Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t i Nåder inhämta alt Tackjerns-tillverkningen, emot hvad i 1822 och 1828 årens Berättelser förmodades, med nära 50 procent förökat sig på den korta tiden af 15 år, eller, emellan åren 1821 och 1827, ifrån 101,301 till 119,059, derifrån till år 1832, till 132,664 samt emellan detta senare och året 1837 lill ofvan upptagne belopp, eller 146,444 Skeppd; och, i samma mån som de förbättringar i handteringen, hvilka vid Bruks-masugnarne blifvit införda, äfven antagas vid Bergsmans-hyttorne, är all anledning att emotse en än ytterligare progression i tillverkningen, hälst det, i följd af Eders Kongl. Majtts Nådiga tillstånd, förökade Stångjerns-smidet påkallar en deremot svarande tillökning i Tackjérns-fabrikationen, och Malmtillgångarne, efter hvad förut i underdånighet blifvit yttrad t, finnas så rikliga i Nora, Lindes, Ramsbergs samt de till Nya Kopparbergs Bergmästaredöme hörande Bergslager, att endast möjlig brist på skog kan lägga hinder, i vägen för näringens utvidgning. Annat är åter förhållandet med Lerbäcks och Carlskoga Bergslager. I saknad al tillräckliga egna malmer och genom en kostsam transport utestängde från möjligheten att till sina blåsningar använda annan främmande än den fattiga malmen från Taberget i Jönköpings Län, kunna Bergsmännen i Lerbäck sällan påräkna någon ersättning för det arbete de dervid nedlägga. Tackjerns-blåsningarnes successiva aftagande vid hyttorne i denna Bergslag tala ock för den allt mer och mer allmänna öfvertygelsen, att handteringen icke är naturlig för Orten och att den endast fortsättes så länge tillfälle tili eu 12 lönande afsättning af deras skogsprodukter icke erbjuder sig.
R:dr 94 öre utaf anslaget till förhöjning i beklädnads-passevolansen vid Svea och Göta artilleri-regementen, 45,563 R:dr 73 öre; 10:o Tre tusen tvåhundrafemtioen R:dr 49 öre utaf det till enahanda förhöjning vid Wendes artilleri-regemente beviljade anslag, 13,005 R:dr 96 öre; ll:o Etthundraåttationio tusen R:dr utaf anslaget till underhållande af Bevä ringsmanskapets beklädnad i anledning af utsträckt exercistid, 567,000 R:dr; 16 Stats-Utskottets Memorial M 130. 12:o Tjugufem tusen R:dr utaf anslaget till fortsättande af Topografiska korpsens arbeten och till kartas gravering, 150,000 R:dr; 13:o Tre tusen två hundra R:dr utaf anslaget till allöning åt den ökade arbetspersonal, som erfordras för det militära karteverkets skyndsamma utförande, 9,600 R:dr; 14:o Nio tusen R:dr utaf anslaget till understöd åt officerare af Arméens sär skilda hufvudvapen, som inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande till Sverige stående magt, hvars armé till större eller mindre del befinner sig på krigsfot, 27,000 R:dr; 15:o Tjugu tusen R:dr utaf det till betäckande af de årliga kostnaderna för arreststraffets tillämpning vid indelta Arméen beviljade reservationsanslag, 30,000 R:dr; 16:o Nio tusen trehundratjugutre R:dr 73 öre utaf anslaget till anskaffning af s. k. skyddstålt för anställande af försök i afseende på deras användbarhet, 10,000 R:dr; l7:o Femtio tusen
Den fåtaliga stående Hären, som måste fördelas öfver hela vårt land, skall ingenstädes kunna samlas, uti någon för en stark fiende aktningsbjudande styrka; och Beväringen, som fordrar veckor och månader att öfvas, innan den kan insättas i den mot fienden användbara härens leder, skall derföre allt för sent kunna komma denna till förstärkning, men deremot, för sin öfning, draga bort ett stort antal befäl, som bättre behöfdes att på krigsskådeplatsen användas; och då det dessutom icke blefve möjligt, att på en gång öfva den nuv:de Beväringens hela styrka, hvartill fordras mera befäl, än att föra densamma i elden, skulle vi aldrig kunna upställa en stridsfärdig här, talrik nog att möta den anfallsstyrka, som vår fiende kan sätta på vår strand, redan vid sin första landstigning och mycket mindre den, som han skall ställa emot oss, om han får tid att ostörd af oss, säkert fästa sig i vårt land. Huru starka de anfallskrafter kunna blifva, hvilka man kan föra till oss öfver Östersjön, det vore ändamålslöst att försöka här beräkna, och blott det må derföre nämnas, att då transportmedeln för en krigshär med allt hvad dertill hörer till hvad höjd de än må kunna hopsamlas, dock naturligtvis icke kunna vara alldeles obegränsade, och då vi veta att Sverige af stridbara män kan upställa minst 200,000 stycken melian 20 och 30 år och minst 400,000 mellan 20 och 40 år, och betänka hvilka svårigheter det måste möta för en inkräcklare, att intränga i ett land sådant som vårt, omgifven af talrika stridsfärdiga fiender, då kunna vi känna oss säkra, att med huru stor styrka vi än må blifva anfallna, vi dock inom vårt eget land skulle kunna öfverväldiga en hvar, som der vågar angripa oss, om nemi. alla våra stridbara unga män genast, det kan ej för ofta uprepas, genast då fienden kommer, känna sin skyldighet att samlas till Fosterlandets försvar, och då veta, ej blott hvar de skola taga sina vapen, och hur de skola använda dem, utan ock på hvad sätt de skola ordna och sluta sig ikring den fullt krigsbiIdade stam som skall vara deras anförare och ledare i striden.
Swahn i Wexiö tillförbundit sig att, till ett pris af 2 R:dr 47 öre per fot, under loppet af derpå följande Februari månad leverera 1,000 fot meleradt kläde, afsedt för behofvet af kappor och spensar till kadetternes beklädnad, fann Guvernörs-embetet detta kläde särdeles tjenligt äfven till det beklädnadsbehof, sorn derefter ansågs böra fyllas, eller till tjocka och varma benkläder till hvavdagsbruk för kadetterne; och då till detta ändamål ytterligare 800 fot erfordrades, samt någon förhoppning icke förefanns att genom ny upphandlingsauktion kunna betinga lägre pris för detta parti än för det förra, så anmodades Fabrikören Swahn att under hand och till redan kontrakteradt pris leverera ytterligare 800 fot af samina vara, hvilken leverans i sjelfva verket med 824 fot fullgjordes, under samma vilkor, som finnas intagne i det kontrakt om leverans af !,000 fot. hvilket finnes årsräkenskaperna bilagdt, § 3. Revisorerne anmärka vidare, dels att 688 R:dr 26 öre blifvit afförda för verkställdt målarearbete i Guvernörens våning, utan att något besigtningsinstrument eller kostnadsförslag finnes räkenskaperna bifogadt, som satt Revisorerne i tillfälle att bedöma nödvändigheten af det verkställda arbetet, dels ock att för samma våning blifvit inköpta tvenne trymåer till ett pris af 445 R;dr. Hvad först angår redovisningsformen för reparationskostnaden, så har någon afvikelse, i afseende å guvernörsvåningen, icke skett från hvad tillförene brukats, eller från hvad under ifrågavarande år äfven för andra reparationskostnader iakttagits.
Tillika visar sig der, i afseende på deras personliga ställning till Konungen, den – föröfrigt ock medelst andra källor nogsamt kända – åtskillnad, att Leopold ögonskenligen framstår såsom den närmare eller egentlige gunstlingen, den daglige ledamoten af Konungens enskilda umgängskrets. Är Schröderheims berättelse ord för ord tillförlitlig, så ser det nästan ut, som hade Leopold äfven låtit förnimma, huru det berodde på hans ”propositioner”, att Kellgren skulle kunna bli hugnad med samma förmån. Innebar hans utlåtelse verkligen en sådan vink, så var det, upprigtigt sagdt, att ej mot Kellgren bete sig särdeles grannlaga; helst när han visste (eller borde veta), att dennes större enskilda aflägsenhet från Gustaf III hade sina grundorsaker i ett lynne, som älskade en beqväm enslighets behag, i en lutning åt mindre strängt monarkiska åsigter, och i en städse mera tilltagande sjuklighet. – Föröfrigt se vi, af det anförda stycket ur ett sednare Schröderheims bref till Konungen, att man till skydd mot Thorilds anfall verkligen tillgrep den utväg, hvilken Schröderheim sjelf tyckes ansett påkallad endast af de båda poeternes ”nerveusa” tillstånd. Man begagnade sig dervid af honom, såsom dåvarande HofKansler; och hans beredvillighet synes deraf, att åtgärden verkställdes redan dagen efter sedan Kellgren, i en öfverrumpling af sjukt lynne, hade i en skrifvelse till Leopold föreslagit den såsom ”nyttig”. Bekännom derjemte: den åsigt, att de båda vittra storheterna voro ”gjorda att lysa hvar för sig”, så ofta de ej ”förenades af någon gemensam fiende och fara”, hystes företrädesvis af personer, som tillhörde Kellgrens närmaste dagliga omgifning. Ofördöljeligt är, att åtminstone hos en och annan af denna krets var tänkesättet i afseende på Leopold temligen grått. Särdeles framstående äro de prof deraf, som förete sig i de ej längesedan tryckta brefven från Järta till Höijer.
Domare, rubricera brefvet såsom rörande angifvelse för lasteligt tal, förfaller, då uppmärksamhet fästes å förut åberopade 5 Kap. Missgerningsbalken, som, enligt öfverskriften, handlar om ”den som lasteliga talar å Konungen,” och straxl i 1 §. säger: ”hvar som lasteliga talar eller skrifver;” deraf det synes, alt i lagens språk, tal betecknar ej blott muntliga, utan ock skriftliga framställningar; och må här tillika erinras, alt 1774 och äldre årens förordningar under enahanda bestämmelser innefatta skrifoch tryckfriheten. I händelse någon tvekan i ofvanberörde afseende dock kunnat äga rum, har man dessutom att jemföra Kongl. Maj:ts kungörelse och varning den 7 Dec. 1787, hvilken, ehuru nu mera, enligt Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse den 7 Januari i83o, till sin kraft och verkan upphäfven, dock icke bör lemnäs utan uppmärksamhet, när fråga yppas om rätta förståndet och tydningen af andra under samma regering utfärdade, dermed sammanhang ägande, stadganden. Uti 1787 års kungörelse anföres, huruledes, efter utfärdande af 1777 års bref, Kongl. Majit med nöje erfarit, att straffbara yttranden rörande Konungen och Regeringssättet till ringa antal förekommit och till största delen härrört af den brottsliges svaga begrepp och iråkade sinnes förstörande, men tillika med misshag måst förnimma, att händelser blifvit anmälde, hvarvid en eller annan, till det straffbara afseende att tadla och hos andra åstadkomma falska begrepp, dels på ett konstladt och ogrundadt sätt sökt kasta skugga på Kongl. Majits till Rikets fördel i flera ämnen vidtagne författningar, dels till obehörig pröfning upptagit sådane frågor, som icke dem utan lagstiftande makten kunnat tillkomma; genom hvilket förhållande den vördnad i märklig måtto uppsåtligen spildes, som Konungen hade rätt att fordra af laglydiga undersåter, samt det lugn stördes, som af en rättskaffens undersåtelig vördnad uppkomma bör, och lagen i 5 Kap. 1 §.
För öfrigt är det, i Rikets Ständers tanka, ovedersägligt, att Öfver-Domarens oinskränkta pröfningsrätt ej leder till någon våda eller olägenhet, då deremot inskränkningen lätteligen kunde åstadkomma oreda Och äfventyr. På dessa skäl få Rikets Ständer hos Eder Kgl. Maj:t i underdånighet föreslå, att uti 25 Gap. 5 §. Rättegångs-Balken, näst före sista punkten och efter orden: ”så ock delagtighet i thessa missgerningar,” må införas följande mening: ”Är den, som för sådant brott, eller delaktighet deruti, tilltalas, jemväl för annan förbrytelse till ansvar fälld., varde Utslaget, i hela dess vidd, Hof-Rätten underställdt.” Rikets Ständer framhärda etc. 92 Exp, Utsi. Förslag till und, Slrifp, N:o 40. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 19 Mars 1829. Preste-Ståndet d. 23 Borgare-Ståndet d. 23 — Bonde-Ståndet d. 26 — •— Rikets Ständers underdåniga. Skrif veise , angående den gamla Psalmbokens afljsande från bruk och nyttjande vid offentliga Gudst jonsten. S. A. K.
Densammes denna dag väckta motion, angående ersättning för Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmäns riksdags-kostnader; 4:o. Friherre von Schulzenheim, David Theodor, denna dag väckta motion, angående pension åt framlidne Professoren Carl Edvard Zedritzs enka och barn; 5:o Prot.-Utdrag den 9 November 1859. 33 5:o. Herr Ribbings, Arvid, denna dag väckta motion om stats-anslag för sjön Tåkerns ultappning; 6:o. Herr Montgomerys, Gustaf, denna dag väckta motion om förhöjning af pensionsbeloppen för de civile och militäre Embetsoch Tjenstemän, hvilka erhållit afsked före den sednaste pensions-regleringen; hvilken motion jemväl skulle med de öfrige lliks-Stånden kommuniceras; Allmänna Betvärsoch Ekonomi-Utskottet: Herr Sljernefeldts, Claes Ferdinand, den 5 dennes på hordet lagda motion angående reorganisation af folkskole-styrelserna, m. m. S. f). Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets Memorial N:o \, angående tillökning i Utskottets tjenstemanna-personal. Från Högv. Preste-Ständet. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades lill Lag-Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner lill Rikets Ständer: l:o med förslag till förordningar angående dels ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, dels ock främmande trosbekännare och deras religionsöfning, jemte de yttranden, som med anledning deraf i Ståndet denna dag blifvit afgifne; och 2:o om antagande af en författning angående mord, dråp och annan misshandel. S. I).
Detascliement, någon annan åtgärd sedan nästföregående Revision icke skolat ägt rum, än att, uppå Krigs-Collegii till Pierr Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne i ämnet aflålne skrifvelse den 9 September 1836, det svar under den 3 derpåföljde October erhållits, att de politiske oroligheterne, som skakat Spanien, troligen lagt hinder i vägen för denna liqvids uppgörande, får Collegium i underdånighet upplysa, alt Collegium under den 20 October i83y och den 2 nästlidne Februari hos Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne ytterligare anhållit om upplysning i hvad skick otnförmälde ersättningsanspråk sig befunne; och har Herr Stats-Ministern uti skrifvelse den 23 i sistnämnde månad ej allenast tillkännagifvit, att, sedan Kongl. Maj:ts Chargé daffaires vid Kongl. Spanska Hofvet inkommit med vissa förslag, som, i händelse de å båda sidor antagas, skulle bidraga till underlättande af liqviderandet utaf Svenska Kronans förevarande fordran, bemälde Chargé d’affaires, under den 2 nästlidne Februarii, i detta afseende erhållit nödige instructioner, utan ock förklarat sig vilja, så snart något i ämnet varder afgjordt, derom lemna Collegium underrättelse.
Hade jag dig bara under herr Eriks beskydd, då vore jag lugn både för klubbmänner och dumma beskyllningar. Vare detta sagt med all vördnad för biskopen”. Vördnaden var dock en mohn rubbad på sednare tider, ty fru Metta kunde ej rätt förlåta, att Biskop Erikson dömt henne att pligta, så väl som Brita Oxe. Genom de göromål som upptagit fru Metta i det yttre, hade hon blifvit hindrad ifrån att gå in i boningsrummen, hvilka ock för henne egde vida mindre intresse, än hvad som rörde hushåll och ladugård; men sedan Annika nu slutat alla läsningar och blåsningar och korsningar för kreaturens räkning, sade fru Metta: ”Kära mor, sannerligen jag vet om jag eger en matbit ens att ge er. Jag måste se efter om de vilddjuren lemnat oss något i behåll. Gå nu in i stugan sålänge”. ”Tackar som bjuder, tackar som bjuder, hi hi hi”, sade lilla mor Annika och neg sig till ännu mindre än vanligt. ”Aldrig har nån förr gått från fru Metta Liljeholm, utan att ha fått magen mätt, inga skall det ske hädanefter heller så snart, hi, hi, hi”. Det var icke utan, att ej fru Metta kände sig en smula smickrad af mor Annikas ord, och det så mycket mer som hon väl visste med sig, att hon gjort skäl för att kallas god mat-moder. Nu skulle hon bege sig för att i ”herrskapsstugan” afhämta nyckeln till ett visthus, som syntes vara ouppbrutet, och sålunda ännu behöfde nyckel för att efterses. I det samma hördes någon komma skyndsamt ridande oppför vägen. Pigorna skreko till af förskräckelse, men fru Metta gick rakt emot den kommande. ”Gud ske lof, jag kommer icke för sent”, utropade Enevald Fincke och kastade sig af hästen. ”Bönderna hade misstankar till mig, de bevakade mig noga. Jag fick ingen utväg till att kunna hjelpa hvarken fru Metta, eller eder dotter, jungfru Sigrid. Detta var mig en stor oro, men ännu mera plågades jag af tanken på, att jag icke funnit tillfälle att varna eder för takbjelkarne.
För min del ser jag icke ämnet ur samma synpunkt som andra talare, enär frågan om fjerdingsmannabefattningen tyckes mig vara af beskaffenhet att intressera alla lika. Jag vill icke gifva denna befattning natur af ett krono-bestyr, utan snarare såsom den hittills ansetts, af komunalbestyr. Mig synes det sora egenskapen att tillhöra komunen, utöfvar ett fördelaktigt inflytande på sjelfva tjenstens eget anseende, och så förhåller sig med t. ex. Konstaplarne i England, hvadan jag är nöjd alt man går de öfriga Ståndens önskningar till mötes. De svårigheter, som förefinnas i afseende på sjelfva farfattningens utförande, den oredighet som måhända förekommer i sjelfva beslutet, tror jag kunna afhjelpas när skrifvelsen inkommer till K. M., som icke är tvungen alt följa den ordalydelse som är föreslagen, men är befriad från del hinder, som tillförne från Adelns sida mött för medgifvande! deraf att ärendet måtte få ett sådant slut som nu föreslås. Hr von Hartmansdorff: Mot vissa af de skäl, som Gr. Mörner anfört för afslag på detta betänk, anhåller jag att få göra några invändningar. Gr:n har sagt, alt han icke insåge skälet, hvarför utarrenderade boställen skulle slippa ifrågavar:de bestyr. Grunden är, enligt mitt förmenande ganska enkel, nemi. den, att om boställen förblifva derifrån befriade, sä gifva de boställsinnehafvarne större afkastning ån om de hafva denna tunga. Skäl är det i allmänhet att icke förringa lönerna för indelningshafvare, serdeles för militärer, hvilka äro nog illa atlönade ändock. Grin har yttrat sig anse bidrag efter rösträtt på sockenstämma, vara en ny och föga lämplig beräkningsgrund. Antager man, såsom i de flesta andra länder, att röstgifningen bör råttas efter skatten, så är det origtigt att omvända förhållandet, och skatta blott efter hemmantalsrösten. Så synes mig Utsk. jemväl hafva betraktat saken, och det med rätta.
Det är dock mycket olika under olika förhållanden. Efter hvad jag, dels såsom landtman inhemta!, dels sett i böcker uppgifvas, så anser man 100 lass gödsel på ett tunnland såsom ett maximum och 40 lass såsom ett minimum. Allt beror naturligtvis på jordmånen som skall begagnas och vid denna jemförelse bör man naturligtvis taga ett medeltal om man då jemför värdet på mjölet och det vanliga gödningsämnet, så tror jag icke, alt det skall blifva särdeles bättre pris på benmjölet. Tvärtom vet jag, att i många orter har ett annat gödningsämne blifvit ansett såsom godt, memi. s. k. äfja, gyttja eller kärrjord och i de orter, der tillgång tinnes på sådan, t. ex. i Småland, så frågar man icke efter benmjöl. Allmogen vet knappt deraf, eller tror det vara allt för dyrt att begagna. Så länge icke den allmänna nyttan af benmjöl är erkänd, så tror jag icke det låter sig göra, att genom höga tullbestämmelser påtvinga allmänheten denna vara. Dä tror jag icke heller att det är rätt att nu sätta upp tullen, utan att man bör låta det vara såsom det är. Hr von Hartmansdorff: Ingen af dem, som här talat öfver detta ämne, bar bestridt nyttan af benmjöls begagnande som gödningsämne i vårt land. Då är det ju klart, att lika litet, som man medgifver att gödningsämnen föras ifrån ett hemman till ett annat att försäljas, lika litet vill man att gödningsämnen ifrån ett åkerbrukande land, må utföras till ett annat. Det är således, i min tanke gifvet, att roan bör söka förekomma denna utförsel, så vidt görligt är. Då återstår den frågan: skall, för detta ändamål, varans utförsel beläggas med lägre tull eller icke? Jag har icke hört någon talare, så framt icke Hr Ribbing, Den 2 Juni f. m. 267 hvilkens anförande jag icke rigtigt hörde, yttrat att all tull derå borde försvinna. Således är, bland öfriga ledamöter, frågan endast om tullen skall bestämmas till 3 eller 5 sk.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 4 5 Transport R:dr 522,150: — slut befunnits öfverstiga anslagets nuvarande belopp, tillsammans 4,639 R:dr 59 öre eller i jemnadt tal 4,640: 7:o, att det reservationsanslag å 75,000 R:dr, som för Skogsinstitutet, lägre skogsskolor samt öfriga till skogsstaten hörande tjenstemåns aflöning, nu är beviljadt att utgå under hvardera af åren 1864, 1865 och 1866, må, såsom fortfarande behöfligt, varda på stat uppfördt jemväl för nästa statsregleringsperiod. 8:o, att, då det under Sjunde hufvudtiteln uppförda reservationsanslag till byggnader och reparationer i landsorterna visat sig för behofvet alldeles otillräckligt, samma anslag må förhöjas till 70,000 R:dr eller ökas med 9,175: — För öfrigt har Kosgl. Maj:t ingen annan förändring i de under denna hufvudtitel nu uppförda anslag att föreslå, än att, för vinnande af jemnadt tal i hufvudtitelns slutsumma, förslagsanslaget till Skrifmaterialier och expenser m. m. minskas med 38 R:dr 7 öre. De föreslagna förhöjningarne under denna hufvudtitel utgöra således tillsammans R:mt R:dr 535,965: — och efter afdrag af de belopp, hvarmed nuvarande riksstat skulle minskas, dels å anslaget till Statskontoret m. m 700: — dels å anslaget till Jägeristaten 1,326: 93. och dels å anslaget till skrifmaterialier och expenser m. m. 38: 7. g 065- en summa af 533,900: — eller med ytterligare afdrag af den mot förhöjningen i beräknade in-komster af postmedlen svarande tillökningen i Postverkets förslagsanslag 500,000: — allenast 33,900
att från Skaraborgs Län uppgifvas endast 21 Kronoparker och ia KronoAUrnänningar, hvars »tyckande uti lotter om 15 till 25 Tunnland samt försäljande till den mestbjudande tillstyr - kes; dock att vissa trakter till Skogsplantering borde anslås: att från Linköpings Län, hvarest utom ta Kronoparker och KronoÖir, som lära finnas, uppgifvas 47 Härads Al Iraänningar och tillstyrkes att i stället för Krono* administrationen borde Skogshushållningen lemnäs till valde medlemmar af Häradiboerne: —- att från Jönköpings Län uppgifvas 3 Kronoparker och en HäradsAllmänniDg, hvilkas delning eller försäljning afstyrkes: att från Upsala Län, hvarest utom Allmänningar, Kronoparkerne lära vara t4, anmäles som en nödvändig föregående åtgärd i detta ämnet, att Allmogen deröfver borde vidare höras: att från Ny köpings Län, hvarest, jemte 33 Allmänningar* 9% 9m »5 M*éemJnr r. »t. / S Kronoparker lära finnas, aamårkes Willåttro* ge Härads Allmänningar, såsom de enda hvilka möjligen kunde utan skada fördelas eller upplåtas, men att för öfrigt, i detta som andra fall, Kronogods, såsom en verkelig klenod böra bevaras oskingrade, och sluteligen anmäles från Stockkolms Län, att Allmänningarne derstädes äro 5, hvilkas delning icke ansea för Länet kunna vara nyttigt. Af hvad Kongl. KrigsCollegium uti dess Betänkande i frågan om KrOnoskogarnes försäljning anfört, lär vid detta tillfälle med skäl kunna upprepas, att Kongl.
Vid de tillfällen, då ej iner änen anmärkn. är gjord mot ett Consl.Utsk:s betänk, är det Ijk-, gilltigt hvilken propos. sorn lörst framsta lies, antingen alt godkänna betänk, eller alf godkänna anmärkntn; oell vid sådant förhållande skulle det kunna lyckas, som man |iel't hofde börja med (len vanliga lönnen i 1 inom. al 5(i §:n Reg.Fpi, — att nemi, först framställa Utsk:s förslag till bifall. ålen förhållandet Liefve helt annorlunda, 0111 liera alisinarku:r mot ett Coust,Ulsk:s betänk, voro gjorda; ty i bäne delse man framställde Ulsk:s förslag i ja-propos:n, så skulle man förbehålla Ståndet rättighet alt, ifall nej vunne, prof-, ya de särskilda apmärkntna; och då kunde det lätt Ilända, att nej vunne, emedan alla anmärkaine bojie ihop, Weil då man sedermera skulle votera 0111 hvilkendera anmärku:n skulle godkännas såsom Ståndets gemensamma tanke, kunde del hända, att ingen blef godkänd, och alt Ståndets förut fattade beslut, alf Ulsk:s betänk, icke skulle godkännas, blefve tillin telg jofdt. Det är derföre, och för alt få en norm att för framtiden alltid följa, sorn jag tror det vara rätlast alt göra sorn Ejr Frjh. o. Rundlin, föreslagit, Finnes Ståndets majoritet icke godkänna någon anmärkn., så måste förslaget naturligtvis hvila tjll behandling vid nästa riksdag, Gr. Frölich: Jag anser lika rned Hr von Troil, alt det, med afseende på resultatet, är likgiltigt, huruvida Utsk:s betänk, kommer i nejeller ja-propos;u'; men du det prakticerals så, att när inga anmärkntr ägt rum, har propos, till bifall af Landtm, å Utsk:s förslag blifvit framställd, hvaremot, då anmärkn, ägt rum, det tillgått på sätt Frih, Cederström yttrat, att prqpos, först blifvit gjord huruvida anmärkn:n godkändes.