Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då förhållandena aro så skiljaktiga, vore det, efter min tanke, riktigare att hafva olika, derefter lämpade uppbördstider, än att, genom bestämmandet af en enda, underkasta både Slaten och de skattskyldiga deraf följande-olägenheter. Derigenom vunnes ock den fördel, att icke hela kronouppbörden på en gång lomme att indrifvas och dragas utur rörelsen, samt att en del deraf kunde tidigare blifva disponibel. För städerna behöfdes ändock icke mera än en uppbördstermin, och intet hinder möter, att derför bestämma en annan lid än å landet. För landsbygden skulle deremot 2tne uppbördsterminer blifva af nöden. Jag; hemställer således vördsamt, att uppbördsstämman uti städerna måtte hållar, uti September ntånad för det löpande äret, samt alt å landet, vid samma tid, förrättas en särskild uppbördsstämma, hvarvid alla personer, som icke innehafva jordegendom skola sina utskylder erlägga; hvaremot nu stadgade uppbördstid, inskränkt Ull Januari och Februari månader, bi - 4?o D e 11 20 M a rs f. m. behålles för uppbörden af jordägande eller brukande personers utlagor. För uppbördsman å Jandet skulle väl härigenom uppkomma elt ökadt besvär; men det blefve, efter min öfvertygelse, fullt godtgjordt genom utskyldernas lättare indrifvande, och undvikandet af en mängd nu nödiga handräckningsoch afkortningsåtgärder; och om hvad jag i öfrigt nu fqreslår vinner bifall, skulle äfven derigenom beredas betydlig lindring i göromål, säkerligen fullt motsvarande besväret med den ena uppbördsstämman. Remitterades till StatsUtskottet. 8. En omständighet, hvarå, i sammanhang med frågan om uppbörden, uppmärksamhet bör fästas, är den åtgärd, för vinnande af controll å dess riktiga levererande, som nu är vidtagen, derigenom att fogdens qviltenser, för att vara gällande, skola af häradsskrifvaren annoteras, hvarförutan den skattskyldige äfventyrar att, i händelse af uppbördsmannens bristande redovisning, beloppet ånyo betala.
Hade handelsdomstolar blifvit hos oss inrättade, hvarom fråga varit, då det första förslaget till ny konkurslag gjordes 1854, hade det varit skäl att föreslå ny förändrad rättegångsordning, då till dessa nya domstolar skulle hänvisas och af desamma behandlas alla handel och sjöfart rörande tvistemål. Med den invecklade procedur, som här är föreskrifven, har jag svårt att förlika mig, emedan jag är Öfvertygad att deraf allenast skall uppstå en mängd praktiska olägenheter. Jag vill nu icke särskildt mot denna 305:te § rikta min uttalade anmärkning, då jag ej har hopp att, örn jag framställde något yrkande, detsamma skulle vinna Ståndets bifall, sedan redan de nästföregående §§:na blifvit antagna. Jag inskränker Den 17 September e. m. 381 mig derföre till att endast anhålla att få i profet antecknad min åsigt, att den föreslagna proceduren i sjörättssaker synes mig öfver liöfvan vidlyftig, invecklad, och derföre i flere hänseenden olämplig. Hr Rabenius: Med anledninng af Hr Olivecronas sista yttrande, anhåller jag att få yttra några ord. Den värde talaren beskyller Utsk:t att i l'örev:de hänseende hafva framlagt ett för vidlyftigt förslag. Denna rättegångsordning, som här är stadgad, är bildad efter författningen af den 20 Nov. 1845. Denna sistnämnda författning innehåller 29 §§, denna rättegångsordning deremot endast 18 §§. Denna författning har då således fördelen af större korthet. Jag har blott velat anföra detta, för att bemöta Hr Olivecronas beskyllning ang:de för stor vidlyftighet i denna rättegångsordning. Ofverläggningen ansågs härmed slutad och §:n bifölls. §§ 306-316. Bilöllos. § 317. Hr Olivecrona: Denna § börjar sålunda: »Hvad de flesta i nämnden säga, gälle för nämndens beslut.» Af § 307 ser man att nämnden skall bestå af 5 ledamöter. Det är då lätt att inse, att, om två skiljaktiga meningar uppstå, den skall vinna, hvarom 3 ledamöter sig förenat.
Konungen under d. 5 Mars 1831 nådigst befallt Dess Statscontor att i detta vigtiga ändamål uppgöra förslag och formulärer och, så vidt sig göra låter, så författa dem, att alla de förvaltande verkens hufvudböcker, så till form som uppställning, uppgjordes efter enahanda grunder som riksbokslutet. Men då K. Statscont., med dess närvar, personal, hittills icke kunnat cch näppeligen på längre tid torde kunna åstadkomma denna af Nationen önskade och af behofvet påbjudna reform, samt då den vid detta riksmöte föreslagna förökade personal för detta verk blifvit afslagen och således föga eller intet hopp lärer finnas att på denna väg få ett redigt och lättfattligt redogörelsesystem infördt inom de förvaltande verken, får, med stöd af 56 § Riksd.Ordn., jag vördsammast föreslå, att nu församlade Ständer hos H. M. Konungen göra underd. begäran derom, det täcktes H. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 150 Dsn 4 April. het befintliga Kärr, Måssar och Ödes-fält, rom vid åskådandet utgöra en bedröflig åsyn, hafva nu mera ådragit sig en allmän uppmärksamhet. i synnerhet, sedan genom Enskifte och By-utflyttning hindret och fördomen blifvit undanröjda, och tänkandcs odlingsdrift dymedelst blifvit uppiifvad; denna riksgagneliga odling kan icke, utan allmänt understöd, äga någon framgång. Vår Allernådigste Konung har, äfven i denna omständighet, gifvit ett lysande efterdöme, genom Nådig Befallning till Dess JLandtbruksAcademie rörande DagsMåssens odling för Dess och Kronans räkning, bestående af 1S64 geometriska tunnlands vidd, belägeia inom Ombergs Djurgård i Östergöthland, vid Alvastra, och sorn denne Mosse på Konungens Nådiga Befallning, förlidet år, genom Dess LandtbruksAcademies åtgärd, är både afmätt och afvägd, lärer detta år odlingens början blifva verkställd.
IX. 398. — N:o 198. angående stämplade pappersafgiften. — N:o 199. angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. — N:o 200. med instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Diskont-verket samt Lånekontoren i orterne. IX. 365. — N:o 201. med förslag lill ansvarighetslag för de af Rikets Ständer förordnade Directörer för Låoe-konloren i orterne. IX. 366' —*■ N:o 202. om kungörande af åtskilliga föreskrifter i Bankoreglemente!. IX. 366. — N:o 203. angående dels bestämmande af ersättning åt nämndemän och fjerdingsman för biträde vid åtskilliga extra förrättningar, dels ock förhöjning i de såsom traktamente åt dem i nu gällande expeditions-laxa och resereglemente bestämda belopp. IX. 389. — N:o 204. angående ändring af allmänna lagens föreskrift om revisionsskilling m. m. IX. 389. — N:o 205. angående af Kongl. Majit i Nåder föreslagen ändring i vissa delar af Kongl. Förordningen af den 13 Juli 1818 rörande inteckning i fast egendom. IX. 389. — N:o 206. angående köpeskillingen för den kronan förr tillhöriga s. k. Hofbageri-egendomen vid Regeringsgatan här i hufvudstaden. — N;o 207. om vidtagande af nödiga kontroller å användande af städernas tolagsmedel för afsedda ändamål. — Nio 208. om afskrifning af räntan å anmärkningsmedel, ådömde förre Regemenlsskrifvaren P. A. Arell. — Nio 209. angående lättegången och arbetssättet i Hof-Rält. IX. E. 402. — Nio 210. angående preskriptionstid för liqviderande af åtskilliga i Riksgälds-Kontorets räkenskaper balanserade äldre skuldposter. IX. 446.
Dessa befattningar kunna visserligen betraktas såsom krono och menlghetsbestyr och måhända äfven hänföras till kronobetjeningens befattningar, der fjerdingsmännen ega boställen; men dä medgifvas måste, att de böra utgöras af socknarne pä landet, nödgas man anse dem såsom kommunalbestyr. Men huru är förhållandet med de så ofta omtalade kommunalbestyren på landel? Man tror, alt menigheterna serdeles godvilligt befatta sig dermed, men så är icke förhållandet. Hvarje hemmansegare på landet är redan genom bestyr och omsorger i och för jordbruket samt andra näringsomsorger så sysselsatt, att han icke med alfvar kan deltaga i kommunalbeslyren, hvilka tid efter annan blifvit ganska mycket betungande. Man har derföre i sednare tider Velat tillskapa en slags embelsmän inom socknarne, och förse dem med löner, på det alt de uteslutande må kunna egna sin tid till verkställande af K. Bef:h:des bud och befallningar jemte de göromål, som egentligen äro att hänföra till kommunalbestyr. Om förhållandet nu är, hvad jag har mig ganska väl bekant, all i en del landsorter, det är med mycket svårighet förenadt, alt erhålla någon person, som vill åtaga sig ordförande-befattningen uti sockennämnderne, med mindre han erhåller något arfvode; så, och då det är angeläget, att desse fjerdingman finnas, hvilkas befattningar enl. min åsigt äro att anse såsom menighetsbestyr, är det väl äfven billigt, att de erhålla af kommunen något understöd i och för sina befattningar. Man har sagt, att skyldigheten, alt deltaga i fjerdingsmans-beslyret vore för R. o. Ad. ett ingrepp i dess privilegier. Jag vill icke utlåta mig häröfver men anhåller, att få fästa upmärksamheten derpå, att det s. k. ypperliga frälset, hvilket utgöres af säterier, rå och rörs samt insockne frälsehemman, redan nu, i likhet med andra hemman af hvilken natur som helst, deltaga i hvarjehanda bestyr och utgifter inom socknarne, såsom för brooch väghållning, kyrkobyggnad, prestgårdbyggnad och falligvårds-afgifter m. m.
i de finaste detaljer utmejslade figur, som den utmärkta konstnärinnan engång skapade af Doras äfventyrliga fru mamma, lefde i friskt minne hos vår publik och befanns i intet ba förlorat något af sin omedelbarhet och drastiska verkan. Hvad som nu ytterligare förlänar stycket intresse är fru Harlmanns briljanta framställning af Dora, hvilken vunnit mycket i värme och naturlighet sedan 189Ö års försök i samma väg. Hr Fredriksons Favrolle tillhör hans allra bästa skapelser, och fru Fahlman — grefvinnan Zicka — fru Iloving — prinsessan Bariatine — hr Palme — de Maurillac — samt hr Thegerslröm — van der Kraft — förtjäna samtliga loford för sina insatser till det gynsamma totalintrycket. » Det skymmer j u redan. » Dramatiska teatern skulle på torsdagen i denna vecka för första gången uppföra Anna Wahlenbergs 1-aktskomedi » Stackars flicka » med fruarna Hartmann och Hamrin. » Ä n s e d a n? Arbetaren är sin lön v ä r d. » » J a g förstår inte nyare tidens åsikter, » sade hon snäft. » Ingenting generar. » På Södra teatern tyckes en dämonisk yra ha gripit direktionen, och knappt har lilla » Fru Hin » dansat ut från tiljan, förrän &gt;Hin Onde i hvardagslag » gör sin entré i svafvelångor och bengalisk belysning. Det är en ganska verksam och lustig, om ock ej just så originell idé, hvilken ligger till grund för detta nya » svenska original ». På premieren hade författaren blygsamt anlagt anonymitetens mask, men efter den ganska bullrande framgången — synnerligen från raderna — lät han den falla och trädde fram som en gammal bekant: hr G. af Geijerstam. Han senaste produkt tyckes alltså ej sakna en del betingelser att bli ett omtyckt folklustspel — och det är vackert så. Rollerna äro också skickligt afpassade efter teaterns krafter. Herr G. Bergström en äkta man » på viften », fru Fornell hans kavata äkta hälft, » Arbetet tom. » brådskar och min handkassa är » M e n tänk o m n å g o n skulle k o m m a underfund m e d, att det är d u s o m.
Vi gingo och gingo, och för att trösta Betty, som började bli en smula otålig, sade jag oupphörligt: » V e t du, Betty, na känner j a g igen mig. » Det trodde jag nog också hälft om hälft själf. Men hade vi bara fått fatt i en omnibus, som gått åt Place de 1 ' Etoile, så hade jag tagit den med glädje, ja, till och med en droska, fastän vi egentligen icke hade råd till en sådan lyx. Men omnibusarne gingo åt alla andra håll utom åt vårt, och någon tom droska tycktes icke finnas i hela Paris. Slutligen nedlät jag mig att fråga om vä- gen, men då blef det så många pekningar hit och dit och kors och tvärs och ett bikupssurr af nästan bara r, att j a g blef yr i hufvudet, lyfte på hatten och gick som förut dit näsan pekade. Jag tror, att vi lyckades komma ända bort till Bastiljplatsen, och hur vi sedan letade oss tillbaka till våra rätta trakter igen, vet jag inte riktigt. Betty måtte helt omärkligt ha tagit ledningen, åtminstone har hon skrutit af det många gånger efteråt och användt det som ett bevis på, att fruntimmer ha lokalsinne, men inte herrar. Men som alla fruntimmersuträkningar äro ologiska, bör man icke fästa för mycken vikt vid denna hennes utsago. Huf vudsumman var emellertid, att vi kommo hem, ehuruväl det var något sent på natten eller tidigt på morgonen, hvilket man ville. Klockan var visst närmare sex. Det tillstånd, hvari vi stego upp dagen därpå, är äfvenledes något svårt att skildra. Värk hade vi förstås, men hvad det var för en värk, är inte godt att bestämma, ty det värkte i hvarje tum af bådas våra kroppar. Kanske i alla fall det var värst i nacken. Och stå, sitta eller gå var oss lika motbjudande alltihop. Men hvar tror ni vi voro på kvällen? Jo, naturligtvis på teatern igen. Hvarför hade vi kommit till Paris, om inte för att gå på teatern, som Betty sade. Vi skulle ansett oss ha begått en synd mot konstens heliga ande, om vi ägnat en enda af de tjuguåtta kvällar vi hade att vistas i Paris åt någonting annat än teatern.
Då nu ändamålsenliga inrättningar för garntvinning uti Sverige icke funnes, och det för väfverifabrikanten klefve alltför kostsamt att sjelf anskaffa nödiga tvinnmachiner och skickliga arbetare för deras begagnande, vore fabrikanten följaktligen icke i tillfälle att vid behof dubbleradt bommullsgarn för tillverkning af halfylleeller halfsidenväfnader, emot den tull-afgift af 5 sk. per U., som är bestämd för utländskt otvinnadt bomullsgarn af N:o 26 och deröfver, förskaffa sig det erforderliga råämnet', utan nödsakades att införskrifva garnet dubbleradt, och således för rudimaterien erlägga en ytterligare tull-afgift af 11 sk. per 28 Bevillnings-Ulskottets Betänkande, JV.-o 12. ti.. 1 följd af denna höga tull-afgift, uppgående till icke mindre än 66? procent af import-tullen å fullfärdiga halfylleväfnader, och hvilken i betraktande af den obetydliga förädling garnet genom dubbleringen erhåller, icke kunde anses billig eller ändamålsenlig, vore det emedlertid för den Svenske tillverkaren af halfylleväfnader omöjligt att med den utländska iabrikanten täfla i pris på den inhemska marknaden, och de försök, som i denna väg blifvit gjorda, hade äfven oftast utfallit med verklig förlust. Med afseende å förrberörde omständigheter, hafva bemälde fabriksidkare i underdånighet anhållit, att, till undanrödjande af det nppgifna hindret för halfylle-fabrikationens förkofran här i landet och enär den höga inlörselstullen å dubblerabt bomullsgarn, hvilket äfven uti halfsiden väfnader användes till ränning, likaledes, ehuru i mindre man, bidroge att fördyra de tillverkningar af sistnämnde slag, hvilka härstädes åstadkommas, införseln af dubbleradt bomullsgarn i härfvor måtte medgifvas mot en nedsatt tull af Sex skillingar per skålpund för hvitt och Åtta skillingar per skålpund för färgadt garn. Kongl.
Jo jag tackar mamsell så mycket .. jag mår nog bra! F R U P Y L O . Skulle inte hon må bra, som är lycklig och kär till på köpet .. hon har skaffat sig fästman, och till Jul så tänka de gifta sig! A L B E R T ( med spelad likgiltighet ). J aså? hvem är fästmannen? F R U P Y L O . Ja det lär väl unga herrn få svårt att gissa sig till! Hon k ände honom både länge och väl, men s e, hon behöfde k omma hit för att l ära sig värdera honom rig tigt! A N N A -S T I N A ( afsides ). Hvad menar hon? M A R I A . Jag förstår inte.. Den der bondgossen som följde henne hit! A L B E R T . Nå, jag gratu lerar .. ( närmar sig An naStina ) Är det sannt, Anna-Stina? Anders! A N N A -S T I N A ( med någon ansträngning som hon dock öfvervinner efter de första orden ). J a, visst är det s annt! Anders är mycket bättre än Stockholmsherrarne .. ( med ett visst koketteri ) och jag kan bli ' rätterska, kanhända! 100 A L B E R T . Nå, det är ju storartadt; det! ( till Maria ) Kom nu, min älskade Mari a, och låt oss g å! M A R I A . Som du vill, bästa Albert! ( till AnnaStina ). Jag skall komma ihåg dig med bruddrägten, Anna-Stina, Och du är inte ond på min fästman längre? Hvarför skulle jag vara det? Det v ar mycket bra att jag fick komma upp och se Stockholm! ( niger för Albert ) Jag får tacka artisten så mycket, för annars hade det väl aldrig blifvit något utaf! A L B E R T . Ing enting att tack a för! ( af sides ) Hur har j ag nånsin kunnat tycka om den flickan! ( ömt till Maria ) Älskade Maria! jag h ar i dag fått en l exa som jag aldrig glömmer! M A R I A ( i det hon fattar fru Pylos hand ) J ag också! Nå .. der ser man att en gammal spåkäring kan vara bra till något!
N:o 5, ang:de uttjente under-offlcerarers och soldaters befordrande till vissa tjenste-befattningar; N:o 36, i ani. af väckt motion (N:o 240), om ändring i gällande stadganden rörande skyddskopp-ympningen; N:o 37, i ani. af väckt motion (N:o 91), rörande tiden för auktioners hållande på landet; N:o 38. i ani. af väckt motion (N:o 277), om ändring i gällande författningar rörande skyldighet för rusthållare att hålla klippare; samt 208 Den 21 Januari. N:o 39, i ani. af väckt motion (264), i fråga om rättighet för egare af hemman, hvarmed gästgifveri-rörelse är förenad, att samma rörelse sig afsäga. Anmäldes och bordlädes nedannämnde från Utskrn inkomna Utlåtrn och Betänk:n, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 31, i ani. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de pension från allmänna indragnings-staten åt Justitierådet m. m. Axel Fredrik Gyllenhammar; N:o 32, i ani. af K. M:s Nåd. Propos., om anslag till försök för utrönande af dels så kallade pansarplåtars af Svenskt jern förmåga att emotstå skott, och dels lämpligaste konstruktionen af refilade gjutna jernkanoner till lärtygs bestyckning m. rn.; N:o 33. i ani. af väckt motion om anslag eller lån af allmänna medel åt Länsmannen J. Sandqvist, till gäldande af den på länsmansbostället Grillby N:o 3 belöpande skiltes-kostnad; N:o 34, i ani. af väckt motion om anvisande af medel till Vesterbottens läns pröfnings-komité, såsom tillskott för bestridande af de i § 76 bevillnings-stadgan omförmälda utgifter; N:o 35, i ani. af väckt fråga ang:de ombyggandet af östra flygeln af B.
Den förtjenar ej blott att läsas; den är värd att allvarligen behjertas, begrundas; att vid sig fästa läsarens hela själ, icke endast så länge sjelfva läsningen försiggår, utan ännu långt derefter. Om huru många bland de långbenta spalter etc., hvilka, utan rast eller ro trampande hvarandra på hälarna, fara af med vår uppmärksamhet och döfva vårt interesse, gäller väl detsamma? Det är omöjligt att dylika snabbt löpande produkters författare skulle förmå ens sjelfva fasthålla sitt eget, efter nya ämnen ständigt jägtande, förspridda sinne vid det föremål, som tillfälligtvis råkat ut, några ögonblick, för deras pennas framfart. Ännu omöjligare vore det således att af den emottagande publiken begära en hängifven försänkning i det erbjudna innehållet, en ansträngning af alla själsförmögenheter, som hålla vägen öppen för de påträngande intrycken, och icke mera släppa dem lösa, sedan de en gång funnit sin rätta plats i djupet af våra hjertan. Men på en sådan varaktig plats har sorgespelet Daniel Hjort ett obestridligt anspråk. Denna dess besittningsrätt stöder sig deruppå, att styckets författare uppbjudit alla krafter, som i hela hans väsende kunde frammanas, för att sammanverka till fullbordandet ej blott af ett godt verk, men ett skönt, ett ädelt. Deri uppenbarar sig en lyftning i sinnet, som ej vill stanna nedanom de ämnens höjd, hvilka, förkrossande i verkligheten, upplyfta oss, då de skådas burna af fantasiens på en gång fria och konstnärligt regelbundna vingslag; en tro på mensklighetens ovanskliga adel, som ej låter nedbryta sig under ruiner, hvarpå våldet trampar, ej bortryckas af hvirfvelvindar, hvilka leka med frid, samfundsordning, heliga förbindelser, liksom vore de endast lätta agnar, utkastade i den tomma rymden; en kärlek, som söker rädda och i ljuset framdraga äfven de sista spillrorna af ett menniskovärde, der det ligger neder, kullstjelpt af lifvets hårdaste konflikter. Det är en varelse med ett sålunda härjadt värde, hvilken blifvit framställd såsom styckets hufvudhjelte och deråt gifvit sitt namn. Redan detta måste synas icke så litet vågadt.
I sådan händelse, och om enskild person ej vill åtaga sig hela befordringen, äfvensom när alla interessenterne i ett Wagnmanslag äro stadda på resa, eller så nyligen hemkomna, att deras hästar icke hvilat lika många timmar som deras senaste skjuts utgjorde i miltal *), skall befordringen på hvarje ställe, vid plikt af 5 R:dr för en hvar till Kommunens Fattigkassa, verkställas af alla dem bland »Byens» (Stadseller Landtkommunens) innevånare, hvilka hålla hästar och åkdon antingen för jordbruk, eller för annan näring, utan att något personelt eller reelt Privilegium derifrån kan dem befria. 3 §. I afseende på Wagnmanslagen iakttages: Att hvarje Lag eller skrå, med hänsyn till den större eller mindre befordran, som förefaller på stället, ej kommer att bestå af färre eller flere enkla Lag eller Kullor, än som erfordras för befordringsväsendets bestridande. GeneralPost-Direktionen har emellertid rättighet, att inskränka eller föröka antalet Wagnman; samt Att till Wagnmän endast sådana personer utses, som förmodas kunna uppfylla sina åligganden. 6 §. Wagnmännen äro pligtige att bestrida all befordran, antingen denna önskas till närmaste Poststationer, eller i korta turer till ställen, hvarest inga dylika stationer finnas; hvaremot de också, utom i vissa uppgifna fall, ega uteslutande rättighet att skjutsa. 7 §. General-Post-Direktionen är berättigad att lata befordra Posterne genom öfverenskommelse med Entreprenörer; och vidare kan annan, än Wagnmansskjuts, begagnas af, bland andra, O ö *) 1 Dansk mil 1 Eiksbanksdaler eller numera lhdr Riksmynt Danmark. a) en hvar, sorn «jclf håller hästar och vagn.
STOCKHOLM, ecksteinska boktryckeriet, 1848, I V Lag-Utskottets Memorial, N.ii /<?, ig. 1 N:o 18. Ank. till Exp. Utsk. den 8 Febr., kl. i e. m. Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o i3 öfver väckt motion, angående införande af ett stadgande i 5 kap. Utsökningsbalk en, i afseende på tid för verkställande af utmätning i sterbhus. -Delta betänkande bar, under den 29 sistlidne Januari, på grund af deremot framställda anmärkningar, blifvit af Yällofl. Borgare-ståndet till Lag-utskottet återremitterad!; men som öfriga Riks-stånden, enligt till Utskottet ankomna protokolls-utdrag, nyssnämnde dag bifallit samma betänkande, och tre Riksstånds mening i frågor af förevarande art, likmätigt Regeringsformens 87 §, utgör Rikets Ständers beslut, lärer något yttrande öfver de gjorda anmärkningarna icke erfordras; hvilket härmed vördsamligeu anmäles för det Riksstånd, som betänkandet återremitterat. Stockholm den 7 Februari 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 8 Febr. kl. i «. in. Vördsamt memorial! Sedan Högv. Presteståudet lill Lag-utskottets behandling öfverlemnat en af herr biskopen Hedrén väckt motion örn förändring i det genom Kongl, förordningen den 28 December 1844 fastställda formulär till trohetsed; men Lag-utskottet, enligt sitt under N:o 12 afgifna utlåtande, ansett den således väckta frågan icke höra till de ämnen, som ligga inom Utskottets i grundlagarne bestämda verkningskrets, och af sådan anledning till Högv. Presleståndet ålerlemnat motionen; så har samma Stånd den 22 sistlidne Januari, vid föredragning af berörde utlåtande, vidblifvit sitt beslut, att omförmälta fråga bör behandlas af Lag-utskottet, till hvilket motionen alltså är vorden ånyo öfverlemnad; dock som öfrige Riksstånd, Yällofl. Borgareståndet den 2G samt Höglofl.