Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han hade fått ögonen upp för deras intighet; han hade blifvit så upplyst och intelligent — åhja, medvetandet derom kunde vara uppbyggligt nog. — Och han var ur striden, han satt i lugn, han behöfde icke trängas med den stora hopen i kamp för tillvaron. Alla vägar stodo honom öppna nu, och alla menniskor hade blifvit så vänliga och älskvärda. Denna plötsligt påkomna vänlighet bade endast gjort honom än mer sluten och skeptisk. Han hade ju vetat det på förhand, att rikedom var en makt, inför hvilken till och med den styfvaste nacke böjde sig. Han hade icke haft några illusioner — det var blott de gamla idealistiska fördomarne, som sutto honom för djupt i blodet och gjorde, att han i alla fall kände sig tillbakastött af den nakna verkligheten; det var ett rent ästetiskt obehag, som yttrade sig i afsmak för den öfverströmmande älskvärdhet, hvilken nu mötte honom från alla håll. Han var 25 år, och han inbillade sig ha genomskådat alltings intighet; han föraktade menniskorna och han brydde sig icke om att dölja det; han trodde på ingenting, hoppades på ingenting — älskade intet och ingen, icke ens sig sjelf. Han hade blifvit just det, som man förr utan fog beskyllt honom för att vara, en fullständig nihilist. Men just derför var han icke farlig längre, och just derför hade den förnäma verlden återbördat sin son. Hans lif var utan mål och utan intresse; dag gled hän efter dag, och han märkte det knappt. En och annan gång i stunder af kroppslig eller andlig svaghet kunde det väl komma öfver honom en tryckande och tyngande förnimmelse af tomhet; han tyckte sig vara så outsägligt fattig i jemförelse med de andre, som hade sin tro i behåll; det var något som vred sig och brottades inom honom — han skulle velat gripa det obevekliga lifvet för strupen med ett skri af smärta: Varus! Varus! Gif mig tillbaka mina illusioner! Men Varus kunde icke väcka de döda till lif; och tron var död. Det hade gått så småningom under dessa sista år.
Nio 205, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående väckt fråga om det i kronans förråd befintliga äldre, till krigsbruk oandvändbara kruts omarbetande till bergskrut; N:o 206, i anledning af väckta motioner om donerande till Skellefteå stad af hemmanen Ntris 6 och 8 i Norrböle by samt af krono-allmänningen Ivågenäset m. m.; N:o 210, i fråga om underhållskostnaden för 2:ne vägar inom Färila och Hogdals socknar i Helsingland; N:o 211, i anledning af väckt motion om låneunderstöd för uppförande af en flottbro öfver Dalelfven; N:o 212, i anledning af väckt motion, i fråga om ersättning till en pensions-kasseinrättning för beväringsmanskapet och afskedade båtsmän uti Vester-Norrlands län; N:o 213, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständers Statsutskott, i fråga om medel till fullbordande af Strömsholms kanals ombyggnad; N:o 211, i anledning af väckte motioner, om anslag för Strömsholms kanals ledning antingen till Westerås eller Köping, samt N:o 215, i fråga om anslag till kyrkobyggnad i Knäreds församling i Hallands län. S. D. Föredrogs från Högv. Preste-Ståndet ankommet protokolls-utdrag N:o 223, angående inbjudning till Vällotl. Borgare-Slåndet och Hederv. Bonde-ståndet att instämma uti dess lemnade bifall till Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 45, i fråga om bildande af en kommitté för att uppgöra förslag till ordnande af rikets finansoch penningeväsende. Prot.-lltclrag den 12 Juli 1851. 373 Ståndet, som icke fann skäl att frånträda sitt i frågan förut fattade beslut, afslog den utaf Högvörd. Preste-Ståndet framställda inbjudning. Den 12 Juli. Från Högloft.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, att han visserligen vid föredragningen af 137 §:n hade bort. fästa uppmärksamhet på förhållandet; det vore en förbiseelse af Hr Landtm, att icke märka det, men R o. Ad. torde finna att, då propos:n varit om R. o. Ad. biföll förslaget i 137 §:n, och då Ståndet bifallit detta förslag, så hade saken ej undergått någon förändring; propos;n hade icke innehållit, all förslaget skulle under den nämnda §:n upptagas, utan blott att det förslag, som i nämnda § blifvit framstaldt, skulle bifallas. R. o.'Ad. torde deraf finna, att det beslut, Ståndet vid 187 §:n fattat, icke stöde i någon strid med det som R. o. Ad. förut fattat. Frih. Cederström, Thure: Jag instämmer också deruti, att då R. o. Ad beslutat under f. m. att bibehålla gamla bevilln.stadgan från och med § 5i t. o. m. § i33; så bör äfven beslutet lända till efterrättelse; men då en olikhet förefinnes mellan den 138 §:n och den 107, sä får jag anhålla, att den 1 38 §:n måtte få samma ordalydelse som den 107, emedan följande ord i det nya förslaget äro uteslutna: med rättighet att åtnjuta ersättning af den som dem sedermera under året antagit. Hr Frih. o. Landtm yttrade, att han icke rätt hört och fattat Frih. Cederströms framställning. Frih. Cederström: Jng begärde ordet endast i anledn. af Gr. Hamiltons förklarande, att då R. o. Ad. beslutat bibehålla §§ från och med 51 t. o. m. i33 i i835 års bevilln.- förordn., och 138 §:n i den nu föreslagna bevilln.förordn. är densamma som 107 §:n , gamla bevilln.stadgan ; så skulle i följd deraf den 138 §.‘n böra förblifva oförändrad.
Denna kostnadssumma kan synas dryg, men förhållandet mellan Svenska arméens numerär på fredsfot och det ofvan föreslagna antalet Ingeniörtrupper blefve dock ej större, än hvad uti de mindre Europeiska arméerna ansetts oundgängligt. Likväl och i betraktande af nödvändigheten att i första rummet anskaffa materiel, anser jag mig öfvertygad, som jag för öfrigt är, att åtminstone något vore vunnet, om en väl exercerad, ehuru fåtaligare, stam snart funnes att tillgå, nu endast böra, likasom min närmaste företrädare, i underdånighet föreslå upprättandet till en början af eli Ingeniöreller Sappör-kompani af 120 man, försedt med befäl af 1 Kapiten, 2 Löjtnanter, 1 Under-löjtnant och 3 Underkonduktörer, samt att Eders Kongl. Majit behagade i stället för det för samma kompanis ärliga underhåll beräknade belopp af 17,768 Ridr 4 sk. 51/, rist., hvilket genom skälig minskning i den föreslagna Läkare-aflöningen synes, såsom äfven vid sista riksdagen skedde, kunna nedsättas till en rund summa af 17.500 Ridr, nu för omförmälda ändamål af Rikets Ständer ånyo i nåder äska sistnämnda belopp, deraf 3,914 Ridr beräknats såsom erforderliga för truppens beklädnad och återstoden, 15,586 Ridr, således utgör aflöningsoch öfrig underhållskostnad, och hvarvid, enär svårigheter förmodats skola möta för det ifrågaställa Ingeniör-kompaniets uppsättning under första året, för hvilket anslag till dess underhåll kan varda beviljadt, Eders Kongl. Majit torde i nåder finna lämpligt tillika af Rikets Ständer begära, att, till undvikande af särskilda anslags beviljande för att dermed bestrida kostnaderna för kompaniets första uppsättning, hvilka beräknats uppgå till 16,900 R dr för en gång. birsta årets underhålfs-anslag alltså måtte för sislberörde ändamål få användas. i följd af Eders Kongl. Majits nådiga omtanka och Rikets Ständers behjertande har Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. om Slatsverket 1853.
Företogs tili pröfning Lag-Utskottets den 10 dennes under N:o 110 afgifne, och den ip derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 4 förut nieddeldte Betänkande, öfver väckt motion, om stiftande af en Lag, hvarigenom må förekommas, att Gäldenär, medelst diktade köpe-afhandlingar, undanhåller sina borgenärer de tillgångar iian kan äga till betalning af sin skuld. Friherre Cederströmj Jacob: Jag anhåller om underrättelse, huru detta Utlåtande blifvit af de öfrige trenne RiksStånden afgjordt. Undertecknad Riddarhus-Secreterare: Någon underrättelse i detta afseende har ännu icke från de öfrige RiksStånden ankommit. Friherre Cederström: Det anmärkta förhållandet i Utskottets första Betänkande, hvarvid Utskottet förbiifvit, att, om en Borgenär vid utmätning vill hafva gods utmätt, hvilket är tredje mans, och den, i hvars vård det är, erkänner det vara denne tredje mans, denne likväl skall stämma, i stället för Borgenären, innefattar en orimlighet; ty tredje man blir då tvungen att ingå uti rättegångskostnader, hvilka han ej kan få ersatte. Jag har naturligtvis ingenting emot, att all möjlig lätthet för Den 26 Octo ber e. in. i85 fordringars utfordrande beredes borgenären; men likväl icke så, att tredje mans rätt derigenom förnärmas. Örn tredje man skall slämma, har Iian ingen möjlighet att få rättegångskostnaderne ersatte, ulan måste endast stämma för att få behålla sitt gods. Man kan väl ej rättsenligt tvinga en person att betala rättegångskostnader, der de ej behöfvas. Jag anhåller således om afslag å Utlåtandet. Herr PrintzenskjöldCarl: De skäl Friherre Cederström anfört för afslag å Utlåtandet, äro ej af den beskaffenhet, att de i något afseende kunna gälla. Erfarenheten har icke sällan visat, att vid utmätningar
Genom statistiska uppgifter rörande folkmängden, åkerns och ängens areal, behållningen af skörd, —- sedan derifrån afdragits hvad som åtginge till utsäde, personlig förbrukning och kreaturens utfodring, — samt antalet af kreatur dels inom hela Skaraborgs län, dels särskildt inom förenämnda åtta härader, har motionären sökt ådagalägga, att en betydlig öfvervigt i alla dessa afseenden skulle tillkomma dessa härader, oller den del af länet, hvilken genom det ifrågasatta jernvägsnätet direkta fördelar komme att tillskyndas. Eör öfrigt hade staden Lidköping för deltagande i det bolag, hvilket för ifrågavarande jernvägs utförande blifvit bildadt, definitivt tecknat sig för 100,000 Riksdaler och garanterat teckning af aktier för återstoden utaf tredjedelen af den beräknade anläggningskostnaden; hvarjemte det med Skaraborgs län sednast hållna landsting, som erkänt vigten af den ifrågavarande grenbanan, beslutat understödja företaget genom öfvertagande af aktier för 30,000 Riksdaler. Yid öfvervägande af hvad sålunda blifvit anlördt har Utskottet visserligen funnit att, sedan förslaget om Herrljunga—Wenersborg—-Uddevalla-jernvägens anläggning kommit till utförande, frågan om anvisande af låneunderstöd för byggandet af en grenbana från Håkantorp till Lidköping numera befinner sig i ett helt annat skick, än då densamma vid sistlidna riksdag var underställd Rikets Ständers pröfning. Det kan nemligen icke bestridas att, sedan jernvägen mellan Herrljunga och Wenersborg innan kort nalkas sin fullbordan, tiden nu kan vara inne att söka åvägabringa en utgrening från nämnda bana till staden Lidköping, som i anseende till sin förträffliga hamn vid Wenern och sin utbildade spanmålshandel onekligen är en punkt, hvars förenande med Statens jernvägar mäste vara af vigt, såväl för den ort, der den föreslagna jernvägen skulle komma att framlöpa, som för derifrån mera aflägset belägna landsändar.
Men nu fogade omständigheterna så, att gåfvan kom fram på ofvanbeskrifna sätt, och om de finnas, som kalla Alexis’ beteende härvid brutalt eller skrytsamt, så tror jag dock att äfven de skola finnas, som ej se det i en så ofördelaktig dager. För vår del tycka vi att Alexis handlade som en man. Men hur många bland sällskapet tror läsaren det var, som gillade, eller vågade högt bekänna att de gillade Alexis’ handling? De äro sannerligen snart räknade: Albert, det veta vi, Celestine, det veta vi, och Nanna – och när hon hörde händelsen berättas, kom hennes hjerta i en så häftig klappning, att hon tyckte det ville ut och flyga rakt i famnen på Alexis. Hon blickade sig stolt omkring, och sökte med ögonen den försmädlige grefven, hvars mokanta min, då hans blick nu träffade Nannas, nästan alldeles var borta. Öfverstinnan kunde ej underlåta att inom sig lemna bifall till Alexis’ handling, men hon tyckte den ändock vara malplacerad, och förråda allt för stor brist på sans och lefnadsvett. Öfverstens enda reflexion var: «hvar tusan dj–r har han fått så mycket penningar ifrån?» Af det öfriga sällskapet blef Alexis ganska omildt bedömd. Fröknarne Hotten Tott kallade hans handling en «impertinens», fröknarne Benwrangel och von Gåes visste icke hvad de skulle säga, men sågo fruktande på Alexis, som om han varit en missdådare; doktor Swedberg mente att en sådan der gunstig herre vore inte värd bättre än att bli utkörd, kongl. sekreteraren Weklingk påstod att en sådan personage aldrig skulle bli tåld i hans expedition – med ett ord, hela verlden ropade: «korsfäst, korsfäst!» Men vi få ej förgäta, att kasta en blick i Alexandras själ, för att se hvad som der föregår. Hvad tror läsaren, instämde hon i anathemerna eller icke? Alexandra var en fulländad kokett. Hon hade redan i flera år varit föremål för hyllning inom societén för sin skönhet och en viss öfverlägsenhet, hvarmed hon förstod att behandla sina tillbedjare.
Underdåning Skrifvelse, X 2 s 175 •—- 180. Riksdags-Beslutet, §. l\t\. Afrads och Tionde Spannmålens, om, till Stockholms och Malmö Barnhus, Ekon, Utskottets Betänkande, VIII s 288 —- 288, Lif. af Adeln, IX s 241, återrem, af BondeStåndet, IX s 278, Ytterligare Utlåtande, VIII s 1098, 1099, lagdt till Handlingarne af BorgareStåndet, IX s 670, bif, af BondeStåndet, XX s Ö74j lagdt till Handlingarne af Adeln, IX s 688, förkast, af PresteStåndet, IX s 698, , — dito till Stora Barnhuset i Stockholm. Motioner remit, till Stats-och Ekon, Utskotten, II s 1191, 121 Q. Utskottens Betänkande, IV 4 s 77^» 776, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s 1088, af BondeStåndet, IX s 1046, af Adeln, IX s io5i, af BorgareStåndet, IX s 1089, Afskrifning för Umeå Magazin, II s 611. — angående, af tvänne i Bankens Räkenskaper såsom fordran balancerade Poster, BancoUIskottets Betänkande, VI i s 69, 7 bif. af BorgareStåndet, IX s iai.afPresteStåndet, IX s i3o. Afvittringsbevis, om, för efterlefvande Maka, i händelse af nytt giftermål. LagUtskottets Betänkande, VIII i s 56— 58, bif. af BorgareStåndet, IX s j3a, af Adeln, IX s i36, af PresteStåndet, IX s j47» af BondeStåndet, IX. s 154* Allmogens i vissa härader af Malmöhus* Län, om, dagsverksskyldighet till Dahlby och Flyinge.
Jag röstar således för den föreslagna skrifvelsen, och får särskildt försäkra Hr Gripenstedt, att jag med lugnt samvete åhört det urgamla Svenska orakelspråk han mot mig och med mig liktänkande framslungat. Härefter hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., i anseende till den redan långt framskridna tiden, och då ännu 9 ledamöter återstodo bland dem, som anmält sig att tala i detta ämne, om R. o. Ad. behagade uppskjuta öfverläggningen till eftermiddagens plenum, hvilket bifölls. Lades på bordet nedannämnde från Utskrn inkomne ullåt:n, betänk, och mern.; nemi. från Statssamt Allm. Bes v.- o. Ekon.Utsk:n: N:o 45, i anled. af väckte motioner om förändrad organisation af Lif-gardes-regementena; N-.o 46, i anledn. af dels K. M:s nåd. propos., ang:de anslag till boskapsskötselns befrämjande i Riket, medelst anläggande af stamholländerier, dels i ämnet väckt motion; N:o 47, i anledn. af väckt fråga om åtgärders vidtagande för vissa inhemska kreatursracers förbättrande; N:o 48, i anledn. af väckt motion, att Directionen öfver Danviks hospital måtte upplösas, hospitalet ställas under Serafimer-ordens-gillets förvaltning, och hospitalets säkerhetshandlingar få af R. St:s Revisorer granskas; N:o 49, ang:de väckt fråga om spridda rusthållsoch roteandelars sammandragning; N:o 50, i anledn. af väckt fråga, att rothållarne i ”Kongsöhrs Län” måtte återbekomma 2:ne tunnor kronotionde-spanmål, som af ålder varit dem till understöd i knektehållningen tillagde; N:o 51, i anledn. af väckt fråga om förändring i beväringsmanskapets beklädnad; Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskolten:
Med anledning häraf och då den af Revisorerne uttalade åsigt tvifvelsutan vore riglig, har Kongl. Kammar-Rätten uti afgifvet, underdånigt utlåtande gjort hemställan om utfärdandet af ett sådant stadgande, att, i enlighet med hvad för vissa Stats-Utskoltels Utlåtande JY2 21. 33 vissa kassor redan funnes föreskrifvet, ledamot af någon inom hufvudstaden befintlig myndighet, som förvaltar kassa, hvars räkenskap skall ingifvas lill Kammar-Rätten för att i Öfverrevisions-departementet granskas, eller af Konsistorium inom något af stiften, äfvensom tjensteman, hvilken hos sådan myndighet eller hos något stifts Konsistorium är vid kassaförvaltningen anställd, icke må erhålla lån af de medel, som på nämnda sätt skola redovisas. Då, i följd af Kammar-Rättens ofvanberörda underdåniga hemställan, rättelse i det anmärkta förhållandet är att förvänta, lärer någon åtgärd från Rikets Ständers sida icke erfordras. § 28. (1860 års Rev.-ber. pag. 271.) Af 1860 års Revisionsberättelse har Utskottet erfarit det en del af Konsistorierna icke ställt sig till efterrättelse åtskilliga af föreskrifterna i Kongl. Cirkulärbrefvet angående förändring i sättet för uppgörande af Konsistoriernas och Elementarläroverkens räkenskaper den 17 September 1856, hvartill orsaken, enligt de afgifna förklaringarne, hufvudsakligen varit att söka uti den olika uppfattningen af ofvannämnda med 1858 års början först tillämpade nådiga Bref; —men enär, enligt hvad Utskottet inhemtat, af Rikets Ständers innevarande år församlade Revisorer blifvit framställd dylik anmärkning, hvaråt Utskottet således framdeles blifver i tillfälle att egna särskild uppmärksamhet, hemställes att anmärkningen för närvarande icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholms Stads Undervisningsverk. §29. åmeiöl Ilil; (1860 års Rev.-ber. pag. 273. Utlåt. pag. 381. 1861 års Rev.-ber. pag. 239.
Mannerstedt insåg väl, oaktadt alla sina drömmar, – ty han hade ofta gjort sig förtrogen dermed, – att slaget förr eller senare skulle träffa honom; och nu, då det skett, bar han det med den styrka han alltid visat. För att ännu ytterligare pröfva den, och att undvika frågor, antog han nu bjudningen till festen, och, med pilen ännu djupare intryckt i det blödande hjertat, återvände han hem, och utandades sina qval i harmoniska ackorder, framlockade från hans ende trogne och öfverblifne vän, fiolen. Kaptenens Morgonbesök. – Lektionen. – Öfverläggning i Mammas Kabinett. Några dagar efter förlofningsfesten satt Rosa en förmiddag vid fönstret i det så kallade hvardagsförmaket, och broderade på en krage. Kapten Ling stod i en vårdslöst behaglig ställning bredvid henne, och roade sig att ur en närastående sykorg uppdraga något sitsergarn, vira det omkring fingrarne, och åter uppnysta det, hvarunder han emellanåt betraktade sin tysta, flitiga fästmö, hvars öga lemnade arbetet blott för att hvar femte minut kasta en flyktig blick på pendylen. Kaptenen var ej alldeles säker, om detta kunde betyda en vink att sluta besöket; men som klockan icke slagit 12, och ännu ett par timmar återstodo att döda före middagen, hvilken var bestämd att intagas i sällskap med några muntra kamrater utom staden, satte han sig åter ganska lugn, med den anmärkningen, att det var ett skönt och friskt väder i dag. ”Det är ganska klart, för att vara Decemberluft, och dermed är jag bäst belåten,” yttrade Rosa och visade på sitt fina arbete, bestämdt till julklapp åt mamma. ”Efter du också tycker om vädret,” återtog kaptenen, ”skulle vi ju kunna göra en promenad, antingen till fots eller i släde, hvilketdera du behagar.” ”Nej, tack, bäste Ferdinand! Jag har så ondt i hufvudet. Jag vill ej gå ut i dag; jag har dessutom icke tid.” ”Blommorna vexa desto fortare sedan,” menade kaptenen, ”och som du dessutom icke mår väl, är det så mycket nödvändigare att hemta frisk luft. Låt öfvertala dig, söta Rosa!
Jag skulle väl kunna framställa sjelfva de verba formalia, som, vid tillfället då beskyllningen för enfald m. m. gjordes, blefvo begagnade; men som de uttalades på Fransyska, och jag för ej längesedan erhöll en admonition att här endast tala det språk som Hr Frih. o. Landtm, känner, då jag anförde en Italiensk strof, och icke känner huruvida ej jag skulle få en slik erinran nu, i händelse jag yttrade en mening på Fransyska; så vill jag afstå från all slags citation. Allt nog, min öfvertygelse är, att Representationen skulle göra orätt emot nationen på det hela, om det förhållandet* fortfarande, som nu föreslås att upphöra, skulle citeras som ett prof på enfald och dumhet hos ett folk, som till en sådan beskyllning visserligen icke är mera förtjent än något annat. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det skulle synas, som vore det härvar. ledamöter* af Const.Utsk. pligt att försvara ifrågavar. betänk, emot de anroärkntr, som dervid blifvit framställda; men förhållandet är verkligen, att de nu här närvar, ledamöierne hafva inom Const.Utsk. stannat inom minoriteten vid denna frågas afgörande, hvaribland jag äfven varit en, och således ej kan antaga mig dess försvar , så mycket mindre, som jag tror den K. propos:n vara väl grundad. Utan att vilja ingå i en så långvarig och djupsinnig undersökning af förhållandet, som Gr. Löwenhjelm ansett sig böra göra, vill jag blott belt enkelt yttra min åsigt i frågan. Jag anser nemi. att lagskipningen och lagstiftningen icke böra sammanblandas; de äro nemi. sammanblandade på så sätt, alt Konungen som lagskipare har 2:ne röster i Högsta Domstolen. Konungen bär redan för lång Den 18 November e. m. i55 tid tillbaka funnit olämpligheten häruti, hvilket synes deraf, att Högstdensamme icke begagnat denna förmån, utan ansett sig böra eftergifva densamma i det Han öfverlemnat en propos. i ämnet till Ständerna.
Jag tillåter mig visserligen icke alt klandra de domar, som blifvit fällda; tvertom, jag tror, att de varit grundade på lagens bud, men det är nåd, som här är i fråga. K. M:s remiss af saken till SlatsUtsk. kan icke afse annat än nåd, och jag ber att här få på Svenska språket åberopa livad en annan talare sagt på Latin, nemi. att högsta rätt kan blifva högsta orätt. Jag tror, alt denna regel är mycket tillämplig uti detta fall, och att sökan derne äro fullkomligt straffade för den förseelse de gjort, genom ett io-årigt processande och deraf följande oro, och genom de utgifter de måst vidkännas vid den ena domstolen efter den andia. Jag tror dem äfven vara nog straffade, derigenom att man öfvergår från det iilla arrende de varit underkastade, till ett många gånger större, och att man i stället för alt egendomen varit till dem upplåten på bestämd tid, nu vill fixera en tid af 3o år, hvarefter denna egendom återkommer i Kronans händer. Jag tror att en eftergift i detta fall vore hvad som mest öfverensstämde med R. St:s höga kall, såsom ledare och ordnare af det allmänna bästa. Att här vilja för en liten statsinkomt, som verkligen i våra stora utgifter för öfrigt betyder så ofantligen litet, vilja görn en familj olycklig, som endast genom en förmyndares förseelse blifvit lidande, kan jag icke med min röst biträda. Jag anser det vara min ridderliga pligt att försvara de faderlösa, isynnerhet när de äro af det svagare könet. Jag motsätter mig icke i detta fall återremiss, om Ståndet skulle yrka densamma. Tvertom jag skulle tcke på minsta vis vara nogräknad om formen, om R. St. ville, för sin del, besluta eller till K. M. göra en tind. hemställan derom; jag skulle vara huru underdånig som helst, blott att de stackars sökanderne här få beviljadt hvad sorn jag tror vara icke precist någon laglig rätt, men hvad som jag tror böra bifallas, emedan R. St. icke böra vara för stränga mot sådana sökander. Jag anhåller om bifall å betänkandet. Frih. Cederström, Anders: