Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yi veta, huru svårt det är för den enskilde att med sin uppmärksamhet följa ooh förebygga de afvikelser från afslutade contract om utarrenderade hemmans brukning och deras åbyggnaders vidmagthållande, som af egennyttiga arrendatorer företagas; huru mycket svårareja, nära omöjlig — är icke denna omsorg för auetoriteter, de der af mång - Den t Mars e. m. i83 faldiga; af dem sjelfva icke beroende, öfriga åligganden hindras att taga en omedelbarlig och speciel kännedom af hushållningen vid denna massa af boställen, som linnas utbredda på den vidsträckta ytan af ett indelt regrtes hela station. Men är tillsynen svår, så är ännu svårare förekommandet och utkrafvandet af ansvaret för hemmanens vanskötsel. Huru olika äro också icke förhållandena vid de arrenden, som emellan enskilda afslulas, och dessa publika? Den enskilde väljer sjelf sin arrendator, med afseende ej mindre på hans vederhäftighet än på hans personliga egenskaper af redbarhet, ordningskärlek, drift och skicklighet, pröfvar sjelf, derest han linner sådan säkerhet af nöden, de mäns vederhäftighet och pålitlighet, hvilkas borgen arrendatorer) liar att erbjuda. Huru går det deremot till vid dessa publika arrenden? Auctioner hållas, hvarvid täflan uppstår merendels emellan personer, som äro i lika saknad af bostad sorn af enskild förmögenhet, eller emellan tilltagsna speculanler, af hvilka den djerfvaste, oftast den minst vederhäftige, den minst kunnige eller driftige jordbrukaren stadnar för högsta anbudet. Regelmässigt granskas den borgen, som inroparen åligger att afgifva; belinnes då denna borgens vederhäftighet af K. M:s Bef:h:de eller af domare i orten bekräftad, måste anbudet gillas, om an den offentliga auctorilet, som äger antaga arrendatoren, uti honom känner en äfventyrare, utan insigt och vana vid jordbruk, utan förmåga och afsigt att uppfylla de förbindelser, han sig iklädt, och uti borgensmännen personer med tvetydiga, om än icke bevisligen dåliga affärer, eller af constaterad opålitlighet och oordentlighet.
Statens finanser äro i sådant skick för närv:de, att ett sådant tillstädjande vore i aldra högsta grad oriktigt. Talaren afbröts här af H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., som erinrade. att endast den af Gr. Taube nyss väckte motionen nu vore föremål för föredragningen. Hr Wästfelt: Efter den uplysning, jag af Hr Gr:n o. Landtm, inhemtat, har jag ingenting vidare att tillägga. Sedan H. Exc. i ani. häraf förklarat, att derest Hr Wästfelt vore sinnad att väcka någon motion, han skulle i sin ordning blifva dertill upropad; framställdes och bifölls propos. å remiss af Gr. Taubes motion till StatsUtsk:t och densammas kommunicerande med de öfriga RiksStm. Frih. Rehbinder, Fredrik Wilhelm, upläste två så lydande motioner: l:o. Hå, ur Statsekonomisk synpunkt sedt, det omöjligen kan vara någon fosterlandsväns mening, att förhindra landets modernäring, jordbruket, på förmånligaste sätt använda dess alster, derest nemi. detta icke sker till skada för landets intressen i allmänhet, och då otvifvelaktigt bränvinsbränning så till vida utgör en förädling af råvara, som bränvinet är ojemförligt mycket lättare och billigare att transportera, än spanmål och potates; hvartill kommer, att dranken, hvilken alltid med säkerhet bör utgöra vinsten af brännerihandteringen, förtärd af gödkreatur, lemnar ett. ypperligt kött och den mustigaste gödsel, hvilken sednare är af stor vigt för jordbruket, så bör, enl. min åsigt, ur sannt nationelt intresse önskas, att Sverige skall bränna betydligt med bränvin, men konsummera deraf så litet, som möjligt. Flera land i Europa, såsom t. ex. Preussen, Holland och Danmark. hafva långt före detta insett fördelen af ett slikt förfarande. — De hafva, med berömlig månhet om sitt lands finanser, sökt på allt sätt underlätta bränvinsbränningen. men på samma gång sökt åstadkomma utförsel af den skadliga varan, medelst s. k. dravback, upgående till samma belopp som skatten.
Öfverlemna de detta ärende rörande protokoll för den 14 April och 19 Maj 1855. \ — 265 — Hvad beträffar den uti 2:dra punkten'gjorda anmälan, att å en räkenskapen bilagd räkning af C. W. K. Gleerup å till bibliotheket inköpta böcker tor ett belopp af sammanlagdt 1,320 R:dr 47 sk. 4 r:st skulle saknas qvitto, utvisande huruvida omförmälde belopp blifvit i behörig ordning till Gleerup utbetaldt, får Konsistorium underdånigst anmäla, att som å berörde räkning saknats utrymme för medlens anordning och qvitterande, har å ett framför räkningen fästadt blad såväl räkningens belopp blifvit af Konsistorium anordnadt till utbetalning som summan af Gleerup under den 27 November 1857 qvitterad, och att, enligt hvad på efterfrågan i Kongl. Kammar-rätten erfarits, detta blad verkligen finnes räkningen vidfogadt under fol. 608 uti verifikations-bandet till 1857 års räkenskaper, ehuru sådant kommit att undfalla Stats-revisorernes uppmärksamhet. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts allerunderdånigste, trOpligtigate tjenare och undersåter, CIIR. NAUMANN. C. J. TORNBERG. P. E. GELLERSTEDT. C. J. ZETTERSTRÖM. J. G. AGARDH. W. E. SVEDELIUS. Lund den 13 December 1859. C. G. Carlqvist. Transsumt af protokollet,hållet hos Konsistorium Åkademikum Minus i Lund den 14 April 1855. Närvarande: Ordförande, Universitetets Rektor, Professor Berlin. Ledamöter: Professorerne Ek, Schrevelius, Gellerstedt, Tornberg och C. F. Naumann, Räntmästaren Zetterström och Kamereraren Borg. 8 7. Ordföranden tillkännagaf, att
Rikets handelsflotta tillhörande sjöfolk, som är å sjömanshus eller i Magistraters rullor inskrifvet, äfvensom sjökapitener och styrmän, hvilka aflagt sådana kunskapsprof, som för befälhafvare och styrmän å Svenska handelsfartyg i förlattningarne stadgas, samt maskinister å ångfartyg, tillhörande enskilde personer eller bolag, skola, emot det att de äro frikallade från all vapenöfning eller tjenstgöringsskvldighet med beväringsmanskapet i fredstid, vara skyldige att i krigstid tjenstgöra vid Kongl. Majrts flotta från och med året näst efter fyllda Tjugu år till och med det år, då Tretiofem års ålder uppnås; hvilken utsträckning i beväringspligten likväl icke må tillämpas på dem, som före inträdet i sjömansyrket pä annat sätt till alla delar fullgjort sin bevärings-skyldighet; att dock för ifrågavarande del af sjöbeväringen skall, såsom laga förfall för inställelse till sjölirigstjenst, blond annat räknas: att vara på utrikes sjöresa stadd; eller på inrikes sjöresa för tillfället från sin hemort aflägsnad; eller före deri dag, sjöbeväringen, eller någon del deraf, blifvit genom allmän kungörelse til! krigstjenstgöring kallad, vara å fartyg inmönstrad till förestående sjöresa; eller ock att genom kontrakt Kongl Maj:ts Nåd. Proposition M 67.
Detta förfarande, hvartill någon annan anledning af utkomna författningar mig veterligen icke funnits, än den uti 34 § af Kongl. Kungörelsen den 9 Juli 1831 gifna föreskrift om spärrning af smittadt hus, kunde efter min tanka destomindre urskuldas, som nämnde föreskrift ej allenast blifvit utesluten från Kongl. Kungörelsen den 12 Nov. samma år, hvilken upptager det förändrade innehåll af förstnämnde nådiga Kungörelse, som derefter skulle vara gällande, utan ock inledningen till nådiga Kungörelsen af den 12 November uttryckligen förmäler, att sedan erfarenheten visat, det de inre spärrningsåtgärder, som i andra länder blifvit vidtagna, icke förmått hindra cholerasjukdomens framträngande eller uppfylla den förväntan, läkarekonsten dervid fästat, Kongl. Majit, utgående (rån den förmildrande föreskrift, som redan vore införd i 56 § af Kongl. Kungörelsen den 9 Juli, och på det Kongl. Majits trogne undersåter icke måtte fruktlöst betungas med dylika anstalter, velat, under förhoppning, att ytterligare åtgärder, än de mot smittosama sjukdomar i allmänhet föreskrifna och dem, Kongl. Majit nu särskildt anbefallde, skulle blifva umbärliga, förändra sistbemälte nådiga Kungörelse till det innehåll, som följde*). — Som nu i de författningar, hvilka stadga åtgärder emot ') Nar nian ifrar för spärrande och påstår detta vara i Clioleraförfattningarna medgifvet; glömer man förmodligen skillnaden imellan den spärrning, som en hvar, utan särskild tillåtelse, äger vidtaga för sitt eget hus genom dess tillstängande för andras besök, och den våjdsama åtgärd, som liar är i fråga, hvarigenom den enskildes boning mot hans vilja tillspärras, samt både andre hindras att besöka honom och äfven han och hans husfolk förmenas att komma ut. De spärrningar af städer och orter, som Choleraförfatlningarne medgifva, höra till förra slaget, och ske ej annorlunda, än efter orlernes egen önskan. Spärrningar af senare slaget liro ingenstädes lofliga. It. SI. Just. Ombudsm.
Om den kunde, med obetydliga afvikelser, bibehållas vid ungefär samma pris under en längd af 364 Dm 31 Mars. år, fruktar jag, att en sådan anstalt, ehuru välmenande, skulle blifva ett af de betydligaste hi;*;der för jordbrukets framsteg, så vi* da den ej under sammå tid vore i öfverensstämmelse med sakernas naturliga ordning. I missväxtår är sädesprisernas stigande en ersättning åt jordbrukaren förden minskade tillgången, i goda år gör åter varans mängd möjligheten att lemna den för bättre pris. I det förra fallet föranlåtes consumenten att så vidt möjligt är inskränka sina behof, i det sednare lemnäs honom tillfälle att samla förråder för framtiden. I båda tjena hans bemödanden att till någon del återföra den jemnvigt, som omständigheterna i ett eller annat fall rubbat. Att derutöfver inbjuda en tredje man, att med öfvervägande tillgångar och medel ömsom köpa eller sälja, alltid till ett visst pris, vore må hända att både hos jordbrukaren och afnämaren af dess production betaga uträkningarna på möjliga fördelar och qväfva den omtanka, hvilken, i folie af alla menskliga sakers föränderlighet, är en af de förnämsta driffjädrar för all industri. Jag förmodar derföre, att med den så mycket beprisade jemnheten i sädespriserna man icke åsyftat annat, än en viss billig proportion uti deras höjning eller sänkning, i förhållande till tillgångarna och andra varors värden. Detta kan då medgifva ganska betydliga omväxlingar ifrån det ena året till det andra, och föremålet blir då egentligen, att kunna förekomma total brist i missväxtår, och i allmänhet prejerier på de fattigares bekostnad. Sa - Den 31 Mars. 365 dant torde också vara mera öfverensstämmande med allmänna Styrelsens ändamål och tillgångar. Om man vill gå derutöfver, om man vill bringa sädespriserna till en viss oföränderlighet, skulle Staten näsian förvandlas till den enda Spannmåls-handlaren, och kännedomen af dess öfvervägande inflytande afskräcka nästan hvarje annan att sysselsätta sig med denna handelsgren.
Man går dit redan kl. 4 och dricker kaffe; andra komma kl. 6 och dricka thé, men de flesta dricka litet «Weissbier», ett slags bornerande svagdricka, och äta «Kuchen.» Damerna sitta nästan alla med stickstrumpan i hand och se andäktiga ut. Kavaljererne hålla sig på vördnadsfullt afstånd ifrån dem. Då musiken tystnar, är allt så tyst, som sutte man ensam på stället. Småningom låta dock sakta hviskningar höra sig, men intet glam, intet skratt, inga högljudda diskurser, som skulle vittna, att man vore glad, fri från tillgjordhet och obekymrad om hvad andra tänka eller göra. Den, som vill se något rätt tråkigt, kan gå en sådan afton till George, Günther eller Odeon, en lokal, som likväl för sig förtjenar att ses. Då det lider åt skymningen, vandrar eller åker man tillbaka till staden, och alla se hjertans trötta ut, hvilket i sanning ej är att undra uppå. Berlins fruntimmer, isynnerhet i de bättre klasserna, äro typer för de Nordtyska i allmänhet. Man saknar hos dem ledighet och grace, eller blott en frimodig och glad uppsyn. Deras ajustice är vanligen stel och smaklös, och de synas af det moderna välja endast detta. Så såg man, under nuvarande de långa klädningarnes period, denna smaklösa sed här drifven till det yttersta, så att klädningsfållarne sopade den jemnaste gata och icke ens tåspetsen kunda krypa fram undan klädningen, utan vid gåendet sjåpande sparkade denna framför sig. Isynnerhet missprydande äro de stora shawlarne, hvilka bäras utslagna, så att de hänga ifrån nacken till hälen, och sålunda med rätta förtjena det behaglösa namnet: «Umschlagtuch», emballage. Omsorgen om dessa mångfaldiga, graciösa småprydnader, spetsar, manchetter etc., tyckes i Berlin vara okänd. Man synes der också mest älska svart och mörka färger, förmodeligen emedan dessa äro så tåliga. Vackra qvinnor ser man sällan. Deremot äro de vanligen robusta och stadiga.
Ånyo föredrogs ocb bifölls Bevillnings-Utskotlefs den 1 9 dennes på bordet lagde Belsnkande N.-o 5o, angående beräkningen af Sjötull s-medlen, Salu-accisen, Post.medlen, Chai tse-S gillalae-afgiften, Husbeliofs-bi ärmen-medlen, samt Tidnings-slämpelceli kort-slämj el-afgiflerne.
Melia såg åter upp och sakta hviskande dock utan all förlägenhet eller bryderi svarade hon på mina tankar: Om jag älskar dig, derpå vill du ha svar. Och hvad skall jag svara dig? annat än jag vet icke! Finns det en medelväg emellan älska och icke älska. Jag tror det ej. Melia, hvad menar du? Nej David, ingen medelväg, och ändå måste jag säga: jag vet icke. Älskar du mig, Melia? Bed om sanningen och gif mig den ... Du svarar mig ej ty du vill ej svara mig ett nej. Nåväl, Melia Saida; på mångfaldigt sätt kunna vi lägga våra ord. Du ville svara mig ett ja Är det icke så, att Melia icke älskar mig? Härtill svarade hon: ja, David ... men ... Men du menar, att du ändå skänker mig syskonkärlek. Är det icke så? Härtill svarade hon alldeles intet, hvarken med ord eller blickar. Då blef jag gripen af en glädje, som nära nog var vansinnets, och jag utbrast: du älskar ju mig, min Melia, det säger mig en helig visshet. Eljest hade du svarat ett ja äfven på denna fråga. En häftig yngling som jag var, ville jag storma mig till bekännelse. Jag hade fattat hennes båda händer i mina, och höll dem der fast, men allt lenare ju längre, så att hon snart kunde lösgöra sina. För himlens skull sade hon bed mig icke om svar nu. Jag är så svag, så matt, mitt hufvud är förvirradt. Unna åt mig en timmas tid, blott en timmas, David ... för att hemta mig, för att tänka; inte för att betänka mig, utan endast tänka. Hennes röst, vid det hon sade dessa ord, hade en egen klang, hvilken ännu ljuder in i min själ. För hvad jag nyligen så högt åstundat, svar på mitt hjertas fråga om genkärlek, skyggade jag nu. Ja, jag tror, att de ord männer i allmänhet föreställa sig och anse för de ljufvaste, orden, som aftäcka och visa ett älskande hjerta, nu skulle ha blifvit för mig en källa till bitter klagan.
Mom af 4^de punkten innehåller: ”Och bör, vid tillämpningen ”af dessa stadganden, tor öfrigt ej lemnäs utan uppmärksamhet, huruvida ”af en Sedels utseende och besk alf*'!: het skulle kunna förmodas, att den antingen med föresats blifvit stympad, för att på ett svekfullt sätt bereda ”vinst genom dubbel inlösen, eller ock visar sig, atl det ofullständiga skick, ”hvari den beli lines, blifvit endast genom tillfälliga händelser eller nötning ”förorsukadt; så att i förra fallet ett strängare, men i del senare, ett Jin"drigare behandlingssätt må kunna ega ruin.” Att ifrån en utsliten, stympad och uppklistrad Sedels blotta utseende qLuta och bedöma, huru stympningen tillkommit, lärer icke kunna ligga inom möjligheten af mensklig förmåga. Emedleitid, och i samma inon allni än helen har sig bekant, att vederbörande Embetsmän icke äro bundne af någre positiva och bestämda föreskrifter, utan kunna handla efter godtfinnande, i samma mon skola också anspråken på deras medgörlighet uppstegras. Sedelinnehafvaren, som för sitt omdöme merendels hämtar ledning endast af sitt interesse, vill icke taga i minsta betraktande, att Embetsmännen, i följd af deras tjenstepligl, måste tillse, att dubbel inlösen af en och samma Sedel icke får, till Contorets skada , ega rum, och att icke heller, genom en beredd lätthet att erhålla valuta för cassable sedelbitar, må gifvas en serskild uppmuntran åt försök lill svek och bedrägerier; hvilken sistnämnde olägenhet synes vara vida öfvervägande den förlust, som, genom tvätydiga Sedlars inlösen, skulle kunna drabba Contoret. Efter denna utveckling af Fullmägtiges åsigter i afseende på de vid sistlidne Riksdag, för Sedel-granskningen stadgade föreskrifter, framställer sig såsom resultat den hufvudsakliga och vigtiga frågan: om och huruvida, vid granskningen af stympade Sedlar, en lindrigare behandling står att förena med sådane föreskrifter, enligt hvilka sinsemellan olika delar af en sedel kunna vara inlösningsbara.
Io det nya Stiftet, som i början endast var en Superintendentie, kan i Herr Biskopens tanka nu mera, då Hernösands Stift icke i något hänseende är beroende af Erkestiftet, utan derifrån alldeles afsöndradt, icke gifva Upsala Domkyrka något annat anspråk på inkomstens bibehållande, än en längre tids vana, men icke kan tiden göra det rätt, som i sig sjelf är orätt, och om prrescription gäller i afseende på enskild egen dom, så är dock förhållandet helt annat med Statens medel, som äro dess gemensamma egendom, och hvilkas bruk och fördelning efter förändrade omständigheter måste förändras. Nu mera har Hernösands Stift med de öfrige Stiften samma värdighet och rättigheter, och då Hernösands stad kan jemföra sig med de fleste städer, som äro sälen för den andeliga styrelsen, så finner Herr Biskopen intet giltigt skäl, hvarföre dess Kyrka skulle förlora den ifrågavarande inkomsten. Det är sannt, kyrkan är icke Domkyrka, och har icke Domprost; men Dom Bih, till R. St. 2 Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 3/j.. Capitel är ju mer än Domprost; hvartill kommer, att, om Hernösands Kyrka hittills icke burit, ej heller hädanefter får bära namn af Domkyr-r ka, så hafva likväl de, som så kallas, framför henne intet annat företräde, än att de äro präktiga minnesvårdar af en förfluten tid. Lika litet torde det såsom vilkor för detta anspråk kunna fordras, att i Hernösand borde uppföras ett med Domkyrkorne jemförligt Tempel; ehuruväl Norrland, såsom en tredjedel af riket, väl förtjente, att den Kyrka, der dess prester vigas, på ett värdigt sätt påminte om de i Doin-Capitlels sigill intagne orden: Jehovah in aquilone.
Uti den föreslagna lagen har, jemte dödssliaff eller höler, såsom den egenlliga straff-arten antagits fäugelsg, hufvudsakligen i enrum. Systemet af ensamhets-fängelse var för tio år sedan nyligen kommet i gång och visade i många afseenden stora fördelar till brottslingens moraliska förbättring. Det var dock i det hela blott ett försök, — och försöket har ej slagit så lyckligt ut vid en längre lids pröfning, som man hoppades. Cellfängelset, förträffligt under den lid fången är under ransakning vid domstol, har deremot såsom straffmedel visat sig vara lör en del brottslingar nästan utan all verkan, för andra åter i psychiskt, stundom ock i fysiskt hänseende särdeles menligt. Det medlörer ock mycket betydliga kostnader. Melhoden ur förkastad i Frankrike, samt lill en blott ringa del, ännu som försök, antagen i England. Då uppmärksamhet gilves åt dessa vigliga umständigheler, anser jag mig icke kunna biträda den gjorda anmärkningen.” Vid 18:de punkten: Af Herr Grefve Lagerbjelke, med hvilken sig förenat öfrige ledamöterne frän Eidderskapet och Adeln samt Herr Biskopen Butsch, Herr Professoren Lindgren, Herr Doktor fVallin, Ilerr Doktor Broman och Herr Kontra k ts-proslen Tegner: ”Om en genom lag stadgad eller genom bruk häfdvunnen ordning hade fordrat, alt Konungens rådgifvare, då de uti det lill särskildt afgörande föredragna civil-ärende, hvarom nu är fråga, afgåfvo sitt underdåniga yttrande, tillika skulle till Protokollet uttryckligen anföra, otn och i hvad mån de funno företeelserna i detta särskilda ärende utgöra anledningar alt lili Kongl. Maj:t framdeles afgifva underdånigt förslag om vidtagande af åtgärder lör lämpligare ordnande af de begge rikenas uniouela förhållanden; och således den omständighet, att det åberopade StulsrådsLih. till R.
Och många äro de bland framatskridandets vigtigaste frågor, i hvilka Harriet Martineau gjort sitt kraftiga inlägg; men ju fullfärdigare fnikterna synas oss, dess mera frestas vi att glömma de arbetare, soni sådde, och de, soni beredde j orden. Med fullt fog kan om Harriet Martineau sägas de ord, som Charlotte Bronte en g %ng yttrade om henne: hon ar en personlighet, hvilken icke bör bedömas efter sina skrifter allenast, utan s-narare efter sina handlingar och sitt lifi,. T y man m % höra till anhängarne eller motstandarne af de idéer, för hvilka hon stred, s % m %te man dock med aktning och beundran böja sig för denna osja1fvisk: i oc !i viljefasta karaktär. Ernst Ahkren. Junimorgon. 8 .idig morgon, allting slumrar, Än till dagens kzmp ej väckt; Genom furors glesa grenar Smyger knappast minsta fläkt. Skogsstig öfver daggig matta Bugtar sig bland tufvor fram, Böjer undan än för stenar, An för nagon fallen stam. Här och der ett tidigt smultron Rodnar svagt mot mossig sten, Angan ifrån vilda rosor Mangs med doft af björk och en. Sekelgammal gran, nied unga Skott har prydt sin klädnad full; Daggbegjutna grenar bada Uti morgonsolens gull. Det ar stillhet i n-uren, Det är frid och harmoni, Som för jagtad nianskoande Är en tröst att hvila i. Men iir hvilan komma frågor, Dem en tankfull stillhet .väckt, Undran öfver denna skara, Som man kallar manskoslagt. Hvarför ar naturen oftast Så fullkomlig och så ren, Nar den bästa mänska endast Ar det högres återsken? Hvarför fick hon ensam frihet, Blef ej biinden vid den lcig, Som hon helt ej maktar halla, Som hon bryter dag från dag? Böljorna i sjön ej svara, Skogen ger ett eko blott, Och violen blygsamt nickar, Att den intet har förstått. Men det ljuder sång från ängen, Friskt det fläktar öfver sjön; Vinden vaggar granars toppar, Spelar fritt kring björk och lönii. Bort i hagen falar gnägga,.
Häraf synes, huru föga rättvis och jemnt fördelad bevillningen genom stämpelpapper är, då densamma i detta liksom i många andra fall är personel och ej utgår i förhållande till förmögenheten. Vidkommande stämpelafgiften för köpe-, bytesoch gåfvobref å fastigheter och fartyg äfvensom kontrakter, så ligger äfven i denna stämpelbevillning en dubbel beskattning, enär dessa fastigheter och fartyg, såväl i den ena som andra innehafvarens ego äro bevillning underkastade. Slutligen torde jemväl böra tagas i betraktande det besvär, som uppbörden af och kontrollen öfver den jemförelsevis ringa inkomsten genom stämpelpappers—bevill - ningen alltid funnits medföra. Hvad åter angår Utskottets påstående att annan utväg skulle saknas för fyllandet af de statsinkomster, hvilka härflyta från stämpelpappersbevillningen, så synes mig denna utväg kunna finnas, om i stället allmänna bevillningen ökades, hvilken bevillning onekligen är rättvisare fördelad. Af alla dessa skäl och de flera, som kunde vara att anföra, nödgas jag reservera mig emot Höglodiga Utskottets beslut att tillstyrka alslag å min ifrågavarande motion.» Bevillnings-Utskotlets Betänkande N;o 4. IS Förslag till författning-, angående stämpelpappersafgiften samt hvad vid kontrollen och uppbörden deraf bör iakttagas. § *• Allmänt stadgande. Oin olika slag af stämpelpappcr. Dessutom må stämpling af vexelblankelter, som äro skrifna eller tryckta på stämpladt papper, jemväl kunna ega rum i den ordning 9 § föreskrifver. § 3- Om stämpel å Fulluiagter, Konstitntorialcr, Förordnanden och Afsked, af Kongl. Majit meddelade. Följande handlingar förses vid utfärdandet med stämpel lill här utsatta belopp: