Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Barn och barnbarn från förberörda tidehvarf äro vi och våra samtida; frukterna äro de allmänt kända och öfverklagade. De anstalter Staten hittills fogat för de fallnes korrektion hafva misslyckats och, liksom nyss nämndes, för den enskilde fadern nied sitt en gång vårdslösade barn, torde för Staten icke eller framgent lyckas att återföra de en gång vårdslösade och vilseförde. Endast genom god uppfostran frän början kan man hafva grundadt hopp om mensklighetens förbättring och endast genom kyrkan kan staten tala hjertats språk till sina barn, men hon skall dä hafva varit deras erkända och aktade moder, hvars språk de från barndomen igenkänna. Af Statens stora barnhus blir ofta ett benhus och åt sine vid lif qvarblifne afkomlingar får ofta den stat, som icke aktat och ärat sin kyrka, i stället upp bygga fängelset. Man hör nu ofta yttras att presterne äro skulden till det öfverhandtagande onda; man kunde så gerna säga att bönderne, borgarna och adelsmännen äro det, ty af desse liksom af presteståndet utgå prester; men ett embete som man tillförene visat, sig så litet värdera, _kan man icke begära att det skulle mera aktas af in nehafvarna. Afven under tider, som ligga något närmare, synes man icke alltid främst hafva sökt efter nitfulla Andans män till svenska kyrkans föreståndare utan fastmer efter de snillrikaste, och' lättsinnet har någon gång i dem vunnit inflytelserika förespråkare. I allmänhet torde man kunna antaga att en embetsoch tjenstemanna-corps, som icke är sedd eller har tillsyn hvarken från förmän eller Regeringen i landet och som således saknar både uppmuntran och kontroll, deraf i längden kan blifva mindre .duglig i embetet. Skulle dertill komma att den kontrollerande makt, som representationen utöfvar å sjelfva styrelsen, till en större del innehades af denna corps, månne det ändock vore skäl alt. tro pä en sådan organisations förträfflighet? Den som så tror och tänker, han känner Den 29 Ja 11 uari.
Denna var dock af kort varaktighet, ty hans höggreflige Nåde, öfverståthållaren, sände genast bud till magistraten, att den fångne följande dag skulle sättas i frihet, “efter som han lofvat att icke vidare synda mot konungens plakat om skotts lossande i residenset”, och åldermannen vågade derför på flere dagar icke vistas i sitt hem. När han sent omsider smög sig dit, möttes han af än värre underrättelser. För att lägga åldermannens snikenhet i dagen, hade nämligen qvartermästaren omtalat för alle grannarne, huru denne sökt tubba honom att göra guld, och detta tal hade spridt sig som en löpeld kring staden. I en hökarbod längre ned i gränden hade samtidigt en murare inkommit med ett papper, som hittats i det rum, dit Elsa, enligt den allmänna tron, kommit flygande genom muren, och på detta papper funnos, utom den ondes och andra fula namn, äfven åldermannens. Från hökarboden hade papperet burits i en blånsäck till kyrkoherden. Denne väckte nu åtal mot åldermannen vid kämnersrätten, och slutet på den långa ransakning, som med anledning häraf började, vardt, att åldermannen, öfverbevisad om att hafva med den ondes tillhjelp velat göra guld, dömdes, “för det tillfälle han sålunda beredt den onde att blanda sig i menniskors angelägenheter”, till två veckors fängelse vid vatten och bröd. Straffet var hårdt, men åldermannen fäste sig mindre dervid, än vid att qvartermästaren kom helskinnad undan, som sköflat honom in på kroppen, utan att gifva ens ett guldkorn ifrån sig. Han grubblade derför natt och dag på hämd. Han drog sig till minnes huru som qvartermästaren lånat murverktyg hos en af grannarne, för att, som han sade, laga en gammal spisel, som rökte in, samt att dessa sedan återfunnits i trollrummet. Ju mer han grubblade, dess klarare framstod för honom qvartermästarens plan att vilja bryta sig in till tyske grefven, samt att allt hans guldmakeri endast varit en förevändning, för att komma in i åldermannens källare och der få arbeta ostörd.
Skratta med fadern, gråta med normalt utvecklade. modern på det viset blir alla förmögenheter OSCAR. MILDE. OSCAR. Skynda dig tillbaka, barn: jag har en stor Nå, är det sanning att farbror tagit afsked? Nej, jag har fått afsked. kamrater gjort allt de kunnat för att öfvertala farbror att stanna. MILDE. Jag har tvärtom hört att både förmän och mig sjelf och det är ändå hufvudsaken. När en Det är möjligt; men jag har fått afsked af tjensteman börjar fundera på hvad han har att göra, när arbeten med hvilka han sysselsatt sig i 30 år börja att förefalla besvärliga och tröttsamma då är det tid att draga sig tillbaka från scenen. Dåliga aktörer hvisslar man ut; man borde göra jag pensionsmessig redan i fjol. Åren inverka ingenting. detsamma med dåliga embetsmän. Dessutom var REKTORSKAN. i kathedern dagen före sin död. Min kära man satt min nådiga. Kathedern borde ha redt sig ändå, tycker jag, REKTORSKAN. MILDE (förbindligt). så vara; att anfalla de döda är oädelt. MILDE. Att vända sina vapen mot de lefvande, må och det måtte den väl tåla vid, såvida den inte lärdom. Förlåt, fru rektorska, jag anföll kathedern, murknat under tyngden af så mycken OSCAR. MILDE. Min far var en mycket stark natur. Framför allt en mycket tålig. Hans svagaste OSCAR. parti var ögonen. Han såg alldeles fördömdt illa. glasögon. Kors, gjorde han det? Han begagnade aldrig skon reser sig till hälften, men sätter sig ånyo efter att ha kastat en ljungande blick på Milde. Viola kommer från venster 2.) Jaså, är du här, Viola! Nej, det var just hans olycka, det, (Rektor MILDE. Nå, nu ska' jag väl draga fram med min stora nyhet. Men sätt dig här. (Viola sätter sig bakom OSCAR. Milde.) Jag reser till Carlsbad om några dagar. Åh tusan! (Viola smyger sin hand in i Mildes.) Det kommer att bli en stor förlust för oss alla. Ja, inte sant, fru rektorska? Saken är den, MILDE.
TI sådant afseende, dels förut fastställde, dels nu beslutade föreskrifter öfverensstämmande reglemente upprättas, samt af Fullmägtige i Riksgälds-Contoret, efter föregången granskning, stadfästas och utfärdas. Vidkommande slutligen förvaltarnes af Riksgälds-Contorets Enkeoch Pupill-cassa jemväl gjorda anhållan om öfverlemnandet till nämnde Cassa af åtskilliga i Riksgälds-Contorets räkenskaper bland skulderne balancerade, men till afskrifning nu föreslagna summor; så, enär denna Cassas behof af understöd till förekommande af dess nuvarande capitalfonds förminskning är af Fullmägtige vitsordadt samt någon för de Cassan nu åliggande utgifter disponibel tillgång, i följd af den ifrägaställde föreningen med Enke-cassan vid f. d. General-Assistance-Contoret, först i en framtid är att påräkna, har Ut skottet tillika ansett sig böra hemställa, att, i händelse Rikets Ständer bifalla ll:te punkten af Utskottets utlåtande N:o 45, ett belopp, motsvarande nedannämnde deruti till afskrifning i Riksgälds-Contorets räkenskaper anmälda skuldsummor, nemligen: a) utelöpande Vexel-Banco-attester R:dr 704: 12. 10. b) deponerade medel från Wasa Ränteri 402: — ■— och c) insända medel för allmänna Brandförsäkrings Verkets räkning 385: 12. 9. eller tillsammans R:dr 1491: 25. 9. må, efter den för dessa medels uttagande föreslagna praescriptionstids förlopp och efter afdrag af hvad dessförinnan kan varda af vederbörande ulfordradt, utaf Riksgälds-Contoret till dess Enkeoch Pupill-Cassa utbetalas. Stockholm den 26 Maj 1840. STOCKHOLM, fxksteinska boktryckeriet 1840. I N:o 154. Ant. till Exp. Utst. den 29 Maj, tl. ~ 1 e. m.
Ständer ej enhälligt antoge voteringen percapita , föreslå följande tillägg efter orden: iförslaget intagas; Stadna inom Constitutions-Utskottet tvä Ständ emot tvä vid pröfningen af enskilda Riksdagsmäns ingifna förslag tili. ändring eller förklaring af Grundlagarne , förfalle frågan. Hvilket förslag enligt 56 §. Regeringsformen af Riksens Ständer bör behandlas. Stockholm den lo Juli I815. På Höglofl. Riddersk. På Högvörd. Prest och Ad. Uedamöters Ståndets Uedamöters vägnar vägnar Rudolf Cederström. C. v. Rosenstein. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ijedamöters Ståndets Uedamöters vägnar vägnar J. Wegelin. And. J.son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad, den 11 Juli. Högvörd. Prest-Silndet den 14 Vällofl. Borgare-Ståndet den 11 Hederv. Bonde-Ståndet detj ij Vördsamt Memorial!
Föredrogos 6 nyo följande Stats-? och Banco-Utskottens Utlåtanden: N:o 34, i anledning af Herr Hembergs inom Borgare-Ståndet afgifna , till Statsoch' Banco-Utgkolten remitterade Memorial, angå-} ende understöd af allmänna medel till full. bördande »f Ystads hamnbyggnad, återremitterades, på grund af gjorda ah-4 märkningar; N:o 35, i anledning af Herr Cronii inorri Borgare-Ståndet afgifna , till Stats - Utskottet 134 Prot. Utdrag den 27 Januarii 1830 remitterade Memorial, angående understöd af allmänna medel till hamnanläggning vid Staden Cimbritshamn, bifölls; N:o 36, i anledning af Herr Peterssons inom Borgare-Siandet väckta, till Stats - Utskottet remitterade motion om understöd af allmänna medel till iståndsättande af Landskrona hamn, återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar; N:o 37 , i anledning af Herr Vester* strands inom Borgare - Ståndet .väckta till Stats-Ulskottet remitterade motion, angående understöd af allmänna medel till så väl hamn. byggnad vid Staden Halmstad, som upprensning af Nissaån , återremitterades , på grund af gjorda anmärkningar, - N:o 58, i anledning af det utaf Riksdags-Fullmägtigen Anders Pehrsson från Ö~ stergöthlands Län afgifna , till Stats-Utskottet från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterade Memorial , angående understöd af allmänna medel till befordran af en hainnbygg - Prot.
Här är några styfva gubbar, som jag fått fatt i nere vid Bansvik – bussiga gastar, må du tro, med beckiga näfvar och tobakssås ut om mungiporna du ska’ se i morgon; jag har dem dernere mellan 12 och 2. Men i dag ska’ du dansa; der är soaré uppe – venersborgsfröknar som tala en pittoresk vestgötadialekt och göteborgskor, förstår du, med stora fötter och smala midjor och ett par skånskor, som skorrar så snobbigt: herrrr Wahlberrrrg kom med nu bara, ska’ jag presentera dig. – Han drog William med sig mot societetshuset till. »Tack ska’ du ha – behåll dina skånskor för dig sjelf. Jag dansar inte.» »Äsch, jo, hvad du gör! Här ska’ valsas med gubb-blodet! Här är ondt om folk så invaliderna får ta’ mig fan rycka till undsättning.» Pelle var vid det mest strålande humör och jargongen strömmade honom öfver läpparne i en ren syndaflod. Men William var omedgörlig; han ville icke dansa. Han satte sig på verandan utanför, derifrån han genom glasdörrarne kunde följa paren med ögonen. Det var ännu tidigt på eftermiddagen och endast ett fåtal af de allra mest danslystne hade anländt. Först senare brukade det bli en smula lif derinne. En del damer, som icke ansågo det mödan värdt att taga verksam del i soaréen på detta dess första mindre intressanta stadium, hade slagit sig ned här och hvar på verandan med en tidning eller en bok i handen. Pelle Wahlberg tycktes emellertid taga sina pligter som kavaljer på fullt allvar. Efter flere fruktlösa försök att värfva William, svängde han nu rundt derinne på sina smala ben med ett dödsförakt, som gjorde hans lättsinne all heder.
H, St:r framstiilla detta ämne och angelägenheten att afhjelpa förenämnda hinder för fullkomligt vinnande af de ändamål, hvarföre Staten och enskilde olfrat så mycket på Götha canal, och att gifva värde åt enskilde medborgares uti detta allmänna stora föremål nedlagda capital, äfvensom åt den pant R. St:s bank har för lemnade lån på en del af dem. Jag dristar alltså föreslå, att hjeipen måtte bestå uti ett lån, lemnadt antingen på en gång, eller successivt under 5 å 6 år, mot lindrig sänta och den årliga amortissements-betalning, sorn R. St. kunde finna sig benägne att för ett sådant ändamål bevilja. Fullkomlig säkerhet härföre kan gifvas uti dels laga inteckning i hela verket, med alla dess tillhörigheter, hvilka skulle vara gravationsfria, dels införsel i hela inkomsten af canalen och verkstaden, på det sätt, att amortissementsbetalningen borde qvartaliter insättas i banken; och calcuJerande förslagsvis denna ränta och amortissement till 3 och 2, eller tillsammans 5 proc., skulle det till hela skuldbeloppet 800,000 r:dr, göra årligen 4'->,ooo r:dr, eller något öfver hälften af det med full säkerhet påräknade inkomstbeloppet, hvarigenom det i så lång tid öfver saknaden af all contant utdelning suckande bolaget äfven vore garanteradt en sådan allt framgent, och dess adier ett stadgadt värde, så Den j Mars f. m. val raan och man emellan, som i egenskap af bankenspant. Och först då skulle de uppoffringar, som R. St. och enskilde medborgare härföre gjort, lemna en odelad tillfredsställelse, i afseende å de välgörande verkningar för hela landet, som Götha canal redan åstadkommit och ytterligare ofelbart mer och mer skall medföra. Möjligheten för R. St. att, utan allt äfventyr, lemna ett sådant handtag ål dess egna skötebarn, kan jag ej betvifla, då jag föreställer mig, att .åtminstone någon del af de sedan föregtde riksdagar samlade öfverskott, hvilka R. St. nu hafva till deras disposition, komma alt göras fruktbara till näringarnas befrämjande och beredande af allmänt väl, på det sätt R.
Ständer framlägga ett nytt system för Saltpetter-näringens bedrifvande i allmänhet, hvilken näring man icke kan neka hittills blifvit uppmuntrad till fördel för någre, på de öfriges bekostnad. Friherre Wrangel: Friherre Anckarswärd har ansett mitt åberopande af Bränyinsbränningsfrågan såsom en förebråelse, rigtad mot honom. Om så varit, skulle förebråelsen äfven hafva träffat mig sjelf, enär jag i den frågan var afdika åsigt med Frilierren; men om i allt fall någon personalitet influtit i mitt yttrande, hvilket jag alltid föresatt mig att undvika, har Friherre Anckarswärd i rågadt mått gifvit mig det tillbaka, då han upplyst, huru mycket större Saltpettertillverkare och Bränvinsbrännare jag är, än Friherren. Huruvida den upp - D e ii 14 O c t o b e r f. in. gifne proportionen är rigtig, kanner jag icke och kan således icke bedöma; men då jag icke vill bestrida Friherrens uppgift i denna del, torde Friherren äfven å sin sida tillåta mig att meddela några upplysningar i ämnen, hvaruti jag, måhända just till följd af den större practiken, äger någon större kännedom. Friherren har trott sig veta, att gjuten Saltpetter icke är underkastad förändring eller försämring; jag har deremot sagt, att den envottager fugtighet, och förändrar sin vigt, då den en längre tid blifver liggande, och detta är åtminstone öfverensstämmande med den erfarenhet jag äger. Att afhjelpa bristen på kännedom om rätta methoden för Saltpetters gjutning, medelst kunskapens spridande , erkänner jag visserligen vara ett verksamt medel, men Friherre Anckarswärd torde deremot medgifva mig, att alla kunskaper i ekonomisk väg spridas långsamt, och att det svårligen går an att bygga hushållssystemer påförhållanden, som icke existera.
Kammar-Collegii inseende, serskildt genom Krono-Betjeningen handhafva tillsynen öfver alla lill Stats-Verket indragna boställen, hvilkas afkastning tillfaller Kronan, Rikets Ständer, till vinnande af enhet i behandlingen af härvid förekommande frågor och stone säkerhet för behörigt bevakande och vårdande af det allmännas lätt, ansett sig böra härmed i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes i Nåder förklara, att den, genom 22 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 8. nu gällande Militias-Boställs-ordning, E. K. M:s Befallningshafvande uppdragna befattning med tillsynen öfver alla till Stats-Verket indragna boställen, jemväl bör omfatta de till bostäder för Cheferne, m. fl. Tjenstemän vid Båtsmans-Compagnierne i fordna tider af E. K. M. och Kronan upplåtna, men numera för Stats-Verkets räkning utarrenderade, hemman och lägenheter. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 April 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den ag April 1840. Preste-Ståndet den i Maj — Borgare-Ståndet den i Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående väckt fråga om förändrad localför Riks-Archivet. (Stats-Utskrs Uti. N:o 34.) S. A. K.
Domstolen öfvervara, samt att dessa röster skola inhemtas och beräknas i alla lagförklaringsfrågor, om än Konungen i öfverläggningen icke deltagit. Om R. St:r besluta en lagförklaring, kan Konungen, om han ej gillar densamma, begagna sitt veto; om Högsta Domstolen beslutar en lagförklaring, eger Konungen rättighet och skyldighet att i beslutet med 2:ne röster deltaga, men lagförklaringen blifver gällande om Konungen af Högsta Domstolen öfverröstas. Vid sådant förhållande är det klart, att Konungens makt i dessa frågor minskas, i samma mån antalet af Högsta Domstolens deröfver beslutande ledamöter ökas; ty att hafva 2:ne röster uti en domstol, bestående af 8 ledamöter, är naturligtvis af vida större betydelse än att hafva samma röster uti en domstol, bestående af 18 ledamöter. Det är följaktligen en förminskning utaf Konungens af Grundlagen honom tillförsäkrade makt att stadga, att Högsta Domstolens samtlige ledamöter skola uti afgörandet af lagförklaringsfrågor deltaga. Jag yrkar fortfarande afslag; å anmärkningen. Hr Cederschiöld: Jag vill först till besvarande uptaga GrLagerbjelkes anmärkn., att mitt förslag, om tillägg till 22:dra §:n, skulle åsyfta en inskränkning af konungamakten. Något sådant har jag icke åsyftat, och jag tror att den vigt, som Gr. Lagerbjelke lagt uppå konungamaktens inflytande på Högsta Domstolens beslut, i sjelfva verket är ingen; men att det deremot ligger stor vigt derpå, att en mängd ärenden, som äro af mera betydenhet och af allmän Bern 10 Oktober". 43 natur, blifva med största möjliga sakkunskap af Högsta Domstolen afgjorda. Då jag framställde mitt yrkande, att lagförklaringsoell lagförändringsfrågor borde af samtlige Högsta Domstolens ledamöter handläggas, glömde jag att nämna, att jag anser sådane allmännasammanträden äfven böra ega rum, då inom Domstolen yppas olika meningar angående lagens rätta förstånd, d<. v. s. huru ett lagrum rätteligen bör tydas.
Hur det bland prostituerade qvinnor aldrig fins judinnor, ”och det fastän vi ha varmare blod än ni.” Och så talade han om hur förföljda judarne alltid varit och hur han sjelf aldrig kunnat komma fram, bara derför att han är jude. – Så var det tid att gå. Han satte sig på chäslongen, lade sina händer kring mina axlar och såg mig länge i ögonen. ”De er ingen bacchantinde, de er ingen bacchantinde,” sade han derpå leende, och så kysste han mig. Han har en vänlighet som kan taga hjertat ur bröstet på en. Jag böjde mig ned och gömde ansigtet på hans axel. ”Ni kan gerna känna er trygg gentemot mig,” sade han godmodigt och gned sitt mjuka skägg upp och ned mot min kind. Så reste han sig. Nu måste han gå. Han stod och såg på mig. – ”Res er och låt mig omfamna er,” sade han hastigt, och då jag tvekade tillade han med ett leende: ”ni är nog längre än jag, men det gör ju ingenting.” – Det var lustigt att han tänkte på just det samma som jag: min höjd. Jag reste mig och med sin lugna värme lade han sina armar kring min midja och höll mig fast ett ögonblick. ”Herre Gud hvor deres skikkelse dog er blød og ung,” sade han med ett sorgset tonfall, liksom beklagande.122 Den 20de kom han icke före qvällsmat. Jag gick upp för att äta så fort jag blef budad; jag var så säker på att han skulle komma. Jag hade icke gått till bords ännu då man kom och sade mig att han väntade. Jag skyndade ned. Han hade velat gå igen, utan att störa mig i min måltid, sade han, men han hade icke fått lof för Ingeborg; hon hade sagt att jag skulle bli så ledsen i fall jag icke finge träffa honom. ”Ni ser att hon är menniskokännare,” sade han med ett litet smil. – Han skulle gå på ett möte i ”liberal Vælgerforening”. Frågade om jag hade lust att gå och kunde icke stanna mer än några minuter.
Af sådane i korthet antydde anledmr får jag vördsamt föreslå, att Leckö slott, såsom lustslott måtte ställas lill H. M. Konungens disposition, sjelfva slottet genast, men kungsgården atl tillträda vid donationsårens utgång. Leckö slott är en kostbar göthisk byggnad af samma art och i öfrigt jemförlig med Gripsholms slott. Dess läge är i ångfartygslinien mellan Slockholm och Götheborg. Från Leckö till Carlstad sjöledes samt derifrån landvägen till gränsen af Norrige kan man komma pä en dag. Vintervägen från Leckö till Fredrikshall skall utgöra en dagsresa af circa 12 mil. Från Leckö till Göthe borg är också blott en dags resa, hvilkeldera man vill, sjö- eller landvågen. Från Götheborg åter lill Norriges hufvudstad lärer jemväl blott vara en dags resa. Leckö slott är dessutom beläget i en af de vackraste och mest behagliga trakter af riket, så ali det i alla afseendeu lärer kunna anses som en passande Kunglig sommarboning. Om remiss till vederbör. Ulsk. anhålles. Remitterades till Statsötsk. Hr Rosenblad, Bernhard, hade inlemnat följande 3 motioner: 1. Jag får vördsamt föreslå följande förändringar i nu stadgade bestämmelser för allmänna bevillningens utgörande: l:o Bevillning å embetsoch tjenslemäns löner, arfvoden m. m. nedsättes till hälften; 2:o Minimi-laxeringsvärdet å fastigheter på landet, för hvarje län sammanräknadt, bestämmes på så sätt, att man multiplicerar länets liela hemmantal med hvad ett mantal i medeltal under dc sista 10 år, för hvilka justitie stats-ministerns sammandrag öfver skedda försäljningar kostat, samt att halfva den sålunda uppkommande summan faställes såsom rninimitariff för länet, för så vidt den icke understiger den nu gällande rninimitariff, i hvilket fall denna sednare fortfar; 3:o
Bly med mer eller mindre silfverhalt samt dermed i någon ringa mån förenadt guld förekommer äfven. För tillgodogörande af nickelmalm är nu ett särskildt verk anlagd t och det är äfven i fråga att begagna tillgängliga förråder af zinkmalm. Kalk finnes på flera ställen äfvensom sandsten, hvaraf förfärdigas qvarnoch slipstenar, hvilka sistnämnde äro af särdeles god beskaffenhet. Till begagnande vid murning af masugnsbröst finnes äfven tjenlig stenart, kallad ”ställsten”. 7 Skogsmarkerne äro vidsträckta, af högst olika beskaffenhet, men innehålla allmännast blott tall. Granen visar sig egentligen endast å den bättre jorden, aflägset från de grusiga höjderne och sandiga, större flodbäddarne. Björken är det allmännaste löfträdet, men dernäst växa graal och sälg i de öfra samt asp i de nedre delarne af Länet och rönn förekommer äfven allmänt i vissa trakter. §„2' invånare. Enligt de år 1850 upprättade rnantalslängder utgjorde folkmängden samma år 150,076, eller, med lillägg af de beskattningsfrie invånarne i Särna socken, hvarest mantalsskrifning icke äger rum, beräknade till 983 personer, tillsammans 151,059. Af dessa äro: Mantalsskrifne: mankön 39,658 » qvinkön 43,900 gg g-g Mantalsfrie: mankön, äldre 4,750 » » minderåriga Särna sockens ofvannämnde befolkning af alla åldrar: mankön 481 qvinkön 502 ggg Summa 151,059. Länets befolkning, som vid 1847 års slut, enligt sista berättelsen, utgjorde 145,765 personer, har sålunda under ifrågavarande tre år tillväxt med icke mindre äng5,294 menniskor. Uteblifvandet af allmännare missväxter och af svårare farsoter har otvifvelaktigt mycket bidragit till en så betydlig befolkningens förökning.