Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Const.Utsk. skulle således deducera sig till denna vidsträcktare rätt att, i anledn. af hvad som i Statsråds-prot:ne förekommer göra framställningar ifrån de skyldigheter, som ligga i denna § af R.F. för Utsk. nedlagda, men dot är att märka, att om grundlagen medgåfve Const.Utsk. en sådan rätt, så skulle den äfven medgifva BankoUtsk. samma allmänna rätt och likaså StatsUtsk. Hvarthän går det då med alla dessa allmänna rättigheter? StatsUtsk. skulle då kunna göra förslager ronde Statsregleringen och äfven i grundlagsfrågor och hvad som helst. Skall man då icke heldre söka att öfvergifva den der oinskränkta tolkningen af 37 §:n Riksd.Ordn., för att i detta fall möjligen få en öfverensstämmelse i grundlagens tolkning. Nu säger den värde talaren, man har sagt att den bana, som är beträdd, skulle vara vådlig; men man har icke sagt hvaruti vådan består. Nåväl, jag skall försöka att redogöra för mina åsigter ronde denna våda. Låtom oss då föreställa oss att ett ärende, hvilket som helst, (som den värde talaren har tagit alla ärenden, så eger jag äfven rätt att välja inom samma kathegori) nu får väckas och innan Utsk:n behandla den på sätt grundlagen före skrif - Den 10 Maj f. m. skrifver skall den i Ståliden föredragas och da kan remiss vägras om motionen strider emot grundlagens ordalydelse. Sådant har äfven skett. Huru skola RiksSt:n nu göra? De hafva ingen annan utväg än att lägga förslaget till haudlingarne. Nu vill jag likväl icke fästa mig ensamt dervid. Latona oss betrakta sältet att lillvägagå, ifall man följde grundlagen och icke Coust.Utsk:s tolkning deraf. Först har man remissen, som skall medgifvas, dernäst alla de anmärkmr, som hvarje Ståndsledamot eger rätt alt göra innan remissen beviljas, sedermera remissens öfverlemnande inom Utsk. till en viss afdeln. deraf, dernäst denna afdeln:s utlåt., derefter en liten tid innan delta utlåt, förekommer in pleno.
Jag tror i öfrigt, att Ständerne äga obestridlig rätt, att genom Deras Justitieombudsman eller på hvad väg som hälst i Grundlagsenlig ordning skaffa sig del af alla emellan Riksdagarne utkomne Lagförklaringar» Ja! jag vill gå ännu längre; jag vill med Herr Hjerta yrka, att Ständerne hafva rätt att af sin JustitiaeOmbudsman vänta, att deras uppmärksamhet blir fästad på viglen af skillnad emellan Civiloell Ekonomisk Lag» Rikets Ständer kunna och måhända böra förklara deras JustitiaeOmbudsman ovärdig det förtroende han innehar, om han un* derlåter det ena eller det andra. Slutligen får jag, i anledning af hvad Herr Hjerta yttrat, förnya mitt förklarande, att jag ingalunda har något emot, om Ridderskapet och Adeln behagar såsom nya Motioner behandla de uppgifter, Herr Cederschjöld nu behagat göra af 2:ne Stadganden, dem han anser fordra omarbetning* nemligen det om åtal emot Domare beli det om Kyrkoplikt. Utskottet skall då visserligen icke underlåta, att inkotnma med fullständigt molioerade Belänkanden öfver frågorna. 19 H» ti 162 Den 3 April. Herr von Schulzenheim, David: Då Herr Cederschjölds Motion remitterades, hade jag äran öfver innehållet deraf yttra min öfvertygelse, så fullständigt jag förmådde. Lagutskottet har i dess afgifne Betänkande, och ytterligare Friherre Ehrenborgh i hvad han nu anfört, så fullständigt utvecklat ämnet, att jag ej har något i liufvudsaken att tillägga, utan förenar mig i allo med de af Utskottet yttrade åsigter. Jag delar äfven Friherre Ehrcnborghs tanka, att de anmärkningar Herr Cederschjöld nu afgifvit emot 1807 års Författning, må anses som en ny motion; och hemställer, att den må såsom sådan behandlas. Utskottets förklarande, att en viss prescriptionstid måste finnas för Ständernes rätt att granska utgifne Lagförklaringar, instämmer äfven så mycket mera med min öfvertygelse, som orden ”emellan Riksdagarne” ej kunna stå utan betydelse i den citerade 88 §. af RegeringsFormen.
Ty när bos soldaten ej felas mod och den aldra oumbärligaste disciplinen och hos befälbafvaren ej skicklighet, är det antalet, som segrar; hvilken Moreaus sats Napoleon Bonaparte, sedan han uti Italien med 3o,ooo man förstört fyra flerdubbelt större Österrikiska ai1- meer, besannade med orden: ”Jag var alltid till antalet öfverlägsen der jag segrade.” De stora massorna, som det på eröfringar bestående Ryssland ständigt har samlade, göra det oundvikligt så väl för Sverige som för detta lands öfriga grannar, att icke säga hela Europa, att, för att icke äfventyra sin frihet och sjelfständighet, till en del förstöra sitt välstånd på stående härar jemte folkbeväpningar; det skall göra det, tills det Europeiska Statsförbundet insett, alt Rysslands bestånd är dess undergång.
Han sade nemi.: ”Om Const.Utsk. haft anledn. att något mera än hittills försäkra utgifvare af dagblad emot möjligheten att orättvist anfallas, synes mig likväl den bevisning, som, enligt Utsk:s förslag, skall åligga författare, vara nog stark; ty enligt detta förslag skall icke en dagbladsutgifvare kunna ställas till ansvar, så framt ej styrkas kan, att han med vetskap åtkommit en uppsats emot författarens vilja. Månne det ej vore nog, om orden lydde så här: så framt ej styrkas kan, att han (dagbladsutgifvaren) åtkommit dem emot författarens vilja? — Orden ”med vetskap” böra bortgå ur förslaget, som mig tyckes.” Jag instämmer i denna mening af Hr Lagerhjelm, och anser det för en författare nära ogörligt, åtminstone i de flesta fall ganska svårt, att bevisa, det tidningsutgifvare!! med vetskap åtkommit hvad han tryckt mot författarens mening. Hellre än att i lagen inkasta en föreskrift, som är ogörlig att utföra, bör man väl alldeles utesluta den i lagen. Jag tillstyrker derföre, alt denna förändring måtte af R. o. Ad. förkastas. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. beha gade bifalla detta förslag till ändring af 9 mom. 1 § Tryckfrih.- förordn. Ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter H. Ex. förklarade propos. vara besvarad med nej, och att således detta förslag blifvit förkastadt. Föreslaget tillägg, ang:de rätt att i dagblad införa uppsatser, hemtäde utur ett annat. Den 7 September. 203 Tryckfrihetsförordningen. § I - 9-.o. Hvarje skrift ägarens ensak. Lag samma skrift utgifva. Utgifvare af — namnsedel lemnad är. Uppsatser, hemtade ur dagblad, anses icke såsom eftertryckta, då de i andra dagblad införas, såvida det tillika uppgifves, ifrån hvilket dagblad uppsatsen är hemtad. Detta förslag var bifallet af Presteoch BorgareStm och blef arn jemväl af R. o. Ad. antaget.
(340) Engelska af god familj, som genomgått LÄRARINNA, N ENKEL och anspråkslös flicka, kunpensionen i Halberstadt och sedan haft plats musikalisk, plikttrogen, sökes för gosse och nig i handarbete och sömnad, äfven i i Tyskland. Barnkär, vänlig och glad. Viflicka, 7 — 9 ar, gossen till 2:dra klass i läroinom ett hem förefallande göromål, önskar dare upplysningar gm öfverstinnan Thulverk. Billiga löneanspråk. Godt hem. Adr. till hösten plats i familj eller hos äldre strup, 42 Carlavägen, Stockholm, alla hvar(333) före 2 sept. d. å. till » Kyrkoherde », Stallarfruntimmer. Svar märkt » 23 år », Skara dagar kl. 11 — 1, utom lördagar. holmen. (359) Pr. (342) F L E P J E nackordering - önskas snarast af 3 unga damer med fast anställning. Svar till » Vintern 99 », Iduns Byrå. I en på landet bosatt bildad familj, där husmodern är infödd schweitziska, upptagas några unga flickor att uppfostras tillsammans med tre egna döttrar i en ålder mellan 10 och 16 år. Utländsk guvernant. Tillfälle att dagligen tala lefvande språk. Goda lärarekrafter äfven för de svenska ämnena Samvetsgrann konfirmationsundervisning vinter eller sommar. Vårdad uppfostran på kristlig grundval. Idun Stockholm. Iduns Kungl. Fredagen den 22 juli 1898. Prenumerationspris pr år: Idun ensam Iduns Modet-, fjortondagsuppl. Iduns Modet., mänadsnppl. Bamgarderoben kr. &gt; &gt; » Redaktör och utgifvare: Byrå: Klara södra kyrkog. FRITHIOF Allm. telef. Rikstelef. Redaktionssekr. : J. Amelie I årgången 1895, n:r 2 5, presenterade Idun för sin läsekrets, A bilden af fru Sofi Nilsson, den framstående lärarinnan, hvars mångåriga verksamhet på undervisningens område och. särskildt införande af skolkök i våra folkskolor väckt mycket uppmärksamhet i vårt land.
Han såg stolt och mjeltsjuk ut och helsade kort och kallt. Johan tog obedd en stol, försökte konversera, men lyckades ej få något lifligt samtal i gång, helst sektern vände honom ryggen och svarade kort. Det är ingen förnäm, tänkte Johan; det der är en knöl! Och de voro hvarandra antipatiska som två underklassar, hvilka sågo snedt på hvarandras kraflande uppåt. Vagnen stod för porten. Kusken hade livré och stod med mössan i handen. Sektern frågade Johan om han ville åka ini eller på kuskbocken, men detta i en sådan ton att Johan beslöt sig för att vara fin och förstå inviten till kuskbocken. Och der satte han sig bredvid kusken. När piskan smälde och hästarne ryckte fram vagnen hade han blott en tanke: bort från hemmet! ut i verlden! Vid första gästgifvargård der de rastade steg Johan ner och gick fram till vagnsfönstret. Der förfrågade han sig i en lätt, förbindlig, kanske något förtrolig ton om herrskapets välbefinnande, och erhöll af patronus ett kort, skarpt svar, som afbet alla vidare närmanden. Hvad ville detta säga? De sutto opp igen. Johan tände en cigarr och bjöd kusken, men denne svarade hviskande, att han aldrig fick röka på kuskbocken. Derpå pumpade han kusken; fick reda på umgänge och dylikt, men försigtigt nog. Mot aftonen anlände de till herrgården. Den låg på en trädbevuxen kulle och var en hvit stenbyggnad med markiser. Taket var platt och dess trubbiga vinkel gaf något italienskt åt byggnaden; men de der rödoch hvitrandiga markiserna, det var sjelfva finessen. Johan installerades med tre pojkar i en flygel, som bestod af en isolerad stuga af två rum, af hvilka kusken bebodde det yttre. Efter åtta dagars vistelse på stället hade Johan upptäckt att han var tjenare, med en ganska obehaglig ställning. Hans fars dräng hade bättre rum och eget rum; hans fars dräng rådde om sin person, sina tankar, någon stund på dagen; Johan aldrig. Natt och dag skulle han vara med barnen, leka med dem, läsa med dem, bada med dem. Tog han sig ett ögonblick ledigt och någon af herrskapet fick se honom, så frågades genast: hvar äro barnen?
Här nedan beräknad till endast 532 R:dr. 37 domstolars ursprungliga bestämmelse varit att skydda städerna och deras invånare; så blef denna bestämmelse öfverflödig från den stund, hofrätlerna uppdrogs att vara deras öfverdomare, och derigenom erkändes, att allmän rättvisa borde städerna lika med landet vederfaras. Privilegierad domsrätt bör nu mera åsyfta blott speciella föremål för lagskipningen; och sådana äro icke föremålen för stadsdomstolarnes handläggning. Deras privilegierade lagskipning är endast ett betungande för städerna sjelfva. De fleste af dem äro icke nog bemedlade att kunna utan kännbar olägenhet bekosta underhållet af egna domstolar med försvarlig aflöning; och deras domstolsprivilegium, som säkerligen aldrig tillskyndat dem någon fördel, står endast i sin mån till hinder för städernes uppkomst. Litterala rådmän saknas alldeles i mindre städer; och de handtverkare eller handlande, som göra rådmanstjenst, förvärfva vanligen så liten insigt och erfarenhet i domareyrket, att deras biträde föga kan vara af större värde än nämndemäns, ehuru de utöfva personlig rösträtt lika med ordföranden, från hvars mening de i allmänhet ej kunna afvika. Utan bitjenster eller enskilda kommissioner kunna borgmästarne i de flesta fall hvarken vara bergade eller sysselsatte. Allt väl öfvervägadt, torde det alltså vara uppenbart, att städerne blifva lika belåtna med upphörandet af deras nu varande jurisdiktion, som borgmästarne höra blifva det med emottagande af ledamotskap uti de nya domstolarna, i utbyte mot sina innehafvande obetydliga tjenster, helst de vid detta utbyte alltid kunna få till sin tjenstgöringsort behålla den stad (med kringliggande land, i fall staden ensam ej utgör hel domsaga) der de befinna sig bosatta och som de haft under sin styrelse.
@t:r ej finna mcb ©tatcnS tillgångar förenligt, att, pä fatt font ä|Tabt blifwit, utgöra anflagctt titt f rigSmagtenö bcljof, fa witte åt. 5D?aj:t föreflå, bet måtte, i liFl;et mcb fjwab wib 1812 årS STifébag f?eb Uti Ståbig propofttion titt ©tats * UtfTottet wib 1823 årS StiFSbag, tittfännagaf åt. SJtay.t, unber åberopanbe af fjwab, unber förra Stifåbagar åt. SDbajtt i affeenbe på gör* fwarSwerFcté bel;of omförmält, att be titt görfwaréwerfet F>ögft nöbiga utgifter icfe Funnat ttteb be bertill anwifabe anflag beitribaS. 20?eb fiörfta forgfättig(;et F;abc från år* liga jiaterne utcflutitS atta be utgifter, font möjligen wib bwarjc tillfälle Funnat upptTjutaé. ÄrigS 2f*.r3 jtfta fammanfomfl tiltöfab; men bcrentot more SBefläbnabS*, Utrednings* ocf) Gferoirfeö * förråden, groar feban ftfta frihet, eller anfFaffabe be föregående åren ro i b flörre pcnninge*tiHgångar, minfFabej orf) fia t c Å. £D?a;:t må|l tillåta .firig3*Goltegium orif) görroältningen af <2)00 SBib benna RifSbag öfabcö bet förra anjlaget meb 65,000 R:br. Sif benna framftäHning fpncS, att Regeringen å fin ftba roib flere föregåenbe Rifsbagar för R.
Emb.-Berättelse för år 1854. 10 Den sålunda afbörda frågan om tillintetgörande af all behörighet för äkta man att bevaka sin hustrus rätt, så snart hon fått sig till biträde förordnad en god man för en viss angelägenhet, har förekommit mig så brydsam och tvifvelaktig, att jag trott mig böra till sakkunniges bepröfvande framlägga mina betänkligheter. Om än med lagens rätta mening i 23 kap. 1 § Ärfda balken, sådan den efter sista förändringen lyder, kan förenas det begrepp om förmynderskap, att den omyndige, äfven sedan han kommit till den ålder, att han sjelf kan finna, det förmyndaren ej väl hans egendom förestår, skall förmenas att sjelf »utföra sin rätt», och således den omyndiges behörighet inskränkas dertill, att han får sin klagan »hos Domaren angifva»; så kan dock icke detta äga tillämpning på den makt, som en för hustru tillförordnad god man äger att öfver henne eller hennes äkta man utöfva. Hustrun är nemligen icke omyndig, ehuru hon står under sin mans målsmanskap; och den gode mannen skulle öfver henne utöfva en större makt, än som tilkommer den äkta mannen, i fall den förre ägde hindra henne att bevaka sin egen rätt. Men kan gode mannen icke härifrån hindra hustrun sjelf; så vore det väl hvarken ändamålsenligt eller med rätt förenligt, att den äkta mannen skulle af gode mannen kunna förmenas att utöfva målsmanskapet till bevakande af hustruns rätt, der hon eljest sjelf skulle kunnat göra det. Nu kan den art af målsmanskap, som uppkommer genom förordnande för så kallad god man till besörjande af annans angelägenheter under viss tid eller i vissa fall, säkerligen icke vara så stor, att i de angelägenheter, som åt honom uppdragas, det skulle förmenas hufvudmannen eller sakägaren sjelf att iakttaga, hvad gode mannen för honom försummar. Och ej mindre klart synes det vara, att i fall annan målsman för sakägaren finnes, hvilken det åligger att i allmänhet sakägarens rätt bevaka, det lika litet kan denna allmänna målsman sorn sakägaren sjelf förmenas att fullgöra, hvad gode mannen försummar.
Sedan jag sålunda yttrat mig om sjelfva saken, anhåller jag att äfven få tillägga några ord rörtde formen för det beslut, man nu går att fatta, R. o. Ad. loide erinra sig, att då 7 § af Gr. Frölichs förslag antogs, reserverade jag min rätt att framdeles få föreslå ett tillägg, innefattande ett generelt stadgande om creditsedlarnas valör, i händelse man blefve ense derom, att ej anse någon skillnad i detta afseende böra äga rum emellan actiebanker och solidariska banker* Då nu ingen yrkat en sådan skillnad, föj-eslår jag altså, att det stadgande, som nu kommer.att beslutas om minimivalören, intages såsom tillägg vid 7 § 2 morn., hvavs lydelse sålunda, efter mitt förslag, skulle blifva följande: ”Creditsedlar på valören af minst 1 r:dr silfverspecie, alt vid anfordran, men utan ränta, inlösas &c.” Jag tror, att detta är det enda, som behöfves, och all fråga om särskilda lagparagrapher ang:de minimivalören för både actiebanker och solidariska banker kunde derigenom förfalla. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag vill ej borttaga tiden med deducerandet af skälen för mitt tillstyrkande. De äro fullständigt uttryckta i Hr v. Troils premisser; men i conclusionen instämmer jag likväl med Hr Stråle, att nemi. det är vådligt att utgifva så låga valörer som 1 r:dr specie. För att hindra privatbanksedlarna att blifva uteslutande sedelmynt fordras, efter min tanka, högre belopp, och om man håller sig vid 10 r:dr cour., såsom Hr Stråle först föreslagit, tror jag, att detta skulle vara desto lämpligare, som riksbanken ej kommer att utgifva några sådana sedlar.
Brännvins-fournering i Stockholm upphörde, och afverknings-quantiteten så inskränktes, att alla tillförene i gång varande Brännerier ej behöfde begagnas, är dels den lätta och beqvämJiga transport af Spannemål och andra tillverk» nings-förnodenheter, som dit kan verkställas» dels ock förmån deraf att kunna påräkna en jämn afsättning af Drank» och Draf-afkomster» oberäknad fördeln för den del af Stadens In» vanare, hvilka för sine Ladugårdar behöfva förse sig med denna vara, utan att nödsakas besörja afhämtningen från ett aflägsnare ställe. Alla dessa fördelaktiga omständigheter, kunna deremot ej äga rum, om Brännvins-Bränning bedrifves vid Tanto instälte Bränneri, såsom beläget utom en af Stadens Tullar, från och till hvilket Bränneri transporten af nödig Spannmål och Materialier så väl sjö- som landväg är besvärlig och förenad med betydlig kostnad, hvarförutan ingen siker afsättning af Drank och Draf eller kan, i anseende till vägens längd, vara att påräkna, och i anseende hvartill förlust derigenom äfven skall uppstå. -— Tanto Bränneri-Egendom begagnas nu, sorn mera lämpligt synes, till Spannmåls-Magaain, och skola, om behofvet sådant fordrar, äfven sjelfva Bränneri-husen kunna till upplag apteras,' Utan någon serdeles kostnad. Det så kallade Catharin© Bränneri, är nu? mera rasseradt, och nyttjas husen och öfrige Lägenheter till Spannemåls» Magazin och La»? gerkällare. Sedan nu Ståts-Utskottet ej allenast sökt ådagalägga Magazins-Inrättningens behof af La^ jgafj Ståts-Utskottets Betiinkanden. dugårdslands Bränneri, utan ock de fördelar, som Inrättningen deraf tillskyndas i jämnförelse deremot om Bran vins-bränningen skulle bedrifvas vid Tanto inställde Bränneri, som dess-'
• t icke behörigen sköttes, hvartill orsaken torde vara att söka deruti, alt de icke voro ställda under nödig tillsyn, så öfvergick dem likväl icke en så fullständig sköfling, som den, för hvilken de till större delen efter skiftena varit utsatta, livad som, i fråga om dessa oskiftade skogar, skulle hafya erfordrats, hade varit införandet af en ändamålsenlig hushållning, hvilket, då skogarne utgjorde mera sammanhängande vidder, hade varit möjligt; och då kostnaden för allönandet af erforderliga uppsyningsman blifvit fördelad på delegarne, eller det för skogsskötseln erforderliga arbete utgjorts af (lere, hade utgiflerne för åstadkommande af ett bättre hushållssätt blifvit mindre betungande. Alt på de små skogslotter, hvilka nu, lill följd af skiftena, tillfalla hvarje delegare, införa ett ordnadt hushållssätt, är icke möjligt; och om också en sådan liten skogslott Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-JJlsltollens Betänkande, N:o 30. Ii vore af den beskaffenhet, att den lämpligen kunde indelas till trakthuggning, så skulle, vid hemmanets ytterligare klyfning, .hela den uppgjorda planen omintetgöras. Egarne af de små lotterna, hvilka blifva i behof af träd utaf viss beskaffenhet, måste taga dessa der de finnäs, om också genom deras fällande betydlig skada tillskyndas skogen; då deremot, der vidden är större, tillgång på sådana träd bör finnas, utan alt derigenom skada sker. Dessa egare af smärre lotter kunna icke eller bekosta nödig tillsyn öfver skogen, som således förfares. Man torde följaktligen med skäl kunna påslå, alt föreskriften om skogarnes ingående i skiftet, utan alt särskilda förhållanden dervid skulle tagas i beräkning, var ett misstag. Hvad som med jordens skiftande åsyftas, är icke allenast att bereda tillfälle för den idoge landtmannen att ensam fä skörda frukten af sin (lil och sin omtanke, utan äfven att i allmänhet befordra framstegen af landets kultur och framkalla en bättre ..hushållning.
Arfvoden, till Sekreterare, Notarier och Kanslister i de särskilda Utskotten: se respektive Utskott. Arfvodet för landtmäteri-förrättningar, angående nedsättning deri: B. X, 248, 284, A. 284. Arjeploug, angående dess skolebords upplåtande till boställe åt skolmästaren derstädes: III. 13, R. 12; B. IV. 312, A. 489; E. V. 58. Arkiv, Vester-Norrlands. Läns, angående sammanfattning och skiljande derifrån af de allmänna handlingar, som röra Jemtlands Län: B. Arméens, den indelta, befäl och manskap, angående permitterade af en del deraf mellan mötestiderna, m. m.; motion af Friherre Steffan Creutz: se Motioner. — Officers-Korpser, angående inrättaudeaf heders-domstolar för —: B. VHI. 270, 375, A. 375.
Motionären föreslog derföre, alt Rikets Ständer måtte 1:0 hos Kongl. Maj:t anhålla, ali Kongl. Majit läcktes foga anstalt örn sådan skyndsam nedsättning i taxan för Infarten å Götha Canal, som kunde finnas nödig för befrämjandet af lättad afsättning från och till de Canallinien omgifvande provincer af inhemska productioner, samt att till den ändan berättiga Kongl. Majit 2:0 alt med Götha Canal-bolag öfverenskomma antingen a') om inköp af Götha Canal med alla Bolagets egande fastigheter och inventarier, emot erläggande af 25 proc. af actiekapitalet samt öfvertagande af alla bolagets fordringar och skulder, eller b) om öfverlåtelse åt Kongl. Majit eller Slatsmakterne att efter godtfinnande reglera taxan för Inre farten å Götha Canal, emot skyldighet att ersätta bolaget, hvad denna afgift, med tillägg af den för begagnande af bolagets hamnar, dockor, magasiner och upplags-ställen, något år kunde komma alt understiga 72,300 Ridr Banko; äfvensom i händelse af inköp af Götha Canal, att 3:o Riksgälds-Contoret uppdrages att ombesörja liqviden, samt att dertill använda erforderlige belopp af dess hos Banken egande fordran, hvarvid Banken i afräkning egde att aflemna de till dess Discont-inrättningar utställde reverser för lån, utgifna mot pant af aktier i Götha Canalbolag, med tillhörande hypotheker. Hvad Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande, N.o i3j.
Och hvad tusan är det för ett struntarbete att mangla emot vårt! Jag känner er nog, era kanaljer: mangla och gå på, så länge en snibb syns af gamla mamsell, men dessimellan schåsa och rasa med tösera. Jo, jo din långe drul – fortfor Bengt, gapskrattande, medan han imellanåt blåste på elden, och svor öfver patron och det råa bränslet, som de skulle hafva, och skröt litet öfver att stulit en smula torrt deribland – jo, jo, tror du intet jag såg hur du ställde dig i kanskott i morse, när rättar-Anders sade, att en af oss skulle «gå sta’ och mangla med tösera». Tror du inte jag hörde när du sa’: «ja det kan ju bli jag, det». – Nej men se det var en förb. lögn, det! – sade Gunnar, som nu först öppnade munnen, nu först rörde på sig – Jag sa’ tvärtom aldrig glosa, utan teg som en mur tills han sa’: «Hvar ä’ Gunnar? du ska’ gå sta’ och mangla i dag». – Hva’ f .. – återtog Bengt – kan du neka till att rättar-Anders sa’: «att det ä’ så godt att piger’a får sin gudomelige Gunnar, för annars bara topprider de mej, och Lena rifver ut öga’, eller biter ho’ näsa’ af mej.» Kan du neka för att han intet sa’ det? – Nej, det hvarken vill eller kan jag neka – svarade Gunnar – men att jag aldrig sa’ ord, det vill jag dö på. – Nå, nå kors, det kan väl vara – genmälte Bengt – men gerna af alle-di-katten gick du ändå sta’, det kan jag svära på, för intet mukka du mot, det minns jag, om intet du minns ’et. – Hå! jag var lika nöjd hvart det bar – svarade Gunnar, och i hans ton låg något vemodigt och sorgligt, som gjorde att Bengt gick fram från elden, vid hvilken han annars med stor fröjd värmde sig, och närmade sig till Gunnar, lysande på honom med en flammande risqvist.