den valordning, som skulle ligga till grund för representations-förslagets antaglighet, hvilka motionären önskat, att Riddar.Utsk. skulle framlägga. Af sådan anledn. bör jag, såsom ledamot af Riddarh.Utsk., icke motsätta mig remiss och under förutsättning, att R, o.
Hvarje brigad skall årligen under pågående öfningar 3:ne gånger af general-befälhafvare eller inspektör inspekteras, nemi. under stammens enskilda, under stammens och beväringssoldaternes gemensamma samt under stammens och bevärings-rekrylernes förenade öfningar. Hvart annat år förenas med stammens inspektioner äfven general-mönstrings-förrätlning. Utom nämnde inspektioner, bör äfven hvarje brigad emellan öfningarne en gång i qvartalet inspekteras. Vid inspektionerne böra nödiga åtgärder vidtagas för att bestämdt utröna såväl den enskilda som den allmänna instruktionens ståndpunkt; och bör till detta ändamål hvar och en af befälet inför inspektören exersera och manövrera med så stor trupp, som den, hvaröfver han enligt sin grad har att laga befäl, likväl iakttages härvid, att hvarje major bör kunna föra linien, hvarje kapten en bataljon, hvarje subaltern ett kompani, och hvarje underofficer eller korpral en pluton. Vid general-mönslringsförrättningen bör mönslerherrn företrädesvis underrätta sig derom, att hvar och en vederfares rätt; att alla förvaltningsåtgärder öfverensstämma med derom lemnade föreskrifter, samt att beklädnad och öfrig materiel befinner sig i fullt brukhart skick. General-mönsterherrn äger äfven slutlig approbationsrätt öfver sedan sista generalmönstring antagne rekryter och remonler, samt att bevilja afsked och göra anmälan till pension då skäl dertill äro för handen. Till general-mönstrings undergående bör alltid hvarje brigads samtlige bataljoner på ett ställe vara sammandragna. Med hvarje inspektion förenas äfven brödmönstring. Den 11 Mars f. m. 175 Hvad i föreg:de om inspektioner oell mönstringar blifvit stadgadt, gäller ej i sin helhet för 5:te mililär-distriktet, nian bör härom särskildt stadgas, med hänseende till detta distrikts vidsträekthet.
2:o ©e af Äongl. f. b. Committecn för åtriga görmaltmngö*1crenbena ut* gifne odj af DtifSgåibö*€ontoret accopterabe, utelöpanbe Ugnwiéningar. 3:o Ctt få fallabt DlealtfatiousS*5>ewié/ forn af DvifegålbS; Contoret bltfwit för* npabt, famt borttomne förnpabe Crebit ©eblar; ocb ånbteligen 4:o röcanbe 2:ne/ fåfom forilörbe anmalbe, få fallabe Mro.Ufjåtte ©lujjroerfs 2ottfcblar; bwarom kungör el fet, i enlighet meb Dlifeté -pöglofT ©tånberö görotbnanbe, b:ifwit utfårbabe odj i Officiella MibningSblabet införbe — Q>ejfaffen()cten af be ytterligare åtgårber, bwilfa, efter pranmpttonSttbenö utgång nafta år, jto* la wibtagaé/ Pommer att bejtammaS af bå utrönte för bålla nben. 3 affcenbe på gotbrtngatne f>oö framlibne «£>an$ Cpcellence -£)erc ©refwe Ruuths ©terbbuS, bmtlfa, imber fnbgabe milfot, bltfwit/ jemte feerå, ifrån 1824 åtö början/ injlutne od) inftpranbe Capital*Slfbctalntugac od) Dlåtnor, öfwerlåtne åt gamla od) nt;a tolagen för ©PånjPa ©tenfols?* cjBerfet wib ^öganåö, od; tjwarom DliPeto ©tånberö iöe|lut år worbet ferrat ^uUm4gtige mebbelabt, genom ©tatö*Utjfottets?
Elegien ”Vid midnattstid uti en skog” (äfvensom ej sällan sjelfva Atis och Camilla) låter oss höra suckar, som förebåda Lidners. Och huru mycket Oxenstjerna i sina idylliska naturmålningar slägtas på Creutz, är uppenbart. Men om Oxenstjerna gäller i allmänhet, hvad äfven om flertalet af Kellgrens äldsta (och länge företrädesvis frejdade) qväden måste erkännas: att hos dem röja sig långt starkare, än hos Creutz, dessa lyten af en alltför enväldig fransyskhet, mot hvilka omsider Thorild väpnade sig. ”Så väl i samtalet, som i brefvexlingen”, säger Gyllenborg om den poetiske Ministern, ”röjdes Skalden ännu: rik och målande i sina beskrifningar, meddelande den behagligaste förtjusning”. Hans samtal är oss nekadt; men billigtvis kunna vi göra anspråk på hans bref. Ty sådana finnas efter honom, både fransyska och svenska: kanske, om man gör sig mödan att efterspana, i ej litet antal. Jag har anfört Vännens ord såsom en uppmaning, att samla och utgifva dem. Förunderligt, att han sjelf ej gjorde det! – Hvad eljest om denne vårsångare vore att säga, yttras bäst genom ett lån från den i parkerna vid Skenäs klagande fosterbrodern: Till sköfling Flora öfvergifvit De ställen, der han saknad är. Han i en sommar flyttad blifvit, Som lagren åt hans hjessa bär. Har väl Naturen kunnat släcka Den eld hon sågs med ömhet väcka, Af den hon sig förskönad sett? Ha dagar lönat hennes möda? Och sekler, som ett snille föda, För döden blott ett rof beredt? Nej, Creutz! du lefver, himla-låga! Den höga rymd du innehar, Så vidsträckt är, som din förmåga, Så präktig som din bildning var. Jag ser dig der – och ville måla Med dina färgor, som ej tåla Ett vissnadt blad uti din krans; Men tårar på min tafla fällas; Din sälla hamn bör föreställas I nöjets och behagens glans.
Antag blott att det bud, som direktör Bratt skickade af för att taga tillbaka den befallning, som skulle liimnat all hans vans skog till rof för lkgorna, kommit för sent! Eller en aniian sak: direktör Bratt hade nog, oui iin p&amp; ett srafvande sätt, tänkt sig att den nedriga insinuation, som han, bakom ryggen på sin intet ondt anande van, utspridt mot denne, i all tysthet skulle ödelägga det, livarur en nian hämtar kraft att lefva lifvet: hans god&amp; nainii och rykte. Men att lian rent af skulle dö dara.f - att, drlipa! » Gud. sig forbarme - sligt noget gjör inan da i k k e ~! Ingen säger annat, an a.tt Lie har frainstiiller en förträfflig tecknad, psykologiskt riktig, manlig karaktar. Oiii vi nu skulle göra ett försök att utreda Iiuriivida Ibsen i %Hedda Gabler, också liar skildrat en verklig krinna. Ibsen har alltid i sin diktning mest sysselsatt sig ined kvinnan. Han tror y % att stora krafter ligga dolda hos henne, IU ' after deiii hon ej ens själf klart förstår, och det förefaller som tröttnade han aldrig att mana henne att taga deiii i besittning son fullviixen, medveten personlighet - och ined det nnsztw, som daeaf följer. Men om han kampar för krafternas frigörelse, skulle han därför icke hafra öga för rnn.iSsbrzd&amp; af dem? Det är ju niistan samma sak f r h en annan sida betraktad.
Af den 7 dennes, 01» bifall till Expeditions-Utskottets Memorial, om utvägar till befordrande af större afsättning och gagn utaf Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll. Af den 7 dennes, af innehåll att vid föredragning af Banco-Utskottets Betänkande, i anledning af gjorde Anmärkningar vid Utskottets Memorial, angående ändringar och tillägg uti 1 och 3 §. §. af Banco-Utskottets Instruction, Ståndet fann skäligt att vid samma Betänkande låta bero. Af den 7 dennes, om bifall till Lag-Utskottets Utlåtande angående, Cancgilie afgifts erläggande för AnsökniDgsoch Besvärs-skrifter i enskilde mål. Af den 7 dennes, innehållande Ståndets beslut att anmoda Oeconomiae-Utskottet, att, så fort sig göra låter, inkomma med Utlåtande sä väl i frågan om en allmän Näringsfrihet, såsom ägande ett oskiljaktigt samband med Rikets förestående Finance-Reglering, som oclc uti den högst angelägna Skjutsnings-frågan. Af den g dennes, om Åter-remiss af Be* villnings-Utskottets Memorial, angående grunderne för den blifvande Bevillningen. Af den g dennes, otn bifall till Banco* Utskottets Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Proposition, om medel till Hjelmare Slussverks ombyggnad och vidmagthållande.. Af den. g dennes, om Remiss tili Constitutions Utskottet af tvänne serskildte från Statsutskottet ankomne Memorialer, med uppgift att anledning vore till anmärkning emot så väl Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Arméen eller Föredraganden i Krigs ärender, som Konungens Rådgifvare i Commandomål för Flottorne och Föredraganden i Krigs-ären. der. Af den 13 dennes, om bifall till Expeditions-Utskottets Memorial, innefattande tillägg till dess förut meddelte Förslag att bereda större afsättning och gagn utaf Bihanget till R ks-Ståndens Protocoll.
Mörners förslag, att dela sammankomsterna i tvenne klasser, den ena för behandling af ekonomiska och revisionsfrågor, den andra för vigtigare ärenden, på kallelse af Kouungen eller Riddarh.-Direkhn, vill jag anmärka, att egentliga orsaken tili detta förslag torde vara att söka, icke deruti att denna förändring är i sig sjelf nödig eller nyttig, utan deruti att. då anhängarena till detta förslag vilja totalt ändra R. o. Adis representationssätt, de nödgats, i öfverensstämmelse dermed, göra denna Indelning af sammankomsternas beskaffenhet och ändamål; hvarföre jag hoppas att detta förslag icke vinner bifall. Slutorden i niomit, »för al t angående sina gemensamma angelägenheter öfverlägga och besluta , förekomma icke i afseende på sammankomsterna på något annat ställe i Riddar!).-Ordnm, och jag finner derföre det vara nödigt att de här upptagas ur R.-F:n. Jag kan för öfrigt icke förstå att man gör så mycket väsen al denna rad, som icke kan betraktas såsom en pleonasm. Hvad beträffar tiden för sammankomsten, hafva flera talare förklarat Utskits förslag i denna del vara bra, och äfven jag anser, att ingen tjenligare kunnat bestämmas, då de adelsmän, som blifva riksdagsmän, lätteligen torde kunna egna sig jemväl åt Riddarhis angelägenheter, och sammankomsten, till följd af dessa adelsmäns närvaro i Stockholm, eger mera utsigt att blifva talrikt besökt än som vore händelsen om annan tid utsattes. På anförda skäl anhåller jag att momit måtte af R. o. Ad. oförändradt anlagas. Frih. Klinckowström: Jag vill blott upplysa Gr. Oxenstjerna, att den ordställning, Hr Grin förklarat icke förekomma på något annat ställe i Riddarb.-Ordn. än i slutet af förevarande morn., återfinnes llerastädes, t. ex. i 2lista §:n 4:de momit. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik: Jag instämmer i Hr Björnstjernas förslag och vill i afseende å Gr.
Såsom orsaker dertill torde uppgifvas, att dessa meer äro ömtåligare; att inköpet är dyrt samt alt finare ull står i för lågt pris. 16 Hästafveln deremot fortfar att bättras, i följd af de tillfällen, som blifvit beredde till begagnande af så kallade kronooch esqvadronshingstar. Remontmarknaden, som nu mera blifvit återflyttad från Axvalla hed till Sköfde, gifver uppmuntran åt dem, som hafva vackra och väl vårdade hästar till afsalu. Anmärkningsvärdt torde vara, att tio större landtegendomar i Länet blifvit inom få år inköpte af personer från andra orter. Köpeskillingarne, i den mån de liqviderats, hafva gjort en betydlig tillökning uti rörelsekapitalet i orten, hvarjemte flere bland de nye ägarne vidtagit verksamma åtgärder till egendomarnes förbättring. Sedan sista Femårsberättelsen afgafs, hafva, enligt FörsteLandtmätarens i Länet uppgift, 4°6if mantal, med en jordrymd af ii3,o88 tunneland, blifvit laga skiftade emellan i,475 åboer, hvaraf 786 qvarblifvit på gamla tomter, men 739 afflyttat. Såsom utflyttningshjelp och understöd för befordrande af ett förbättradt brukningssätt af jorden, har under tiden utbetalts: Understöd för Utflyttnings jordbrukets förSumma. hjelp. bättring. < R:dr. sk. rst. R:dr. sk. rst. R:dr. sk. rst. Hvete. Råg. Korn. Ärter och annat trindsäde. Hafre och Blandkorn. Potatis. Höfångslen. År1S38 Mindre fördelaktig , heredningstiden vidrig. Medelmåttig. Mindre god. Knappt medelmåttig. God. Ymnig. Under medelmåttan. Medelmåttig. Medelmåttig. Medelmåttig. Under medelmåttan. Medelmåttig. Medelmåttig. 99 1840 Knappt medelmåttig , hvetet var sötigt och hlandadt med så kalladt lyxa. Medelmåttig. Y mnig. Under medelmåttan. Ymnig. Knappt medelmåttig.
Vid Sem, Kham och Japhet, släktkärleken är otrolig! Låt ungdomen rasa, men åh kära, gif gamle niggern en pipa cubanskt och oldmor ett rågadt fat glace, starkt blandadt med svinfett och majsgröt. – Gud i himlen Tore – jag vågar inte gå närmare – Darwin har ju rätt, måste ha rätt. Säkerligen fanns icke en enda hvit på sydsidan, och Hultmans, som tanklöst följt med strömmen, stannade betagna af skräck. Hvart de sågo hän, endast grinande ansikten. Tätt inpå, rundt omkring sutto eller stodo, förvildade i sin uppsyn – sydstaternas äldste. Häxor klädda i snibbsjal och kväkarbonnet stirrade underligt på Louise. Det mänskliga i deras gråsvarta, breda fjäs kunde knappt räknas med; som ett öppet tryne stod munpartiet fram, öfverläppen såg ut att ej kunna sluta sig öfver tumslånga, hiskliga betar, det var nästan en enda framskjutande del från ögon till tandgård ... Och männen i vidbrämade kväkarhattar och rockar, som gåfvo en broderskyss åt hälen; med slafmärket glödande i den låga, hårade pannan; med det blanka gamla skinnet som smetadt vid kindknotorna; med utstående gula betar; evigt fånigt leende – de voro så absolut orangutangfysionomier, att öfvergången föreföll att t. o. m. ligga nära nog. Rödt lyste tandköttet ... blekgul händernas insida ... Louise stod som fastnaglad, tjusad ... tills negrernas blickar blefvo hotande och Tore hastigt förde henne därifrån. – Du blef väl inte rädd? säger han bekymrad. – Åhnej. Men Tore, tror du, att människorna ändå verkligen kommit från aporna? – Hvad angår det oss, grubbla inte på det, se bara på – herre Gud – ett så’nt slöseri med färg ...
En sådan revision torde likväl äfven derföre blifva nödvändig, att man knappast kan hoppas, att, efter lagförslagets behandling i fyra Riks-Stånd och dervid fattade olika beslut, full konseqvens skall hafva blifvit iakttagen. På grund häraf har jag i Utskottet föreslagit, att Utskottet, jemte framläggande af strafflagsförslaget till Ständernas antagande, skulle hos Rikets Ständer hemställa, att Rikets Ständer, efter antagandet af den nya strafflagen, hos Kongl. Maj:t i underdånig skrifvelse anhölle om en sådan revision deraf samt af lagen om fängelsestraffs verkställighet, att straffarten straffarbete borttoges, att alla till fängelse straff dömde underkastades penitentiär behandling samt att straffbestämmelserna, der så lämpligen kunde ske, mildrades. Detta förslag har i Utskottet mött formela betänkligheter, hvilkas rigtighet jag icke helt och hållet kan jäfva, ehuru jag ansett dem böra vika för vinnande af det stora målet, att sålunda verkligen kunna få en fullt ändamålsenlig och konseqvent strafflag. Man har deremot, ibland annat, anmärkt, att det skulle varit formenligare, om Utskottet, med afstyrkande af förslagets antagande för närvarande, föreslagit en dylik anhållan hos Kongl. Maj:t. Skälen, hvarföre jag icke kunnat dela denna åsigt, förefinnas dels uti min ofvau påpekade öfvertygelse om olämpligheten och vådan af nuvarande halfhctsoch oefterrättlighetstillstånd, hvilket blifvit en följd af den väsendtliga olikheten emellan de vid närmast föregående riksdagar antagna delarne af lagförslaget samt ännu qvarstående delar af 1734 års lag; dels deri att de nu framlagda olägenheterna redan förefinnas i nu gällande lag och således icke kunna anses såsom fel i den nya lagen, utan såsom gamla fel, hvilkas borttagande visserligen är önskligt, men hvilkas bibehållande likväl ej bör förhindra införandet af de stora förbättringar, som den nya strafflagen i sin helhet onekligen innebär. Det är utan tvifvel rigtigt att upphäfva en gammal lag och antaga en ny bättre, äfven om ett och annat fel i den gamla lagstiftningen jemväl kommer att qvarstå i den nya.
Allt detta är genom ensamheten omöjligt; och det ena stora steget till brottens motarbetande och fångarnes förbätterlighet är således taget, i den mån gemensamma fängelser äro eller blifva afskalfade. Men det andra lika oumbärliga steget är ännu icke taget, så länge tillflykt saknas för de botfärdiga straffade, och deras hopp på möjligheten att lefva ett obrottsligt lif ej kan realiseras. Genom verkligheten allena kunna och böra de bringas att tro på denna möjlighet. Den skall icke förespeglas dem, såsom belöning för deras lydnad, flit, ordentlighet och ådagalagda gudsfruktan under fängelsetiden, och ingen afkortning på denna tid skall någonsin dem lofvas eller kunna äga rum, i följd af någpn förtjenst, som de på detta sätt kunde vilja förvärfva. Men sedan straffet med obeveklig stränghet öfvergått dem, och de imellertid blifvit flitigt undervisade om sina pligter emot Gud och samhället; måste de finna för sig andra utvägar till bergning än dem de hittills funnit uti förnyade brott och återvändande till fängelserna. 1 annat fall är ingen väsendtlig förändring att vänta i det varande förhållandet; och hvad samhället för detta ändamål gjort, kommer att bära ganska ofullständig frukt. Hvad man gör för de redan brottsliga, blir dock aldrig tillräckligt, om icke något göres emot frestelserna till brott. Ibland de många omsorger, som härtill erfordras, är icke någon mera omedelbarligen nödvändig, än tiggeriets afskaffande; och hvad jag derom yttrat i min sista berättelse, tager jag mig friheten att här till slut åberopa. Stockholm i Januari 1855. S. L. THEORELL. iV. A. Fröman. — 8! - BILAGA. Anförande till Högvördiga Presteständets protokoll vid 1853 års rikadag i anledning af Justitiä-Ombudsmannens embetsberättelse. Måhända hade det varit rättast och bäst, att ifrågavarande betänkande (Lagutskottets) utan egentlig diskussion blifvit lagdt till handlingarna, då det i alla fall icke kan föranleda till något formligt beslut eller någon annan omedelbar åtgärd.