Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag nödgas ytterligare bestrida Utsk:s förslag. De grunder, dem Frih. Hamilton behagat anföra, synas mig icke heller tillfyllestgörande, ty om man på det sättet skulle få utföra råämne ur landet, under förhoppning att främmande länders industriidkare skulle dem tillgodogöra, så kunde en sådan satts, tilläfventyrs sträckas ganska långt. De möjliga olägenheterne af nuvar:de sladganden skulle dessutom afhjelpas genom industriens uppdrifvande i vårt eget land. Hvad angår en annan värd ledamots afgifne förklarande, att icke något underslef skulle komma att ega rum, så är jag visserligen långt ifrån att uttrycka något tvifvel med afseende på de fullkomligt redbara afsigterne hos dem, som skulle vilja utföra detta jern och önska komma i åtnjutande af dermed åsyftad fördel. Men då jag sålunda undantagit allt hvad som kunde anses oangenämt röra personerna, så torde jag dock få uttala den åsigt, att man i allmänhet ej bör på ett förhastadt sätt utsätta sig för framtida möjligheten af försnillning; ty att sådan lätt nog kunde verkställas, ehuru det förnekats, måtte likväl vara temligen uppenbart, om viljan dertill endast förefinnes. Åtminstone får jag för min del upprigtigt förklara mig vara alldeles öfvertygad derom, att ett sådant lurcndrejeri ej skulle vara så svårt att åstadkomma, 348 Den 3 Juni f. ro. som det at dem, hvilka se saken i en ljusare dager, ansetts och uppgifvits vara. Frih. Hamilton: Jag beklagar högeligen att de skäl, jag anfört, ej varit tillfyllestgörande för den värde ledamot som sist yttrade sig; men för R. o. Ad. hoppas jag, att det skall falla klart, huruledes man skulle vara snart sagdt galen, för att vilja företaga sig att uppköpa och forma jern af så dyrbar art, som det, hvilket liehöfs för kanoner, och hvilket under vanliga omständigheter betalas dubbelt emot vanligt tackjern, att forma detta, säger jag, endast för alt få det nöjet att exportera det emot en tull af 3 r:dr 16 sk. pr SkSf.
Anckarsvärd, Carl Henrik: ”Jag anser frågan vara af den mest ingripande grundlagsförändrings-nalur och innefatta en bestämd förändring i sammansättningen af våra riksdagar.” Orden läsas i prot., och jag skulle tro, alt dessa talare tillhöra en annan opinionsfraction än den, lill hvilken jag bekänner mig. Men icke för denna polemik har jag åter uppträdt på denna bänk. Manad af min pligt mot fäderneslandet, det land, för hvilket jag blöd t och, inom den mig anvista verkningskrets, snart i 40 är arbetat, har jag vågat att, för andra gången, anhålla om ordet i en fråga, hvars vigt väl torde tåla jemförelsen med hvilket förslag som helst till ombildande af nationalrepresentationen. Jag har intet alt säga lill dem — jag tror att de inom detta Ständ äro få — som i de föreslagna lagförändringarne endast se ett medel till sitt erkända syfte: Adelns afskaffande. Min tankeledning är icke deras; vära vägar löpa i motsatt riktning, parallell; vi kunna icke förslå hvarannan, vi kunna icke mötas. Jag skall ej eller, för att söka ådagalägga en förmåga, den de, som jag tror ganska rättvist, gerna må bestrida och förneka, tillåta mig att öda Ståndets tid genom omtuggande och idisiande af alla de grunder och skäl, i hela sin utförlighet, som vid så mänga tillfällen blifvit anförda och som redan i den skrift, hvilken hvilar på R. o. Ad:s bord, äro utvecklade. Derest någonting hade brustit i full - 240 Den 8 Februari e. m. ständigheten, sä har bristen under dagens öfverläggning blifvit fylld. Hvad som bort och behöft bevisas, det är bevisadt och, af andra talare, förr och nu, här och annorstädes, lill min fulla öfvertygelse utredt. Den, som dessa skäl icke öfvertyga!, skulle, äfven genom min förnyade svagare framställning, af densamma icke kunna öfvertygas.
Heiiucs i i ~ b t t t ~ och lifsnppgift blir nii att i kurser, so: u mordiias i mrs Hirds (?legaiita salong, beratta sagor för barn. ~ki~ f&amp; barnens iiiödrar och sköterskor n r a osynliga %liörariiinor; iiiiiii koiiiiiiel. ovillkorligen att tiiikn på nuiinoriia vid de Katolska giidstjaiisteriiu. V i uppskatta till fullo deri poesi, soiii r i d sidaii af friskliet och inunterliet likt eii röd trad genoiiigCi. beriittelseii, och \ ii iiro vissa oin, att den varmlijärtade Yolly, soin i c h siitter sin egrii lilla pcrsoii soii1 inedelpiiiilzt i lifvet, iitaii iir geiioiiitriin 2f deii kanslaii, att. lioii ii ii ist^^ lefva ett nyttigt lit för andra, skall tillvi !iiit~ sig sil;,? ~ \ .itii~l&lt;ii systrars syiiipati; hoii kan i iii&amp;iigt ocli mycket \ .iiiaa clew ett godt fiireciöiiit *. ï V i kunna dock ej uiiderlita att finiia, a; t i syinerlitt slutet 1 ~ iibgontiiig öfverspandt ocli fantastiskt. Yow tlet t. P:;. ej 1iatiir.1ic: ai.r~ ntt Polly anriinde sina, goda gtif ror s ~ u i 1iir;: i ' iiiiie i stället fik iitt eiiths: Berätta sagor? Och livarför bvhiifwr hoii till detta iiiidiiiii$l Qi:. nya, enkla, kladningar - eii af r5si: kr, en af japansk ci.Fpe, er1 af Ii r i t t knmclhtrstyg ined ha1flAi; g-a itmiir inled Iivitt rKfskiiiii ocli en af silfvergrgtt niinnetyg.
Det har synts Utskottet, att åtminstone i detta afseende likhet för de olika landsdelarne kunde utan svårighet beredas, och att för detta ändamål i de domsagor, der omständigheterna för närvarande ej medgifva, att allmän rättegångsdag hålles så ofta som en gång i månaden med hvarje härad och tingslag, till en början kunde åtminstone för handläggning af lagfartsoch inteckmngsärenden månadtligen hållas en för hela domsagan gemensam särskild rättegångsdag, då parter kunde få dylika mål skyndsamt afgjorda i domarens hemvist eller å annat ställe inom domsagan i närvaro af ett mindre antal nämndemän. Utskottet har väl icke ansett lämpligt, att den nuvarande domsage-indelningen i någon väsendtligare mån rubbas; men, dä den åsyftade sammanslutningen af tingslagen otvifvelaktigt skuHe på många orter underlättas, om i sammanhang dermed utbyte af tingslag emellan angränsande domsagor kunde ske, torde tillfälle böra hållas öppet för en sådan jemkning af domsage-indelningen, som kan lända till lagskipmngens större beqvämlighet, och för detta ändamål vara nödigt, att äfven de häradshöfdingar, som hädanefter och intill dess månadstingen blifvit allmänt införda i de mellersta och sydliga delarne af riket, komma att utnämnas, dervid förbindas att underkasta sig reglering af domsagans område, på sätt som skedde under tiden från den 23 Mars 18&7 till den 7 Februari 1860 med de häradshöfdingar, som då utnämndes. En särskild anledning härtill ligger i den omständigheten, att, om lagskipnmgen å landet vinner en ökad skyndsamhet, åtskilliga mindre städer sannolikt skola önska att lägga sig under närmaste landsrätts domvärjo; och då det otvifvelaktigt vore en fördel för lagskipningen i dess helhet, om dessa mindre stadsdomstolar kunde alldeles upphöra, så torde också en sådan önskan, der den yppar sig, böra, så vidt möjligt är, tillfredsställas; och dertill torde i ett och annat fall erfordras någon jemkning i domsage-indelningen. Emot Lagkomiteéns förslag har bland annat blifvit anmärkt, alt närandemansbestyret skulle derigenom försvåras.
Förut sker barns undervisande mångenstädes endast af mer Och mindre kunniga föräldrar och understundom af kringvandrande barnalärare; den undervisning som uti de fordna landtskolorna blifvit Ungdomen meddelad, har ofta börjat vid den ålder deras arbets-år inträffar och deras arbetsskicklighet skall utvecklas samt har genom methodens långsamhet hindrat dem uppöfva sina arbetskrafter, och i de fall, då skrifva och rakna kommit i fråga, ofta gjordt dem främmande för deras egenteliga yrke, utan att bibringa dem kunskaper som i annan väg kunnat göra dem till gagneliga medborgare. De Belloch Lancasterska Skolorna, hvaraf redan några genom privatas frikostighet blifvit införda i Skaraborgs Län, lofva genom deras förträffeliga inrättning att det goda ändamålet skall kunna vinnas, nemligen att bibringa allmogens barn en sann upplysning, utan att borttaga tiden för eller afvänja dem från deras egenteliga yrke; barnen kunna i dessa skolor tidigt emottagas, skrifva och räkna samt inoch utan-läsning medhinnas innan de år inträfj fa, då de böra alfvarsamt inöfyas till arbete,'* 672 Den 24 Febr uar it > och genom denna förberedelse Preslernas möda mycket underlättas, vid den undervisning som åligger dem, att ungdomen meddela; hvarje vän af en med arbetsflit förenlig upplysning, bör derföre önska, att Riksens Ständer må utfinna medel, till sådana Skolors allmänna införande. Herr Hammarsköld, Lorenzo; Jag har begärt ordet, endast för att få förena mig till alla delar uti hvad Herr Riben öfver Uppfostran och undervisning yttrat* Hans reflexioner Öfver detta ämne äro lika sanna som djuptänkta. Hvar och en som följt undervisningens historia skall säkerligen medgifva, att ifrån den stund man ville göra undervisningen till uppfo* strän, daterar sig hela Skoleväsendets förfall. Såsom Herr Riben anser äfven jag, att undervisaren blott bör gifva den blifvande man3 nen medel att bereda sin egen uppfostran; men uppfostra bör han sig sjelf i conflict med verlden. Uppfostran bör vara grundad på ett religieust sinne, på en patriotisk sinnesstämning på kännedomen om Fäderneslandets bruk och egenheter.
TJtom de olägenheter, som af föregående talare blifvit omnämnda, befarar jag, att sådant kunde för - 43o Den ai December f. m. anleda dertill, att mindre säkra och solida bankers sedlar möjligen komme att i uppbörden ingå, hvaraf den ovilkorJiga följden åter skulle inträffa, att de skatter, sorn folket borde erlägga i Rikets allm. mynt, komme, vid en sådan banks obestånd, att mer eller mindre understiga det belopp, som, enligt detta myntvärde, blifvit påräknadt för bestämda ändamål. Jag tillstyrker således bibehållandet af den redaction, Utsk. i denna del föreslagit. Hvad åter beträffar R. Sl:s Banks skuldsättning, hvartill BondeSt. ansett Konungens sanetion erfordras, delar jag Hr Cederschjölds tanke, att denna sanetion icke är behöflig. Då, på sätt Utsk. föreslagit, alla 4 RiksStln skola vara ense om ett beslut rörrde förändring uti sedelstockens förhållande till metalliska inlösningsfonden, och då R. St. äro skyldiga att ersätta den brist, som i Bankens tillgångar kan uppstå, måste Konungens sanetion icke vara i afseende på Bankens skuldsättning mera erforderlig än i afseende på Statsverkets. Frågan om ökning eller minskning af Bankens skulder synes mig således endast böra bero på R. St:s pröfning, helst jag förmodar, att i en blifvande bancolag, likasom i den nuvar., en viss grundfond för Banken skall komma att bestämmas, hvilken grundfond följaktligen icke kan af R. St. ensidigt rubbas, då den sålunda är i lag bestämd. Slutligen och för att återgå till i morn., får jag, i likhet med hvad jag förut yttrat, förklara, att jag ej är i stånd att inse, det någon omening finnes i Utsk:s förslag, på sätt en Värd talare uppgifvit, Hr Cederschjöld: Jag har hört yrkas, att grundlagen borde medgifva emottagningen i Kronans uppbörd af hvad slags sedlar som helst, allenast de för tillfället vore gångbara.
Tjenstemännen vid Banko-diskont-verket antagas och konstitueras af Fullmäktige, efter af Direktionen afgifvet förslag; och ega Fullmäktige, när så fordras, från tjensten och densamma åtföljande förmåner, entlediga den, med hvilken Direktionen finner verket icke vara belåtet. Ombudsmännen, Kamereraren och Kassören vid verket skola, för den uppbörd, som kan blifva dem anförtrodd, ställa af t);' f 44} i ioitt •' ij. & ii S * ii» ii i j-t; ,<'.*1 \\ Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. 21 godkänd borgen, eller annan säkerhet, ! till belopp af 4000 R:dr Banko. Jemf. § 89, mom. 5. Hvardera Ombudsmannen vid Banko-diskonten i Stockholm och Låne-kontoret i Götheborg skall för den uppbörd, honom anförtros, ställa säkerhet Lill ett belopp af 5000 R:dr Banko. Ombudsmannen vid Låne-kontoret i Malmö lemnar enahanda uppbördssäkerhet, till belopp af 2000 R:dr Bauko, samt Ombudsmannen vid Låne-kontoret i Wisby till belopp af 1000 R:dr nämnde mynt. Jemf. § 80, mom. 7. Alla lånedokumenter och hypotheker förvaras under 3:ne lås, hvartill 2:ne af Direktionens Ledamöter till skiftes samt Kamereraren hafva hvar sin nyckel. Jemf. § 77. Direktionen öfver hvart och ett af Lånekonloren utgöres af fyra inom kontorets distrikt boende ledamöter, en af hvarje Riks-Stånd, tillika med ett Bankoombud. Jemf. § 78, punkt. 2. Direktionerne öfver Lånekontoren förvalta de derstädes till Handelsoch Närings-diskonten anvisade medel. Jemf. § 81 j mom. 1. Se ofvan. Direktionen godkänd borgen, eller annan säkerhet, Ombudsmännen hvar för sig till belopp af 5000 R:dr Banko, samt Kamereraren och Kassören, hvardera till belopp af 4000 R:dr nämnde mynt.
Det är väl möjligt att jag misstager mig; men jag kan ej föreställa mig, att BevillningsUtskottets Ledamöter skola betala hyran. Är det åter StatsCassan, som skall erlägga den, synes mig all prutning å de föreslagne 66 R:dr 3a sk. B:co i månaden vara olämplig. I öfrigt förenar jag mig med Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie. Herr von Hartmansdorff, August: Jag vill blott anmärka, att Piidderskapet och Adeln vid detta tillfälle ingalunda komme att fordra af MedStånden något, som Ridderskapet och Adeln icke länge sedan vedergällt, i fall sådana vidräkningar dem imellan borde komma i fråga. Intet af de andra Stånden förvarar några af Ridderskapets och Adelns handlingar, hvaremot i Den i D e c e m b e r. Riddarhuset förvaras Riksdagsbesluten från 1710 till Statshvälfningen under Konung Gustaf III, 1772, äfvensom alla Utskoltshandlingar, med undantag af Statsoch BancoUtskottens, och alla dessa handlingar innefatta ju ämnen, som röra samtelige Stånden. Vi skulle således snarare hafva anspråk att göra hos MedStånden, än kunna anses såra grannlagenheten derigenom, att vi fordra hyra för de i frågakomne rummen. Hvad särskildt angår Grefve Fröliehs hemställan, om ej StatsCassan borde vidkännas denna betalning; så är det väl aldeles otvifvelaktig!, att betalningen skulle utgå af det allmänna anslaget för Riksdagskostnaderne. Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid RiddarhusUtskottets ifrågavarande Memorial gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades
Project till ändringar i och får Post-Verket. 1) All contant uppbörd vid PostContoiren; af hvad namn den vara må, bör upphöra* 2) Inga räkningar med enskildta personer och associationer i och för Postliqvider bör hädanefter få äga rum, utom i det enda fall ig;de punkten omtalar. 3) FriBrefsråltighet gälle dock, och bör Den 5 Martti. dermed förfaras på enahanda sått som förut skedt, 4) Ett ståmpladt papper af olika valeur, att nyttjas till omslag å Bref bör påbjudas och finnas till köps, i Ståderne hos Chartae Sigillatae Ombudsmånnerne eller andra af Chartoe Sig.illatse HufvudContoiret i Stockholm dertill uppdragne personer; och på landet af KronoFogdarne samt andre enskilte, som detta sig åtaga. 5) Alla enskilta som anmäla sig att försälja dessa Porto-Chartor (sorn jag vill kalla dem) böra göra det hos Konungens Befallningshafvande i orten, hvilka dertill lämna tillstånd, efter affordrad vederhäftig borgen för det belopp, som hvarje gång uttages, 6) Ett maximum råttadt efter ungefåra behofvet af PortoChartor i orten för trenne månader bör dock fixeras och öfver detta bör ej utlämnas utan contant betalning till enskildta som åtagit sig försäljningen. 7) Uppbördsman må dock äga förse sig med PortoChartor för halft år under lika ansvar i och för redogörelsen, som för annan Kronans uppbörd; och utan annan borgen ån den de förut ställt för densamma. 8) LandshöfdingeEmbetet bör medelst dess kungörelse i Kyrkorne låta tillkännagifva dem som fått uppdrag att sig med försäljningen befatta. Det bör vara livar och en af ordinarie försäljare tillåtit att i större eller mindre partieåt andra uppdraga en del af försäljningen, men svare de förre dock ensamt för den förlust som derigenom tilläfventyrs för dem kunde uppkomma. 10) Hos Chartse Sigillataé Ombudsmånnerne i orten uttaga KronoFogdarne PortoChartor, och allämne vid emottagandet qvitto för beloppet.
Denna uppfattning sammanhänger utan tvifvel med tron på själens förmåga att sväfva fullständigt fritt omkring, medan kroppen hvilade i sömn. Och drömmen blef sålunda betraktad som en själens vederkvickande utflykt, hvilken denna behöfde för att kunna bibehålla sin friskhet. Hvarje man och kvinna tyckes ha kunnat tyda drömmar. Dock finnes det en och annan, om hvilken det säges, att han eller hon varit mera än vanligt kunnig i tydningskonsten. »De tydde drömmar bättre än andra människor», heter det, »och därför sökte många råd hos dem.» Drömtydningen synes så småningom ha utbildat sig till ett slags sport. Sålunda berättas följande om tvänne personer, Torhadd och Sten. Torhadd var vid mycket godt lynne och sade, att nu skulle de spela schack. »Ty man har sagt mig», fortsatte han, »att ingen spelar detta spel bättre än du, och jag har äfven mitt nöje däraf.» Sten var genast med härom. Men snart låg Torhadd under i spelet, och han sade: »För mycket har man ej sagt mig om din konstfärdighet; men nu sluta vi; jag hafver en annan begäran till dig». Sten frågade, hvad han nu ville. »Jo, man har äfven sagt mig, att ingen förstår att bättre utlägga drömmar än du.» Därefter berättade Torhadd för Sten icke mindre än tolf mycket underliga drömmar, som han haft, och Sten måste tyda dem. Det sätt, hvarpå schackspelet här sättes vid sidan af drömtydningen, gifver vid handen, att denna senare varit ansedd som ett slags idrott, och det har därvid kommit an på att lämna tydning af alla, äfven de mäst sällsamma drömmar, dem man fått sig förelagda. Häraf kunna vi sluta oss till, att drömtydningen ej försiggått efter bestämda regler, såsom förhållandet t. ex. varit hos kaldeerna. Den har alltså ej haft den ringaste vetenskapliga karaktär utan endast varit ett värk af ögonblicklig inspiration eller fyndighet. Detta bekräftas däraf, att den, som haft drömmen, endast sällan är tillfreds med dess tolkning utan säger rent ut, att en bättre nog kunnat finnas. Slika uttalanden skulle ej kunnat göras, om tydningen skett efter fastställda regler.
Hvaremot Rikets Ständer, med afseende derå, att handel och rörelse synas någorlunda hafva återkommit i sitt förra skick, funnit skäl att i så målto förändra den hittills åtnjutna lindring i bevillningen för handel och rörelse i staden, att bevillningen derföre bör utgöras med tre fjerdedelac af hvad så väl i allmänhet, som för den classens städer i synnerhet, varder stadgadt; och kommer, i anseende till de staden Borås nu beviljade förmoner, den af staden alternativt gjorda begäran om stadens förflyttande i 4:de classen att förfalla. Hvilket, till svar å E. K. M;s högstberörde Nådiga [Proposition, Rikets Ständer få i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 Augusti i834« N:o 91. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den n Aug. 1834- Preste-Ståndet den 11 Borgare-Ståndet den ii Bonde-Ståndet den it Rikets Ständers underd. Skrifvelse, rörande ändring i nu gällande stadgande om Öfverdomstol i Tullmälj m. m. (LogUtsk. I sammanhang med frågan om upphörandet af Styrelse-Verkens domsrätt i vt6»a mål, har E. K. M., genom Förordning af den 17 April 1838, i j6 Expedit iöns-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N;0 pf. bland annat, stadgat, att besvär öfver Under-Rätts Utslag i mål, som angå förbrytelser emot Författningarne om oloflig införsel eller utförsel af varor, tullförsnillning, utoch inrikes seglation, nederlag, varutransporter landvägen inom landet, hvarunder jemväl vore begripne öfverträdelser af sladganderne om den åt allmogen i sju Härader af Elfsborgs
Swea hofrätt, ädel och högaktad Herr Anders Lindblad, att wara deras befull-mägtigade ombud, förklarande sig nöjda med hvad H(er)r Notarien här-utinnan lagl.(igen) gör och låter. C. F. Maneck År 1798 d.(en) 9. April blef Extr(a) Sochnstämma hollen med St. Malms församl(ing) efter föregången pålysning. Under anmälan, det skall allmogen i nästgränsande sochnar hafwa wid hollne sochnstämmor öfwerenskommit, at hos Konungens Befall-ningshafande i länet anholla, det ville K(onun)g(en)s Befalln.(ings)-hafande, i anseende til swårigheten och kostnaden för allmogen wid sine soldaters utrustande til regementsmöten, hos Kgl. Majestet underdånigast hemställa, det kunde för i år, då sådan dyrhet är å både ätande och tärande wahror, allmogen i nåder lisas från7) det regementsmöte, hvilket, efter hvad de hördt, skulle fram på sommaren komma att hollas med Söderm.(anlands) Kgl. jnfanteriregemente; hafwa en del af St. Malms sochnboer af allmogen begärt, det måtte församl.(ingen)s inwånare inkallas i sochnstug(a)n, för att i enahanda ämne få samrådas. Af hvilken anledning de, efter kungjörelse från predikstolen, nu tilstädes kommo, och underrättade om ändamålet med deras sammankallande, instämde en-hälleligen deri, att wända sig til länets styresman, för at i ödmjukhet utbedja sig dess benägna förord til Kgl. Majestet, at förberörde regementsmöte måtte för i år få i nåder inställas.
Då de åsigter, som i det föreg:de blifvit anförde, i väsendtlig mån hemta ett stöd från de exempel, sorn Frankrike i sednare tider lemnat, i afs:de å utvägarne att uptaga Statslån af folket sjelf, utan begagnande af mellanhänder, torde det måhända icke anses på sidan om ämnet, att uplvsningsvis tillägga några ord, som äro hemtade ur Franska FinansMinisterns berättelse till sin Monark, i afs:de å uptagandet af det lån å 500 milbr francs, som, enl. ett kejserligt beslut af d 30 Dee. 1854, under Krimfälttåget kontraherades och då ådrog sig en så stor upmärksamhet. Teckningen för detta lån skedde liktidigt, å två olika slag at obligationer, löpande den ena sorten med 4l/2 % ränta och uptagne Den 19 November f. nh ■237 med en kapitalrabatt af 8 %, så att endast 92 för 100 af långifvaren utbetaltes. Det andra slaget obligationer buro 3 % ränta och för dessa erlades endast 65 francs 25 centimer för 100. Anmärkas bör det emellertid, att genom någon retroaktiv beräkning af räntan, långifvaren härutöfver hade en vinst af något mer än 2 francs för 100, så att han i verkligheten för 4 % obligationer icke utgaf mer än 90, hvilket motsvarar 4 % ränta för 80, eller som är detsamma för obligationer med 20 % kapitalrabatt. Med ett ord: lånet kontraherades på närmast jemförliga vilkor med dem, som här ofvan blifvit för ett Svenskt National-lån föreslagna. Minsta medgifna teckningen var för ett belopp af 10 francs ränta och motsvarande kapital. Teckningen under 500 francs ränta inbragte allena en summa af 836 milhr francs eller 336 milhr utöfver behofvet, och detta under den korta tiden från d. 3 till 14 Jan. 1855, under hvilken den var medgifven.