Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som Landtbruket® upphjelpande alltid bor utgöra ett hufvudsakligt föremål för Riksens Ständers Öfverläggningar; och det är'att förmoda, att den stora förlägenhet mängden af Rikets Jordbrukare iråkat, genom den allmänt Öfverklagade Penningebristen och DiscomFallissementerna, vid en tilltänkt Realisation af Banco* Sedlarne ännu ytterligare skall ökas och ej utan utomordentliga Bidrag och Anstalter kunna häfvas j iår jag vördsammeligen anhålla, att för några ögonblick fästa Högväiborne Herr Grefvens och Landt Marskalkens samt Hög lod. Ridderskapets och Adeins uppmärksamhet vid ett Förslag, som jag förmodar, om det till* räckligen granskas och väl utföres, skola blifva ett mägtigt understöd för den Jordbrukarn de delen af Nationen. I saknad af de fullständiga upplysningar och den sakkännedom, sorn erfordras till Förslagets utarbetande i de-? talj, får jag bär endast uppgifva grundämnena dertill j öfvertygad att genom Höglofl. Ridderskapets och Adelns samt vederbörande Utskotts upplysta granskning och handläggning, Förslaget skall vinna den fullständighet, som gör det användbart och nyttigt. Den förnämsta svårigheten för vårt Landtbruk har alltid, och mest i sednare tider, va* rit att få låna pengar emot drägelig Ränta och öfriga betalningsvillkor, De 6 procent ällis Den 5 ffamiarii. '201 gen, allmänna Lagen medgifver, äro redan för hög afgift uti ett Land, sådant som vårt5 vidsträckt, folkfattigt, med dåliga små Städer, och en Sädes-productior , knappt tillräckligt för Landets eget behof af SpannmålDen lättnåd , Jordbruket , så väl som andra Näringar, bordt hämta af de flerfaldiga Discontlnrättningarne, har snarare blifvit en börda och förderf.
”Skulle en eller annan hos någotdera lånecontoret för tillfälligt behof anmäla sig till erhållande af sådana utländska silfvermynt, som, jemlikt stadgandet i nedanstående §, derstädes influtit, vare utvexling af dessa silfvermynt jemväl tillåten emot det pris, som ofvanberörde tarif ,N;o 1 bestämmer. ” Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Den siste värde talaren har nämnt, att det är nyttigt för Banken och landet, att fullmägtige få utlemna plantsar; jag tillägger, att det är absolut nödvändigt för realisationens bestånd, ty eljest uppstår en ren motsägelse till hvad man beslutat och lofvat. Ständerna hafva nemi. lofvat, att hvarje innehafvare af en b:cosedel skaii äga rättighet att deremot erhålla silfver; men nu är stöiTe delen af Bankens silfver ännu ^myntadt, och i händelse sä stark utvexling ägde rum, att myntet icke räckte till, blefve Banken nödsakad inställa vexlingen, i händelse plantsar icke finge utgifvas. Detta är således alldeles nödvändigt. Jag tillstyrker altså, i likhet med Hr Stuart, afslag å (Jtsk:s tillstyrkande i denna del och bifall till Hr Stuarts redactionsförslag. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag skall icke förlänga discussionen, utan, åberopande endast hvad jag vid återremissen yttrade, samt enär de små felaktigheterna i Ilr Stuarts förslag numera äro afhjeipta, tillstyrker jag bifall dertill, såsom motsvarande den förevar. 4;de punkten, och yrkar i öfrigt antagande af Utsk:s utlåt. Hr von T rökl, Emil: Jag vill icke yttra mig i sjelf - Den a5 April f. m. va saken. Min opinion deri är redan tillkännagifven, och ingen har motsagt den i detta Stånd ; men jag begärde ordet i afseende å redactionen. Jag tror nemi., att den förbättras derigenom, att de 4 sista raderna deraf borttagas; ty jag anser icke det stadgande vara rätt tydligt, deri det förekommer ang:de Bankens bokfö ringspris.
Det blef genom Mohammed II de Turkiska Sultanerna lagligen tillåtit, att döda sina bröder. Lagen är författad i dessa ord: ”De fleste Ulemas (skriftlärde) hafva förklarat det för tillåtet att hvem, som af mina höga söner eller efterkommande stiger på thronen, må låta till verldens säkerhet afrätta sina bröder. De skola handla derter!” (v. Prokesch Briefe von Constantinopel 1825 – 26. I Wiener Jahrbücher der Litteratur 1834. Perserne, tillhörande en annan sekt af Islam, än Turkarna, hylla samma grundsats. En Persisk Schack dödar eller bländar gemenligen sina bröder. Det sista sker genom ett eldrödt jern, som hålles så nära ögonen, att synnerverna förtäras. En resande berättar, att en ung Persisk Prins, som sågs krypa omkring rummet med tillbundna ögon och blef tillfrågad om orsaken härtill, svarade; ”jag känner mitt öde, och vänjer mig vid mörkret.” Styggelserna i Orientaliska Hof öfvergå våra begrepp. Jag läste nyligen följande af en trovärdig författare, som länge vistats i Indien. – I början af detta århundrade regerade uti Mewar, i den del af nordvestra Indien, som äfven kallas Rayasthan, och bebos af den Indiska krigarekasten, en konung Rana Bheem, som blef invecklad i ett farligt krig, emedan hans dotters hand söktes af tvenne förstar på en gång. Rana Bheem, på sin Ministers råd, och för att undanrödja orsaken till striden, beslöt sin dotters död. Den sköna Kisher Kower var då sexton år, och kallades Rayasthans blomma. Ingen man i Hofvet ville utföra gerningen. Slutligen befalltes qvinnorna ge henne förgift. Det skedde; under det modren, rasande af förtviflan, nedkallade förbannelser öfver den fega fadren. Dottern utgöt ingen tår och sökte trösta sin mor. ”Hvarföre sörja, moder, sade hon. Jag fruktar ej att dö. Är jag ej eder dotter? Hvarföre skulle jag frukta döden? Vi äro utmärkta till offer från födelsen.
Det är, säger man, en nödvändighet att hos domstolarne finnes en tillgänglighet, som icke försvåras af för långa afstånd från de rättsökandes hemvist, så att de ej må genom domstolarnes aflägsenhet hindras i fullföljden af sin rätt; och detta skäl gäller äfven? hvad underdomstolarne angår. Der är rättegången muntlig och enkel; der uppträda jemväl merendels parterne sjelfve; der fordras ock ofta personlig inställelse för dels öfverläggningar i allmänna angelägenheter, dels ock besörjandet af enskilde bestyr. Men annorlunda är föihållandet, då part, missnöjd med underdomarens beslut, söker rättelse hos öfverdomaren eller i Hofrätten. Detta måste ske skriftligen; och rättegångssättet der är af den beskaffenhet, att parter, åtminstone de fleste, måste anlita sakförare för bevakande och utförande af deras rätt. Sådant fordrar en så oaflåtlig uppmärksamhet, att knappast den part, som vistas på det ställe, der Hofrätten har sitt säte, är i tillfälle att lemna denna uppmärksamhet. Han måste ovilkorligen dagligen tillse, bland annat huruvida icke anslag om förhör eller andra åtgärder i målet sker; och derför behof ver han biträde af per - 22 Lag-Utslcotlets Betänkande, N:o 25. söner, hvilka deråt kunna egna den nödiga uppmärksamheten. Endast derigenom kan försummelse undvikas; och dymedelst undgår den rättsökande både besvär och kostnader. Hans besvär inskränkes blott till öfversändandet af skrifter och handlingar; och hans utgifter till postporto och arfvode åt biträdet, hvilket ej kan komma att på långt när uppgå till den kostnad, som blefve en följd deraf att parten sjelf utför sin talan. Om än Hofrätten vore belägen på blott några få mils afstånd, vore han tvungen till resor; och, på sätt ofvan är antydt, behöfde han alltid en person på stället, som underrättade, om partens närvavo erfordrades eller något i målet måste iakttagas, så framt han icke under målets behandling i Hofrätten sloge sig ner på samma ställe. Men att så öfvergifva hus och hem, vore än mera känbart.
Skottpenningar hafva af Länets genom årlige bidrag af hemmanen bildade jagtkassa blifvit utbetalde för följande antal dödade rofdjur, nemligen: 61 år 1851 » 1852 » 1853 » 1854 » 1855 Skottpenningar utdelades för Vargar Lodjur Räfvar med Banko R:dr Till skottpenningarnes bestridande uttaxerades å hvarje fullt hemman. År 1850 funnos postkontor inrättade i Calmar, Westervik, Wimmerby, Borgholm, Döderhultsvik (eller numera Oscarshamn) och Stora Rör samt postexpedition i Staby. Sedermera hafva tillkommit två nya postexpeditioner, nemligen i köpingarne Mönsterås och Gamlebyn; hvarjemte ny postlorsling blifvit inrättad emellan Westervik och Linköping. Miltalet af den landsväg, som af allmänna posterne i detta Län hvarje vecka befares, uppgår till 252. Sammanräknade postforslings-kostnaderne utgjorde sistlidet år 7,898 R:dr 30 sk. 7 r:st. Banko. Samma år var porto-intägten: vid » » )) )) » )) )) Calmar Postkontor Westerviks d:o . , . Stora Rör d:o Mönsterås Postexpedition Staby d:o Åt de allmänna vägarnes förbättrande har Länsstyrelsen sökt att egna en oaflåtlig uppmärksamhet, som ock haft till följd, att vägarne under sednare åren 62 blifvit märkbart förbättrade, synnerligast genom anbringande af tillräckligen breda och djupa diken, hvilka förut på de flesta ställen antingen saknades eller icke motsvarade ändamålet. Landsvägen emellan gästgifvaregårdarne Lund och Getterum i Tjusts samt Ishult i Tunaläns härad, hvilken väg fordom, i anseende till många branta backar, var särdeles svår att färdas, har nu genom kostsamma omläggningar blifvit befriad från backar samt i öfrigt vunnit betydlig förbättring.
Af den 18 dennes: N:o 8. I anledning af gjorde anmärkningar vid Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftesverket i Riket af den \ Lades på hordet. igo Den 3o Mars f. ra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 12 om natten. In fidem Prötocölli, Ö. J. Lagerheim. Måndagen den 3o Mars 1829. Plenum klockan io Förmiddagen. Herr af Uhrj Gustafuppläste följande: Jag är öfvertygad, att den motion jag nu går alt väcka, i anledning af frågan om Götha Canal, förtjenar uppmärksamhet och skall vinna mångas bifall; men deraf lofvar jag mig visst icke någon framgång för saken. Yi hafva sett, huru det gått med Nationens vigtigaste, mäst behjertade, och derföre i sjelfva Grundlagen uttryckligast förbehållna rättighet: tryckfriheten. Yi hafva sett, huru det gått med mycket annat, och på samma sätt skall det oftast gå, så länge Repr.esentationen är så sammansatt, att den hvarken äger Fojkets eller Regeringens förtroende. Men verkan må bli huru ringa som hälst, jag uttalar dock min öfvertygelse. Jag ernar icke nu tala emot Canalens fullbordan, icke utgjuta mig i klagovisor öfver det fatala misstaget i planen, att den en gång fulländad, i fall den blir det, kommer att lemna de fartyg, som passera den Österut, i Skärgården eller öppna sjön, vid Söderköping, då det är utrönt, att den i stället, och jag tror med vida mindre kostnad, kunnat föra dem till Örebro, der en annan och nästan rak Canal-fart, med få slussar, emottagit dem, och fört dem till Stockholm; så att en inländsk segelled kunnat vara öppnad mellan Götheborg och Stockholm, i stället för mellan Götheborg och Söderköping. Men om det gifves ett medel, att för den inländska trafiken i betydlig mån återställa de stora fördelar, som härigenom gått förlorade; så måste detta medel förtjena uppmärksamhet. Och ett sådant medel gifves.
partiet vill sträcka sitt förtroende för Posse-ministéren, följande lärorika, ytterst intressanta och för bedömande af den svenska parlamentarismen så ovärderliga ord: » Det vore lätt sak att komma på det klara härmed, i fall Posse-ministéren ville begära ett förtroendevotum på basen af ett anslag, som icke vore af större betydenhet, än att beslutet finge gälla sjelfva förtroendet eller misstroendet, med mindre hänsyn till saken. Brefskrifvaren är viss på, att landtmannapartiet skulle som en man här rösta för den nuvarande statsministern. Men annorlunda ställer sig frågan, då saken är af mera betydande vigt. Då komme många att säga: » Vi förstå ej, hvarfor vi skola uppoffra vår öfvertygelse; ministéren kan ju låta oss hafva vår mening, likasom vi ej förmena ministéren att hafva sin. » Och detta skulle vara parlamentarism! I bagateller der skall landtmannapartiet icke knussla på förtroendevota, då det ingenting gäller, men i saker af betydligare vigt, der måman förbehålla sig att få hafva sin egen mening. Tvifvels-utan bör grefve Posse vara särdeles tacksain för ett dylikt tillmötesgående i småsaker, men nog skulle ban och hans regering må ofantligt mycket bättre, om partiet sparade med sina fortroendevota och i stället bifölle de förslag af större vigt och betydelse, som från regeringen emanera. Dessutom — om man ställer sig på denna grund, att i saker af vigt landtmannapartiet må hafva sin mening och regeringen sin, hvad särskiljer då i sak — och något annat bör det ej blifva tal om — den nuvarande konseljen från de föregående. Äfven mot dem har landtmannapartiet intagit samma hållning som mot den nuvarande ministéren; har antagit och gillat dess förslag, då de passat i stycke med partiets planer, och att detta icke är särdeles mycket att tacka för, må väl erkännas.
•209 Yidare och sedan Kongl. Maj:t anbefallt dåvarande Stor-Amirals embetets tredje afdelning, att granska ofvannämnde kostnadsförslag och inkomma med sitt betänkande i ämnet, vitsordade bemälda embete i sitt år 1836 afgifne utlåtande förslagets tillförlitlighet, samt tillstyrkte, i öfverensstämmelse för öfrigt med hvad nyssbemälde kommitterade hemställt i hänseende till vilkor och förmåner, att det blifvande bolaget, efter arbetets fullbordan och skuldens återbetalning, i utdelning borde få uppbära högst 9 procent å bolagets gjorde och af allmänna medel icke ersatte tillskott. Derefter utfärdade Kongl. Maj:t i December samma år, 1836, en allmän kungörelse, angående bildande af ett bolag till Trollhätte slussverks ombyggnad, i hvilken kungörelse specificerades alla det blifvande bolagets åligganden och förmåner i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Stor-Amirals-embetet föreslagit, med den skilnad likväl, att minst 700,000 R:dr, i stället för 600,000 R:dr, aktiekapital borde tecknas, och tillförsäkrades bolaget att årligen, från och med det år, då arbetet påbörjades, af Handelsoch Sjöfartsfonden erhålla ett bidrag af 50,000 R:dr Banko, hvilket kommer att fortfara intill dess att allt hvad bolaget, inom ett maximum af en million R:dr, för företaget suceessift tillskjutit eller upplånat utöfver aktiekapitalet, R:dr 700,000 och de tillgångar, som öfverskottet å inkomsten af dåvarande farten genom Trollhättan och Götba-elf lemnade, blifvit till kapital och med 5 procent ränta till fullo återbetaldt; hvilket statsbidrag, enligt uppgjord beräkning, skulle kommit att fortfara i något öfver 30 år, och således motsvarade i helt något öfver 1^ million R:dr Banko. Inom den i nämnda kungörelse föreskrifna tid skedde likväl aktieteckning endast för en ringa del af det såsom minimum bestämda kapital, R:dr 700,000.
Inga mål kunna 'eftet RegeringsLngarne S Plena dejudiceras innan de af vederbörliga Utskott förut blifvit utredde. Öm Ridderskapet och Adeln i förväg skutle dömma eller ransaka, vore det att nedsänka sig till första instancen, göra sig till en Härads, eller KämiiirsRätt. Allt personligt betraktande kommer i alla fall icke i fråga; bruket och hagarne äro endast föremålet för allt criminelt. Till alla nya ärenders upptagande är äfven efter Lagarna redan tiden förbi, hvadan jag tillstyrker ödmjukast, att det Högvördiga Ståndet betackas för sitt vänliga förtroende och i synnerhet för sitt underdåniga tillit till Kongl. Majit, hvilken helt säkert med sin Lagskipnings rättvisa undandrager den Lagstiftande magten allt vidare bekymmer. Friherre Cederström, Jacob; Då jag med det Högvördiga PrestStåndet delar nitet för Religionens helgd och Tryckfrihetens upprätt, hållande, tror jag likväl, att sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln blifvit genom HofCanzleren underrättadt, att det mål, hvarom nu är fråga, blifvit hänvisadt till laga handläggning af vederbörande Embetsman, lärer Den 8 Juni. 157 det tjenligaste beslut, som häröfver kan fattas, vara ett instämmande uti hvad Herr Hertzen, hjelm föreslagit; och jag får således af Herr Grefven och LandtMarskalken deröfver begära proposition till bifall. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken'. Efter den af Herr HofCanzleren Friherre Wetterstedt meddelade upplysning, torde Höglofl. Ridderskapet och Adeln, under erkännande af det Högvördiga PrestStåndets varma nit för Religionens helgd, likväl anse någon åtgärd i detta ämne icke vara att vidtaga. Ropades ett starkt ffctL Grefve von Lantingshausen önskade här-J vid det tillägg, att Titeln å den ofvanberör-1 de Skriften mätte af Ridderskapet och Adeln ogillas.
På sätt Fullmäktiges Riksdags-berättelse, (sid. 32—34), innehåller, öNerskotter ochjrar Riksgälds-Kontoret, under loppet af år 1843, från Kongl. Slats-Konbwpariugar. j-oret erhållit behållna öfverskottaoch besparingar ä Stats-Verkets inkomster och utgifter: för år i84o med ... R:dr 35a,134: 36. 7, och för år 1841 med 772,207: i5. — eller tillsammans för begge åren R:dr 1,124,842: 3. 7. Jemlikt den i Riksboksluts-Kontoret uppgjorda och under December månad sistlidet år Fullmäktige tillställda Liqvid öfver Stats-VerketS öfverskotter och besparingar för år 1842, hafva de behållna öfverskotterna å sagde års stals-inkomster utgjort. R:dr 978,789: 3o. 3. sarnt besparingarne å stats-anslagen för samma år „ 97,598: i5. 10. och således tillhopa R:dr 1,076,387: 46.1. hvarifrån likväl afdragils följande summor, nemligen: för åren 184* och 1842 influtna spanmåls-tullmedel. R:dr i5i,895: 20. — å öfverskotterna anvisade utgifter, i6,5o8: 3q. — brister i förslags-anslagen „ 287,468: 6.
Upplysningsvis torde bär böra nämnas, att Irån Östersund afståndet till Sundsvall utgör 18,70 och lill Levanger 25,66 mil, varande dessutom Norska fjell ryggen att å sistnämnda vägsträcka passera med alla de hinder, den åtminstone vissa årstider lägger för trafiken, samt alt den årliga varumängd, Jemtland rm anses behöfva från Sundsvall hemta, är kaikulerad till 182.000 centner. Alla de sakkunnige män, som halt offentligt uppdrag att yttra sig öfver Jemt land och dess naturförhållanden, såsom Öfverste-löjlnanten Leyonancker, som år 1856 för den då ifrågasatte linien anställde undersökning, — Agronom Jonsson, som 1846 på Statens bekostnad besökte landet, —- Professor A Muller, sora år 1859 i Iler* rigtningar genomreste detsamma — och Major Adelsköld, uti dess den 5 Januari 1860 afgifne utlåtande, hvartill jag sedermera återkommer, vitsorda enstämmigt, att 216 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 150. jemtland, af naturen bestämdt att blifva bufvudorlen för områdens af flera hundra qvadratmils industriela lif, eger ymniga källor till framtida rikedom, för sig sjelft och spridande af välstånd omkring sig. Dess vidd af 435 qvadralmil — vida större än Wermlands, Elfborgs, Götheborgs oell Bohus läns sammanlagda områden — dess ofantliga skogar, dess malmförande bergsträckor, dess vidsträckta odlingslägeuheter och jordmånens' fruktbarhet, sorn för ett så nordligt läge saknar motstycke, utgöra dessa källor, men tydligt är, alt de under det förhållande, sorn redan nämndt är, antingen icke skola kunna tillgodogöras eller ock tillgodogöras, utan alt Sverige deraf drager den fördel, sorn naturligen detsamma bör tillkomma. Med klar blick för dessa af mig nu berörda förhållanden antydde också Öfverste-löjtnant Levonancker redan i förslaget för linien Riksgränsen — Bräcke möjligheten och behofvet af att efter enahanda plau, sorn ligger lill grund för denna, förbättra kommunikationen jemväl från Bräcke till Sundsvall.
Med hufvudsakligt gillande af förslaget, får således Utskottet, för, en med Grundlagen instämmande behandling, vördsamligen tillstyrka sådana förändringar och tillägg i Regeringsformens 102 §., hvarigenom densamma må erhålla följande lydelse: »Denna Domstol, som Riks-Rätt kallas, skall i sådant fall bestå af Presidenten uti Konungens och Rikets Svea Hof-Rätt, hvilken deruti löre ordet, Presidentérne uti Pakets Kvigs-, Kammar-, Bergsoch CommerceCo/Zegier samt Kammar-Rätt, Fyra de äldste f,iats-Råd, högste Befälhafvaren öfver de i Hufvudstaden Tjenstgörande Trupper, Högste närvarande Befälhafvaren för den vid Hufvudstaden förlagde Escadern af Arméns Flotta, tvenne af de äldste Råd i Svea Hof-Rätt och det äldsta Råd i hvarje af de Feni här ofvan nämnde Collegier.a. »Då antingen Justitiae-Cantzleren eller Justitia:-Ombudsmannen finnér sig befogad att Högsta Domstolen samfält eller särskilta dess Ledamöter inför Riks-Rätten tilltala, aske han hos Presidenten i Konungens och Rikets Svea Hof-Rätt, såsom Riks Rättens Ordförande, laglig kallelse å den eller dem, som skola tilltalas. Presidenten i IIof-Rätten foge derefter anstalt om Riks-Rättens sammanträde, för att kallelsen utfärda och målet vidare i laglig ordning behandla. Skulle, emot förmodan, han detta underlåta eller någon af de öfriga förenämnde Embetsman undandraga sig att i Const. Utsk. Betänkanden. 115 Riks-Rätten deltaga, stånd? derföre till lagligt ansvar, såsom för annan uppsåtlig försummelse af deras Embetspligt. Hafva en eller flere af Riks-Rättens Ledamöter laga förfall, eller finnes emot någon af dom laga jäf, vare ändock Rätten Domför, om Tolf deruti sitta.
Lärotimmarnes ökning från 84 timmar till 135 i veckan, uti cn dertill utvidgad, bättre passande lokal, än den inskränkta, Akademien hittills haft, skulle för de undervisningssökande blifva till en icke ringa båtnad. Hvad jag här ofvan haft äran anföra och föreslå, anhåller jag måtte till vederbörIigt Utsk. blifva remitteradt. Remitterades till StatsUtsk. Uplästes en af Hr Ekströmer, Carl Johan, inlemnad motion, så lydande: Bland allmänna inrättningar i vårt land inlager ©tvifvelaktigt ,K. SerafimerOrdensLazarettet härstädes ett utmärkt rum, lika mycket genom den välgörenhet det utöfvar, då det lemnar vård och hjelp åt ett stort antal, mest fattiga sjuka från alla Rikets landskaper, som genom det rika tillfälle der är beredt för unge läkares praktiska utbildning. Stiftad till följd af R. Stirs beslut vid 1739 års Riksdag, såsom orden lyda, »icke endast med afseende på Stockholms stad, ulan hela Itikels nytta», bar ock denna inrättning tid efter annan rönt R. St:rs rättvisa erkännande af dess gagnelighet och verksamma deltagande för dess bestånd och förkofran. Att här ingå uti en fullständig framställning af denna vårt lands förnämsta och vigtigaste sjukvårdsanstalts successiva utveckling under den tid af något mera än ett sekel, som förflutit ifrån dess öppnande, att ådagalägga de svårigheter, med hvilka den icke sällan haft att kämpa, det kraftiga understöd, hvarmed den i nödens stund icke sällan blifvit hugnad, så väl från det allmännas, som den enskifta välgörenhetens sida, skulle här leda till en föga lämplig vidlyftighet, och jag utbeder mig alltså att, till uplysning för det Utsk., som kommer att handlägga den motion jag går att framställa, i detta afseende få åberopa bifogade tryckta handlingar.
242 Den 9 Maji. fick, Riksens Ständer, uti 1815 Sfs RiksdagSBeslut, gifvit Allmänheten löftet om sådana FastighetsLån, dertill annan Fond nu icke later kunna uppfinnas ; och sedan Fastighetsägare, i förlitande till samma löfte, gjort sig kost. nåd att anskaffa och till Banquen ingifva deras SäkerhetsHandlingar, samt äfven naturligtvis rättat deras enskilta beräkningar derefter; så anser jag af mycken vigt, att löftet redeligen uppfylles; emedan jag skulle anse ganska Olyckligt, om Allmänheten skulle få någon anledning till den klagan, att Ständerne sjelfva icke respecterade sina egna Beslut. Hetr Cederskjöld har annars i sjelfva saken ganska rätt; och när med år 1820 Ständernes löfte om FastighetsLån upphör, bör Amortissementsafgiften rent af upphöra, eller åtminstone blott användas till Stateos nytta , icke till enskilta LånbehöfVandes; emedan Nationen ingalunda är pligtig att utgöra Skatter, för att förvandlas till LåneFönder. Jag tror äfven, att intill 1820 torde ett annat sätt gifvas att förena båda ändamålen. De tillgångar, sorn Herr Grefve Gyllen* borg i dag uppgifvit, torde kan hända i det närmaste förslå till den förökning, sorn Betänkandet nu begär intill 1820. Och då åter lian, på sätt Herr Cederskjöld föreslagit, för* ökningen tagas på AmortissementsFonden, om den skall fortfara ; hvilket jag likväl alltid anser felagtigt. Grefve Spens: Jag anhåller blött, att, till Den 9 Maji* 245 förebyggande af misstag om min verkliga mening, få, i anledning af hvad Friherre Boye ftu anfört, tillägga, att jag anser det vara en ovilkorlig pligt för Rikets na församlade Stätt.’ der , att , till ådagaläggande af deras känsla för löftens helgd , så vidt ske kan , beieda verkställighet af hvad vid i 815 års