Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt hvad Utskottet tillstyrkt och hemställt, skulle för Statens jernvägs-byggnader samt dermed förenade utgifter följande anslags-summor under innevarande samt påföljande 3:ne år, eller intill 1860 års slut, komma att utgå och användas, nemligen: för vestra stambanan Rrdr 13,754,000 , norra stambanan 5,000,000 , nordvestra stambanan , 1,000,000 , södra stambanan , 7,075,000 , sammanbinduings-banan ' , 1,400.000 , bangårdarne och reparalions-verksläderna i Stockholm , 1,160000 Summa Rrdr Ruut 29,389,000 Från denna summa bör dock afdragas den vid innevarande års början återstående behållning utaf det vid sednaste riksdag beviljade anslag för vestra och södra stambanornas påbörjande, hvilken behållning, enligt hvad Kongl. Majrts Nådiga Proposition innehåller, utgjorde , 400,000 hvadan sammanräknade beloppet af de nya anslags-summor, som, i händelse Utskottets tillstyrkanden och framställningar vinna Rikets Ständers bifall, skulle komma att för Statens jernvägs-bvggnader under åren 1857—1860 utbetalas, egentligen uppgår till Rrdr Rrmt 28,989,000 hvaruti dock äro inbegripna de, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelser Nro 2 af den 3 sisllidne Januari och Nro 63 al den 20:de nyssförlidne April, anvisade summor, nemligen enligt den förra skrifvelse!! 500,000 Rrdr, och enligt den sednare 3,870,000 Rrdr, eller tillsammans 4,370,000 Rrdr sagde mynt, i afräkning å innevarande års anslag för fortsättningen och fullföljandet af vestra och södra stambanorna.
Denna rörelse skall, i följd af all närings natur, inom få år concentrera sig på de ställen, der den i anseende till afstånd från försäljningsorten samt transport af bränsle och råämne blir mest lönande. De mindre jordegarne skola då säkert finna större uträkning vid alt sälja sina produeter till egaren af dessa fabriker, än att sjelfve med förlust drifva sina små brännerier; och sålunda skall, på ett billigt, med allas sanna interesse förenadt, sätt målet nås. Måhända skola några af allmogen ändå fortsätta att sjelfve tillverka sitt behof af denna vara under några år; men äfven de skola säkert slutligen inse, att de göra det till sin skada, och följa det exempel, som de större jordegarne ej skola dröja att gifva dem, samt öfvergifva bedrifvandet af en näring, som aldrig bordt vara annat, än föremål för den större speculationen. Husbehofs-bränningen skall sålunda på denna väg frivilligt och utan tvång upphöra och derigenom är det mägtigaste steget till fylleri-lastens hämmande vunnet, det stora moraliska målet uppnådt. De missbruk af bränvin, som äfven sedan, i följd af den menskliga svagheten, alltid skola bär och der qvarstå, blifva sedan jemförelsevis lätta för Styrelsen att småpin - Bevilln. och Ekon. Utskottens Betänkande, N.o 2. 37 gom utrota, dels genom stränga controllér på krögeri-rörelsen, dels ock genom noggran polis-uppsigt för öfrigt. Ingen kan med log klaga, ingen anse sin rätt förnärmad, ty denna frihet blir lika tillgänglig för alla, som anse för sig förmonligt att densamma begagna. Öfvergången blir lindrig och föga tryckande för jordbru karen, som får mer än full ersättning genom den större och säkrare afsättning på sina producter, som han derigenom erhåller, äfven om han ej gör afseende på den större och moraliska vinsten.
Att ingen mä Lillätas, att i andra fall än allmänna Lagen och nu gällande Försattningar utstaka, meddela eller till tryck utlemna Utdrag af Ryrkoböcker eller af andra Gjälawärden eller Ryrkodisciplinen rörande Handlingar, i afseende vä enstildte personers lefverne och seder, sä widt de lända dem till fkada eller förklenande. Den häremot bryter bote 33 Udr i6 tz. Z. Z. Mom. i reäigeras salunda: Llart uttryckt hädelse emot Gud. Brottet stall umgällas säsom i i Lapr §. NissgerningSBalken allmänna Lagen stadgadt är och Skriften constsceraS. Mom. 2. Orden': "Alfwarlig och" fsrswinna. Sista Puncten, efter orden: "Lärans sanning', erhäller följande lydelse: Förbrytaren stall anseS efter i Lap. 4 8- MstgerningSBalken och Skrif ten constsceraSMom. Den 5 Zebrusrii6r Mott!. Z. Ordett "Ofwerlagdt och'' borttagas. §. 4. Efter orden "mä ej", tillägpcs: as publik ActorMeningen frän och med "EttstUdt ma,?', till och med ''BewiSligen upphört'', fvrmdras >i!l följande: Enstildt Llcan mute enligt allmän Lag till godo sin talan uti mäl, genom hwrlkaS tryckning han är personligen förolämpad. §- ZI början efter orden, ">vid anläggandet anmäldt bli wir", tillägges: AccademierneS juriSdictionsrätt, errligt deras Lonstitutioner, dock oförkränkt. Wid Rättegängsfätket i hufwudsaken följande omständigheter: Efter orden "huruwida uppgift af Författarens rinn! bör kunna Boktryckaren äläggaS", införes: Afhandlar Skriften Theologistt amne, infordre Hofrätten jemwäl yttrande yeröfwer af DomLapitlet i den ort, der Skriften utkommit och i Stockholm af StadSLonsistorium Den mening som följer efter orden:
Då sade Saul till sina tjenare, som stodo bredevid honom: Hörer, I Jemini barn, månn ock Isai son skola gifva eder allom åkrar och vingårdar, och göra eder alla till öfverstar öfver tusende, och öfver hundrade; Att I alle hafven förbundit eder emot mig, och ingen är, som det för min öron uppenbarar, efter min son hafver ock gjort ett förbund med Isai son? Är ingen ibland eder, hvilkom det gör ondt för mina skull, och uppenbarar det för min öron? Ty min son hafver uppväckt min tjenare emot mig; att han skall gå mig efter, såsom för ögon är. Så svarade Doeg den Edomeen, som stod ibland Sauls tjenare, och sade: Jag såg Isai son, att han kom till Nobe till Ahimelech, Ahitobs son. Han frågade om honom Herran, och gaf honom spisning och Goliaths den Philisteens svärd. Då sände Konungen åstad, och lät kalla Presten Ahimelech, Ahitobs son, och hela hans faders hus, Presterna som voro i Nobe; och de kommo alle till Konungen. Och Saul sade: Hör du, Ahitobs son. Han sade: Här är jag, min herre. Och Saul sade till honom: Hvi hafven I gjort ett förbund emot mig, du och Isai son, så att du hafver gifvit honom bröd och svärd, och frågat Gud för honom, på det du skulle uppväcka honom, till att han skulle gå mig efter, såsom för ögon är? Ahimelech svarade Konungenom, och sade: Och ho är ibland alla dina tjenare sådana som David, trogen och Konungens måg, och går i dine lydno, och är mycket afhållen i ditt hus? Hafver jag nu först i dag begynt fråga Gud för honom? Det vare långt ifrå mig; Konungen lägge sin tjenare icke sådant till i allo mins faders huse; förty din tjenare hafver intet vetat af allt detta, hvarken litet eller stort. Men Konungen sade: Ahimelech, du måste döden dö, du och hela dins faders hus.
Såsom fördelar af det förra alternativet uppgifvas hufvudsakligen: l:o att, sedan man en gång erhållit ändamålsenlig lokal, kostnaderne för ett Seminarium äro vida mindre än för ett Institut, oaktadt lättheten att vid det förra meddela undervisning åt ett betydligt antal elever är större, än vid det sednare, hvarföre också undervisningen vid Seminariet kan blifva alldeles eller åtminstone i det närmaste afgiftsfri, utan att Staten oskäligt betungas; 2:o att Seminariet, genom möjligheten att emottaga ett större antal lärjungar, bättre tillfredsställer det närvarande behofvet, helst det tillåter rudun varande lärarinnor att fullborda sig i kunskapsämnen, hvari de finna sig underhaltiga. Samina förde) kan ock med lätthet der beredas och skall alltid blifva önskvärd för fruntimmer, hvilka först vid en mera framskriden ålder egna sig åt lärarinnekallet, och hvilka, med afseende pä vunnen stadga och erfarenhet af lifver, visserligen icke böra anses af mindre värde för sjelfva yrket, än många af de unga flickor, sorn viii tidiga år ingå i ett institut, för att bilda sig till lärarinnor, men efter afgången derifrån kanske snart finna giltiga skäl att utbyta lärarinnans kall emot husmoderns; 3:o att fattiga elever kunna, genom att på lediga timmar meddela undervisning, på en gång förbereda sig för sitt yrke och förskaffa sig en behöflig förtjenst; o. s. v. Otvilvelaktigt förtjenar detta och hvad mera, som till fördel för ett Seminarium kan anföras, att tagas i öfvervägande; dock kan jag icke tillerkänna detsamma en afgörande vigt. Hvad beträffar Sveriges närvarande behof af lärarinnor, torde bristen ligga vida mindre i antalet, än i grundligheten af flertalets bildning. Skolor och pensioner för flickor linnas i betydlig mängd icke blott i hufvudstaden, utan ock i åtminstone de flesta mindre städer, och. om en lärarinna önskas i ett enskildt hus, torde det vara ett sällsynt undantag, att sökande till platsen saknas. Det är icke heller deröfver man beklagar sig, men väl öfver ytligheten i de tillgängliga lärarinnornas bildning. Skulden härtill ligger likväl, efter min öfvertygelse, icke hos dessa.
Valett ökadt röreisecapital, men deremot coursens betydliga stegring, sorn i stället bör förbättras «> J?2 Den "f April e, rn. genom BancoSedlars credit äfven utom Sverge. Ml hända har jag origtigt sett saken, men jag har dock. trott mig böra utveckla grunden för min anmärkte framställning. Sluteligen får jag i ödmjukhet förklara, det jag hyser fullkomlig tillförsigt till Regeringen, att den samma med allmän öfvers gt Qch noggrann beräkning af det helas förmån skall elter omständigheterna vidtaga de åtgär* der, som vid utgången af närvarande tractat rörande Finska handeln leda till det för Fäderneslandet lämpligaste och lyckligaste resuhat» på ämnet blifvit väckt har jag, såsom flere år i Finland anställd Svensk tjensteman, emedlertid trott mig böra meddela de upplysningar jag haft att tillgå qch de åsigter jag derpå grundat, utan att våga eller ens vilja påstå deras ofelbarhet. Jag anhåller ödmjukeligen att detta anförande mätte åtfylja de öfrige i detta .ämne aflåtoe, N:o 2. Grefve Gyllenborg, Johan Henning: Då en värd ledamot, Herr Friherre Wirsen i sista pleno, framställt flere anmärkningar vid StatsUtskottets utlåtande öfver Rik’ Sens Ständers Revisorers berättelser, för Rtevisiouerne af åren 1820 och 1822, jemte ser - Deri 7 April e, m, x23 sktldfe omdömen om Reyisorernes åtgärder, sorn, till återremiss, af detta utlåtande föranfedt, lärer det icke anses obehörigt att jag, 50m deltagit i båda dessa revisioner, och der framställt ärenderna till beslut, ingår i yttrande öfver en del riu gjorde anmärkningar, sehlan jag kommit i tillfälle att derom inhämta närmare kännedom» ehpru, kanske öfverflödigt, då StatsUtsROttet nogsamt lärer utveckla skälen för dess gillande af Revisorernes tillstyrkanden ; inskränkande jag rnig, till de hufvudsakeligaste anmärkningar der saknad tillgång till handlingar och upplysningar icke för yttrandet, lägger hinder i vägen.
Majit nu till Riksens Ständer öfverletnnat att den åsyftade lindringen bereda. Det är en örn pligt och rättvisa emot Statens Embetsoch Tjenst-män att söka i möjligaste måtto afhjelpa och åtminstone inskränka drn tryckande och ofta bekymmerfulla belägenhet, hvaruti de befinna sig under den långa tid, de, enligt nu gällande Författningar, må,ste tjena antingen aldeles utan eller ock med en mindre Fön. Att likväl afskaffa all besparing för Nådårs-Fonden hafva Riksens Ständer ansett icke vara syftemålec hvarken för Riksens Ständers underdåniga anhållan eller för Kongl. Majit deraf föranledda Nådiga Proposition} Och Statens till - Underdåniga Skrifvelser. 233 gångar medgifva det icke med .annat vilkor, än att Sterhlmsen efter afgående Embetsoch Tjern steman da skulle mista det från äldre tider dem tillerkända understöd uti den såkallade Begrafningshjelpen, ett understöd som för månget fattigt Sterbhus utgör enda tillgången att med an. ständighet befordra den aflidne till sitt hvilo. rum. Riksens Ständer tro den gjorde framställ, ningen fast mera hafva åsyftat afskaffandet af deri tid utöfver Nådärs-besparingstiden , sorn en Embetsoch Tjensteman, efter erhållen befordran, mäste tjena med en mindre eller sin förut innehafda Lön , allt i den mån han blifvit tidigare eller senare på året befordrad; Och Riksens Ständer finna härutinnan bade böra och kunna ske en med rättvisa och billighet öfverensstämmande rättelse utan någon rubbning i de för Stats-Verket och dess reglering fastställde grunder. Då i de reglementariska delar, som vid en förändring uti hittills gällande Författningar måste förekomma, det icke är för Riksens Ständer möjligt att förutse alla serskilda omständigheter och förhållanden, och de således icke heller kunna till EK. M. i underdånighet föreslå bestämda föreskrifter, lämpliga till alla serskilde händelser, hafva Riksens Ständer endast velat uppgifva följande allmänna grunder till beredande af det åsyftade ändamålet: 1. Att irsta punkten i Kongl.
Direktionen åligga att bereda inrättningen ökad inkomst medelst bestämmande af någon mindre afgift af församlingarna för deras fattiga sjuka, som å lazarettet njuta sjukvård, samt genom höjande af afgiften för betalande patienter. Då det genom handlingarna i detta mål vöre tillförlitligen utredt och ådagalagdt, att ett betydligare missförhållande egde rum emellan Stockholms stads inkomster och utgifter, hvilket icke utan väsendtliga olägenheter kunde afhjelpas genom ökade afgifter å handeln och rörelsen eller genom uttaxering på stadens invånare, ansågo Statsrådets ledamöter det utgöra ett åliggande för styrelsen att i möjligaste måtto tillse, det staden icke fortfarande blefve betungad med sådane utgifter, hvilka kunde betraktas såsom främmande för stadens drätselverk. Till denna klass af utgifter trodde Statsrådets ledamöter med allt skäl kunna hänföras det årliga bidrag af 10,000 r:dr, som från stadskassan utginge till det i hufvudstaden inrättade gymnasium och öfriga läroverk , för hvars underhållande staden dessutom finge vidkännas ej obetydlig tunga genom denna inrättnings förseende med erforderlig lokal; och Statsrådet tillstyrkte, i följd häraf och i betraktande af hvad Statskontoret och Kommersekollegium i öfrigt anfört, det Kongl. Maj:t måtte till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta nådig proposition om beviljande af motsvarande anslag utaf statsmedlen, att med 10,000 r:dr årligen å 8:de hufvudtiteln uppföras, hvarigenom staden kunde från denna afgift varda befriad.
Då i elementarskolorne minst 2 års oafbrutet studium erfordrades lill inhemtande af de första grunderna för en allmän teknisk bildning, kunde dessa skolor således icke med någon egentlig förmån begagnas af andre elever, än sådane, som odeladt finge egna sin tid åt ett dylikt studium; men enär det dock vore nödvändigt, hvilket äfven ådagalagts af den begärlighet, hvarmed tillfället till undervisnings erhållande i Svenska Slöjdföreningens härvarande skola, blifvit af så väl äldre som yngre slöjdidkare omfattadt, att, serdeles i de större städerna, redan i arbete eller lära anställde personer, som sakna teknisk bildning, egde tillfälle, så vidt deras knappa tid medgåfve, till inhemtande af undervisning i linearritning, frihandteckning, modellering, stilskrifning samt de första grunderna af mekanik, naturlära, aritmetik och geometri, ansåge Kongl. Maj:t, att en för sådant ändamål ordnad söndagsoch aftonskola för slöjdidkare borde vara med den tekniska elementarskolan förenad. Som likväl den stad, der en dylik söndagsoch aftonskola vore inrättad, nästan uteslutande hade fördelen deraf, syntes det vara billigt, att staden sjelf bekostade Bih. lill R. Sl. Prol. 1850 & 1851. 4 Sami., 1 Afd., 29 Hafi. S 18 Slats-Ulskollels Ullålande, M 87. denna undervisning, som liimpligast torde kunna ske under ledning af föreståndaren för dervarande tekniska elementarskola och med begagnande af samma lokal, samt, så vidt sig göra läte, äfven af denna skolas lärare, enligt med dem träffad enskild öfverenskommelse. Hvad undantagsvis hufvudstaden beträffade, funné Kongl. Majt, med hänsigt till dervarande talrika klass af yngre slöjdidkare och deraf föranledda större behof af en så beskaffad undervisning, som i allmänhet utgör föremål för en söndagsoch aftonskola, det vara af serdeles vigt, alt ett statsanslag af 2,000
Expeditions-Utskottets förslag till ingress och §§ uti RiksdagsBeslutet, angående justering af —: se Riksdags-Beslutet. —, förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Majit: se Expeditioner till Kongl. Majit, Rikets Ständers. —, Ledamöter: se Lista. Expeditions-Utskottets Memorialer och Utlåtande: — N:o 1, angående ökadt Kansli-biträde: B. 1. 53, A. 53. — N:o 2, angående upplagans storlek af Bihanget till Riksståndens Protokoller: B. I, 53, 92, A. 92. — N:o 3, i fråga om prenumeration å Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller: B. I. 53, 92, A. 92. — N:o 4, i anledning af åtskilliga föreslagna förändrade föreskrifter i afseende på tryckningen af vissa delar utaf Bihanget till Riks-8tåndens Protokoll: B. I. 509, 512, A. 512. — F — 51 Expeditions-Utskottets Memorialer och Utlåtande: — N:o 5, i anledning af erhållna återremisser af Utskottets förslag till underdånig skrifvelse samt § i Riksdags-Beslutet angående den antagna nya Riksdags ordningen och dermed sammanhängande ändringar i Regerings-Formen: B. V. 542, 545, 549, A. 550. — N:o 6, angående rättighet för Utskottets kansli-personal och vakt-betjening att åtnjuta aflöning någon tid efter riksdagens slut samt om anvisande af medel till gratifikationer åt extra biträden inom kansliet, m, m.: B. V. 638, 657, A. 657.
S. D. Vid förnyd föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 13 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 127, i anledning af erhållna återremisser å sistnämnde Utskotts Betänkande N:o 99, fann Ridderskapet och Adeln för godt att såsom sitt beslut antaga det förslag, som blifvit framställdt af Grefve von Platen, uti dess vid Utlåtandet N:o 127 fogade reservation. S. D. Då nu ånyo föredrogos ej mindre Stats-Utskottets den 23 dennes på bordet lagda Memorial N:o 417, angående handläggning af frågor, rörande disposition af den till allmänt nyttiga ändamål anvisade andel afBancovinsten, än ock Högvörd. Presle-Ståndets samma dag på bordet lagda Protocolls-Utdrag af den 13 Januari, med inbjudning till de Öfrige Stånden att förena sig i Preste-Ståndets beslut om anmodan till Stalssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten att gemensamt inkomma med förslag till Bancovinstens användande till allmänt nyttiga ändamål; — och sedan upplyst blifvit, att både Yällollige Borgare-och Heder v. Bonde-Stånden, i öfverens - 54 Trot. Utdr. d. 27 Jan. 18t. stämmelse med Ridderskapet och Ådel», numera beslutat frågans behandlande af Stals-Ulskoltet, fann Ridderskapet och Adeln någon annan åtgärd icke vara alt vidtaga, i anledning af Slats-Ulskottets Memorial Nja 417 och Högvördiga Preste-Ståndets ofvannämnde Protocolls-utdrag, än att lägga detri lill handlingarne. S. P. Remitterades till Ligsamt Allmänna B svärsoch EkonomiUlskulten eli denne dag afgifvet anförande af Friherre Nauckhoff', Johan Otto, innehållande utveckling al dess anmärkningar emot Lagsaint Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens återremitterade Betänkande N:o 26, i anledning af väckt fråga 0111 förändring i tiden för väglagningen. S. D. Beslöt
Hon darrade vid hvarje knackning, ryste vid hvarje steg. Hon var färdig att stå upp och bekänna, färdig att falla ned och dö. Kaffet var i ordning. Kvinnorna gledo sedesamt fram mot bordet. De fyllde i kopparna, togo kaksocker i munnen och började sörpla i sig kokhett kaffe, tyst och anständigt, handverkarhustrurna först, hjälpgummorna sist. Men hustrun såg icke hvad som försiggick. Ångesten gjorde henne alldeles utom sig. Hon hade en syn. Midt i natten satt hon ute på en nyplöjd åker. Rundt om henne sutto stora fåglar med starka vingar och spetsiga näbbar. De voro gråa, knappt märkbara mot den grå marken, men de vakade öfver henne. De höllo dom öfver henne. Med ens flögo de upp och sänkte sig öfver hennes hufvud. Hon såg deras skarpa klor, deras hvassa näbbar, deras piskande vingar komma allt närmare. Det var som ett dödande regn af stål. Hon drog ned hufvudet och kände, att hon måste dö. Men då de kommo nära, alldeles nära inpå henne, måste hon se upp. Då såg hon, att de grå fåglarna voro alla dessa gamla kvinnor. En af dem började tala. Hon visste hvad som var anständigt, hvad som passade i sorgehus. Man hade nu tegat länge nog. Men hustrun for upp som för ett piskslag. Hvad ämnade kvinnan säga? »Du, Matts Wiks hustru, Anna Wik, bekänn! Du har ljugit länge nog inför Gud och inför oss. Vi äro dina domare. Vi skola döma dig och sönderslita dig.» Nej, kvinnan började tala om männen. Och de andra stämde in, så som tillfället kräfde. Det taltes ej till männens pris. Allt ondt män gjort drogs fram. Det var tröst för en öfvergifven hustru. Oförrätt vältades på oförrätt. Underliga varelser dessa män! De slå oss, de dricka upp våra pengar. De pantsätta vårt bo. Hvarför i all världen hade Vår Herre skapat sådana? Tungorna blefvo som drakgaddar, de spydde etter, de sprutade eld. Alla lade till sitt ord. Berättelser hopades på berättelser. Hustrun flydde ur hemmet för en rusig man. Hustrur trälade för supiga män.
Ar del nu alltså allmänt erkändt vara orättvist, om man borttager dessa rättigheter i klump, ulan all ersättning, så måste det väl också i sin mån vara det, om man löstager dem hvar för sig, och frånkänner dem, en och en i sender, de laglige innehafvarne deraf. Här är just en sådan fråga, då man föreslår att till lättnad för öfrige hemman vid fjeröingsmannabestyret, Statsmakterne måtte utan allsköns godlgörelse och på ett sätt som skulle göra åliggandet i detta fall tyngre än för de öfrige, hvälfva en börda på säterierna samt rå- och rörsjemte insocknefrälse-hemman, hvilka derifrån äro och af ålder varit lagligen fritagne. Jag kan för min del icke linna detta rättvist, utan bestrider detsamma och begär afslag på den ifrågavar. punkten. Hr von Hohenhausen, Mich. Silv.r E anledn. af hvad den siste värde talaren här anfört, att det ensamt skulle vara på billighets-skäl, som Utsk. har tillstyrkt, alt rå- och rörs-hemman äfven skulle deltaga i bevilln. för fjerdingsman, får jag fästa uppmärksamheten derpå, ali helt andra förhållanden hafva inlrädt ifrån det R. St. beslöto vid 1840 års riksd. och K. M. biföll att indraga fjerdingsmännens löner. Ett helt annat förhållande är således tillkommet, än som förut ägt rum, nemi. att kommunerna skola aflöna fjerdingsmännen. Delta är mycket sednare tillkommet än privilegierna och det är af detta skäl, och dä redan öfverallt säteriägare och ägare af rå- och rörs-hemman låta leda sig af billighet, att deltaga i afgifterne för fjerdingsmännen der de hälla sådana, hvilket förhållande inom Utsk. ifrån olika socknar i särskilda delar af riket upplystes, som jag anser billigheten deraf redan hafva blifvit erkänd af ägarne till nyssnämnde slags hemman.
Har detta kloster blifvit plundradt af hedningar? Bor här bredvid någon riddare, som heter Erland, ty så skall vara hans namn? Så talade Sorgbarn med barnslig, sorgset klingande stämma, och dock så tydligt och bestämdt, som om han varit en man. – Den Gud, som beskyddat dig på din långa väg, späde pilgrim, har ock ledt dina steg rätt, sade patern och betraktade Sorgbarn med vördnad. – Ja, detta kloster blef för tio år sedan plundradt af hedningar, och den riddare du söker sitter här. Denne man är riddar Erland Bengtson Månesköld. Det synes, som om Gud med detta ville göra ett underverk i våra tider. Utgången skall visa det. Dock – icke sällan hör man omtalas lika underbara syner och uppenbarelser. Fick din moder sin uppenbarelse i vaket eller drömmande tillstånd, du unge Sorgbarn? Men Sorgbarn besvarade icke denna fråga, ty hans blick och hela hans uppmärksamhet var riktad på riddaren. Gossen skakade hufvudet och sade till sig sjelf: – Nej, sådan är han ju icke. Min moder sade, att han är ung, vacker och skägglös. – Hvad vilja dina ögon? frågade riddaren, som suttit tyst med handen lutad i pannan. Hans röst var sträng, då han gjorde denna fråga. – Är du riddar Erland? frågade Sorgbarn. – Javäl ... och du, unge landstrykare, hvem är din fader och hvem din moder? Du har sagt mycket, men icke detta. Ditt tal har varit långt och slingrande som en ål. Det har runnit bort utan att efterlemna spår. Hvem är du sjelf? Af allt hvad du sagt vet jag dock ingenting. Nu började pater Henrik i väl valda ordalag föreställa riddaren, att detta icke var rätta sättet att bemöta en pilgrim, ung och värnlös som denne, och anländ i ett så underbart ärende.