Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om markegången t. ex. är 6 r:dr, hindrar det icke löntagaren att tillsäga sina räntegifvare att antingen leverera in natura eller ock lösa efter 7 r:dr, lika som det icke hindrar räntegifvarne att säga till löntagarne: antingen leverera vi iu natura, eller också får ni åtnöja eder med 5 r:dr. Hvad Kronan beträffar, kommer hon visserligen att förlora derpå ; men då denna förlust för Kronan är en vinst för räntegifvarne, d. v. s. en nedsättning i grundskatten, anser jag den verkligen vara nyttig, emedan Kronan vid en kommande riksdag kan få sitt deficit ersatt, och denna medelmarkegång har den fördelen, att den återverkar jemnare på de spannmålspris, som uro inberäknade i penningelönerna. Mig synes således, att det af de arne ledamöterna anförda skäl för upprifvaude af Ståndets beslut alldeles icke är giltigt. Hvad Frih. Palmstjernas motion beträffar, anser jag den oundvikligen böra remitteras derföre, att den är så otydlig, att jag förmodar, att Hr Frih. sjelf måtte hafva svårt att förstå den. Den är alldeles icke lik Hr Frihrs alltid så klara framställningar i öfrigt. Jag hemställer, om det kan förstås: ”Vid de tillfällen, då det bestämda årspriset för orten "uppgår till högre belopp, än det uträknade medelpriset af' "de sednaste to årens markegångspris för samma ort, får "uppsägning till leverering in natura ej äga rum, hvarken "å räntegifvares eller räntetagares sida” (detta är klart; men nu följer vidare): "men då årspriset icke öfverstiger’ "medelpriset, kan uppsägning till leverans in natura äga "rum, såväl af räntegifvare sota räntetagare." Hvad vili det Den a Februari f. m. säga? Är meningen den, att årspriset och medelpriset skola vara precist lika? Men sådant inträffar kanske icke hvart iooo:de år. Nu kommer ett ytterligare alternativ: "dock att, i händelse årspriset understiger medelpriset, räntegifvaren vid levereringen till räntetagaren erlägger skillnaden uti contant.”
England skall hafva uppmuntrat the'consumtionen för befordrandet af sina egna coloniers interesse, att få veta, i hvilka af Englands colonier the'el växer. Gr. Posse: Jag skulle vilja förena mig med Hr Lefrén, om man kunde påräkna, att den förhöjda afgiften verkligen ingick; men jag befarar, att den kommer att finnas ensamt på papperet, ty tullförsnillning af caffe är ej lätt att hindra, då varan ej är stämpelbar, och således på Svensk botten aldrig beslag underkastad. Att det icke heller är en falsk slutsats, då man trott, att den tillförne till 5 sk. höjda tullen å caffe' då verkade till mindre förtullning å varan, visar den omständigheten, att om man enligt tabellerna jemnför hvad på den tiden införtullades i Skåne och derifrån transporterades till öfriga delar af Riket, blir resultatet, att i hela Skåne ej consumerades något caffe'. Jag erkänner visserligen, att bevakningsanstalterna numera äro bättre; men då erfarenheten redan gifvit ett så beskaffad! resultat som det nyssnämnda, tror jag det vara ganska oklokt att nu gå för långt i ifrandet för ökade inkomster, och kan för min del ej finna annat, än att 4 sk. tull är den lämpligaste att för närvar, bestämma. Ilr Dalman: Sedan så mycket redan blifvit ordadt i ämnet, har jag väl ingenting nytt att tillägga; jag anhåller dock att till prot. få yttra den öfvertygelsen, alt jag anser måttliga tullafgifter vara bästa sättet både alt bereda ökade inkomster åt staten och att gifva inhemska näringarna skydd. Hvad caffe' särskildt angår, skulle jag hellre se, att tullen derå bestämdes till 3 än till 6 sk. Jag tror emedlertid, att man lämpligen kan stadna vid 4 sk-, och gillar i öfrigt Gr. Horns åsigt, att man, långt ifrån att minska, snarare bör söka att öka consumtionen af denna dryck, så framt man med allvar vill göra något för brännvinssupandets förminskning; ty man måste gifva folket något surrogat för brännvinet, och det vore då önskligt, om smaken folie på något icke helsoförstörande, såsom caffe' eller the'. Hr Lefrén:
Härefter föredrogs Utsk:ts yttrande i ani. af EiksStåndens olika beslut ang:de den del af Betänk:t N:o 28, som rörde en af Kyrkoherden Wennerström väckt motion. Bifölls. Sedermera föredrogos i ett sammanhang Utsk:ts hemställan, att Frih. Creutz’ motion om ordnande af kristendomsundervisningen ej måtte till någon åtgärd föranleda; samt Utskrts tillstyrkande om aflåtande af en underd. skrifvelse i ämnet till K. M. Hr Tersmeden, Per Reinhold: Till en början får jag till besvarande uptaga åtskilliga af de skäl, som XJtsk:t anfört mot antagande af Frih. Creutz’ förslag. Utsk:t säger, att »vid jemfö»relse mellan komitéens förslag och den läseordning, K. stadgan »innehåller, finnes emellertid skiljaktigheter dem emellan ganska »ringa». Förhållandet är dock att, enl. den K. stadgan, en katekesförklaring, nemi. den Lindblomska, bibehålies. Läroverkskomitéen åter har endast föreslagit mundtliga förklaringar. Utsk:t fortsätter: »Den K. stadgan har ännu endast ett läseår varit tillämpad »och några från de nyssnämnde skiljaktigheterna härflytande olä»genheter af den stadgade läseordningen hafva, Utsk:t veterligen, »ieke visat sig». Detta skäl hör man andragas nästan mot hvarje reform; men, hvad denna fråga beträfifar, synes mig ej något synnerligt afs:de derpå böra fästas. Likväl torde jag få fästa upmärksamheten på att, om ock olägenheterna, likasom fördelarne, icke hafva inom ett år kunnat träda i dagen, så verka dock dessa olägenheter, om ock långsamt, dock så mycket säkrare. — Vidare säger Utsk:t, att som den egentliga skillnaden mellan båda förslagen består deruti att komitéens förslag meddelar »en bestämd före»skrift att valda psalmer äfven skulle af barnen läsas, något som, »sådant förutan, torde i ganska många folkskolor iakttagas, lära »icke giltiga skäl finnas för den af Frih.
Det är ju möjligt, att något däraf beror af skådespelarens ålder, icke såsom skulle åskådaren, hvilken förut sett Rossi i en annan roll och således vet, att han är en stor konstnär, icke kunna glömma bort åldern j&gt;ch endast tänka på konstnären, utan mera därför kanske, att skådespelaren själf tänker på sin ålder, är däraf hindrad och söker att genom ett mer än vanligt verksamt spel öfverskyla hvad han tror skall fattas i en mera ungdomlig framställning. Visst är, att man, orsaken må vara hvilken som häl8t, icke lika mycket intages af Rossis Hamlet, som af hans öfriga roller. likväl måste vi stockholmare känna oss tacksamma för att vi fått se den store konstnären i äfven denna roll. Vi önska, att man äfven på andra ställen i Sverige måtte få tillfälle, t ex. nästa år, då Rossi ju ämnar återvända hit, genom hans Hamlet öfvertyga sig om, huru oförtjänt det bifall varit, som man förut på riågra ställen skänkt en annan Hamlet-framställare, hvilken uppträdt här och där i de skandinaviska rikena. Roller kunna uppfattas olika och dock icke vara på någotdera hållet missuppfattade, men en sådan uppfattning och en sådan framställning, som den sist nämde Hamlet-återgifvaren visat, torde bäst vederläggas genom Rossis tolkning af rollen. Den store konstnärens förnämsta roll är otvifvelaktigt hans Kung Lear, men spelet däruti är af så egendomligt innehåll, att det svårligen kan skildras. Man måste se det för att rätt fatta, att scenisk konst kan åstadkomma något så underbart gripande. Jag inskränker mig därför till att söka gifva endast en kort antydan om detta Rossis mästerverk. Redan den gamle kungens första inträde på scenen är af makalös verkan.
Licencer borde meddelas för införandet af väl valde ston och hingstar, som kunna å våra bästa localer anses bibehålla sig; men det vöre kännedomen om den allmänna införselns obehörighet, då inrikes industrien bör uppmuntras, jag önskade man redoviste för sig sjelf, innan man till så stor skada för saken vill oafbrutet fortfara att tillstyrka denna fria och allmänna införsel af hästar. Derefter visar sig för mig den ganska tänkvärda omständighet af nästan allmän likgiltighet, som råder deruti, att alla localer bestämt icke äro lämpliga för hästars uppfödande; de, hvaruti finnas hagar med dystränder, sidländta ängar och träsk, hvarigenom hästens hela naturorganism, genom fotens och benens försvagande uti träsk och väta, så till sägaodes upplöser sina kraftegenskaper och förlorar den constanta racens medfödda arf att meddela från sig åter, är en så utmärkande hinderlighet för hästförbältringen, alt jag omöjligen kunnat undvika begära all uppmärksamhet deråt, hvad våra inhemska stamstuterier vidkommer. Dessa äro onekligen väl disponerade 41 H. ii Den io September e. m. och behandlingen af saken med all kännedom och kunskap der bedrifven, men jag upprepar det å nyo, beteslägenheterne för fölen till tredje året äro derifrån af skilj de 3 och då jag visserligen erkänner alt genom omsorgsfull behandling man likvisst vinner hästens yttre utseende fullkomligt, vidlåder oupphörligt den svaga bensubstansen, som vid andra och tredje året redan efter sådane beten visar sig uti svulnade ben, mugg, &c., hvarföre jag aldrig vill upphöra yrka, för Strömsholm, återfåendet af Kongsöhr, och för Flyinge återfåendet af Dahlby, ty härmed endast kunna constanta egenskaper i racen bibehållas. Vidare skulle jag äfven tro nyttigt för saken vara, att, då tid dertill blefve, KongsLadugårdarne förseddes med eget jordbruk, med afseende å kreaturs-förädlingen såsom af högsta vigt för Landet, och hvarigenom äfven trädesbetet för elt-års-fölen finge begagnas.
Man, eller nägon Corps, Militair eller Civil, eller ock nägon Menighet, af hmad namn den wara mä, antingen af egen drift eller med anledning af befallning försöka att wäldföra Riksens Ständer eller deraS Utskott eller nägon enskild Riksdagsman, eller störa friheten i deras öfwerläggningar och beslut, ware sädant ansedt som förräderi, och ankomme pä Riksens Ständer att flike förbrytelser i laga ordning beifra läta. § lii. Blifwer nägon Riksdagsman, under pästäende Riksdag eller under dest resor till och ifrån Riksdagen, med ord eller gerningar ofredad, sedan han tillkännagifwit, att lian i sädant ärende stadd är, dä skall sädant säsom Edsöresbrott anses och straffas. 8 1!2. Uti Niksdagsmanna-walcn mä icke nägon Embetsoch Tjensteman med sin Embetsmyndighet obehörigen werka. Gör nägon det, miste Syslan. Bilaga till Mem. Taxeringsman, som Riksens Ständers Bewillnings^öreskrifter a deras magnar tillämpa, skola ej för Debitering eller Taxering kunna till något answar ställas. 8 114. Konungen läte samtlige Riksens Ständer deras Privilegier, Förmoner, Rättigheter och Friheter åtnjuta; beroende det pä samtlige NiksStändens öfmerenskommelse och Konungens bifall att läta dem undergå de förändringar och jemkningar, som Rikets behof kunna fordra. Jnga nya Privilegier, ett Riks-Stand rörande, kunna utan Konungens och alla Riks-Ständens »vetskap och samtycke utgifwas och meddelas. Bilaga till Mem. N:o 1. Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utstotts Protokoll den 15 Maji 1809. S. D. Herr Öfmersten och Riddaren af Kongl. Swärds-Orden Friherre B. von Platen uppläste och aflemnade till Utskottets Protocoll ett tvid detta Utdrag deras bilagdt Memorial, angående en Allmän National-Armering, hwarom Utskottet mille en annan dag öfmerlägga. Ut supra.
På torsdag förmiddag besågo vi Mora, dess kyrka, en liten utställning m. m. Gärna hade vi också besett artisten Zorns konstsamlingar, men som Prins Eugen väntades dit som gäst, vågade vi ej störa. Därefter gingo vi till Orsa, under vägen gjorde vi en liten afstickare till utsiktsberget Kisa. Vädret var mycket gynnsamt och utsikten härlig öfver Siljan och Orsasjön. Vi rastade här flere timmar och anlände först kl. 8 e. m. till Orsa. Vägen till Orsa är särdeles vacker och omväxlande. I Orsa var svårt att få rum, slutligen fingo vi godt logis. På morgonen gingo vi till Fryksåsen, en fäbod nordväst om Orsa, på gränsen till Finnmarken Med fäbod menas som bekant en liten bondby uppe bland bergen, dit bönderna om sommaren skicka kreaturen på bete. Kvinnor och barn följa med, och männen komma upp ibland för att sköta det lilla åkerbruk, som ibland finnes däruppe. Fryksåsen ligger 1760 fot öfver hafvet. Folket däruppe är egendomligt nog ända från Mora. Vägen dit upp går genom en mycket vild och vacker skog, och under vandringen genom denna välsignade vi flerfaldiga gånger Turistföreningen, som genom röd färg på somliga träd visade oss rätta vägen. Framkomna till Fryksåsen, togo vi in hos en gumma, som gaf oss mjölk och tunnbröd. » Morän » var en riktigt rar gumma, men kunde ej gifva oss logis annat än i en lada, ty stugan var borttingad åt andra turister, som skulle komma senare på kvällen. Vi lågo hela eftermiddagen uppe i skogen, njöto af den ljufliga fridfullheten och utsikten, sprakade med vallgummorna och läto dem berätta sagor och sägner. Vidskepelsen är ganska stor där uppe. Vi fingo åtskilliga historier, om hur trollen velat narra dem till skogs, bytt bort barn m. m., till bästa. Solnedgången var härlig och göt sitt trolska skimmer öfver Orsasjön strax nedanför skogen och Dalälfven, som förenar Orsasjön och Siljan vid Mora strand. Åt andra sidan ser man öfver Finnmarkens i alla möjliga gröna skiftningar skimrande skogar, och längst bort Skattunge by och sjö samt skogen som förtonar i fjärran.
d9 de slutat skolan, och att vicka deras h5g fijr att, s9 vid1 deras andra pligtcr rlet niedgifva, fortsiitta sin intellektuela nthild- llilig. Har har hufv~~dsakligen talals om ~henistiiilicnias~ I~etydclse för unga flickor, som ej äro inogna för sjelfarbetet. De kunna dock riven lei~~iia anvisningar och rad St dem, soni redan kunna studera p9 egen hand, nien ej hafva tillgiiig till de r5d och tankeutl&gt;yteii, soin a l h studier krifva. Ilet b&amp;tn Ixriset för henistudienias nytta iir likviil den ansliitning d e vunnit utoiii Sverige, men till deras utveckling och anordning i fr~iiimande land skola vi i ett fiiljnndc Iiïftc öfverg8. (F,wls.) Doktorns unga fru. Ett firrIlingrförrirF ar Eglit. g urli hade just kommit tillbaka fr5n balen. Hon hade frSgat sin kammarjungfrii,. ' om hennes man var hemina, men Mtt det svaret, att rhr doktorn var] &gt;i sjukbesöks, Iivarefter hon afskedat flickan. Hon ville vara cnsanl nled sina minnen. Hvilken förtjusande bal det varit! Löjtnant Torlow - fans det viil nilgon, som dansade baltre 9n han? Och s9 underhillande och s3 helt olik 1,iidvig - hennes nian. Usch, hrad qvick han var begrep inte det ringaste att siitta h.m var otymplig och trSkig varde yf Iicnne - reste ju helt tvärt i f r h henne före fnikosteii, fast511 han visste, att hon skulle p5 bal. S9 helt och hallet olika den glade, trefligc löjtnanten. Hon tyckte sig iinnn kanna den ömma tryckning. han g d hennes hand, niir de hade dansat ett par hvarf kring mlen, och hon sjönk ned i en emma.
S. D. Föredrogs och bifölls Statsoch Lag-Utskottens den 17 dennes på bordet lagde betänkande N:o 132, i anledning af väckt motion om öfverflyttniug till domaremakten af pröfninger» och afgörandet af så kallade äldre kronofordringar samt om bestämmande af en praescriptiou, inom hvilken alla sådane fordringsanspråk skola göras gällande. Från Högv. Preste-Standet. O S. D. Föredrogs ånyo Bancooch Lag-Utskottens memorial Nio 7» 942 Prot.-Utdrag, deri 18 Maj 1845. med förslag lill sammanjemkning af Riks-Slåndens skiljagtiga beslut öfver Utskottens memorial N:o 3, angående omröstningar i Förstärkt Utskott, öfver Lagen för enskilda Banker: Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Cons/ itutions-Ut skottets ullå Unde N;o 43, i anledning af Riks-Ståndens återremisser å memorialet N:o 33:
Likaså talar Jacob 37: 35: ”Jag skall med sorg fara ned i griften till min son (Josef),” medan han dock (v. 33) trott, ”att ett vildt djur upätit Josef, och han således icke blifvit begrafven, och sålunda kan ej heller menas med grift (nbMUj) något annat än ett: bortom grafven. 5 M. B. 14: 1—2: ”J åren Herrens, eder Guds barn, J skolén derföre ej så mycket sörja öfver Edra döda.” Men om här ej tron på själens odödlighet förutsattes, så skulle ju just medvetandet att menniskan är ett Guds barn, göra en sådan men niskas död ännu smärtsammare och berättiga till den mest för ty i fl a r] e sorg. Blott dessa ställen anföras bland de många, som kunde upsökas, för att visa att Pentaleuchen förutsätter, såsom något allmänt bekant, ett lif efter delta samt alltså äfven själens odödlighet; och skulle man fråga, hvarföre i Moses Böcker endast talas om jordisk belöning och straff, pcb icke äfven om lön och straff på andia sidan grafven, om själens fortfarande efter döden är så allmänt kändt? så är det just denna omständighet, som obestridligen vittnar, att lagen utgått från en Gud; ty skriften säger: ”Om du vandrar efter din Guds bud, så skall jag gifva ditt land regn i sinom tid,” o. s. v. (3 M. B. 2G: 3—4). Och ett sådant löfte kan blott Gud, men ingen mensklig lagstiftare gifva. Hos Profeterna, som äfven omnämna de dödas upslåndelse äfvensom i de s. k. skrifterna, framträder också läran om odödlighet och vedergällning mera tydligt och klart. Jes. 26: 19: ”Dina döda skola lefva” o. s. v. Ibid. 66: 24.
Ja exempel gifvas att 6 a 8 månader framflutit efter det Besvärsmål blifvit föredragne i Rikets Allmänna Beredning, till dess de, inför Kongl. Majit blifvit anmälde oell definitivt afgjorde, genom Föredragauders erhållne tjenstledighet m. m. d. För sin i flere afseenden märkvärdiga, sakrika och betydningsfulla innehåll, torde det vid detta tillfälle benäget tillåtas mig, att in extenso, 1’å anföra den evigt minnesvärda, men till det mesta förgätna Kongl. Förordningen af den a4 Januarii 1778: en Förordning, hvilken ger lika mycken odödlighet och ära åt den Konung, som låtit utfärda och satt sitt namn under den samma, som åt dess Författare och Gowtrasignant; en Förordning som förtjente att sättas inora glas och ram. i alla publique Embetsoch Tjensterum. Den lyder sålunda! ”Kongl. Majit förväntar ”af Dess Embetsoch Tjenstemän, att de "med all trohet och flit förvalta sina Embeten och uppfylla sina skyldigheter i ”tjonsten, utom hvilket de icke göra sig "värdige af Konungens Nåd, sina medbor"gares kärlek och en framtids hedrande "tacksamhet! Kongl. Majit förmanar hvar ”och en Embetsoch Tjensteman, att med "värdighet och tålamod afhöra den klagan"des röst, räcka den förtryck Le hjelpsam "hand, och i mån af sitt Embete, bålla "hvar man vid lag och rätt, städse påmin"nande sig, alt de dertill äro pligtige efter "ed och samvetej alt de derföre njuta lön Den io December f. in. "af Kongl. Maj:t och Kronan, och att den”11a lön icke är -annat än ett sammanskott ”af deras med-undersåter.
Utskottet får alltså vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer mätte, i sammanhang med antagande af ny Strafflag, för sin del besluta en författning af detta innehåll Lag-Utskottets Betänkande JYf>' 57. 3 ”Med ändring af hvad i Kongl. Förordningen angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens uppehållande ilen 4 Maj 1855 är stadgadt, förordnas som följer: Har medlem af Svenska kyrkan gjort sig skyldig till straff, för det han hädat Gud eller lastat eller gäckat Guds heliga ord eller sakramenten, eller för gäckeri af gudstjensten, eller för våld, svordom, oljud eller annan förargelse under gudstjenst, eller för mord, dräp eller rån, dä dödsstraff ej derå följer, eller för barnamord, mened, äktenskapsbrott, väld eller smädeord emot föräldrar, eller stöld, eller har han lör förfalskning, bedrägeri, falsk angifvelse, otukt eller mordbrand blifvit till straffarbete dömd; och kommer han efter utståndet straff äter, då skall Kyrkoherden i församlingen eller den, som dennes ställe företräder, med honom om hans själs bästa samtala och, der han finner sig kunna nattvardens bruk honom tillstädja, sådant hos Kyrkorådet anmäla; Skolande denna författning tillämpas i de deri upptagna fall, då straff blifvit efter den nya Strafflagen ådömdt.” Stockholm den 18 September 1863. Reservationer: af Doktor Forssell: ”Mot det förslag, genom hvars framläggande Utskottets pluralitet trott sig hafva fullgjort det uppdrag, hvilket genom remissen af den förevarande motionen Utskottet ålegat, an märkes: 1. Att förslaget år stridande mot Riksdagsordningens 37 § 2 morn. Den remitterade motionen alser nemligen pä intet vis en så beskaffad förändring af Kongl, Förordningen d. 4 Maj 1855, som skulle medföra upphäfvandet af enskild skrift och aflösning inom vår församling.
Ja, det växte allt intill Förstan för hären; och tog bort ifrå honom det dagliga offret, och förödde hans helgedoms boning. Och sådana magt vardt honom gifven emot det dagliga offret för syndernas skull, så att han skulle slå neder sanningena, och hvad han gjorde, skulle framgång hafva. Men jag hörde en heligan tala; och den samme helige sade till en som talade: Huru länge skall dock denna synen, om det dagliga offret, vara, och om synderna, för hvilkas skull denna förödning sker, så att både helgedomen och hären förtrampad varder? Och han svarade mig: Det är tutusende och trehundrade dagar, efter afton och morgon räknandes, så skall helgedomen åter vigder varda. Och då jag, Daniel, såg den synena, och hade gerna förståndit henne; si, då stod för mig såsom en man. Och jag hörde emellan Ulai ene menniskos röst, som ropade och sade: Gabriel, uttyd dessom synena, så att han förstår henne. Och han kom hardt intill mig; och jag vardt förskräckt, då han kom, och föll neder uppå mitt ansigte, och han sade till mig: Gif akt häruppå, du menniskobarn, ty denna synen lyder uppå ändans tid. Och då han talade med mig, dignade jag af vanmägtighet neder på mitt ansigte till jordena; men han tog uppå mig, och rätte mig upp, så att jag blef ståndandes. Och han sade: Si, jag vill visa dig, huru det gå skall på yttersta vredenes tid; ty änden hafver sin bestämda tid. Väduren med de tu horn, som du sågst, äro de Konungar i Meden och Persien; Men getabocken är Konungen i Grekeland; det stora hornet emellan hans ögon är den förste Konungen. Men att fyra stodo i dess stad, då det sönderslagit vardt, betyder, att fyra rike skola uppkomma af det folket; men icke så mägtig som han var. Efter dessa riken, när öfverträdelsen stor vorden är, skall uppkomma en arg och listig Konung.
Viel dea af Rikets Ständer, genom deras Stats-Utskott, verkställda granskning af Post-Verkets förvaltning och med anmärkningar i Kammar-Rätten reviderade Räkenskaper för år 1831 har förekommit, att bland detta Verks fordringar ännu fortfarande balanceras, till lika belopp som vid i83o och i83a årens Stats-Revisioner blifvit anmärkt, en Norrska Post-Verkets äldre skuld af i6,485 R:dr 34 sk. 2 r:st.f härledande sig från ett af Svenska Post-Verket beräknadt, men af det Norrska bestridt portobelopp för Norrska bref till och från Altona, med anteckning, likasom förut, eller ”att tvist uppstått om liqvidationen, hvilken beror på E. K. M:s Nådiga pröfning;” och som annan upplysning rörande förhållandet med denna fordran icke kunnat inhemtas; få hos E. K. M. Rikets Ständer i underd. anhålla, att denna balancefråga måtte bringas till slutligt afgörande. Emot Post-Verkets förvaltning och räkenskaper har i öfrigt icke varit något att erinra; hvilket Rikets Ständer få härmed i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 4 December 1834- I Sih. till RSt. Skrifvelser IV.ris 224 och ii5. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adelö dea 4 De c. 1834. Preste-Ståndet den 4 Borgare-S: ’ndet den 4 » Bonde-Ståndet den 4 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående verkställd Revision af Sundhets-Collegii Räkenskaper. (Stats-Utsk. N:o 33i.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, genom deras Stats-Utskott, granskat E. K. M:s Sundhets-Collegii afgifne och med anmärkning i Kammar-Rätten reviderade Redogörelse för år i83i, få Rikets Ständer i underd. anmäla, att deremot icke något förekommit, som till Rikets Ständers åtgärd kan föranleda. Rikets Ständer framhärda &c.