Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom det att man då utsträckt åtgärden äfven till det möjliga fallet af samma art, då lös egendom blifvit i taka händer deponerad , och emottagaren förbundit sig tillhandahålla dess saluvärde för utsatta fall i första rummet åt en person, oqh öfverskottet sedermera åt någon annan, har man äfven dåden fördelen, attintet serskilt frö till misstroende, på grund af någre få möjligheter, fäster sig vid den för rikets penningerörelse vigtiga classen af offentliga papper, som inteckningar innefatta. Jag säger ännu en gång att de fall, der den häc befarade vådan skulle kunna uppstå , äro få, emedan , så snart en intecknad egendom vid skeende utmätning, icke uppgår till alla fordringarnes belopp, uppstår merendels concurs, och den påskrift å hufvudskriften, som inne - Den 11 Juniif. m. fattar den egenteligen verksamma åtvarningen för allmänheten, är då ofelbar Ändteligen förekommer ock i Utskottets redactions förslag ordet dödande af inteckningar, utan det till undvikande af ali misstydning nödiga tillägget, att endast deras gällande kraft, såsom pantbref i egendomen, men icke deras inbördes förhållande vid köpeskillingens fördelning har upphört. Herr Ribbing har ganska rigtigt sagt, att alla inteckningar i lagligen försa lid egendom, endast åro i köpeskillingen, m;n just detta hade kanhända i Författningen bordt vara utsatt, med afseende på möjligen återstående oafgjorde tvister, och emedan alla annorlunda dödade inteckningar, hvarom just samma 24 §. handlar, äro upphäfna till all kraft och verkan. I sammanhang med denna §., och vid omarbetningen deraf, synes mig en annni icke obetydlig omständighet, som förekommer vid salu af intecknade egendomar, böra ihogkommas. Den af Lagutskottet föreslagne redactionen skulle, om den blefve antagen, tvinga hvarje köpare, om också de fläste äldre ioteckningshafvare ville låta sina fordringar qvarstå, att underkasta sig ny inteckningskostnad. Kan hända anéer man denna utgift som obetydlig, och åser dessutom äfven någon gång, att den betydligaste delen af inkomsten , elier charteringskostnaden, kommer Staten till godo , och den andra delen okar Embetsmännens sportler.
P3 AJd. 1 Höft.] j 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 38. ste Utskottet bestrida, att densamma vore rättvis eller kunde vidtagas utan någons förfång eller förnärmelse. Frälse-ränta, som, i anseende till föremålet, hvarå sjelfva rättigheten hvilar, är att betrakta såsom fast egendom, bar jemväl blifvit såsom sådan erkänd af lagstiftarne, livilka synas ursprungligen hafva ansett egande-rätten till skattejorden vara underordnad den till räntan. Så förbehölls ränte-egaren, på sätt inhemtas af 5 § af Jorda-Balkens [\ Cap., rättigheten att lösa skattejorden, då den såldes utom bord, utan att jordegaren tiilades någon motsvarande förmån; och anledningen till denna olikhet låg synbarligen deri, att egandet af räntan, som förutsatte en föregående egande-rätt till sjelfva jorden, oek medförde en fortfarande rätt i densamma, hvartill egande-rätten såmedelst ansågs inskränkt. Icke dess mindre har, med afseende å nyttan för jordbruket, alt den åtskiljda egande-rätten till jorden och till räntan blefve förenad i en band, Kongl. Förordningen den 21 Mars 1835 berättigat egare af frälse skatte-jord att, då räntan säljes utom börd, densamma lösa, och dermed gjort rättigheter och fördelar i omförmälde hänseende lika å ömse sidor. Men längre lärer lagstiftningen ej eller kunna gå. Att nu utsträcka denna skatte-egarens rättighet ända derhän, som motionären föreslagit, skulle strida emot egande-rättens natur, emot rättvisa och billighet.
Skulle icke de 4 millioner Fastighetslån för en lägre ränta lika hastigt uttagas, som de 8 millio - Den i5 December f. m. ner Discontlån utgått. Huru långt skulle de 6 förre då räcka/ Sedan kanske mången, i hopp alt af desse lån blifva delaktig, dels med kostnad sökt, alt få sin ograverade jord intecknad, dels uppsagt de lån hail innehar, för att få utbyta dem mot dessa må bända i procent fördelaktigare, så skulle han troligen mötas med underrättelse, det redan så många lånsökande sig anmält, alt någon vidare tillgång icke funnes; och då vore den på sin fasta egendom gnldskyldige jordägaren icke hulpen, hvarken med att andra jordägare, sorn haft ograverad jord, Ökat de gäldskyldiges antal, eiler dermed, att han uppsagt sine lån hos Capitalisten , som uti de utgifne StatsObligationerne fått en anledning mera, att icke vidare utlåna, utan skrinlägga och speculera med penningar, hvilka, förvandlade i det nya Obligationsmyntet, gåfvo ranta der de lågo, och voro till hands att såsom penningar användas för all slags rörelse, afven den, sorn kunde uppstå genom olika sedelmynt och agio. Denna alldeles ofruktbara rörelse, räntegifvande för den större Capitalisten, på de mindre bemedlades bekostnad, skulle draga capitalerne från landets Verkliga näringar. Ja, i sanning, jag fruktar, att örn sjelfva ägarne till den intecknade jorden kommo i tillfälle alt afgöra detta Låneförslag, skulle det röna samma öde, som det till Den i5 December f. m. 143 handelns befrämjande framstäldte vederfors inom BorgareStåndet. Det vore ock besynnerligt, om, genom användande af några millioner fl:dr i låneväg, det skulle lyckas att nedsätta räntan under hvad den är i sjelfva det på penningar och Gapitaler rika Frankrike, för lån, som endast å den gäldskyldiges sida äro uppsägbara.
Derigenom skulle det klandervärda i organisationen af nummerlotterispelet såsom statsinrättning kunna undvikas, och inrättningen göras populär för de mindre bemedlade folkclasserna, samt ändock bereda sannolik säkerhet för en påräknad inkomst åt statsverket, hvilken hvarken lärer kunna eller böra ersättas genom ny beskattning. För vinnande häraf anser jag väl, att insatsen för hvarje lott bör ställas på högre summa, men likväl sålunda regleras, att den kan fördelas ända till -j^tdelar, hvarigenom flera spelare kunna deltaga i spelet och insatssumman på det hela blifva betydligare. Äfven synes det mig, att inrättningen bör så kunna ställas, att inga särskilda utvägar på spelarnes bekostnad må behöfva begagnas, för att densamma skall bära sig, och slutligen anser jag, att administrationen bör kunna så inrättas, att Dont 18 Maj f. m. någon besparing må äga rum i de nuvar. nog dryga administrationskostnaderna, Med dessa vilkor är jag färdig att .'el »stämma i den närvar, lotteri-inrättningens utbyt. i ..:ot <;:t classlotteri, hvilket, på sådant sätt inrättadt, bö val t be friad i. från Je brister, som med rätta depopularisera den förr-a, och måhända innebära en bättre och isynnerhet redbarare säkerhet, att staten deraf erhåller lika inkomst, sorn af nummerlotteriet. Att denna inkomst för staten är högst behöflig, lärer ingen bättre erfara än StatsUtskottet. Hr Rothlieb, Axel Fredr.: Jemte det jag förenar mig med Frih. Åkerhjelm, utbeder jag mig få förklara, att jag måste bestrida borttagandet af nuvar. lotteri-inrättning, så framt icke något annat sättes i stället, som förvissar staten om samma inkomst som den förut af lotteriet haft att påräkna. Dessa båda anföranden remitterades till StatsUtsk. i sammanhang med den utaf R. o. Adi beslutade återremiss af samma Utskrs, såsom bilaga till utlåt, N:o 54, afgifna särskilda utlåt. lit. i, i anledn. af väckta frågor om indragning af K. Nummerlotteriet eller detsammas förvandlande till Classlotteri.
Till handelns underlättande kommer så kalladt Credit-upplag eller anstånd med tullafgifternes betalning för alla i Tariffen i sådant afseende utmärkta varor lill der bestämda minimi-värden alt tills vidare ega rum uti städerna Slockholm, Götheborg, Gefle, Carlskrona, Carlshamn, Malmö, Norrköping, Calmar, Wisby, Helsingborg, Westervik, Ystad, Uddevalla och Christianstad, under iagttagande af följande vilkor: AU varorna uppläggas under Tullkammarens jemte egarens lås qch vård; Att egare af dessa varor få, emot utgörande af hela tullen, om de inom landet försäljas, men endast mot Transito-tull, då de bevisligen åter utföras, från Credit-upplaget uttaga större eller mindre partier, dock icke under hälften af det minsta , som får uppläggas; Att Credit-upplaget icke får sträckas utöfver ett år ifrån den dag, godset lill uppläggande angifvits; börande detsamma inom nämnde lid antingen åter utföras eller Lill fullo förtullas efter den tullberäkning, som var gällande, då upplaget skedde, vid pålöljd, att godset i annat lall för egarens räkning ä auktion lörsäljes, då belöpande införselstull och omkostnader å auclions-sunaman först afdragas och återstoden tillställes godsegaren; Att, då varor, sorn efter värde förtullas, å Credit-upplag emottagas, värdet å dem förut bestämmes och tullen derefter, vid deras uttagande, erlägges, utan afseende på de under tiden förefallne ändringar i priset å dylika varor; - ... Att gods må kunna transporteras från en stads Credit-upplag till en annan, dock med Credit-tidens beräkning ifrån den dag, godset till uppläggning först angafs; Att varor må kunna afgiftsfritt öfverflyttas till Credit-upplag från Nederlag, med beräkning af Credit-tiden från angifningen lill Credit-upplaget; Alt varor må, efter anmälan hos General-Tull Styrelsen, öfverflyttas i - 9?o Expeditions-Utskottets Förslag till und.
— Nu är alltså den vägen till England stängd! suckade han. Det blir er sak, general, att finna en annan. — Ja, det blir min sak att finna en annan, upprepade Bonaparte häftigt, på engång stolt och bittert. Det var min sak att eröfra Egypten, för att Kléber skulle spela udda och jämt om det, och Menou förlora det. De började sakta rida genom skogen, i riktning af landsvägen, hvar och en upptagen af sina egna tankar. — Åh, när jag tänker på vårt högkvarter i Ezbekyeh! suckade Rapp, vänd till Junot. Vi hade ändå många glada timmar der nere i Kairo! De voro nu vid slutet af skogen. Nere från landsvägen hördes en ung flickas skratt — det skar klingande genom tystnaden, och officerarne sågo mekaniskt efter henne, der hon på sin åsna, mellan två enorma korgar, försvann vid vägkröken. Så sade Bonaparte plötsligt — i det han afbröt en lång tankekedja — högt, med rasande bitterhet: — Jag skulle aldrig ha uppgifvit St. Jean d’Acre, aldrig! Med ett kast på hufvudet, som om han ändtligen med våld ville skaka dessa grämande tankar från sig, tvang han sin häst tillbaka och satte med ett väldigt språng öfver det breda dike, som skilde skogen från landsvägen. Junot och Rapp gjorde detsamma och följde sedan långsammare efter. De visste, att deras utmattade djur ändå icke längre kunde hålla fart med det, han red. Det var en af de andalusiska racehingstar, som Carl IV för ett år sedan egenhändigt hade utvalt till honom i stuterierna i Aranjuez. Förste Konsuln hade i sin tid varit stolt öfver Bourbonens kungliga gåfva — nu red han detta ädla djur som en annan krake, utan tanke eller minne för den glädje, det engång skänkt honom. «On regarde toutes choses au travers d’un voile doré qui les rend brillantes et légères. Peu à peu, ce voile s’épaissit en avançant jusqu’à ce qu’il devienne à peu près noir». Napoléon.
Men Utskottet ser sig icke i tillfälle att en sådan upplysning lemna, då vederbörande CalIngier och ämbetsverk på efterfrågan gifvit det svar: att beskaffenheten af de inlemnade redogörelsers? sammandrag, i brist af serskilda specificatroner, icke medgifver en sådan detaillerad uppgift, blott att hela summaa af Bevillningsn.i och för Bränvihsti!Iverkning och eomsumtion år 1816 uppgick till 435,789 Bd. v6 sk. 8 rst. Banco; —-Dock synes man icke utan skäl kunna antaga, att én ei obetydlig del häraf, i anseende till den större progressiva afgitten, utgöres af tillverk» hingsrättighetem utöfver 90 kannor, igenom hvilkens upphörande skulle visa sig en brist uti den påräknade sumtasn, sorn kunde hi ifva ganska tung och känbar, att i närvarande finähcielia krisis på annat sätt fylla. Slutligen torde det äfven blifva ett för framtiden icke alldeles onyttigt prejudicat, om vid ett enda Riksmöte dessa för Natronen i Ekonomiskt afseende så vigtiga stadgande*» fcrbleC - 77® Besv. och Ekon. Utsk. Betankanden. vo oförändrade och derigenom försatte i tillstånd att framvisa pålitliga och för ändamålet verkligen upplysande Resultater. Hvilken helst af de 2ne nu föreslagna alternativer Riksens Högloft. Ständer skulle linna för godt att antaga, så lära de af Utskottet uti 8 och n Momenterna i dess förra Betänkande föreslagne och af Riksens Höglo fl Stander redan bifallne åtgärder, rörande B» än vinspannors uppmätning och justering, böra förblifva i sin fulla kraft, såsom icfce innehållande några förändringar, utan endast ett förtydligande af nu gällande Författningar. Sist får Utskottet anmäla, att det väl icke för sin del inser, huru någon tvetydighet kan uppkomma af Betänkandets 6te Moment, hvarest omtalas rättigheten för en hvar att begagna till och med 50 kannors panna, och således än mer 55, sorn är den minsta, hvilken uppgifves med fördel kunna användas vid Potatoeshränningen.
Konserver5, smör, mjöl m. m. uppköptes dels i Karlskrona, dels i Stockholm och Kjöbenhavn; en del pemmikan förfärdigades i Stockholm (af Z. Wikström), en annan del inköptes från England; färsk mogen potatis6 anskaffades från Medelhafvet, en större mängd tranbärssaft från Finland, inlagda hjortron, kläder af renskinn m. m. från Norge (genom sakföraren Ebeltoft) o. s. v. – med ett ord intet försummades att göra fartyget så väl utrustadt som möjligt för fyllande af dess stora uppgift. Denna framgår af nedanstående: Reseplan, inlemnad till Hans Majestät Konungen i juli 1877. De forskningsfärder, som under de senare årtiondena från Sverige afgått mot norden, hafva redan länge sedan erhållit en verklig nationel betydelse genom det lifliga intresse, med hvilket de omfattats öfverallt så väl inom som utom fosterlandet, genom de betydande summor, som på dem offrats af staten och framför allt enskilda personer, genom den praktiska skola de utgjort för öfver tretio svenska naturforskare, genom de vigtiga vetenskapliga och geografiska resultat de lemnat och genom det material till vetenskaplig forskning, som genom dem hembragts till Sveriges Riksmuseum och som gjort detta i afseende å arktiska naturföremål till det rikaste i verlden. Härtill komma upptäckter och undersökningar, som redan blifvit eller lofva att i en framtid blifva af praktisk betydelse, t. ex. expeditionernas meteorologiska och hydrografiska arbeten, deras omfattande undersökning af säloch hvalrossfångsten i polarhafven, påvisandet af den förut ej anade fiskrikedomen vid Spetsbergens kuster, upptäckter på Beeren Island och Spetsbergen af betydande koloch fosfatlager, hvilka i en framtid böra blifva af stor ekonomisk betydelse för närliggande länder, och framför allt de tvenne sista expeditionernas lyckliga framträngande till mynningen af de stora, till gränserna mot Kina segelbara sibiriska floderna Obi och Jenisej, hvarigenom ett månghundraårigt sjöfartsproblem ändtligen vunnit sin lösning.
Väl Jiafva Rjksdagsftdlmägtige tillika anfört, att Båtsmansrustningen i Blekinge icke skulle vara genom Contract åtagen, utan godtyckligt ålagd; men detta anförande vederiägges dock af Kongl. Den omständigheten, att, enligt i683 års Kongl. Bref till Amiral Klerck, allmogen blifvit till ständiga Båtsmansliållet med tjenliga motiv förmanad och öfvertälad, bör för denna province så myckel mindre i någon mon föranleda till Indelningens återgång, som allmogen i Rikets öfriga provincer på enahanda sätt förmåddes att åtaga sig ständiga knektehålfet genom tjenliga föreställningar om RoteringsVerkets företräde framför de ständige utskrifningarne. Stöd af Malmö reoess den 18 September 1662 för sådan återgång undanfaller äfven, då 3 §. i denna recess innehåller, att Blekinge, likasom Skåne och Halland, underkastat sig den praestation och de utskylder, sorn Rikets samtlige Ständer på Riksdagarne samtycka och bevilja. Vid Nådigt öfvervägande af allt delta, finnér Kongl. Maj:tden nedsättning i antalet af Blekinges Båtsmän, som Comiterade föreslagit, icke heller vara af serskdde omständigheter påkallad. Följderna af denna nedsättning, om den i Nåder bifölls, anser Kgl. Majrt dessutom eftertänklige. Förlusten så nära Flottans hufvudstation, af 24.9 sjövan? Båtsmän vöre väl, såsom både .Collegierne och Landshöfdingen anmärkt, ganska kännbar, men derförutan skulle ofelbart inträffa, att, då, i en af Rikets fruktbaraste provincer, sådan, nedsättning medgifvits, den jemväl komme att yrkas för de öfrige proviucerne. På svagare grunder bifallen för en mera bördig ort, bunde den rättvisligen icke förvägras Rikets vanlottade bygder på giltigare skäl; men deraf skulle åter uppkomma -en Kongl. Majus Nådiga Proposition N:o 26.
Föreståndares afgång emottaga dennes ”befattning, Utskottet icke kunnat tillstyrka detsamma , emedan med säkerhet bör kunna för”väntas , det någon af de öfrige vid Inrättningen anställde personer skola, genom enskild ”omtanka, vinna den kunskap, insigt och erfarenhet, att vid Föreståndare, tjenstens ledig”het han kan till denna befattning vinna befordran. ” Äfven emot denna del af Betänkandet har Herr Biskopen m. m. Wallenberg och ined honom flere Ledamöter af det Höglofl. Utskottet sig reserverat och enligt min tanka, med största skål då endast, genom denna Pensionärsbestållning , säkerhet kan vinnas, att undervisningen uti den praktiska delen af Veterinär-vetenskapen kan bibehållas uti en oafbruten gång. Det finnes nemligen 2:ne praktiska Lärare-beställningar här i Riket, den ena i Stockholm och Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VI. Band. 3 5C lien 5 Julli e, mi den andra i Skara, och om någon ledighet uppkommer vid en af dem, igenom Lärarens sjukdom, andra förhinder eller dödsfall, hvar-; ifrån skall en skicklig person tagas för tjenstens bestridande och tillsåttanke ? Utskottet förmenar, att de böra finnas ibland de öfriga vid Inrättningen anställde personer. Men hvilke åro dessa personer ? Utom theoretiees Läraren finnes der ju inga andra än MåsterSmeden , Elever och Stalldrängar. Att theoretiees Läraren ej med säkerhet bör kunna påräknas , såsom ett biträde för praktices Läraren, har jag redan fö-rut sökt ådagalägga ; mycket mindre bör han således kunna vara bestämd, att ikläda sig practiska Lärarens skyldigheter , helt och hållit, temporärt eller ståndigt; och om han äfven händelsevis skulle äga de erforderliga egenskaper dertill, hvem skall då genast blifva theoretisk Lärare i hans ställe? MåsterSmeden och Stall - drångarne kunna naturligtvis ej heller påtänkas dertill; och det år således endast ibland Eleverna, som ämnen till praktiska Lärare vid Veterinärinrättningen skulle kunna uppsökas. Men beträffande dem får jag anhålla, att få fästa HÖglofl.
Utan att ingå i någon pröfning af riktigheten af den ofvannämnde normala proportionen, vill jag dock anmärka, att en sådan normal proportion är antagen både i den nya Danska (^se dess Octr. §. 20) och i den Norska Banken (^se dess Octr. §. 4); ocb att den för den Svenska bestämda hittills blifvit klandrad endast derföre, att den icke gaf tillräcklig möjlighet för utvidgning af sedelstocken, emedan i andra National-Banker, ' och ännu mer i Privat-Bankerne, sedelstocken står i ett vida starkare förhållande lill iuvexlings-valutan. Men det är första gången, så vidt jag vet, som man ansett denna proportion vara för ringa, i det Utskottet genom ofvannämnde bestämmande nedtryckt densamma till nära 2: 3^, såsom normal för 6 år. Då detta är en fullkomlig förändring af den basis, på hvilken förra Ständer ansett sig böra grundlägga realisationen, bade det varit ensidigt, om i delta Betänkande anledningen ocb grunderne för nödvändigheten af dess vidtagande, hade något närmare blifvit utredde. Då delta icke skett, föraniåtes jag, som ej kunnat inse behofvet af en'Sådan förändring i grundprincipen för realisationen, något utförligare deröfver yttra mig. Det synes mig alldeles ovedersägligt, att i ett land , Ilvars välstånd icke går tillbaka, utan är äfven i ett blott naturligt och sjelfmant stigande, måste äfven rörelse-capitalet oupphörligen och småningom böra tillväxa. Sveriges folkmängd tilltager årligen med 3o,ooo menniskor, och bör med i845 års slut sannolikt hafva ökat sig med 200,000 menniskor mera än hvad den utgjorde år i83g: att således vid 1845 års slut, rörelse-capilaJet bör vara större än år 183q, synes mig blott af denna enkla anmärkning vara klart. Vid denna Biksdag äro dessutom en mängd beslut fattade, åsyftande en lifligare rörelse och en större produclion.
Jag ser, att ni är en af dem, som gå omkring för att uppväcka krig och förvillelse, en af dem, hvilkas uppgift det är att bringa okunniga och lättledda menniskor till uppror mot det bestående! En af dem, som lofva bröd, men ge stenar!» Hulda utslungade också sina ord med en viss vältalighet och satte sig derpå, till hälften vänd ifrån Maria. Hon tycktes icke märka, att Hulda ansåg samtalet afslutadt, utan fortfor: »Om jag önskar krig? Ja, det önskar jag sannerligen. Storm på hafvet är bättre än den förpestade luften vid ett stillastående kärr. Jag anser, att det är hvars och ens pligt att sticka litet i det gamla moraset och visa hur lös bottnen är, — det är alltid början till att rensa det. Hvad mig angår, skall jag, så länge jag har någon lifskraft i mig, med ord och penna tjena framtidens sak. Jag skulle vilja råda er att läsa en liten afhandling af mig, som har till titel: ’Det är icke allt guld som glimmar’. Deri har jag sagt ett och annat, som det kan löna mödan att tänka på.» »Jag har hört den der boken omtalas», svarade Hulda, fortfarande med ansigtet till hälften bortvändt, »som en mycket farlig, omoralisk och skadlig bok.» Hon utslungade hvarje ord som en kula. »Den är ingendera delen», svarade Maria och satte sig med armarna i kors. »Det är bara en obehaglig bok, en bok full med obehagliga sanningar för dem, som ha ondt samvete.» »Ni sjelf har naturligtvis ett fläckfritt samvete, eftersom ni åtar er att svänga gisslet öfver andra», sade Hulda i hånande ton. »Nej, det skulle jag vara den sista som skulle påstå», svarade Maria. »Jag har hvarken mod eller kraft att lefva efter de principer, som jag anser vara de enda rätta, men om man också inte sjelf är fullkomlig, har man väl rätt att säga, att både man sjelf och andra borde vara det.» »Hvad menar ni med er fullkomlighet.» frågade Hulda. Hon vände omärkligt på hufvudet. »Jag menar till exempel, att man skall dela hvad man har med alla andra.
Oä Säterier nu af alla Medborgare fä besittas, kan Ridderffapct och Adeln dä de förswara betz» Hemmans förmäncr icke beskyllas för egennyttiga afsigtcr, de förswara icke sina Privilegier: Ridderskapet och Adela har afstätt dem till sine öfriga Medborgares förmän: M skydda hwar och en wid sin lagliga rätt, wi förekomma flera wära Medborgares undergäng, wi förswara ägande-rätten, och detta är tvär Medborgerliga, wär Ridderliga pligt; detta är ett af be stora föremäl för hwilka wi här äro församlade. Om Bonde. Ständet will ätaga sig hwad onus som hälst för de Säterier med flera Hemman, som redan äro eller kunna komma i deras ägo; sä mä det wara dem obetagit. Ridderskapet och Adeln har under den 8 sistl. Julli enhälligt fattat der beslut, att icke enS till nägyn del ingä i SkjutSnings - beswäret för Säterier Mä detta blifwa swar pä Bonde.StändetS o billiga pästäcnde, nägot annat kunna wi icke gifwar ett nyligen tagit beslut ka» icke upphäfwas, härpä vehöfwes icke nägon proposition, men ä den del af Bonde - Ständets ProtocollS - Utdrag, som äsyftar utsträckning af i fräga warande onus till alla andra Hemman, som i mer eller mindre mohn berifrän äro befriade, kunde proposition till afsiag göras, säsom innefattande en lika obillighet, lika omöjlighet att »verkställa. Ett sädank beslut tror jag wara rätt och billigt och med detsamma Ridderffapct och Adeln »värdigt: Wi böra päminna Ost hwad wi hafwa warit, hwad wi äro, ett RikS-Ständ, och att wi i denna sjelf - 4228 Den 16 Oclober. sjelfständig» egenskap böra handin, icke blifwa en kastboll för andras ensidiga pch mislcdda önffningar. Riddcrffapek och Adeln hörder härtill yktrs bifall.