Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej lida dess tåresvall, jag ser det med ro ga! Skall han väl vända sig hört från mig och mig en främling hli? ' Skall han mig frakta? e ¥ J&gt; ' .ej. j£j vore det rätt däri! " jtyanhända var jag väl dock for hård? — $jag ropar honom hit ned! — D^Lej, nej, hvad vore det för ett sätt att icke visa sig vred! " jEn annan gång än värre det är, än hetare vår strid! — (Jag springer efter, jag står cj ut — och kysser honom llid! Jdvarför är min egen pys ej snäll och tar försonligt min kyss? z A c k! " öm du visste, hur ondt jag led, nar jag dig straffade nyss! ^Och llir lian en lätting, en höjtel för vind, 2) « är min skuld för stor! 2 / a ?i trotsar — så älskligt, smeker så ljuft: ' Mur svårt att vara mor! ZftLu har han lemnat sin lilla stol, och skyggt han nalkas mig, han lutar kinden och säger tyst: » {Jag jag förlåter dig! » J. N - g. När barnen växa ifrån oss. |) fta nog hör man den klagan: barnen växa ifrån oss. Och de göra det. De växa ur knä och ur hjärta lika fort, säger ordspråket. De få andra intressen, nya vänner, åsikter, alldeles motsatta våra egna och dem, hvari vi fostrat barnen. Och så stå vi där med den tomma famnen och det gamla hjärtat, det längtande ömma hjärtat, hvars kärlek kanske till och med synes de unga fordrande och besvärlig. Det synes oss bårdt detta och oförtjänt. Hårdt är det, men det är fråga om, huruvida det alltid är oförtjänt. V i klaga öfver, att barnen nu undandraga oss sitt förtroende, att de ej hysa intresse för .sådant, som intresserar oss, att de söka andra vänner och sätta dessa vänner i första och oss, sina föräldrar, i andra rummet. Men är det då alldeles så säkert, att vi icke här skörda just det vi sått? Satte vi oss då in i det, som intresserade de små, och lade allt annat å sido för att deltaga i det, som gladde dem?
Den 8 Januari. 05 R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, hurusom Hr von Hartmansdorff icke skulle vilja åtlyda grundlagens bud, då sådant icke instämde med hans afsigter. Dä nu Hr Gripenstedt med särskild tonvigt hedt R. o. Ad. lägga detta Hr von Hartmansdorffs förfarande noga på minnet, men jag deremot funnit den af Hr Gripenstedt gjorda anmärkn. vara alldeles obefogad, har jag ansett mig böra tillkännagifva, att jag fattade Hr von Hartmansdorffs ord, så att han visserligen icke ville förhindra hvarken Hr Frih. Hamilton eller någon annan alt göra anmärkn. emot Konungens rådgifvare, men att han deremot endast velat fästa uppmärksamheten derpå, att en sådan åtgärd icke skulle leda till det af Hr von Hartmansdorff åsyftade ändamål, det nemi. att få frågan mera utredd. Det synes ock, som det hade bort vara temligen klart äfven för Hr Gripenstedt att en sådan åtgärd icke skulle hafva kunnat föra sjelfva saken ett enda steg framåt, ehvad anmärkn. hos Const.Utsk föranledde lill åtgärd efter 106 eller 107 § Reg.F. Ehuru jag, för min enskilda del, visserligen icke vill afråda Hr Gripenstedt frän alt till åtlydnad af grundlagens hud emot vederhör. rådgifvare hos Const.Utsk. framställa den anmärkn., hvartill han kan finna sig befogad, så, enär det ändamål jag lika med Hr von Hartmansdorff åsyftar, eller att få sjelfva hufvudfrägan närmare utredd, derigenom icke kan vinnas, ser jag mig föranlåten att förena mig uti den af Hr v. Hartmansdorff och Frih. Cederström uttalade önskan, alt vederbör, embetsverk måtte varda öfver frågan hörde. Jag föreställer mig nemi., att om ifrågavar. arbete äfven är aldrig så förträffligt, deruti likväl i anseende lill dess stora omfattning möjligen insmugit sig ett eller annat misstag, som lätteligen kunde upplysas af de embetsman, hvilka uti frågan böra hafva den största sakkännedom. Hr Gripenstedt:
Utom vid bruken, såsom redan i underdånighet nämdt är, gifvas få tillfällen till forslor, och af gästgifveri-skjutsen, samt särdeles hållskjutsen, såsom erfordrande en uppvaktning, den skjutslegan icke ersätter, är någon egentlig penninge-förtjenst ej påräknelig. Af en mindre del jordbrukare idkas, utöfver husbehof, hvarjehanda vinterslöjd, dertill räknas större och mindre trädkäri 1, trädskedar, stolar m. m. Till sjöfart äger allmogen några få fartyg, hvarmed bräder, ved och ländtmanna-varor på Hernösand och Stockholm utskeppas. Af alla dessa näringar, om hvilka det gemensamt gäller, att de äro med ortens läge och naturtillgångar enlige, samt för deras idkare i mer och mindre grad fördelaktige, bidragande, hvar i sin nion, till välstånd på det hela, kan ingen sägas genom allmänt understöd underhållas, ehuruväl premier ännu utgå för den finare linneväfnaden, likasom ingen bland dem egentligen kan anses inverka ofördelaktigt på jordbruket, utom hvad måhända angår — II — den i Norra Ångermanland uppdrifna lärfts-produktionen. genom det utmagrande linsädet och jordens vårdslösande i öfrigt. Handel i landet. Ortens landtrnanna-varor, bräder, bjelkar, ved, fogel, smör, fläsk, talg och skinn, sälja en del invånare sjelfve eller genom ombud i Rikets sydligare provinser under hopp om större vinst. Öfriga varuförrådet afsättes i Hernösand och Sundsvall samt vid Borgsjö, Sollefteå, Hammars, Ullångers, Huggviks, Själevads, Arnäs och Fjellsjö frimarknader, ej mindre än vid Svartviks, Wifsta, Skönviks, Nylands, Näske, Domsjö och Husoms lastnings-plalser. Öfverallt på desse afsättnings-ställen förspörjes, särdeles bland städernas borgerskap, klagan öfver den så kallade landt-handeln. Medgifvas må det ock, vid betraktande af det urartade skick, hvari densamma så småningom kommit, att nämde klagan äger allt skäl för sig.
Det förra undanrycker Staten endast en liten del af dess capitaler; det senare förstör bjertroten af dess industriella förmåga. Må man ej invända, att de föreslagna 3 procent sedlame icke äro löpande mynt. Då Statens credit ej är nog stark, eller inhemske capital-tillgången nog stor för upptagandet af vanliga lån mot så låg ränta, så är det endast egenskapen att genast kunna förvandlas till Bancosedlar, som kan gifva, de föreslagnes omlopp. De öka således verkligen sedelstocken. Vill man detta, som jag aldrig kan tillstyrka, så vore det bättre öppet fylla behofven genom nya Bancosedlar. Herr Hjerta har upplyst, att alla de fordrade extra anslagen, sedan Bankens påräknade öfverskott afgått, endast erfordrade något öfver 3 900,000 R;dr och från denna summa torde kun - Den 3 g Julii f. m. 955 na afdrsgas flere anslag, som torde tunna dels allx déles ingå, dels minskas. Från 1818 till och med detta års slut blifver omkring lj million R:dr af Riksgäldskontorets 5 procent skuld inlöst. Således ungefär lika med hvad som nu behöfde åter utgå. Der har aldrig saknats långifvare, då’omsättningar fått ske; till och med agio har blifvit betaldt för sådana fordringar, sedan inga nya lån mera mottagits. Derföre anser jag all farhåga öfverflödig, att tillgång skulle komma att saknas, antingen man beslöt att upptaga lånen såsom hittills på 10 års förfallotid, eller såsom jag hellre skulle tillstyrka, mot ständiga annuiteier. Jag utbeder mig att få tillägga, i anledning af hvad bär yttrats om Stats-skulders oskiljaktighet från constitutionella samhällsformer, att ehuru beklagligen i senare t>der de fleste Stater för försvaret af frihet och sjelfständighet nödgats antici^ pera på framtiden, så hafva likväl fria Stater äfven i senare tider funnits, som ej endast varit befriade från all Stats skuld, utan äfven ägt Statsfordringar, såsom t. ex. Schweitserska Republiken Bern.
Försnillar man gods, som annan i hans vård under lås, försegling eller annat dylikt stängsel insatt, eller som blifvit honom förtrodt att vårda, då det ur eld, sjö eller från fiende frälsadt är; varde dömd såsom för stöld eller snatteri, efter som godsets värde är till. Försnillar tjenstehjon, köpmans-beljent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare hvad i hans vård af husbonden lemnadt är; eller skeppare, forman eller deras folk hvad dem förtrodt är att föra eller förvara; eller gäst gifvare, värdhusvärd, eller annau som herbergerar resande eller för sin näring eller vinning emottagcr gäster i sitt hus, hvad i hans vård af gästen lemnadt är; stånde ock tjufsrätt, efter thv derom särskildt är stadgadt. I afseende å embetseller tjenste-man, som tillgriper och förskingrar medel, dem han i och lör embete eller tjenst emoltagit, gälle äfven hvad särskildt i lag stadgas. 8 36. Fordrar man betalning för gäld, den man vet gulden vara, eller nekar man emot bättre vetande sin hand och förskrifning eller lill pansatt, lånt, legdl eller inlagdt gods, eller hvad eljest det är, som hörer annan lill och man i besittning häfver; eller återfordrar man del gods, som blifvit till annan utlegdt eller förtrodt eller lemnadt såsom pant eller lån, ändå alt man det veterligen återbekommit; eller tager man svikligen åter del gods man i pant tili annan lemnat eller denne eljest under panträtt innehar; straffes med böter från och med fem till och med tvåhundra Riksdaler. Aro omständigheterna särdeles försvårande, då må till fängelse från och med två månader till och med två år dömas. Lag samma vare, der man säljer eller annorledes mot vedergällning föryttrar ondt för godt, mängdi för omängdt eller det, hvaruti man vet fel vara utan att sådant uppenbara; eller säljer, städjer eller leger (wern eli, eller lager städja såsom tjenstehjon hos två husbönder för samma tid. § 37.
På begäran af Hr Lefren upplästes äfven 47‘de punkten i utlåt. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få uppläsa det som innehåller någon upplysning för Ståndet, och som står ofvanom hvad Ridd.cancellisten uppläste, nemi.: "Beträffande den i § 187 föreslagna und. hemställan, om meddelande af sådana föreskrifter, hvarigenom må kunna förekommas att å det på 3:dje hufvudliteln uppförda anslag till reseoch tractaments-kostnader för militäre embets-och tjenstemän anvisningar äga rum, sedan detsamma för året till hela sitt belopp utgått, är hos R. o. Ad. anmärkt, att delta anslag icke vore att betrakta annorlunda än såsom ett 374 Den 12 September e. m. föislngs-anslag, och att, i händelse ofvanberörde hemställan hilölles, det lätteligen kunde inträffa, att sä beskaffade resor, ehuru af verkligt behof påkallade, i anseende till bristande tillgång måste inställas.” Om inan föreställer sig att det anslag, som här beviljas och som icke är ett förslagsanslag, tagit slut i October månad och angelägna militära resor böra i November och December företagas; så skulle, efter detta förslag, inga militära resor få äga rum utan tjensten finge stå sitt kast. Elt sådant beslut må man väl ej förmoda skulle kunna af R. o. Ad. fattas. Hr Le fre'n: Här förekommer åter, att Utsk. icke yttrat sig öfver anmärkningens beskaffenhet. Det hade varit intressant för de öfriga Stånden att få vela hvad värde anmärkn:n hade i Utskrs tanke. Det är naturligt att om ett sådant beslut skulle blifva Ständernes, som här föreslås, så kan det hända, att en för Kronan vigtig sak, en fataIiefråga förloras; ty om medel ej finnas till resekostnaden, så kan ej heller resan anbefallas, hvaraf följden åter blir, att Kronan förlorar sin talan för detta sätt att handlägga ärendet. Jag afstyrker ett sådant förslag och anhåller om propos. på afslag å denna punkt. Utskrs förslag blef af R. o. Ad. afslaget.
— Jo, Gudbevars, både jag och mor Sissa och till och med hennes flicka, lilla Elsa, var inne. — Men ni somnade naturligtvis, ni kunde icke hålla er vakna hela natten? — Åh, så prosten talar, — sade Märtha stött, — skulle vi somna, då vi höllo likvakt, tycker någon det? Nej, nog vakade vi; om Elsa lurade af någon stund, det kan väl hända, men ... — Godt, godt, ni hörde väl intet buller eller något, som gifver anledning att tro, det hon ännu icke var död? — Nej, intet alls, hon var visst död, den stackars frun var väl mycket orolig i lifvet, men icke hörde vi ett knäpp, hon låg i morgse, som vi lagt henne och var redan mycket förvandlad. — Hade ni dörrarna stängda i natt hos er? — Om vi hade dörrarna stängda på natten? — upprepade Märtha, allt mer förvånad öfver prostens besynnerliga frågor. — Ja, Herre Gud, det förstås, icke sutto vi för ostängda dörrar, men hvad menar prosten? Röde Prinsen Slägten von Rosenberg hade kommit till Sverige i slutet af sextonhundratalet och räknade sina anor från den ädling som, enligt Schiller, var prinsessan Thekla af Friedlands stallmästare. På svenska riddarhuset hade ätten aldrig blifvit introducerad. Gamle lagman Max von Rosenberg var den som bragt familjen upp till välstånd och anseende. I sin ungdom en ifrig politisk partigängare, drog han sig efter 1814 plötsligt tillbaka, köpte sig ett gods i Skåne och egnade sig helt och hållet åt dess administration. Blott en och annan gång lät han sedermera höra af sig offentligen genom ett inlägg i någon juridisk fråga, som han alltid behandlade nyktert och lidelsefritt, med skarpsinne och öfverlägsenhet. Han var en man med sjelfständiga åsigter, hvilka han tillämpade med jernhård konsekvens. Det påstods med anspråk på tillförlitlighet att regeringen tillbjudit honom en af rikets högsta värdigheter, som han afböjt. Han hyste inga sympatier för de ledande politiska personligheterna och kanske icke heller för det nya konungahuset. Men än mindre sympatiserade han med tidens jakobiner.
Departemcntal-stvrelsen motverkade den enhet i besluten, den skyndsamhet och säkerhet i ärendenas gång, som samma Kollegii förändring till en Landtförs va rs-departementet underlydande Expedition skulle medföra; att befälets nuvarande organisation och sammansättningen af en del trupper vore i mångå afseenden olämplig; att underbefälet, genom den talrika Un - * Slalssamt Allm■ Besvärsoch Ekon.-Ulsk. Betänkande, N:o i8. derofficers-korpsen, vore dyrare för Staten, än nödvändigheten fordrade; att Generalitetets olika grader, utan motsvarande tjenstebefattningar, vore öfverflödige; att Generalstabens sammansättning icke vore ändamålsenlig, enär dels samma stab icke utgjorde en serskild korps, utan endast egde rum på bekostnad, af de andre vapnens fulltalighet, dels vilkoren för inträdet i denna korps icke voro af sådan beskaffenhet, eller tjenstgöringen dervid af den art, sorn för en Generalstabs-oflicer vore nödvändig, hvarförutan Generalstabens lönevilkor ej voro sådane, att de medförde den uppmuntran, som borde åtfölja förökade ansträngningar; och att föreskrifterna dels för inträde i samma stab, dels om de dervid anställde officerares tjensteåligganden, hvarken voro tjenlige eller medförde den verkan, att ändamålet af en sådan korps kunde anses vunnet; att aflöningen vid såväl den värfvade, som den indelta armeen vöre i allmänhet otillräcklig; samt att anskaffandet och underhållandet af truppernas beklädnad dels vore dyrare än vederborde, och dels medförde åtskilliga olägenheter. Af sådana anledningar och med fästadt afseende å förenämnde af Herr Stjernsvärd uppgifna vilkor för en, enligt hans åsigt, ändamålsenlig och för Sverige passande organisation af Landtförs varet, har bemälde motionär, uti <let första af ofvanberörde förslag, eller N:o 1, hvilket endast med några tillägg och rättelser är lika med det vid sistlidne Riksdag af honom afgifna, föreslagit en förändrad organisation af Landtförsvaret, för hvars bestämmelser
Borgare-Ståndet skulle genom utdrag af Protokollet vänligen inbjudas, att förena sig uti det af Preste-Ståndet, vid föredragning den 1 dennes af Allmänna Besvärsoch Ekonomi—Utskottets Utlåtande N:o 79, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 37, om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare i Sverige tillerkände, lemnade bifall till berörda Utlåtande med den förändring, att uti det framstälda förslaget till underdånig skrifvelse orden ”bosätta sig och ega fastighet i städerna Gefle, Malmö, Kalmar, Wisby Westervik, Uddevalla, Christianstad, Ystad, Jönköping, Halmstad, Helsingborg och Sundsvall” utbytas emot orden ”bosätta sig och ega fastighet, utom i ät dem redan upplåtna städer, äfven uti alla öfrige rikets städer af första, andra och tredje klasserna, som hafva stapelstadsrätt” S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 80, i fråga om förändradt aflöningssätt för Presterskapet, förbättrande af Komministrars och extra ordinarie Prestmans lönevilkor och om befrielse för Presterskapet från bestyret med uppbörden af dess inkomster m. m., biföll Ståndet punkterna Lit. A, B, C, D och F, samt lade punkten Lit, E till handlingarne. Från Hederv. Bonde-Ståndet.
Betänkande, i ättledning af Herr B. H. Santessons Motion, otti belånings rätt j vid Bänco-Disconten och dess Lune-Contoir } å Ritorr Säd i Magazin. T ill Bancosamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten har Vällofl. BorgareStåndet, under den 17 förlidne December, remitterat ett af Herr B. H. Santesson ingifvet Memorial, hvaruti han sökt visa möjligheten deraf, att Sverige, äfven i det skick Åkerbruket här i Landet redan befinner sig, och ännu mera om det ytterligare upparbetas, skall kunna göra Spannmål till en Export-vara, deraf åtminstone Norrige ännu i många år komme alt årligen behöfva omkring en half million tunnor. Men då, för Åkerbrukets framgång och deraf beroende Export-handel med Spannmål, funnes många hinder, såsom till ex. saknad förmåga att, vid ymning tillgång på Säd, då afsättningen deraf är trög, kunna vårda och behålla Säden; brist på tork-rior, hvilka likväl äro befunna så nyttiga, att Rege - lo Banco-Utskottets Betänkande N.o 68. ringen genom uppmuntringar och understöd sökt befrämja deras byggande; samt äfven brist på goda och rymliga magasin på sådana ställen i kust-orterna, hvilka med minsta möjliga kostnad och äfventyr erbjuda en lätt och snabb lossning och lastning; så borde berörde olägenheter undanrödjas.
Bocken och Jonas hade skilda åsikter. De hade haft skolridter förut och icke enats. Jonas tyckte om dem, bocken icke. Det var således skilda meningar hvad det anbelangade. Nu skulle Jonas på samma gång akta den medikamentflaska, som han hade krut uti, och därför måste han hålla den ena handen i fickan — omkring skatten. Därför bar det sig icke bättre än att det bar på tok framför stugubron, där Jonas trillade utaf och bocken firade sin triumf med ett långt huckrande bä-ä-ä-ä, fullt utaf tremulation och chevrottering. Han var rolig att se, den lille gentlemannen. Han höll fast i hornet då han föll och höll det fortfarande, då han stigit upp. Bocken kunde icke stångas således och detta märkte han, men han kunde ta spärr med sina fyra fötter och det gjorde han därför. Jonas spjärnade på sitt håll och sålunda sysselsatte de sig att spjärna emot hvarandra dragande åt hvar sitt håll. Det brann en rodnad i Jonkes ansikte och hans ögon stirrade kallblå emot bocken. Bockens ögon lurade bakom stora ögonfransar som på en riktigt ruggig pudel; han syntes häller icke god. Jonke stod länge tyst; bocken sade häller ingenting. De representerade två olika ting där de stodo. Bocken passivitet och Jonas aktivitet. Håret stod honom upp genom mössan, armbågarne ut genom skjortan, knäna fram genom byxorna och en flik af en smutsgrå skjorta bak genom. Snor hängde under näsan: han var typen för en verksam ung gentleman. Tystnaden varade länge och väl. Det låg någonting obeskrifligt hemskt däruti: Slutligen sade Jonas afmätt och begrundande: »Din jäkla bocknäck!» På detta svarade bocken ingenting, utan tjurade en stund och drog sig då baklänges emot en huggkubbe. Jonas var svagare och måste följa med. Hans lifliga ögon hade sett en syl instucken i kubben och nu beslöt han sig för att hämnas, om bara bocken skamligt nog skulle begagna sin styrka för att draga honom med dit. Ja, han nådde sylen. Här på landet slaktas getter och bockar på det sättet, att en karl stiger gränsle öfver djuret och klämmer det mellan knäna medan han sätter en syl mellan ett par halskotor och klämmer till.
Eng. skålp. 12 Engelska eller nära 2 Svensk a mil i timman 1,275 3,514 18 „ 3 „ 1,556 3,796 24 „ 4 1,849 4.089 30 „ *• 11 5 „ 2,156 4,396 36 „ » « 6 „ » • • i ! 2,474 4,714 42 „ n ii 7 11 2.806 5,040 48 „ V H 8 „ » | 1 3,150 5,389 Af denna tabell synes att motståndet, som lokomotivet måste öfvervinna för att å horisontel och rak bana framdraga en träng af 100 tons vigt, med en hastighet af omkring 2 Svenska mil i timman, utgör 1,275 Engelska skålpund, och att motståndet vid dubbelt så stor hastighet, eller omkring 4 Svenska mil i timman, uppgår till 1,849 Stais-Vtskottets Memorial N:o l4. 15 €f. samt ali vid 8 mils hastighet samma slags motstånd utgör 3,150 €(. Motståndet vid 8 mils hastighet är således endast omkring 2-J gånger så stort, som vid 2 mils hastighet och i allmänhet vexer motståndet, såsom af tabellen synes, icke endast i direkt förhållande lill hastigheterna, och i ännu mycket mindre förhållande än hasligheternas qvadraler. Vidare inhemtas af förestående tabell, att vid stigning af 1:100 utgör motståndet vid 2 mils hastighet 3,514 <tf , vid 4 mils hastighet 4,089 <tt. och vid en hastighet af 8 mil 5,389 tl., o. s. v. samt alt således icke heller vid största ifrågakommande stigning motståndet vexer ens i direkt förhållande till hastigheterna.
Gudmundsson, från Hallands län. Af Carl Isak Bengtsson från Kronobergs län, angående nedsättning af den genom nu gällande Expeditionstaxa bestämda lösen. Sveriges inbyggares rätt och bästa tillkommer rikets representanter att bevaka, och då det är lagstiftarens ovilkorliga både rättighet och skyldighet att tillse det tjenstemäunens inkomster någorlunda motsvarar deras arbeten, och ej, som förhållandet nu är, med vissa så kallade sportler, i synnerhet i en tid då utsökningsmål i de flesta af rikets provinser uppgå till en mängd, sorn är otrolig, så lår jim härmed fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på Kongl. Maj:ts nådiga förnyade Expeditionstaxa af den 30 November 1855. Då nämnda taxa utgafs inkom till riket de många lån, som nu årligen amorteras; här fanns då godt om penningar, jordvärdet steg, och i samma mån lilsförnödenheterua; då ansågs att fällande expeditionslösen borde höjas, hvilket ock skedde. I landsorterna har missnöje och klagomål deröfver ofta försports. År det billigt att sådana expeditioner, som endast upptaga några få rader, skola betalas så drygt? Obilligheten häri hoppas jag en hvar rätt-tänkande inser, hvarför jag vågar föreslå, det måtte Rikets Höglofliga Ständer besluta, att den i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 30 November 1855 bestämda expeditionslösen måtte med tjugofem procent nedsättas, och skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anhållan om dess nådiga bifall härtill, i vanlig ordning expedieras. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Bengtsson, från Kronobergs län. 16 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Jag skulle nemi. förmoda, alt PresteSt:s ledamöter icke kunna vilja beröfva sina efterträdare, hvad de icke vilja afstå för sig sjelfva. Bättre, än hvad nu föreslaget ar, vore, att en bestämd prescriptionstid bestämdes, utöfver hvilken ifrågavar. privilegium icke af någon finge tillgodonjutas, på det alt livar och en, sorn deraf drabbas, må i förhand vara underrättad örn det nya onus, honom sålunda ålägges. Hr Hjärne, Harald: Jag tror väl icke, att man begår någon orättvisa, om man beslöte så, som Gr. Gyldenstolpe yrkat; men jag tror deremot, att det vore obilligt att på detta sätt åstadkomma en indirect nedsättning i nuvar. innehafvares löneförmåner. Emedlertid ligger icke någon obillighet deruti, att de, som framdeles tillträda tjernsten, ieke komma i åtnjutande af förmåner, hvilka blifvit fråntagna befattningen, innan de sökte densamma, Om det således äfven skulle vara rättvist att instämma med Gr. Gyldenstolpe, är det dock en fordran af billigheten att bifalla Utskts betänk., sådant det är. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Uti redactionen af Utsk:ns tillstyrkande förekommer ett ord, som måste vara tryckfel. Der står nemi. bygga och uppehålla (hus). Detta sednare ord måste skola vara underhålla; och jag hemställer, om icke återremiss bör äga rum, för att häruti bereda lättelse. Hr Hjärne: Enligt nu gällande lag är ordet uppehålla synonymt med underhålla, och då det i 100 år varit begagnadt, utan att misstydning deraf försports, tror jag icke, att någon återremiss för ändring uti den anmärkta omständigheten är nödig. Hr Cederschjöld: Om man vid författande af lagar nu skulle nyttja sådana ord, som för ett eller ett par hundra år sedan brukades, så tror jag, att otydlighet i flera fall komme att uppstå.