Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland de föreslagna fem seminarierna för manliga elever borde, enligt Rikets Ständers yttrade åsigt, ett förläggas i Norrland, der det af de lokala förhållandena vore oundgängligen påkalladt. Men då antalet lärjungar vid det seminarium, som varit förlagdt derstädes, under åren 1854 med 1863 ej öfverstigit 18 och äfven sedermera ej uppgått till flera än högst 28, måste den andel, detta seminarium skulle kunna öfvertaga af det för hela riket beräknade antalet af 500 seminarii-lärjungar, blifva jemförelsevis ringa. Enligt hvad nu af det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokollet inhemtas, har Kongl. Maj:t derföre funnit godt i nåder förordna, att fem seminarier för manliga lärjungar skulle bibehållas och utvidgas, utom seminariet i Norrland, hvilket af lokala skäl icke kunde indragas; äfvensom Kongl. Majit med fästadt afseende derpå, att afståuden inom riket äro så betydliga och det knappt kunde påräknas, att qvinliga seminariielever skulle för sin bildning företaga längre resor, funnit godt förordna, att tvärine seminarier för bildande af folkskole-lärarinnor skola bibehållas. — I den mån de nya läroanstalternas organisation hunnit utvecklas, hade det emellertid, på sätt i berörda protokoll vidare är meddeladt, visat sig, att den mera fullständiga undervisningen, långt ifrån att afskräcka från dess sökande, lockat till seminarierna ett allt mera vexande antal lärjungar, så att detta icke stadnat vid det af Rikets Bih. till B. St. Ständer beräknade antalet af 500, utan gått vida derutöfver och nästlidua läsetermin stigit till icke mindre än 741 eller ungefärligen dubbelt emot det antal, som iörefanns, då Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet afläts, och nära 50 procent ötver det högsta antal, som Rikets Ständer vid bestämmande af anslagssumman beräknat. Då en så stark tillvext i lärjungarnes antal fordrade betydlig tillökning i utgifter för anskaffande af mera tillräckliga lärarekrafter, af större och rymligare lokaler och af rikligare undervisningsmateriel, blefve en förhöjning i det för seminarierna afsedda anslag oundgängligen behöflig.
Detta förhållande har också haft den för denna ort olyckliga påföljd, att, sedan iunehafvaren af extra provincialläkaretjensten i Wernamo distrikt under förliden sommar erhöll transport till annan befattning, ängen sökande anmält sig till denna tjenst, oaktadt den redan 2:ne gånger blifvit kungjord ledig; och beklagligtvis linnes ingen utsigt dertill att någon kompetent sökande hädanefter anmäler sig till en provincialläkare-tjenst med blott 1,000 R.drs lön, så länga dylika befattningar med 1,500 R-.drs lön flerestädes finnas att söka. Också synes det vara besynnerligt, alt sedan regleringen af provinciallåkare-befattningarne inom ett län blifvit genomförd, blott den ene provinciallåkaren skall hafva mindre lön än de öfrige, endast derföre att distriktet utgör en del af en extra provincialläkare-befatlning, som kunde förenas med militårläkaretjenst, hvilket i följd af i sednare tid härom utfärdad nådig Kungörelse nu mera icke är tillåtet. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, anhåller jag vördsamt: att Rikets Ständer ville bevilja en årlig lön af 1,500 R:dr för provincialJäkaren i Wernamo distrikt af Jönköpings län i likhet med hvad de öfriga provincial-läkarne i länet innehafva. Om remiss af deiia motion till Höglofliga Stats-utskottet anhåiles ödmjukligen. Stockholm den 15 November 1862. Sven Gustaf Johanson, från Jönköpings län. Af Sven Gustaf Johanson från Jönköpings län, om skadeersättning af allmänna medel till klockaren J. Nilsson i Anderstorp för Men förlust vid vägomlåggning förbi den s. k. Rindbolide*. Liksom det allmännas välfärd oeftergifligen fordrar, att den enskilde medborgaren redbart och samvetsgrann! söker uppfylla sina åtagna förbindelser, likaså måste Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Kungörelse utfärda och derjemte förständiga vederbörande om dess uppläsande från predikstolarne minst en gång hvarje år under hela den bestämda praescriptionstiden; hvarförutan och på det Allmogen så mycket säkrare måtte vinna kännedom om den, i afseende på Riksgälds-Sedlarnes indragning, vidtagne författning, den anhållan tillägges uti underdåniga Skrifvelse», att Kongl. Vetenskaps-Akademkm malte i Nåder förständigas, att låta uti de små Almanachorne för de arne Ar, sera näst föregå den tid då Riksgälds-Sedlarnes emottagande i uppbörden skald Bihang till R. St. 4 Sval. t Afil, 3 Bandit, 5:te Häftet. i * Sl t;~V ikor t t. Memorial [\l:o 31 o. upphöra och således för åren 184 r och 1842, äfvensom för åren 1844 »845 eller de 2:ne sista åren, efter hvilkas förlopp några Riksgälds-Scdlar icke få af Riksgälds-Contoret inlösas, ifrågavarande Kungörelse införa. För öfrigt torde Fullinäglige i Riksgälds-Contoret få sig uppdraget att, aå ofta nödigt pröfvas, låta meranämnde Kungörelse införa, så väl uti ofliaiela som uti andra Tidningsblad. Stockholm den 4 1834* R e s e r v a t i 0 n af Herr af Billbergh , J. P. ”Då ändamålet med dm föreslagna; prve»eriplionen är, icke alt beröfva någon enskild hvad h.m lagligen för vä 11’v »t, utan alt sätta en gräns lör gångbarheten af ett öfverö ) !s-mynl och meri detsamma kunna minska Tjenstemanna-personalen inom Riksgälds-Contoret, så har jag ansett det obehöfligt och menligt för enskild rätt, ali föreslår såsom påföljd, förlust af all rätt till betalning.
Den mängd af tvister, som häraf upstått, framkallade i medlet af 18:de århundradet en särskild förordning mot dessa s. k. undantagsaffal eller försäljningar, hvilken likväl ingen hindrat sedan att fortgå, och oaktadt dessa tid efter annan återkommande tvister, har den på det hela burit välsignelserika följder för provinsen. Denna sed, ehuru stundom följd äfven af allmogen i andra provinser, har likväl icke blifvit allmän, och minst inom andra samhällsklasser. I allmänhet hyser man inom dessa klasser den åsigten att man icke bör kläda af sig innan man lägger sig, och inom vårt eget Stånd är det utan exempel att sådana försäljningar ske. Då nu så är, hvad återstår väl annat än att medgifva en testamentsrätt, hvarigenom det blir en möjlighet för cn fader att genom sitt testamentariska förfogande åstadkomma detsamma som nu vinnes genom cn försäljningsåtgärd mellan de lefvande. Mot en sådan testamentsrätt reser sig arfvejordssystemet; det förbjuder mig att göra några dispositioner om min egendom. Antag t. ex. att jag har flera söner; att en ibland dessa visar genom slöseri och oförmåga att sköta sig att han icke kan bibehålla eller förkofra sin egendom. Om så är förhållandet, kan jag deråt ingenting göra; mina händer äro bundna genom lagen, det står ej i min makt att omöjliggöra för honom bortslösandet af hans egendom. Visserligen kan jag sätta honom under förmyndare, men då jag är död, hvem vet, om han icke kan lyckas att återvinna dispositionen öfver sin egendom; och äfven om han förblifvcr under förmyndare, kan jag väl hoppas att denne sednare alltid med sådan omsorg sköter egendomen att deraf drages samma profit, som då en af de öfrige söncrne, hvilken är en duglig, rask och verksam man, egde den om hand? Är det då icke bättre att för dennes räkning, hvilken jag vet icke kunna sköta sig, afsätta ett visst kapital, hvaraf han eger att lyfta räntan? För närvar:de är det omöjligt, lagen hindrar det: den säger att egendomen skall de las mellan sönerne efter min död och lotten skall afgöra mellan dem.
Tältskiirsarfvode j Tross-skjutsning , Trossbodars uppbyggande , Rotekistas anskaffande, Passevolance , Beväringsskyldighet, äfvensom utförandet af halfva munderingen, samt sedermera, 'jemte framställning af sättet huruledes dessa bördor för framtiden kunde lättas, yrkat, att de 4 först bär ofvan uppräknade alldeles måtte försvinna samt dessa kostnader i stället drabba Stats-Verket; hvaremot Motionairen, beträffande Passevolancen, väl ansett dess totala upphörande icke böra ske förr än den tid tilländalupit, hvarpå de 3 öfrige Riks-Stånden densamma beviljat, men dock äskat följande förändrade föreskrifter för dess utgörande" nemligen: i;o att Marcheoch Provianterings-kostnad, då ett Regemente commenderas utom sitt stånd, icke må af Passevolance-Cassan utan af Stats-medlen utgå; 2.0 att utaf Passevolancen icke mera än som verkli gen åtgår för Regementets årsmöten må utlagas, det Öfriga innestå hos Rotehåilarne till framtida behof, och ej, såsom förr varit öfligt förva ras i en offentlig Passevolance-Cassa; samt 3:o att vid h varje Re-ementé en Passevolance-Comile, 1 likhet med de nu varande Beklädnads Di rectionerne, måtte inrättas för alt bevaka de årliga utgifterna fördela kostnaderne och utskrifva beloppet af Rolarne; hvarförutan Motionairen vidkommande Munderingen, ansett och yrkat densamma böra enligt Conlractets ordalydelse, bekostas af Statsmedlen, då deremot Rotehål larne påtoge sig skyldigheten att med hvardagskläder förse Soldalen— och hafva vid ärendets föredragning till remiss, flere af Hedervärda Ståndets Ledamöter med Motionairen instämt, hvaribland Nils Mänsson från Malmohus Län med tillägg, att han ansåge motionen jemväl böra afse Rusthållare, de der ofta voro mera betungade än Rotehåilarne; i Statssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Vtsk.
Hr Printzensköld, Carl: I ani. af Hr Gripenstedts sista yttrande får jag öppet bekänna, att jag räknar mig bland deras antal, som frukta, att en stor del af det nu beslutade utländska lånet företrädsvis kommer att användas i och för betäckande af de skulder, som hafva sitt ursprung i den öfverdrifna import, sorn för närvarande eger rum. Jag vill fästa den värde talarens upmiirksamhet på, att orsaken, hvarföre jag hyser sådana tänkesätt, ligger deruti, att jag anser importen, under det nu gällande frihandelssystemet, hafva på ett beklagligt sätt förökat sig. Den värde talaren har upgifvit, huruledes under en period af 20 års tid, räknad till och med 1858. exporten på det hela öfverstigit importen, likväl så, att detta öfverskott tilhörde de första tio åren af denna period och utgjorde 28 mill., under det att det sednare tiotalets handel slagit ut på det sätt, att importen öfverskjuta exporten med ett värde af 4 mill. Dessa af Hr Gripenstedt meddelade uplysningar äro i sanning ganska betecknande; ty de ådagalägga på det mest öfvertygande sätt de olika verkningarne af skyddstullsoch frihandelssystemerne. Det förra systemet var i Sverige rådande under de första 10 åren af den handelsperiod, Hr Gripenstedt omförmält, hvarigenom man så till sägandes tvangs att hushålla med sina tillgångar; och då förkofrade sig landet ganska betydligt. Under de sednare 10 åren af denna period har man varit välsignad med frihandelssystemet, och följden har blifvit den, att ingen förkofran skett, utan att nationen tvärtom, genom den öfverdrifna importen, Den 22 Februari. 625 importen, gjort sig 4 mill. futtigare, än den var förut.
Till min stora gladje liar fru Strandberg-Angered af DamkomitBn blifvit antagen som inin efterträdarinna för oinliändertagandet af var iitställnin~, ett val öfver livilkit de svenska iitstallarinnorna hafva allt skal att lyckönska sig, d % fru Angered, på samma &amp; ng hon ager den svenska bildade kvinnans takt och duglighet, är i besittning af den erfarenhet i ainerikanska förliållanden, som liar är så af nöden. Hon är tillstädes flere timmar dagligen vid de olika afdelningarne, dels för att gifva upplysningar, dels för möjlig försälj ning. Såsoin jag iiäinnde i ett föregkende bref, länder dessa prof p % svenskt kvinnoarbete i s % i n h g a riktningar till stor heder för vårt land, och erkännes detta afven af alla konstförsthndiga härute. Th. R. Kvinliga studenter .i Schweiz. Das Leben. der Stztdentimen in Ziiriclt von Frau Cläre SchubertFeder, Dr. phil. - Berlin 1893., Rian har ute i sällskapslifvet börjat intressera sig för kviniior' lias universitetsstudier, och det a r förklarligt, a t t man framkastar den frågan: Iiiir lefva kvinnorna sasom studenter? Väl oss, om man frå- gar! I stallet för a t t fråga dömer och fördönier man ofta med denna förvånande tvärsäkerhet, som synes Iiafva sakkännedoin till föriitsättning, .men i de flesta fall endast vittnar om fördomar. Därför hälsar jag med glädje Iivarje tillfiille a t t skingra dessa och, om Gud vill, skaffa nyn vänner A t den i sig själf goda saken. O m det på samma gång kunde lyckas mig att till studier sporra lämpliga element lir kvinnovarlden, Iivilka med det nödvändiga allvaret förbinda den erforderliga intellektuella kraften och kroppsstyrkan, men därifrån afhålla andra, Iivilka förestalla sig saken allt för lätt eller endast drifvas a f aregirighet eller längtan efter oberoende, så vore detta mig en stor tillfredsställelse.
"Alt B. St., genom underd. skrifvelse hos K. M. hemställa, all 2 §. i x Art. af K. förordn. om Lotsoch Bak - Dea j Juli e. m. a3i ”inrättningen i Riket d. 16 Maj 1827 måtte så förklaras, att ”stadgandet om skyldigheten att (aga lots om bord icke bar ”afseende å öppna Svenska båtar under 5 lästers drägtighet, hvarmed handelsvaror icke transporteras”; men Utsk. har icke uppgifvit, huru det skall utrönas, om handelsvaror verkligen icke med båten transporteras, enär lots väl icke får komma om bord, då båten är derifrån genom författning befriad. Sedan lots om bord utrönt, att inga varor der finnas, medger jag, att han icke behöfver följa med längre; men mig synes det nödvändigt, att han skall emottagas, då han anmäler sig i öppna sjön. Den sjöfarande behöfver derföre endast erlägga inlotsningspenningar för % eller § mil samt återsläppa lotsen vid bevaknings-lotsplatsen. Jag yrkar altså återremiss. Hvad beträffar Utskrs förslag i afseende på vinddrifvare, har jag äfven deremot några anmärkningar att anföra. För närvar, gäller det stadgande, att vinddrifvet fartyg icke behöfver erlägga någon afgift, då det kommer åter till hamnen inom dygnet. Att deremot, på sätt Utsk. föreslagit, befria från erläggande af lotsoch båkafgift mer än en gång under en hel resa, vore ett medgifvande, som skulle leda till mycket underslef och göra controllen öfver fartygens resor ytterst opålitlig. Jag kan således icke bifalla förslaget, utan yrkar återremiss på betänk. Gr. Posse, Arv.: Ändamålet med stadgandet, att ett fartyg skall taga lots, är tvåfaldigt: för det lörsta att bereda säkerhet åt sjöfarten, och för det andra att förekomma Jurendrejeri.
Ett lätt, till och med ett lättvindigt uttryckssätt har slagit dunster i ögonen på mer än en, som af en målning endast fordrar, att den skall visa något vackert, sak samma om den visar något sannt, något kändt och personligt. Och särskildt inom den svenska konsten ha de otaliga dilettanterna — som förr i världen kunde uträtta något godt därigenom att de, som oftast voro bildade och intelligenta personer, spredo håg och smak för konstnärlig sysselsättning — verkat till stor och afgjord skada, därför att de sänkt publikens anspråk på konst. Konsten får ej bli ytlig, den måste ställa höga fordringar på sig själf, eljes sjunker den. Men det finns en dilettantism, som ej uppträder med anspråk på att täfla med konsten, och som utöfvas utan fåfänga och inbilskhet. Hvarför skulle ej den unga dam, som har smak och händighet, få lära sig måla for att sedan kunna pryda sitt hem och glädja sig själf och sina vänner med små arbeten, som, om de också ej ha något egentligt konstvärde, dock kunna vara prydliga nog? Ett namnsdagskort med en egenhändigt målad vignett bör naturligtvis äga högre värde än ett af de vanliga fabrikskorten. Och kan man måla ett par blommor på en tekopp, bör denna alltid se mera prydlig ut, än om den kommer oprydd. Har man djärfhet och anlag för det dekorativa, behöfver man ej köpa färdiga afdelningsskärmar, utan kan själf måla dem, och de hvita kakelugnarna erbjuda en utmärkt lämplig yta att dekorera med färg — för den som det kan. Det är just knuten: man skall kunna, hvad man vill, eljes blir man en fuskare. med vår kläder. firmas namn. gratulationskort, porslinskoppar, afdelningsskärmar och kakelugnar är ett företag värdt all aktning, om resultatet verkligen visar talang och ej endast god vilja. Men medgif, att man hällre ser ett klockställ med ett enkelt ornament, ditsatt på mekanisk väg, eller en lerkruka utan någon prydnad, än att denna » prydnad » består af en klumpigt tecknad och groft målad blomma, som visar, att upphofskvinnan hvarken kan teckna eller måla, om bon också gått igenom någon godtköpskurs och lärt sig konsten på några lektioner.
Han sade nemi. att om Const.- Ulsk:s förslag anlages, furbjudes derigenom ali diskussion iuom 22* 340 Den 28 Maj e. m. Stånden, oell att man der blott skulle ega genast lösta ja eller nej. Huru den värde ledamoten läst betänkandet förstår jag ej, der står visserligen all inga återremisser med förändringar får ske från Stånden men diskutera det är deremot lofgifvit, ja t. o. m. 2 å 3 dagar å rad, om man så för godt finnér. Att de 60 ledamöter, som Adeln insätter i Riksnämnden, skulle till anseendet nedsättas derigenom, att de bade en talrik samling af Adelsmän inom Ståndet sorn understödde dem kan jag icke heller fatta. Jag tror Ivertom att om Adelns ledamöter i Riksnämnden verkligen uttrycka deras komitenters (ankar, de då snarare skola vinna i styrka genom att de hafva Riddarhuset bakom sig. Jag slutar med att på de grunder Gr. Lagerbjelke anfört afstyrka det förslag till gemensam tanke Hr Gyllenskjöld framställt. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Jag hade icke tänkt yttra mig i nu förevar:de fråga, men i anledn. af den siste värde talarens yttrande, ber jag få nämna, det jag, åtminstone icke af sådan anledn. röstade mot Hr Printzenskölds förslag, alt det var så obestämdt, utan emedan det innefattade en motsägelse mot det beslut R. o. Ad. fattade vid 1840 års riksdag, att nemi. afsäga sig sjelfskrifvenheten, och då det förslag som nu är före, antyder sjelfskrifvenhetens bibehållande, så får jag förklara mig mot detsamma. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: En föregide talare har frågat hvarföre man i grundlagen bör införa något röride Adelns sjelfskrifvenhet, då derom icke finnes infördt något tillförene. Detta förekommer mig liktydigt med den frågan: hvarföre skall man vilja en förändrad representation, då vi icke förut hafva en sådan.
Lån, intill dess antingen inköpet af Stall och Magazinsrummen blifver afslu - Lånet till •Staden Wenersborg. Lån till Fyroch Bak-inrättningar. Götha Canals Hamn byggnads medel - Silfversparreska Kronoford ringen. tadt, eller Rikets Ständer härom annorlunda förordna; i öfverensstämmelse hvarmed Revisorerna aflåta Skrifvelse till Ilerrar Fullmäktige i Riksgälds-Contoret. Det till återuppbyggande af Staden Wenersborg, jemlikt 5o §. af 1835 års Reglemente, utaf Rikets Ständer beviljade Lån af i5o,ooo R-dr B:co är nu mera till fullo uttaget. Sedan Herrar Fullmäktige, med anledning af Rikets Ständers uti 55 §. af 1835 års Reglemente gifne uppdrag åt Riksgälds-Contoret att, för Fyroch Båk-inrättningarnes upphjelpande, upptaga ett Lån, uti underdånig Skrifvelse af den 19 Augusti 1835, bland annat, anhållit, att Kongl. Maj:t måtte läckas i Nåder låta meddela dem en ungefärlig uppgift på de summor, hvilka för ifrågavarande ändamål, å vissa terminer, kunde blifva erforderlige, på det härefter lämpade upplåningsåtgärder måtte kunna vidtagas, så har Kongl. Majit, under den 5 Mars i836, i Nåder lemnat Fullmäktige det Svar, att, efter det Förvaltningen af Sjö-Ärenderna härom meddelat den upplysning, att ett sådant Lån skulle erfordras till ett belopp af 5o,ooo R:dr B:co, hvilket dock icke behöfde upptagas förr än åren 1840 eller i84>, samt, enligt uppgjordt och den Kongl. Skrifvelsen i afskrift bifogadt Förslag, kunde inom loppet af Ellofva År, från och med 1842 blifva amorteradt, — Kongl. Majit hade i Nåder gillat hvad Förvaltningen i denna del föreslagit och velat Fullmäktige sådant i Nåder tillkännagifva, för vidtagande af de, i anledning häraf, på Fullmäktige ankommande åtgärder. Vid sådant förhållande hade någon vidare åtgärd, i afseende på verkställigheten af delta Rikets Ständers beslut, sedermera icke kommit i fråga.
De laxfisken, som ligga högre up i strömmar, så väl som de ålfisken, hvilka ligga längre ned, äro af föga betydenhet, och synes det derföre vara en falsk statshushållning, att tvinga vattenverksägare att, till stor skada för den handtering de drifva, oaktadt vattenbrist upstår, gagnlöst släppa förbi sig en drifkraft, som kunde fördelaktigare användas. Må derföre FiskeriStadgans bestämmelser qvarstå för alla de delar af vattendrag, der ej vattenfall finnas, som kunna drifva vattenverk, samt for de tider af året, då den framgående vattenmängden är tillräcklig, men må det medgifvas vattenverksägare, att då vattenbrist upslår, tillgodogöra allt det vatten han behöfver samt för vigtigare fiskens och vattenverksägaro att, efter undersökning af sakkunnig person om, huru stor del af vattendraget, så väl till längd som bredd, för fiskets bestånd bör vara fritt och under hvilka tider af året, inlösa de mindre betydande fisken, för hvilka de finna fördelaktigare att betala värdet med 50 proc:s förhöjning, än att alla tider på året hålla gaf kungsådra öppen. Rättighet till flottled finnes nu egenthn endast der sådan förr varit nyttjad, men, då bebofvet ofta påkallar nya flottleders öppnande, dels derföre, att nya marknadsplatser för trädvirke upslä, till följe af förbättrade kommunikationer, och dels derföre, att flottning med fördel kan utsträckas till längre aflägsna skogstrakter, sedan de lättast tillgänglige blifvit afverkade, eller virkespriset stigit, och flottning i de flesta fall utan skada kan ske, åtminstone sex månader af året, då vattenmängden är störst, synes denna rättighet, till allmänt och enskildt gagn, böra utsträckas till alla vattendrag, utan annat undantag, än der en person helt och hållet äger öfversta delen af ett vattendrag, så långt up som flottningen är möjlig, i hvilket fall ägaren torde böra hafva uteslutande rätt att använda vattnet.
Hela skillnaden blir blott den, att hvad som af i fråga vande räntor nu afföresunder anordnings-titel, — en åtgärd, lika enkel som lätt och beqvämlig — det skall i kredit upptagas bland levereringarne till landtränteriet af intlutne medel, hvarefter dessa levereringar skola i sin ordning med en mängd ränteri-qvittencer verificeras; och jag hemställer då, om icke räkenskaperne, långt ifrån att härigenom vinna förenkling, snarare i så måtto göras vidlyftigare, som vid dem verifikationer skola biläggas, hvilka nu icke kunna ifrågakomma. Det är för öfrigt ett stort misstag, om man tror, 2' 20 Den 1 Augusti. att militise-räntornes indragning skulle göra reg:ts-skrifvare-tjensterne öfverflödige. En hvar som känner regementernes räkenskaper, och den Konungens rådgifvare, som nu i ämnet sig yttrat, eger om dem en fullständig kännedom, måste medgifva, att i allt fall regtts-skrifvarne, framgent måste bibehållas, ty om äfven de indelta räntorna frångå deras uppbörd, sä flones ändock vid regementerna en mängd afgifter, dels till Slaten, dels till andra ändamål, hvilka af en dertill särskildt anställd tjensteman mäste både debiteras samt uppbäras och redovisas. När så är förhållandet, så torde det blifva nog svårt, att för sig göra begripligt, buru det föreslagna upphördssättet kan uti kronans räkenskaper medföra någon den ringaste förenkling.