Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Känner man nå- got till den menskliga naturen i allmänhet och barnens i synnerhet, så är det lätt att förstå, hur lögn, hyckleri, djerfhet och sjelfviskhet skulle gro och utvecklas vid denna traftäfling, der den öfvade pratmakarens minnesglosor förvexlades med tankeförmåga, och Grafström. der den blyge och försagde hölls för att vara dum och okunnig. » Likt den ur trollägget utkläckta lindormen växte detta system och omslöt snart vårt folk med sina ringar. A l l t flere och flere ämnen kommo till, då man märkte, att de portioner, som först föreskrefvos, ej lyckades göra slägtet bättre; och för att äfven barnen i de större skolorna skulle hinna med dem alla, innan » de blefvo för stora att läsa », måste ännu en klass menniskor prepareras för att forma till de små barnen, och då man fått sådana formningsanstalter för femoch sexåringar, tyckte man, att det skulle vara förträffligt, om äfven två-, treoch fyraåringarne kunde förberedas för kommande lexproppningar. Då sattes kronan på verket genom att hvarje dag skicka sådana små barn från hemmet för att handhafvas af främmande qvinnor och komma i beröring med främmande barn, utan hänsyn till hvilka oseder, som dermed kunde fortplantas från det ena barnet till det andra eller att barnens föräldrar sveko sina naturliga pligter mot de små. » Slagordet: Kunskap är makt, hade gifvit ny lifskraft åt det från barbariets och trällifvets dagar härstammande föraktet för allt kroppsarbete, och tusentals föräldrar underkastade sig försakelser och uppoffringar, värda en bättre sak, blott för att hålla barnen till boken, ända tills de blefvo sexton, aderton, tjugu år, ja, somliga ännu längre.
Enligt utdrag af Bonde-Ståndets protokoll för den i 5:de innevarande December, från Ståndet allemnadt den 16:de och i Konstitutions-Utskottet föredraget den 'I7:de i samma månad, har, vid föredragning i Ståndet af Stats-Utskottets Memorial 173, med förslag till sammanjemkning eller voterings-propositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till Riks-statens 6 och 7 Hufvudtitlar hörande frågor, samt JVs 182, med förslag till voterings-propositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om löneförbättring för Krigs-hofrättens civile embetsoch tjenstemän, Bonde-Ståndets Talman, på anförde skäl, vägrat proposition å bifall till 3, 4, 9, 10, 11, 12 och 13 punkterna af förstnämnda Memorial, och å det sednare i sin helhet, hvarefter, då Ståndet icke desto mindre på yrkat framställandet af dessa propositioner, öfverläggningen blifvit förklarad hvilande och målen, jemte hvad deruti under diskussionen inom Ståndet förekommit, förvisats till Konstitutions-Utskottot med anmodan, att, så vidt ske kunde, inom nästkommande Fredags afton den 18:de innevarande månad afgifva motiveradt och bestämdt utlåtande öfver frågornas stridighet eller enlighet med Grundlagen. Af de till Konstitutions-Utskottet öfverlemnade handlinearne i målen har Utskottet inhemtat att vid föredragningen i Bonde-Ståndet af förstnämnde Stats-Utskottets Memorial, en Ståndets ledamot förklarat sig ogilla de uti ofvanuppräknade punkter rörande åtskillige anslagsfrågor framlagde voterings-propositioner, vid hvilkas uppställning Stats-Utskottet, som haft trenne olika inom Riks-Stånden yppade meningar att behandla, dervid lemnat utan afseende .det Stånds mening, hvilket yrkat lägre eller högre belopp än de öfriga trenne Stånden.
Betänkande, i anledning af väckt motion om anställandet af ytterligare en Lärare vid hvardera af Skolorna i Umeå, Pitea och pä Frösön i Jemtland. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 68, om Elementar-Lärovei kens reorganisation och utvidgning af Fi ösö Skola, har hos Högvördiga Preste-Ståndet Herr Biskopen, m. ra., Doctor Franzén föreslagit, att Rikets Ständer malte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes i Nåder föranstalta, att de i Piteå, Umeå och på Frösön varande Skolor, förseddes hvardera med ytterligare en Lärare, så att dessa Skolor kunde motsvara deras ändamål, såsom Lärdoms-skolor; varande till skäl för förslaget anfördt, alt omförmälde Skolor, som 1111 egde hvardera Irenne Lärare, utom en Lärare uti Apologist-classen, ej kunde uti de tre classer, hvaraf Skolorne utgjordes, åstadkomma all den beredelse till inträde vid Gymnasium, som åsyftades i de af ålder med fyra classer, utom Apologist-classen, försedde Lärdomsskolor; äfvensom att Hernösands Consistorium redan hos Kongl. Maj:t gjort hemställan om en sådan utvidgning af dessa trenne Skolor, som nu blifvit föreslagen. Sedan denna motion blifvit till Utskottens gemensamma handläggning remitterad, hafva Utskotten tagit densamma i öfvervägande. Utskottens uppmärksamhet har härvid blifvit fästad deruppå, att, då omförmälde Skolor äro endast lägre Lärdomsskolor, lärlingarne i desamma ej kunna påräkna att derstädes få inhemta de kunskaper, som erfordras för inträde till Gymnasium; hvarföre de uödgas, för vinnande af dessa kunskaper, antingen att besöka någon högre Lärdorns-skola, och der genomgå den l[:de classen , eller ock förskaffa sig de felande kunskapsmålten å enskild väg.
(Se Bilagan N:o 4.) Hvarefter Herr von Hartmansdorff munteligen tilläde t Denna händelse kan ej af de nu gällande lagarne hindras, ty hvad som ej år förbudit, måste anses tillåtit. Men då 4i $. Riksdagsordningen ej befaller att man skall vålja de förut omnämnde personer, så står det hvar och en fritt att göra eller underlåta det, och följaktligen att handla som hans öfvertygelse bjuder. Discussionen synes således kunna slutas till allas tillfredsställelse. Det år visserligen en förlust för Ridderskapet och Adeln att ej kunna i Utskotten begagna de ifrågavarande Embetamånnen; men det synes mig otro - Den 24 Jann aril. 95 ligt, och skulle vara beklagligt om ibland Sveri. ges Ridderskap och Adel, hvaraf nära 5oo medlemmar åro hår församlade, icke skulle finnas nian med en nog urskilning och upphöjda tänkesätt^ för att vål granska oell oväldigt bedömma hvad de 33 Embetsmånnen sedan sista Riksdag föreslagit och verkståldt. Friherre JVirsén, Gustaf Fredric*. Må det icke allt för mycket pröfva Höglofl. Ridderakapets och Adelns tålamod, att äfven jag, utt det nu under discussion varande ämnet, vågar yttra några ord. Med en uppmärksamhet sont jag så gerna ägnar åt den vårda Ledamotens upplysande anföranden, hvilken först väckte erindringarne vid den gällande RiddarhusOrdningen , och instämmande till en del i hvad han framställt, kan jag likväl icke fatta, att frågan om en del högre Erobetsmåns uteslutande från val till Bånkmån, och från rättigheten att till Bänkman väljas, år i Grundlagen så tydligen uttryckt, som det vill anses. Ingen inträder såsom Ledamot af detta hus, i kraft af ett Embete. Alla både den sorn kai as Rikets herre, och den som ät sin egen utöfvar bär medborgarens kall, icke några Embetsmannafunctioner.
Med Utskottets pluralitet delar jag lifligt den afsky för Lurendrägeriet, som så ofta i Utskottets Betänkande finnes uttryckt; men jag hatar icke dessmindre Tull-försnillarens oärliga och brottsliga yrke. All verkan af Utskottets förslag, att upphäfva alla införsel-förbud, lärer endast blifva, att, i stället för ett ondt, ett annat större införes, nemligen: att, i stället för en betydlig oloflig införsel i Lurendrägeri-väg, en ännu vidsträcktare Tull-försnillning, i ordets egentliga mening, organiseras. En obestridlig erfarenhet har i alla Länder och i alla tider ådagalagt, att Tull-försnillning är vida svårare att förekomma och motarbeta, än Lurendrägeri; och dessa svå - 15.6 Bil. till Bevillnings-Utskoltets Bet. N.-o 37. righeter, ehuru, sora det tyckes, förbisedde af Utskottets pluralitet, äro så ofta beskrif11a och så noga kända, att jag anser öfverflödigt att nu upprepa dem. Ehuru de hittills vidtagna författningar och anstalter så otillräckligt lyckats att förekomma det ojemförligt lättare motarbetade Lurendrägeriet, så kan jag också derföre icke instämma i de sangviniska förhoppningar* som Utskottets pluralitet i Betänkandet yttrat, att nemligen General-Tull-Styrelsens anstalter och förslag skola i någon Större mon hädanefter förmå motverka den ännu farligare Tull-försnillningen, i fall dörren, (så att säga), för densamma lemnäs vidöppen, genom antagande af de i Betänkandet föreslagna grunderna.
Hushalls-Committäen har tillika författadt och till Kongl. Maj:t i underdånighet öfwerlemnadt ett Project till Reglemente för de förestagne HushallningS-Nämnderna i hwarje Härad. Detta Reglemente innehåller bade sättet till Wal af Nämndens Ledamöter, och de göromål, med hwilka Nämnden skulle sig befatta, hwilket Reglemente är med mycken omtanka och kännedom författadt, och som följer härjemte i bifogad afskrift. Anhållande ödmjukast, att detta mitt Memorial matte till behörigt Utskott remitteras, och nicodé öfrige Respective Ständen communiceras. Orebro den r/ Junii 1812. L ta bäck. Och war harwid bifogadt det Uti Memorialet omnämnde Project till Reglemente för Hushållnings - Nämden Herk - Den 6 Julii. 11(19 Herr Slads-Majoren Westin yttrade:^Om jag rätt kunnat fatta Herr Handelsmannen Skåbäcks nu uppläste Memorial; sa har han deri skildrat rätt manga och wackra saker samt äfwen sökt föra WällvstStåndets uppmärksamhet derpå, att i wart kära Fädernesland nästan för hwarie Näring finnes inrartadt ett Collegium.
Jag vågar fördenskull tro, att Hr von Hartmansdorffs åsigt i detta ämne icke eger full giltighet; anhållandes jag alltså fortfarande om bifall till StatsUtsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag ber blott att få uplysa om ett misstag, som blifvit begånget, i afseende på milt yttrande. Antingen har jag talat oredigt, eller ock har Hr Bildt illa upfattat mina ord. Jag har icke omförmält hvem det var, som föreslog det första låneunderstödet åt ifrågavande jernvägs-anläggning, utan jag yttrade mig endast, att då Hr Bildt sagt, att Staten ingenting förlorade på det nya lånets beviljande, så talade StatsUtsk. förmodligen på samma sätt, när det första lånet medgafs, emedan Utsk:s ledamöter sjelfva trodde den erbjudna säkerheten vara fullgod. Frih. Tersmeden: Jag anhåller endast, att få uplysa Hr von Hartmansdorff, det frågan om något låneunderstöds beviljande för Norbergs jernväg icke förr än nu varit föremål för R. Stms behandling. Hr Gr. o. Landtm:s härefter till bifall å Utsk:s Utlåt, framställda propos. besvarades med starka Ja, jemte några Nej, och då Hr Gr. o. Landtm, sedermera förklaratje sig hfffva funnit Ja öfvervägande, begärde Hr von Hartmansdorff votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den, som bifaller StatsUtsk:s Utlåt. J\s 303, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. samt väckt motion, ang:de begärdt understöd för fullbordandet af Norbergs jernväg, rpstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde Utlåt, gjorde änmärkmr föranleda till detsammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit med 39 Ja emot 9 Nej. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m.
Jag medgifvcr visserligen att det må vara möjligt att något missbruk egt rum på grund af nuvartde stadgande i så måtto att productionen ifrån andra orter än de Ostindiska, blifvit införda under den tull-lindring, som för de sistnämnde varit afsedd; men detta missbruk har dock icke varit af några särdeles anmärkningsvärda följder derföre alt om, man betraktar anledmn till tull-lindringen för Ostindiska varor, så är dermed afsedt i första rummet naturligtvis att öka och befordra vår sjöfart pä aflägsnare trakter, samt i andra rummet att öka directa införseln af Oslindiska varor till Sverige för att derigenom låta komma landet tillgodo den vinst, sorn eljest den erhåller hvilken tager produkten i första hand. Hvad den första saken beträffar, nemi. att befordra vår sjöfart och derigenom tillgången på godt sjöfolk, så är det alldeles gifvet att den vinnes lika väl, antingen varan är af Ostindisk tillverkan eller icke så snart den blott hennäs från Ostindien. Hvad åter beträffar den directa införseln af Oslindiska varor så kan äfven den icke lida något synnerligt afbräck igenom del öfverklagade missbruket, ty om det lönade sig alt skicka fartyg till Ostindien enkom för att lastas med Oslindiska varor, sä faller af sig sjelf att det förhållande som nu öfverklagats icke lägger hinder i vägen för, eller gör något intrång för denna handel. Det är nemi. gifvet att den Ostindiska handeln härigenom icke skulle skadas utan snarare gagnas derföre att skeppsägaren derigenom får tillfälle att äfven i de minsta delar fullasta sitt fartyg i Ostindien, med den vara som han finner förmånligast äfven om den skulle råka alt icke vara Ostindisk produkt. Icke eller kunna de inhemska fabrikerna derigenom lida enär den tull, som i alla fall skulle komma att ega mm då man dertill lägger den ofantliga frakten först ifrån Europa till Ostindien och sedan ifrån Ostindien tillbaka lill Europa skulle utgöra ett så stort skydd, att om fabrikerne icke kunde nöja sig dermed, så må de skylla sig sjelfva. Man skulle möjligen kunna säga ali genom ett fortsatt bedrägeri dessa varor kanske icke bernias från Ostindien utan ifrån någon närmare ort.
Detta hennes forata dramatiska arbete blir folkskHdespelet (Inbrottsstolden). Dock hade hon ej hunnit mer an hdften daraf, db makens frdnfalle intraffade och naringsbekgmren borjade. Sedan emellertid hennes affiirer viil kommit i gdng och hon &amp; er kan finna tid for litterara sysselsattniugar, fiiljer efter ~3lurtorarkansw, som under tiden fullhordats nch med stor f i a l l l g ~ n g uppforts A Finska tentern i Helsingfors s a n ~ t iift-en forskaffade sin fiirf. ett pris nI Pinska litteratursallskapet, slag i slag det ena skbclespelet efter det andrn. Den, som uigot tagit del af fru C ' nnths dramatiska produktion miste pA det hogsta anslis af den ohestridligen betyvdande dra.matiska talnng, hvarofver denna for scenens fordringar forut s l frhnnande, med teater och dramatik hittills f~dlkomligt obekanta fijrfrattarepersonlighet forfogar. Personerna 8ro djirft och lifligt uppfattade, mbnga gHnger verkligt typiska, ehurn ofta forv8naude litet nationella. Handlingen stHr aldrig stilla, scen fogi~r sig till scen 114 fiiljdriktigaste satt och hon ndr ofta i konflikten eu rdldsamt gripande, stundom hemsk intensitet. Det iir en mlipad, solla nnturkraften stor~nancie beghfning, men som hvwje siidan wed sina skaryt framtradande Iyten. liennes .. dramatik har under sitt foreta skede nhgot af sensations. ; tlraina hos sig, tjockt pfisinetade soln fargerm aro, ntan formildraiiclc! ski~ggor och dagrar.
Och som, i anledning af Rikets Ständers, uti skrifvelse af den 22 Juli i834, hos Kongl. Majit i underdånighet anmälde beslut, att Magistratspersoner och Borgare, hvilkas biträde för Kronans räkning fordras vid syner, värderingar, inventeringar med mera, brandsyner å Kronans hus likväl undantagne, må, när förrättningen varar längre än en dag, böra undfå lika tractarnente, som är dem tillagdt, då besigtning eller värdering sker utom stad, eller En R:dr Banco om dagen, någon åtgärd ännu icke blifvit vidtagen, får Utskottet, som fullkomligt instämmer uti de skäl, hvilka för Rikets Ständers berörde beslut legat till grund, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t, genom i Nåder utfärdad kungörelse, låta samma beslut till verkställighet befordra; men då erforderliga medel för de derigenom uppkommande utgifters bestridande böra lämpligast utgå af anslagen till reseoch tractamentspenningar å de Riks-Statens Hufvudtitlar, hvartill, med afseende å de serskilda förrättningarnes beskaffenhet, kostnaderne äro att hänföra, har Utskottet icke funnit behofvet påkalla anvisandet af något serskildt anslag för ifrågavarande ändamål.
Skulle nemi. K. M. i nåder bifalla den af StatsUtsk. föreslagna delning af anslaget för materielen, ut ^ görande r:dr 582,997: 28. så att deraf för Stockholms och Götheborgs stationer bestämdt skulle afsätlas „ 185,000: — sa aterstar för hufvudslationen endast . r:dr 397,997; 28. Den a5 November e. m. 331 Transport r:dr 397.997: 28. hvarifrån ytterligare böra afdragas , . „ 27,166: 32. af de 3o,ooo r:dr , som, enl. Ständernes beslut, af materielen få användas för extraoell expectance-slatens aflöning återstår således r:dr 370,840: 44- som skulle blifva att användas för Carlskrona station ; men härvid måste dock observeras, att för de bestämda utgifterna vid denna station, bestående uti timmermäns, handtverkares, arbetskarlars och båtsmäns underhåll, kostnaden för beklädnad, sängkläder, sjukvård etc. utgör circa 280,000 r:dr, så att den summa, hvilken för arbetsplan och förrådens förstärkande vore att påräkna, ej utgjorde mera än omkring 90.000 r:dr årligen. Att följden af en sådan reglering skulle blifva Svenska flottans totala undergång och det dyrbara hufv lide ta bl isse men tets förstöring, skall ofelbart af hvar och en, med minsta begrepp om hvad som fordras, utan möda inses; men detta hör ej till närvar, ämne, utan har jag endast upptagit dessa beräkningar för att visa, det ingenting af detta anslag kan afses för opåräknade behof, och attStatsUtsk:s hänvisning till de nämnda besparingarna endast utgör ett sätt att komma ifrån en erkänd nyttig sak utan anslag. 3:o
Majit af Rikets Ständer äskat, att, äfven om pensionsväsendet i sin helhet icke binner ordnas vid innevarande riksdag, förhöjda pensioner likväl må beviljas jemväl styresmännen och landtmätarne vid storskiftesoch afvittringsverket; i hvilket afseende Kongl. Maj:t föreslagit, att pensionen för styresmännen må utgå till det i nämnda Proposition för förste landtmätarne föreslagna belopp 2,500 R:dr, under vilkor att, om styresman tillika är förste landtmätare, särskild pension i sådan egenskap icke må honom tillkomma; att, enär de vid storskiftesoch afvittringsverket anställda landtmätarne äro af Staten antagna tjenstemän, hvilka för sitt arbete helt och hållet af Staten aflönas, och följaktligen någon giltig grund för beräknande af deras pensioner efter annan måttstock, än för tjenstemän i allmänhet, icke förefinnes, storskiftesoch afvittrings-landtmätarnes pensioner måtte bestämmas efter aflöningen i den lönegrad, till hvilken de vid afskedstagande! höra; samt att såväl styresmännen, som storskiftesoch afvittrings-landtmätarne måtte komma i åtnjutande af pension vid sextio lefnadsoch tretio tjenste-år.
Långifvare billigen kan önska, så vida nemligen han tror på Sveriges exisience såsom Stat, och ingen redlig medborgare lärer derom tvifla. Men det är ej nog dermed, att genom ett tillräckligt Greditivs afsättande den följd uppstår, att den påräknade Lånesumman otvifyelagiigt skall Riksgälds-Contoiret erbjudas och Banco~ZJtiiötltti BttBniandtn. långt mera om så erfordrades, det fullt betackande Créditivet skall just derföre, alt det år tillräckligt troligen icke behöfva arritas; ty klart är alt då individuerne veta att deras fordran kan när som lieidst betalas, af medel som dertill äro tillreds, finna de ingen anledning att äfven vid utomordentliga förhållanden tiiistörta, för att på en gång, ej för behof, men af misstroende, uttaga hvad insatt bifvit, ett fall det mart icke allenast kan tänka sig möjligt utan äfven är troligt, orja allmänheten såg, att Creditiv blott för en del af de utelöpande Assignationerne funnes, och man vore oviss om icke vid tillstörtande af en mängd fordringsegarfc, fonden kunde vara medtagen, och alltså tillgång för de öfrige saknas. Man har under öfverläggningen i Utskotten i allmänhet synts vara förvissad, att misstroendet hos penninge-innehafvare ej skulle hafva nått den höjd, att ett sadant t i 11 - störtande vore att befara. — Jag erkänner med bedröfvelse att jag till den grad är öfvertygad om motsatsen, att jag på det förmenade förtroendet ej vill för min de! bygga någon förhoppning, och det får ej nekas, att om man mis Belånksndem $85 om äfven Länen erhöllos, det kunde inträffa att vid ett ögonblickligt, af oförutsedde händelser mera allmänt, återtagande af de insatte medlen, det af Utskotten föreslagne obetydliga Läne-biträdet från Banco-Disconten medtagits, så att Riksgälds-Contoirel måste vägra utbetalning, och då lärer väl ej kunna betviflas, att ju det ringa af allman och enskild Credit, som ännu återstår, ginge förlorad.
369 gavarande hemman, då de till bruken upplätos, äro berättigade alt derå vara odrifne, så länge dem enligt lag åliggande skyldigheter icke åsidosättas, äfvensom alt nämnda besittningsrätt är lika ärlllig, som besittningsrätten å Krono-ruslhåll, än ock att bruksegarnc icke ega alt åboerne med vidsträcktare eller andra onera betunga, än som i Jordeboken linnas hemmanen pålorda, eller enligt gällande författningar böra af dem utgöras, ehuru det är bruksegaren tillåtet att, efter öfverenskommelse med åboen, förvandla hela hemmansräntan uti kolning och körslor; i hvilka hänseenden åboerne således i omförmälda föreskrifter ega tillräcklig trygghet mot otillbörliga anspråk å bruksegarnes sida; men enär nödig bestämmelse saknas, huruledes med hemman af ofvanberörda beskaffenhet förhållas bör, dä ingen lill åboskapet berättigad af den sista åboens slägt qvarlefver, och denna omständighet möjligen gifvit anledning lill de missbruk, hvilka nu blifvit till rättelse anmälda, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, alt E. K. M:t täcktes i Nåder förordna, huru med antagande af åbo å de till brukens understöd skattesålde Kronohemman förfaras skall, då, vid inträffande åboledighel, icke någon till åboskapet berättigad person af den siste åboens slägt finnes. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 4 Oktober 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Sept. 1854. Presle-Slåndet den 30 Borgare-Ståndet den 2 Okt. — Bonde-Ståndet den 7 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående extra Stats-anslag lill föremål, tillhörande Landtjursvars-departemenlets handläggning. (Stals-Utsk. Uti. ni. m., N:ris 151, 238 och 256, samt Först Stats-Utsk. Mern. ' S. A. K.
Att förekomma dessa olägenheter ; att upprätthålla modernäringen, hvars undergång är oundviklig, om nu varande; systeme län - 122 T) en 20 Mar t. gre fortsattes ; att stadga ett spannmålspris, som väl kan underkastas en ringa förändring från ett år till ett annat, men ej omväxla förhöjdt eller nedsänkt i samma förhållande som sex tili tjugu, och hvarvid så väl Landtmannen som öfrige Näringsidkare äro lidande måtte vara ett af de vigtigare ämnen för nuvarande Ständers åtgärderJordbrukaren, sorn bär största tyngden af alla Statens bördor, skall eljest snart se sin torfva sköflad af vanmagten, och dess plog och dragare vara det sista han har att erbjuda tiil bestridande af sina mångdubblade Krono ■ utlagor. Allmänna MagazinsDirection i vårt land, bade visserligen till primitift föremål, att upphjelpa Åkerbruket i förening med omsorgen att förekomma spannmålsbrist inom Riket. Beklagligen halva dessa tvänne stora afsigter föga blifvit befrämjade, dels genom första Fondens otillräcklighet , dels genom Styrelsens saknade kraft att emotstå magtspråkets flera gånger förnyade fordringar, och dels genom Inrättningens öfvergång ifrån en Riksgagnelig stiftelse till ett slags HandelsCollegium, hvars goda verkningar varit lika främmande för det åsyftade föremålet , som för allmänna begreppets fattning. Om jemte, den Fond, som befinnes under nu varande MagazinsDirections vård, Riksens Ständer anslå en större och för ändamålet tillräcklig, som mot Ständernes garantie i Banken får lyftas, och denna Fond ställes under Dm 20 Maru 123 styrelse af Ständernes valde Fullmägtige, i likhet med Fullmägtige i Banken eller JeinContoiret , hvilka blifva Riksens Ständer redo skyldige för förvaltningen, efter de föreskrifter de af Riksens Ständer erhålla 5 skall ofelbart ifrån vår egen Svenska jord hämtas den spannmålstillgång, som eljest, med våldsam inflytelse på vår handelsbalance , nu så ofta riktar utländningen.