Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den sak, hvars förflyttning från söndagen och templet härmed begäres, faller således icke inom området af några grofva eller ens i ringaste måtto i sig sjelfva syndiga ting, utan tillhörer tvärtom sådant, som är i borgerligt ^hänseende lagligt, nyttigt och nödvändigt, men som dock bör få sin rätta plats; och inom detta område är det blott ett enda och i ögonen fallande missförhållande, hvars rättelse här med åsyftas. Jag lemnar nu åt en hvar att pröfva, huruvida härmed för mycket begäres. Må Staten lägga afsides att stifta straffbestämmelser, som skulle tvinga dess medlemmar till gudsfruktan eller sabbatsbudets iakttagande. Må utan hinder från Statens sida åt den enskilde lemnäs valfrihet att använda söndagen till hvila och uppbyggelse, eller, beröfvande sig sjelf dess välsignelse, till arbete och nöjen. Ja, må äfven för närvarande nedläggas det eljest rättmätiga yrkandet, att den kristliga Staten skulle, såsom sådan, i sina offentliga förfoganden ställa sig sabbatsbudet till efterrättelse; men — må åtminstone det tempel och de stunder, som åt församlingen gifvits för en helt annan och högre angelägenhet, få renas från sammanblandningen med hvad som icke der har sin plats. Ett steg till ett sådant renande afses med hvad jag nu påyrkar; och så litet det steget än kan synas vara, så är det dock ej ovigtigt, då det skulle befria Kyrkan från ett bland de utaf tiden och verlden henne tillfogade lyten, genom hvilka hennes upplifvande och stärkande förhindras, hennes verksamhet förlamas och hennes sköna ändamål motverkas. I enlighet med hvad nu anförts, får jag således föreslå: att Rikets Ständer må, för sin del, besluta att, med upphäfvande eller ändring af Kongl. Förordningen den 8 Maj 1849 samt alla de Lagar och Författningar, hvilka innehålla bestämmelser om kungörelsers och andra verldsliga akters uppläsande i kyrkorna på söndagar, stadgasj måtte, 212 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Utskottet tror således att något undantag från hvad denna §. i allmänhet stadgar, icke bör i afseende på lyftningsfrågar äga rum, Glindran är väl äfven gjord derom, att, då fråga uppstått om egendoms försäljning, Utslaget ej eller borde gå i verkställighet, helst i sådant fall besvären skulle blifva utan ändamål; Men, sorn så beskaffade frågor, såsom i allo af Oeconomisk natur, böra af Borgenärerne vid sammankomst afgöras utan att Domaren har att dermed sig befatta i andra fall, än som i 16 §. utmärkas, och derest olagliga beslut, eller sådane, som i Lagen ogilda förklaras, eljest fattas och verkställas, innan rättelse deri vinnas kan, verkan deraf måste förfalla med särskild rätt till skadestånd för de Borgenärer, som genom Beslutet blifvit lidande; så kan ej eller Utskottet finna berörde erindran Jeda till någon särskild uppmärksamhet, 3:dje Gap. Den förändring i förra Concoursförfattningarne, sorn enligt Lagförslaget skulle äga rum, i afseende på Gäldenärer, hvilkas obestånd utan deras eget vållande tillkommit af vådliga händelser, såsom Sjö- och Brandskada, Fiendens härjande, eller annat sådant olycksfall, är utur flere grunder bestridd. Lagförslaget fastställer, att sådan Gäldenär skall njuta frihet för sin person, eller, som det Lag-Utskottets Betänkanden. 5 5 |> benämnes, Afträdesförmån, för värdet af den skada häri af olyckan haft, samt at. Borgenärerne för den del af gälden, hvarföre han afträdesförmån vunnit, icke må af hans framtida tillgångar utsöka, hvad till hans eget, hans hustrus och oförsörjda barns underhåll nödigt är.
Län mening, med värdet af ett dränge-dagsverke efter markegångspris, när skjutsning verkställes 2 mil och proportionaliter för längre eller kortare väg; och enligt Herr Wcerns tanka lili 28 sk. på landet och 3a sk. i stad, jemte 4 sk* per mil för åkdon, hvilken förhöjning sistnämnde Motionair ansett nödvändig, för att göra hela skjutsnings-bestyret lill föremål för enskild industri och omsider från jordbruket kunna borttaga denna börda, hvilken i så många afseenden är oförenlig med allmogens sanna fördel; och hafva med Herr IVorri sig förenat Herrar Halling och Petre', hvaremot Herrar Leffler, Cederborg, Wijkman, Helleday och Hahn yttrat stridiga åsigter, äfvensom Herr Santesson anmärkt, att skjutslegans ovilkorliga förhöjning i främsta rummet torde motverka entreprenader och derjemte skulle medföra ökade utgifter för Kronans transporter, hvarföre legan borde lämpas efter olika locala förhållanden; i anledning hvaraf Herr Petre' hemställt, om ej 24 sk. milen för en häst vore lämpligaste förhöjningen, hvilken borde få tillgodonjulas, endast der entreprenader tillvägabringas. 5:o Att reserv-skjutsen måtte på en enlreprenad-auclion till den minstbjudande, genom Konungens Befallningshafvandes försorg, efter vederbörandes derom skeende anmälan utbjudas och upplåtas. 6:0
Det är på denna grund jag anhåller om återremiss. Hr Stuart: I det afseendet delar jag fullkomligt Hr V. Troils yttrade åsigt, att jag, lika med honom, anser fråga nu icke vara om fyllandet af några andra brister för statsverket än dem, sorn under innevar. år kunna uppkomma derigenom, att tullinkomsterna och brännvinsbevilln. icke utgå till de, vid statsregleringen uppgörande, påräknade beloppen. K. M. har ej heller i sin nåd. skrifvelse antydt möjligheten af några brister i de andra statsintraderna, och jag Dfn 3o April c. m. 365 Ian, för min del, icke inse några skäl att hvarken fördetta år eller för de sistförflutna 2:ne åren befara dylika brister, vare sig i de ordinarie eller de extraordinarie statsinkomsterna. Äfvenledes torde jag få erinra derom, att min uppgift örn Puksg.eont:s bekymmersamma ställning blott afsåg de första 2:ne månaderna af nästk. år eller den tidpunkt, dä detta verk, enl. Utsk:s hemställan, skulle få sig ålagdt att till Statscont. utbetala den ifrågavar. extra statsbristen af 070,000 r:dr. Sedan denna period väl är förbi och Riksg.- cont. kommit i åtnjutande af innevar. års allm. bevilln., anser jag icke det ringaste skäl till tvifvelsmål om Cönt:s förmåga att fullgöra sina förbindelser, såvida icke några nu oförutsedda händelser derefter skulle inträffa, eller R. St., emot all förmodan, innan deras åtskiljande fatta några nya, för detta verks credit förstörande beslut. Då jag, af hvad nu här blifvit anfördt, icke funnit någon anledn. att frånträda min, då jag förra gången hade ordet, yttrade öfvertygelse om lämpligaste sättet att fylla den för innevar. år möjligen uppkommande extra statsbrist, får jag, under åberopande af hvad jag då ronde detta ämne yttrade, förnya min anhållan om betänkts återremitterande Frih. Boye, Ludv.; Då man besinnar, att den ifrågavar. statsbristen är ganska naturlig, enär nemi.
Vj till vederbörandes underdåniga efterrättelse i Nåder gillat och stadfäst Kam”marRä> terrs öiverklagade Beslut; kommande ”med hvad i fö'jd deraf för bristande tillgång ”ej utgå kan att förhållav efier Uppbördsför”iattmngarnes stadgande i dylika fall”. Följden af den sålunda i en del Län förelupne origiiga tillämpning af Författningen, genom BrännvinsBe villningens uteslutande för personalen å Landet, visar sig också påtage* ligen i den betydeliga minskning i påräknade inkomster Statsverket derigenom blifvit åbragdt. Enligt de af Rikets Högloflige Ständers Herrar Revisorer uppgjorde Tabeller öfver Stats. Verkets inkomster och utgifter lör åren 1810 och 1811, har Bränr.vinsBevillningen blifvit i RiksStaten påräknad till 362,000 R:dr årligen, men efter GeneralStatsFörslagen har den för år 18 1 o uppgått till 332,000 R:dr, för år 1811 till endast 275,0^0 R;dr, och enligt de uppgifter jag erhållit för år 1 3 1 2, omkring ett lika belopp med sistnämnde. Således har denna Bevillning förar 1810, då lSoo års Författning gällde för förra hälften afåret, utgjort 30,00c, för år 1811, 87jOoo R dr, och år 1 St2 omkring en lika Summa mindre än hvad Rikets Ständer påräknat. Bristen utgör således, ssmmanräknadt för alla trenne åren, ett belopp af icke mindre än 200,000 R:dr, hvilken brist skulle blifvit vida större, om ej, på sätt ofvanförmält är, afgiften i åtskilige Län blif-e vit rätteligen debiterad och erlagd. 28 Den 2 Maji, f m. Om den sökte eftergiften emot förmodan bu skulle komma att äga rum, i hvilket fall rättvisan oundgängeligen fordrar, att hvad i StatsCassan af ifrågavarande medel till ett ganska betydeligt belopp redan influtit , skall blifva ved-rbörande restitueradt , så frågar jag:
Jag tror att i Const.Utsk:s betänk, redan finnes besvarad! allt livad af ilen talaren blifvit anfördi och jag förbigår således hvad lian derom yttrat. Utsk. har vid upgörande af delta betänk, ställt sig grundlagens ordalydelse till efterrättelse, och har ansett det vara sin pligt att för Ständerna tillkännagifva allt, hvad Utsk., under läsningen af de i Statsrådet förda prot., funnit anmärkningsvärd!. Huruvida Rikets väl klafver att med anledn. af dessa anmärknrr, skrifvelse till K.. M. aflåtes, detta har Utsk. ansett vara en fråga, hvars pröfning tillkom icke Utsk. utan Ständerna. Gr. Sparre, Erik: Jag vågar för min del instämma i den af åtskilliga bland Ulsk:s reservanter och äfven af en och annan talare här yttrade åsigt, alt delta betänk, icke har den form, sorn ett dechargebetänk. borde hafva. De anmärkningspunkler, som blifvit framställda, äro enl. min tanka så obetydliga, att jag måste lyckönska det land hvars Regering under 3 är icke gjort sig skyldig till flera fel än dessa obetydliga. Då jag således önskat alt betänk. hade haft ett annat utseende, men tilläfventyrs genom ordalydelsen af 107:de §:n i R. F. är förhindrad att med den form det nu har yttra mig vidlyftigare om rädgifvarnes åtgärder, helst en grannlagenhet, den jag icke fattar, hindrat dem att infinna sig på detta rum, under denna öfverläggning, så väl som under de flesta andra, så inskränker jag mig till att här uptaga ett yttrande, som af en talare midtemot blifvit lalli i anledn. af en anmärkn., som föranledt honom all göra ett utfall emot Const.Utsk. och till en del äfven emot ett annat Stånd.
Emot beslutet att vid en blifvande Handelsoch Sjöfartstraktat med Frankrike medgifva en nedsättning af tullen å sidenväfnader till 5 francs eller möjligen ända till 4 francs par kilogramme samt till hälften mindre för halfsidenväfnader, anhåller jag vördsamt få nedlägga min reservation. Enligt de upplysningar, Herrar Komiterade under behandlingen af detta ärende erhållit, utgör 6 Rdr Rmt per skålpund, den närvarande tullen i Sverige å sidenväfnader, cirka 13 ä 15 procent af varans värde, och skulle derföre densamma, nedsatt till 5 francs par kilogramme, eller cirka 1 Rdr 53 öre pr skålpund, komma att utgöra endast 3£ ä 4 procent af varuvärdet. Den föreslagna tull satsen är enligt min tanka så låg, att den Svenska sidenindustriens bestånd derigenom äfventyras, hvilket jag anser så mycket obilligare, som det rika och mäktiga Frankrike ännu belägger införandet af de fleste bomullsoch ylleväfnader med en tull af 15 procent af varans värde. Ännu högre är tullen i Frankrike å stångjern, ”en blott till hälften förädlad vara”, hvilken utgör öfver 20 ä 25 procent af varans värde. Då det för framtiden torde blifva af synnerlig vigt för Sverige att söka erhålla en betydligare nedsättning af tullen å jern i Franrike, anser jag äfven på grund deraf klokheten bjuda, att tullen å sidenväfnader åtminstone icke för närvarande sättes alltför lågt, på det en framtida ytterligare nedsättning af tullen derå må kunna erbjudas såsom en ersättning för hvad Frankrike förlorar genom jerntullens minskning. Stockholm den 12 Januari 1864. John Lenning. 14 i STORMÄKTIGSTE ALLERNÅDIGSTE KONUNG! De af Eders Kongl. Majit Nådigst tillförordnade komiterade för uppgörande al förslag till ny tulltaxa, hvilka redan under den 12 sistlidne Januari afgifvit underdånigt utlåtande angående åtskilliga på inledda underhandlingar om en Han - 15 delsoch Sjöfarts-traktat med Frankrike beroende frågor, hafva genom Nådig remiss den i nästlidne
året sedan denna fasliga händelse, och mycket har också derefter tilldragit sig. Ger Gud blott Arve helsan och medgången, så finns det ännu mycken salig' Arnmans olycka. glädje för oss, hvarmed vi kunna skingra minnet af Fru Arnman. han redan innehaft tjensten, njutit mycken lycka. honom platsen efter fadern. Måtte han blott inte på sistone bli lika olycklig som gubben. Askenberg. och oss, fru syster; Men hör nu: i den der saDerifrån ska vi dagligen be Gud bevara honom Alldeles! bror; Arve har under de tre åren Välsignad vare den hemliga hjelparen som skaffade ken, hvarom vi förut talat, angående hans frieri, bör fru syster likväl ge med sig. Gossen har ett varmt och trofast hjerta, det vet jag bäst, som grundlagt hans uppfostran; men han är styf och oböjlig i sina, en gång fattade, beslut. Han älskar flickan uppriktigt, och jag tror bestämt, att det blefve hans lycka, om han kunde få henne till hustru. Fru Arnman. Nej, nej, bror! låt oss inte mera tala om den saken. Jag skulle aldrig kunna förlika mig med den tanken att min son vore måg till gubben Haraldson, den gamle spetsbofven; för hvilkens skull salig Arnman så ofta vågade sitt lif, tills vi slutligen förloen redlig tjensteman, hvars enda fel bestod i för mycken ihärdighet i sitt kall. rade honom, och hvarigenom Samhället äfven misste 39 Askenberg. sätt, nu som alltid; men besinna ändå, att dottren, oaktadt fadrens förra lefverne, både kan vara, ka; att hon dessutom blifvit uppfostrad af den och äfven som jag tror, är en god och präktig flicunge Haraldsons hustru, som sannerligen, i allo är fru systers motvilja i detta fall, smakar något litet af fördom, som ... ursägta fru syster! är Fru Arnman. jag kan likväl aldrig, med lugnt samvete ge min Det må vara, att bror anser mig fördomsfull, men ganska olämpligt, för att inte säga, oförnuftigt. Jag gillar och högaktar fru systers yttrade tänke en klanderfri qvinna, och jag skulle derföre tro, att välsignelse till denna förening.
Men vare sig härmed huru som helst, då den ödmjuka hemställan, som med denna skrifvelse afses, alldeles icke kommer att innebära något yrkande att i straffad persons prest-attest vitsordet om frejd skulle utlemnas, hvilket i sanning icke skulle tjena till att förbättra den olyckliges ställning, utan tvärtom, när man småningom lärde sig hvad det saknade frejdebetyget innebure, vore att betrakta såsom en ny form för brännmärkning, så torde här egentligen vara af vigt att söka bemöta de skäl, som i första och andra punkten af Utskottets grunder för afslag vid förliden riksdag blifvit uttalade mot begäran, att ångerfull och förbättrad brottsling efter viss tid skulle i sitt prestbetyg slippa den brännmärkning, han i följd af sitt begångna fel ådragit sig. Huru det. skulle vara svårt att om en dylik person under 10 års tid uppehållit sig på olika ställen att för honom från det sista stället erhålla ett rigtigt frejdebetyg är ett påstående, som icke håller streck inför en sorgfälligare granskning. Då nemligen, enligt hvad stadgadt är, ingen person, som någon längre tid uppehåller sig i främmande församling antingen för utförande af ett arbete eller af annan orsak, får uraktlåta att vara försedd med så kalladt frejdebetyg, hvilket mindre vidlyftigt än det egentliga prestbetyget, vanligen endast upptager personens namn och hemvist, vitsord om hans frejd och oförhinderlighet att begå Herrans Heliga Nattvard, men också endast gäller för ett halft år, så är deraf klart att presterskapet i den församling, dit han hörer, alltid kan hafva tillfälle att följa hans vandel och således kunna hafva sig bekant, om han på nytt begått något felsteg. Lägger man härtill att den, som i främmande församling söker tillfälligt arbete och finner sådant, vanligen vid hemkomsten företer arbetsgifvarens intyg om sitt uppförande, så synes så mycket mindre skäl vara för det påståendet att någon svårighet skulle förefinnas, att om person under 10 års tid uppehållit sig i olika församlingar, ifrån den sista kunna undfå rigtigt frejdebetyg.
Arfvden åt öfnings-lärare i sistnämnda två ämnen vid Halmstads läroverk • 1,000 Arfvode för en lärare i musik och sång vid läroverket i Luleå 100 Nuvarande anslaget för lärare i musik och sång äfvensom i teckning vid de lägre elementar-läroverken bibehålies med Till vikarie-arfvoden och oförutsedda behof • I stället för det bidrag, som af staden Carlshamn nu lemnäs till aflöning åt lärarne vid dervarande elementar-läroverk, anvisas ett anslag af Till ersättning åt lärare vid högre läroverket i Westerås, i stället för de löne-inkomster desse nu uppbära utaf dervarande Domkyrkas medel Till lönefyllnad åt nuvarande innehafvaren af Weskinde och Bro församlingars pastorat, Theologie Lektorn vid Wisby elementar-läroverk, O. W. Lemke De lärare, som under längre tid än fem år före verkställigheten af den vid 1856—1858 årens riksdag beslutade reglering af elementar-läroverken varit anställde såsom vikarier, må berättigas att från och med år 1861, såsom grund för högre R:dr | öre 1,384,328 1 72 6,500 2,000 30,266 1,600 10,000 10,000 750 734 1,063 67 28 Transport | 1,447,242 j 67 4 Tillhör Expedit iöns-Utskottets Förslag till underd Skrifvelse, N:o 169.
Sparre har tvenne gånger talat om, att Hr Printzensköld fått beräkna sig arfvode å 20,000 R:dr, hvilka utan hans medverkan i det Finérska balansmålet utbekommits. Om detta är sant, hvilket jag vill tro, eftersom Gr. Sparre så säger, borde det dock för Ständerna vara lika påtagligt ådagalagdt, som Hr Printzenskölds anspråk i det hänseende, som nu är under öfverläggning. Huru mycken aktning man än må hysa för en enskild ledamots ord, anser jag likväl R. o. Ad. icke kunna endast på grund deraf inlåta sig i någon liqvid med Hr Printzensköld. Hr Gripenstedt bär jemfört denna fråga med den, om Konungens rätt att efterskänka böter. Det är, enl. hvad jag förut uplyst, ett misstag. Här är icke fråga om böter, utan om ersättning. R. o. Ad. vet nogsamt, att i hvarje balansfråga är det tvenne omständigheter, som afgöras, den ena, hvad den felande skall ersätta, den andra, hvad lian skall böta för sin förseelse. Här är icke fråga om något ansvar, som i egenskap af straff, blifvit Valerius ålagdt; utan om den ersättning, han skolat gifva Kronan för hvad genom underlåten kontroll å bans sida benne frångått Det är således ett skadestånd, han skolat till Kronan erlägga, och detta är icke föremål för Konungens benådningsrätt. Jag vill icke tro, att Hr Gripenstedt, i egenskap af Konungens rådgifvare, deltagit i något beslut, der den enas lagliga rätt blifvit efterskänkt med detsamma nåd bevisats en annan. Skulle så hafva skett, lyckönskar 'jag Stat-Rådets ledamöter, om de undslippa anmärkn. derför. Frih. Raab, Adam Christian, har trott sig veta, att de andra Stånden redan bifallit Utlåt., vid hvilket förhållande han ansettdel vara likgiltigt hvad R. o. Ad. deröfver beslutade. Jag för min del linner det aldrig vara likgiltigt för något Stånd, att besluta hvad rätt är.
Kungörelse angående förhöjning i tullavgiften på inkommande spansk, portugisisk och finare sachisk ull. Stockholm den 13 mars 1820 Tullavgiften blir 40 skillingar Hamburger banco för lispundet. Stockholm den 13 mars 1820 A N EDELCRANTZ Cirkulärbrev om iakttagande av erforderlig fullständighet vid utfärdande av gravitationsbevis på fast egendom. Stockholm den 29 mars 1820 Direktionen för Allmänna Brandförsäkringsverket har andragit, att bevis ofta saknas på att egendomen inte tidigare är intecknad. I Kongl Förordningen av den 13 juli 1818 står uttryckligt att inteckning gäller från den dag någon sökt den hos domstolen. Trots detta påstår direktionen i Brandförsäkringsverket att uraktlåtenhet framkommit. Därför är domare under Hovrätten antydda att i gravitationsbevisen uppta icke allenast de inom 10 år beviljade inteckningarna utan också de inom samma tid vid domstolen gjorda ansökningar. Stockholm den 29 mars 1820 H A v STROKIRCH Kungörelse angående priserna för inbindning av Nya Psalmboken. Stockholm den 10 april 1820 Kongl Maj: t har funnit skäligt tillkännage, att ingen vid minutförsäljningen av planerade exemplar av Nya Psalmboken vid vite av 10 riksdaler, åklagarens ensak, får begära mer än 28 skilling för släta läderband utan titel eller förgyllning för octav upplagan och 16 skilling för duodece upplagan. Ingen får heller sälja prydligare band, om inte släta läderband finns att tillgå på samma ställe. Stockholm den 10 april 1820 A N EDELCRANTZ Instruktion för de generalspersoner, vilka i nåder förordnas, att förrätta generalmönstringar med värvade kavalleriet. Stockholm den 24 april 1820. Kongl Maj: t har indelat armén i inspektioner och brigader. Det medför att generalmönstrings instruktionen av den 24 mars 1794 upphör. § 1 Till ständiga generalmönsterherrar har förordnats inspektionsgeneralerna för de regementen och korpser som tillhöra deras inspektioner. § 2 Inspektionsgeneralerna biträds av adjutanter av arméns generalstab samt en mönsterkommissarie som förordnats av Krigskollegiet. Han skall svara för anteckningar i mönsterrullorna.
M. icke ville meddela propos. i ämnet, förrän bela lagförslaget blefve färdigt; och som criminal-lagförslaget, oaktadt det är utarbetadt, likväl icke ännu är i det skick, att detsamma kan framläggas för Ständerna, har Konungen icke ännu kom.nit i tillfälle alt fullgöra, hvad K. M. hoppades, dä K. M. aftackade It. St. vid slutet af förra riksmötet. Jag förenar mig med Frih. Boye i afseende på den af honom begärda tryckningen af protocollen vid Högsta Domstolens granskning af förslaget; och jag förenar mig jemväl med honom deruti, att riksdagen är för långt framskriden, så att vi ej äga tillräcklig tid att med grundlighet nu granska förslaget i dess helhet. Såsom ledamot af committeen inom Skånska Hofrätten har jag redan förklarat, att jag icke ansåg tidpunkten vara inne för aflysandet af 1734 lirs lag 1 förrän nödiga åtgärder i detta afseende blifvit vidtagna, alla sådana stadganden af rent ceconomisk egenskap, som nu finnas i Byggn.- och Handels-balkarna, äro ifrån förslaget uteslutna, och ehuru särskilda författningar lör de flesta fall fylla de af ett sådant uteslutande uppkommande luckorna, måste dessa författningar likväl nödvändigt ölverses till bringande i öfverensstämmelse med grunderna för nya lagen, innan den gamla aflyses. Utur förslaget äro också uteslutna alla straffbestämmelser, hvilka i stället blifvit införda i den nya Strafl'-b:iH Civillagen kan sålunda, efter min mening, icke antagas, förr än criminallagen hinner granskas och alla sådana åtgärder vidtagas, som stå i samband med nya lagen. Sedan jag sålunda redogjort för mina åsigter, tilltror jag mig likväl icke förmåga att uppgifva förslag till ledning för LagUtsk:s förfarande i afseende på lagförslaget. Jag förenar mig således med Frih Boye uti dess önskan, att LagUtsk. må inkomma med förslag, huru den lmfvudsakliga pröfningen må kunna verkställas.
Friherre 8^erlikeöt , instämde i detta Friherre Ltaels yttrande. Grefwe körner. Det ändamäl Friherre 8tsel äjystadt trodde han wunnes när husägarens tik - 1224 Den 29 Iamrarik. tivständ gjordes till willtor för hyresmäns rätt alt bränna. Här gälde ej samma skäl, som t afseende pä Torpare, emedan husägaren kitt hyresmannen «j wore i samma kinkiga sörhällande som husbonden till Torparen. Herr Grefwen och LandtMarffalken, frä-ade vm Ridderssavet och Adrien Medes ansäge för afgjordt, akt hyresman e) ssulle fä rättighet alt bränna» Ropades Ja och ^7ej. Friherre 8tsel von kkoMein önskade ott Herr Grefwen och LondrMarssalken täcktes stätta propositionen sä, att d.nna rättighet mebgätwes ben hyresman, som iklädde sig husägarens skyldighet. Friherre klggis, k^rik Oonrsö, wille ej medgifwa att hyresman singe bränna, emedan 1 säda„e fall manga swärigheler ssulle uppsta att fä sina hus uthyrda. Herr Grefwen och L<mdtmarstalken söreflög Ridderskapet och Adeln sä mätte törena sig, att hyresman af hus med tord ssulle fä bränna, dä ägaren ej bränner och dertill lemna! sitt littständ Bifölls. Derefter framställdes den stugan, huru stort det mrntsta qmanlum Bränwin som fär försäljas bör wara, »är mmutermgerr är Mbehäimr Krogar m m. Ht - Den 29 Januarkt. 1227 Åtskilliga förslag blefwo nu pä en gäng uppgifna, hwarester Herr Grefwen och LandtMarffalken, pronerade alt det samma till en kanna skulle utsättas. Bifölls.