Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ene jerntillverkaren, som begagnade den äldre methoden af jernets förvandling först till tackjern, skulle i så fall nödgas betala en orimligt hög skatt, oberoende af sin vinst, under det den andre, som frambragte jernet på en annan method, skulle erlägga endast bevillning i mån af sin förtjenst. Fortvaron af en sådan skatt måste naturligtvis verka i hög grad hämmande på jernhandteringens fria utveckling inom bergslagsorterna, om icke rentaf fördrifva den derifrån samt tvinga dess idkare, att med uppoffring för sig och landet, flytta sin verksamhet utom dessa för jernhandteringens bedrifvande nu så ogynnsamma ”jernbergslager”. Följden blifver bortslösadt byggnadskapital, förspilld arbetskraft vid de längre transporterna af råvarorna, samt minskad tillverkning och export. Hvarje uppskof med skattens afskaffande medför således en grym orättvisa och, ur nationalekonomisk synpunkt betraktadt, en vida större förlust än den ringa inkomst som nu derigenom beredes statskassan, hvadan både billighet och klokhet synas mig bjuda dess afskaffande redan vid innevarande riksdag. På dessa i korthet framställda skäl och under anhållan att, före frågans behandig. till R. St. N:o 139. liug, få till Stats-Utskottet inlemna de handlingar jag till ytterligare stöd för mitt förslag kan finna tillgängliga och erforderliga, får jag vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, måtte förklara, att tiondejernsafgiften från hyttor och masugnar belägna inom bergslagerna, skall upphöra från och med 1867 års början, under förbehåll, att frågan om bergslagsjordens återstående privilegier och de förändringar, som deruti kunna finnas erforderliga, derigenom icke må anses afgjord, utan bör till pröfning och afgörande framdeles upptagas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm deri 15 November 1865. H. P. W. Gahn. N:o 139. Af Herr Hjertström, Fr., om anslag till omläggning af landsvägen mellan Serarps och Hvetlanda gästgifvaregårdar i Jönköpings län.
Emot det sednare mom:t har jag ingenting att invända. Frih. Tersmeden: I Esta mom:t af denna § förefinnes en annan skiljaktighet emellan komiterades och Utskrts förslag, än den på hvilken Gr. Mörner fästat upmärksamheten. Utsk:t har nemi. medgifvit rättighet för församlingar inom särskilda län att ingå föreningar. Jag anhåller om bifall till hvad Utsk:t föresjagit, äfven i afs:de å tillägget; ty jag är förvissad om alt K. M:s Refh:de icke lärer gifva sin stadfästelse till en sådan förening, så framt den ej befinnes förmånlig Jag tror att det är nödvändigt att för vissa socknar i allmänhet underlätta möjligheten att bilda gemensamma kommunalsamhällen. Hr Hjärne: Den förändring, som Utsk:t gjort i denna §, består deruti, att man velat medgifva sådana delar af socknar, som ligga i annat län, att få tillhöra samma kommunalsamhälle som den öfriga delen af socknen, äfvensom att mindre sockuar, som ligga nära hvarandra på gränsen mellan 2:ne län, skola få förena sig till samma kommunalsamhälle. Denna förändring innebär, efter min upfattning, en förbättring, emedan den icke innebär någon inskränkning, utan utvidgning af församlingarnes nu tillkommande rätt. Utsk:t har äfven gjort det tillägg, att K. M:s Beth:des sanktion skulle erfordras till en dylik sammanslutning. Jag måste bekänna att det skulle förundra mig, om någon ausåge denna förändring såsom en försämring. Jag anhåller om bifall. Gr. Mörner: Den förvåning, hvarom Hr Hjärne talat, fin nes redan hos mig. Jag har varit af motsatt tanka emot honom och vågar vidhålla densamma. Det är ganska riktigt, som Frih. Tersmeden sagt, att Utsk:ts förslag skiljer sig äfven deruti från komiterades, att enl. detta sednare socknar, som ligga i samma län och tillhöra ett pastorat, få bilda gemensamt kommunalsamhälle. En sådan förening är af stor vigt, emedan de vanligen redan förut hafva vida större gemensamhet uti intressen, till följd deraf att de tillhöra ett och samma pastorat.
Män ! mina tänkesätt och mina önskningar. Stäld emellan Konungen och Folket, den förste Undersåte och den förste Medborgare, skall jag alltid gifva Eder efterdömmen af trohet för Monarken och vördnad för den frih#t som våra grundlagar åt Oss förvara. Mine Herrar! Med det lifligaste deltagande, har jag nu afhört uppläsningen af denna Tacksägelse-A* dress, som Riksens Ständer i dag framburit till Hans Majestäts Thron. Den uttrycker deras tacksamma känslor för den vaksamket, hvarmed Konungen och Kron-Prinsen vårdat Rikets säkerhet och Undersåtarnes väl. En sådan gärd af Nationens erkänsla, än en värdig belöning för dessa Furstars mödor , och den gör det gladaste intryck på mitt hjerta, hvars Den 2 7 December. 493 hela tillgifvenhet är ägnad gemensamt åt dem och Fäderneslandet, Mine Herrar! vid samma tillfälle hafva Riksens Ständer äfven veiat förklara Hans Majestät det hopp som De för framtiden fästadt vid mina redan uppnådda mognare år. Jag känner värdet af detta förtroende, och de stora skyldigheter som det ålägger mig. Det tillkommande står under ödets magt; men om min kärlek för Scandinaviens inbyggare, och de ädla efterdömen jag har för mina ögon, böra räknas för lika lyckliga förebud, som de äro lyckliga väckelser, då kan jag ej misströsta att en dag värdigt svara till dessa förhoppningar. Detta blir åtminstone ständigt det mål hvartill mina bemödanden skola rigtas. Jag anropar emedlertid Försynen, med innerliga böner, att den måtte alltid underhålla och lifva det inbördes förtroende, sorn nu förenar Konungen och hans Folk. Detta lyckliga samband var i alla tider Sveriges styrka, och på samma grund hvilar Dess sällhet och ära. Jag ber Er, mine Herrar! frambära min tacksamma hälsning till Riksens Ständer, och försäkrar Eder samt och synnerligen om Mia beständiga Aktning och Välvilja. 494 Den 2 7 December.
I följd af hvad som anförts i en mängd allmänt utdelade officiela utlåtanden om latiludsystemet i straffbestämmelser, hade detta system bort konseqventare och fullständigare tillämpas uti ifrågavarande 41—47 §§.» af Herr Rydin: »Emot Sammansatta Utskottets beslut i § 24 att använda en femtedel åt landstingen af den städer och landsbygd tillkommande andel af inkomsten för minutering och utskänkning af bränvin, får jag härmed reservera mig. Skälet till denna reservation stödjer sig derpå att, enligt min åsigt, Utskottet alls icke har någon laglig lätt att fatta ett sådant beslut, emedan det ligger utom Utskottets befogenhet. Begäret att åtkomma städernas inkomster har dikterat detta beslut. Men endast som ett magtspråk, och ej stödd på lag och rätt, kan den åtgärden betraktas att fråntaga ett slag af korporationer — städerna — sina lagliga inkomster, för att skänka dessa åt ett annat slag af korporationer — landstingen. Jag skall söka närmare bevisa detta. Det Sammansatta Bevillnings-, Lagoch Ekonomi-Utskottet kan ej hafva större rätt än dessa tre Utskott, hvart för sig ensamt. Bevillnings-Utskoltet eger rättighet att opåmint föreslå bevillningens ökande eller minskande för Statsverkets behof; men att taga utskylderna och inkomsterna från en klass af samhället för att bortskänka dem åt andra korporationer, — korporationer, som man ännu icke vet, om de ens behöfva dessa inkomster, och ännu mindre, hvartill de skola användas — detta måste ligga utom gränsen för Utskottets behörighet. Lika litet kan en dylik rättighet tillkomma Lag-Utskottet eller Ekonomi-Utskottet. Några andra skäl må äfven tilläggas. Uti Kongl. Förordningen om landsting af den 21 Mars 1862, innehåller § 47, alt landsbygd eller släder må befrias från bidrag till företag, deraf de ej kunna hafva hufvudsaklig nytta. Med hvilken rätt vill man nu här pålägga städerna till landstingen en så ojemförligt mycket högre lunga än som kommer att drabba landsbygden, proportionsvis mot folkmängden, och utan afseende på om städerna deraf få någon eller alls ingen nytta; utan måhända tvärtom stor skada?
Löne-viIkoren för Lärare-personalen; hvarjemte och enär af samma anslag icke något tillgodokommit dem, för hvilka medlen blifvit beviljade, Revisorerne, i sammanhang med anmärkningarne af ofvanberörde anvisning på anslagets öfverskott till reseunderstöd för Professoren Ågren, uppgifvit de åtgärder, som för verkställandet af Rikets Ständers beslut den 12 Mars i83o, rörande förbättring i lönerne för Lärare-personalen vid Elementar-Läroverken och Skolorne blifvit vidtagne, då, efter hvad TJtskotlet inhemtat, regleringen af de fastställde anslagen för allmänna Läroverken numera blifvit till slutlig handläggning befordrad, samt Lärare-personalen af lönförhöjningen kommit i åtnjutande, tillstyrker Utskottet, att denna anmärkningsfråga må förfalla. §. 62. (Pag. 3-i, För kl. 158.) Sedan Kongl. Majit i Nåder utnämnt Majoren G. von Schantz till ÖfversteLieutenant i Armeen; så har Kongl. Maj;t derjemte funnit godt, genom Nådigt Bref af den 11 December i83o, alt förhöja det af bemälde Öfverste-Lieutenant dittills innehafde Majors-Expectance-arfvode till 3oo R:dr, som för Öfverste-Lieutenantsgraden bestås, att utgå af den år 181 5 på Allmänna Indragningsstaten uppförde fond, 10,000 R:dr årligen, till Expectancearfvoden åt lönlöse Officerare, som bi vistat då senast öfverståndne krig; I anledning hvaraf Revisorerne ansett med afsigten utaf förenämnde anslag icke vara öfverensstämmande, attén befordran, i5 till 16 år efter slutadt krig skulle kunna medföra föi höjdtarfvodepåEcpectance-Staten. Ehuru Kongl. Stats-Contoret i dess underdåniga utlåtande andragit, att på Kongl. Majlis
Desse 60 ledamöter skola således, i händelse Ståndet delar deras åsigter, vinna i kraft och inflytande. 1 händelse de deremot icke uttrycka R. o. Ad:s tänkesätt, blifva de genast af sina principaler i k ul 1 voterade; man har häri det säkraste korrektiv mot beslut, stridande mot majoritetens inom R. o. Ad. tänkesätt. R. o. Ad. bör aldrig afsäga sig sin sjelfskrifvenhet. Den är för R. o. Ad:s bestånd såsom Stånd nödvändig, uphör den, står Sveriges Adel snart nog på samma punkt som den Franska, den utgör då mera en blott pergamentsadel utan allt inflytande. Härmed vill jag dock icke hafva sagt, att sjelfskrifvenheten, sådan den nu är, skall qvarstå, derföre har jag äfven i mitt förslag intagit orden ”med vissa modifikationer.” Man har sagt, att de 15 ofrälse ledamöter, som på R. o. Ad. skola inympas, komma med antagande af mitt förslag att alldeles försvinna bland den mängd som här på della rum församlas. Det är redan visadt, att, om de föreslagne 60 adelsmännen hålla tillsammans, förlora de 15 ofrälse ledamöterne i alla fall allt inflytande. Förhållandet blir således icke sämre genom antagandet af milt förslag. Man har sagt, alt vi böra ihågkomma R. o. Ad:s beslut vid 1840 års riksdag. Detta bör, enl. min åsigt, ses från 2-.ne sidor. Skall ett RiksStånd i evighet vara bundet af ett en gång fattadt, till intet ledande beslut, då borde man i sanning misströsta om hvarje representationsreform. Rorgarne kunna ju dä aldrig antaga annat än Hr Brincks förslag, Bönderne intet annat än Bengt Gudmundssons. Detta synes mig dock nog skarpt. På grund af de skäl jag andragit, fasthäller jag vid det förslag till gemensam tanke, jag tagit mig friheten framställa. Frih. Sp r e n g t por t en, Jakob Wilh.: Min afsigt är visserligen icke alt förhindra pröfningen af Gr.
R:dr kunnat bidraga till dessafhjelpunde. Tvånget på andra näringar och en stö: te förunnad frihet åt eu viss, nemligen åt F.öpmama-näringen, jemte monopoliska törmåner tillerkände vissa individuer af denna Class, samt mera frihet för den utländska än den inländska handeln, hvarigenom capitalet dragits alltför mycket från denna; detta tvång å ena samt uteslutande frihet å andra sidan har, ehuru icke minskat Rördsecapitalet i det he* Den 24 April. 627 ia, dock inskränkt dess circulation inom en så trång krets, att Allmänheten deraf fått en mindre betydlig del. Nöden har ock blifvit mera känbar i Landsörterna genom den, i synnerhet för Jordbrukaren, olver höfvan dryga Bevillning, hvars belopp gått för största delen till Stockholm, der dessutom de flesta allmänna låninrättnirigär äro att tillgå. Den tilltagande luxen har äfven löranledt en stor del individuers behof af en större summa penningar än förut, äfvensom gilvit anledning till ökade importen Också tur våf undervigt i handel, jemte det den föranledt till sedlarnes mindre värde och dymedelst minskat det verkliga Röfelse-capitalet, ganska säkert fört ut en del af våra Bancosedlar till vära grannar, hemligen till Norrige, Danmark, nien i synnerhet till Finland, der ännu våra sedlar äro gångbara och de mest nyttjade i de mindre handelstransactioner. Kanske äfven ännu några af våra sedlar finnas i Tyskland; möjligen har ock någori del blifvit hypothiserad för skulder till sjelfva England.
Af hans skrifter se vi, att han ännu i October 1712 ”corrigerade Gref Claes Strombergs sista Exercitium Styli”; dock synes han ej hafva qvarstannat i detta ”hof” till sin död, utan på egen hand tillbragt den sista tiden af sin lefnad. Desto vissare är, att han – såsom Gezelius uttrycker sig – ”drogs med fattigdom, så att, om ej hans gynnare R. R. Stromberg merändels hulpit honom, hade han knappt haft något att lefva af”. Kanske var hela Secreterarskapet en blott titel, hvarigenom han på anständigt vis berättigades till sådant fortfarande understöd. En samtida vitterlekare, Broms, skildrar honom i ett minnesqväde sålunda: Han ull och blaggarn mer än sidenstycken slet, De Lärdas öde han deri ock har erfarit; Dock med en tommer pung af nöje riker varit: Ej som en Philosoph, men som en lärd Poet. Hans rikedom bestod i förmågan, att taga allting lätt och sätta allting i rim. Midt i sina trångmål, med städse försämrad helsa, slutligen angripen at” en tvinsjuka, som dödade honom, förblef han lika redebogen att qväda. Alla möjliga tillfälligheter och beställningar, glada eller sorgliga, kunde påräkna hans vers-ådra. Hennes ymnighet tilltog, ju mer han lät den flöda; och flöda fick den, bäst den ville; i en smak, som var, om icke allom, dock åtminstone de flesta till nöjes. I allvarsammare ögonblick skref han ”Andeliga Visor”, mer eller mindre psalmartade. En af dessa, ”att sjunga när man går till sjös och segels”, anropar Gud och Frälsaren på menuettmelodien Aimable Vainqueur; till hvilken man finner, från denna tiden, så utom som inom Runii Skrifter, otaliga qväden lämpade. Under de allrasista månaderna tillverkade han en större mängd, än någonsin, af ”giftoch grift-skrifter” om hvarandra.
stödjes är ägnad, var en ung flicka, som öfversättningeu som de hoppet o m dikten flicka, D e t var i en tidLinköpings-Bladet påträffades. stycken vara författade 1806 och 1807, u t det - vill säga i A t t e r b o m s sjuttonde o c h aderför industri, upptäckta rande af Atterbom. och form och en annan riktO, hur ofta under högalindar Sönk jag i ditt sköt vid Svartåns Och ditt änmi hår, en lek för jör min lätta han vin Var del mera T E L U N D ~ # Kappaffär # Solens milda morgonskimmer lyste simkonsten. hurtig gosse o c h stor favorit hos sin lärare, Himmelskt löje purpurläppcn utmärkte sig snart äfven i denna idrott, som Ett blad ur dess svenska historia När jag kringslöts af din runda myste, arm. han sedan flitigt öfvade. V i d 1828 års pro0 Glädjevingad hur hastigt då försva ?in minuten! af H. H. dagen flög förbi, — motion i den s, k. Å b o m s k a simskolan i StockNär jag Himlen låg emot — ditt sluten, Han vFöx ungefär sex veckor sedan afled i hufholm b l e f han primus bland magistrarne. Du var Jag hjärta var Gud däri. var då 16 år. Hai vudstaden en man, som med rätta blifMen han behöll ej konsten för sig själf. vit bemärkt o c h hedrad för sin långa Än ditt svarta öga sam i tårar A t t utbreda den genom lära och föredöme har o c h framstående verksamhet i människokärleVid du min ömma Sånggudinnas röst; städse varit en svensk simmagisters plikt, hvarkens tjänst. D e t var Ossian Edmund Borg, Än log åt färdens granna dårar, Än du göt titi mitt hjärta tröst; om en erinran alltid stått att läsa i magisterlärare o c h föreståndare under 36 år vid vår Än du visade Naturens Fader c h för unge B o r g fanns i detta första och största undervisningsanstalt för döfdiplomet.
Ankare», lill 3 R:dr 16 sk. skeppundet st. v., Ankare. röslar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, fastställes denna tullsats lill 5 R:dr per Skeft st. v. Bevillnings-Ulskotlets Memorial, N:o 16. 19 a) om kontraproposition: Skeppsknän. Den sorn till kontra-proposition i hufvudsakliga omröstningen rörande införselstullen å »Jern: smidt eller valsadt, Skeppsknän», antager Ridderskapet och Adelns beslut alt deDna tull skall nedsättas till 3 R:dr 16 sk. skeppundet st. v., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Borgare-Ståndets beslut att nedsätta denna tull till 2 R:dr 24 sk. skeppundet st. v. b~) i hufvudsaken: N:o 42. Den som godkänner Utskottets af 2 Stånd bifallna förslag att införsels-tullen å »Jern: smidt eller valsadt, Skeppsknän» skall, i likhet med den för »Draggar, Armbultar, Hammare, Roderjern och Smedjestäd» bestämda, utgöra 5 R:dr skeppundet st. v., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages (lista alternat.) Ridderskapet och Adelns beslut. (2:dra alternat.) Borgare-Ståndets beslut. a) om kontra-proposition: Stång-, m.m. och ,r /r4 Band.-, m. m. N:o 43.
Handlingarne utvisa, att efter det M. (förste köparen) den 28 Nov. 1842 af L. (gäldenären) köpt egendomen N., men till påföljde (påföljande) vinterting instämt säljaren med påstående om köpets återgång, så har Häradsrätten genom utslag den 6 Mars 1843 ogillat berörde påstående, hvilket beslut blifvit till efterrättelse ländande, sedan parterne ömsesidigt nedlagt deras hos Lagmansrätten emot detsamma fullföljda vadetalan; och emedan följaktligen L., för hvilkens såsom för egen skuld tecknade borgen inteckning i egendomen blifvit sökt den 18 Januari 1843, icke varit ägare till fastigheten å den tid, inteckningen söktes, och ej eller någon försummelse med lagfarten då ännu ägt rum; hvadan inteckningsansökningen, om den genast kommit under hufvudsaklig pröfning, icke lagligen kunnat emot fastighetsägarens bestridande beviljas, samt lagfart sedermera föregått, innan inteckningsärendet den 20 Maj 1845 af Häradsrätten algjordes; alltså och enär den omständighet, att målet varit hos, Häradsrätten hvilande å tid, hvarunder lagfarten förmenas hafva varit försummad, icke kan på sakens utgång medföra inflytande, samt nu ej är fråga om någon imedlertid gjord ansökning, utan endast om verkan af den, på sätt ofvanberördt är, hos Häradsrätten hvilande; pröfvar Kongl. Majit, jemlikt 12 § uti Inteeknirigsförordningen den 13 Juli 1818, jemförd ined 13 § uti samma Förordning och Förordningen orri lagfart den 13 Juni 1800, rättvist, med upphäfvande af Häradsrättens och Hofrättens i saken fattade beslut, ogilla den utaf inteckningssökanden förda talan. Det hinder för inteckning, som enligt denna nådiga Dom blifvit gällande, skulle icke hafva funnits, i läll ny ansökning om inteckningen skett vid det ting, som inföll näst efter sex inånader, sedan köpet skedde den 28 Nov. 1842, eller möjligen vid ett efterföljande ting, som inträffat medan gäldenärens köpare ännu var ägare till fastigheten.
Emot den af Utskotten föreslagna ändring i dessa §§, att egograderingen borde vara orubbligt fastställd innan skiftesläggningen verkställes, och, i sammanhang dermed, att, genom en ny § uti ii:te Gap., tiden för besvärs anförande öfver egograderingen borde bestämmas till 60 dagar derefter, har af åtskillige Ledamöter inom samtlige Riks-Stånden blifvit anmärkt: att, der fråga endast vore om delning mellan två eller tre åboer, vore den föreslagna tiden för mycket utsträckt, men deremot allt för inskränkt om Skifteslaget är stort och Taxeringsnumren många, i hvilket fall det både för Landtmätaren och Jordegarne vore omöjligt att bedöma Taxeringens vigtighet; att erfarenheten visat, att, äfven med bästa vilja att göra rätt, lusendetals jordegare genom origtiga taxeringar förlorat betydligt; att en Medborgare icke borde underkastas äfventyret, att genom öfverraskning förlora stör - Lagsaint Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N.o 4*- n>3 re eller mindre del af hvad han eger; att en graderingens rigtighet icke kupde med säkerhet hedömas förr, än Skiftesläggningen skett, och således hvar och en kom i tillfälle bedöma, huruvida han i rymd och godhet erhållit hvad som mot dess förra egolott svarar; att lämpligare vore, att, sedan provisionel plan till Skifte blifvit uppgjord och delegarne derigenom kommit i tillfälle bedöma följderna af den upprättade graderingen, den dermed missnöjde ålåg sådant anmäla, och tvisten derom, jemte öfrige preliminair-frågor, till Egodelnings-Rättens pröfning på en gång öfverlemnas; att stadgandet i förra Författningarne grundade sig derpå, att
Utlåtandej N.-o 44- 7 Utskottet erkänner visserligen, att föreskriften i 4:e punkten kunde utan serdeles olägenhet utgå, enär, hvad densamma innehåller, i sjelfva verket finnes uttryckt i aldra punkten; men om man betraktar förstnämnde stadgande för hvad det, enligt Utskottets afsigt, egentligen bör vara eller'ett tillägg till sistnämnde punkt, torde detsamma finnas vara af behof, för att närmare förklara den a:dra punkten. Vid sådant förhållande och med anledning af de, i fråga om redactionen gjorda, här ofvan upptagne erinringar, föreslår Utskottet, att, med ändring al 4’de punkten, följande föreskrift måtte få ingå efter 2 §. §• 4- Ägande Banco-Fullmägtige att, när omständigheterne sådant medgifva, medelst anskaffande af berörde räntebärande papper, ersätta den minskning, som, genom infriande eller försäljning af Obligationer, uppkommer; så att Banken i möjligaste måtto alltid förhlifver innehafvare af lätt realisabla förbindelser till omförmäldle belopp af 5,000,000 R:dr B:co. Den 5:te punkten innefattade, att efter det B ankeus capital-öfverskott eller Grundfond blifvit, genom inflytande vinstmedel, uppbringad till ofvan föreslagne belopp af 10,000,000 R:dr B:co, återstoden af samma vinst, efter afdrag derifrån af möjligen inträffande Capital-förluster samt af alla kostnader för myntvärdets upprätthållande och för bankens förvaltning m. m., ärligen af emnås till R iks gäldsConior c t, intill nästa Riksdag, enligt hvarje års bokslut.
Herr von kstausrv 0 Ik k, Larl 6uKak k., trodde akt denna fräga lätt wore beswarad. Kungsskjuts wore efter hans öfwcrtygclsc en Krono-skjnts och redan innebcgripcn under denna benämning, och säledeS äfwcn under det beslut Riddcrffapct och Adeln förut derom fattat. Hans Excellence Herr Grefwe kuut si förklarade att Riddcrffapct och Adeln redan gätt sina Med-Ständer till mötes med ganska bctydlige cessioner af sina privilegier. Den ifrägawarande Motionen ansäg Hans Excellence röra privilcgierne, och Hans Excellence trodde att Ridderskapct och Adeln deraf e) widare behbfde göra nägra cessioner. Herr Lock, Lorik? LustviZ: Denna fräga om Kungsffjutscn war äfwen före Sr 1789 och blef dä af Riddcrffapct och Adeln enhälligt afstagen. Hans Excellence Herr Grefwe kuut k: Denna fl äga är för det närwarandc wäckt af Landshöfdingen öfwer Stockholms Län, mea det beslut som Riddcrffapct och Adeln derom fattar skall blifva gällande för hela Landet. En ny cession skulle kunna blifwa ett farligt präjudicat, och Riddcrffapct ! -. -r och 1003 Den 27 September. och Adeln har redan cederot sä mycket af sine privilegier, att icke nägot widare bdr ccderaS. Friherre R. u 6 bsc k, ^lexonstsr: Krono - och Kungs-skjuts mätte wara twänne olika omständigheter. Oen förra har genom Rldderskaprts och Ädelns bcstut blifwit nu mera en förbindelse, och ehuru den sednare pä goda anledningar nu blifwit proponera!» af Herr Landshöfdingen ak 8ckenbom, fruktar jag lik» tväl att präjudicatet för andra Län ej wsre lika billigt. Herr von Lclrulrenkrei m, Onvitk:
180: summs 5,ooo: ^7pLa/a ^ä?r. I-önen liiiieiiäiles okÖrLnclrscl oels ut»ör: //rcke/ckttr Iiöne?r oe/r Ite^spsn/ttnA-a/vre ... /l,5i6: Z2. «—- clersk i,3oo klär kersknss som IskkelpsnninZsr ooti 600 k:är som kesepenninzsr. oc/r Z^sAet/raAcrrne vic! slottet, Zikvs i kelräll 1,000 /O kö, k 10 sk. ... 208: 16. —i Kott^-^räc/^ärc/ö/r viii slottet, 6 tunni kruZt-trscl^ärcl, lrvsrä 28 krilretsär, till lien i Oetoker i838, blikvit tiUs^äe k. 8. KsnclslmkäinAen ^rilrerre kock (sr nu utsrrenclerscl mot 3oo kiär, <lä srrenctstorn kär ke^s^ns 120 cisASverken sk personer, koencle ä Ke^ellis^en i cist sä ksllscle men lisr inZen unclerkälls-sk^lcliAket sk lius oelr plsnk).