Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sker lösning med contant, skall räntegifvaren till räntetagaren erlägga 16 sk. &c. Hvad åter beträffar Herr Nordenanckars protest emot min begäran, att, i händelse af votering, få Utskottens första Betänkande till Contra-proposition, så har han stödtden derpå, att flere inom detta Hus skulle önska bibehållande af det nu gällande sättet för utgörande af räntorne; men då jag ej hort någon mera än Grefve Björnstjerna yttra denna önskan, och äfven han nu mera instämt deri, att det förra Betänkandet måtte blifva Contra-proposition, ser jag härföre icke vidare något hinder. För öfrigt 4 62 Den i Mars e. m. får jag nämna, att jag ej på förhand begärt votering, utan skulle helst se, att det nu förevarande Utlåtandet utan votering blefve bifallit. Grefve Björnstjerna: Jag har egentligen begärt ordet för att rectifiera min begäran, att Utskottens första Betänkande måtte blifva Contra-proposition. Jag har, vid närmare granskning af detta Betänkande, som för längre tid sedan här förevar, funnit det vida sämre, än jag, då jag framställde denna begäran, erinrade mig; och jag inskränker mig derföre nu till att endast yrka afslag å det förevarande Utlåtandet. I öfrigt får jag förklara, det min öfvertygelse, att löntagarnes lönevilkor skulle genom antagande af Utskottens förslag .lika mycket minskas, som de vid denna Riksdag på annat sätt blifvit förbättrade, icke är, genom hvad här blifvit af åtskillige ledamöter anfördt, på minsta sätt förändrad. Friherre Cederström: I afseende å Utskottens första Betänkande har här blifvit yttradt något, som ej är öfverensstämmande med verkliga förhållandet. Man har nemligen sagt, att uppsägningsrätten vore deri uteslutande lemnad åt räntegifvaren.
Den 5-Januarii. turlig varelse, fri från alla misstag; så lärer det få höra till de öfverspända ideernas antal, att vilja anse Taxeringsmannen genom sin ed vara frikallad från förnyad pröfning af hvarje utaf honom en gång afgjordt mål, ehuru ofullständigt, ehuru felaktigt det än af honom tilläfventyrs blifvit behandladt, och sålunda gifva Taxeringsmannens ed och hans åtgärder en helgd, som i ingen lagstiftning mig vetterligen någonsin varit mer än högsta magten och dess beslut tilldelad. Det andra stadgandet, som den ädle Motionären föreslagit, har till ändamål, såsom han sjelf yttrat, ”att viss tid fastställes eller, om den är fastställd i BevillningsFörordningen, utsättes, efter hvilken, om ocksåsäger Grefven, Kammar Rättens RevisionsContoirs arnnärknings-arfvode vore mer än s5 procentinga anmärkningar mot de skattskyldige eller Uppbördsmännen få göras, och dito en viss tid för de begge Domstolarne, som öfver anmärkningarne skola döma.” I förbigående får jag fråga den ädle Grefven, hvilka ”bägge Domstolar” han menar? Jag känner väl a:ne Instantier i anmärkningsmål, de enda som finnas, och desse äro KammarRälten och Kongl. Maj:t. Men jag vet just icke, alt man kan föreskrifva den sednare Instantieri någon viss tid för ärenders afgörande. Ingen gkulle med mera ifver än jag förena sig med den ädle Grefven uti be - t De n 5 Jann ari i. 77 mödandet, att fA dc i förenämde hänseenden anmärkte brister afhjelpte, så vida nemligen desse brister verkligen funnos. Men då lagar redan existera för alla de fall, dem Grefven uppräknat, så vet jag ej hvartill det skall tjena, att å nyo omskrifva dem. Kongl.
Indelningseller rusthålls-båtsmannen, som har denna benämning deraf, att kronan till hjelp för hans underhåll anslagit vissa räntor, och som endast finnes uti Blekinge samt Södra Möre härad af Calmar län, eger, han må vara uppfordrad lill tjenstgöring eller ej, att årligen af rusthållaren undfå en beklädnad, deremot roterings-båtsmannen erhåller en sådan endast vid uppfordring till årseller sommar-tjenst eller sjö-kommendering. Roterings-båtsmannen undfår, sedan dess tjenstgöring till lands eller sjöss varat 6 månader, af kronan en fullständig ny beklädnad, då deremot indelnings-båtsmannen, när dess tjenstgöring påkallas öfver 4 månader, endast bekommer af kronan en beklädnadshjelp af 1 r:dr 16 sk. i månaden. I afseende å persedlarnes antal eger jemväl en olikhet rum emellan de indelda och roterade båtsmännen, hvilken olikhet visar sig uti följande tabell: Statssamt Ålim. Bcsv.- oell Ekon.-Utskottens Betänkande, JY.-o 12. 7 indelningsKoteringsbåtsmannen. båtsmannen. g C/i C: C: >—r> 2 TY 05 O5o cn CfQ 05 3 P9 05 — CD o* j-s Qo_ CL 3 CD Vid uppfordring till 4 månaders tjenstgöring för indelningen samt till årseller sommartjenst eller sjö-kommendering för roteringen erhåller: Vid uppfordring lill handräckning af roteringen: Skor — 1 1 1 Strumpor ;? — 1 1 1 Utom den olikhet? sorn, på sätt här ofvan är visadt, eger rum uti persedlarnes antal, förefinnes äfven en annan uti deras olika beskaffenhet och sättet för deras utgörande.
Nej, blott om kamp till det yttersta kan här vara fråga; ty med en fiende hafva vi här att göra, och varder han oss Öfvermäktig, så står oss intet annat öfrigt, än att duka under. Erkännes däremot, att såväl människans sanna väsen är hennes personlighet som ock, att det personliga har en i sanning absolut betydelse, så blifva sedlighet och religion båda visserligen olika, men dock organiskt förenade moment er i vår sträfvan till det mål, som kallas vårt personliga fullkomnande. Att fortgå mot detta mål, därtill manas vi ej mindre af vår egen personliga adel, än af den absoluta personlighet, under hvars ledning vi stå. Att Öfver Svensk Tidskrift i8pi. OLIKA VÄRLDSÅSKÅDNINGAR. lemna sig åt denna ledning, detta blir då människans religion. Härigenom varder vårt eget och andras personliga fullkomnande, ej blott, om vi så få säga, en rent mänsklig angelägenhet. Det blifver tillika ett förverkligande af Guds vilja eller skapareafsikt med oss. Den resignation, som under naturalistiska förutsättningar saknade betydelse, får här en sådan, nämligen just af, att vi lemna oss åt den ledning, genom hvilken vi nå vårt yttersta mål, vårt högsta goda. Med ett ord — naturen känner ej rättvisa och godhet; blott nödvändighet och tvång. Endast om det personliga får en absolut betydelse, kunna de förra vara makter, som råda i sista instansen. — Ej naturalismen, blott den personliga världsåsikten känner en rättvis och kärleksfull världsordning. Men vi stå nu inför det stora spörjsmålet: Hvad är sanning? Här om någonsin tränger det sig inpå oss och kräfver ett svar. Nästa gång skola vi söka gifva detta, såvidt vi förmå. JL. H. Å.Några tankar om nervlifvet och det sedliga. i. Frågan om nervlifvets hygien är en brännande fråga. Den är det i vår samtid och torde tyvärr också i framtiden förbli det. Men en lika viktig, ja, viktigare fråga blir nog den, som vår öfverskrift antyder: man kunde kalla den frågan om » nervlifvets etisering ». Ja, insikten i denna senares betydelse skall enligt vår mening med nödvändighet framgå redan ur det djupare betraktandet af den förra. För närvarande herskar i vid utsträckning en mekanisk och därför » oetisk » världsåskådning.
— Under sådana förhållanden, var det ej utan deltagande, sorn jag såg skaparen af det correctioneila systemet inom vårt land uppträda till redogörelse för sin förvaltning och försvara sina åtgärder; om dessa ock ej kunna fullt rättfärdigas, trodde jag dock, att saker kunde anföras, som åtminstone borde mildra omdömet öfver de 0- 1 y c k liga resultaten. Med förundran hörde jag då anledningen sökas uti värfningsstadgan, heminansklyfningar och dylikt. — Beträdande brmmansklyfningen, hafva vi inom vårt land ett starkt och upplysande exempel uti Provinsen Dalarne, der densamma af ålder varit sträckt vida under hvad man nu behagar kalla besutenhet; och likväl hafva innebyggarne i della landskap varit kända såsom särdeles redlige och duglige. — Pä helt andra håll tror jag anledntna måste sökas, och de framställa sig för mig tydligen i våra polisoch strafflagar. Vi höra här i Sverige lalas om en förbrytelse, okänd för hela den öfriga verlden, kallad lösdrifveri, bestående endast uti oförmåga, all på förhand visa, hvarmed man kan förtjena sitt uppehälle. Man har ansett en person i sådan belägenhet vara utsatt för så stora frestelser att blifva brottslig, att man redan på förhand borde behandla honom såsom sådan. Om afsigten med lösdrifvarens inspärrande från början varit att hindra honom begå brott, har åtminstone aldrig något mål varit mera förfeladi; ty just derigenom har han blifvit uppfostrad till det, hvarifrån man ville afhålla honom, då deremot, om det varit honom medgifvet, att med fritt användande af sin arbetskraft söka sin knappa utkomst, lian måhända arbetat sig upp lill en lycklig och nyttig samhällsmedlem. — Den öfverdrifna försigtighet, som iakttagits mot lösdrifvare!!, har deremot uraktlåtits mot den verkligt brottslige.
Han sade sig vara osäker huru länge han der komme att dröja; likväl lofvade han bestämdt återkomma till julafton. Han rodnade lätt, när hans onkel bad honom medtaga ett bref till en af dennes bekanta, samt aflemna det egenhändigt. Det sednare lofvade han icke bestämdt, men nog skulle han eljest besörja om brefvets riktiga aflemnande. Mot aftonen besökte han fru Sylvan, för att erbjuda sin tjenst i anseende till den omtalta tidnings-annonsen. Hon tackade honom hjertligt, men sade sig genom en tillförlitlig person helt oförväntadt fått kännedom om denna slägt och densammes vistelseort, och behöfde således ej besvära honom. Så mycket mera gladde hon sig deröfver, att genom denna lyckträff kunna undgå all offentlighet. Hon ledde, liksom utan all afsigt, talet på Ida, berömde henne mycket, omtalte sitt förslag till Ida, att hennes anhöriga borde flytta till - der de bättre kunde slå sig ut med sin skicklighet och sina små talanger, samt om Idas inkast deremot. Ferdinand svarade undvikande. Vistelsen i denne stad lär visserligen, enligt min tanke, ej förefalla mamsell Hedrén så lockande, att hon ville gifva sina anhöriga detta råd. Händelsevis för min resa mig förbi deras hemort, och jag vill der göra mig underrättad om denna familj, af en i trakten boende vän. Under tiden rekommenderar jag den unga flickan i assessorskans bevågenhet. Han gick. Den goda frun var skarpsynt nog, för att gissa det ändamålet för hans resa var att lära känna den vackra flickans anhöriga: något som i hennes ögon höjde hans värde. Huru ofta förbittras icke mången eljest lycklig förening genom någon af de närmaste anhörigas obildade, kanske omoraliska karakter. Julafton. Julaftonen nalkades med stora steg; de korta dagarne förmörkades af en alltid mulen och regndiger himmel: allt antog ett grått och dystert utseende, och menniskornas lynnen syntes sympatisera mera med naturen, ju mindre de genom verksamhet och inre bildning hänvisades till sig sjelfva, utan fordrade allt af deras omgifning. Idas arbetsrum, som hon nu i anseende till de allt kortare dagarna aldrig lemnade, låg åt gårdsidan.
Mfält le akt känna och wörda den hjelte, som, om fäderneslandets interetze det fordrar, förer honom en dag till striden och segren, blifwa alt upoffringar af Hans Kongl. Höghet för wär lycka, mar fördel. Hwad denne Furste äger, delas osta med Ven behöfwande, den nödlidande. Alt synes dä förena sig, att kräflva Riksens StänderS omtanka pa tillräckligheten af Hans Kongl. Höghet Kron-Prinscns stat; hwarföre jag ödmjukast får förestå, om intet Ridderskap»! och Adeln skulle finna lämpeligast för fin del, att i underdänighet erbjuda Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsen eiHrilkökning i deh stat »ill fulla rvo,vvQ R:dr Bauro. Remitterades till Stats«Utskottet, och skulle derjämte med de öfrige refpcrlive Stånden com« munieeraS. Företogs till afgörande StatsUtskottets den 12 dennes upläste betänkande angående dagtraktamenten och rescpenningar för samtclige Rjks-Ständeus och deras Utffoltö Secreterare, Cantzlier och xpaktbetjening» m. m. Bifölls. Likaledes, wid förnyad föredragning af StatSNtskottetS t sista pleno pä bordel lagda bekäckkande angäende oentonalen af skatte köpeskilling för Den i5 N7aji. 25- för sädane Krono lägenheter, hwarä mantal ej är salt, blcf delsamma af Ridderffapet och Adeln bifallit.
Utskottet äbcropar sig i synnerhet derpä, att den i / 8 ro är6 författning stadgade näringsfrihet i motsatt fall skulle trädas för nära; lärom oh derföre granska »ned hwad billighet denna frihet bliftvik förunnad ät spannemäleno förädlande till bränwin. Bränwinels skadeliga werkan inom fäderneslandet, sä wäl i moralist som physiskt afseende, är genom en bedröflig erfarenhet altförwäl besannad för att af mig behöfn-a anmärkas! äfwen f^ stor sanning är de» att fpannemälsprisernas förhöj, ning och i följd deraf ökade arbetslöner, samr en utomorventcfig stegring i alla wanrprisec, älwen pä inhemska produkter, nästan endast bör lillskriftvaS den öfwerdrifna bränwinstillwerkningen. Den har medwerka» till försämrandet af landets mynt, derigenom, att ben gjort so större import af utländsk spannemal nöhivändig. Den fkadeligg werkan bränwinetö jemna bruk h«r pä folkökningen är allmänt erkänd. Den» Z44 Den -8 Maji. Denna öfwerdrifna tillökning undcrgräswer således lrenne de starkaste pelare kill fädcrneölandeiSwälstäud, nemligen folkökningen, nn-nlets godhet, och stnteligcn ett ste förnödenheter ^ill lifsuppehället. Förblandom da ej längre med andra nytliga näringar en tillwerkuiug sein sörbylcr brödfödan till ett säkert wgrande gift för wgrande och kommande rider.
Hedervärda Bonde-Ståndet har, genom protokolls-utdrag af den 21 December nästli det år, till Utskottet remitterat ej mindre en af Riksdagsfullmäktigen 1'obias Lind från Bohus Län väckt motion, att Ranken måtte utgifva sedlar å 1 Rdr banko eller 1 Rdr 24 sk. rgs, såsom, efter motionärens åsigt, i rörelsen ganska beqväma och behöfliga, såväl vid liqvider i allmänhet, som förnämligast vid remisser med posterne, än äfven den, i anledning af berörde motion, inom Ståndet hållna öfverläggning, derunder förslag blifrit framställda dels af riksdags-fullmäktigen Christen Andersson från Malmöhus län om prägling af silfvermvnt å 16 sk. rgs, och dels af riksdagsfullmäktigen A. IV. Svartling från Öster göthlands län, angående utmynlning af dylikt mynt å 4 sk. banko valör; och har Utskottefe Banko-Ulskottets Vtidt ande, N:o 29. 7 dessntom i sistnämnde fiuya fått emottaga en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af riksdagsfullmäktigen J G. Wassmuth från Stockholms län afgifven motion, innefattande alt, enär det, i följd af Kongl. Maj:ts och Rikets sednast församlade Ständers beslut, präglade kopparmynt å 4 sk. vore både för tungt och ovigt att i rörelsen begagna — olägenheter, som till och med vidlåda kopparmyntet å 2 sk., hvilket knappt torde vara för rörelsen nödvändigt, då skiljemynt å j, § och 1 sk. linnas att tillgå, — Rikets Ständer, i händelse något mynt å 4 sk. skulle anses fortfarande behölligt, måtte besluta, att detsamma bör präglas af silfver, med behörig alliage af koppar, i likhet med de fordna 8 styfversoch 6 marks styckena, hvarigenom omförmälda mynt komme att blifva möjligen något större till omfånget än det nuvarande å Jg r:dr Specie samt mera lätt handterligt, än det tunga och obeqväma kopparmyntet å 4 sk.
Bank må ej stiftas med mindre tecknings summa än a5o,ooo R:dr Silfver Specie j och må ej antalet af delegare med solidariskt ansvar understiga 5o. 1 morn. är, till och med orden: ”honom godt synes,” gilladt af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, och i det närmaste jemväl af Presle-Ståndet; hvaremot den följande perioden, om rättighet för borgenär att, efter lagsökning å Directionens Ledamöter, kunna undfå verkställighet af Utslaget emot de solidariska delegarne, utan serskild lagsökning, endast är af Borgare-Ståndet antagen. Hvad Preste-Ståndei i sammanhang härmed tillagt, är icke af något annat Stånd biträdt. 2 morn., som blifvit uteslutet af Presteoch Bonde-Stånden, är deremot gilladt af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet; och det utgör, efter Utskottens förmenande, ett icke allenast rigtigt, utan äfven nödigt undantag från det första momentet, emedan om Banken kommer i concurs-tillstånd, och Directionens Ledamöter således skiljas ifrån Bankens förvaltning, borgenären, enligt 11 §.,ej har rätt att för fordringar i allmänhet vända sig emot Directionen, och således måste vara berättigad att direele utföra emot de solidariske delegarne, så vida ej dessa möjligen skulle kunna komma att gå alldeles frie. Utskotten hemställa, på grund häraf, att ifrågavarande § målte erhålla följande lydelse: Delegare i Solidarisk Bank, A elie-delegare likväl undantagnej ansvara, med egendom och personer, för uppfyllande af alla Bankens förbindelser i sådan ordning, all derest, vid anställda ulmätnings-försök hos Directionens Ledamöter, tillgång i lösören saknas för betalning af fordran, den någon hos Banken eger, borgenären är berättigad, för bristen, vanda sig emot den eller de delegare honom godt synes.
Sgvadrons-möten till fot i 6 dagar, hvilka lika nyttiga som ändamålsenliga öfningar under flera år måst af brist på medel, för somliga Regementen alldeles inställas och i medeltal af 10 år endast uppgått till 2 dagar årligen. 4:o. Regements-möte i 20 dagar, samt, i likhet med hvad för Infanteriet blifvit föreslaget, en Korporals-skola hvart tredje år för 2 man utur hvarje Sqvadron, jemte nödigt antal Suppleanter, i förhållande till hvad för Infanteriet blifvit föreslaget. Att äfvensåväi rustoch rotehållare som indelta soldaten finna nödvändigheten af exercis-tidens utsträckning utöfver hvad medels-tillgångarne nu medgifva, synes bäst af förhållandet med de indelta Infanteri-regementen inom 5:dje Militärdistriktet, der särskilda möten årligen under olika benämningar hållas straxt före Regements-mötets början, utan att några kostnader derför drabba Statsverket. Det är ej nog för en Krigs-härs utbildning att hvarje densamma tillhörande truppslag är i och för sig sjelft bildadt och vapenfört. De särskilda vapnen, hvaraf Krigs-hären består, måste äfven vänjas vid att röra sig tillsammans, att lära känna sättet, huru de kunna i behofvets stund vara hvarandra till understöd, med mera sådant, som under tjenstgöring i fält under vapnens gemensamma samverkan kan förekomma. Befälhafvare af alla grader, Stnbs-officerare, de under ett krig Bil. AS 3 lill Kongl. Majlis Nåd. Prop. AS I, om Statsverket 1836. krig så maktpåliggande och svåra Intendents-befattningarne måste öfvas, på det ej arméen under ett fälttåg må blifva lidande till följd af brist på nödig ledning och omvårdnad. Sådant kan under fredstid icke inläras utan vid större läger, der tjensten i fält i sin helhet kan öfvas. Nyttan af sådana större trupp-samlingar är så allmänt erkänd och af sednare årens erfarenhet så fullkomligt besannad, alt den numera icke torde kunna ifrågasättas.
De i förslaget in - Slats-Utskollels Utlåtande, N:o 312. 3 tagna föreskrifter, att uträkning öfver beloppet af skatteköpeskillingen för hvarje med serskild äbo försedt kronohemman af ifrågavarande beskaffenhet borde i landskontoren länsvis uppgöras och till kammar-kollegii granskning öfverlemnas, äfvensom att derefter serskild förteckning öfver köpeskillingsbeloppen borde för hvarje socken upprättas, för att i sockenkyrkan uppläsas och förvaras, vore icke heller af behofvet påkallade, helst skatteköpeskillingarue icke erlades efter förvandlingsgrund, utan utginge för rusthåll med 6 och för vanliga kronohemman med 10 års kronovärderingsräntor, och dessa enkla uträkningar aldrig erfordrades förr än anmälan om skatteköp egde rum, samt skatteköpeskiilingeus riktiga beräknande för öfrigt utgjorde kronans och den skatteköpsökandes ensak, men ingalunda rörde församlingens rätt. Det föreslagna upphörandet af kammar-kollegii befattning med skatteköpsärender och dessas besörjande ensamt genom Kongl. Maj:ts befallningshafvande komme att leda till minskning i säkerhet emot oriktig åtkomst af skatterätt, enär, till följd af mångfaldiga andra tjensteåligganden, hvarken Landshöfdingen eller Landskamereraren kunde åt skatteköpsfrågor egna den sorgfäiliga uppmärksamhet, som hos en kollektiv embetsmyndighet förväntas. Skäl vore desto mindre för handen att ytterligare befrämja skatteförsäljningen af kronohemman, som dymedelst svårighet kunde uppstå för staten att erhålla behöfliga boställen, hvilka, i saknad af tjenliga kronolägenheter, måste med betydlig kostnad inköpas. I mångå fall komme icke den gamla åbostammen, utan främmande, att njuta fördelen af skatteköpen. Utskottets förslag, angående rättighet till skatteköpeskillingens successiva erläggande kunde möjligen för kronan medföra förlust.
Utlåtande j i fråga om rättighet för Fätng-Gevaldiger ali, under fångtransport, begagna serskild ridhäst. (U. A.) Riksdagsfullmägtigen ./. L. Wiklund från Westerbottens Län har, uti ett till Stats-Utskottet remitteradt memorial, föreslagit, att då de brottslingar, som inom norra otterne gripas, merendels äro Fjelleller Lappmarkernes infödingar och hvilka, om ej alldeles nakna, vanligen ega endast några få smutsiga och med ohyra besvärade klädespersedlar, Fång-Gevaldigerne måtte befrias från skyldigheten att med sådane brottslingar begagna samma åkdon ocb förklaras berättigade taga serskild ridhäst, helst man icke skäligen kan begära, att nämnde svagt lönade tjenstemän skola äfventyra att vid dylika transporter få sina kläder bortskämde eller till och med löpa fara för sin helsa. Och har Wiklunds motion blifvit understödd af Johan Bengtsson från Wester Norrland-; hvarjemte Nils Månsson från Malmöhus Län tillagt, att, såvida förslaget vunne bifall, billigheten fordrade detsammas utsträckning jemväl lill de södra orterne. Då, på sätt Rikets Ständers Revisorer uti deras åren i83o och i83a afgifne berättelser redan uppgifvit och Utskottet i dess förslag till 8:de Hufvud-Titelns reglering framdeles kommer att ytterligare ådagalägga, kostnaderne för fångars transport och underhåll uppgått till en högst betydlig, det vid sista Riksdag calculerade anslaget vida öfverstigande summa, samt utgifterne i detta hänseende skulle komma att än vidare, i betydlig nion, förhöjas, om, på sätt RiksdagstidImägtigen Wiklund föreslagit, Fång-Gevaldiger, under bevakningsresa, blefve berättigad begagna serskild ridhäst, och hvilken förmon skäligen icke kunde undantagsvis beviljas för ett och annat Län, utan innan kort mäste utsträckas till alla, — så kan, på dessa skäl, Utskottet icke tillstyrka bifall å J. Z. Wiklunds ofvanberörde motion. Tryckt hos P. A. Norstedt & Söner, Kongh Boktryckare. Stats-Utskottets Utlåtande N.o 49•
Uppslår fråga, med föranledande af Grundlag, eller annan i Biket gällande Lag, om afgörande på Riksdag af mål, som icke befinnas vara i föreslående moment upptagne, kan detta senare ej upphäfva deri rättighet, Riksförsamlingen för öfrigt eger att med dessa mål sysselsätta sig. Behandlingssättet af sådane mål blifve alltid det i nedanskrifne 62 föreskrifne. Anm. Detta moment redogöres bäst genom det öppna erkännandet, att, utom allt hvad, som undfalla kunnat, har en dass af mål blifvit i mom. t med vettskap förbigången, nemligen: Unionella förhållanden med Norge Riks-aktin af den 3i Juli 1815 stadgar i sin sista §., att förändringar deri skola ’’i anseende till Norge” icke få behandlas annorlunda, än pä det i §. 112 af Norges Grundlow stadgade sätt; men huru sådana förändringar, i anseende till Sverige, beredas och godkännas, kan icke af denna akt synas. Riksdagsbeslutet för år 1815 upptager serskildt, att Sveriges Konung oell Ständer kunna besluta ändringar i Riksakten. Till sitt väsende tyckas likväl dessa ändringar ega omisskänneliga likheter med jemkningar i Grundlagen. Reservanten liar ej ansett frågan om utredande häraf böra vidröras i sammanhang med den om Sveriges Representationsform. §. 60. Till st/f tande, ändring eller upphäfvande af Grundlag eller dirundlagsbud, fordras sammanstämmandet af Konuiigamagten, samt de båda serskilda Kamrarne på två Riksdagar, mellan hvilkas början minst tre år förflutit. Mom. 2. Fattar Konungen sitt beslut först, afgifve derom, under påstående Riksdag, Proposition, hvaröfver Constilulions-Utskotlets Betänkande infordras, och hvardera Kammaren sedan serskildt öfverlägge, med rätt att Bil. till ConstitutionsUtslotteti Memorial, N:o 58. 35 godkänna eller förkasta, men ej att ändra eller del vis godkänna. Förkastar endera, förfalle för den Riksdagen detta förslag till algörandet af denna fråga.