Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härtill må med skäl först räknas närande föda. Af detta skäl ansåg lagstiftaren vid sisth riksmöte, att det hemman, som i taxeringsvärde understeg 3oo r:dr, ej ansågs berättigadt tillverka bränvin. Afsigten var god, men hjelpen ej tillräcklig; ty det tror jag mig bestämdt kunna yttra, alt med detta värde finnes i Skåne ej något hemman, som äger af egna producter något öfver - i6 Den 4 Mars f. m. skott, sedan hushållet år framfödt, att kasta i bränvinspannan. Deremot kan jag tryggt förklara, att flere hushall på större hemmansdelar nu finnas, sorn, i följd af nu gällande bränvinsförfattning, 3 h 4 månader efter skörden ej äga det ringaste qvar till bröd, just derföre att produeterne till stor del blifvit förvandlade till bränvin. Detta förhållande bör ej förtigas, ty det är på så sätt fattigdomen och eländet på mångå ställen uppkommer. Det är skäl, att Bevilln.Utsk. derpå! fäster afseende, och pröfvar, huruvida ej behofvet påkallar, att endast ett vida högre taxeringsvärde borde berättiga till tillverkningsrätt. Rättigheten för särskilda mindre hemmansdelar att slå sig tillsamman om en panna, afstyiker jag. Nyssnämnde skiil grundar detta mitt afstyrkande. Härtill må afven läggas ett annat, nemi. det: alt, i samma mån sorn bränvinsrättighelen lemnäs åt små jordlotter, i samma mån uppmuntras hemmansklyfningen, som, i den utsträckning hvarmed den fortgår i Skåne, snart tillskapar en tiggande allmoge i stället för en sjelfständig och besuten. Då vi redan hunnit till och ända till ^i5:dels mantal på flera ställen, torde man lätt kunna göra sig begrepp om, huru långt denna klyfning gått. Det är bränvinspannorna vi till stor del kunna tacka för dessa klyfningar och styckningar, som förstöra den class, som genom och endast genom ekonomiskt oberoende kan finna trefnad och belåtenhet. Jag tror, att stadgar, i den mening jag nu föreslagit, ofelbart skulle återförena de alltför mycket styckade hemmanen till större och sjelfständigare jordbruk.
December, men , efter I7tskottens bemställan, 200,000 b:ör af bankens räntevinst viö beröröe tiö boröe till biksgälösLontoiret assigne, as, unöer villkor att ateria bvali beliällna räntevinsten, efter aförag af öe till silkverköp bestämöe 266,666 k:ör 32 sk., Lanes uncierstiga öet päräknacle Z42 8tatsoell Raneo-Utskottens beloppet, kunde R:gs6ontoiret nödsakas ätergikva en del sk bvad det uppburit, men vore i saknad ak annan utväg bertill, än län, bvilket dock Utskotten förklarat siA vilja förekomma; samt a5 nägre Redawöter att de i Tabellen uppkörde 84,483 R.dr till godtgörande ak Ztskilligo summor, dem R. 8t.r redan banvisat dels pä ökverskotten, dels att ak RrgsLontoiret utbetalas, ej bordt bär tagas ak Lancovinsten, utan sä väl desse 84,483. som de ökverblikne 40, >83. tillsammans 124,666. boröt tilläggas 8trömrensningsanslaget; att dels Utskotten underlätit att bland de extra anslagen upptaga licie, bvilka antingen dä redan blifvit ak R. 8t:r bevilljade, eller päkordratz, men, vid Iltlälandets asgikvands, ieke ännu kommit under pröfning; öels ock, genom den i Lilagorne bilt. ocb L. köreslagne ärliga disposition ak extra anslagsmedlen, gatt emot clet beslut, It. 8t:r förut kattat medelst bifallande ak 8tatsIItskottets Letänkands X:o 266 p. XVIII; till stöd kär bvilka tvenne sistnämnde anmärkningar äberopats innebället ak Hr Ragmannen 8täbles reservation (p. 343); Hvarförutan ett betydligt antal ledamöter, inom sä väl II. R. 0. som II.
Motion bör alltid skriftligen till protokollet af lemnäs; och må i en skrift ej flera mål af olika beskaffenhet sammanföras. §• 23. Framställningar af Konungen äfvensom frågor, hvilka föranledas af Riddarhus-Directionens förenämnde berättelse eller i öfrigt af Directionen till Ridderskapet och Adeln hemställas, må ej till afgörande företagas, innan Utskott deröfver sig yttrat. §. 24. Då de i nästföregående § omfärmälda ärenden första gången hos Ståndet förekomma eller motion väckes, böra de, så framt ej remiss deraf till Utskott enhälligt beslutes, hvila på bordet till nästa sammanträde, då remiss skall ske, derest ej, hvad motion angar, densamma återtages eller afslås. Likaså skall efter första föredragningen af Utskotts betänkande, detsamma hvila på bordet till nästa sammanträde, då det bör till afgörande företagas, derest icke uppskof dermed till ett på ■ följande sammanträde af flere ledamöter begäres. §. 25. När ärende till afgörande förekommer, bör Ordföranden, sedan Motsv. öfverläggningen förklarats slutad, framställa proposition, så affat^ tad, att den kan med ja eller nej besvaras. Ordföranden tillkånnagifver, huru efter hans upfattning svaret utfallit; och skall dervid bero, derest icke omröstning begäres, hvilken då, efter förut upgjord och justerad proposition samt contra-proposition, skall verkställas med tryckta och omärkta, enkla, slutna och hoprullade sedlar. Före öppnandet af sedlarne skall uti frågor, som genom enkel röstöfvervigt afgöras, en sedel förseglad afläggas för att, derest rösterna utfalla lika, bestämma beslutet. Likaledes skola alla val verkställas med enkla och slutna sedlar, fria från all tvetydighet i anseende till personernas namn äfvensom från oriktighet i anseende till deras antal. Der två eller flera erhållit lika många röster, skiljes dem emellan genom lottning. §. 26.
Fru von Hauswolffs testamente, innefaltadt i ett utdrag af K. Svea Hofrätts protocoll för den 4 sisth Nov., har Utsk. ansett sig böra Directionens ofvanberörde hemställan med sitt till styrkande beledsaga. Hvilket dock till H. R. o. Ad:s egen ompröfning vördsamt öfverlennäs. Slockholm d. 9 Jan. 1845. På RiddarhusUtskottels vägnar: S. A. Sandels. IV. F. Dalman. Hörsamt Memorial. Hos H. R. o. Ad. får Ridd.Direct. vördsamt anmäla, att Förste Expedilions-secreleraren och Ridd. Christian Sundin samt Protocolls-secreteraren Gr. C. A. Gyllenborg, i egenskap af Exeeutorer utaf framlidna Fru Brita Maria von Hauswolffs d. 31 sisth Maj upprättade testamente, tili Direclionen aflemnat ett transumt af berörde testamente, hvaraf inhemtas, på sätt brlagde afskrift vidare utvisar, att bemälda Fru von Hauswolff, som d. 1 sisth Oct. med döden afgått, under Ridd.Direcl:s förvaltning ställt eli capital-belopp af 12,000 r:dr b:eo, på det den ärliga räntan deraf må lill pensioner och arfvoden enligt testamentets föreskrift af Direclionen utdelas; och har Direclionen ansett sig böra delta Förhållande hos H. R. o. Ad anmäla med vördsam hemställan: att Direclionen må, bemyndigas att åtaga sig berörde uppdrag, samt testamenlsmedlen förvalta, med iakttagande af de föreskrifter, som i allmänhet, i afseende på de under Directionens vård ställde donationsfonder, finnas meddelade. Stockholm d. 26 Nov. 1S44. Carl De Geer. U. Koskull. Fredr. Boye. Georg Ulfsparre. J. E. Cederstråle. J. A. Tornérhjelm. G. Brakel. Alberl Munck. Den 11 Januari e. m. 229 Afskrift af Transumt. Utdrag af Kongl.
Eller bör dess välfärd och bestånd sättas åsido för obilliga anspråk af städernas innevånare, hvilka företrädesvis simma i öfverflöd och veklighet? Jag mäste fördenskull vidhålla mina i Utskottet yttrade åsigter, att samtlige landtmanna-produkter må bibehållas vid nu gällande tullsatser. Äfven jordbrukets binäringar hafva rönt samma omilda behandling. I stället för hittills gällande förbud har å salpeter blifvit föreslagen en tullsats, hvilken, långt ifrån 120 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 3. att skydda den inhemska tillverkningen, tverlom synes egnad att den förstöra. Mången torde ännu minnas de underslef, hvilka för omkring 40 år sedan med denna vara bedrefvos. När denna artikel kan utifrån förskrifvas för omkring 3 R:dr B:ko pr lisp. och tullen derå endast sättes till 1 R:dr, ligger deruti en stor frestelse att dermed söka åtkomma det förhöjda lösningspris af 6 R:dr, hvilket Kongl. Maj:t nyligen, af omsorg för de fattigare orterna, stadgat för i Sverige tillverkad salpeter. Utskottet tyckes bär hafva förglömt den eljest ständigt åberopade grundsatsen, att motarbeta smuggferiet. Äfven den väfnads-industri, som utgör hufvudsakliga näringsmedlet inom en talrik befolkning i Westergöthlands magraste trakter, har blifvit lika hårdt och orättvist behandlad. Det synes mig fara värdt, att dessa mångtusende familjer, hvilka hittills genom denna handaslöjd förvärfvat ett sparsamt uppehälle, skola genom nu föreslagna förändringar beröfvas utvägen att sig försörja och sålunda nedsjunka i ett djup af oförvålladt elände. Om de en gång dit nedstörtat, torde de sedermera icke lätt kunna räddas, och jag för min del har åtminstone icke velat medverka till deras undergång. Men äfven ur en annan synpunkt har Utskottet, efter mitt förmenande, högst ovisligen förfarit. Statens inkomster bero till en ganska väsendtlig del af tull-uppbörden.
Dessutom härmade han med förbluffande naturtrohet ett lindebarns kvidande läte, o c h för att ytterligare förhöja den afskräckande verkan af dessa ljud, så fruktansvärda i alla resenärers öron, sattes barnflickan att i dörrens omedelbara närhet gunga en tom kudde på armarne. Naturligtvis hade en roll i denna intrigkomedi äfven tilldelats en kraft. Förstår » J a, mamma, men hvar har hästen en k r a f t? » » Ja, ja, j a! » M a m m a förtviflade, Georg skrattade. Han strök med handen öfver sin vetgiriga flickas lockiga hår och höll med den andra fast pysen, som hade rest sig m o t fönstret, plattade näsan mot rutan o c h med förvånade ögon stirrade ut på ljuslågorna, som susade förbi. Under tiden ordnade barnflickan m e d kuddar och täcken den ena hälften af kupén till sofrum. När det så hette: » N u till sängs! » — förspordes visserligen från Nellys sida en ljudlig gråtprotest, hvilken dock snart stillades af mammas vänliga tilltal. Barnen blefvo till hälften af klädda, ordentligt » af pussade » af far och m o r, lagda under de varma täckena — o c h så skulle det b e d j a s! Först knäppte Nelly händerna o c h upprepade med rörande enfald sin lilla b ö n. Därefter kom turen till arftagaren: » D u d, som hafvej b a n e n käj. Se till mig, som liten äj. » D e n lille jollrade bönen till ända under upprepade gäspningar, hvarpå modern lade barnen bekvämt till rätta bland kuddarnc o c h Georg i kupétaket drog den blåa slöjan öfver lampan. » S å! » D e små förhöllo sig så snällt som fromma lam, d c rörde sig ej mer, o c h snart hade alla slutit ögonen. J u bekvämare de unga hade det, dess knappare hade dock tyvärr utrymmet för dc tre vuxna blifvit tillmätt. Den ena halfva bänken öfverläts åt barnflickan, G e o r g makade sig upp i hörnet vid fönstret, den unga hustrun satte sig v i d hans s i d a. o c h lutade hufvudet m o t hans bröst.
Regemente och derefter lill sin nu innehafvande kaptens-beställning på stal vid Hallands Infanteri-bataljon, måtte, såsom af ålder och sjuklighet urslåndsall all sin tjenst förrätta, och då han, sorn för bristande tillgång, ej kunnat inbetala de för vinnande af delaktighet i Arméens Pensions-kassa stadgade retroaktiv-afgifter, icke hade att påräkna alt \id afskedstagande! undfå pension från berörde kassa, ehuru han i 33 år måst, enligt förfaltningarne, inbetala årliga afgifter till kassan, berättigas, att, vid erhållande afsked från sin nu innehafvande kaptens-beställning, frän Allmänna Indragningsstalen för sin återstående lifstid såsom pension årligen uppbära eli hans kaptenslön motsvarande belopp af 600 R:dr B;ko, eller 900 R:dr R:ml. Rikets Ständer, sorn af handlingarne inhemta!, att jemväl andra officerare vid f. d. regementet Royal Suedois, vid serskilda tillfällen fått sig förunnad rättigheten alt å Allmänna Indragningsstalen åtnjuta de löneförmåner, som de vid erhållet afsked uppburit, hafva vivi sådant förhållande och med afseende å Majoren Lessings långa och hedrande tjenslebana samt hans framskridna ålder, obemedlade ställning och med vederbörligt läkare-betvg styrkta sjuklighet, bifallit, att bemälde Major må, när han från sin nu innehafvande kaptens-beställning erhåller afsked, å Allmänna Indragningsstalen uppföras med en årlig pension af 900 R:dr Riksmynt. 38:o. Enligt hvad E. K. M:t uti en den 31 Juli näsllidne år aflåten nådig Proposition behagat meddela, hade, sedan Rikets nu församlade Ständer, med bifall lill E. K. M:ts derom gjorda nådiga framställning, beslutat indragning af Regislratorsfjenslen i Svea Hofrätt, innehafvare!) af nämnde tjenst, Johan Christian Thulin, enär något förslag om bestämmande af pension för denna Ijensle-befallning icke blifvit af E. K.
Under åberopande af hvad Utskottet ofvan upplyst och yttrat, och då Utskottet icke heller i öfrigt funnit skäl att frångå sitt förut framställda och af Ridderskapet och Adeln utan förändring, samt af Preste-Ståndet i de flesta delar godkända förslag, får Utskottet härmed samma förslag ånyo till antagande förorda. Då öde, öde, 7:de äfvensom 9:de punkterna erhållit 3:ne Riks-Stånds sammanstämmande bifall och således äro af Rikets Ständer godkände, kan BondeStåndets återremiss å Betänkandet, i hvad den rörer någondera af nämnde punkter, icke till vidare åtgärd föranleda. Uti Åttonde punkten hade Utskottet, beträffande det ifrågavarande lånets amortering, föreslagit, att denna skulle ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då dessas allmänt gångbara värde understege det i dem förskrifna kapitalbelopp, men att i annat fall, och derest tillfälle icke erbjöd sig att under hand infria obligationerna, amorteringen borde verkställas genom obligationernas uppsägning samt inlösande efter uppsägningstidens förlopp; hvarjemte stadgats, att vid sålunda skeende inlösen af obligationer en viss serie och nummerföljd horde iakttagas. Till denna punkt har endast Preste-Ståndet lemnat bifall; hvaremot af Borgare-Ståndet för densamma antagits följande lydelse: ”Länets amortering bör alltid ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då Fullmägtige finna sådant lämpligt.”
389 stadens tätast bebyggda qvarter, samt, såsom för enskildt behof uppbygdt af korsvirke med inmuradt tegel och år 1819 för Kronans räkning inköpt, både i följd af ålder och byggnadssättets beskaffenhet ganska ofta tarfvade stora och kostsamma reparationer, utom det att inredningen icke heller kunde anses så beskaffad, att huset vore till boställe för länets Höfding i allo tjenligt, funnit angeläget, att ett nytt länsresidens i del nuvarandes ställe anskaffades, i förening med passande lokaler för de nu på långt afstånd från residenset belägne embetsrummen för Länsstyrelsen och Provins-landtmäteri-kontorels tjenstemän, helst någon tjenligare tidpunkt för ett slikt byggnadsföretag, än den närvarande, svårligen kunde inträffa, enär, i följd af den i nåder anbefallda raseringen af Christianstads fästning, icke blott särdeles goda byggnads-tomter på fästningens fordna område, utan äfven en del byggnads-materialier efter fästnings-vallaraa funnes för Kronan kostnadsfritt att tillgå, och de gamla residensoch embets-husen, såsom för handelsrörelsen och för enskilde personer förmånligt belägne, sannolikt kunde med fördel för Kronan försäljas, samt att Ofver-lntendents-embetet låtit upprätta och E. K. M:t jemväl i nåder gillat ritning och kostnadsförslag till ett nytt länsresidens af sten, med tillhörande flyglar, hvilket, enligt förslaget, komme att kosta 80,219 R:dr 40 sk.; och då från denna summa, hvars betydlighet härrörde af de i Christianstad gällande, ovanligt höga priser pä byggnads-materialier, afdroges den köpeskilling af 25,000 R:dr, som påräknades genom de nuvarande residensoch embetshusens försäljning, till hvilken E. K. M:t jemväl äskade Rikets Ständers bifall, utgjorde det belopp, som återstode att fylla, 55,219 R:dr 40 sk. eller i jemn summa 55,000 R:dr.
Hans tvifvel härom torde hafva försvunnit, om han velat erinra sig och betänka, att då Regeringsformens stiftare icke kunde, uti dess 106 §, gifva speciela föreskrifter för utöfningen och verkningarna af den makt, som de anförtrodde Konstitutionsutskottet, att låta vid RiksRätt tilltala Konungens Rådgifvare, derest desse funnes hafva uppenbarligen kränkt Grundlagarnes tydliga bud, så hänvisade de, för den fullständiga bestämningen häraf, till en ”serskild författning,” hvilken komme att ”utaf Konungen och Rikets Ständer fastställas.” Denna Ansvarighetslag för Konungens Rådgifvare, hvilken vid samma Riksdag, då Regeringsformen stiftades, blef föreslagen, ej af Lagutskottet utan af Konstitutionsutskottet, samt af Rikets Ständer antagen och vidare af Konungen bekräftad, är således att betrakta såsom ett bihang till nyssnämnda Grundlags 106 § och såsom en authentik utveckling af dess endast i få ord antydda mening. Det må vara, att de sålunda utvecklade speciella bestämmelserna icke svara mot Hr JustitieOmbudsmannens vidsträcktare begrepp om ”den rättighet, som 106 § Regeringsformen velat åt Representationen förvara och åt dess delegerade (d. v. s. Konstitutionsutskottet) uppdragit.” Men han lärer dock icke vilja neka, att den ifrågavarande Ansvarighetslagen är en ännu gällande lag, som det endast kan tillkomma Konungen och Rikets Ständer alt gemensamt upphäfva eller förändra. Också, oaktadt sitt tvifvel om den grundlagsenliga tillkomsten af denna Lags 6 §, antager han slutligen dess giltighet, men enär dess af oss åberopade stadgande ”icke i bestämda ordalag uttalar något hinder eller förbud emot åtals anställande” äfven i andra fall, än de i föregående §§ uppräknade, anser han detsamma ”kunna medgifva en förklaring, sorn vore förenlig med Regeringsformens 106 §,” d. v. s. med hans tydning deraf.
Man bör ihågkomma: att snart sagt ur alla SamhällsCIasser personer hafva ingådt till Civila och Militaira Tjenster; att de fleste Representanterne hafva närmare eller fjermare anhörige som skola framkomma på Embetsmannavägen genom Förmåns intyg; att dessa Förmän äro Menniskor och således kunna vara svaga, orättrådige, egenn^ttige, hätpdgirige, m. m., att inom sjelfva Representationen, likasom ' vid alla de tillfällen då Medborgarnes röst är af offentlig natur, skyldskapen kan gifva anledning till en återverkan, som är så mycket farligare, som den är orättvisare än ali direct personlig förföljelse, och som kuade undanfaål - Den 20 Octobcr t, m., lii la mycket godt och nyttigt för vårt Samhälles lycka och sjelfständighet. Då icke den rättighet kan medgifvas, att hindra en sysslas bortgifvande genom tidsutdrägt intill dess bevis och dom erhållits, utan endast genom detta Förslag, möjlighet beredes, att om man fant sig dertill befogad , vid vederbörlig Domstol söka upprättelse af den, som tilläfventyrs inför Majestätet framlagt en falsk uppgift och dymedelst beredt ens ofärd, finnes efter min tanka ingen ting, som bör hindra antagandet af min motion, och det öppna handlingssätt, som härigenom föreskrifves, skall efter min öfvertygelse medföra de bästa följder, för Regeringen, såsom aflägsnande från densamma alla misstankar om enskildtas förföljelser, och för Folket, beredande hvarje Tjeni steman hvad han har rätt att fordra, skydd mot godtycklig behandling, i en dess vigtigaste välfärdsangclägenhet. Jag anhåller att min Motion blifver till Allmänna Besvärsoch EconomiUtskottet remitterad. Den 23 October f. m. Bilaga till PleniProtocollet för den 23 October, förmiddagen. Herr von Hohenhausen, Michaél: Vid genomläsandet af Herr von Hartmansdorff^ anförande, har jag funnitmigvaraafen helt motsatt tanka, och har derföre uppsatt de 6käl på hvilka jag anser mig böra afstyrka hans Motion.
Till stöd för denna anhållan är af Billmanson! hufvudsakligen anfördt, att, sedan han år 1841 blifvit till Bruksskrivare vid Tumba antagen med en årlig lön af 520 R:dr banko, jemte fri bostad och åtskilliga andra förmåner, han städse sökt att genom flit och arbetsamhet gagna Bruket och såmedelst jemväl trygga sin och de sinäs framtid; att han icke kunnat förmoda annat, än att Brukets Styrelse äfven ansett honom duglig på sin plats, helst han flera gånger varit förordnad att förestå Förvaltare-befattningen vid Tumba, samt Fullmäktige år 1851, i sammanhang med den då vidtagna förändring uti bokföringen och redovisningen vid Bruket, antagit och förordnat honom att tills vidare Banko-Utskottets Utlåtande, J12 37. 3 rara förste Bokhållare vid Tumba, emot åtnjutande af de derför bestämda löneförmåner; men alt denna lycka, hvarutöfver Billmansson, under då varande omständigheter, oj sträckte sina anspråk och genom hvilken han hoppades hafva vunnit en visserligen knapp, men med iakttagande af hushållsaktighet och sparsamhet tillräcklig bergning, efter icke fullt två års förlopp för honom förbytts uti de svåraste bekymmer, då han, uppå derom af t. f. Bruksförvaltaren, Grefve P. A. Sparre hos Fullmäktige gjord framställning, oförmodadt blifvit skiljd från Brukets tjenst och derigenom beröfvad den enda utväg, han egde att försörja sig, jemte hustru och fem minderåriga barn, — ett missöde, desto mera oförskyldt, som Billmansson, långt ifrån att hafva gjort sig saker till någon underlåtenhet af de pligter honom ålegat, tvärtom erhållit ganska hedrande vitsord öfver sin tjenstgöring vid Bruket. Af de hos Fullmäktige rörande detta ärende hållna protokoll har Utskottet inhemtat, att de anmärkningar, hvilka blifvit emot Billmansson framställda, hufvudsakligen innefatta, dels att Billmansson skall hafva visat missaktning och ohörsamhet emot t. f.
ur svårt är det icke att väga skälen för och emot, när det gäller att välja i just det, som rör oss närmast! Hvad fördel å ena sidan, hvad skada å andra, det kan räknas ut när det gäller ett köp, men icke när det gäller vår djupaste lycka. Det är vår samlade natur, som måste tala då och komma till klarhet med sig själf, förstå hvad som är dess allra innersta hehof, hvilket lefver kvar alltjämt, medan de många tyckena växla; och så välja efler det. De flesta handlingar äro måhända intet val i egentlig mening; det är endast en godtycklighet, en tillfällighet, som gör, att vågen slår åt ena eller andra hållet. Och i så mycket af det vi göra betyder det j u också föga, om det ena sker eller det andra. Det är endast hos en och annan, hvars personlighet är riktigt hel o c h färdig och stämd på sitt sätt en gång för alla, som äfven de obetydliga handlingarne, de i och för sig alldeles likgiltiga, icke göras af godtycke, utan där något af personligbeten, något af förnuftig grund städse faller med i vågskålen. Och i de handlingar, som för oss betyda mer än bröd och alla skatter, där själfva vår person är med som insatsen i spelet? Hvad jag vet är det, att det kan vara bland det smärtsammaste och mest orofulla, som lifvet bjuder oss, att åse och afvakta dessa val, att se en person tveksamt famla sig fram i mörker och liksom i blindo taga sin lott ur lifvets hand; och ingenting gladare att se än det, då valet blir det rätta och instinkten gjort sin tjänst. Vår klara tanke och reflektion — hvad den dock gör många misstag, synder. Den vet icke, när den skall hvila, .vet icke att tiga, när den intet mer har att säga.