Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men han gifte sig med en norska, en af Kettil Plattnäsas döttrar.7 En af de många vikingar, som deltogo i Hafrsfjordslaget, var Anund, då nyss hemkommen från en treårig vesterfärd8. Han var med sitt skepp i hetaste striden och stod länge i sin framstam, der han manligt afvärjde folket på konungens skepp, detsamma, på hvilket Thorolf Qväll-ulfsson befann sig. Till sist fick han ett hugg, som tog af honom ena benet och han fördes sanslös ur striden. Sedan gick han med träben och kallades Anund träfot. Han och andre vikingar med honom foro nu åt vestern och uppsökte der Geirmund Heljarskinn, den ryktbaraste af alla vikingarna, och fråga, om han icke ville återtaga sitt rike i Hördaland; de ville då vara honom behjelpliga. Men Geirmund var klokare än de. Han sade, att de knappast skulle få heder af färden och att han icke hade lust att blifva konungsträl och tacka för det, hvartill han hade rätt. Han for sedan till Island; han var den ende konung, som der bosatte sig9. Anund fortsatte sina ströftåg, under stora faror. En gång hade han farit rätt illa med Irlandskonungen Kjarval och var nära att blifva allvarsamt näpst derför af Helge magre, som åtagit sig det svåra värfvet att freda och bevara svärfadrens rike. Till sist blef Anund nästan ensam, ty den ene efter den andra af hans följeslagare drog öfver till Island. Sedan han uppehållit sig en tid i Norge, for äfven han dit till sist. Hans öfverresa var stormig. Vid Islands nordostliga udde skiljdes han från sin följeslagares skepp och drefs sedan flera dygn omkring på det nordliga hafvet. När vädret stillnade och skeppet kom närmare land, funno de, som förr varit på Island, att de drifvits längs med hela nordkusten, till mynningen af dess vestligaste fjärd. De mötte nu en båt, som de ropade an, och fingo höra, att längre in var i det närmaste allt landet upptaget, men i nordvest var det ännu plats för nybyggare. Anund frågar de sina om deras mening och styr sedan i land.
a) att, sedan vid de sammanträden med fiskedelegare, som af Konungens Befallningshafvande höllos under september månad 1870 å skilda orter inom länet i och för uppgörande af sådana stadgar för fiskets bedrifvande, som omnämnas i 22 § af gällande nådiga fisker i stadga ^ flertalet tillstädeskomna fiskevattensegare uttalat den önskan att, med fästadt af seende å den skada, som tillfogades synnerligast laxfisket i elfvarne genom flottning af obarkadt timmer, föreskrift borde utsändas derom, att endast flottning •af barkadt timmer borde inom länet vara tillåten, samt Kongl. Maj: ts Befallningshafvande med anledning häraf junnit sig föranlåten å särskildt utlysta sammanträden i detta ämne höra så väl fiskedelegare, som vattenverks och jordegare jemte de personer, som i vattendragen idka flottning, hvarvid flertalet af länets kommuner uttalat sig för den ifrågasatta föreskriftens utfärdande, så hade Konungens Befallningshafvande på grund häraf genom utslag den 7 februari 1871 påbjudit, att såg och bygnadstimmer, som inom länet flottades i vattendrag och sjöar, skulle, innan det i vattendragen nedlades, vara barkadt, vid vite af 50 öre for hvarje timmer, som obarkadt för flottning nedfördes i vattendrag; b) att kongl. kammarkollegium, sedan flere särskildabesvär Öfver förutnämnda utslag blifvit anförda, och så väl jag, som kongl. skogsstyrelsen blifvit i ärendet hörda, genom utslag den 12 september 1872 sig utlåtit att kongl. kollegium icke fann de anförda besvären kunna verka ändring i landshofdingeembetets förberörda utslag; c) att särskilda underdåniga besvär blifvit hos Kongl. Maj: t anförda öfver kongl. kammarkollegii förberörda utslag, Öfver hvilka såväl kongl.
Rönbeck och Hedrén instämt uti Doctor Palms berörde yttrande, har den sednare särskildt anmärkt, att Utskottet icke skall fastat behörig uppmärksamhet vid de upplysningar om barnamord, som Herr Doptorn sist!. Riksdags j denna fråga afgifvit; att, om detta skett, eller ännu, i anledning af återremiss, skulle ske, Utsl'Pttet icke så lått och bestämdt skali afgöra, om verkligen antalet af barnamord genom 1778 års Författning blifvit minskaat eller ökadt; att just denna Författning varit följd af mångdubbelt ökadt antal oäkta barn , och att dessa dö bort till mera än hälften under första lefnadsåret, en dödlighet mer gn hälften öfverstigande dödligheten ibland akta barn, skall, enligt Tabellerr.e, vara alldeles obestridligt, och man har således i stället för att mjnska barnamorden, dem nemligen, som afdömas vid Domstolarne, tvärtom på ett grufligt sätt förökat deras antal, genom den omenskliga missvårdnad desse olyckliga Varelser mäste utfärda; att efter det ifrågavarande Författning utkom, de födda barnens antal varit nästan lika stort sorn förut, åtminstone icke större, men de oäktas deremot 4 till 5 gånger fördubbladt; hvaraf tydligen skall följa, att Författningen hufvudsakligen haft ingen annan verkan ån minskning, af äktenskap; att Utskottet icke lemnat någon uppmärksamhet åt desse många hemliga j enskilde nåsten Vander lögda Mödrars händer dagligen förpfyade barnamord, utan endast åberppat LagUttkottets Bttdnkantttv, &i5 den minskning, som visat sig i dem sorn vid
Anande att hans yttersta timma ej vore aflägsen, lät han tillsäga några återstående förtrogna, att ett samqväm med dem, liksom i förflutna dagar, skulle vara honom kärt. Han trädde dem till mötes nästan skugglik, men med sitt fordna vänliga leende; äfven i glasens klang deltog han, ehuru sparsamt; och snart förkunnade han, att han ville låta dem ”ännu en gång höra Bellman”. Mäktigare, än någonsin, grep honom nu sångens ande, och sammanfattade alla strålarne af hans flyende bildningskraft till en improviserad afskedshelsning. En hel natt igenom, under oafbrutet strömmande ingifvelse, sjöng han då sin glada lefnads öden, sin milde Konungs lof, sin erkänsla mot Försynen, som låtit honom födas bland ett ädelt folk och i detta nordiskt sköna land; slutligen gaf han hvar och en af de församlade, med en särskild stroph och melodi, som uttryckte det egendomliga både af den tillsjungnes personlighet 46 och af skaldens förhållande till honom, sitt tacksamma farväl. I tårar bönföllo omsider hans vänner, att han skulle upphöra, för att skona sitt redan så starkt angripna bröst; men han svarade: ”Låtom oss dö, som vi lefvat, i musik”! – tömde sitt sista champagne-glas och uppstämde, i dagbräckningen, sista strophen af sin sång. Från den stunden sjöng han icke mera. Ej heller syntes han vidare utom sin boning. Blott få dagar derefter, i November 1794, nedsjönk han på den tio veckor långa sotsängen. Gjörwell, som var blifven hans slägting på sin hustrus sida, besökte honom och förtäljer, att han ”under dessa veckor ångrade sina öfverskred, höll de mest andliga tal för hustru och barn, och dog med stor uppbyggelse för alla närvarande”. Trognare kan dock ingen måla den döendes själstillstånd, än han sjelf det gjort, i dessa kort före utslocknandet dikterade verser: ”Med denna matta hand jag fattar än en gång Min lyra, för att ge kanske min sista sång! Dess ton, förstämd och svag, om min förvandling bådar;
Herr LandtMarskalken yttrade sin öfvertygelse, men hemstälde, huruvida det var med Ridderskapets och Adelns mening öfverensstämmande, att ämnet så behandlades. Jag frå - Den 8 December f. m. gar, om icke sjelfva casus nu är densamma, och om icke således enahanda behandling nu äfven bör iakttagas? Herr Printzenskjöld: Det är i anledning af Friherre Cederströms yttrande, att detta ämne skulle vara en allmän fråga och i denna egenskap borde bordläggas, sorn jag utbeder mig få anföra, att enligt min öfvertygelse kan denna sak, efter den definition, som i 44 §• Riksdagsordningen finnes, på hvad som förstås med allmänna frågor, ingalunda anses såsom sådan; den angår en Ståndets Ledamot, och möjligen hela Ståndet, men alldeles icke Rikets Ständer, och kan aldrig till något deras Utskott remitteras. Herr Grefven och Ordföranden yttrade, att sedan Ridderskapet och Adeln redan instämt uti den af Herr Grefven och Ordföranden framställde åsigt af ämnet, samt således därutinnan fattat sitt beslut, torde Ridderskapet och Adeln tillåta, att därvid finge bero. Ropades Ja. Herr Uggla: Jag reserverar mig mot det beslut, att min Motion, jemte discussionen i ämnet, ej skulle komma att i Protocollet inflyta. Grefve Horn, Claes Fredrik: Jag anser Herr Uggla berättigad, att få sin Mo - Den 8 December f. tn. 23 tion i Prolocollet intagen, och att följaktligen discussionen öfver densamma äfven bör deruti uppfattas. Herr Grefven och Ordföranden förklarade, alt Herr Ugglas ifrågavarande Motion, äfvensom den i anledning deraf förefallne öfverläggning, visserligen komma att uti Ridderskapels och Adelns Protocoll qvarstå.
Utdrag den 3 Julii 1839. nade Nådiga bifall, komrai att anvisa ett serskildt anslag till Salpeternäringens bestånd och bedrifvande, jemte uppköp af Salpeter, Från Vällofl, Borgare-Ståndet, S, D, Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 33» i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 17, angående Herr Grefve Cronhjelms Motion om afskrifning af anmärkningsmedel, föredrogs å nyo och bifölls, S. D, Bevillnings-Utskattets Betänkande, N:o 32, angående Motioner om viss afgift å dels till Hnfvudstaden, dels till Götheborg inkommande Brännvin m. m, blef, vid nu å nyo skedd föredragning, bifallet. S, D. Föredrogs å nyo och afslogs Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 3t, med en af Friherre 6. H. Anckarsvärd begärd Tableau af Bevillningsfördelning på olika Folkclasser. S. D. Efter å nyo skedd föredragning 8f Ali-, manna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o 137, i anledning af gjorda anmärkningar mot Betänkandet N:o ^7, angående en af Herr Gustaf Hjerta väckt fråga om förnyandet ef Rikets Ständers underdåniga anhållan, att de Qeconomiska Författningar, sorn blifva utfärdade, Prat.
"Den, som vill, att aflöningen för Presidenten i Kammar-kollegium bestämmes till 8,000 R:dr Runt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 9,000 R:dr samma mynt.” 6 StalsUtskottets Memorial N:o 173. Enahanda är förhållandet nied det af Utskottet i 4 punkten moni. a algilna förslag, alt aflöningen för Presidenten i Stats-kontoret, nu uppgående till 6,876 R:dr skulle bestämmas till 8,000 R:dr. Delta förslag har nemligen hos Riks-stånden ledt till samma resultat, sorn nästföregående likartade framställning, hvarföre Utskottet föreslår föl jande voterings-proposition : ”Den, som vill, att aflöningen för Presidenten i Stats-kontoret bestämmes till 8.000 R:dr R:mt, röstar »I a : den det ej vill, röstar NeJ;. vinner nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 9,000 R:dr samma mynt.”, l2:o. Den af Utskottet i 9 punkten, mom. a. gjorda hemställan, alt aflöningen för Presidenten i Kammar-Rätten, hvilken för närvarande utgör 6,756 R:dr, måtte bestämmas till 8,000 R.dr, har, vid frågans behandling hos Riks-stånden, haft samma resultat, sorn föregående framställningar angående aflöningen för Presidenterne i Kammar-kollegium och Stats-kontoret; och föreslås derföre följande voterings-proposition: ”Den, sorn vill, att aflöningen för Presidenten i Kammar-Rätten bestämmes till 8.000 R:dr R:mt, löstal ja j den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 9,000 R:dr samma mynt.’’ 13:o. Uti samma punkt, mom. e. hade Utskottet, bland annat, föreslagit, alt de aflöningsförmåner, sorn Kongl.
Liljencrants: 1 sjelfva saken har jag icke något att tillägga till hvad jag förut anfördt; men då en talare har upträdt och inför Ståndet förklarat sitt missnöje med mig, såsom Ordfrde för R. o. Ad:s Elektorer, så får jag, äfven med afseende å en åsigt, sorn jag inför Ståndet framställt, anhålla att få uti R. o. Ad:s och den värde talarens minne återkalla förhållandet. Den 11 April f. m. 45 Jag yttrade mig nemi. i anleda, al väckt fråga, huruvida én Suppleant i något af Utslcn kunde under en viss lid inträda såsom ordinarie ledamot i ett Utsk., utan att förlora sin egenskap af Suppleant, gil det vore svårt att erhålla Suppleanter i Utsktn med mindre än att tillfälle bereddes dem alt vid ledigheter få såsom tjenstgörande uti Utsk:n inträda. Ståndet godkände denna åsigt samt ansåg, att en Suppleant kan uti tillfällig tjenstgöring inom Utsk. inträda, utan att förlora sin egenskap af Suppleant. Hvad beträffar den nämnde försummelse som blifvit lagd mig lill last, så får jag uplysa, att Hr Adelborg vid Riksdagens början blifvit af de dåvarande Elektorerne vald till Suppleant uti BankoUlsk. men han fann icke för godt att bibehålla denna plats, utan afsade sig densamma. Det mä nu icke läggas de nnvande Elektorerna lill last, om de allt hitintills saknat tillfälle alt betyga honom sin aktning genom att invälja honom uti Utsk. Under en senare tid, då jag såsom Ordfide för Elektorerna deltagit i valen, har Hr Adelborg en gång blifvit utsedd till vikarie för cn ordinarie Suppleant, hvilken under liden inträdde i Utsk., men till Suppleant har Hr Adelborg icke blifvit invald. Jag har såsom Elektor icke handlat emot Ii. o. Adis beslut oell icke heller, sä vidt jag vet, förbisett den af mig uttalade åsigt; hvilket jag anhåller att fä uti Ståndets och Hr Adelborgs minne ätet kalla. Hr Tornerhjelm:
Svar, helst med fotografi och uppgift om lönepretentioner, sändas till » 28 år », Iduns byrå, Stockholm. [2496] E tt fruntimmer af stadgad ålder oeh med goda rek., villigt att ensam sköta hushåll för 2 skolgossar med informator erhåller plats till nästa vårtermin. Refl. härå torde insända svar med uppgifva löneanspråk, till » P. », Surahammar. n anspråks!, flicka m. god karakt. o. uppfostr., kunnig i sömnad o. husl., får pl. i fam. för att delt. i barnens vård. Sv. med uppg. å lönepret. m. m. till » Förtroende », Kristianstad [2501] (G 22711) p. r. Ä r villig deltaga i husl. görom. samt läsa med minderåriga barn, mot fritt vivre, blott för att få sysselsättning. Adress » H. H. », Rappered. [2562] E n. bättre, anspråkslös och arbetsam flicka, kunnig i klädsömnad och andra husliga göiomål, önskar till hö- sten plats i familj, helst där barn finnes. Svar till » 23 », Finspong. [2580] n anspråkslös lärarinna erhåller pl. i enkelt hem på landet för underv. af en flicka om 11 år och en gosse om 10 år. Svar, åtf. af fotografi samt lönepret., torde sändas under adress » X. », Liatorp, p. r. [25G7] A E N G L I S H. l a d y desires an engagement as companion in good family for the winter, where she could have a comfortable home in return. Is musical. Expenses paid-, but no salary. Highest references. Address » F. », to Mi s Grav,Galhampton Bath, England. 2 3 Å R S FLICKA L A T S I F A M I L N ör ett medelålders fruntimmer, utan medel och relationer, sökes anställning i hvad branche som helst i mindre stad eller på landet. Pretentionerna ytterst små. Rek. erhål. om godhetsf.
Men här i staden ser man ju ej på det praktiska lifvet och dess fordringar. Man är så förnäm gudbevars. – Ja, där sade du verkligen ett sant ord, genmälde professorn. Och jag försäkrar dig, att det är inte roligt att gå här som professor och veta, att det är så. I detsamma stack professorskan in hufvudet genom dörren: – Oskar då, att du inte kommer. Dalins är redan här. Du får lof att hålla dem sälskap, medan jag går ut i köket en stund. Nej, se herr Grane. Välkommen, välkommen. Ursäkta mig, som kommer på det här sättet. Professorskan försvann, och dörren slogs igen. Herrarna följdes åt ut i förmaket. Gästerna började komma. Det var professor Dalin, som i sin ungdom skrifvit en märkvärdig afhandling i latin, hvilken ännu räckte till att göra sin författare ryktbar, men som numera inte skref något als, utan endast tenterade, examinerade och föreläste. Man påstod, att till och med detta ansträngde honom mer, än de oinvigde kunde fatta. Med honom följde hans fru, lång, mager och sedlighetsintresserad, som altid talade om, hur öfverlastad hennes stackars man var med arbete. Där såg man professor Hultman, som var den ende sökande, när han blef professor i historia, och hvars vetenskapliga rykte lefde på de upptäckter, han en gång lyckats göra, angående ett par misstag, som Geijer begått i sin historia. De påpekade misstagen voro visserligen inte särdeles stora, men det var ändå fint att ha kunnat vederlägga salig Geijer med fakta. Hans fru var liten, fin, svärmisk och literär samt synnerlig god vän till fru Ranke, hvilken de andra damerna hemligen fruktade, emedan hon med en nästan fanatisk hetta omfattade sin mans tämligen långtgående åsigter. Och så fans där en docent i filosofi, som hette Hegardt, och som med sin böjelse för spekulativa idrotter förenade en i almänhet oöfverträffad matlust. Han var damernas favorit, icke därför att de altid förstodo, hvad han sade dem, utan därför att filosofi var ett så intressant ämne. Man blef altid liksom klarare öfver sin religion, när man kunde fatta den litet filosofiskt.
Till beståndsdelarna af denna tankegång hörer] företrädesvis uppfinningen att indela de så kallade köpegodsen (af Kronan försålda fastigheter) i två klasser, den ena med och den andra utan vilkor om återlösen. Jag bestrider icke möjligheten af all grund till delina indelning, d. v. s. att köpegods kunna finnas, som blifvit föryttrade utan förbehåll af återlösningsrätt. Men . säkert är, att det stora ilertalet af alla de gods, Kronan verkligen sålt, icke förpantat, är såldt med sådant förbehåll; och just den i fråga varande 24 § af Adeliga Privilegierna visar, att verkligt salu, d. v. s. äganderätts öfverlåtande skett genom handlingar, som innehållit villkor om återlösningsrätt för Kronan. Det är nemligen icke om förpantning, som det säges, att »köpegods, dem Adeln köpt af Kronan, aldrig vidare skola stå under Kronans lösen». Ty omedelbarligen derefter följer, att »kronoförpantniiigarne ej vore derunder begrepneiii De egendomar, sorn förut statt, men nu ej mera skulle stå under Kronans lösen, voro verkliga köpegods, af Kronan med äganderätt till Adeln försålda. Redan genom 1655 .års Reduktionsstadga voro alla sådana gods,'de med återlösningsvilkor så väl, som de utah dylikt vilkor försålda (i fall af senare slaget några verkligen funnits) förklarade för Adelns fasta arf och frälse; och det var endast genom andra vidriga uttydningar, som de sedermera, i gemen blifvit lösen underställda. Dessa vidriga uttydningar hade varit sådana, som till köpares förfång befrämjat Kronans återlösningsanspråk, men utan att någonsin hafva gått ända derhän, att förneka sjelfva äganderätten och förklara köpare vara endast förpantningshafvare. En så vidrig uttydning är icke den, som i åberopade § af Adeliga Pri\ilegierna omtalas; och 0111 en sådan har veterligen ingen fråga varit förr, än den uti Himble Häradsrätts förevarande utslag förekom.
I alla fall äro utskylderne af Jordbruket så betydliga, att de uppställa starka hinder emot den allmänna välmågans skyndsammare tillvext, helst myntvärden och varu-pris ständigt vackla och göra Landtmannens hushålls-beräkningar i hög grad osäkra. För de skattskyldiga är det allmänna uppbördssättet alldeles icke betul!' gande. Krono-Tiondeoch Afrads-Spannmålens utforsling sker antingen sjöledes, eller ock på en för Landtbruket mindre angelägen årstid, dels till SlottsMagasinet i Stockholm och dels till Krono-Magasinet härstädes; och hat, under de sednare åren, icke försports någon klagan öfver olägenhet dervid Håbo, Bro, Trögds och Åsunda Härader äro mest tryckte af Krono' skjuttser och inqvartering, äfvensom af Hålloch Reserve-skjutsen, emedan dessa Härader genomskäras af stora stråkvägen imellan Stockhom och Göth8' — 27 — borg. Minst besvärade af dessa bördor äro deremot Olands och Rasbo Hä-, rader samt Leufstads och Dannemora Tingslag. Gästgifveri-skjuttsnings-skyldigheten är, öfverallt, der den af allmogen sjelf bestrides, ganska menlig för Jordbrukaren, synnerligen i moraliskt afseende. I Olands och Rasbo Härader samt Dannemora och Leufsta Tingslag jemte en del af Norunda Härad är dock skjuttsnings-skyldigheten på Entreprenad öfvertagen af Gästgifvarne. Vid de mera talrikt besökta Gästgifverier hafva deremot alla hittills gjorda försök att öfverlåta skjuttsningen på Entreprenade åt viss person, misslyckats; dels derföre att Allmogen sjelf ännu icke inser den förmon, sora genom befrielse från denna skyldighets fullgörande in natura, måste vinnas, och dels derföre, att personer, som med böjelse förenat verklig förmåga att enspmma, på säkert sätt, ombesörja all skjutts vid dessa Gästgifvaregårdar, ej äro att tillgå.
Nådig befallning att hvar inom sitt Län, så vidt ske kan, söka bereda en sådan reglering af den inom Länet till lönoch indelnings-tagare anslagna kronotionde och räntespanmål, att till utgörande deraf tiondeoch ränte-gilvare inom hvarje socken varda på det minsta möjliga antal räntetagare indelade. 28.Comitera£n af de väsendtligaste olägenheterne af nu gällande grunder för förändring. * hemmansräntomas och tiondens utgörande är, enligt hvad äfven i det föregående blifvit anmärkt, att, då de skola antingen levereras in natura eller lösas efter hvarje års markegångspris, sådant föranleder, att skattebeloppet icke står i något rättvist förhållande till de skattskyldige egendomarnes afkastning, utan ökas i samma mån, som dåliga skördar eller missväxt minska tillgångarne till dess utgörande. Förändring uti ett sådant, emot rigtiga beskattningsgrunder stridande system, som gifver de skattdragande de rättvisaste anledningar till missbelåtenhet, är der - 107 före af högsta behof påkallad. Så länge beskattningen fortfar att vara grundad på praestationer in natura, gifves dertill ingen annan utväg, än att de sålunda bestämda räntorna få godtgöras efter medelpris, hvarigenom skiljaktigheterne emellan de onda och goda åren jernnäs och blifva mindre känbara samt utskyidsbeloppet bringas i rigtigare förhållande till summan af den inkomst, som under hvarje olika period af de skattskyldige egendomarne kan påräknas och hvilken icke omvexlar så mycket som priserna å hvarje vara. Enligt hvad i det föregående är visadt, hafva ock förslag i denna syftning förut varit väckta, nemligen: dels att lösen skulle för hvarje år beräknas efter medium af skatteårets och antingen fyra eller nio förutgångne års markegångar, och dels att den skulle grundas på tio års markegång och fastställas för fem år i sender, hvilket sednare förslag, enligt hvad ofvan nämndt är, först väcktes af StatsUtskottet vid 1840 års Riksdag och af Rikets Ständer vid sednaslc Riksdagen antogs.
I afseende på det ut tryck ”lill nästinslunde riksdag”, som här är af StatsUtsk. begagnadt, fruktar jag icke att någon tvetydighet deraf kan uppstå, ty detta uttryck har i flera und. skrifvelscr från 11. St. vid föreg:de riksdagar blifvit användt, och åtminstone i sednare tider varit så ty dt, att sådana anslag skulle räcka till slutet af det år, då nästa riksdag börjar. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. under Litt. b tillstyrkt. Litt. c) ang:de pension för Öfvcrstelieutenanten Nordencreutz’ enka Carin Sundelin och hennes oförsörjda barn, och Litt. d) ang:de anslag åt Professoren Schlyter, för utgifvandet af Sveriges gamla lagar. Utsk:s under dessa Litt:s gjorde förslag blefvo af R. o. Ad. bifallnc. Litt. c) ang:de den Cancelliposten vid K. Bibliolheket P. Flinck tillerkände spartelersättnings uppförande på Allmänna Indraga ingsstaten. Hr Tigerschöld, Carl Wickman, hade iulemnat följande, som upplästes: Då K. 51., i anlcdn. af Dess i den nåd. propos. N:o 1, Indragningsstaten, mom. e)gjorda nåd. framställning,om öfverflyttande på denna stat af den sportejersättning, stor 61 r:dr 22 sk. årligen, som vid IS35 års reglering af lönerna inom K. M:s Cancelli tillerkänts Vaktmästaren vid K. Bibliolheket P. Flinck, behagat förklara, ”att denna ersättning hittills, eller ifrån och med 1835, legat cmbetsoch tjenstemäunen vid sistnämnde verk till last”; men H. StatsUtsk.