Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan att söndeisprättas och Damkläder, Gardiner, Broderier m. m. och bli som nya igen. Fort, väl och till billigaste pris. T. Stockholm. J O H. Allm. Kontor: 22 Skeppsbron » ». Allm. Försäljning: B Strandvägen B. Rikstelefon 22M. Allm. Rikstelefon 2 * 12, K ö p alltid radiatorsmör! — vinet uppför kvinnans När muren, 7 — IDUN • ITLLHLLLL m e n s o m starkt påverkar fantasi. mannen hunnit öfver trettio, har andra. flicka kan En ynglings vinnes leende, men s a m m a tribut mycket värd. däremot skänker åt ett Den Vid nägen som trettio att lättköpt tresse så återtaga tidpunkt några hans för vara andra tilltagande. Med i bekaraktärsdrag, med in den af de fyrtiofem. mannen är är Hans är ungdom. tillfredsställd, för att mannen uppskattad. han hvardaglighetens omsina förutsättningar blott o c h bart som en kugge i det hjälte stora samhällsmaskineriet. Ja, så l å n g t låtande! Iduns Hvad den engelska damvärldens säga läsarinnor, om nu de svenska utkvinnorna, saken? 1 IIIIIIIIIIIIIIIIIMIM C22l &amp; FABRIKSAKTIEBOLAG [ HOFLEVERANTÖR UTSTÄLLNINQSTVÅLAR: G V E N S K A T E A T E R N bjöd i förra veckan på en ^ n y preraiére, s o m u p p t o g fyra-akts-komedien » Stora syster » af Jules Lemaitre, ett blixtrande kvickt stycke, hvari skröpligheten h o s andans män o c h d e n erotiska kärlekens många griller, påfund och vanskligheter dansa s o m brokiga snurror under ironiens susande tagelpiska. Intressant i sin anläggning, i sin karaktärsmålning o c h handlingsutveckling, äger stycket därjämte en spännvidd, s o m låter det omfatta lidelsens o c h allvarets patos v i d sidan af lustspelets kvicka replikfäktning o c h farsens uppsluppna skälmeri.
V andra sidan hade deremot icke kunnat framsöka» en enda handling, sorn berättigade kyrkorna till den oinskränkta dispositionsoch slädsel-rätt,. hvilken de öfver en del af dessa hemman sedermera utöfva Det tilli 14 Stats Utskottets Utlåtande, N:o 1S2. stöd för denna rättighet åberopade hufvudskål, att nemligen hemmanen uti 1(146 års jordebok funnits upptagne under rubrik af kyrkohemman, förfölle, enär visadt vore, att kronan håde före och efter den tid, då berörde jordebok upprättades, haft jordegandeoch disposilions-rätlen sig förbehållen. Häraf ansåg Kongl. Maj:ts Befallningshafvande således loija, att kyrkorna sedan Danska tiden obehörigen tili vallat sig nämnde rätt öfver de hemman hvaraf de för närvarande äro i besittning, dä icke med donalionsbref eller annan handling kan ådagaläggas, att en sådan dispositions-rätt kyrkan rätteligen tillhörer. Af de uti 1646 års jordebok upptagne kyrkohemmanet! hade någre blifvit försålde till skatte, flere i äldre och sednare tider bortstadde för Kronans räkning utan ali gensägelse å kyrkornas sida och en icke obetydlig del egdes med full frälsemanna-rätt, dels i följd af byte och dels genom köp från Kronan. Om rubriken kyrkohemman medfört ovillkorlig jordegandeoch dispositions-rätt för kyrkorna öfver alla derunder upptagne hemman, hade en så olika behandling icke kunnat ega mm, enär kyrko-föreståndarne troligen icke underlåtit att protestera emot ingreppet i kyrkans rättigheter, i fall sådane verkligen lörefunnils. På grund af dessa förhållanden ansåge sig Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra i underdånighet tillstyrka den af Rikets Ständer i frågan äskade åtgärd, för hvars verkställighet likväl, i Kongl. Maj:ts Befallningshafvande* tanka, erfordrades undanrödjande dels af de i följd af Kongl.
Till den höra alla tviste* och brottmål, emot hvilka personer och af hvilken beskaffenhet som haldst, undantagandes Prestera, Civila Embetsmäns och Krigsmäns sådane Em be tafel, som förr derifrån varit undantagne, och Högmålsbrott. b) i Stael. Denna Domstol består af en Domare (Borgmästaren) och en Nämnd, som väljes af Stadens innevånare. Hit hora alla mål, som förut afgjorts vid Kämnärs.Rätt, RådstufvuRätt, Accis-, Sjötullsoch HallRätt m. il. särskilta Rätter och Verk i Städerna, som hittills haft Domsrätt. Om Nämnden skall* som hittills, bestå af lÖnta Rådmän, bör dessas antal i allmänhet inskränkas. De minsta Städer kunde hafva en Domstol gemensamt med det Härad, hvaruti de ära belägne, samt för ordningens bibehållande en slags Styresman, Alla så kallade fora privilegiata, t. ex. BergstingRätten m. fl, upphöra, undantagande BorgRätten för de personer, som till Hofstaten höra och på Kongl. Slottet bo’, i det, som rörer deras tjenst-befaUning, samt d« A - Serskildta. Utskottets Betänkande». jol cademiska Jurisdictionerne i afseende på Studerande m. m. LagmansRätterna indragas. Förslaget till denna nya organisation är bygdt på följande allmänna grunder: l Den administrativa makten erhåller en mer omedelbar och concentrerad befattning med de till den hörande ärenden, och Konungen besväras mindre med pröfning af åtskilliga smärre högst obetydliga tvister och ärenden utan mest med allmänna vigtiga frågor. 2. Alla medborgare Höra under samma Domstolar, och all Domsrätt skiljes ifrån da till executiva styrelsen hörande Embetsverken; Domstolarnes och i synnerhet ÖfverRätternas göromål ökas; men derföre torde ej personalen betydligen ökas. 3. Embetsoch Tjenstemän blifva i allmänhet mera än hittills sysselsatte, men bättre lönte. De borde lönas efter beräkning i Spannemål, och alla lönas i samma grad något nära lika. 4.
Då själarnes återvinnande varit den Kristna Församlingens egentliga värf, inträdde sedermera Kyrkan i ett nytt tidskifte, då Kyrkan upnådde den beprisade höjd och salighet, att hon under Kejsai Constantin uphöjdes till rang och värdighet af en Statskyrka. Hon kom under de mäktige, och denna verldens väldige, blefvo befogade alt rifva himmelriket till sig. Huru de detta gjort, derom förmäler Kyrko-historiens häfder för dem, som vilja taga kännedom derom. Christi Kyrka fick således karakteren af att vara en Kongl. Statskyrka. Historie-scribenterne vittna derom enhälligt, att från den tid och stund, då Kristna Kyrkan uphöjdes till Statskyrka, utgick hon från sin gyldene ålder, och in i kopparåldern, samt jern-åldern. Vi må vara öfvertygade derom, att den Statskyrka, som ända in i de sista liderne skall bestå, är ett sannt uttryck af Kristendomens jern-ålder; men hvar har under dessa tider, så rika på omskiftelser för Kristna Kyrkan, den lilla hopen af rättsinniga trogna uppenbarat sig? Hvar hafva deras krafter verkat? Jo! helt obemärkt i konventiklar, i smärre sammankomster, utan att tid och rum varit så noga utsatte, utan att former varit stiftade, ulan att förbud och förordn. föreskrifvit så noga hvart enda ord den Hel. Ande skulle i Församlingen uttala. Vår Herre Gud är souverain. Han låter icke menniskor föreskrifva sig, huru Han vill verka, och menniskors bemödande härutinnan hafva alltid strandat emot Hans viljas makt. Han har alltid varit den Han är, och Hans ändamål har alltid varit själars frälsning, Hans ära och menniskors väl. Det uti Statskyrkan gällande offentliga Gudstjenstens förhållande till konventiklarne, har alltid varit spändt. Detta spända förhållande, eller rättare den strid, och de derunder ådagalagda mångfaldiga misstag och fördomar, hafva ursprungligen härledt sig från den fiendskap, som råder och varit rådande emellan köttsligt och andligt sinne.
Dan oell viö Rikets öervaranöe grans mot R^sslanö, organisera en s^vaöron lreriöua Hästjägare, en annan plan lililvit uppgiorö, att pä nämnöe gränsort förlägga en sköelning ^rtilleii mert tilllioranöe pjseer oell utredning, utan annan koslnaö kör 8talen, än som mert vaeanee-akgikten ak öe krän Rotjägares unöeikallanöe kör clet närvaranöe kelriaöe numer ak UVesteiöivttens Regemente skulle kunna laetäckas, iivilken plan likväl, lika litet som korst omförmälöa korslag om en flästjägare-8cs vaörons lrilöanöe, liittills e>liällit Rong!. Naj:ts Raöiga kastställelse; Oeir är Rongl. Najtts lVäöiga afsigt alt, innan öet ena eller snöra ak ikrägsvarancle körslag, för tillvägal), inganöe ak ett ekter omstänöiglreter oelr loealkörllällanöen lämpaöt anöamälsenligt gränsekörsvar ä öenna punkt ak Diket, varöer antaget oelr i verket satt, cieionr framställa Räöig Ri oposition till Rikets näst sammanträöanöe 8täncler, pä clet att ärenöet, i elen orclning, 80 Regel ings-Rormen köranleöer, mä lilikva köremäl kör lrägge 8tst8M9gternas grunölagsenliga pröfning oelr akgoranöe; kommanries elen, genom Rongl. Majlis
Höghet KronPrinsen, jemte en dervid fogad Riksens Ständers särskildta expedition, innehållande deras beslut, angående mått och steg i afseende på f. d. Konungen och dess efterkommande. Friherre Lagerbjelke, Gustaf, utbad sig, så-" som Ordförande i ExpeditionsUtskottet, få, före justeringen, anmäla, att dels ett förut antaget bruk, dels den omständigheten, att Rik-' sens Ständers Remiss endast omtalade en gemensam adress, till så väl Hans Majestät konungen , som Hans Kongl. Höghet KronPrinsen , hade fästat ExpeditionsUtskottet vidden tanke, att samma adress, endast mutatis mutandis i afseende på titlarna, kunde till bäg Ridd, 0. Ad. Den 11 Mars. ge de Höga Kongl. Personerna användas. Äfven ville han för Ridderskapet och Adeln anmärka, att, då Riksens Ständers fattade beslut rörande de mått och steg Riksens Ständer funnit nödiga att vidtaga, i afseende på f. dKonungen och hans afkomlingar, ej synts vara af natur att, till sina detailer, lämpligen intagas i en Tacksägelse Adress, hade sådant föranledt den särskildta och i TacksägelseAdressen åberopade expedition, hvilken, jemte Adressen, blifvit af Herr LandtMarskalken anmält. Derefter upplästes Förslaget till TacksägélseAdressen, hvilken, med ett enhälligt Ja, gillades. Friherre Lagerbjelke yttrade derpå, att Expeditionsutskott, vid författandet af den underdåniga skrifvelse, sorn i Adressen vore åberopad och nu skulle komma att justeras , funnit Riksens Ständers beslut väl hufvudsakligen öfverensstämmande , men ock i åtskilliga uttryck af deras gemensamma mening uti Ståndens ProtocollsUtdrag skiljaktigt. Dervid ägde likväl den anmärkning rum, att Ridderskapets och Adelns och BorgareStåndets beslut vore lika, då deremot de bägge andra Ståndens innefattade några, äfven sinsemellan skiljaktiga ordalag, så att dessa bägge Stånd, på visst sätt, hade yttrat tvänne särskildta meningar. Enär således
Från Vallo fl. Borgare-Ståndet S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets: Betänkande M 58, i anledning al väckta motioner angående folkskoleväsendet. Bifölls, utan hvad angår sednare tillstyrkandet sid. 7, hvilket återremitterades. Memorial JW 59, i anledning af ålerremiss af Utskottets Betänkande M 42, angående väckt motion om en lagsamlings utarbetande på allmän bekostnad. Lades till handlingarne; och Betänkande M 60, i anledning af väckt motion om revision af stadgarne för Teknologiska Institutet och tekniska elementarskolorna i riket. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande!): M 3, i anledning af väckta motioner angående förändring i sättet för båtsmansroteringens och båtsmanshållets utgörande, lindring deruti, med mera, äfvensom utarbetande af förslag till ny fördelning af städernas båtsmanshåll: och 4, i anledning af väckt motion om utredning och ett närmare bestämmande af den rustningsskvldighet, som må åligga mjöloch sågqvarnar, hvilka i förening med jordegendom en sådan skjldighet utgjort, men blifvit derifrån befriade. S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskottets Betänkanden : C\s 4, angående stämpelpappersafgiften. Betänkandet bifölls af Ståndet, som jemväl gillade Utskottets förslag till författning i ämnet, utom hvad angår dels 6 och 7 §<§, hvilka återremitterades i de delar, som icke i följd af särskilda framställningar i Betänkandet redan voro af Ståndet pröfvade, dels ock 10 §, hvilken likaledes återremitterades. JVs 5, angående kuihusafgiftens utgörande. Bifölls; och JV2 6, i anledning af väckta motioner om nedsättning af dels det enkla brefportot, dels afgiften för sluten rekommendation, m. m.
Så djupt har denna sekelsådd I våra väsens grund, sig trängt, Så kraftig spirar än ' dess brodd. Må bränna sol, må kväfva snö, ' Må trampa omild vandrarns fot — Den lefver, lefver dock trots allt, Den gamla kvinnodyrkans rot. Och livad vi hålla kärt och högt, Tar än sä gärna kvinnohamn: Vår barndoms yra oskuldslek, Omhägnad af vår moders famn, Vår ungdoms äjärfva hjärteras I kärleks kval och kärleks tro, Vår mandoms sega arbetskamp För lifvets lön i eget, bo. Hvad vore utan stänk, och doft Från sina gyllne pärlors tåg Champagnen hår i våra glas? Ack, blott en död och isad våg. Så tränger genom smått, och stort Din ande, kvinna, stark, och fin, En jäst uti vårt hvardagsbröd, En själ i festens Ijnfva vin. Finns väl en mera sliten sträng, En mera sjungen sång? Och dock. Vi lyssna lika villigt än Till dessa toners trolska lock. Ty hvad än lifvet tog och gaf, Och hvad vi verkat eller drömt — De finna dock en återklang I hvad vi bäst och djupast gömt! Johan Nordling. Hemstudier. Isa hade slutat ett fullständigt elementärtor * läroverk för flickor. Elsa var såsom det heter » utlärd ». Hon hade under 8 må- nader i 10 hela år, d. v. s. under 80 månader af sitt lif metodiskt och ordentligt fått instufva i sitt minne ett kvantum vetande, som hon och hennes familj ansågo, att hon sedan kunde andligen lefva af under återstoden af sitt lif. Det är otroligt, huru mycket hon medhunnit på dessa 80 månader, fyra språk, historia, geografi, teologi, alla naturvetenskaper, matematik etc. Hon hade öfvat sitt minne och sitt skarpsinne, hon hade alltid läst öfver ordentligt och varit med ett ord en god skolflicka. Men nu var skolan slut. Hon behöfde inte läsa för att bli vare sig det ena eller det andra; hon skulle endast vara sina föräldrars dotter med några obestämda framtidsförhoppningar. Tycker inte Elsa, att det är tomt att nu mera aldrig se i en bok, aldrig lära något nytt? Elsa hade ju ändå varit road af sin skola. Nej, det tycker Elsa inte.
Och om Grund-Lagarne förbjuda en Konung at göra krig, hwad hindrar den krigslystne Monarken at förmä sine Grannar til Fredsbrott? Genom E-fningsLäger, anstälda nära deras gränsor, genom Lwetydiga underhandlingar, öpnade i samma stund nied deras Fiender, genom misilmndlande af deras Sändebud, genom ohöfwiskBrefwäpling, genom ätersända Ordnar, med fä ord, genom oräkneliga sätt at wäcka misitankar och misinöjen, ffal han omsider winna sit ändamäl. Sweriges sednaste Häfder lemna häruppä de mest talande wedermälen. Det ännu fortfarande olyckliga krig, hwarf wär fordne Konungs sjelfrädiga personlighet störtat ost, war, efter de yttre formerna, för honom et förswarskrig. Men om ocksä r någon händelse skillnaden emellan anfalls - och förswarskrig säkert kunde bestämmas, och om det förra wore en Konung förbudet, hwilken Samhälls-magt kunde dcrifrän äterhälla honom och skydda Stats-Författningen? Ingen annan än Armeen, som pä gränsen, under flygande fana och fan hända i fiendens äsyn skulle wälja emel - 346 Den 2 Junis emellan brott emot Rikets Grundlagar och brott emot den mUckal, ,ska lydnaden, skulle, för at göra walet, alltid under wapen gröfwa krigets laglighet Man mä afwen betänka, at Swerige är omgifwet icke af små fredliga kepnbligufir, som, aldrig fjelfwe angripande, hade endast i högsta nödfall at upställa et naciomUt motwärn, utan af twänne Stater, under oinskränkta enwälds-stprelser, samt i följd deraf med hastigt rörliga .r-mor. I denna belägenhet är det nödigt för Sweriges sjclfbeständ, at desi Konung ina kunna ined Rustningar möta fiendens, och om nöden det fordrar, heldre angripa med fördel, än afwakta et krosiande anfall.
BorgareSt. har dervid gjort ett tillägg, som antingen kommer att förfalla eller föranleder jernnkoing; men allt, hvad lit. e innehåller, är ett R. St:s beslut. I annat fall skulle jag söka göra min mening gällande. Jag instämmer med Hr v. Troil deri, att meningen icke är, att man skall skaffa sig namn och fingera documenter; men erfarenheten har visat, att så tillgått och att Discontstyrelsen , ehuru den haft full kunskap derom , ej kunnat hindra, att de lånesökande skaffat sig andra namn; att vanligen, 8å i4 dagar efter det lånen erhållits, samma lån åter blifvit sökta emot nya namn, och att en commissionär emedlertid insatt penningarna. Sådant skall alltid blifva följden, då man sträcker fordringarna för långt och sålunda tvingar folk att missbruka en inrättning, sorn med mindre stränghet kunde njuta samma säkerhet, utan att blifva missbrukad. Jag vågar bestrida instämmandet i BorgareStts beslut uti denna punkt; ty om, sedan R. St. fordrat 3:ne namn, och då detta, såsom jag nämnt, redan föranleder åtskilliga missbruk samt den omständighet, att icke den större handelsrörelsen begagnar sig af disconten, man skulle ytterligare fordra, att hvart och ett af dessa namn för sig skall vara fullt vederhäftigt för lånesumman, skulle man ytterligare besluta en inskränkning, som ännu mera skulle från disconten aflägsna den större handelns lånerörelse. Jag tror derföre, att man bör åtnöja sig med de inskränkningar, lit. c bestämmer, och att man bör lemna till Discontdirect:s omtanka att icke antaga andra documenter än de, som innebära tillräcklig säkerhet. Jag har mig specielt bekant som revisor, och har dessutom hört ordföranden i Discontdirectio - D c n 31 J u 1 i c. m nen upplysa, att den stora rörelse, uppgående till nära 4 millioner, som liandelsdiseonten sedan dess inrättande idkat, icke föranledt till en enda skillings förlust, ehuru icke strängare fordringar varit gällande, än de nu af Utåls, ifrågasatta. Ett enda lån på i3oo r:dr är nu under lagsökning.
Jag har sjelf en bror, sorn icke längesedan vistats i NordAmerika och sorn ti Ilskri fvit mig, att han under flera sina excursioner i landet icke träffat någon enda tiggare och aldrig fann annat än välmåga, i förening med dess, snart sagdt, oskiljaktiga fötjeslagerska hos massan af folket, en sann, lugn glädje. Han vandrade omkring, för att se landet, utan annan cassa än den, som fanns i hans arbetskraft. Öfver allt fick han arbete, hade sin halfva till hela piaster om dagen, kunde derpå lefva och spara till i ä 2 dagars ytterligare vandring. Jag hemställer, 0111 ett land, der förhållandet är sådant, kan sägas vara mindre lyckligt, än de Europeiska länderna. Jag har ofvan yttrat mig tillhöra dem, som yrka folkets representation genom allmänna val. Jag tror, att hvarje Den ix O c t o b c r c. m. 3o3 medborgare, som är uti en sjelfberoende ställning (dit jag likväl icke, lika med Frih. Cederström, hänför hvarken tiggare, torpare eller backstugusittare, emedan jag icke anser dem vara sjelfberoende, utan hvarje medborgare, som är sin egen, d. v. s. skattar för lön eller förmögenhet), älven bör kunna deltaga i öfverläggningen örn alim. angelägenheter. Jag vet mycket väl, alt livar och en hvarken sjelf kan omedelbarligen deltaga i 'öfverläggningarna, eller välja representant, emedan sådant ej går an uti ett land, med så vidsträckt yta som Sverige; men han må deltaga deruti på hvad sätt sorn helst, genom electorer eller på annat sätt, deruppå fäster jag mindre vigt, blott han vet och tror, att han bar en, om än så aflägsen del i hvad sorn afgöres rör:de samhällets angelägenheter. Valrättens erkännande anser jag således såsom det vigtigaste. Mindre vigtig är måhända frågan om valbarheten eller hvem som skall hafva rättighet att väljas till representant, i hvilket afseende möjligtvis några inskränkningar oskadligen kunna äga rum.
Lag-comite'ens förslag till Utsöknings-balk må varda antaget, eller åtminstone 12 cap. 1 § deri, samt alt i sistnämnda fall må utfärdas, ej allenast förändrade föreskrif - ( >6) ) ler i afseende på liden för utmatningars verkställande och afgifvande af utmätningsmans sluli edogörelse, utan ock det stadgande, alt öfver-executorers utslag i utmätningsmål skola till de sökande utskrifvas i den ordning målen blifvit färdiga till afgörande och, när de sökande sig anmäla oell erbjuda lösen, till dem genast ulleninas. XII. B. 147- A» dc)5. LagUtskotiets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — l\:o 101. i anledning af väckt motion, att på magistrat i hvarje stad nåå öfverlåtas rättigheten att upptaga och hand lägga lagsökningsoch utmätningsmål mot deni, som lyda under stadens jnrisdiction, lika med hvad för borgmästare och råd i Götheborg redan är stadgadt, och, i följd deraf, Konungens Befallningshafvandes befattning med lagsökningar mot städernes innevånare upphöra. XII. B. 147- A Syö. — N:o 10a. i anledning af väckta motioner om rättighet för länsmän att, på eget ansvar och ulan föregången remiss från kronofogde, äfvensom för enskilde, på sockenstämma utsedde, personer, att verstä11a utmätningar. XII. B. «47 A. 3g5. XIII. — N:o io3. i anledning af väckt mulion om ett förändradt lagstadgande, i afseende på försäljning af utmätt gods. X. B 147. A. 3g5 — N:o 104. i anledning af väckta motioner 0111 upphäfvande eller ändring af Kongl. Förordningen den 24 Augusti ifc> 13, emot fylleri och dryckenskap. XII. B. 327. XIII. A. 3i. XVI.
Nådiga förklarande hufvudsakligen grundade sig på Allmogens begifvande, att utgöra dagsverksskyldigheten till Kungsgårgårdarne, eller för densamma lemna ersättning under viss tid, ett begifvande i så 4\de Sami. 4 5o Stats-Utskottets JBetänkanden. måtto vilkorligt, som Allmogen dervid hade fiistat det förbehåll, alt äfven inom berörde tids förlopp vinna befrielse derifrån, så framt rättigheten dertill kunde ådagaläggas, samt enär dessutom en undersökning, hvarigenom Allmogen blifvit beredd det tillfälle att få utrönt, burn dagsverken från början tillkommit, och om de Voro af den beskaffenhet, som kunde berättiga till den sökta befrielsen, icke vore skedd, helst föremålet för de med Allmogen hällne sammanträden inskränkt sig till dess hörande om beloppet af penilinge-ersättningen, utan att fråga dervid förevarit om sjelfva grunden för) dagsverksbesväret, och huruvida detsamma, såsom en hemmanen åtföljande skyldighet må anses, hafva Rikets Ständer, enär dessutom härvid inträffade, att Flyinge Och Dahlby Kungsgårdar, med Stuteriets fortfarande, komma att för Statens räkning förvaltas, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att en fullständig undersökning måtte i Nåder anbefallas, om beskaffenheten af de dagsverken, som till förenämnde Kungsgårdar blifvit utgjorde, och huruvida Allmogen från dem lagligen borde vinna befrielse, samt att, i sådant fall, All tn ogen, utan hinder af det år i8i3 lemilade vilkorliga begifvande, kunde få njuta befrielsen tillgodo, särdeles som Rikets Ständer ansågo, att Stuteriets bibehållande, vid dess då varande Häst-antal, med åtföljande större Statssumma, icke borde stödjas på be - Stats-Utskottets Betänkande11. 5i räkning af ifrågavarande dagsverken, så framt de icke utgjorde en Allmogens ovilkorliga skyldighet.— Efter den åtgärd, sorn. Kongl. Maj:t, till vinnande af den utaf Rikets