Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sprengtporten, Jakob Wilh.: Motionären anger som sitt motiv, att på något sätt medverka till eri minskning i grindarnes antal, der de äro upförda öfver laudsvägarne. I hvad mån detta kan befordras genom den af motionären föreslagna åtgärd, lemnar jag derhän; men att det icke bör ske genom att ålägga jordegare, som hafva sina egor genomskurna af landsvägar, den skogsoch arbetsförstörande samt ändamålet motverkande skyldigheten, att å båda sidor inhägna laudsvägarne, derom har motionären sjelf erinrat. Och att det icke lagligen kan anbefallas att aflysa alla grindar, derom har vår nu gällande stängselförfattn. dragit försorg, då den både berättigar och ålägger jordegare, att upföra stängsel i egogränsorna, hvilket vore utan ändamål, om icke grind, enl. hvad samma författa, uttryckligen medgifver, finge upföras der väg möter. Emellertid är motionärens lagförslag ovilkorlig!. Inga kreatur få enl. detsamma vid högt vite utsläppas på bete å landsväg; sålunda icke en gång den jordegare®, öfver hvilkens egor vägen går. Men hvad vore väl detta annat, än att på ett indirekt sätt tvinga jordegaren, att upföra hägnader på ömse sidor om vägen. Jag hoppas derföre, att Utsk:t icke måtte tillstyrka antagandet af ett så obilligt och skadligt lagförslag, sorn bestämmer vitén för den, som låter beta sina kreatur å annans landsväg; men inga vitén, utöfver skadeersättning, för den, som låter dem beta å annan mark, innebär derjemte en för stor motsägelse. Skall motionärens förslag, som visserligen kan hafva något godt med sig, i någon mån bifallas, bör stadgandet endast komma att inflyta som ett tillägg till 1 § i stängselförfattmn, äfven som i efterföljande paragrafer, som handla om samma sak; så att vid slutet af !:a §:s t:a mom. tillägges efter orden »på annans egor» orden »eller å allmän väg, som leder öfver andras egor.»
Jag finner också tiden längesedan inne både för Regering och Ständer att afgöra frå - D e n ii Dece in b c r e. ni. 81 frågan om Skånska Roteriugen på elt salt, att framlida vådor undanrödjas derigenom, att Sveriges rikaste gräns-provinser icke ställas utom det rättsförhållande, som åtminstone det öfriga Sverige åtnjuter. Skånes rättmätiga anspråk, i detta afseende, hafva hittills vunnit så litet afseende af verkställande magten, att detta förmodeligen varit en anledning för de förenade Utskotten att förfara på samma sätt. Jag vill icke undersöka hvad sorn kan vara af mer eller mindre enskildt nytta, utan hvad som är det allmännas, hvad sorn nemligen är rätt. Då framstår först frågan, om Skånska Ordinarie Roteringen är lagligen tillkommen eller icke. Den grundar sig icke på något RiksdagsBeslut, då den aldrig af Konungen , eller enskild motionär, blifvit föreslagen, hvarföre den också af förra Ständer endast såsom provisorisk blifvit godkänd. Det var till följe af enskild te Skånske Possessionat ters underdåniga begäran om lindring i provinsens Extra Rotering, med skyldighet att hålla ständig Soldat, sorn Kongl. Maj:t anbefall te de extra Roteringsskyldiges hörande öfver frågan, med föreiagde vilkor, som likväl icke öfverensstämde med dem, hvilka hos Konungen blifvit i underdånighet föreslague. De, som öfver den Kongl. Proposition yttrade sig, (^troligen de, hvilka med skäl kunde frukta för en ökad extra Roterings 53 II. 6 82 Den it December e. m. skyldighet) uppställde å sin sida det vilkor för åtagandet af den Ordinarie Roteringen, aLt denne icke fick öfverstiga den redan ålagde Extra, men att itdels minskning deremot skulle öfverallt äga rum. Alt nu förena de å ömse sidor bestämde viikoren, måste visa sig som en ren omöjlighet och skulle för alltid hindra den högst nödiga Rotejemkningen. Oförklarligt är det derföre i många afseenden, att Regeringen kunde anbefalla Ordinarie Roteringens verkställande, hvilket också skedde på det aldra orättvisaste sätt.
Derjemte skall, efter härtill vid allmän sockenstämma erhållet uppdrag, Wexiö stads och landförsamlingars kyrkoråd, genom serskild af bemälde Fullmäktige jemväl godkänd förbindelse, å församlingarnes vägnar åtaga sig ansvarigheten för de, i afseende på detta lån, föreskrifna betalningsvilkors vederbörliga fullgörande. e) Under den för lånets fulla återbetalning erforderliga tid, bör, före hvarje års slut, till Riksgälds-kontoret inbetalas sex procent å den beviljade och utbekomna lånesumman, dervid fyra procents årlig ränta för lånets då återstående kapitalbelopp först beräknas och afgår, hvarefter öfverskottet anses utgöra kapital-afbetalning. rf) Derest den stadgade betalningsskyldigheten, vid derför bestämd tid, icke skulle fullgöras, bör dessutom fem procents årlig ränta för det till liqvid förfallna beloppet erläggas, intill dess detsamma varder inbetaldt. Ank. till Exp.-Ctsk. den 27 Maj 1851, kl. 10 f. ra. Utlåtande angående ett lån för uppbyggandet af den ned brunna kyrkan i Lidköping. (Rgs. Afd.) Med anledning af Lidköpings stads invånares derom i underdånighet gjorda samt af Skara stifts Konsistorium äfvensom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Skaraborgs län förordade ansökning, har Kongl. Majit, genom nådig proposition af den 28 December nästlidet år (under N:o 32 införd i lista Samlingen af Bihanget till Riks-ståndens protokoll) föreslagit Rikets Ständer att, för återuppbyggandet af nämnde stads, den 23 Maj 1849, nedbrunna kyrka, bevilja ett af behofvet påkalladt lån å 25,000, emot de af sökanderne uppgifna vilkor, eller 3 procents ränta och 2 procenls årlig afbetalning, sedan lånet under åtminstone fem års tid fått räntefritt innehafvas; varande, till stöd för omförmälda underdåniga ansökning följande omständigheter och förhållanden deruti anförda.
Disconten upburit 6 procents ränta, men dä de icke blifwa upwiste i Banquen Utan äter inga i Disconten genom afbetalning, sä kan Banquen afvesta astignakioner såsom alldeles okända icke beräkna någon winst, hwilken säledes tillfaller Disconten ensamt, och har DiSconren säledes förwandlat sig till privat Discont i stället för bolagsman med Banquen, som pä sädant sätt förlorar ärligen säkert par hundrade lusend Riksdaler; men det är icke nog att Banquen förlorar, det bereder en ullman osäkerhet för hela allmänheten om hwad den äger Lä genom detta sätt att efter behag fä fatta sä manga Discont astignakioner i rörelsen, som för e/ gen winning synes tjenligt, blir den circulerande penningemastan sä disproportionerad emot warrproLuction, art penningen simeligen intet char något wärde, hwarigenom Konungen, Staten och Embetsmännen med penningelön blifwa lidande samt en allmän banquerotte beredes utom för aktieägare som - so Den 6 Julli som emedlertid dragit kitt sig als förmögenhet i Staten; det är således tid, ja hög tid att mora den olycka detta missbruk kan Åstadkomma, och hwilket Banco-Utstotiet finner sä swart tverkställa. men som i mitt tycke ar gansta lätt åstadkomma derigenom , att man blott häller sig wid det lagtiga, som är att ingeir Discont asiignaticn för löpa i landet såsom mynt, utan stall owägerligen i Banquen upwisas och deremot Bankomynt erhällas, saint assignationen i Banquen till verificakion qwarbliswa, dels pä det Banquen således mä bekonima sin nllständiga ratt, dels pä det controll deröfwer mätte hällas att ej öfwer asiignering ster, och Disconterne genom rörelse med större summa an reglementerns tillära, mä sa öfwerswämma landet med etk odugligt pappersmynt.
Bankerne skola således komma ali bestå af personer, som ingenting hafva alt förlora, sorn genom de papper de möjligen kunna sammanbringa, skola söka gifva sig sken af säkerhet, hvaraf äter ett vingleri skall uppkomma, som snart faller, då man bäst skall blifva i tillfälle att kunna göra reflexioner mellan ett sådant och det förut varande förhållandet. Nu ser man privatbanks-directiouerne sammansatte af solida personer, som, under liden af dessa bankers existens, skött alfärerne på ett sätt, som för orlcrne varit fördelaktigt. Vore antalet af delägare inskränkt till 3 å 4 personer, sä kunde man förutsätta, alt möjligen någre i en sådan rörelse nedlade bela sin förmögenhet; men som förslaget nu är uppställt, anser jag uppkomsten af sådane föreningar omöjlig. Jag yrkar afslag å den 1 §, hvarigenom äfven alla de andre-förfalla. Den 23 Ä.pril f. m. 37 Frill. Raab: Hr Hjerta uppkallade mig, sednast lian hade ordet, all svara på hans framställning i afseende på vissa betänkligheter vid den rättighet, som va'r beviljad privalbankerne, att genom invisningar draga på Riksbanken, uppfordrande mig att tillkännagifva, huruvida jag ej skulle hafva misstagit mig om hans mening. Jag är alltså skyldig ali medgifva, det jag verkligen missförstått Hr Hjerta, då jag trodde hans afsigt vore, att privalbankerne, 2:ne månader efter det de ulgifvil eu assignation, skulle derföre insända betalning till Riksbanken; men då jag nu linner, att han ej önskar något annat, än att privalhankernes invisningar på Riksbanken skola, inom 2:ne månader efter del de af nämnde Rank blifvit inlöste, af vederbörande privatbank med riksmynt gäldas, så vill jag ej hafva sagt, att bans förslag har någon orimlighet emot sig.
St:r icke ville till några sådane förändringar anslå medel, är nu derom ingenting att säga; men då R. St:r uttryckt den meningen att de fartyg, som skulle anskaffas, borde vara tidsenliga, hade man kunnat förvänta, att man icke skulle stanna vid en enda fregatt, utan gå något längre fram på den banan, i stället för att, såsom StatsUtsk:t tillstyrkt, alsia hvad K. M:t begärt. Grunderna för afslaget äro ock något egna och torde behöfva närmare skärskådas. StatsUtsk:t säger att, ehuru Utslct erkänner fördelarne deraf, att flottan småningom må förses med nya, efter tidens fordringar inrättade krigsfartyg, anser det likväl ordnandet af kustförsvaret och skärgårdsflottan vara för vårt land i främsta rummet angeläget, och Utsk;t betviflar icke heller, att med det nu anmälda behofvets afhjelpande kan, utan påfallande olägenhet, anstå till en kommande riksdag, då rikligare .tillgångar torde för Staten vara att påräkna. Skälen för Ut sk :ts afslag kunna sålunda hänföras till trenne, hvaraf det första afser ordnandet af kustförsvaret. I detta fall har K. M:t gjort en framställning af ganska stor vigt, nemi. att befästa en af de vigtigaste kust punkterna af landet, hufvudstaden, och detta förslag har af StatsUtskit blifvit afstyrkt. Vidare har K. M:t, för att kunna bilda den beväring, som är ämnad till kustförsvaret, föreslagit organiserandet af marin bataljoner, men äfven detta förslag har icke vunnit Utskits godkännande, och således synes U t sk: t i handling icke hafva velat löija hvad det uttryckt i ord. Ett annat skäl är att det nuv:de behofvets afhjelpande kan tillsvidare anstå. Huru snart en tillökning i flottan är behöflig eller icke, torde af ingen kunna förutsägas. Dock synes ställningen i Europa vara sådan att fogningarne emellan de olika staterna icke iiro särdeles starka, och om en brytning inträffar, så är det svårt att säga hvem sorn blir vän eller fiende. Det kan dock ganska lätt hända att vi vid ett sådant tillfälle få andra ovänner, än vi kunna nu ana.
Sålunda funnos den 31 December 1860 på depositionsräkning inneståendo 6,826,300 R:dr, som blifvit insatte af 480 bolag, korporationer, föreningar, kassor och milda stiftelser, af 1,820 fruntimmer och af 3,326 andre personer. Från bankens öppnande till 1860 års utgång har antalet depositioner utgjort tillhopa 18,906 stycken. Ur bankens behörigen reviderade räkenskaper, meddelas i öfrigt nedanstående öfversigt: Tab. Litt. Under hela tiden från bankens tillkomst, har endast en gäldenär blifvit lagsökt, dervid skulden dock inbetaldes innan verkställighet af meddeladt. utslag följde, och de förluster, banken gjort vid inträffande konkurser, hafva, i förhållande till omfånget af bankens rörelse, varit ganska obetydliga, hvilket i sin mån visar, att rörelsen drifvits med nödig försigtighet. Tab. Litt. K. Öfversigt af Stockholms Enskilda Banks ställning den 31 December 1860. Skulder: R:dr. öre. Tillgångar: R:dr öre. Loltägarnes kapital 1,000,000 — Grundfonds-hypotheker 600,720 — Reservfonden 500,000 — Kassabehållning 1,792,650 23 Depositionsräkningen 6,826,300 - Vexlar och obligationer, lån mot reverser och varor 10,151,333 95 Uppoch afskrifningsräkningen 2,454,160 i Kreditiv-räkning, utestående 1,303,300 — Utelöpande banksedlar 1,557,115 — Osäkra fordringar 19,141 R:dr 18 öre, upptagne till 10 — Diverse förbindelser 132,587 6 Inventarier och organisations-kostnader 3,100 — Saldo af obetalda räntor 44,502 72 :
Krönikan säger härom: » Vida skall man en dylik leta, som så kan med klokskap umgå och de riken sammanfå Sverige, Danmark och Norrig; sent föddes annan kvinna slik. » Äfven i Kalmar heter det, att de församlade 67 riksråden » bådo Gud löna deras kära fru drottning Margareta allt godt, för det hon varit dem så nära och umgåtts med dem i de tre rikena och så förestått dessa, att alla som i dem bygga och bo henne intet skylla; Gud gif ve henne himmelrike ». Men senare tillägger den unionsfientliga krönikan: » Mig tyckes de Svenske ej vara kloka, Då de henne till höfdinge togo, de voro ganska flaka då. — Det ångrat dem sedan mången dag deras lag visar så, det utländske i riket råda må. » — • Ja, här faller en mörk skugga öfver Kalmarunionen; det var detta, som skulle blifva orsaken till dess slutliga upplösning, efter att ha kostat strömmar af brödrablod. De trenne folken voro ännu för skarpt åtskilda, minnet af lidna oförrätter, gamla fejder och gammalt hat glödde ännu på djupet. Framför allt var Margreta själf ej fri från partiskhet, danskheten i henne tog öfverhand, så att hon på allt sätt gynnade sina landsmän på svenskarnes bekostnad. Hon underminerade dymedelst med den ena handen, hvad hon uppbyggt med den andra. (DUN 219 » Danskarne vördade henne såsom en gudinno, men de Svenske höllo henne för en helfvites pino » säger därför krönikan vidare på sitt drastiska språk. Och likväl styrde hon svenska riket med berömvärd fasthet. Ehuru hon hårdt lärer beskattat det, kan dock historien gifva henne följande vackra eftermäle: — » Under drottning Margaretas tid var det i Sverige, utom till en tid i kusttrakterna, så fritt från ofrid, att man näppeligen hade behof af att nedgräfva sina dyrbarheter. » Detta i en tid, då de djärfve och fruktade » fetaliebrö- derna » — röfvarna med valspråket: Guds vän och allas fiende — allmänt gjorde land och haf osäkra.
Han var vacker, ja skön, det hade hon alltid vetat, men att Jion var ful och vid hans sida skulle synas ännu fulare, det hade aldrig kommit i hennes tankar. H o n blef förstämd och tyst, men ingen undrade på, att hon var litet upprörd — det var ju så naturligt. Slutligen märkte brudgummen det också och frågade bekymrad, hvad som felades henne. Hon grep sig an och försökte vara sig lik, men det lyckades ej lätt, och de ord hon hade hört blefvo henne ett stygn i hjärtat. Så fort hon kunde komma undan, gick hon in i sitt rum och beskådade sig noga i spegeln. Jo, det var sant, hon var ful, mycket ful, det såg hon nu. Men kunde han inte älsk.&lt;: henne ändå? Det visste hon, att om han också vore enögd, halt eller lytt skulle han dock äga hennes hjärta, skulle hon dock älska honom lika varmt, lika outsägligt — Något tröstad vände hon tillbaka till gästabudet, och när då hennes brudgum kom emot henne, orolig och öm, och hon såg in i hans ärliga, trofasta ögon, då vek ångesten ur hennes sinne, ett ljufligt lugn spridde sig i hennes själ, och hon var sig åter lik, var glad och lycklig och naturlig som förr. I det egna hemmet rådde trefnad och stilla lycka. I de unga makarnas umgängeskrets möttes nästan endast gamla vänner, och de få nya voro alla intagna af den uDga fruns älskvärdhet. Så kom det en tid, då hon började tänka på sitt barn, på hvem det skulle likna och sådant mer, som unga mödrar tänka på. » Ack, måtte det likna dig, » sade hon en dag till mannen. » Nej, dig skall det likna, ty det är godt, när en gosse liknar sin moder — och en gosse blir det, skall du se — en modig, hjärtevarm och präktig gosse, alldeles som sin mamma, » sade han. Och det blef en gosse, men han blef lik sin far, i alla fall till det yttre; han hade den öppna, hvita pannan, de vackra, strålande blå ögonen, det lockiga håret, den rosiga munnen. Glad var han, leende och vänlig, och han fäste sig snart med passionerad ömhet vid modern.
Ståndet hiföll detta Utlåtande med åberopande af dess beslut angående Utlåtandet N:o 82.. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Lag-Utskottets bordlagda Utlåtanden: N:o 122, i anledning af väckta motioner om upphäfvande eller ändring af Kongl. Förordningen den 9 Maj 1835, angående hvad iagllagas bör vid handel om lösören, som köparen låtit i säljarens vård qvarblifva. N:o 128, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, angående bandskrifna, på sedelhafvare!) eller på viss man och ordres ställde invisningars, eller så kallade assignationers belopp. N:o 129, i anledning af väckt motion om förhöjning af den i lagen stadgade mansbot. N:o 130, 1 anledning af väckt motion om utfärdande af Taxa för rättegångskostnad, m. m. N:o 131, i anledning af väckt motion om rättighet för den, som till försäljning emottagit varor och derpå lemnat egaren förskott att derför njuta, framför andra borgenärer, företräde till betalning ur samma varor. Prol. TJidr. d. 7 Oct i84&- 677 N:o 132, i anledning af väckt motion om ändring af praescriptions-tideis för klander å fast egendom. N:o 133, i anledning af väckt fråga om närmare lagbestämmelser, huru förfaras bör, då, vid lagfarts sökande, fullständiga åtkomst-handlingar O * O O saknas. N:o 134, i anledning af väckta motioner om ändring i nu gällande stadganden, angående behandling af frågor om oenighet makar emellan. N:o 135, i anledning af väckta motioner om ändring af beräkningsgrunden för Magistraternas bouptecknings-arfvoden.
Jag tror att man i detta fall, som i de flesta andra, bör lemna så mycken frihet som möjligt, och låta förhållandena utveckla sig sjelfmant. Det är klart, att det måste vara såväl för den fattige arbetaren sjelf, som för kommunen och äfven för jorden af vigt och nytta, att arbetaren har ett eget hem. ltättigheten att uplåta sådana mindre lägenheter på 5 0 år gör härvid icke tillfyllest, ty om en ung man vid 21 års ålder tillträder en sådan, så måste lian vid 71 års ålder, just då hans arbetstid är slut, afträda den bostad, som ända dittills utgjort hans hem, och står då på bar backe. Jag förenar mig med dem, som yrkat återremiss. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bilall till och dels återremiss af Utsk.ts ifrågav:de hemställan, blef propos. på bifall dertill framställd och besvarad med flere nej och några ja, hvarefter gjordes propos. på återremiss af samma hemställan och då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Den 15 Augusti. Utsk:ts hemställanden i ani. af motioner utaf Riksdagsfullimge Ola Jönsson och Anders Ericsson. Biföllos. Föredrogs Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t.s d. ll:te dennes bordlagde Betänk. N:o 26, i ani. af väckta motioner om upböraude eller förändring af lärares vid Universiteten och Elementarläroverken rätt till presterlig tjenstefirsberäkning. Hr Cederschiöld, Gustaf: De motioner, som detta Be tänk. afhandlar, hade jag önskat att Utsk:t egnat någon mera upnsärksarahet. Vi sågo, då 8:de hufvudtiteln här förevar, huru K. M., i anseende till den öfverhandtagande prestbristen, löreslog stipendier dels till upmuntran åt personer att egna sig åt det preaterliga kallet, dels ock åt s. k. riseprester.
Mflottet meddelt öfwer desi projecr till bewillning af bergwerken, stola ej allenast de hemman och flogar, som tillhöra en bruksegendom, serflildt wärderas och bewillning för dem u göras, utan ock för blotta smidesrättigheten en afgift erläggas a hwarje tillwerkadt fle.pund jern ifrän 24 ff, till 2 fl. Om härtill lagges den dryga bewillning hwartill arbetare wid bergwerken blifwa taxerade, och hwilken genom förhöjning ä arbetslönerne oundwikeligen träffar sjelfwe bruksaga» ren, sä torde nägon tillökning ä den i pröjeclet föreflagne afgift för rättigheien till kohlning ä Kro< nans allmänningar eller recognilionsflogar wara mindre lämpelig, halst denna bewilllung isynnerhet drabbar de bruksägare, som genom den krögare exporten af jern ifrän Rikets östra hamnar mäst aro lidande. Äfwen torde det förtjena upmarksamhet, att enligt 1800 ärs bewillnings-förordning bestämdes afgiften för i fräga warande kohlningsfrihet endast till 4 fl. för hwarje stig, oaktadt dä warande lyckliga period för bruksrörelsen, och wore det således efter min tanka icke öfwerensstämmande med en sund Stats oeconomie att nu fördubbla denna afgift, dä, gensm en förändrad handelsställning. denna handtering blifwit förwandlad till en af de minst lönande. Jag hämtar desimom ytterligare, flät till en pä billiga grunder upgjord bewillning af bergwer ?sn, 62<s Den lo Ängustl. ken, deraf, akt de bruksägare, sä wäl som öfrige posiestionaler, hwilka icke höra till nägot as de respecnve Riksstånden, wid Riksdagarne ej sjelfwe kunna sin ratt bcwaka, och Riksens Ständer salunda annu arv förbundne, att tillse det de ej öfwer deras förmåga ma betungas.
Sedan, uti häröfver inkomna förklaringar, Landshöfdingen för sin del åberopat mängden och mångfalden af de honom, inom och utom LäneResidenset, åliggande Embetsgöromål, såsom anledning hvarför anmärkta dröjsmålet kommit att undgå hans uppmärksamhet; och LandsKamereraren åter, med erkännande, att försummelsen endast borde honom tillskrifvas, tillika anfört åtskilliga omständigheter, hvarå, så vida Kongl. Maj:t och Kronan genom dröjsmålet ej skall lidit i sin rätt, LandsKamereraren grundat sin anhållan 0111 befrielse ifrån allt ansvar, eller åtminstone att detsamma måtte blifva så lindrigt som möjligt; bar Kongl. HofRätten, genom dess den 2 April sistlidna år meddelade Utslag, sig utlåtit och funnit, det Landshöfdingen icke, med den uppmärksamhet som vederbordt, vakat deröfver, att LandsKamereraren iakttagit sin tjenstepligt att befordra verkställighet af ifrågavarande handräckningsåtgärd; men som, enligt hvad AdvokatFiskalsEmbetet antydt, den emot Konungens Befallningshafvande åtalade försummelse i berörde afseende egentligen tillkommit genom LandsKamereraren, hvilken äfven erkänt detta förhållande, pröfvade Kongl. HofRätten, med hämtadt stöd afl Kap. 12 §. Rättegångsbalken, rättvist döma honom att, för sitt obehöriga förfarande under tjensteutöfning, böta Tjugufem Riksdaler Banco. R. St. I'fint. Ombudsm.
Da Lag-urskottet lill granskning företagit detta ämne, har det icke undfallit Utskottet, huru som g:dje punkten af Föreningsoch Säkerhet -Attén den 21 Februarii och z April 1789 innehöll följande mening: "Rättigheten för Allmogen till Skatteköp af Krono hemman och therse säkra besittning, är genom särskild Förordning af themia berg stadgad med lika säkerhet, som more then här införd; Wid hwilket förhållande, och enär nu gällande Regerings. Form, jämte det Föreningsoch Säkerhets - Aete, bland andre npräknade gr ndlaqar blifwir nphäswcn, jämwäl i enahanda afseende omnämner alia andra sadane äldre och nyare Lagar, Acker, Ordningar, Sradganden och beslut, hwilka under namn af Grundlagar inbegripne warit, fraga möjligen kunde nysta, huruwida omförmälde Förordning nu mera wore beståndande; Men som genom 114 §. i senare Regerings Formen samtclige Rikets Sländers Privilegier, Förmäner, Rättigheter och Friheter blifwit Dem förbehåll»?, hwaribland Allmogens rätt kill Skaite-köp salunda äfwen inbegripes, sa anser Lag - Den 27 Novemberi63z Utskottet »ägor twifwclsmäl icke böra äga rum derom, akt ju samma Förordning är ull ali kraft och »verkan bibehållen. Wid kommande nu den af Hrdcrwärda Vonde-Ständet äskade förklaring öfwer Z i berörde Förordning, och, efter hivad den remitterade skriften utmärker, egentligen i afseende pä räntans bestäm»uande och utgörande af de fran Högloft. Ridders^apct och Adeln inköpte Fräise-hemmau, »vid yppade ttvister hwarom