Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag har äfven såsom f. d. tjensteman vid Riddarhuset, haft erfarenhet af den skada, som concerter, särdeles den omförmälda, vållat. Det är nemi. icke vanligt alt concerter gifvas under den kalla årstiden, förr än vid slutet deraf, då huset är alldeles genomkyld!, hvarvid, genom den mängd af menniskor, som äro församlade, och de många ljus, som upptändas, en så hastig och stark värma uppkommer, att fukteu rinner utför väggarna, och att den dyrbara taflan, som sitter här i taket, blir så våt, att vattnet droppar ifrån henne. Det har t. o. m. händt, att prydnaderue vid taklisten lossnat. Vapensköldarne, som hänga på murarne, hafva blifvit så angripna, att åtskilliga måst ommålas, emedan färgorna galt förlorade. Trappor och väggar hafva blifvit söuderstötte af de bjelkar, som måst bäras in och ut till orchesterns uppförande; klädet på bänkarne å hela främre delen af salen har måst borttagas, för att ej af byggningsarbetet skadas, och Den 24 M a j f. m. 691 särskilda försigtighetsmått vidlagne lill alt mot skada skydda Frih. Rihbings bildstod, som slår i främsta fcnslret. Således och då jag ansett det vara olämpligt, att R. o. Ad:s samlingsrum utsattes för hvarjehanda skada och förfång, väckte jag, redan den tid jag var Ridd.kamererare, en dylik motion som denna, hvarvid då, som nu, gjordes erinringar, emedan man ansåg Frimurare-barnhuset höra tillgodonjuta den fördel det. Ilinge haft. Afven då tog man till skäl, att den godhet Riddarhuset ifrån långliga tider bevisat denna inrättning, gåfve henne anspråk alt för alltid få åtnjuta densamma. Men då var likväl den skillnad i förhållandet emot nu, att ingen motsvarande local, utom stora Börssalen, fans ali tillgå, hvilken icke alltid stod öppen. Nu linnes vid Brunkehergs torg en sådan local, hvars ägare icke begär bättre än att få uthyra den för dvlika ändamål.
SDlajtt, genom nåbig jlrifmelfe af ben 10 2lpril 1829, täcfté anbefalla €ommerce*(Eollegium, att, febatt ej min* bre ifongl. ®?aj:tö 23efallningöljafmanbe t ©ötfjeborgö ocf) S3ofjuö £än bliftoit f)örb, ätt äfmeit alla i öfrigt erforberliga upplpönittgar i ämnet in* fjämtaté, afgifma unberbånigt utlåtanbe öfmer t fråga maranbe ärenbe, jemte förjlag till be åtgärber, fjmilfa i affeenbe Ijärå funbe bejntnaö lämpliga. @ebatt benna nåbiga ffrifmelfe fontmit $ongl. (Eommerce*(£olIegium ttllbanba, utfatte kollegium bag för Jg>err fanbéfjöfbingen ©refme bon 3tofenö fjöranbe t ämnet, nemligen ben 8 ^uli 1829, bå bemälte Jperr ©refme ocl) £anböljöfbinge förefom ocf), uppå frant{Mbe frågor lentnabe fåbane fmar, forn antpbbe, att J^>err ©refmen, uti f>mab angicf orfafen till ftllené afTägöttanbe från Sofjuötänbifa fujfen farnt t öfrigt angåenbe ftllftffet, fFiljbe ftg för fin bel ifrån be fTcfle af g>rofe^or 9?il^on pttrabe meningar, men beremot in|fämbe uti fjmab $)rofejtoren föreflagit till bet få fallabe jiorjtjletö uppfjjelpanbe, famt allt Ijmab 9>tofe£oren pttrat an* gåenbe lap ocf) fjummer*ftj?et. 3 afmaftan förmobligen af mibare erforberliga uppfinningar i arn* net, fjär .fongl.
Jag ber att i det afseendet få åberopa hvad Gr. von Rosen redan fullständigt ådagalagt, eller att det är den närvartde politiska och merkantila konjunkturen i Europa och de många bankrutter, som lill följd deraf inträffat, som varit anledntn till jernvägsaktiernes fall, derföre att dessa och andra dylika papper till hvad pris som helst måst försäljas, för att anskaffa reda penningar. Den säkra inkomst, som de flesta jernvägar i Europa lemna, är tillräckligt bevis derpå, att dessa aktier under vanliga förhållanden äro ganska goda papper. Men dä man blir nödsakad att i hast förvandla en mängd af dessa aktier i penningar, är det gifvet att de måste falla i värde. Afven har man här ansett oriktigt att Staten skulle uppoffra så mycket för en lokalangelägenhet. För det första måste jag dä fästa uppmärksamheten derpå att nyttan af den ifrågavartde jernvägslinien alldeles icke kan anses vara blott lokal, dä den sammanbinder tvenne stora vattenbassiner, som befinna sig i beröring med Sveriges bördigaste provinser. Då en så beskaffad komraunikations-linie, som en jernväg, är föreslagen att anläggas i midten af riket; månne det då icke är skäl alt hela landet dertill lemnar bidrag? Denna invändning härflyter af den hos Svenskarne inrotade olycksaliga afundsjukan och oviljan att bidraga till företag, hvaraf man sjelf icke kan skörda någon direkt vinst och det är detta som gör att så många nyttiga företag hos oss icke blifva utaf. För min del skall jag alltid lemna min röst lill understöd åt allmänt nyttiga arbeten, äfven då dessa utsträcka sig blott till en mindre del af landet. Man har ytterligare här framkastat en mängd anmärkmr af särdeles ringa vigt. Jag anser mig deraf blott böra upptaga en enda och det endast för att visa att man liksom den, hvilken håller på att drunkna, och fattar tag i halmstrået för att hålla sig uppe, äfven här i sin nöd tillgriper både likt och olikt. Man har nemi. påstått att i vårt land icke skulle vara brist på till - Den 29 Juli e. m. 331 räckliga transportmedel.
I en tidpunkt då så mycket blifvit gjordt och göres från Statens sida för medborgares beqvämlighet och tidsbesparing, såsom anläggning af jernvägar, telegraf stationer och lättad postkommunikation, var det i sanning öfverraskande att uti den sist utkomna Charta-Sigillata-förordningen upptäcka ett påbud, som är egnadt att tillskynda besvär, olägenhet och kostnad, utan motsvarande nytta, nemligen det i 8 § 6 mom. af samma förordning befintliga stadgande: “då stämpelafgift för en handling på en gång skall utgöras med högre belopp är femhundra R:dr, skall afgif “ten - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 377 “ten erläggas i Stockholm genom insättning i föreskrifven ordning uti räntekam“maren och i landsorterne genom leverering till vederbörande landtränteri. “ Detta moment, tillkommet utan förklarlig anledning, har redan i den ort, der jag är boende, förorsakat flera personer onödigt besvär, tidsutdrägt och utgifter och jag förmodar att olägenheterna äro ännu större i de domsagor, som ligga mera aflägsna från länsresidenserne, ty hvilket besvär måste icke det vara för den, som skall lagfara med ett köpebref, hvartill fordras högre karta än ofvannämnda belopp, att nödgas först företaga resor ibland på femton å tjugo mil, der länen äro långa och vidsträckta, till landtränteriet för kartemedlens nedsättning och sedermera begifva sig åstad till Tinget för depositionsbevisets aflemnande i förening med köpebref, som skall lagfaras. Dessutom kan den olägenhet lätt inträffa att en fastighetsköpare, som, okunnig om stadgandet, infinner sig å sista dagarne af Ting, då lagfart ovilkorligen sist måste ega rum, men i saknad af vederbörligt depositionsbevis ej kan få sin ansökning bifallen, fälles att böta många hundrade till och med tusende R:dr för underlåtenhet att inom behörig tid söka lagfart.
Ståndet skall direkte välja Elektorer för tillsättning af Utskotten, så att Ridd. och Adeln samfäldt in pleno väljer på 30 ledamöter, af hvilka de 25 som erhållit högsta antalet röster skola blifva Elektorer och de 5 öfriga dessas Suppleanter, har Ridd. och Adeln behagat förelägga Riddarhus-Utskottet att inkomma med förslag till de ändringar i Riddarhus-Ordn. som af nämnde beslut blifva en följd. Till fullgörande häraf får Utskottet afgifva följande förslag till förändrad redaktion af nedannämnde §§ i Riddarhus-Ordn.: 18 §. Sedan Riksdagen blifvit af Konungen på rikssalen öppnad, bör, nästa söcknedag derefter, så vida plenum plenorum icke är å samma dag anbefaldt, val af Ridd. och Adelns Elektorer verk ställas af Ståndet samfäldt in pleno. Med detta val förhålles sålunda, att sedan, enligt 9 g, alla lefvande ätters säten pådeiRiddarhus-salen numererade bänkar blifvit bestämda, upprop sker i nummerordning af samtliga Ridd. och Adelns antecknade ledamöter, med undantag af de i 41 § Riksdags-Ordn. uppräknade från val till Utskotts-ledamöter uteslutne personer. Dervid träda de som till en och samma bänk höra inom skranket och aflemne, hvar för sig, en enkel, sluten, hoprullad och omärkt sedel, tecknad med 30 namn å sådana Ståndets ledamöter, som äro till Elektorer valbara, då de 25 som erhållit de flesta rösterna äro till Elektorer utsedde och de 5 närmast i röstetal blifva Suppleanter. Hafva flera undfått lika antal röster, då skall dem emellan lottas ehvad de äro närvarande eller ej. Afgår Elektor under Riksdagen, inträde i hans ställe Suppleant. Afgår Suppleant eller inträder såsom Elektor välje Ridd. och Adeln, efter dagen förut derom gjordt särskildt anslag, på enahanda sätt, annan i hans ställe.
Detta kan ske genom att Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts förfogande anslå å ordinarie riksstat en summa, af hvilken Kongl. Majit, uppå vederbörandes förslag, må ega att, dels tilldela en eller två vitterhetsidkare af erkäp.d ryktbarhet och förtjenst och hvilka uteslutande egnat sig åt litterära arbeten, pensioner att för lifstiden innehafvas, dels åt yngre litteratörer af lofvande anlag anvisa stipendier, att af dem innehafvas under 2 å 5 år, dels slutligen anordna resestipendier. Förslag å dem, hvilka af sådana pensioner eller stipendier borde komma i åtnjutande, synes mig lämpligast böra upprättas af den institution, som redan nu har sig anförtrodd vården al Sveriges skönlitteratur, och hvarigenom denna institution — Svenska Akademien — äfven skulle blifva i tillfälle att kraftigare hägna Sveriges vitterhet än de ytterst små medel, öfver hvilka hon nu förfogar, kunnat medgifva henne att göra det. Åt Akademien torde Kongl. Majit äfven lämpligast kunna uppdraga att uppgöra förslag till de allmänna grunder, enligt hvilka stipendierna skulle innehafvas. Dä jag således vågar hos Rikets Ständer göra vördsam framställning om beviljande af ett ärligt anslag af 6,000 R:dr R:mt för att i uppgifvet ändamål af Kongl. Majit användas, nekar jag icke att jag dermed närmast afsett att bereda Kongl. Majit och Rikets Ständer tillfälle att åt en af vårt lands mest framstående och uppburne skalder på samma gång gifva ett erkännande af de stora förtjenster han under ett sjelf ständigt, oafbrutet och sträfsamt arbete, uteslutande i vitterhetens tjenst, inlagt om densamma och på samma gång bereda honom utväg att sorgfritt fortsätta sin hedrande verksamhet.
Ett par år senare utgaf Strindberg sin bekanta samling af Upsala-skizzer, “ Från Fjerdingen och Svartbäcken “, och dermed hade äfven hans författareskap inträdt i det skede, hvilket en gång skall göra det till en milstolpe i vår vitterhets historia. Finge man tro på ett öde här i verl-den, skulle man nästan kunna känna sig frestad att betrakta det såsom ett gäckande infall af denna mystiska guddomlig-bet, att den förste originelle författare, som framträder efter hela den föregående tiden af andefattig konventionalism och ödmjuk auktoritetstro, blir — förf. till “ Det nya riket “. Men saken torde nog hafva sin vida naturligare och vida närmare till hands liggande förklaringsgrund. Hvarje öfverdrift, åt hvilket håll det än må vara, fram-kallar alltid som en naturnödvändighet ett omslag i helt motsatt riktning. Ju känsligare sinnet är och ju mera utvecklad intelligensen, desto tvärare blir också brytningen. Strindberg hade — så föreställa vi oss åtminstone saken — vuxit upp midt under den värsta andliga reaktionen; han hade känt hela ledan deraf — och han blef den ensidige oppositionsman han nu är. Man kan ur en synpunkt beklaga detta, men å andra sidan får man heller icke glömma, att den, som sjelfständigt skall bryta sig väg genom svåra hinder, också som oftast har af nöden, att samla hela sin kraft just mot en punkt och icke sjelf får dividera med sin styrka. Mot de föregående årtiondenas falska idealism, som i grunden ingenting annat var än ett osjelfständigt försanthållande, sätter han sin djerfva realism; mot det ihåliga och [- innehållslösa] -] {+innehållslösa] +} i denna från alla håll hopkompilerade formalism, sätter han andra former, hvilka hafva ursprunglighetens hela kraftfulla skönhet och dertill åtminstone icke lida brist på must och märg under det de samtidigt mången gång i poetisk fägring fullt ut kunna mäta sig med det bästa, som någonsin hos oss åstadkommits af någon s. k. idealist. Det har redan förut på dessa blad talats så mycket af och för Strindberg, att det nu icke kan vara vår mening att här inlåta oss på hans författareskap vidare, än hvad sammanhanget oundgängligen kräfver.
Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och godkändes Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser: J\s 34, angående rättighet att i vissa brottmål svara genom fullmägtig; M 35, angående förändradt sätt för doms eller utslags utgifvande i Rådstufvurätt och hos Öfverståthållare-embetets kansli; samt M 36, angående upphörande af penningeinsamlingar vid bröllop och barndop. S. D. Föredrogos och biföllos Stals-Utskottets Utlåtanden: JVé 55, i anledning af motion om anvisande af medel till ett vägarbete i Jemtlands län och beredande derigenom af arbetsförtjenst åt den derstädes, i följd af missvext, nödställda befolkning; och 56, i anledning af Kongl, Maj:ts nådiga Proposition, angående anslag till beredande af arbetsförtjenst åt den genom missvext lidande befolkningen inom Pajala socken af Norrbottens län; samt Stats-Utskottets Memorial JVs 58, angående bestämmandet af dels aflöningen för Riks-Ståndens och Utskottens kanslioch vaktbetjening, dels godtgörelsen af vissa kostnader i följd af tryckningen utaf Riks-Ståndens Protokoll jemte dertill hörande Bihang. Prot.-Utdrag den 28 Mars 1866. 219 S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets Betänkande M 7, i anledning af motion om upphörande af den för de Kongl, personerne och utrikes sändebuden stadgade tullfrihet och restitution af de utaf dem erlagda tullafgifter. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets: Utlåtande M 72, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande M 40, angående motion om särskilda föreskrifter i fråga om tångtägt å hafsstränderna i Halland; som bifölls.
Yi veta, att när 1809 års Grundlag skrefs, skedde det i en tidpunkt af förskräckelse för politiska förvecklingar, och denna förskräckelse verkade derhän på de föröfrigt ädla och frisinnade män, som hade Grundlagens redaktion sig anförtrodd, att de ville gifva Konungen all möjlig makt och myndighet i afs. på utrikes politiken, troende utan tvifvel, att mera lifaktighet och verklighet låg i de konstitutionella garantier, som skulle lemnäs i representationens händer: men om till följd af politiska tankar man kommit allt mer och mer till den öfvertygelsen, att någon politisk lifaktighet icke finnes i den anmärknings-rätt som tillhör Ständerna, i följd af 107 §:n, så tror jag att det åtminstone är en förbindelse att uttrycka sin åsigt, angtde fäderneslandets angelägenheter, till det afseende, som svenska män med ömtålighet om våra konstitutionela garantier må anse den kunna förtjena. Och detta torde vara destomindre förmätet att önska, som det angifna förfarandet ingalunda strider mot en bokstaflig tolkning af Grundlagens ordalydelse, icke träder prerogativet för nära, icke kan sätta Konungens Rådgifvare i någon sned riktning, och för öfrigt öfverensstämmer med hela svenska nationens önskningar. I afs. på de öfriga punkterna, anser jag att Utsk. i de flesta fall haft befogenhet att framställa de deruti gjorda anmärkmne. Gr. lagerbjelke har, enl. min öfvertygelse, väl och fullständigt framställt skälen för denna befogenhet, — bättre än jag skulle Ren 18 Juli. 435 kunna göra. Jag tror visserligen, att Utsk. har brustit deruti, att det icke gifvit oss en tablå öfver det hela; men på grund af hvad som blifvit gjordt, och då det f n. icke låter sig göra att begära en anmälan enl. 107 §:n, en åtgärd, som äfven jag bekänner, att jag icke skulle anse mig böra tillstyrka på grund af någon bland de anmärkmr, Const.Utsk. i detta mern. framställt, ehuru jag anser dem befogade, utan snarare med anledning af sådana tillgöranden, som Frih.
Hvar och en, som sysselsatt sig med slika tvister, känner dock mer än väl i hvilket nära sammanhang de stå nied nämnda ärender, samt att det skulle leda till stor oreda, om ärenderna och deraf härflytande tvister handlades vid olika domstolar. Val Den 7 Mars f. m. kan häremot anmärkas, att i dessa tvister parterna kunna vara andra än frälsemän och att de således med fog kunna klaga deröfver att de skola inställa sig vid annat forum, än dem rätteligen tillkommer. Men enligt min tanke kari detta för dem ej medföra någon olägenhet, ty i ett land, der rättvisan är så billig som i Sverige, och der man, svnnerligast om man har en rättegång af någon betydenhet, gerna fullföljer den genom alla instanser, måste det vara af stor nytta att kunna börja tvisten 1 andra instansen, hvarigenom både tid och kostnad besparas. Till följd af hvad jag således haft äran andraga, kan jag icke instämma i Utskrts tillstyrkande att upphäfva 8 mom. af 2 § i 8 Kap. Rättegångs-Balken. 1 det derpå följande 9 mom. omtalas åtskilliga svårare brottmål, uti hvilka, då de begås af frälsemän, Hofrätt skall i första hand döma. Den grundsats, jag först påpekade, ang:de allas likhet inför lagen, bör här hafva sin tillämpning, enär bibehållande af dessa måls handläggning af Hofrätt såsom första instans icke har något inflytande på Adelsinstitutionens existens. Har en Adelsman sålunda förbrutit sig, sorn nämnda lagrum omtalar, så må han stå till rätta vid underdomstol och der svara för sitt brott. I denna del instämmer jag således med Lag-Utsk:t. De skäl, jag nu anfört för Hofrätts handläggande i första hand af åtskilliga, frälsemän rörande, angelägenheter, tala deremot icke för bibehållande af den genom Kongl. Brefven den 26 Oktober 1748 och den 7 April 1805 åt utländske Adelsmän, som hit till riket inkommit, samt Svenska Akademiens ledamöter förunnade rätt att i rättegångsmål åtnjuta enahanda förmåner som K. o. Ad. Jag saknar således skäl att motsätta mig Utsk:ts tillstyrkande om upphäfvande häraf.
Banco-vinslens användande såsom singkingfond dels för skatternas nedsättande, hvarvid den djupt tryckta jordbrukaren främst skulle afses, dels för stiftande af en allmän 113'potheks-inrätlning. Till stöd för den första åtgärden hade ofvanomförmäldte Committee anfört: a) att alla andra Regeringar i Europa, som haft Stats-Banker, förändrat dem till enskildta assosiationer: b) att efter all sannolikhet enskilda tillgångar funnos inom landet för en sådan teckning, hvartill de enskildtas icke borde utsträckas öfver |:delar, då Bankens capitaler utgjorde de andra 5:delar af hela fonden; c) alt 0111 hela det tecknade actie-capitalel utfördes på ett håll, för att betacka förbindelser i affärsväg och sålunda stärka crediten, skulle samma credit från ett annat håll införa dubbelt 0111 det behöfdes och kunde af industrien upptagas, emedan capitalerna alltid söka sig dit, der de med största fördel kunna användas; d) att, då rigliga grunder för Bankens förvalt - IOO Baiico-Utskottets Utlåtande > IV.-o 44- ning bestämdes i sjelfva Bolags-Contractet, afslutadt och hekräftadt i den mest lagliga och bin lande form, min borde ega fullkomlig säkerhet för dess bestånd; e) att liege rings-for mens 72 §. icke lade något hinder i vä gen för denna anordning, enär den väl bjuder, att .Binken skall förblifva hädanefter som hittills un ler Rikets Ständers egen garanti och vård, men derjemte innehåller, ”att den 111a förvaltas efta r de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorde äro, eller vidare af Rikets Ständer göras kun na. ” Beslutet att genom bidrag af enskildta aclie-egare på en gång förskalfa Banken en tillökning i dess redbara fond och derigenom consolidera dess 0 O credit berodde således utan tvifvel af Rikets Ständer allena.
Att det är den större jordägaren som egenteligen känner jordskatternas tyngd, och att man icke älskar värderingen af hvad man äger; visa tvenne andra å jordbruket lagde beskattningar. Soldal-Roteringen anses i allmänhet som en särdeles, jordbruket tryckande börda, och är det visserligen i många fall samt borde vara det i synnerhet i Wermland, der merendels hvarje helt hemman utgör en soldat; men på de klufne hemmanen finnes alltid jord till torplägenhet, limmer till stugans uppbyggande samt vedbrand och gärdselfång efter behofvet och slutligen raska drängar till recruter. Tilldelningen och penninge-utgifterne fördelas på så niånga att utgöra, det svårigheterne mera bestå i uträkningarne af hvad hvarje delägare i Roten skall tillsläppa, än uppbärandet deraf. Rättigheten att prestera vissa hemmagjorda beklädnadspersedlar, kan ock derföre vid få tillfällen begagnas; men annat förhållande är det visserligen om man äger flera Soldater att anskaffa och underhålla. De De klufna hemmanen äro merändels vidsträckta och smådelarne uti dem säljas vanligtvis ganska högt. Understundom foijer häraf, att hemmanets taxeringsvärde äfven blir högt, ehuru man visserligen icke skulle få köpa hela hemmanet för det sålunda asalia värdet. Icke dessmindre finnes kanske ingen del af hela beskattningen, hvaröfver man så beklagar sig som denna: icke derföre just att denna beskattning är hög, utan för det den är ny och visar en afsigt å Statens sida alt beräkna räntor på synbar förmögenhet. Äfven här gör på det klufna hemmanet, ehuru högt kanske värderadt, permille-afgiften Två Riksdaler för tusendel på hemmanets många delar ganska ringa. Men man kan likväl oftast göra flera resor och memorialisera år efter år för alt få en afprutning på detta värde hvarvid man vinner några skiliingars, sällan Riksdalrars minskning i Debetsedelens belopp, och det gränsar nästan lill löjlighet, om något af beskattnings-arbetet möjligtvis kunde väcka löje att se med hvilken ifver man arbetar och huru nöjd man befinner sig då det lyckas alt få denna Bevillning minskad, om ock denna minskning icke uppgår till beloppet af lösen för de erforderlige handlingarne.
IX. R. 477. XI. B. 140. A. 148. E. 245. —- Eskilstuna, Klosters och Fors’s församlingars, om afsöndring af jord från Eskilstuna Kungsladugård till utvidgande af. Kyrkohemman i Halland. Se Halland. Kyrkoherdar, om skyldighet för dem alt sjelfva bygga och underhålla sina boställen. Se Prestgård. Kyrko-lag, om en förbättrad. VIII. B. 132, 156, 158. A. 160. — om antagande af ny sådan. VIII. B. 132, 156, 158. A. 160. — angående ändring af dess 25 kapitel, om Prestmöte. Se Prestmöte. — angående dito af 24 kap. 32 §. i. IX. B. 278. A. 347. — angående upphäfvande af ej mindre stadgandet i 1 kap. 2 §. sista mom. af nu gällande än de stadganden, som innehållas i Arfda-Balkens 7 kap. 4 §. och Missgernings-Balkens 1 kap. 3 §. II. 7. R. 50. Å 220. ■— angående upbäfvande af 11 kap. 2 §. af nu gällande. II. 10. R. 50. Se vidare Lag-Utskottets Utlåtande N:o 33. Kyrkomöten, om stiftande af lag derom. — Ridderskapet och Adelns inbjudning i frågan. XI. 370. XII. 62, 118. Kyrkopligt, angående undergående af enskild sådan, i stället för uppenbar, för förbrytelsen att oskriflad begå H. H. Nattvard. Se vidare Lag-Ulskollels Betänkande N:o 37. Kyrkopligten, offentliga, angående afskaffonde deraf. II. 10. R. 50. Se vidare Lag-Utskottets Betänkande N:o 37. — angående dess undergående inför kyrkrådet. II. R. 357.