Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svennen lyddes uppå detta tal och lofvade uträtta sin herres ärende, om eljest lyckan ville vara honom gunstig. Då prisade konungen hans beredvillighet; men bröderna gladdes i sitt hjerta, och menade, att Pinkel icke skulle undslippa denna gången, såsom den förra. Pinkel lagade sig nu tillreds och for i sin båt öfver viken till ön, hvarest trollqvinnan bodde. När han kom fram, var det afton och redan mörkt, så att ingen kunde blifva honom varse; ty den gyllene lyktan fanns icke mera qvar, utan lyste i konungens gård. Pojken öfverlade nu länge med sig sjelf, huru han skulle komma åt den gyllene bocken; men sådant var icke lätt, ty bocken låg hvarje natt i käringens egen stuga. Slutligen rann det svennen i hugen, att han väl kunde försöka ett medel, som tilläfventyrs borde lyckas, ehuru det syntes honom nog vanskeligt. Om qvällen, när käringen och hennes dotter skulle till sängs, gick flickan att stänga dörren såsom hennes sed var. Men Pinkel låg utanföre på lur, och satte oförmärkt en spjäla bakom dörren, så att den icke ville gå igen. Flickan stod nu länge och försökte slå den i lås, men det ville icke lyckas. När käringen märkte detta, tänkte hon att någonting kommit i olag, och ropade, att dörren måtte väl stå oläst öfver natten, tills dager blef ljus, då man kunde se hvad som fattades. Flickan ställde så dörren på glänt, och lade sig att sofva. Men när det lidit fram på natten, och alla voro i djup sömn, smög pojken sakta in i stugan och kröp fram till bocken, der han låg och sträckte sig framför eldstaden. Pinkel tog nu ull och stoppade i alla guld-klockorna, på det deras klang icke måtte förråda honom, grep derefter guld-bocken och bar honom till sin båt. När han sedan kommit ut på sjön, tog han bort ullen, hvarvid bocken rörde sig så att det klingade högt. Då vaknade trollkäringen ur sin sömn, och förnam det fagra ljudet af klockorna. Hon lopp så hän till strand-brädden och ropade i vredesmod: »är det du Pinkel?» Pojken svarade: ’ja, är det så, mor lilla!’
Antingen nu den regniga väderleken afkylde nyfikenheten; eller den redan fått sitt lystmäte vid de privilegierades stupstock; eller folket fann de högtförnämes bestraffning mera sällsynt och retande att åse; eller ändtligen de lägre klassernas benägenhet för dem, som stå dem närmast i samhällsringen, vände deras blickar från desses lidanden: alltnog, när de tre underofficerarne Mozelius, Christiernin och Escolin samt löparen Ernst den 26 Juli 1756 halshöggos på riddarholmen, saknades bland de kringstående många ansigten, som syntes der vid tillfället af Brahes, Horns, Stålsvärds och Pukes afrättning. Vi återfinne således hvarken basrösten eller herrn med kikaren; hvaremot både den magra och den undersätsiga qvinnan lika punktligt inträffat på sina poster, som vakterna på sina. Denna gången hade våra fruntimmer likväl besatt andra ställen, än förra gången. Den magras tunna beläte var inkiladt mellan kanonlavetterna på bron, medan den undersätsiga åt sig utsett en högre ståndpunkt på den korta muren, som löper emellan riddarholmsbron och riddarhuset. Visserligen lopp hon sjelf fara, att störta ned i vattnet och drunkna eller bryta halsen af sig; men hon äfventyrade till och med lifvet heldre, än att smälta sina grannqvinnors smälek hemma i qvarteret, om hon ännu en gång nödgats vända åter med oförrättadt ärende, utan att vid nästa kaffekopp kunna till punkt och pricka beskrifva delinqventernes utseende, åtbörder och klädsel, mästermannens hållning, likens bortförande, m. m. När den sölade bilan sistan gången föll och löparens blödande hufvud i dödsryckningar grinade mot bödelsknekten, som skulle maka det åt sidan, erfor den undersätsiga intrycket af en så häftig knuff i ryggen, att hon förlorade jemvigten och sannolikt blifvit ett opåräknadt försoningsoffer åt statsförfattningens hotade bestånd, om icke en invid muren växande pil förlänat henne erforderlig stödjepunkt i det afgörande ögonblicket. Så snart hon med den nödiga jemvigten återfått sin fattning, spejade hon efter anledningen till ofallet.
Föreställningen bevistades af då- varande hertigen och hertiginnan af Östergötland, hvilka däråt skänkte sitt lifliga bifall och framför allt åt framställarinnan af Antigone. Framför oss ligga tvänne bref rörande denna föreställning. Det ena är från B. von Beskow, som tackar landshöfding v. Kræmer för visad gästfrihet och » le dernier bouquet Antigone » — den som återskänkte oss dess bild, hvilken, efter att under halftredje årtusende hafva varit scenens prydnad, likväl först nu, så vidt jag vet, uppenbarats på svensk teater — - — sällan har jag bevistat ett skådespel med mera intresse och deltagande och framför allt styckets hjältinna med denna blandning af värdighet och behag, af själskraft och smältande ömhet, med eld i blick och tårar i rösten, allt detta glömmes ej lätt — » Det andra brefvet är från öfverstinnan Silfverstolpe och börjas: » Vördnadsväckande Antigone! » — Men att upprepa alla loford skulle föra oss för långt. Må det vara nog att säga, att till minne af denna afton stiftades Antigonestipendiet. Vi hafva måhända dröjt för länge vid grefvinnan De la Gardies ungdomsminnen; men om så är, må hon därför själf bära en del af ansvaret, ty hon har haft så mycket att säga därom och hennes liffulla, varmhjärtade ord hafva gjort ett så kraftigt intryck. Vi nödgas därför nu vara desto mera kortfattade. Grefve Robert De la Gardie har sedan 1867 varit landshöfding inom Östergötland. I det gästfria hus, där grefvinnan Mathilde är värdinna, söker hon kring sig samla intelligenta och konstnärligt begåfvade personer. Hon har städse stått i spetsen för hvarje sträfvan att samla medel för allmännyttiga företag, och i välgörenhetens tjänst har hon med sin stora dramatiska talang uppburit mången måhända annars svag prestation. I synnerhet draga vi oss till minnes en representation af Scribes » När damerna föra krig », som uppfördes på Linköpings teater 1887.
Då emellertid Riksgälds-kontoret, jemlikt Rikets Ständers vid 1853 och 1854 års riksdag, i sammanhang med beviljandet af lån åt Norbergs nya jernvägsbolag, fattade beslut, under den 18 December 1856 till Handelsoch Sjölärts-lönden utfärdat skuldförbindelse å 150,000 R:dr R:mt, att från och med 1858 års slut återgäldas medelst årlig inbetalning af 15,000 R:dr å kapitalet, jemte 4 procent ränta å det vid hvarje inbetalning återstående belopp, hafva Rikets Ständer, under antagande att, derest Handelsoch Sjöfarts-fonden på en gång från Riksgälds-kontoret utbekomme denna sin fordran, — hvilken, efter derå sednast skedd inbetalning, nu i kapital utgjorde 90,000 R:dr, jemte ogulden ränta Irån sistlidet års slut, — berörde fond möjligen skulle kunna med della belopp bidraga lill den lör Stadetullens aflösning erforderliga utgiftssumma, i ofvannämnda underdåniga skrifvelse derjemte hemställt, huruvida icke, för den händelse en sådan liqvid af Riksgälds-koutorets skuld till Handelsoch Sjölärts-lönden kommu alt ega rum, en häremot svarande andel af omlormälda utgiftssumma mätte kunna af nämnde lönds tillgångar bestridas och det på Riksgälds-kontoret anvisade förslagsanslaget i följd deraf med ett lika belopp förminskas. lith. lill li. Sl. Prot. 1862 1863. 10 Sami. 1 AJd. 6 Haft. 1 2 Expediti o ns-lils k otte Is Färsing tilt i/nderd. Skrifvelse, N:n 93. Sedan, med anledning häraf.
På gården finnes icke någon svinstia, och det kunde nog hända, att de som bodde i det lilla trähuset, som stod der förut, hade en sådan svinaktig inrättning, dold bak om lusthuset, men ännu för ej så många år sedan offentligt paraderande utanför träd-gårdgfinden, och det var gement. Inga svin i det nya, fina sexvåningsstenhuset! Då och då stiger visserligen en osund ånga upp genom alla våningarne. Hvarifrån den kommer vet ingen, ochingen gör sig möda att eftersöka det. Att det icke luktar godt, det är visst. Sådant har händt på sjelfva Sture-gatan, den mest aristokratiska af alla ny-aristokratiska Ladugårdslandsgator, med sin nedre del djupt rotad i forntiden, d. v. s. i Stockholms djupaste dyoch träskmark. Ingen faster sig vid sådan småsak ... Litet stank ... hvad gör det? Så komma fråssan och nervfebrame och de många krämporna. Då tittar man kanske på tapeterna, rif-ver af en liten bit bak om kakelugnen, den fina kakelugnen, som leker salongspisel och prunkar med spegel, och man skickar pappersbiten till hr Werner Cronqvist, och så byter man om tapeter kanske, hvilket hr Kåberg på det lifligaste tillråder, och mår åter lika illa. Dör man, så kan det icke hjelpas. Det sker bara en gång, och man har naturligtvis lifassurans — hypotiserad. Det der är en tafla, åtminstone ett litet utkast, något vårdslöst, “ sjelfsvåldigt " skulle Dagligt Allehanda säga, men tecknadt bit för bit efter verkligheten. Den nya tiden måste gå fram, och vi följa med, glädjande oss åt framstegen, om också lidande af olägenheterna, men väl vetande, att det gått så till, århundrade efter århundrade, om också icke med samma ilfart som nu, då det nittonde århundradet raskar på för att komma till ändan. Små trähus, päronträd och blommor funnos en gång också vid Drottninggatan och Fredsgatan, till och med inne i “ sta ’ n “, och svinstior saknades visst icke, och der Hamngatan nu skär Regeringsgatan, der var betesmark en gång.
Preste-Ståndet blifvit återremittera dt; men som de öfrige Riks-Stånden Betänkandet bifallit, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd. Stockholm den 21 October 1844• Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utsh. Memorial, iV.o 49, 50. Ank. till Exp. Utsk. den 22 Oct. kl. 4 e. ra. Memorial, i anledning af återremiss utaf Betänkandet, N:o äö. Hederv. Bonde-Ståndet liar återremitterat Utskottets Betänkande N:o 26, i anledning af väckt fråga om den Kongl. Tlieaterns utarrendering till enskilda personer; men sorn de öfrige Riks-Stånden Betänkandet bi fallit, kan åter rem issen icke föranleda Lill nu0on Utskottets vidare åtgärd. Stockholm den 21 October 1844» Ank. till Exp. Utsk. den 22 Oct. kl. 4 e. ra. Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande IV:0 i5, angående ändringar uti Kongl. Förordningen den 16 Januari nSff, rörande Gesäll-vandringen. Från Vällofl. Borgare-Ståndet liar förenämnde Betänkande blifvit till Utskottet återremitteradt, i anledning af deremot gjorda anmärkningar; men som Betänkandet, enligt ankomne Protocolls-ntdrag, är bifallet af Högloft. Ridderskapet och Adeln den 5, af Ilögv. Preste-Ståndet den 9, och af Hederv. Bonde-Ståndet den 12 innevarande månad, anser Utskottet, jemlikt 75 §. Riksdags-Ordningen, frågan vara afgjord och återremissen således icke kunna föranleda till någon Utskottets åtgärd. Besvoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N.-O 51. Ank. till Exp. Utsk. den 22 Oct. kl. 4 e. m.
Vill icke ingå i någon speciel granskning äf dessa kalkyler, emedan jag måste hos Hrr bruksegare, hvilka utgöra en så uplyst klass af Sveriges medborgare, förutsätta den urskiljning, att om deras näring icke skulle vara mera vinstgifvande, än här htifvit förespegladt, skulle de icke fortsätta eller utvidga den. Det kan likväl icke bestridas, att Såväl tackjernssorn stångjerns-tillverkhingen är i tillvext, liksom exporten deraf. Man har här visserligen sagt, alt vårt jern icke vinner afsättning å verldsmarknaden. Jag vill icke bestrida det; men man kan väl i Guds namn icke tvinga utländningen att köpa varan, om han icke finner sig ktinna-använda heime. Om emellertid jerntillverkningen med hvarje år stigit, mätte det väl vara ett bevis på, att näringen kan bedrifvas med fördel. Jag tror äfven att om man statistiskt undersöker priset på egendomarne i landet, skall man linna, att bruklen, lika med andra egendomar stigit i värde. Med afseende på alla de omständigheter, jäg nu tagit mig friheten anföra, tror jag, att man vid detta tillfälle kan vara belåten med de fördelar, K. M., genom den föreslagna nedsättningen i tionde-tackjernet, velat bereda jernhandteringen. Dessa fördelar har man här förbisett. Tankarne om jernhandteringens närvande tillstånd äro likväl ganska delade, hvilket jag inhemtat af ett referat i en tidning i fråga om en discussion i BorgareSt., angale användandet af bankovinsten, der Hr Schwan skall hafva yttrat, alt det närvande priset på jern är högre än det någonsin varit. Om detta hans yttrande eger någon grund och referatet är riktigt, tyckes det utvisa, att han åtminstone icke förtviflar om handteringens framgång.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 16 och 17 dennes pä bordet lagde betänk, och utlåt. N:o 115, i anledn. af väckt motion, ang:de de klassiska språkens läsning uti Elementar-läroverken; och N:o 116, i anledn. af väckt motion, ang:de iakttagande af vissa villkor vid utländsk mans naturalisation i Sverige. Föredrogs ånyo Allm. Besv. o. Ekon.Utskrs d. 16 och 17 dennes på bordet lagda utlät. i\T:o 17, i anledn. af väckt motion om ny prägel å sifvermynt, som understiga 32 sk. b:co. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Det nu uplästa förslagets nödvändighet kan jag för min del icke inse. Allmänheten är redan vand vid den myntsort den nu eger, och en förändring deruti, skulle möjligen endast föranleda till olägenheter, kanske äfven underlätta förfalskning af det gällande myntet och dess förvexling med kopparslantar, som skulle kunna försilfras. Jag hemställer således att detta förslag mätte afslås. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Jag anhåller att till alla delar få instämma med den föreg:de talaren. När representationen skall till Konungen ingå med en underd. skrifvelse bör densammas föremål vara af någon vigt; men att aflåta en sådan, endast för att beskrifva en ritning på ett mynt, — det finner jag vara nära nog löjligt och afstyrker vidtagandet af en slik åtgärd sä mycket helldre som den föreslagna nya prägeln, om den antages, skulle hafva till följd att myntet lättare kunde efterapas eller förfalskas. Jag anhåller således om afslag på detta utlåt. Då nu H. Ex. Hr Frih:n o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölie förevar, utlåt, ropades nej, hvarefter detsamma af R. o. Ad. afslogs. Föredrogs ånyo Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 16 och 17 dennes på hordet lagda utlåt.
Skulle utomordentliga åtgärder blifva nödige för FörsVars-Verkets hastigare completterande på en gång, torde deremot, sedan en sådan complettering för sig gått, de löpande omkostnaderne sedermera kunna i någon mån förminskas; i hvilket förhållande , derest icke annan utväg funnes, sådana behof skulle uppfyllas genom lån efter betalningens utställande på terminer, för hvad som anskaffas, emot successivt återgäldande antingen inom Tittelns egna tillgångar, eller med andra dertill anslagna medel. Mindre creditivet ställes på Riksgälds-Contoiret och fond dertill bildas af Stats-Verkets dit ingående öfverskott, med rättighet för RiksgäldsJ Contoiret att, om så skulle erfordras, dertill uppJ taga Ian, hvars ränta och amortissement utgöras af dessa öfverskotsmedel, då de icke blifva omedelbarligen svarande emot hvad som till disposition å mindre creditivet kunde ifrågakomma. Betänkande om Rikets Penninge-Verk. 403 8. Större Creditivet utställes för denna gången på Banquen. Fullkomlig tillgång dertill finnes uti nuvarande Banquens öfverskotts-tillgång; (SeCalctrlen N:o 1.) Då Riksdagskallelse alltid går i bredd med dispositionen af detta creditiv, och detsamma alltså blott för en gång kan ifrågakomma, vid detta tillfälle fönderadt på en eifectivt befintlig tillgång; lärer det vara öfverflödigt att anmärka att, om enskilde Actie-egare blifva delaktige i Banquen , inga så beskaffade Creditiver sedermera kunna på Banquen ställas, utan med begifvande af de enskilde och med vilkor att ränta anvises för hvarje sådan disposition som , efter öfverenskommelse', kan komma att göras. Committéen slutar sitt arbete i denna del af dess åliggande med en kort framställning, om den föreslagna nya Banque-inrättningens functioner. Hufvud-ändamålet med densämma är att försäkra Banquens förmåga, att uppfylla sina för. bindelser, sådane de nu bestämmas , men den lemnar tillika nya utvägar lill kraftiga biträden åt handel och näringar.
Det är vidhållandet af detta, med ogillande af den Kongl. Propos:n, som afses genom denna reservation.» Dessa skäl förekomma mig ganska talande. Det synes mig fullkomligt klart, att statistiska centralbyrån behöfver mer än en person, som har insigt i den statistiska vetenskapen. Statistiska centralbyrån är nemi. icke ett embetsverk i vanlig mening, der man till stor del endast genom rutin kan sätta sig in i göromålen och sköta dem oklanderligt. Till tjenstgöring i ett verk af sådan beskaffenhet som det ifrågav:de fordras ganska omfattande theoretiska insigter i den sak, som genom detsamma skall befrämjas. Att, såsom regeringen föreslagit, fördela göromålen lika mellan Sekreteraren och Arkivarien och låta dem båda äfven deltaga i de mera mekaniska göromålen, anser jag derföre alldeles icke lämpligt. Det är en allmänt erkänd grundsats att fördelning af arbetet är för - Den 26 Maj e. m. manlig; man får derigenom både mera och bättre arbete, enär hvar och en då kommer att utföra det, hvartill han eger största anlag och skicklighet. Genom den nu föreslagna nedsättningen skulle dessutom Sekreteraren i statistiska centralbyrån få mindre aflöning än Sekreterarne i andra verk. På dessa skäl och dem, som Prih. Bonde anfört, anhåller jag om återremiss af denna punkt. Hr Printzensköld: När den K. Propos:n och StatsUtsk:ts Bet:de vid sisth riksdag rör:de just denna fråga här förekom, tog jag mig friheten anmärka olämpligheten deraf att på stat uppföra de löner, som äskades för statistiska byråns tjenstemän. Jag förklarade nemi. då, att saken, enl. min åsigt, vore så ny, att man ännu egde så liten erfarenhet om beskaffenheten och ändamålet med donna statistiska byrå, att den väl kunde tåla vid att någon tid stå obestämd i afs:de på aflöningen, och att man i dess ställe borde öfverlemna till K. H:ts Nåd. disposition det belopp, som K. M:t begärt att på stat matte uppföras. Nu har genom K. M:ts vid denna riksdag aflåtne Nåd.
Leonh., motion om ändring i i §. af i83o års Concurslag; 5:o Hr Rosenqvists, Fredr. Leonli., motion om förändrad redaction af 2 §. i5 Cap. Rätteg.-Balken. Allm. Besv.- och Oecon.-Utskottet: 1:0 Frih. Hermelins, Aug., motion, rörande sättet för Presterskapets aflöning; 2:0 Fril). Hermelins, Aug., motion om ändring af K. Förordn. d. 26 Fehr. 1817, angående sockenstämmor och kyrkoråd; 3:o Hr Rosenqvists, Fredr. Leonh., motion örn enskilda theatrars inrättande i liufvudstaden; 4:o Hr Rosenqvists, Fredr. Leonh., motion om afskaffande af de skådespelare i landsorterna pålagda afgifter tili K. Theatern och HofCapellets PensionsCassa. A nyo föredrogs Hr Bruncronas, Gust. Adolph, d. 1 dennes e. 111. på bordet lagda motion, rörande allöningen för K. Svea HofRätts Embetsoch Tjenstemän. Frih. Ehrenborgh, Casper Willi.: Trogen den princip, som jag anser borde vara hvar och en embetsmans, att icke begära högre löner för sig, sina kamrater eller underlydande, kan jag ej annat än önska, att den enskilda representanten följde samma princip. För min del instämmer jag dock i den mening, att HofRätterna äro lågt lönta, hvilket torde vara än mera klart, då man jemnför dem med Collegierna. Men då K. M. ej fästat afseende på Svea HofRätts anmälan i ämnet, utan förklarat, att K, M. ville genom en af HofRätternas Presidenter sammansatt Committé tillse, om någon löneförhöjning bör komma i fråga, skulle jag tro, att motionen är öfverflödig; och jag är öfvertygad, att StatsUtsk., likasom jag, inser olämpiigheten af någon partiel lönetillökning. Remitterades till StatsUtskottet.
Detta synes ega giltigt skäl deruti, att i allmänhet emottagaren af en banksedel icke i samma mån, som den, hvilken på annat sätt blifver fordringsegare hos banken, kan efter omständigheterna pröfva huruvida han vili med densamma inlåta sig i förbindelse. Det skulle emellertid lända till skada både för sedelinnehafvaren och banken, om grundfonds-hypotheken icke under något förhållande finge tagas i anspråk för inlösen af bankens sedlar, förrän denna vore ur stånd att med Bih. tili ti St. Brot. 1802 & 1803. 0 Sami. 2 A/d. 1 Haft. 2 10 Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o i. den riksmyntskassa, som förmedelst andra tillgångar kunde anskaffas, fullgöra banksedlarnes inlösen. Omständigheter kunna inträffa, då ett så starkt och hastigt tillströmmande af banksedlar för inlösen uppstår, att äfven den med största klokhet och försigtighet förvaltade bank bringas i en tillfällig förlägenhet. Bankens styrelse bör derföre vara i tillfälle att, när en dylik svårighet kan befaras, på lämpligt sätt använda det medel, som just är afsedt att i sista hand betrygga inlösningsförmågan, nemligen grundfonds-hypotheken. Finans-komitéen har ock föreslagit, att bankbolag skall ega för infriande af sina utelöpande sedlar, om behofvet sådant kräfver, försälja större eller mindre del af de grundfondssäkerbeter, som bestå i räntebärande obligationer. Att denna del af hypotheken i allmänhet skall i första hand anlitas, är väl antagligt med afseende derpå, att obligationer gemenligen äro lättare användbara, än inteckningar; men fullgiltigt skäl alt ovilkorligen föreskrifva, det endast denna del får begagnas, synes ej förefinnas. Deremot bör beslutet om ett sådant användande icke få bero af bolaget eller bankstyrelsen ensam, utan bör tillstånd dertill erhållas af den myndighet, som närmast har att öfvervaka banken, nemligen Kongl. Maj:ts Befallningshafvande.
I öfverensstämmelse med nu angifna allmänna grunder och med behörigt afseende på Kommers-kollegii och öfrige vederbörandes i ämnet afgifna yttranden har hosföljande förslag till Reglemente för en pensions-anstalt för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använda segeleller ångfartyg äfvensom för maskinister och eldare å sistnämnda slags fartyg, blifvit uppgjordl, och tillstyrker jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit behagade genom nådig Proposition föreslå Pikets Ständer, att lemna sitt bifall till bildandet af en i öfverensstämmelse med detta förslag inrättad pensions-anstalt, samt medgifva att tdl densamma måtte, från och med nästa år, af tullmedlen utgå ett emot den s. k. föringen — hvilken från samma tid ej vidare skulle direkte till sjöfolket utbetalas, — ungefärligen svarande belopp, på sätt i förslaget närmare uppgifves; lärande Eders Kongl. Majit, i händelse af bifall härtill, vara betänkt på att vid nästkommande riksdag framställa nådigt förslag om anvisande af det statsbidrag, som för ändamålet ytterligare erfordras. Slutligen utbeder jag mig att få i underdånighet fästa Eders Kongl. Majits uppmärksamhet derpå, att, efter hvad Kommers-kollegium upplyst, sjömanshus för närvarande saknas i tio af rikets stapelstäder, nemligen! Uddevalla, Landskrona, Jönköping, Helsingborg, Söderköping, Sölvesborg, Marstrand, Kongelf, Strömstad och Haparanda, samt att bestämda föreskrifter rörande sättet och ordningen för understödjaude af de nämnda tio städer tillhörande sjömän samt deras enkor och barn icke blifvit till efterrättelse fastställda. Då emellertid för lästeoch plåt-afgifters uppbärande och förvaltande till afsedda ändamål, äfvensom för delaktighet uti ifrågavarande pensions-anstalt, jemte många andra skäl, synes mig vara af behofvet påkalladt, att sjömanshus varda i alla städer, der sådana icke finnas, inrättade, men frågan härom icke lärer tillhöra Finans-departementets handläggning, hemställer jag underdånigst, att ärendet i denna del måtte genom Protokolls-utdrag till vederbörande Departement öfverlennes.» Hvad Herr