Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörners åsigt, att jag icke tror, att ifrågav:de föreskrift kan gälla längre, än till dess en kommande Riksdag antagit en ny Bev.-förordn., utan är det, som Utsk:t i förev:de punkt föreslagit, allenast att anse såsom en uttalad önskan, att den Bev.-förordn., som vid nästa Riksdag kommer att bestämmas, må ställas i öfverensstämmelse med hvad nu stadgas, sålunda, att de värden, som vid den år 1867 föreskrifna taxering komma att åsättas fastigheter, äfven efter antagande af ny Bev.-förordn. må förblifva oförändrade. Mig synes, att det är alldeles nödvändigt att nu antaga Utsk:ts förslag. 1 förev:de hänseende hafva vi nemi. att välja endast mellan tre åtgärder: att bifalla Utsk:ts hemställan; att bibehålla hvad förut varit föreskrifvet, eller ock återremittera frågan ; ty det af Hr Wistrand uti hans reservation framställda förslag anser jag på inga vilkor böra bifallas. Att bibehålla närv:de stadgande, att, sedan fast egendom det år, då allmänna bevillningen med tillämpning af utfärdad ny Bev.-stadga första gången påförts, blifvit, enligt föreskrifna taxeringsgrunder, till sitt verkliga värde uppskattad, må detta värde under tre år bibehållas oförändradt, anser jag orimligt, ty enligt min tanke måste detta stadgande så tillämpas, att, när en ny Bev.-stadga utkommer, skall en ny taxering ske, och de dervid åsatte värdena förblifva oförändrade i tre år; och detta stadgande kan ej tillämpas hädanefter, då årliga Riksdagar komma att hållas, enär derigenom en motsägelse skulle uppstå. Att deremot återremittera frågan, anser jag ingalunda vara skäl, då ändamålet dermed skulle vara att bringa föreskriften i öfverensstämmelse med näst sammanträdande representations rätt och denna rätt i alla fall är fullkomligt oförkränkt. Jag förenar mig således i yrkandet om bifall till denna punkt. Ben 10 Mars e. ra. Frill, af Ugglas: Jag ber endast att med anledning af Gr.
Maj:t, med afseende å de öfvervägande olägenheter, hvilka sålunda syntes blifva en följd af bifall till Rikets Ständers härutinnan gjorda framställning, funnit densamma icke böra till någon Kongl. Maj:ts åtgärd föranleda, Utskottet, som, i följd af Kongl. Majus derom meddelade beslut, fått emottaga Fångvårds-styrelsens ofvanberörda skrifvelse med bilagor och deraf inhemtat, att, med undantag af boställslägenheterna, deraf tjenstemän vid fångvården nödvändigtvis måste vara i åtnjutande, de ifrågavarande förmånerna i allmänhet icke äro af någon synnerlig betydenhet, anser sig böra tillstyrka, att frågan efter den pröfning, densamma hos Kongl. Maj:t erhållit, må förklaras icke till någon vidare åtgärd föranleda. I händelse af bifall till hvad Utskottet under mom. 3—10 härofvan hemställt, skulle i det bestämda fångvårdsanslaget uppstå en minskning af 400 R:dr, hvarigenom detsamma, nu uppgående till 183,627 R:dr 50 öre, komme att utgöra 183,227 R:dr 50 öre. 12:o. Nytt anslag till personer, menigheter eller allmänna inrättningar för deni genom nya Strafflagens införande frångångna bötesandelar. Uti underdånig skrifvelse den 21 Oktober 1863 hade Rikets då församlade Ständer, — med tillkännagifvande, det Rikets Ständer beslutat, att såsom ersättning för de förluster, som till följd af strafflagens innehåll, att deri stadgade böter böra Kronan tillfalla, kunde drabba personer, menigheter eller allmänna inrättningar, finge af inflytande bötesmedel från och med det år den nya strafflagen trädde i verksamhet tillsvidare dem tilläggas ett belopp, motsvarande hvad de, efter medelberäkning för sednaste fem år, ditintills årligen uppburit, — tillika anhållit, att Kongl. Maj-.t i Proposition till Rikets näst sammanträdande Ständer måtte framlägga förslag till ersättning åt vederbörande för den förlust, som genom de i strafflagen stadgade böters indragande till Kronan dem tillskyndades.
M. under detta förhållande utgå från en sådan grund, som man bär bar påpekat. Det torde lätt kunna finnas att ett R: Sl:s Uisk., i saknad af de uplysniugar och de utvägar, som en Regering äger eller bar lätt att anskaffa, icke kan upgöra ett fullständigt reglernentariskt förslag. För min del hyser jag det förtroende till Regeringen, att den skall, genom de lättade utvägar till uplysningars erhållande, som den eger, komma att, i della afseende till nästa riksdag afgifva ett förslag, som 2* 20 Den 17 Maj. blifver för representationen gagueligt och för densamma antagningsvärdt. Många svårigheter hafva här blifvit framställda rörande tillämpningen af den ifrågavar. förändrade grundsatsen för vägarnes underhåll, men de hafva redan till en del blifvit undanröjda genom det förslag Hr von Hartmansdorff framställt och hvaruti jag instämmer. Jag anhåller om propos. på bifall till Utskms betänk. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, att flere ledamöter yrkat dels bifall, dels afslag å ifrågavar. punkt, samt för öfrigt Hr Carleson anhållit om återremiss. Härvid anmälde sig och yttrade Hr Carleson: Då mitt yrkande om återremiss icke blifvit af någon annan talare här bilrädt, så afstår jag derifrån. H. Ex. Hr Frih. o. Landlm:s härefter först till bifall och sedermera till afslag å lista punkten af förevande betänk, framställde propos:r besvarades med blandade ja och nej, och då II. Ex. i anledn. deraf förnyade dessa proposrr, blefvo desamma åter besvarade med ja och nej, hvarefter Hr Carleson begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:spropos. Den, som bifaller den del af Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskms betänk. N:o 11, hvaruti en underd. anhållan hos K.
Man invänder måhända, att oaktadt taxeringsvärdet på jord och annan fastighet nu är så högt, är den derå utgående bevillningsprocenten i förhållande till det stegrade värdet minskad; jag har beräknat detta, och det är visserligen en sanning, att då bevillningen lör jordbruksfastighet år 1845 var 2 rdr per 1000, var den år 1864 endast 30 öre per 1000 rdr; likväl, om det besinnas, att taxeringsvärdet 1864 var 3j bögre än 1845, så befinnes, att den jordbruksfastighet, som 1845 var taxerad till 1,500 rdr rrut och för hvilken erlades i bevillning 3 rdr, var år 1864 taxerad till 5,500 rdr rmt, ehuru för densamma ej erlades i bevillning mer än 1 rdr 65 öre. Men, Mina Hrr! det kan hända Sverige som andra länder, att krig och olyckor inträffa och att i följd deraf handel och sjöfart ligga nere, och då kommer nog bevillningen att ökas, såsom t. ex. år 1683, då man fick betala 10 proc. af löner och andra inkomster. Om en sådan tid kommer, huru skall det då gå med faslighetsegarne, i följd af den höga uppskattningen af jorden? Annu en annan följd af dessa förhållanden är, att då för valbarhet eller valrätt förifras, icke att ega i inkomst af lön eller kapital 4000 eller 800 rdr, utan att vara taxerad till bevillning der/or, hvad hindrar en lagstiftaremajoritet i grundlagseller, som är detsamma, i bevillningsfrågor i andra kammaren att säga: landels konjunkturer äro så lyckliga, att vi icke behöfva den bevillning, som utgår efter andra artikeln; de fattiga löntagarne må behålla hvad de i sitt anletes svett förvärlvat för att lifnära sig med. Härigenom skulle 526 personer lör första kammaren och 34,000 personer för andra kammaren. nu valberättigade, utstrykasll! Jag har nu visat, att förslagets grunder för valrätt och valbarhet uppbäras af tvenne lerfötter: mynt-representanten och bevillningsförordningen. Den i December.
Men Utskottets pluralitet upphäfde Afdelningens förslag, och har i stället tillstyrkt den underdåniga skrifvelse, emot hvilken )aS Allm. Besv.- och Occon.-Ut sk. Betänkande N.o 134- jag mäste reservera mig. Jag vill i korthet granska dess innehåll och jemföra det med Utskottets i premisserna yttrade åsigter. Att döma af Utskottets i allmänhet utvecklade tankar om Diligencers nytta, och åliggandet för Staten att underlätta deras uppkomst och befordra deras underhållande och vidsträcktare utbildning, skulle man med skäl vänta sig, att Utskottet föreslagit en kraftig åtgärd till dessa ändamåls vinnande. Och hvari består nu denna kraftiga åtgärd? — Jo! man tillstyrker Rikets Höglofl. Ständer att i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, till befrämjandet af Diligenceoch Forvagns-Inrättningar, vidtaga alla de utvägar, som kunna finnas lämplige, med undantag af den enda utväg, som Utskottet ansett kunna leda till något verksamt resultat. Sådant förefaller mig innehållet af den underdåniga skrifvelse man föreslagit, ehuru jag ej kan neka, att Utskottets förslag är författadt i så många och skickliga ordalag, att det visserligen halkar lättare förbi det granskande omdömet, än den korta och sträfva öfversättning jag deraf gjort. Utskottet har enhälligt stannat i flen öfvertygelse», att Diligencer kunna understödjas endast på 2;ne sätt: antingen genom contanta statsbidrag, eller genom tillstånd att ingå frivilliga öfverenskommelser med de skjutsskyldige, på sätt Afdelningen föreslagit. Understöd var nödvändigt och derom var man äfven ense. Vid öfverläggningen om medlet stannade man i det beslut jag citerat. Af Statsmedel ansåg man sig ej kunna lemna tillräckligt, i anseende till g:de HufvudTitelns och Postmedlens inskränkta tillgångar, afsedde tiil andra vigtiga ändamål, — man tillstyrkte således intet i detta afseende. Den andra utvägen ansåg man sig äfven böra afstyrka, emedan den, efter Utskottets tanka, skulle motverka entreprenaders ingående.
Och må, såsom några exempel på de mångfaldiga besynnerligheter och invecklade förhållanden, detta beskattningssätt föranleder, i underdånighet anföras: att persedlarne ofta förekomma i olika bråk och stycketal, så att summan af de i Jordeboksräntorna upptagne Oxar i Calmar Län utgör det uti en räkenskap orimliga talet af st-; att bland räntorna i Hallands Län upptagas Tyskt Öl och benämningen Teija, som utgöres af ett får, en gås och ett höns; att ensamt räntetiteln Årligaoch Kongs-hästar beräknas på icke mindre än 65 serskilda sätt och dels liqvideras i contant, med en mängd olika förhöjningar i beloppet af värdena, så att t. ex. 4g sk. liqvideras med 5 å 5| d:o, 3 d:o med 4 å 12 sk. o. s. v., dels ock utgöras i flerfaldiga persedlar, såsom ved, olika spanmålssorter och kohl; samt alt en åsatt räntepersedel utgöres med en annan, såsom Ål med strömming m. m. Om man granskar berörde förteckningar å räntepersedlarne, är det visserligen i afseende å många af dem icke möjligt att förklara deras tillkomst annorlunda, än att tillfälliga omständigheter dertill föranledt; men i allmänhet synas dock skattetitlarne hafva varit afpassade dels efter hvarje orts olika produkter och dels efter de ändamål, hvarför skattebidragen bestämdes. Under de perioder då ifrågavarande skatter infördes och in natura utgjordes, var derföre säkerligen deras bestämmande i persedlar lika mycket ledande till beqvämlighet för de skattskyldige, 27 som svarande emot Statens behof. Men det är ock påtagligt, att i den mån afsättningstillfällena ökades och större tillgång å penningar, såsom bytesmedel, uppstod, lörhållanderne måste väsendtligen förändra sig, samt olägenheterne af detta beskattningssätt blifva mer och mer märkbara. Dessa olägenheter insågos ock ganska tidigt, ty redan den 16 Julii 8- §•
238 H ELENA . minst för mig. Ja, det har varit ett lyckligt år för oss alla, inte A NNIE (fortsättande sin tankegång). utgör en sådan tjusning för honom. Det är inte bara din begåfning och din personlighet, men du har alltid tid, du är aldrig jäktad och trött och utsliten. H ELENA . Jag förstår också så väl hvad det är hos dig, som nan kvinna kan arrangera sig så, att hon alltid visar Kära Annie, det är ju en erkänd sak, att en an sin älskvärda, mest tilldragande sida för en man, under det mannens hustru af omständigheterna tvingas att vara journalière. Hos henne får han se det älskvärda och mindre älskvärda i karaktären, se henne i stämning och utan stämning. Men, kära du, tror är precis detsamma med männen. Tror du inte jag till exempel, kan vara hvad skall jag kalla det du bara, att det är förhållandet vis-à-vis kvinnor! Det förstår, att en sådan stämningsmänniska, som din man för, så att du inte blir stött en liten, liten smula bångstyrig ibland i hemmet. Det är han aldrig här, nej, jag försäkrar dig aldrig. Han får naturligtvis lägga band på sig därför att jag inte är hans hu stru. Du skrattar, ja, det gör du rätt i. Äktenskapet generar sig för hvarandra. har sina små nackdelar, bland annat den, att man inte A NNIE . Erik vet nog, att jag är lika intresserad af hans arbete som du, och jag tror, att han skulle låta mig göra afskrifter och utdrag åt honom, som jag gjorde du kan. Ibland säger han: »Hör, Annie, vill du de första åren, om jag kunde disponera min tid, som vara snäll att hjälpa mig med det här!» Om du visste, hvad jag blir glad! Och jag vill så gärna, men kan omöjligen komma ifrån just då och när jag gör mig fri, är det vanligen för sent. Börjar jag, blir jag jämnt störd: än komma jungfrurna in och vilja ha besked om det ena eller andra, så faller Lilly och börnar och skall ha mat. Jag undrar inte på att Erik blir trött och uttråkad. H ELENA . jar gråta, eller Einar och Sven slås, eller Kurre vak om dig med den största beundran, berättar mig om din otroliga energi och hur märkvärdigt förståndig och praktisk du är.
Hvar och en af besättningen vare berättigad att tjensten uppsäga; 1. när krig uppstår, hvarigenom, till följd af fartygets eller lastens beskaffenhet eller resans rigtning, uppbringning kan befaras; 2. när befälhafvare ombytes eller resan förändras innan fartyget gått från den hamn, der sjömannen blifvit förhyrd ; 3. när sjöman kan få plats som styrman, eller fartyg att föra, eller träder i gifte; 4. när bofälhafvaren misshandlar honom genom våldsamt bemötande eller genom undanhållande af den kost, hvartill han är berättigad; 5. när han, efter sista påmönstringen, varit till sjös två år, eller, på resa bortom Kap Horn eller Goda Hoppsudden, tre år, såvida annan öfverenskommelse ej blifvit vid förhyringen uttryckligen träffad; 6. när fartyget säljes till utländsk man. Sjöman kan ej göra denna rättighet gällande i 2, med mindre han återbär det å hyran uppburna förskott; i 3, der han ej sätter annan duglig karl i sitt ställe; i 4, utan att inför Svensk domstol eller Svensk konsul med bevis styrka den misshandel han sålunda lidit; och i 5, förr än fartyget till bestämmelsehamnen an ländt. Sjöman, som tjensten uppsagt, efter ty i denna § tillåtet är, har rätt att uppbära hyra till den dag han lemnar fartyget, med undantag af de fall, som 4 och 6 puukt, innehålla, i hvilka haus anspråk på hyra bedömas efter reglorna i §§ 56, 57, 58 och 69. Ersättning för hemresa utgår endast i båda sistnämnda fäll och utgöres då efter reglorna i §§ 60 och 69. § 71. Vid fartygets ankomst till Svensk hamn, som i § 55 sägs, vare besättningen berättigad att, sednast 14 dagar derefter, blifva afmönstrad. Innestående hyra skall innan afmönstriugen utbetalas. § 72. Uppassare och andra å fartyget anställde personer, hvilka ej höra till den egentliga besättningen, hafva, der ej annat aftaladt blifvit, samma rättigheter och skyldigheter som denna, ehvad de af befälhafvaren eller rederiet äro antagne. Bih. lill R. St. Skrifvelse, N:o 464. Om Befraktning. § 73.
Jag tillämpar med rätta här hvad i detta plenum af Hr von Hartmansdorff i en annan fråga blifvit yttradt — ”le mieux est Vennemi du bien.” Fördelen af decimal räkningens införande, är högst väsendtlig genom den stora lättnad den medför åt alla vid räkningars uppgörande och granskande. De fleste förekommande missräkningar uti större och mindre kalkyler äro, som vi nogsamt känna, att härleda från nuvar. bråkräkning. Genom införandet af decimal-räkningeri undvikes denna olägenhet, emedan bråken der alltid behandlas såsom hela tal, och när fråga är om penningar och sort-räkning, uttrycka alltid decimal-bråken en större eller en mindre myntsort, så att ingen tidsförlust genom reduktion uppstår, eller minsta svårighet om man icke med kalkylen går under ^ penning, som af Utsk. blifvit föreslagen, och hvilken dock är , ' (l mindre än styfvern r:gds, den minsta mynt-enhet, som i vanliga beräkningar förekommer. Allmänheten begagnar gemenligen korta namn, och man erinrar sig säkerligen, huru man tillförene här i Stockholm, i st. f. en styfver, sade uti månglerirörelsen en vitten. Det är följaktligen icke troligt, att $ penning kommer att af allmänheten så benämnas, utan styfver, med hvilken han för öfrigt är så lika i värde. Jag förutser, att betänk, blifver till Utsk. återremitteradl, men i sådant fall kan jag icke annat än tillstyrka Utsk., att vidblifva sill förslag 0111 införande af decimal-räkningen i vårt mynt. Härigenom skulle synnerligast allmogen tillskyndas största fördelen genom den stora lättnad i jemförelse med nuvar. räknesätt med hvilken räkningar, grundade på decimal-systemet, kunna uppgöras; hvilket för allmogen är af sä mycket mera vigt som man genom ökade kommunalbestyr tvingar den i många fall till att blifva räknemästare. Derföre måste man äfven tillse att denna tunga göres så lätt som möjligt, och att för allmogen undvikes den nuvar. stora svårigheten att upptäcka och rätta förelupna missräkningar, hvilka, såsom jag nyss nämnt, oftast förekomma i bråkräkning.
För ringare skolbetjente, ptedagoger, klockare, organister, sångaR;dr ^ re, kyrkovaktare och mindre kyrkobetjente, stämplas fullmakter efter lika grund , som vid andra ecclesiastike befordringar, dock ej under — 8. „ följande personer, som ej hafva ständig lön, förses fullmagten eller constitutorialet med stämpladt papper efter enahanda grund, som den för Civile Embetsoch Tjenstemän förut stadgade, dock icke under nedanstående belopp: S t a d s - M ä k 1 a 'r e: i Stockholm och Götheborg 100. — i de öfriga städerna ; 23. — INotarii-Publici: i Stockholm och Götheborg 16. — i de öfriga städerna 4. — Skepps-C la re ra re: i Stockholm och Götheborg 33: 16. i de öfriga städerna 8: 16. Hof-Rätts-Commissarier 5. — Jägerioch Bergs fiscaler 1* — Vicarier och Substiluter — 18. Masmästarebref — 8. Mästare d:o vid Hammarsmeds-embetet — 8. Mästersvens, Hyttedrängars och Uppsättares antagningsbref — 3, Sockenskrifvare — 36. Gerningsmän och öfrige på landet, som, försedde med antagningsbref af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, ej äga löner och här förut icke äro nämnde — 24. Förordnanden och antagningsbevis för städernes betjente, gevaldier, uppsyningsman, lin-, hamp-, tjäru, brädoch jernvräkare, packhusoch vågkarlar, stadstjenare, parmmätare, mälare, jernbärare, vindragare, åkare, timmeroch murkarlar, fiskare, packare, politieoch executions-betjente, extra - 11 R:dr sk.
Utskottet kan således ej biträda någotdera af de i nu nämnde olika syftningar gjorda förslag. I afseende på Riksdagsfullmägtigen Sven Heurlins hemställan, att ordet ”gerningar” borde ur 5 Gap. i §. Missgernings-Balken utgå, får Utskottet upplysa, att den förändrade lydelse, detta lagrum genom Kongl. Förordningen den 3o Maj i835 erhållit, jemväl sträckt sig dertill, att ordet ”Konungen” blifvit ulbytt emot ”Konungens person eller gerningar.” Lämpligheten af denna förändring, hvarigenom allmänna lagen blifvit satt i öfverensstämmelse med 3 §. l\ momi af Tryckfrihets-Förordningen, synes ej böra ifrågasättas, så vida man ej vill yrka, att lastligt yttrande, angående Konungens gerningar, hvilket belägges med ansvar, då det förekommer i tryck, skulle lemnäs ostraffadt, om det skriftligen eller muntligen utföres, hvilket dock ingalunda kan vara lagens mening. Att med ordet ”gerningar” på detta ställe i lagen bör förstås sådane, hvilka äro af den beskaffenhet, att lasteligt yttrande om dem omedelbarligen träffar Konungens person och derigenom undergräfver den vördnad, det förtroende och den tillgifvenhet, som hvarje undersåte bör för Konungen hysa, och hvars vidmagthållande utgör grundvalen för samhälls-ordningens bestånd; samt att deremot här icke afses de åtgärder, som blifva en följd af ansvarige rådgifvares tillstyrkanden; — sådant allt bör, efter Utskottets tanka, vara för en hvar uppenbart. Utskottet anser således det anmärkte uttrycket ej innebära någon obestämdhet eller tvetydighet, samt tror, att berörde § äfven i denna del bör vid dess nuvarande redaction bibehållas. 12 Lag-Utskottets Betänkande, N\o 125.
I stället för att inom våra garnisoner hittills blott laster och oseder lärdes, må hädanefter der endast kunskaper och duglighet förvärfvas. Hellre än att låta använda de fria dagarnas lediga stunder till lättja, dagdrifveri oeh oftast fruktlöst spejande efter en ringa arbetsförtjenst, som straxt derefter skulle på liderlighetens tillhåll förstöras, må de i stället begagnas, några, att, genom ständigt förnyade kroppsöfningar, göra den till uppfostran emottagne ynglingen härdad, stark och smidig; andra deremot a11, under oaflåtliga bemödanden till (örståndets, minnets och den moraliskt-religiösa känslans utbildande, reda hans begrepp, rikta hans vetande, stadga hans karakter. Må vi. Svenske officerare, så för stå den vackra rol ' i hafva att spela, och vårt förut sköna kall skall blifva ännu afundsvärdare; vi skola då blifva den Svenska ungdomens ledare, i fred till de framgångar, som aldrig trytande arbetslust, väl ordnad, rätt använd, ihärdig kraft aldrig underlåta att skänka; i krig till dem, som blott köpas med de ädlaste ansträngningar, den mest oegennnyttiga, blinda sjelfuppoffring af den härdade, starke mannen. Ja, låtom oss blifva vårt folks lärare till allt godt, nyttigt och vackert; och vi skola få fuller nog af dem, som icke behöfva prvglas, för att väl uppfylla sina skyldigheter! Den slafvisk» lydnaden, den går kanske förlorad, den till ytterlighet drifna pedantiska punktligheten kanske också; men livad dermed sker för skada, vet jag icke, ty den förra står möjligen stundom lugn midt i hetaste elden, — men ej kastar den sig glad med enthusiasmen, lågande hänförelse hvarje fara till möte, — och den sednare lossar kanske sin generalsalfva just i rätta första hundradelen af secunden, men ej skjuter lian i pricken på 600 stegs afstånd.
De unga hade blifvit allvarsamma, tillochmed Heblas lilla finurliga fysionomi hade lagt sig till ett helt högtidligt uttryck. Nu återkom herr Klas och medförde, äfven nu, en gäst. Denne var yngre än mäster Sigfrid, hans drägt var ytterst fin och gjord efter nyaste mode. ”Se”, sade herr Klas, ”hvad jag mötte derute i slottsporten! Jag bad honom komma opp. Men ni kan inte se honom riktigt”, och dermed tog herr Klas den lille mannen och lyfte honom, med ett tag, på det massifva bordet, mellan ljusstakarne. ”Nej se på Daniel bara! Sammetsärmar! kan ni räkna silfverknapparne i tröjan, än alla snörena sen! Sickna vida, pösiga, välska hosor och brändt hår och långa lockar, som falla på Hollandskragen och grannt passement kring tröjan! Nej ser man bara!” Daniel Hjort, studenten, stod röd af vrede och raseri på bordet, der Fleming obarmhertigt fasthöll honom. Heblas lilla ansigte krusades i alla fasoner af svårigheten att emotstå skrattlusten. Peder, som stod vid spiseln, väntande på Hebla, skrattade helt obesväradt. Äfven på Karins läppar sväfvade lätt ett undertryckt leende, men fru Ebba lade vänligt sin hand på Flemings arm och sade: ”herr Klas, du retas ju med Daniel, som om han vore ett litet barn, han blir ju helt ledsen.” Fleming upphörde att qvarhålla Daniel och räckte honom handen, men denne hoppade lätt från bordet och sade halfhögt mellan sina sammanbitna tänder: ”jag torde få gå nu, och icke längre behöfvas till ett åtlöje för herrskapet.” ”Rätt så, Daniel”, svarade Fleming, ”du är ju verkligen ond, märker jag. Kanske skola vi företaga oss att slåss ett litet envig! Men det vore skada på, om dina granna kläder skulle rifvas. Siså, kära Daniel, kom nu och sätt dig här och glöm förtreten. Jag kunde ej låta bli detta, ty du föreföll mig så grufligt rolig i den der narrståten.” Daniel bugade sig, och bjöd till att se artig ut.