Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta tillstyrkande är godkänt af Borgareoeh Bonde-stånden, men alslaget af Bidderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, hvilka begge Stånd, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga förslag, för berörde ändamål beviljat ett anslag af 405,000 R:dr att på nyssnämnde sätt utgå. Vid sådant förhållande får Utskottet, för frågans afgörande, föreslå följande voteringsproposition : »Den som vill att Rikets Ständer, till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad, anvisa en summa af 300,000 R:dr Runt att under nästkommande tre år med J årligen utgå, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer till nämnda ändamål beviljat ett anslag al 405,000 R:dr sagde mynt att under åren 1858, 1859 och 1860 utgå med J årligen.» 2>4:o. 1 anledning af Kongl. Maj:ts nådiga framställning om anslag till fortsättande af fästningsbyggnads-arbetena vid Carlskrona, Marstrand och Waxholm, tillstyrkte Utskottet i 2;dra punkten, mom. b, medels anvisande för dessa arbeten vid Carlskrona och Waxholm, men, beträffande frågan om anslag för uppförande af ett strandverk vid Carlstens fästning, hemställdes af Utskottet , att Rikets Ständer icke måtte nu anslå medel för detta befästnings Ihh. till R. St. Pral. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 A/d, 3 Band. 5 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Memorial M 149. arbete, men deremot besluta, att hvad af förut anvisade tillgångar kunde återstå sedan nuvarande södra strand verk blifvit fullbordadt, beräknadt till 52,500 R:dr, skulle Statsverket besparas.
Besvärsoch E k o n o m i -U t s k o 11 e n : 1:0 Petter Anderssons, från Halland, Memorial, om fri införsel af Salt och Sill m. m. 2:0 Nils Håkansson, från Christianstads Län, Memorial, rörande inskränkning i Torpare-rättighet, att antaga tjenstehjon. 3:o Måns Mattssons, från Christianstads Län, Memorial, örn tillökning i Postförare-löu. 4:o An - Protocolls-Utdrag. 1207 4:o Anders Nilssons , från Lilla Issige af Malmöhus Län, Memorial, omförbud för Torpare och Husmän att bränna Brännvin. Banco-Utskottet: 1:0 Jacob Ericsson m. fl., från Örebro Län, Memorial, angående föreslagen ändring i afseende å Lån ur Banco-Disconten. 2:0 Fullmägtigen från Carlstads Län, Memorial, om visse vilkors antagande vid Odlings-lån. 3:o Pehr Pelirssons, från Blekinge, Memorial, om ändring i de för Discont-Lån hittills gällande föreskrifter. 4:o Anders Hendricssons, från Stora Kopparbergs Län, Memorial, om Belänings-rätt på Tackjern. Lag-Utskottet:
Hr Flach, Johan Fredrik Philip; — 189. » Rääf i Småland, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Carl Magnus Casimir. — 49 b Bratt af Höglunda, Fullm. Gr. Hamilton, Hugo Bengt Archibald; 40 Den SI Oktober. Lag-U ts kottet. Ledamöter: Frih. Ehrencrona, Fullm. Gr. Sparre, Erik; — 335. Hr Grubbe, Fullm. Hr Olivecrona, Samuel Detlof Knut; — 1378. » Lagerbjelke, Carl Oscar; — 1386. B. » Adlercreutz, Axel; Suppleanter: — 213. Frih. Armfelt, Magnus; — 215. Hr Ramsay, Anders Henrik; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Gr. Cronstedt, Fredrik Johan; — 394. Frih. Nordenschiöld, Fullm. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm; — 1846. A. Hr Fock, Fullm. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar; — 2120. A. » Nauckhoff, Carl Henrik Gottlieb; — 1196. » Bäärenhjelm, Fullm. Hr Uggla, Carl Gustaf; — 1398. » Sodenstjerna, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Claes Magnus ; — 1532. » Leyel, Fullm. Gr. Taube, Henning Adolf; — 2010* » af Geyrestam, Olof; — 2090. » Adelborg, Anders Otto; — 2142. » Liljensparre, Fullm. Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto; — 2144. » Rosensvärd, Johan Henrik; — 2331. » Ros, Anders Emanuel; Suppleanter: — 25. Hr Walkendorff, Fullm. Hr Wästfelt, Fredrik Philip; — 2088. » af Chapman, Fullm. Hr Ribbing, Erling; — 839. » Rehnberg, Carl Gustaf; — 381. Frih.
Samvetsgranna och redbara, med gammaldags åsikter, sågo » flickorna » icke i främsta rummet på egen vinst; de räknade mera med hjärtat än med hufvudet, och följden blef, att de, som jämväl lidit ekonomiska förluster, under senare åren fört en bekymmersam tillvaro. * Kvinnliga vetenskapsidkare. Filosofie kandidat Anna Doberck, dotter till konstsmeden Doberck i Köpenhamn, har af engelske kolonialministern anställts såsom assistent vid meteorologiska obeservatoriet i Hongkong. För fört ta gången i Belgien aflade den 15 dennes ett fruntimmer, fröken Marguerite Gombert, examen till vinnande af filosofie doktorsgraden vid universitetet i Brussel. Fröken Gombert, som endast är 22 år gammal, är filolog, och hennes hufvudämne är grekiska språket och litteraturen. Teater och musik. Kungl. operan uppförde i tisdags » Gioconda », och i denna operas titelroller tog fru Caroline Östberg afsked af Stockholmspubliken för att dagen därpå oåterkallelisen anträda resan till Amerika. Afskedet var gripande. Af den fulltaliga publiken efter hvarje akt flere gånger framkallad, blomsterhöljd och bekransad, visade den framstående konstnärinnan tydligt, hur djupt rörd hon var. Deuna rörelse märktes ock under själfva operans gång. Ovationerna kulminerade efter sista akten, dä fru O. framkallades väl ett dussin gånger samt måste framträda genom dörren på den nedsläppta järnridån. Efter det formliga blomsterregn, som kom fru Ö till del, kunde hon ej åierbålla sina tåraf, o c h i salongen fanns väl ock knappast ett öga, som var torrt. Då föremålet for dessa ovationer till slut gjorde tecken, att hon ville säga något, uppstod en dödstystnad i salongen, och man hörde endast konstnärinnans under tårar frampressade o r d: » Farväl! Jag kommer snart åter! » Dessa ord hälsades med bedöfvande jubel och näsduksviftningar, hvarefter publiken aflägsnade sig. Kungen samt prinsarne Carl och Eugen öfvervoro föreställningen o c h deltogo lifligt i bifallet.
Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 10 den. nes under N:o 57 afgifne, samt den 27 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i-anledning af väckt motion, angående underdånig anhållan hos Kongl. Maj;t, att de förslag, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande afgifvit, rörande hetnmansklyfningar, måtte Riksens Ständer föreläggas. Herr Tham, Wollrath 1 .Om de sammansatta Utskotten hade yttrat, att sedan Kongl. Maj:t ifrån samtelige Dess Befallnings-hafvande infordrat underrättelser och förslag i afseende på gränsors bestämmande för hemmans-klyfningar, och denna fråga för närvarande hvilar till afgörande hos Kongl. Maj;t, Utskotten funne sig icke böra deröfver meddela något utlåtande; så skulle jag visserligen icke ansett någon anr märkning af nöden. Men då Utskotten nu deremot ingått i pröfning af sjelfva saken, kan jag ej underlåta att göra en erindran vid Utskottens yttrande, i förmodan att Kongl. Maj:t på de flere skål, sorn framställa sig emot inskränkning af hemmansklyfning, icke skall finna godt att någon författsing härom utfärda, hålst hemman-klyfningen Den oo Maji e. fri. 771 skulle befordra populationens oell odlirtgarnes tillväxt i de folkDttiga provinserne. Detta år dock icke forhållandet öfverallt. På många orter kan väl hemmans klyfningen medföra nytta , men på andra åter, år populationen redan hunnen till den höjd, att all ytterligare styckning af jorden skulle Vara synnerligen skadlig» Utskotten säga vidare, att någon klagan öfver för vidt sträckta hemmans-klyfningar i allmänhet ej försports. Detta år dock ett misstag. Vid flere Riksdagar och äfven vid i8i5 års, har en sådan klagan ågt rum och Kongl. Maj:t har just deraf hämtat anledning till den Nådiga befallningen om de undersökningar i detta hänseende, inom alla Lån, hvika tinder de sednare åren blifvit verkställde.
Propos., ang:de ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig. Gr. Sparre, Erik: Till den svårighet som redan förefinnes, och elen betänksamhet som hvar och en måste hysa vid att yttra sig öfver denna af pressen så länge och så ofta bearbetade fråga, sällar sig ytterligare den, att de som förorda förslaget alltid ställa sig på ståndpunkten af försvarare af den förtryckta och lidande menskligheten. Det låter som om hvar och en, som icke anser detta förslag nyttigt, skulle underkänna qvinnans menniskovärde, skulle anse henne så underlägsen mannen, att hon vore nästan en underordnad varelse. Jag vill då till en början förklara att, om jag också icke kan instämma i detta förslag, så är det icke till följd af någon så beskaffad åsigt. Utan att här vilja öfva mig i courtoisie eller säga fleuretter till det täcka könet, kan jag dock försäkra, att jag värderar detta kön fullt ut lika mycket som hvar och en annan, men jag gör detta just till följd af de egenskaper det eger. Deremot skiljer jag mig från förslagets anhängare deruti, att de tyckas vilja ombilda detta kön till något annat, och jag vet icke rätt, om jag skulle efter en dylik förvandling kunna tillerkänna dem lika högt värde som nu. För att likväl, utan att ingå i någon undersökning härom, nu sysselsätta mig blott med lagfrågan, ber jag att få upprepa hvad jag flere gånger förut tillVIII H. 29 Den 30 September e. m. kännagifvit, nemi. att jag, i fråga om lagars stiftande, anser mig böra utgå från sådana grundsatser, som hafva stöd i sakens egen natur. Efter min öfvertygelse är det med de moraliska lagarna på samma sätt som med de fysiska: de äro på förhand med nödvän dighet gifna. Skillnaden är blott den, att för de sednare är nödvändigheten fysik, för den förra framgår den ur reflexionen, och det tillhör således lagstiftaren att vid utöfvandet af sitt kall följa den anvisning, som ett noga iakttagande af sakernas egen natur lemnar.
På goda grunder anser jag, att Utskottet afstyrkt all förändring af maximi-värdet, men anser deremot rättvisa och billighet fordra, att, under närvarande för Bruksrörelsen ogynsamma conjunctur, då det är notoriskt, att många bruk gifva ringa och några ingen inkomst, Taxerings-Comiléerne icke, emot sin egen öfvertygelse och emot all rimlighet, skola vara nödtvungne, att, såsom beräkningsgrund för sådane verks värdering, bestämma |:del Bevi/lnings-Ulskoltets Betänkande, N:o 11. 53 af samma verks bruttoinkomst, sorn minsta behållna inkomsten. Ehuru hammarskatlspriset fallit till 13 R:dr per Skeppund, så är det ändock nära li R:dr B;co, som sålunda måste anlagas såsom den minsta möjliga behållning af hvarje så väl ”privilegieradt, som för året vågfördt Sk# smide.” Ingen kan bestrida, alt denna beräkning är allt för hög, betraktad såsom ett minimum. För alt åtminstone till någon del kunna lindra den obilliga skatten för ifrågavarande mindre lönande verk, bar jag i Ulskottet föreslagit att nedsätta minimi värd et från |:del till JL;del. Hade detta förslag antagits, så skulle, om också hammarskatlspriset ytterligare föll till 12 R:dr, egaren lill ett af de sämst lottade bruken, i alla fall komma att taxeras för en behållen inkomst af 1 R;dr Banco per Sk# smide, en behållning, som mången Bruksegare visserligen icke eger, men Utskottet hade ändock gjort något, för att afhjelpa en öfverkiagad och uppenbar orättvisa i författningen» Ulskottet hade icke eller med skäl kunnat förebrås, att härigenom någon så väsendtlig minskning i bevillningen uppkommit, att den icke lätteligen borde kunna ersättas från annat håll, der den ulginge mera rättsén ligt. Delta torde bäst ådagaläggas med några siffror, hemtade från till Utskottet lemnade officiela handlingar. I 1841 års Generalsammandrag öfver samma års bevillning finnér man, under rubriken ”Bergverk”, att de samtligen äro uppskattade till ett värde af 31,195,000
Den nya författningen har väsentligen tillintetgjort de vilkor, som skräordningarne sålunda innefattade, hvilket haft till följd att åtskilliga motionärer önskat, det de äldre garantierne å nyo mätte upplifvas. Kan det ligga någon obillighet häri? Jag svarar nej; och som det företrädesvis är angeläget, att uti alla här uppräknade handtverk kännedom vana och arbetsskicklighet ägas af deras idkare, så ligger det också magt uppå, att Ståndet bifaller Utsk:s förslag, hvarom jag äfven vördsamt anhåller. Frih. Cederström: Instämmande i de åsigter, Hr Printzensköld framställt, får äfven jag tillstyrka bifall å Utsk:s förslag idelina del. Jag beklagar, att Gr. Lagerbjelke, som tillfälligtvis blifvit 540 Den 5 Juli e. ra. placerad på den i afton mindre belysta sidan af Riddarhuset, synes vara af den inbrytande skymningen förhindrad, att läsa Utsk:s skäl. Gnn skulle då hafva funnit, att Utsk. icke, såsom Gr:n yttrat, endast uttryckt sin tanke, utan att tillika grunda den på något skäl. Jag får derföre för Gr:n och andra som tilläfventyrs torde vara i samma predikament med Gr:n, upprepa hvad Utsk. anfört, nemi.: ”Utsk. som, lika med motionären, anser den kontroll å tillverkningens duglighet, hvilken ligger deri, att mästerskaps förvärfvande utgör vilkor för handtverkets idkande, vara icke mindre nödvändig i afseende å de af motionären omförmälde, i nu ifrågavar:de § uteslutne yrken, än i afseende å åtskilliga af de deruti uppförde, tillstyrker etc.
Propositionens remitterande, framställt åtskilliga erinringar mot det uppgjoida förslaget lill flottans pensionering och derför uppställda vilkor samt, med yttrande af den åsigt, att det afsedda ändamålet bäst vunnes genom den nuvarande reserv-staten, ansett denna stat böra bibehållas och hemställt, att det af Kongl. Maj:t äskade anslag till pensioneringens förökande måtte komma reserv-staten till godo, så att der befintliga löner kunde ökas i samma mån, som lönerne i och för den aktiva tjenstgöringen, hvaiigenom det blefve möjligt att på reserv-staten öfverflytta sådaDe personer, hvilkas förmåga endast undantagsvis behöfde anlitas. Hvad först angår Kongl. Maj:ts nådiga förslag, så, ehuru Utskottet anser det vara af vigt att personer icke qvarstå i sina befattningar, då ålder eller helsa och aftagande krafter neka dem uppfylla sina åligganden, och således äfven delar den åsigt, att åtgärder böra vidtagas, hvarigenom det må blifva möjligt för sådane Statens tjenare, synnerligast dem, hvilka tillhöra militär-ståndet, att ur tjensten afgå, kan Utskottet likväl icke biträda Kongl. Maj:ts i berörda hänseende gjorda nådiga framställning. Utskottet anser nemligen denna fråga ännu icke vara fullt utredd och har fästat uppmärksamhet vid förslagets ofullsländighet, bland annat, derutinnan att detsamma icke lenmar upplysning om och under hvilka vilkor pension får åtnjutas af den, som, efter erhållet afsked från flottans tjenst möjligen varder å annan stat med lön eller arfvode förflyttad. Härtill kommer ock den särdeles vigtiga omständigheten att Amiralitets-krigsmans-kassans delegare, hvilkas rätt ostridigt deraf är beroende, icke blifvit öfver förslaget hörde; och Utskottet får, på grund af dessa förhållanden och jemväl med fästadt afseende derå, att den uppgjorda pensions-staten, grundad på de af Kongl. Maj:t föreslagna lönerne, förutsätter att dessa skulle vara definitivt reglerade, men Utskottet endast tillstyrkt en provisorisk löneförhöjning, hemställa, att Kongl.
Föi1 alt besvara Herr Munck af Rosensehölds anmärkning, att jag origtigt jemfört osanna beskyllningar mot andra och falska bekännelser på sig sjelf, får jag blott erinra, att, om det kan bevisas, att fångens osanningar på sig sjelf medföra för andra lika svåra följder, som osanna beskyllningar emot en annan, torde effecten af båda brotten vara lika stor, och bägge äfven i sådant fall förtjena att lika bestraffas. Men nu har man icke sällan sett, huru fångar genom sådnne lögner mot sig sjelfva förskaffat sig tillfälle, att med andra föröfva så grofva och svåra brott, att dessa osanningar lernnat fullt bevis på ett länge förvaradt uppsåt och en ihärdig föresatts, att fullfölja brott; detta synes i elakhet icke eftergifva ogrundade beskyllningar emot andra. Vid besvarandet af Friherre Anckarswärds anmärkningar, förglömde jag nyss att upptaga den salts Friherren sökt göra gällande, att om del ej vöre gifvit, att samhället ägde rättighet att Den i'i Octo be i' e. in. 343 använda lifsstraff, vore det icke eller gifvet, att samhället kunde belägga med straff, som skada hälsan, och jag återvänder derföre nu lill betraktande af denna sats, Jag hemställer nemligen, huru långt man på detta sätt skall gå i mildhet mot brottslingar. Jag medgifver väl, att olämpliga och öfverdrifvit stränga straff kunna räknas bland orsakerna till brott; men icke att man i motsattsen eller en för långt drifven mildhet skall finna correctivet. Icke får man gå lill väga efter sådane grundsaltser, att för det fängelse vid vatten och bröd skadar invärtes hälsan, och för det andra kroppsstraff skada linden, alla dessa straff skola borttagas; ty hvad skulle då, med våra svaga tillgångar för tiilvägabringandet af bättre corrections-anslalter, återstå för dem, som förolämpade andra fredliga medborgare och bröto mot samhällsordningen, annat, än en fullkomlig strafffrihet, hvaraf alla snart skulle erfara de beklagliga följderna, likasom man hittills fått erfara följderna af de falska bekännelsernas strafflöshet.
Om några ögonblick ha vi den öfver oss igen, och så fort vi få höra det bullra och hvina i bergen, är det bäst vi visa oss ödmjuka. Det kan eljest gå oss illa!« Knappt hade Harald yttrat dessa ord, förrän signalen hördes från bergen, och orkanen kom, lika våldsam som första gången, men också likså hastigt öfvergående. Om några minuter var allt åter lugnt. «Nu ha vi åter några minuters andrum!« sade Harald i det han steg upp och såg sig forskande omkring, men bäst är att vi nu söka få tak öfver hufvudet, så att vi bli skyddade för stenrasen. Der skjuter en bergshäll fram! Låt oss skynda dit, innan orkanen åter är här! Om jag ej bedrar mig ha andra vandrare tänkt som vi!« Verkligen hade tvenne personer före dem sökt skydd under bergshällen, och Harald kände snart igen dem. Den äldre var vägvisarn, som Harald eftersändt för att blifva ledsagare på fjellresan, en vacker gubbe, i Hallingdrägten; den yngre var hans sonson, en rask gosse om sexton år och som äfven skulle följa med. Under deras väg till Semb hade de blifvit öfverraskade af ovädret. Det var kanske välkommet för både Harald och Susanna, att, i denna stund af spänning emellan dem, genom dessa personers mellankomst bli befriade från att vara ensamma tillsammans. Ifrån deras tillflygtsort hade man en vidsträckt utsigt öfver dalen, och uppmärksamheten riktades på hvad som der tilldrog sig. Man såg hyddorna upphöra att röka, tecken till att man, såsom vanligt vid sådana orkaner, släckt elden öfverallt; man såg flera hästar, hvilka gingo ute på bete, ställa sig orörliga, med sina hufvuden riktade mot den sidan, från hvilken orkanen kom; på detta vis klyfde de väderilen och kunde stå emot dess kraft. Längre bort tilldrog sig en besynnerlig luftscen. Man såg tjocka molnskaror från motsatta sidor rusa fram öfver himmelen och tumla fram och tillbaka i stormen. De besynnerligt formade massorna ryckte fram mot hvarandra och gåfvo en ordentlig drabbning i rymden.
är o c k skrifvet af prof. Sellergren. En i n o m facket så förfaren man som Jak. Kulle skref förord till första upplagan. Hushållningssällskapen i n o m olika län, såsom Upsala, Västerås, Örebro o c h V i s b y hafva rekvirerat mellan 25 — 40 ex. att utdelas i n o m länen dels till slöjdskolor, dels såsom premier. Föreståndarinnor för slöjdo c h väfskolor hafva skyndat att anskaffa åt sina respektive skolor Praktisk Väfbok. Och Idun har med denna lilla uppsats velat lägga ännu ett gagnande o c h dugande kvinnoarbete till de många, hvilka från olika arbetsfält g e n o m henne blifvit för den stora allmänheten kända. Och särskildt uttalas nu g e n o m henne den önskan, att fröken Nina v o n Engeström ännu länge måtte få utöfva sin idoga o c h för de svenska h e m m e n o c h den svenska kvinnan så nyttiga, förtjänstfulla o c h välgörande verksamhet. FANNY CHRYSANDER. för planschupplagan, 3 kr. för den vanliga upplagan. Prenumerera på prof från det nya kvartalet I — VÅRA 5 — IDUN 1899. " jV / TOBITZ RTJBENSON, filosofie dok ^-^ tor o c h Stockholms stadsfullmäktiges sekreterare, fyllde i måndags sextiofem år o c h var då föremål för de uppriktigaste hyllningar från alla dem i n o m hufvudstadens samhälle, hvilka under de sistförfiutna decennierna i hans personlighet lärt sig skatta den framstående tjänstemannen o c h hjärtevarma människan. A r 1867 utsågs d:r R. bland flere synnerligen dugande medtäflare att sköta den då ledigblifna sekreteraresysslan hos Stockholms stadsfullmäktige; o m förträffligheten af det hit, den sakkunskap o c h den o m s o r g o m hufvudstadens utveckling i olika riktningar, han på denna sin post under de gångna tjänsteåren lagt i dagen, finnes blott en mening.
Hon hade ett manuskript med sig, som hon hoppades skulle bli infördt i afton posten " ^ hon hade alltid tyckt s l mycket om Altonposten. Det innehöll skildringar friin höst.lifvet i. Sydstaterna; hon hade försökt att skrifva s l tidsenligt som möjligt; hon hade. hört huru tidningarna ville hafva shdana saker. Det handlade icke .. om .de sydligaste staterna, utan lernnade skildringar f r h Tenessee och Kentucky, om birsodling, potatisupptagning och svinslagt. " %I allt det der kanner jag SA v81 till ", - utbrast jag. " Ni? - nej, gör ni, mitt kara barn? sku1le; ni vara frth ' Sö- dern " 3 ' Hur skall jag kunna beskrifvn allt det bon inlade i .dessa ord: den glada upptackten a f en sjalfskrifven van och bundsf6rvandt; den svaga, halft ömma förebrhelsen,. att jag kunde vara till den grad demoraliserad, att hon ej genast f mig igenktinde en landsmaninna, och s&amp; öfverraskningen att finna en " Söder-flicka " htlr pA b y r h, omgifven af man och arbetande p&amp; samma siltt som de. Hon, som förut icke funnit nlgot abnormt i min stallning, s&amp;@; sig nu rundt omkring utöfver det fula rummet och kastade a v e n en blick pA den uppoch nedvanda pulpetlAda jag anviinde slsom pall och s l strackte hon ut en liten, gammal och krolsig ' hand och .klappade mig medlidsamt och tr6stande. DB hon upptackte att jag var fran Tenessee och att mitt namn var Addington voro vi genast ute p&amp; so oo ' ean af htlgkomster ock minnen. Jag blef ej öfverraskad d&amp; jag fann att vi kande viil till hvarandras familjer. Hvarje " Söderbo " kanner, eller bar atminstone hört talas om alla de öfriga, men jag hade de sista aren mera lagt an p % att undfly %n att uppsöka mina landsman och landsmanininor.
Enär, så vidt Utskottet af berörde handlingar kunnat inhemta, den angående ifrågavarande lån gjorda framställning icke är föranledd hvarken af nå - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 163. gon inträffad olyckshändelse eller af någon annan sådan omständighet, som skäligen skulle kunna anses påkalla särskildt understöd från Stats-verkets sida åt ofvannämnde församling, vid fullgörandet af dess i allmänna lagen stadgade skyldighet att hygga den nya kyrka, församlingen beslutat uppföra, har Utskottet, med afseende derjemte å de mångfaldiga anspråk på dylika lån, som genom det nu begärda lånets beviljande, ©tvifvelaktigt skulle framkallas, funnit sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall till den derom gjorda framställning. Stockholm den 12 Juni 1854. Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Juni 1854, kl. 1 e. m. Utlåtande, angående låns beviljande för sänkningen af och en båt o led mellan sjöarne Asunden, Jernlunden samt Stora och Lilla Iiengen i Östergöthland. (R:GS Afd.) Till Stats-Utskotfet hafva Presteoch Bonde-Stånden remitterat härom väckta motioner af Kontrakts-prosten Cnallingius och riksdags-fullmäktigen Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län, öti hvilken sednares motion vice Talmannen A. IV. Svartling från samma län, till alla delar sig förenat;, innefattande dessa 2:ne motioner enahanda hemställan, eller att