Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta blefve likväl undanröjdt genom Herr af 13i 11 berghs förslag samt Utskottets tillstyrkande, att de må slippa förklara sig, och besväret ensamt drabba Kronans Ombud, som i PröfningsCommitteen deltagit. Man har omtalat, alt det vore en alltför lång tid , inom hvilken KarnmarRätten äger rätt alt göra anmärkningar. Detta beror på sammansättningen af Uppbördsoch Räkenskaps-verket i det hela. En hvar vet, att inom en bestämd tid efter det böcker, afslutade, inkomma till K a m - marRätten, skola RevisionsContoiren granska dem, derest de vilja åtnjuta procent af sina anmärkningar. Man bör således i detta afseende icke tala om KammarRälten allena, utan om hela Uppbörds verkets organisation. Man har sagt, att KammarRälten aldrig gör några anmärkningar till nedsättning af taxeringsbeloppet. Delta är också naturligt, då hvarje skattskyldig, som anser sig Den n Augusti f. m. sig förnärmad, • Sjelf -bör bäst veta i bvad mön det skett, och är närmast till alt deröfver besvära sig. Med all aktning för Kronans Ombud i Länen, vet jag väl, huru mycket annat de hafva ätt göra, än att befatta sig med dylika anmärkningar. Öfverlemnas deras görande åt LandtStaten allena; så är det nästan detsamma, som att alldeles afskaffa dem. Man har anfört, att det stadgande BevillningsUtskottet föreslagit oå Brandförsäkringsvärdet på hus, skulle vara en verklig förbättring. Jag bestrider icke att så är; men finner ej, hvarföre denna förbättring skall å en annan sida rnotvägas af försämringar. Riktigare vore det, alt med denna förbättring förena dem Herr af Billbergh föreslagit, hvarå jag anhåller om proposition. Herr Nordenanckar, Gustaf: Herr von Hartmansdorffs berättelse om en bonde i vårt grannrike, som förklarade sig hellre vilja beskattas af en autoritet, än af sina grannar, anser jag icke af någon betydenhet, i det afseende, att om vän eller ovän beskattar någon oriktigt, äger man vända sig till en autoritet, söm rättar det oriktiga. Jag förenar mig således i första punkten med Herr Tham.
Sig, mäste åter mätas efter gränsen af lienlies ansvarighet för skid der ne , hvilken finnes i allmänna Lagen utstakad, och ej blifvit förändrad genom denna §. i CoueoursLagen, som blott innehåller en förklaring, att Enka, sorn afträtt egendom Lag Ut skottets B ettinkanättt. 933 rätteligen, det vill säga, till så stor del, sorn Boets Borgenärer kunna lagligen fordra af hrad hon då eger, skall för framtiden vara fri för kraf; men då ett förtydligande i Lagstadgandet i detta afseende, i anseende till den olika tillämpning deraf, sorn kan hafva egt rum, synes vara nödvändig, föreslår Utskottet, att 6 §. i 8 Cap. ConcoursLagen må erhålla följande förändrade lydelse: ”Efterlefvande Maka, som egendomen rätteligen afträdt, vare fri från all gäld , hvarföre den andra Makan ensam svara bordt. Har Enka med enskild egendom och sin lott i Boet guldit den del af gälden, som å henne belupit, efter tliy i 11 Cap. GiftermålsBalken skiljs; njute ock hon för framtiden befrielse ifrån all gäld, sorn tinder ägfenskapet tillkommit, ändå att hon och Mannen en för hegge och begge för en sig till gäldens betalning förskrifvit hafva. Har hon åsamkat sig gäld i och för köpenskap eller annan näring, den hon efter särskildt tillstånd idkat; svare derföre. ” Vidare är yrkat, att den Enka i för-», berörde målto tillaggde befrielse från gälden, äfven må utsträckas till hustrun, som vunnit laga skillnad i ägtenskapet, och såsom skäl dertill har blifvit anfördt, att Lagstiftaren, sorn insett vådan för Hustrun af beroendet under Mannen och svårigheten för henne, att neka sitt bifall till afkiandlingar, hvarigenom hennes egendom. 934 LagVtskattets Betänkande». förbindes, bär för bennes, på sådant sätt uppkomne ansvarighet velat sätta en gräns och fästat den vid Bolagets upplösning; hvilket motiv ansetts böra gälla lika, elivad upplösningen sker genom mannens död, eller genom skillnad i ägténskapet.
Riksarchivet meddelas,’’ böra vara befriade ifrån denna afgift. Derefter koni Hr Prytz’s för - Den 3 Mars f. m. slag, och nu återstår i betänk. N:o 4° j pag. y, det raum., som handlar om "Beskrifningar öfver geometriska chartor,” med tillstyrkande att äfven de måtte ifrån afgifter befrias. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna Gr. Mörners anmärka, vara ganska riktig, enär bokstafsordning i denna § borde tjena till rättelse. I anledn. häraf föredrogs nu 8:de punkten i utlåt. Undert. Ridd.Sccret. tillkännagaf, alt under den nyss verkställda voteringen prot.utdr. ankommit från BorgareSt. af innehåll att Ståndet godkänt betänk. N:o 35, med förändringar och tillagg enligt utlåt. N:o 4o, endast med undantag af del sednare utlåt:s 8:de punkt, hvilken blifvit afslagen. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Det är egentligen utgående ifrån den princip, att jag önskade, att alla de i denna § upptagna titlar skulle alldeles befrias ifrån chnrtaesig. -afgifter, som jag uppträder; men det är äfven för att derigenom förekomma en oordning, som nu verkligen förefinnes, nemi. att då ingen föreskrift är gifven, så taxeras efter behag alla i detta moni. upptagna handlingar. Sålunda finnas här ej upptagna i i835 års förordn. de handlingar, som af landtmätare expedieras. Till följe af denna obestämdhet, skrifva landtmätare nu samma sak ömsom på 3, 4, 5 och 6 sk:s chartor. Det vore en bestämmelse i den vägen, som jag önskade, och det var också derföre som jag, i likhet med Utskrs hemställan i betänk. JV:o 35, hade önskat, att vid slutet af den i 4 §:n 1 morn. förekommande första afdelning, orden ''äfvensom landtmätare” hade blifvit tillagda. Enligt R. o. Ad:s beslut har detta ej skett och således qvarstår samma förhållande som förut.
Hon blef glad, men under glädjen skorrade en annan stämning igenom, något af den bitterhet man känner vid en oförtjent åsidosättelse. Hans inbundenhet sårade henne nästan som en förolämpning. Hvad hade varit naturligare än att han berättat detta för henne, sin mor. Herr Hedström, som kom upp på en liten visit samma förmiddag, var lika förvånad öfver nyheten som hon sjelf. Han hade icke heller anat någonting, och detta var till icke ringa tröst för modern, som i sitt stilla sinne ansåg Hedström för sin farligaste rival, så farlig att det fans ögonblick då hon till och med kände vissa symptomer af svartsjuka gentemot honom. Efter middagen kom William som vanligt och slog sig ner med sina cigaretter på sin favoritplats, den bekväma länstolen i hörnet vid kaminen. »Nå, du har ju fått en pjes antagen vid dramatiskan», sade modern. »Gratulerar!» »Tack.» »Jag såg det i tidningen i morgse. Sedan kom herr Hedström härupp på förmiddagen. Han var mycket förvånad.» »Öfver att de spela annat än tyska farcer?» »Nej, öfver att du ingenting nämt om pjesen.» Han smålog. »Det var också nå'nting att tala om.» »När skref du den?» frågade modern. »Strax jag kom upp. Det är bara skräp.» »Hur länge höll du på med den?» »Ah, ett par dar. Tre eller fyra. Du är ju en riktig stor-inqvisitor.» »Ja, naturligtvis!» skrattade hon. »För det jag gör dig ett par frågor när du aldrig sjelf berättar någonting.» »Jag visste inte att det der kunde intressera dig. Och för resten», tillade han med en axelryckning » det är så småaktigt att tala om sig sjelf.» »Och så förvånar det dig ändå att man någongång får lust att vara 'stor-inqvisitor'.» »Ja. Jag har verkligen så svårt för att tro, att det kan intressera andra, hvad jag finner på.» »Generar det dig om jag fortfar med min inqvisiton en stund?» »Åhnej. Gå på du bara.» »Nå. Hvad finner du på nu?» »Röker cigaretter.» »Tack. Hvad arbetar du på när du är hemma efter man skall uttrycka sig så korrekt.»
Län dertill förordnad ojäfvig Landtmätare, blef, under loppet af Juli och Augusti månader 1835, merauämnde undersökning, i föreskrifven ordning, verkställd af Kammar-Rådet och Riddaren S. P. Liljenroth, samt protocoll öfver förrättningen till Kongl. Kammar-Collegium inlemnadt. Uti dess, under den 19 November 1835, angående undersöknings-förrättningen afgifne utlåtande, har Kammar-Råclet Liljenroth anfört: att då, i den för Öland under den 28 November 1690 utfärdade skatlläggningsmethod, uppBih. lill R. St. Fröt. t84o. 4 Sami. 1 Afd. 27 Häftet. 1 30 Bil, till Stats-U tskoltcls Utlåtandej N:0 64• tages icke allenast de egor och förmoner, som till visst värde borde uppskattas jemte sådane, hvilka borde komma i betragtande dessa till bättring och styrka, utan äfven de, som ailsågos vara mindre betydliga för att vid skattläggning i beräkning tagas, men uti intetdera afseendet förekomme något om utmarken, sådant bevisade, att, på siitt uti de dels före, dels efter methoden utfärdade Kongl.
Jag lemnar deras öfvertygelse derhän, men tror, att de hafva ett oriktigt begrepp om saken, och att pluralitelen, likasom 1823 års Ständer, haft rätt. Man kan ej hjelpa, om Rikets Ständer nu fatta ett annat beslut, om de få annandagsfeber^, men jag tror det icke. Då skall jag åtminstone icke mera sträfva efter den hedern att blifva ledamot i BevillningsUtskottet; då må sådant lemnäs åt dem, som underordna den allmänna nyttan de enskilta intressena. Emedlertid har det varit mera behagligt, att arbeta i detta ämne nu än förr. Utskottet hade vid förra Riksdagen ensamt sin öfvertygelse och andra länders erfarenhet att grunda sig på, men ej Sveriges. Nu har man erfarenhet, och tillfälle att deruppå bygga. Vi hafva haft hvad mera är: en verksam Tullstyrelse och Regeringens bifall, ty i Konungens tal till Ständerne vid 28 H. a5 38S Den t g Junii e. m. Riksdagens början erinrade han, att det nya systemet gjort nytta, oell att det borde fullföljas. Det bar väpnat Utskottet emot alla enskilta och allmänna anfall i tal och tidningar. Utskottets sinneslugn och håg att fortgå på den väg, som utvecklas i förslaget, hafva deraf ej blifvit rubbade. Meri dertill hörer, såsom Friherre Åkerhjelm sagt, att Författningarne blifva goda, starka och väl efterlefvade. Jag får, i anledning af den sista talarens anmärkning, anmäla, att dessa har Utskottet ej ansett sig ensamt kunna vidröra. De äro af mycken vigt, ty om tullsystemet skall hafva god verkan, skola Författningarne hållas vid magt. Sådant måtte vara påtagligt, och BevillningsUtskottet har derom trädt tillsammans med de öfriga Utskotten, som skola utarbeta delta ämne. Det måtte ej Vara olämpeligt, att Utskottet äfven deltager häruti, för att kunna yttra sig öfver de förslag, som Lagutskottet egenteligen skall afgifva. Jag vill ej ingå uti något svaromål angående sjelfva systemet, det prohibiliva eller det liberala.
Vid slusstomtens öppnande för Uddnässlussen mötte det egna förhållandet, att en homogen grund för hela slussens längd omöjligen kunde träffas eller beredas, och då slussen ej kunde förlängas, måste man verkställa vattnets intappning i slussen igenom den höga tröskeln, emedan, i fall vattenstrålarna, såsom vanligt, blifvit ledda genom slussportarna, de skulle bafva intagit en så stor del af slusskammaren vid början af slussfyllningen, att en del af slussens längd derigenom icke kunnat begagnas för fartyg. D,enna konstruktion på slussar (med vattenintappning genom denlhöga tröskeln) är den enda af cl et slaget i vårt land och de mångartade lokala förhållanden, som vid denna kanal sig förete, torde efter allt utseende föranleda flera vigtiga förändringar i slussarnas konstruktion, om denna segelled skall komma att svara emot det åsyftade ändamålet. Om uppmuddringen af Köpiftgs-ån åberopas i underdånighet, hvad vid artikeln om Köpings Stad här nedan anföres. Väsar och Broar. Sedan Rikets sednast församlade Ständer till för O bättrande af allmänna landsvägen emellan Westerås och Fahlun, kallad Stora Kopparbergseller Bergslags-vägen, anslagit i5,ooo R:dr Banko, hvaraf hälften, eller 7,5oo R:dr, blifvit beviljade för detta Län, och Kongl. Maj:t infordrat Dess Refallningshafvarides yttrande, huruledes denna summa skulle kunna med största fördel användas för det dermed åsyftade ändamål, hafva Komiterade, utsedda dels af städerne Westerås och Sala, dels af de vägbyggnadss kyl dige och trafikerande, den 6 September iS/ja af - 21 gifvit ett förslag om denna vägförbättring. Detta förslag, uppgjordt dels med ledning af den undersökning, Öfversten och Riddaren J. af Ekenstam om en Chausse-anläggning är 1889 förrättat, dels ock på grund af egen erfarenhet om klapperstens användande, blef af Kongl. Maj:t genom nådigt Bref den 22 Oktober 1842 gilladt.
Då obestridligt är, att det medborgerliga samhällets varande och blifvande välbefinnade bäst befordras genom en god uppfostran och ett tillräckligt antal ändamålsenliga läroanstalter, der det uppvexande slägtet lemnäs tillfälle alt inhemta erforderliga kunskaper, för att kunna värdigt fylla sin uppgift, såsom goda kristna och nyttiga samhällsmedlemmar, så torde knappast någon fråga vara mera berättigad alt påkalla Statsmagternas uppmärksamhet och behjertande, än den om allmänna skolor och läroanstalter inom landet. Eli mera allmänt intresse för ett bättre ordnande af våra undervisningsanstalter har också låtit förnimma sig i samma mån, som vigten och värdet af kunskap och sann bildning hunnit blifva rätt insedt, och det kan icke heller nekas att, isynnerhet på sednare tiden, mycket blifvit gjordt för det stora ändamålet; men alt mycket ännu återstår alt göra i detta afseende, derom vittna de mångå vid hvarje riksdag återkommande fordringarne från rikets alla delar på Statens ytterligare medverkan till undervisningsanstalternas utvidgning och förbättrade skick. Då Statens tillgångar emellertid icke medgifva detta behofs fyllande på en gång, men anspråken på företräde att blifva ihågkomna, framställas nästan samtidigt från alla håll, så är det med en viss betänksamhet äfven jag går all öka antalet af dem, som i samma afseende påkalla Statens mellankomst. De skäl, hvilka härvidlag tala till fördel för denna angelägenhet, hoppas jag dock skola rättfärdiga min framställning i ämnet. Då nu mera behofvet af en fullständigare kunskap och en mera fulländad bildning icke inskränker sig blott tili städernas befolkning, utan jemväl sträcker sig till landtbefolkningens uppvexande slägte, och så länge våra folkskolor icke förmå att bibringa ungdomen ens det kunskapsmått, som erlordras för att kunna reda sig uti Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 473 uti våra enklaste nya kommunalförhållanden och än mindre kunna meddela behöflig elementarbildning för det praktiska lifvets yrken i bela deras omfång, så följer deraf att icke ensamt städernas folknumerär får utgöra rälla gradmätaren på behöfligheten af elementarläroverk.
Til stadgande» för den rättmätiga beskaffenheten af näringsfång räknar jag alla dem af 8:de classen (oeconomiffa rättigheter), hwilka, ester behörig utredning, finnas böra, pa grunder instäm - 1256 Den 29 Mars» instämmande med allmän samhälls-rätt, äetermEi-s naturen, »nera och förmanerna af olika Näringsfäng, pa et sätt som gör ägande och förwärfningSratten lika, men regelbundit, åtkomlig för alla. Sedan denna granskning af Stånds-xnvile8iorns8 innehåll föregått, och om, hwarom jag bemödat mig, detta deras hänförande under missa ^ allmänna kännemärken skulle wara riktigt och fullständigt, äro wi omsider komne i belägenhet utfälla något omdöme syftande päbrivils^isrnes behandling och öde. Mig hafwa werkningarne af den har anställda granskning och utredning synts böra blifwa följande t - i:o. At de stadganden, hwilka under de irenne första kännemärken (af öfwerftödrga, ej hit hörande och obilliga) aro uptagne, icke borde i Akterns finnas; at de således böra ur StandsxrivileZieins utgå, emot det enda wilkor, at de ibland dem, hwilka under rubriken ej hit hörande finnas upförde, men likwäl äro af beskaffenhet at böra äga beständ , ma i wederbörliga allmänna författningar wara eller warda iakttagno. 2:0 At de, hwilka finnas upförde under det fjerde kännemärket (exclu^ivL, innefattande allmän rätt), böra til njutning af alla medborgare utsträckas; ar de derefter af sig sjelswe uphöra ar wara Stånds-xrivil^ier, och alksa da utur 2lkterne af detta namn utgå; men böra, i likhet med de förra, i wederbörliga Allmänna Författningar intagas. Z:o.
De Utredningar och Calculer i detta afseende, hvilka jemte K. M:ts Nådiga Proposition blifvit meddelade, har Utskottet granskat; och då deraf inhemtats, att, i anseende till de olika beräkningar i Persedlar efter hvilka Indelte Räntorne i olika Provincer utgå, och i anseende till Boställenas olika godhet, så väl Summorne af Inkomst för serskildta Regementer som Lönevilkoren för Personer af samma grad inom samma Regemente äro mycket olika, somlige öfverflödige och somlige högst knappa, har Utskottet, för att vinna en betydlig besparing i erforderligt tillskott, ansett: att Löne-regleringen för bela Indelta Armeen bör göras generel, så att de bättre lottade Regementernes Indelningar minskas för att bereda någon tillgång till de sämre lottades förbättring, samt att, der localen sådant medgifver, omflyttning af Boställen må ske till vinnande af mera öfverensstämmelse emellan deras godhet och motsvarande Grader. Betönkanden, N:o i32. 17g Att, oaktadt sldane jemkningar, och ehuru de af Generals Personer nu innehafde Öfverste-Indelningar skulle till Regementerne återgå, ett tillökad t StatsAnslag för Löne-regleringens verkställande blifver nödigt, härleder sig hufvudsakligen ifrån den tillökning i Befäl, som för BeväringsManskapets exercerande ansetts erfordras.
De rimfrostiga grenarne rubbades stundom af flaxande vinge och farande il och då sållades en skur af glittersnö ner öfver deras hufvuden. » Mamma du, » sade lillan gladt, » jag tycker om det, det är precis som strösocker. » De voro snart framme vid målet. Torpstugan tillhörde ej dem, ty Bedas man var jägmästare och han hyrde lägenheten af en förmögen bonde, som just ej ansågs vara någon fader för sina underhafvande. Det var ett lågt, torftigt hem, men brasan flammade därinne på härden och återskenet fladdrade rödaktigt öfver drifvan. Man skymtade en liten julkärfve, som vänligt reste sig vid knuten. En julkärf ve — vid den synen kom Beda ihåg att hon hört någon yttra: » Torpar-Lars har inte vett till att ta vara på något, lägger han inte styfvern i brännvin, så lägger han ändå ut den i onödan. » Och hon tänkte med en viss medkänsla: » Detta är också i onödan, men det är också en yttring af kärleken. Det är vackert att ta några smulor af sitt surt förvärfda bröd och kasta ut det för fåglarne, vackert att midt i sin sorg tänka på att hugna någon medskapad varelse. Sorg, ja, o m det nu är sorg, egentligen borde de ju tacka och vara glada! » Så stego de på och knackade. En välvillig hand drog genast undan klinkan, och efter den första öfverraskningen hälsades de af ett lågmäldt: » God jul. » Beda hade en snabb praktisk blick, hon såg i ett ögonblick att spiselflamman kastade sitt muntra sken kring nylimmade väggar och renskuradt golf. Men hon såg desslikes att trästaken på bordet — fattigmänsgranen sirad med kulört papper — saknade ljus och att bordet ej täcktes af någon duk. Så fattigt var här inte att dessa små anordningar ej kunnat åstadkommas, det visste hon med all säkerhet. Således rådde här verkligen djup förstämning, mannen som förläget reste sig från stolen och gjorde en tafatt bugning hade också starkt rödgråtna 1897 ögon och hustrun såg blek och bitter ut.
Ost sött uppmuntra, underhälla och bedrifwa älstililge Näringar ä andras bekostnad och deribland i synnerhet Bergwerks, röresten genom de!S uteflutande rättigheter, dels uppoffringar frän Sta - Den ro Januari». 491 Statens sida, hwilka icke blifwit eller kunnat blifwa erfatke, och utan att pä murdsta sätt y:ka ett längre bidehällande häraf; tror jag dock alt man med mycken bade warsamhet och ömtäiighet dör företaga de förändringar man finner nödiga och nyttiga, stundom h-as.oa de anstalter man widen» glt, utan att ästabkomma den werkan man ä yf» tak, likwäl medfört wista förmäner r annat afseende än det man fökt, stundom hofwa de uppsffcm» gar man gjort, uran akt ersättas pä der lätt man föreställt sig, likwä! icke warit alldeles förspnde, ofta hofwa be mitztag och körluster man gjo-k !st wäi warit en wäg till upplysning och wish t, nästan alltid halma de försäkringar man gifakt, gru! dlagt och uppehällit beständec för ett mindre eller större antal af Förläder eiler Samtida Kan» ste bör man icke hastigt l.mna ur sigte de fördelar man tillsälliatwis wun-nt, förrän man km !ä:ta nägot fullt woij rarande eller bättre i deras sta le; säkerligen bör man icke upvhäiwa försäkringars helgd, utan ett billigt afseende pä det kanste icke vrättmätiga lidande som ställe öfwergä en större eller mindre Clast af Medborgare, loin pä goda stäl trott sig äga en säker grund för arten af ben ställning de i samhället innehafwa. Det ar i anledning fä wäl häraf, som de flera yttrade grundfattser jog uii Höglofl. wstottets Betänkande angäende Sola Silfwer - Werk funnit; men hwilka jag kill en del l sjelfwa första» get dock icke anser wara följde; som jag utbeder mig fä framställa till Dt. upplysta pröfning gägra anmärkningar:
Enligt de jemväl ur ifrågavavarande räkenskaper upprättade och denna berättelse bifogade utdrag förefanns vid 1855 års slut å förstnämnda anslag en behållning af 2,921 R:dr 20 sk. 5 r:st, deraf likväl 2,747 R:dr 7 sk. 11 r:st voro förskottsvis till konsuler utbetalde och borde från vederbörande rederier indrifvas, och uppgick vid samma tid å det sednare anslaget behållningen till 9,825 R:dr 21 sk. 10 r:st„ Vid granskningen af samtlige ofvan omförmälda räkenskaper, hvilka befunnits förda med ordning och redighet, har, i afseende å ziffran, någon anmärkning icke förekommit, och äro uppgifterna rörande de i Rikets Ständers bank vid revisionsårets slut innestående behållningar genom vederbörliga attester styrkta. Revisorerne hafva jemväl tagit kännedom om den särskilda berättelse öfver fondernas balanserande fordringar, som af Ombudsmannen blifvit afgifven, äfvensom af det utaf honom förda lagsökningsdiarium, och har dervid icke funnits något att erinra Jbeträffande det sätt, hvarpå samma fordringar blifvit bevakade och mdrifne. 2 — 10 — Fondernas ägande lånehandligar hafva, vid anställd inventering, befunnits med synnerlig omsorg ordnade och säkert förvarade. För de uti denna revisions-berättelse förekommande zifferuppgifters riktighet ansvarar den Sekreterare, som vid granskningen af de under Kommerse-kollegium ställda fonders förvaltning och räkenskaper varit hos Revisorerne anställd. Slutligen få Revisorerne "anmäla, att de, i öfverensstämmelse med sin instruktion, till Kongl. Maj:t i underderdånighet insändt ett exemplar af denna berättelse. Stockholm den 14 Oktober 1857. Högloft. Ridderskapet och Adelns ledamöter: C. M. BJÖRNSTJERNA. EDW. RUUTH. LOUIS DE GEER. C. HAMMARHJELM. REUTERSKIÖLD. G. TÖRNEBLADH. Högvördiga Preste-ståndets ledamöter: JOH. ER. FORSSELL. JOHANNES ROHTLIEB. J. F.