Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstol eller Police-inrättning anmälde, sedermera icke äro åtal underkastade, fästat uppmärksamhet derpå, att, då de, som blifvit förklarade omyndige eller förlustige medborgerligt förtroende, icke få med penningeböter försona sitt brott, hvilket således är urbota, det kunde inträffa, att man flere åt efter förseelsens begående varder för densamma anklagad och dömd förlustig medborgerligt förtroende; men tvist skulle deremot uppstå, huruvida den brottslige borde sättas under förmyndarevård eller icke. Ehuru nu Utskottet funnit sig ej böra underlåta att, fastän i möjligaste korthet, sammanfatta och här upptaga förnämsta innehållet af de många, vidlyftiga, och till en del från alldeles stridiga åsigter utgående luagUlsioltets Utlåtande N:o 15-5; i5 anmärl-ningarne; på det att de må kunna af de Riks-Ståud , der frågan ännu ej är afgjord, granskas och öfverväga*, anser dock Utskottet si mycket mindre nödigt att omständligen besvara hvarje serskildt yttrande, som Utskottet i Betänkandet anfört de hufvudsakligaste motiven till sitt förslag , samt ätskillige inkast äro dels af ringa vigt och dels af den beskaffenhet, att de, efter Utskottets omdöme , icke påkalla svar eller vederläggning; och inskränker Utskottet alltsä sitt utlåtande till följande omständigheter: Orsakerne, hvarföre Utskottet i sitt förslag ej upptagit den i i8i3 års Förordning anförda definition på fylleribrott, ärotvänne; den ena: att berörde definition, enligt Utskottets tanka, ingalunda förtjenar denna benämning eller kan lända Domare eller vittnen till någon ledning för urskiljandet, huruvida en för missbruk af starka drycker tilltalad person vid det eller de tillfällen, som kommit i fråga , befunnits i den belägenhet, att han rätteligen må anses vara till fylleribrott saker eller ej; och det andra: att, i allmänhet , definitioner å brott , för hvilka strafflag stiftas , icke lämpligen hafva sitt rum i sjelfva Dagen.
Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken uti dess sockenstuga den 13 junii 1858. § 1 S.D. Upplästes, godkändes och underskrefos kyrkooch fattigkassornas räkenskaper för förflutna året. Som socknen häftar för icke obetydlig skuld i och för socken-skolhusets uppbyggande och skolans iståndsättande m.m. samtyckte församlingen, på derom framställd fråga, att laglig ränta på denna skuld erlägges till nästa vinter, då densamma borde i sammanhang med socken-jämnads medlen liqvideras. § 3 Emedan kyrkovärden Jonas Jonsson, som ock förestår fattig-kassans medel och räkenskaper, tyckte att arfvodet eller lönen derföre vore nog knapp, hvarföre han hälst önskade befrias från denna befattning. Efter någon kort öfverläggning derom, blef nu beviljadt och beslutat att fattig-kassans föreståndare hedanefter skulle såsom lön eller arfvode, få räkna sig tillgodo en riksdaler af hvarje fulla hundrade riksdaler af kassans behållning. § 4 Såsom bidrag till skol-lärarens aflöning, bestämdes och beslöts nu, enhälligt, att för hvarje barn som äro i skol-åldern, d.v.s. från och med 9 års början till 14 års slut, skall årligen till skolkassans föreståndare erlägga en kappe råg och en kappe korn i fullt mått, (med undantag allenast af utfattige). \ Antingen barnet bevistar skolan eller icke. / Äfvenså skall till skolan levereras en half famn huggen wed, årligen, för hvart barn som bevistar skolan. [Tillagt i marginalen:] 1858 den 23 juni upplästes 2, 3 och 4 paragraferna, och med vanlig besvärsanvisning för den missnöjde, inom 30 dagar till Kungens befallningshafvande. §5
Å r 1881 utnämndes han till generalstabschef under pir Evelyn W o o d s i kriget m o t boerna, o c h under det egyptiska fälttåget utmärkte han sig särskildt i slaget vid Tel-el-Kebir o c h utnämndes 1885 till lord W o l s e l e y s generalstabschef i SudanANFALLA. och södra Sverige, hvilka befunnit sig i den svåra ställningen, att de måst föra sinnessjuka fränder o c h vänner till V e x i ö hospital. Det kräfves en tålm o d i g uthållighet i kärlek att kunna, s o m sig bör, vårda de olyckliga sinnessjuka. : A f yttre utmärkelser har L. erhållit Nordstjärneordens riddaregrad 1866 o c h kommendörsvärdigheten af Vasaorden, andra klassen, 1889. Gift tvänne gånger, första gången 1853 m e d Laura Maria Nathorst, dotter till den bekante sekreteraren i landtbruksakademien, J. T. Nathorst, andra gången, efter att ha blifvit änkling 1871, m e d Elise Sofie Christiane R o s e n b r o c k, bördig från Hannover, har doktor L i e d h o l m haft 20 barn, 13 i första o c h 7 i andra giftet. Det är öfverbefälhafvarne för de härar, som där stå i vapen m o t hvarandra, boernas o c h engelsmännens, general P. I. Joubert och generallöjtnanten sir Redvers H e n r y Buller. fälttåget. Då öfverste Burnaby föll i bakhåll o c h dödades, tog Buller befälet öfver ökenkolonnen o c h förde denna från Gabat tillbaka till Gakdul. Generallöjtnant blef han i april 1891 o c h anses s o m Englands kanske skickligaste officer. Från det slags fäktningar, som redan utkämpats på gränsen, kunna vi i dag äfven bjuda en bild, framställande en afdelning boers, s o m i bakhåll från en klippas krön beskjuta en engelsk rekognosceringspatrull.
Allt hos henne är stegradt, de hårfinaste, lättaste aningar stiga mot det blå, det allra subtilaste och det allra starkaste mäktar hon. Hvar stund spela brusande sånger fram öfver hennes själs hela klaviatur. Så starkt lefver hon i glädje, att hon motstår sömnen, som oupphörligt vill falla på ... Men med ens blir hon tungsint och tänker: Ett rus är ju något afskyvärdt, och när det nu framkallat den sällsammast sköna förnimmelse af att vara mig själf, så måste detta jagets fulla själfmedvetande naturligtvis också vara ett ondt ... Nu fryser hon och nyktrar till ... Dagen därpå var blytung. Först frampå eftermiddagen smög hon ned i köket, eländig af blygsel och illamående. Faster Ulla teg. Då började Louise gråta hjälplöst. – Seså, ät nu, annars blir hon sjuk. – Det är väl så godt Louise ser att komma hem till sitt igen, när hon inte står’et härute. Men Louise märkte mycket väl en viss förändring i det, trots allt, respektfulla sätt, hvarpå gumman hittills behandlat henne. Däruppe satt hon på sängkanten och räckte bitarna af den sönderslagna flaskan mot Tore. – Jag har inga anlag, det är bara fattigdomen, som är så förfärlig, Tore. – Lifvet är ett helvete, svarade Tore hårdt. Gumman Enberg kände egentligen ingen vidare kallelse för regelbundenhet, och när så var, ville hon äga sin frihet. En morgon hade hon börjat med att gäspa och ställa sig bakom ståltrådsnätet och härma grannkvinnornas okristliga tungomål och fukter, i synnerhet Vesterbergskan, som med en hel rosparterr på hufvudet och sidenkjol slafsande om benen kommit hem i dag, nyförlofvad och fullkomligt tröstad, sedan barnet, hon födt därinne i Blue Point, lyckligt och väl dött. – Herre Gud, det är det lyckligaste som kan hända en människa – stod hon och orerade på sin trappa. Faster Ulla hade ogement roligt. I detsamma kom en nätt flicka, klädd som en fin dame, in genom Enbergska grinden.
Ej eller bar jag kunnat vara okunnig om, att pluraliteteri af Representanterne sjelfva gerna se långa tider mellan Riksdagarne. Det Högvördiga Ståndet, förmodeligen med tankarne på evigheten, räknar på betydliga besparingar i sina utgifter, om sju år förflyta mellan deras sammankomster lill Riksmöte. BorgareStåndet, som funnit hvarje Riksdag föranleda någon concession af dess privilegier, önskar derföre, att Riksdagarne ej måtte inträffa så ofta. Hvad åter BondeStåndet beträffar, så är det ej underligt, om det väntar mera af tiden än af det närvarande, då detta Stånd bar närmaste känslan af skaltebördornes ökande vid hvarje Riksdag. Men om äfven bland oss skulle finnas sådane önskningar; om LandtAdeiri finnér det svårt att på egen bekostnad uppehålla sig här vid Riksdagarne; om Landshöfdingar, RegementsChefer och Officerare ogerna vistas så länge borta från sine hemorter, så måste dock allt sådant vika för den stora frågan: Hvad är Folkets rätt i afseende på sine Representanter? Kunna de våga efterskänka Folkets 44 Don io Febr n ar i i f. m. rättighet att livart Femte år sammankomma till Riksdag? Skola Ständerne ställa sä till, alt Folket icke efter Fem år kan lätta nu begångne misstag och nedsätta de oerhörda anslagen? Jag uppmanar Grefve af 'Wetterstedt i första rummet, att besvara desse frågor; ty då Grefven anser Tre Stånds beslut i frågan vara tillräckligt skäl för Ridderskapet och Adeln att för sin del låta bero dervid och lägga ExpeditiousUtskottets Memorial lili handlingarne, bevisar det, att Grefven ej fäster någon vigt vid detta Stånds bedömande af saken. Men Ridderskapet och Adeln kan här icke lätta sig efter de andre Stånden; ty Folkets valrätt kan ej efterskänkas. Det är Ridderskapets och Adelns rätt att säga: den eller den dagen, enligt Grundlagens bokstafliga förstånd, skola nästa Ständer sammankomma.
Sifafå t>afroc ®H5i/ på grunD af 108 § Regeringsformen odj 65 § Rifs« DagfrOrDningen, förorDnat @ep för funjfapet od) lärDom fänöe män, att, jemte mår 3ujlitie*DmbuD6man, om Srpcffrifyeten Ijafroa wårD. §. 80. 3 öfmerenSftämmelfe meD .66 od) 67 §§ RifSDagS*£>rDningen, fjafroe 'SBi malt wåre §ullmäftige i SSanfen odj RifSgä(DS>€ontoret, famt för Dem utfar# Dat 3 nftntf tioner, forn uti De för berörDe SSSerf uprättaDe Reglementen äro intagna. §. 81.
Men om detta är en fordran af den allmänna nyttan, är det ock en rätt fordran för Hemmansbrukaren, att i denna tidepunct så sker, att Allmänna Magazins-Inrättningens åliggande i detta afseende uppfylles; samt att denna Inrättning , tili befordrande af samma ändamål bibehålles, lieldst då egare af fastigheter på Landet nu äro tungt beskattade, till minst tre gånger högre belopp än före år 1809, vid Spannmålspriser, som flerstädes nu äro lägre än den tiden, och då Egendomar, vid uppskattningar till Bevillningens bestämmande, äro beräknade, efter högre Spannmålspris till upphöjde värden; men Allmänna Beviilningssummans belopp, är efter sista Riksdags beslut, för hvarje Provins bestämd och icke får nedsättas, blifver deraf en nödvändig följd, att i mån af Landtmanna-producternes fallande värde, och med afseende , derjemte å alla andre varuvärdens Riksens Ständers och arbetslöners oförändrade förhållanden, skall Allmänna Bevillningen dubbelt hårdare träffa Hemmansbrukare än andre skattskyldige, som ock bestyrkes af Egendomars långt under uppskattningsvärdet, vid försäljning nedfallne priser. Bekymmersamma följder af desse förhållanden torde icke blifva aflägsna, till förekommande hvaraf det blifver nödvändigt, att Hemmansbrukarens betalningsförmåga till Allmänna utskylders bestridande underlättas, genom beredande af försäljnings-utvägar för dess producter, så länge man icke vill finna, hvad jag flere Riksdagar förgäfves yrkat, att i en betydelig nedsättning af de Allmänna utskylder, som i synnerhet betunga Hemmansbrukare, bör sökas det enda påliteliga botemedlet emot en i Landsorterne tilltagande penningeförlägenhet, som har sin grund i en origtig beräkning af Nationens förmåga och utskyldernes utsträckning utöfver förmågans gräns.” J. II. Gyllenborg. Från Protocollet rätteligen utskrifvet; År och dag som ofvan. in fidem Pehr Klint. Revisorers Berättelse. 933 Bilaga Litt. Q. Utdrag af Protocollet, hållet inför Riksens Höglofl.
Till stöd för detta sitt yrkande har motionären anfört, att det hufvudsakligen vöre endast i rena skuldfordringsmål, som den s. k. graderade skalan kunde användas, men deremot sällan eller aldrig i jordatvister, bördsfrågor, vattenuppdämnings-, arfsoch testamentstvister, konkurser m. fl. dylika hos Kongl. Maj:t fullföljda mål, ehuru tvistefrågorna i dessa, derest de kunde i visst penningebelopp uppskattas, ofta nog hade högre värde än i skuldfordringsmålen, samt att, lill följd häraf, den ene rättsökande, emedan tvistesumman kunde till bestämdt belopp öfver 5,000 R:dr uppskattas, finge, för att få sin sak af Kongl. Maj:t skärskådad, vidkännas större utgifter till Staten än den andre, hvilkens rättsfråga kunde afse egendom eller förmåner af mångdubbelt högre värde, fastän desamma i målets dåvarande skick icke kunde i visst penningebelopp uppskattas; hvarjemte motionären, medelst ett af vederbörande tjensteman uti Kongl. Maj:ts Justitie-revisions-expedilion utfardadt intyg, visat, att af de under åren 1860—1864 uti afgjorda revisionssaker utgifna 2,084 Kongl. Maj:ls domar endast 40 varit sådana, uti hvilka det omtvistade beloppet varit bestämdt öfver 3,000 R:drs värde, äfvensom att någon resolution i mål, der graderad skala å stämpelpapper kunnat tillämpas, under samma tid från nämnda expedition icke utfärdats.
Jag begär, att anslaget må fördelas så, att en tredjedel deraf, såsom svarande emot allt hvad Norra Provincerne skäligen kunna anses böra gifva med sig, må qvarstå till de andre Provincernas fördel, att af 3:dje Afdelningen af StorAmiralsEmbetet disponeras; men att återstoden, 66,666 R:dr 32 sk. B:co må återgifvas åt Norra Provincernes förkofran i Ekonomisk production, samt tjll Strömrensningarne der, i den mån de stå tillsammans med ändamålet; och som jag icke kan inse hvad StorAmiralsEmbetet kan hafva att skaffa med omsorgerne för Norra Provincernes Ekonomiska förkofran; eller något enda skäl hvarföre ett Ekonomiskt anslag skall, till sin natur förvandlas till ett Militairiskt; så föreslår jag, att denna andel af anslaget må hädanefter undantagas från den befattning, som 3:dje Afdelningen af StorAmiralsEmbetet dermed haft; samt att den må antingen fördelas emellan Länens HushållsSällskaper, att derifrån an - i6 Den 9 Mars f. m. vändas; eller också ställas under en sådan Ekonomisk Styrelse, som Kongl. Maj:t skulle täckas dertill utnämna; med forhehåll likväl, i båda fallen, att den årliga redogörelsen må granskas af Sländernes Pievisorer; Och tror jag, alt med Norra Provinser förstås de, som ligga ofvan DalElfven. För denna Motion k egar jag remiss till Statsoch EkonomiUtskotten. Friherre Cederström, Jacob; I anledning af Friherre Boijes nu väckte motion, får jag uplysa, att samma fråga, hvarom motionen handlar, redan blifvit i Ekonomiutskottet bearbetad, och att Utskottet redan tagit sitt beslut om det Betänkande, som deröfver bör afgifvas, hvilket blifvit öfverlemnadt till StatsUtskottets granskning, och kommer, i fall det der godkännes, att RiksSlånden underställas.
Jag har ej någonting emot att lånerörelsen utvidgas, så a3o Den 21 O c to ber a. m. vidt det kan ske i förening med Bankens säkerhet och penningevärdets upprätthållande. Men då det blifvit faststäldt, alt lånerörelseisen ej får minskas under men väl ökas utöfver det närvarande förhållandet; så synes försigtigheten bjuda, att Banco-Styretsen må äga att vidtaga de mått och steg, hvartill omständigheterne kunna föranleda; på det icke ett sådant stadgande måtte bereda Bankens ofärd och omintetgöra den beslutade realisationen. Jag anhåller om proposition till bifall å detta tillägg, så framt ej Ridderskapet och Adeln skulle, lika med Herr Hjerta, anse hela denna punkt kunna utgå, såsom tjenande blott att locka dem, hvilka eljest skulle vara mindre benägna att bifalla realisationen. Herr von Hartmansdorff: Den 21 punkten innehåller ingenting annat än tröst för dem, som ej vågade bifalla realisationen, af farhåga, att sedermera icke få låna så mycket som förut. När de nu åsidosatt sina farhågor, och bifallit realisationen, så vore det icke beskedligt att borttaga denna tröstegrund. Jag tror således, att punkten bör endast derföre qvarstå. Jag hade önskat, att Ridderskapet och Adeln ej antagit det tillägg Herr Tham vid i3 punkten yrkade; men jag förmodar, att det ändock skall slutligen försvinna, emedan Bankens öde ännu icke är afgjordt. laila lian - Den ai October c. m. delser anser jag bäst vara, att bifalla denna punkt, sådan han är. Herr Rosenblad: Jag anser mig förbunden förklara, alt Herr Idegardts föreslagne tillägg ej är oformligt; utan att det var Herr Ribbirigs tillägg mot lånerörelsens förökning jag ansåg oformligt.
Konungamagten är öfverallt en stor, en herrlig magt: välgörande, då hon upfattat sin bestämmelse, då hon sammangjutit sig med allt, hvad som kan bidraga till Folkets bästa, slägtets förädling och efterkommandes dyrbaraste arf? visa lagar, fördomsfri uplysning; förfärlig åter, när hon blott i folket skådar tjenstskyldige barn, behandlar det som medel för sin magt, icke såsom ändamål för sin verksamhet och tror sig äga i landets lagar de tillåtne bojor, hvarmed hon har rätt att fängsla allt, som ej tåligt fördrager hennes fördomar eller befordrar hennes egennytta. Denna magt utöfvas öfverallt af menniskor! öfverallt verkar hon på och inverkas af menniskor! öfverallt är hon då först hvad hon för menniskors väl bör vara, då hon är uplyst! Och se der! hvad som gör FolkBepresentantens kall så heligt, så skönt. Uplysom Styrelsen, och vi skola ej behöfva motstå henne! Den i Mars f. m. 35 Mine Herrar! Det är i denna afsigt jag i dag begär Eder upmärksamhet. Det är icke till Edra lijertan jag behöfver tala. Hvad som är rätt, blifver städse för dem lieligt. Men det är för att fästa Eder upmärksamhet, och om möjligt vore äfven Styrelsens, pä en sann utredning: afdeolyckliga följderna af 1812 års Beslut; de fördelar, som, genom en tryggad TidningsLitteratur skulle tillskyndas Fäderneslandet och de oemotståndliga svårigheterj som inom vårt land möta all fortgående hildning , om ej en sådan åtgärd kan åstadkommas. Om jag lyckas att förtydliga dessa begrepp; om Folkets Representanter medgifva alla de olägenheter, hvars överklagande ett 17-årigt Irycktvång alfordrat sjelfva liknöjdheten, och som en dyster aning om efterstående i Europeisk folkbildning tyckes allmängöra ibland alla Svenska samhällsclasser; om Folkets män göra ett alfvarligt steg lill detta tvångs ändamålsenliga lossande: Hvad hafva vi väl då att befara för en laglig Tryckfrihets åtnjutande i framtiden?
Om icke så sker , blir alltsammans en nullitet; och Constitutions-Utskottet skulle då icke kunna infordra något särskildt Protocoll öfver Utrikes ärenderne. Jag instämmer med Särskildta Utskottet - Den 3 December e. m. ijj tet icke allenast deri, att Hof-Cancellerens befattning må upphöra , utan äfven deri, att namnet må upphöra, emedan jag alltid ansett en Minister för Utrikes ärenderne tillräcklig. Grefve Löwenhjelm: Jag har vid ett föregående tillfälle yttrat mig öfver den sällsamma förblandning, hvarigenom Hof-Cancellerens flerfaldiga och heterogena befattningar råkat mötas i en och samma Embetsmans hand. Jag har sagt, att han i Cabinettet måste vara fullkomlig diplomat — i Tryckfrihefs-mål beböfver grundelig juridisk och vidsträckt litterair, ja vettenskaplig förmåga slutligen, i sin egenskap af Konungens ombud inför Riksens Ständer, mäste äga djupa inrikes Styrelse-åsigter. Jag har yttrat, och icke blifvit motsagd, att detta är mer, än vanligen af en och samma Embetsman kan fordras, och att sällsynt förmåga hos en Hof-Canceller ej bevisar motsatsen. Af den vändning discussionen nu tagit finner jag mig kallad , att något närmare afhandla Hof-Cacellerens belägenhet i afseende på dess diplomatiska befattning. Den half-collegiala beskaffenheten af hans förhållande till Ståts-Ministern för Utrikes ärenderne är förkastelig , blott för det den ar collegial, en form , som man väl aldrig ansett användbar på högsta Instantien af detta Departement. Än värre blir det, om ej den mäst ovanliga sammanstämmelse i meningar rå. der emellan Ministern och honom möjliga personliga hinder för harmoni dem emellan att förtiga. Ej nog härmed. Hof-Cancelleren skall Biclcl. o. Ad. Prot. XI. Band. 12 Den 3 December e. /». utöfva det ansvariga och svåra kall att, icke allenast då han påkallas, utan alltid öfvervara allt hvad emellan Konungen och Ministern, i diplomatisk väg, förekommer, och deröfver föra Protocoll, samt afgifva sin mening.
Sylvanders lind. ansökning, rör:de eftergift af ett honom till ersättning ådömdt belopp; gifven Stockholms Slott d. 8 sisth Oetober; 9:o K. M:s nåd. propos., med förslag till förordning, ang:de handelsboks vitsord; gifven Stockholms Slott d. 9 sisth November; samt 10:o K. M:s nåd. skrifvelse, i anledn. af åtskilliga utaf R. St. vid sislförllutna riksmöte föreslagna lagförändringar; gifven Stockholms Slott d. 9 sisth November. Föredrogs och bifölls BaukoUtsk:s mern. N:o 1, med anhållan om arfvoden i och för erforderligt cancelli-biträde hos Utsk. Föredrogs och begärdes på bordet följande från Ridd.Ulsk. inkomna: Hörsamste memorial. Som Ridd.Direkt., jemlikt 12 och 16 §§ i den för Direktm af R. o. Ad. utfärdade instruktion, låtit till Ridd.Utsk. öfverlemna ett till H. R. o. Ad. släldt mern., innefattande förslag, huru tryckningen af R. o. Ad:s proh vid innevar. riksdag må lämpligen verkställas; så får Utsk., med insändande af Direkt:s förberörde mern., hos H. R. o. Ad. vördsamt tillstyrka, att de af Direkt, för tryckningen af Ståndets prot. vidtagne åtgärder, hvilka i allo öfverensstämma med de af R. o. Ad. vid sista riksdag meddelta föreskrifter, må, såsom i Utsk:s öfvertygelse ändamålsenliga och ledande till nödig besparing och skyndsamhet, varda af H. R. o. Ad. godkända. Den af Ridd.Direkt, gjorda anmälan om anledmn dertill, att protma vid sista riksdag blifvit tryckta i häften af omkring 40 ark, i st. f. det mindre arktal af 30, som, enligt R. o. Ad:s beslut, bordt utgöra det största för hvarje häfte, torde icke anses erfordra något yttrande å l)tsk:s sida. Stockholm d. 1 December 1847.
Ole Andreas Olsen, som i förtviflan hade sökt släcka sin törst med sjövatten, var så kraftlös, att då han fram på natten kom till båten, som låg på strandbrädden, kunde han icke gå upp till huset. Han hade uppehållit lifvet med att äta snö och förtära stora stycken af sin päsk, som var tillverkad af de råa hudarne af renar, som de förr hade skjutit. Efter att hafva legat en stund i båten, kröp han upp till huset, der han fann Henrik sofvande vid elden, som ännu icke hade alldeles slocknat. Följande dag började båda att vidtaga anordningar för ett långvarigare uppehåll i huset. Men här fans ingenting, hvarken lifsmedel, husgeråd eller annat. Under den första tiden lyckades det dem icke heller att göra någon fångst, och de uppehöllo lifvet i mer än fjorton dagar med att koka och gnaga köttet från ben af renar, sälar och björnar, som lågo qvar under snön efter ryssarnes jagter det föregående året. Slutligen, kort före jul, lyckades det dem att fälla en ren. Strykstickorna voro nu slut, men de gjorde upp eld genom att skjuta med krutblandade förladdningar i gammalt tågvirke, som ryssarne qvarlemnat, och hvilket de plockade sönder och torkade. Det ena rysshuset eller boden refvo de ned och använde till bränsle. Yxa eller såg hade de icke, men de splittrade bränslet med hjelp af ett stycke jern, som de togo från båtkölen, och hvaraf de medelst några stenar förfärdigade ett slags knif. Af några spikar, som de äfven togo från båten, smidde de likaledes medelst stenar nålar; rensenor begagnade de till tråd, och af hudarne sydde de sig kläder. De vistades i huset till in i april. Under denna tid sköto de elfva renar och en björn, så att de egentligen icke ledo af hunger, men i midten af april hade de krut qvar endast till tre skott, och de insågo nu omöjligheten af att lifnära sig längre på detta ställe, hvarföre de beslöto att begifva sig längre söder ut för att om möjligt uppnå Waigatsch-ön. De begåfvo sig nu i väg till lands längs hafsstranden och lemnade båten qvar.