Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare säger man, alt det är en så stor vinst, att sjelfskrifvenheten uphör. Jag har sagt mina åsigler förut om sjelfskrifvenheten, men på delta sätt skulle jag icke vilja alt sjelfskrifvenheten skulle uphöra. Jag har nemi. den åsigten, att om sjelfskrifvenheten skall uphöra, så skall man, genom denna upollring af It. o. Ad., gifva en gärd åt nationen. Jag minnes icke nu alla de uttrycken, som äro så moderna, ronde R. o. Ad:s upoffring af sin sjelfständighet. Detta tror jag icke vinnes derigenom, att R. o. Ad. kommer att representeras af 60 Ledamöter i st. f. några hundra. Det är icke R. o. Ad:s personliga sjelfskrifvenhet, utan R. o. Ad:s hela sjelfskrifvenhet såsom Stånd, som skall upoffras. Jag protesterar således högtidligen mot den åsigten af sjelfskrifvenhetens uphörande genom delta förslag, som skulle den vara något offer på fäderneslandets altare. Det påstår jag bestämdt alt det icke är, utan det är helt enkelt ett offer åt framtida partier inom vårt eget Stånd, och om J icke viljen tro hvad jag säger, i afseende på den gärd nationen fordrar, så knnnen J gå några hundra steg härifrån. Man kommer då in i PresteSt. Tycken J verkligen då, att den ställning, som PresteSt. intagit i nationen är så afundsvärd för R. o. Ad.? Jag har all aktning för det Ståndet, men sannerligen jag tror att dess ställning är så afundsvärd, att R. o. Ad. skulle afsäga sig sin representation för alt intaga den ställning, som det Ståndet innehaft. Vi känna resultaterna på förhand och jag protesterar, som sagdt är, högtidligt emot den åsigten, alt detta sätt att lemna sjelfskrifvenheten, är något offer på fäderneslandets altare. Den är helt enkelt ett offer ål partierna inom vårt eget Ständ. Det finnes icke mera än en, åt hvilken J kunnen lemna sjelfskrifvenheten, del är Svenska nationen.
Hon lyfter då och då på hufvudet och ser på honom med sin långa öppna blick; han är så olik allt hvad hon dittills sett, han är helt annorlunda än stadens ungherrar, hans sätt är mera fritt och på samma gång mera respektfullt, han har icke nämnt ett enda ord om väder och vind på hela kvällen, han kommer direkt från stora verlden bort till deras afsides vrå och talar om idel stora ämnen, alls ingenting af det vanliga, banala, han handskas med de svåraste vetenskaperna som de vore abc och nämner stora män som om de vore hans dagliga umgängesvänner. Allt detta hemlighetsfulla och ofattbara, som lifvet derute i verlden är för henne, detta som hon aldrig ens kunnat föreställa sig hur det ser ut, men som fyller henne med obestämdt vemod, en ljuf oro, hvarje gång hon tänker på det, – det kommer henne med ens alltsammans så förunderligt nära, att hon nästan tycker sig vara midt uppe i det och börjar känna sig helt förtrolig med det. Men det har kommit genom honom, och utan att hon sjelf vet det minsta deraf, har det snart sammansmält till ett med honom, så att hon, utan att ha bragt detta till medvetenhet, icke längre kan skilja åt; och i samma mån hon växer in i detta nya lif, som genom hans samtal uppspirat allt frodigare omkring henne, växer hon fast vid honom, visserligen såsom vid något rent opersonligt, – sina egna drömmar allra innerst, – men hon växer dock fast vid honom, så att då hon en dag hör den första gäckande häntydningen af en bland systrarne, hon förnimmer inom sig en känsla af stolthet, ungefär som öfver ett välförtjent beröm. Bröllopsnatten, resan på tu man hand, blott några fattiga dagar, – och som hon nu sitter der på ångbåten på Vierwaldstättersjön med armbågen mot ledstången och hakan mot handen, undrar hon på, om hon är samma menniska som nyss gick der hemma hos far och mor i den lilla afsides staden vid Östersjön, eller om det är han som är förändrad, han som står der med ansigtet nergräfdt i sin Bædeker, med sin slankiga gestalt, sin hängande drägt, sin solkiga rockkrage, sitt fadda svampansigte och sina närsynta kisande ögon.
* Sammantaget för hela Länet, som, utom 10 preste-boställen i Sotholms och Färentuna härader, hvilka icke äro satte till visst Jordeboksinantal, rnon anses lika med helt hemman, består af 4>°392Vö mantal, h,”kas sandes 2*i89iL mantal af ägarne sjelfve, 190—i äro boställen, och 1,669/A mantal äro upplåtne åt arrendatorer och brukare. Medelvärdet af ett mantal efter sista årets uppskattning är 4,732, af 1 mantal frälseränta 1,948 R:dr, af lägenhet 2,191 R:dr, af bergverk 111,282, al manufakturier 7,625 R:dr, af mjöloch såg-qvarnar 2,527 R:dr Banko. ', ’ Jordeboksoch mantals-räntorna af Rusthålls-stammarne tillsammans 33oji mantal, förmedlade till 298A, uppgå till 10,682 R:dr i3 sk. n r:st; och till 14*9)51 R:dr 46 sk. 11 r:st. banko för augmenterna, som tillhopa utgöra 3o9|| mantal, förmedlade till 279H mantal. För 37^ mantal, samt 8 lägenheter i Åkers fögderi, ansedde lill ali mantal, betalas rotefrihets-afgift med tillhopa 481 R:dr 36 sk. banko. 16 Stats-Bulrag. Af hvad förut blifvit i underdånighet yttradt om den förmonligare afsättning och de tillfällen lill biförtjenster, som tillskyndas orten af dess läge omkring hufvudstaden, följer ock, att penninge-förlägenlxet der, sannolikt mindre än i någon annan del af landet, är rådande,°och alt de skattskyldige mera sällan sakna utväg till statsbidragens afbördande. I allmänhet taget, inflyta äfven desse jemt och ordentligt, utan alt näringarne, jemförelsevis nied andra orter af landet, synas deraf tryckte och återhållne.
Det af Herr Grosshandlaren Wallenberg inom Banko-Utskottet väckta och af pluraliteten antagna förslag, att Banken skall i utbyte mot sina nu innehafvande Riksgälds-konlorets och Arméens ackords-amorterings-fonds obligationer 20 Banko-Utskottets Utåtande M 17. emottaga Svenska Stats-obligationer i utländskt mynt för ännu ytterligare 4 millioner R:dr, fruktar jag förr eller sednare skola medföra en ännu större tillökning i den utländska skuldsättningen och har således icke kunnat biträda detsamma.» vid 3:dje punkten: af Herr Doktor Björkman; »Höglofliga Banko-Utskottets förslag, att det denna riksdag ifrågasatta utländska jernvägs-lånet skulle ökas med ytterligare 4 millioner R:dr, på det Banken skulle af Riksgälds-kontoret bekomma lättare realisa bia obligationer, än de enligt 154 och 176 gg i Banko-reglementet till Banken redan aflemnade, kan jag ej gilla. Förslaget innebär nemligen att till Banken liqvidera återstoden af 1808—1809 års krigs-kostnader med Statens, i utlandet af Banken säljbara obligationer, i stället för att berörda kostnader nu amorteras med 152,000 R:dr Riksmynt årligen, enligt Rikets Ständers år 1841 fattade beslut. Detta vore icke att öka utländska länet för jernvägar, icke att dermed bygga en aln jernväg* utan endast att stärka Bankens förmåga att framdeles i nödens stund lättare öka sin metalliska valuta. Men en sådan nöd bör vä! minst nu ifrågasättas, dä Staten redan på utländsk ort lånat 20 millioner och ytterligare nu är sinnad låna 20 millioner Riksmynt i silfver, för att dermed öka landets rörelse-kapital. Ifrågavarande, til! Riks-banken aflemnade, men sannolikt icke länge der qvarliggande, utan i utlandet snart sålda 4 millioner Stats-obligationer Öka onekligt, utan tvingande behof, landels utländska skuldsättning, en skuldsättning, som redan för -jernvägsbyggnadens skull af nationen emotses med grundadt bekymmer.
Bok och Räkning öfver hvar Discont föras skall, emot den anledning som sig nu med sannolikhet visar, framdeles befinnas skulle, att Massan lemnade öfverskott, så må ingalunda meningen vara den, att ett sådant öfverskott Actie - Ägare undandraga; men dess* förinnan synes mig ej heller någon laglig rätt för dem kunna inträda, att såsom delägare i Massans tillgångar upptagas. Fordrings • Agarne erhålla bevisligen efter Calcul mera, än genom Massans lagliga utredning tillvinna kunnat. GäUlenärerne, hvilkas reverser äro förfall* ne, erhålla nu Fem års anstånd; med successiv afbetalnings-skyldighet under tiden. För - Statsoch Bdnko-TJtskottens Betiinkanden. 1157 månen häraf, jemförd till en behandling efter Concöurs-Lagarna, är påtagelig. Nu återstår likväl en väsendtelig omständighet, deri Fordringsägares och Gäldenärers fördel gemensamt sammanträffa, och som visserligen är den enda anmärkningsvärda. Det är nemligen frågan om tillämpningen af det Lagrum, som bjuder, att gäld må mot gäld qvittas. I denna del nödgas jag villkorligen medge en rubbning i allmän rätt kunna förslaget påbörda*; ty, så länge Concours-tillstånd icke är förklaradt, är det verkeligen hvar och en Gäldenärs Lagliga rättighet att sin Discont-skulld gälda med Discontens egne papper, fullt för fullo. Men, då förlusten för Banken ändå blef stor, oeh följderne af denne Disconis oredliga förvaltning, ansågos proportionerligen böra drabba alla de interesserade, tilläto omständigheter» ne ingen annan reglering för Malmö Discont än den, som af Höglofl. Utskotten föreslagen blifvit. För min del skulle jag dock icke mycket tveka, att ifrån denna inskränkning mig begifva, oaktadt förlusten för Banken i Calcul kornrne att visa sig större ; emedan i sådant fall ända till det yttersta blefve iakttagit hvad Medborgares rätt påfordra kan.
Athanasios’ och nicænska kyrkomötets anhängare, de bundne och lifdömde, som kallades kättare, läto således icke beveka sig att öfvergifva sin tro. De hade beredt sig att dö för henne. Med en sådan död följde ju martyrkronan, det bästa af det eftersträfvansvärda, det, för hvilket mången frivilligt hade sökt döden och med hänförelse kastat sig i hans armar. Petros, representanten på detta ställe af den rättrogna, utaf de verldsliga lagarne erkända läran, uppbäraren af den herrskande kyrkans rättigheter och plikter, hade således fruktlöst användt öfvertygandets vapen. Det återstod att begagna våld. Kättarne skulle före sin afrättning emottaga den heliga nattvarden och detta måste, för deras själars räddning, ske efter det homoiusianska ritualet. I långa högtidliga toner ljöd igenom kyrkan sången om Guds lamm, som borttager verldens synder. Petros och den äldste presbytern trädde inom altarrunden. Hostian helgades. Det heliga bordet väntade sina gäster. Och dessa framfördes, några i sänder, med bakbundna händer af soldaterna. De sträfvade emot, de sökte slita sina band, för att försvara sig, och när detta icke lyckades, kastade de sig till golfvet, för att låta sig släpa fram till altarrunden. Deras förtviflan gaf sig luft i genomskärande rop, som förskräckligt blandade sig med den hjertgripande sången: – O Guds lamm, som borttager verldens synder! Framsläpade till altarrunden upplyftes de af soldaterna. Petros befallde dem knäböja. De lydde icke. Soldaterna måste böja deras knän med våld och i denna ställning trycka dem ned mot altarbalustraden. När Petros räckte dem hostian, mötte henne sammanpressade läppar, hopbitna tänder. Personligheten anlitade det sista medlet att spärra sitt heliga område mot yttre våld. Men emot detta medel fanns ett motmedel, nyligen upptäckt och redan flitigt användt, sednast af patriarken Makedonios i Konstantinopel. Ett verktyg frambars, med hvilket de motspänstiges munnar uppbändes och hostian nedsköts i deras svalg.
Utskottet har sålunda fått anledning ätt tro, det ej allt går så rätt till på älla PostContoir. Man hat misstänkt, ätt moderationen kan gifva anledning till missbruk Ln Postförvaltare kan sammanslå en mängd mindre bref under ett cohVölut, och för dem begagna moderation. Jag vill ej säga, att så skett, men blott att det är möjligt. Att förekomma detta, har Utskottet funnit sig föranlåtit, att föreslå möderationenö afskafian* de* Utskottet har trott den egentligen hafva tillkommit af den fört ej bruklige Llibrefs posten* Sedan nU nästan alla LmbetsVerk, och hyligen äfven .Städernas Magistrater, fått Lribrefstätt, tror jag, att första Orsaken Upphört för moderationens begagnande* och att de enskildes förmåh ej bör komma så mycket x beräkning, då moderationen gifvet en hufvudsaklig anledning till missbruk» Utskottet hat i öfrigt funnit, att mycken Olikhet i breftaxan äger rum, i; afseende på brefpotton från det ena eller endia stället, men I 3 J 4° Den ?9 Julli /• nl. det har ej varit möjligt för Utskottet att uppgifva något särskildt förslag till en ny régleing af taxan, sorn skulle lemna samma inkomst som hittills. Dertill fordras betydliga undersökningar, hvarföre Utskottet ock föreslagit, att vederbörande PostDirection bör föranstalta om en sadan undersökning, och tillnästa Riksdag uppgifva ett förslag till en bättre posttaxa, calculerad efter afståndet. Hvad åter beträffar Utskottets förslag om' en förbättrad controll, så, om ett förslag derom vid nästa Riksdag inkommer ifrån PostDirectionen, blifva Riksens Ständer i tillfälle, att vidtaga författningar till förekommande af missbruken. Emedlertid har Utskottet föreslagit, att jLandshöfdingarne måtte erhålla den befattning, att på vissa tider infinna sig på PostContoiren, och tillse att allt ördenteligen tillgår.
Utskottet har endast, efter sitt bedömande af de särskildta förhållanden, Bergshandteringen företer, gifvit sina dertill lämpade åsigter tillkänna; hvilket allt, jemte flere ledamöters särskildta Utlåtanden, dock vördsamt underställes Riksens Höglofl. Ständers ©get ompröfvande. Stockholm den 8 Juli 1825. och Ekon. Utsk. Betänkariden. £J2i Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs* och Ekonomie Utskott den 8 Juli 1823, S. D. Herr Ehrenborg, Casper, anförde: ”Det nu upläste Betänkandet, så väl sorn c:na andre, hvilka dermed ega gemenskap och jemväl vid detta tillfälle böra förekomma till Utskottets öfverläggning, röjer å ena sidan en sakkännedom, den jag bekänner mig i detta ämne nästan alldeles sakna. A den andra synas mig likväl de deri framställda meningar utgå från grundsatsen af ett bibehållet näringstvång, om hvilket jag tvekar, huru vida det för Bruksoch Bergsmanna näringen må i längden kunna anses behöflig!, då det funnits ej allenast umbärligt utan ock menligt för andra näringar, förhållandet hvarmed synes böra i ett sammanhang undersökas, och det är en sådan undersökning, som jag önskar mätte uppdragas åt den Committé, hvilken till Bergsförfattningarnes öfverseende lärer vara i Nåder för. ordnad. Lika litet som någon partiel rubbning synes böta ega rum i dessa författningar, hvilka, att döma efter verkningarne, lära utgöra ett väl sammanhängande och ordnadt system, hvars förändring efter nyare tiders grundsatser och förhål, landen fordrar sakkunniges åtgärd, om ändamålet icke skall förfelas; lika angeläget synes det vara, att icke, genom uteblifvands Bety. och Ekon. IJtsk. Betänkanden* af en sådan åtgärd, bergshandteringen £ längden må fortfara, att. idkas efter skråmessige och för industriens utveckling hinderlige grunder, utan att en modification af samma grunder må följa på den, som nu i afseende på öfrige näringar är allvarligt i fråga.”
Till följd deraf äro ett stort antal af dessa vid sista riksdag beslutade lärarebefattningar ännu icke tillsatta och komma först nästkommande år att med innehafvare förses. Under sådana förhållanden synes det mig betänkligt att företaga en betydligare utvidgning af de redan för handen varande skolorna, hvarom många förslag inkommit, och anser jag mig, utöfver det antal nya lärare, som för undervisningens bestridande i dess redan anordnade omfattning är oundgängligen erforderligt, endast böra tillstyrka inrättandet af nya befattningar för de fall, att dels i en större stad, der genom tilloppet af nya lärjungar skolorna blifvit öfverfylla, och för en fördelning af detta tillopp, hvilket vanligen är starkast i de lägre klasserna, upprättandet af en ny treeller fem-klassig skola visat sig oundgängligen nödigt, dels ock för sådana orter, inom hvilka på en större omkrets tillträdet till ett Elementarläroverk alldeles saknas, och i följe deraf inrättandet af en mindre skola, för att bereda tillgång till första inträdet på studiernas bana är af verkligt behof påkalladt. 1 förra afseendet får jag i underdånighet anmäla följande ansökningar: l:o af Direktionen för Stockholms Stads Undervisningsverk angående inrättande af ett nytt fem-Massigt läroverk i hufvadstaden; och har Direktionen till stöd härför hufvudsakligen anfört: att de nuvarande 4 femklassiga läroverken i Stockholm redan vöre till utrymmet aldeles otillräckliga för den stora mängden af lärjungar inom dessa klasser, hvilka lärjungars antal, under sistlidne vårtermin utgörande vid Klara läroverk 245, \id Maria 273, vid Jakobs 200 och vid Katarina 236, syntes med hvarje år vara i tilltagande; samt att i följd häraf redan intiäffat, att icke alla som sökt inträde i skolorna kunnat der intagas, emedan en och annan af skollokalerna saknat nödigt utrymme.
Flera värda talare hafva klandrat Utsk:s förslag, att arbetsfolk skola påläggas bevillning, af det skäl att man derigenom skulle beskatta arbetskraften. Men jag tager mig friheten fråga, hvilken beskattning det är, som icke mera eller mindre utgår af arbetskraften, antingen den intellectuella eller den physiska. Man bar Den 30 November f. m. 567 sagt, att arbetskarlarne voro de fattigaste bland dera, som erlägga bevillning. Jag är af en annan öfvertygelse, och man behöfver blott fråga den landtman, som ej har sjelfständigt arbete, utan behöfver lega, hvad han får betala för det arbete, han behöfver. Om han kommer in till staden för att få en arbetare, får han honom för godt köp? Jo, en annan gång, be' ter det. Arbetskarlen tager sitt så fullt ut, alt haus förtjenst mången gång öfverstiger dens, hvars arbete han skulle göra. För min del anser jag derföre riktigt, att han får vidkännas denna afgift, hvadan jag ber att få instämma i Hr von Rosens yttrande. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Här har blifvit yttrad en sats, som fordrar vederläggning, nemi. att man söker att beskatta fattigdomen. Derom har icke varit fråga. Svenska lagen säger tydligt huru i sådant fall skall förfaras: hvarje socken skall vårda sina fattige; så snart arbetaren blir fattig, så kan lian icke mera betala någon contribulion, utan han skall då af socknen underhållas. Här har också blifvit yttradt, att det möter många svårigheter för afskrifning. Detta kan jag icke eller medgifva, så snart socknen har erkänt, att den fattige arbetaren icke kan berga sig, så får han genast afskrifning. Här har också blifvit yttradt, att denna eoutribution blifvit uppförd på en oriktig artikel, nemi. den som talar om egendom, näring oell rörelse. Jag frågar, hvad är det för arbete, som sker utan rörelse; det måtte vara den rörelse, hvarigenom man förtjena!- sin dagspenning, som med detta ord bör förstås.
" Och de andra säga nästan på samma sätt, för ser du, Martinson, de tro på mig och inina hattar, och himlen löne dem för det, Hör du, Martinson, jag får visst taga fram vår älskade roman och läsa litet i den för dig i yväll. Tänk du, om människor visste, att du svärmar för Zola! Martis, tror du, att de kommo och handlade med dig då? Men i qväll få vi lof att läsa. Ska ' vi ta ' beskrifningen på butikfdnstret der i början? ' ' Folk får säga hvad di vill, men ' Damernas paradis ' är en bra bok ", yttrade Martinson med stort eftertryck. " Ja, åtminstone för modister. Den är som ett poein öfver siden och spetsar, inte sant, Martis? Och då man läser om den stora per 120 sonalen och om varorna och om de förfarliga magasinen, g i r det kalla kårar utefter ryggraden, gör det inte det? " " Jo, ' åjo. " ' Och du drömmer, eller hur, Martiiison, att du ser framför dig ett sådant der etablissement, som med sina butiker, varuupplag och inottagnmgssalonger upptar hela palats. Och ser du inte dig själf i spetsen för det hela, ledande och styrande det invecklade maskineriet? " ' Ånej, då. ' " Bah, du är. inte ärelysten, du, Martinson. " Hon satt tyst lyssnande ett ögonblick, for så upp med förfarlig brådska, tände ett ljus och gick in i broderns rum. Hon kom snart tillbaka och kastade sig skrattande, men rätt blek, ned i länstolen. " Jag tyckte, att. det gick derinne. Jag trodde, att Harald koinmit igen. " ' Men, kära Agda. " ' Ja, jag tyckte det, säger jag dig, och jag måste riktigt lysa bade på soffan och i vrån och i garderoben och vid skrifbordet. " " Ja, det sista var då onödigt ", sade gamla Martinson. " När sAg du väl Harald sitta vid ett skrifbord? " I samma ögonblick ringde det på tamburklockan. ' Tror du det är Harald? " frågade Agda och reste sig med synbar motvilja för att ga ut och öppna.
Ståndet också fann för godt att höja till 100,000 R:dr för äret, med bibehållande af egenskapen af förslagsanslag, och alt således om det samma skulle finnas otillräckligt for en ofninRS tid af 12 dygn, in och utryckningsdagarne oberäknade, bristen då må af Riksgä'ds-Contoiret fyllas. 25: > Försvarsverket i allmänhet eller Kongl. Krigs-Collegii DeparteBih. till R. St. Vtclr. d. 11 Aug. 184.0. mentérj hvarunder äfven upptagas indeldta räntor för Åkers Krutbruk och Husqvarna Gevärs-fadori. Ståndet, som godkände livad Utskottet tillstyrkt angående förvägran af det ökade anslag af 69,000 R:dr, som af Kongl. Maj:t blifvit äskadt, fann deremot för godt, med ogillande af Utskoltets förslag, bevilja det fortfarande utgåendet till försvars-verket i allmänhet af det hittills varande anslaget med 696,000 R:dr. Till hvad Utskottet i Utlåtandet N:o 202 pag. 24 tillstyrkt, alt vid denna punkt må, under benämning af ”rotefrihets-afgifterne, liil armeens materiella behof” uppföras ett belopp af 22,500 R:dr, lemnade Ståndet bifall, men afslog deremot det af Utskottet dervid föreslagne vilkor af nedsättning i anslaget till Krigs-Collegii Departementen. Utskottets tillstyrkan angående anslaget 12,000 R:dr, som för Topographiska Corpsens arbeten varit afsedt, bifölls. Deremot afslog Ståndet hvad Utskottet i Utlåtandet N:o 202, pag. 25, tillstyrkt angående underdånig anhållan om Nådig proposition vid nästa Riksdag om fördelning under behörige utgifts-titlar af det under benämning ”försvars-verket i allmänhet, eller för Krigs-Collegii Departementer å Tredje Hufvud-Titeln erforderlige anslag.” 26:o
Man har sagt, att myntbestämningslagen utfäster, att förord om ovilkorlig betalning i speciemynt kunna göras. Detta är sanni; men jag kan icke föreställa mig, att en privatbank, i afseende hvarå lagen säger, att den skall invexla antingen nied speciemynt eller btcosedlar, kan förlora sina privilegier, om den icke liar silfver, då någon fordrar. Vore förord derom gjordt, så blefve det en enskild sak, och banken ringe i vanlig väg tillförbindas alt uppfylla ö‘fverenskoramelsen. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Redan vid återremissen af det första betänk, i detta ämne log jag mig fr iheten yttra den åsigt, att åläggandet för privatbanker att inlösa sina sedlar med metallisk valuta borde ingå bland hufvudvilkoren för dessa bankers uppkomst. Jag har sedan med tillfredsställelse hört denna åsigt vidareutvecklas, och jag skall nu icke upptaga tiden med ett återupprepande af skalen derför; nren jag ber att få fästa mig vid några omständigheter, som Frih. Boye synes lrafva förbisett, då han afgaf sitt yttrande. Hr Frih. förmenar, att föreskriften om skyldighet lill silfvervexling skulle vara hinderlig för privatbankers uppkomst. Jag tror ej detta; men äfven om så vore, tror jag, att det vore nyttigare, än om dessa banker finge uppstå, utan att vara grundade på en solid realförmögenhet, då jag är öfvertygad, alt de endast komme alt medföra en ytterligare intrassling af vårt penningeverk. Hr v. Troil liar tydligen visat, hurusom det ar fullkomligt likgiltigt, örn sedelemissionerna ske genom privatbankerna eller statshanken, såvida de förra grunda sina sedlar endast på den sednare bankens sedlar. Det är sannt, att privatbankerna äro grundade på liypotheker; men då statsbanken icke får utgifva sedlar på grund af sådana, ser jag icke, hvarföre privatbankerna böra få det.