Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det hade förskjutit ej mindre ån 600,000 P. St. åt plantage-ägarne, ett under vanliga omständigheter ej särdeles stort belopp och delta hus måste, i sl. f. alt hafva varit dessa kolonisters förläggare, slutligen sjelft blifva egare af de sedermera föga gifvande plantagerne. Härefter kom det Ost-Indiska kriget, sorn i allmänhet hade eli menligt inflytande på Engelska rörelsen och som på det hus särskildt hvarom jag talar, hvilket hufvudsakligen sysselsatte sig med den Westoch Ost-Indiska handeln, hade den inverkan, att dess Ost-Indiska vexlar (som vanligen utgifvas på 24, minst 12 månader) kommo protesterade tillbaka. Derpå inträffade hungersnöden i Irland och Mexikanska kriget, hvilket tillsammans gjorde alt England, i st. f. ali förut alltid i Amerika hafva en god afsättning för sina fabrikater, nu gick miste derom och måste på samma gång derifrån köpa en mängd födoämnen per kontant för att. undsätta de svältande Irländarne, hvarigenom alla de kontanta penningarne vandrade ur landet, och manufakturisterne ej mera kunde fä sina varor saide. En allmän förskräckelse uppstod, vexlarne pä Osl-Indien protesterades och så inträdde den förfärliga krisen som ej haft sin make sedan 1720 då det s. k. South Sea Company gick öfverända. Det var nu naturligt att dä jernvägarne (jag talar om de reela som blifvit verkställde) hade en stor massa kapitaler subscriberade, som under vanliga förhållanden på intet sätt skulle generat subskribenlerna, måste desse nu, dä alla de förutnämnde hjelpkällorna upphörde, sälja en del af sina aktier; d. v. s. att t. ex. en person som hade 100 aktier på Birmingham-jernvägen (jag talar nu om saker, som de facto händi) blef tvungen alt hasteligen sälja en del af dem för att rädda 1000 aktier som han hade subscriberat och till en del inbetalt pä andra jernvägar.
Hennes röst eger ej all den kraft, som Lakmfo parti kräfver, men hennes föredrag bemantlar denna svaghet sa långt som möjligt. Förvånande är det välde hon redan ernått öfver sitt höga register, hvars toner hon oftast ansätter synnerligen behagfullt och distingueradt. Hennes område går ända upp till trestrukna E, och att hon för uppnående af klang på dessa höjder gapar högst betydligt, är alldeles oeftergifligt och bör i denna egenskap cj föranleda klander, hvartill en svensk publik har så lätt, hvars medlemmar, dâ de sjunga äro så rädda att öppna munnen, att deras ofta vackra stämmor på det viset aldrig komma till sin rätt hvarken med afseende på volym eller höjd. Angående fröken Petrinis mekaniska färdighet ger Lakmés parti mest tillfälle att konstatera hennes välgjorda staccati giss — ciss, hvaremot hon utelemnar åtskilliga legatopassager, dem van Zandt icke underlät. För mer dramatiska effekter saknar rösten märg, dess art tyckes dessutom hänvisa egarinnan till speloperan och dess ljusare dagrar. Den fördelaktiga utländska metoden spåras i mer än ett fall, särdeles i sista akten, där fi öken P. öfverraskade med fargnyanser, hvarmed vara sångerskor ej alls bortskämma oss. Den annars oftast ljusa rösten är ej af natur att lifligt teckna Lakmés själslif, och sjelfva sången antog endast uudantagvis den glöd, som partiet kräfver. Detta sammanhängde väl med den dramatiska prestationen, som ej var lika tillfredsställande som den lyriska. Frk. Petrini är till sitt yttre en präktig teaterapparition, en syperb hjeltinna i Aubers m. fl, komiska operor, men någon indisk prestinna är hon ej. Om man eriurar sig fröken Lunds Djelma i op. » Lyckodagen » (a N. T. ) får man en föreställning om hur en indisk flicka skall 6e ut. Något liknande skulle också Mathilda Grabow blifvit. Denna olämpliga apparition förbättrades ej af en mimik, hvars genomgående grunddrag utgjordes af ett i Aubers hjeltinnepartin passande ansigtsuttryck, ett intelligent små-slugt leende på läppar och i ögon. Särdeles för bittrare känslor vägrade detta ansigte allt uttryck.
Fortsattes den i förmiddags Pleno började pröfning af Statsoch BancoUtskottens den 29 sistlidne Augusti under N:o 5o afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, samt de dervid såsom Bilagor fogade särskilt© Utlå - 44S B«n *1 September r.mx fandén, rörande Rikets Penningeväsende och de dermed gemenskap ägande ämnen. Herr Grefven och LandtMarjkalken yttrade, att sedan den summa, som borde till silfveruppköp användas, nu mera blifvit af Ridderskapet och Adeln bestämd, återstod pröfningen af redactionen utaf den återstående delen i andra punkten, mot hvilken redaclion åtskilige anmärkningar blifvit framställde. Då likväl en särskild instruction för Banco-Fullmägtiges förfarande i denna del koinrne att af Utskotten upprättas, samt Riksens Ständers pröfning underställa*, ansåg Herr LandtMarskalken granskningen af senare delen utaf andra punkten lärnpeligen kunna uppskjutas intilldess berörde instruction från Utskotten inkom, och skulle, i händelse detta förslag vänn Ridderskapets och Adelns bifall, andra punkten endast erhålla följande lydelse; Af Bankens beliällna vinjt bär en fumma af 266,666 Hulr 52 JL BancoTransportfedlar ärligen af fattas och anjlds, att för Bankens rakning inköpa myntbara metaller af guld och silfver, efter den inftructiun för BancoFullmåktiges förfarande i denna de f jörn fårJhildt varder faftftålid; samt den återstående delen af punkten utur densamma utgå. Den af Herr Grefven och LandtMarJkalken i öfverensstämmelse härmed gjorde proposition biel' af Ridderskapet och Adeln bifallen. t)en i r ■September e. m. 447 5:dje punkten:
Han trodde, att till det då vidtagne förändrade Stadgandet icke ringa verkat den rika erfarenhet man egde af de olägenheter för Banco-Styrelsen alstrades deraf, att densamma, vid ofta vigtiga befordringar, såg sig bunden vid de färre candidater inom en mindre talrik underafdelning, som kunde anse det med deras enskilde fördelar öfverensstämmande, att söka den lediga platsen; dervid Herr Rosenblad ej kunde undgå erinra, att alla de Bankens Tjenstemän, som innehafva tjenster på andra ställen, ej kunna söka befordran till Kamererare-graden, utan afstående frän deras annorstädes egande tjenster och utsigter till framtida bergning, hvilket för de fleste medförde större uppoffring, än den fördel de kunde vinna af en sådan befordran, och att det hittills varit från sistnämnde grad, under dessa förhållanden, förstärkt från en enda afdelning af Bokhållaregraden, alla Commissarier inom Ofrälse Classen måst väljas. Herr Rosenblad vore äfven fullkomligen öfvertygad, att det ringa anspråk man, serdeles i äldre tider, fästat vid ordet: nödig skicklighet, såsom vilkor för befordran, och den stora vigt man fästat på ulnämningsdata ända fiån antagandet till Extra-Ordinarie, voro ibland de hufvudsakligaste orsakerna till den större personal, som funnits behöflig och som, oaktadt ansträngningar af individuel både skicklighet och flit, dock knappt förmått medhinna de eouranta göromålen; och ansåg sig Herr Rosenblad, med fästadt afseende härå, böra för framtiden tillstyrka de förändringar i befordringslagarna, hvilka till deras beskaffenhet och orsaker närmare redovisades af följande af honom framlagde: Förslag lill den Afdelning i nya Banco-Reglementet, som kommer att ersätta §§• 5 — 9 i närvarande i Afdelning al 3:dje Artikeln. §• Vid tillsättandet af någon inom förutnämnde 4 tjenslegrader upptagen beställning må icke någon i fråga komma, som icke redan förut finnes 6 Banco-Utskottets 'Betänkande.
Jag kan åtminstone för min del ej gilla den nya methoden, att KammarGolIan och K. M:s Bef:h:de skulle gemensamt hålla en skattläggningsundersökning, och jag yrkar således återremiss, på det man åtminstone åt den lind. önskningen må gifva den form, att den af K. M. kan bifallas. Hr Danckwardt: Utsk:ns förslag innehåller, att undersökning bör ske till utredande, huruvida den ifrågavar. utmarken blifvit på tvenne särskilda sätt skattlagd; och jag frågar då: kan upplysningen härom vara local, kan den bero af någon undersökning på stället? Den måste erhållas af handlingar och således kunna inhemtas likaväl här som på stället. Hemmansägarne hafva icke visat, att de för utmarken blifvit skattlagda på dubbelt sätt, och då Utsk:n haft handlingarna till granskning, hafva de ju sjelfva kunnat efterse, om sådan skattläggning ägt rum, och om så varit, genast bestämma, att rättelse deri borde ske, utan att be - Den 6 Augusti c. m. gära en Undersökning, sorn aldrig kan leda till ändamålet. — Vidare säga Utskrn, att undersökningens föremål borde vara att tillse, huruvida hemmansägarnes lagliga rätt i annat afseende blifvit för nära trädd. Detta kan icke hafva skett på annat sätt än genom skattläggningen, sorn skulle vara antingen dubbel eller för hög; men nu är förhållandet, att ingen utmark ingått i sjelfva hemmanens skattläggning på Öland, emedan den ansetts vara Kronans tillhörighet, och när staten öfverlåter denna sin äganderätt, måtte det vara dess rättighet att bestämma, att sådant endast får ske mot viss vedergällning. Denna har nu blifvit fastställd till visst belopp, för bestämmande hvaraf taxering skett, som hemmansägar ne haft tillfälle att öfverklaga, om de velat, ehuru icke efter samma grunder, som finnas i skiftesstadgan, enär frågan här var om fördelning af allmänna marker. Det enda, som således återstår, är att utreda, huruvida den fastställda vedergällningen kan anses för hård; och jag hemställer, om det kan anses för hardt att erlägga g kappar på ett fjerdedels mantal, som erhållit 3a tunnlands areal i norra mötet och 4i tunnland i södra mötet. Vilja R.
Grunden till denna skiljaktighet i åliggande för tillverkare och köpare af enahanda skyldighet har man svårt alt utfinna. Att Bruk för det mesta äro på landet anlagde, är en känd sak, likasom, att, enligt \ Cäp. 2 §. Handels-Balken, ingen annan än Borgare må handtverk idka, och då härtill lägges, att, enligt gällande Författning, Borgare skall bo och vistas samt sin rörelse drifva i den stad der han burskap vunnit, vid förlust af burskapsrätten; så måste stadgandet i 2 och 5 mom, endast afse fuskare på landet, hvilka der sig nedsatt, och, utan rättighet, idka Kopparslagare-handtverket, Desse fuskare äro således fritagne från ombesörjande; af mätning och stämpling af deras redskap; dem är icke heller ålagdt förse redskapen med namnstämpel. Dessa 2:ne mom, innefatta alltså en indireefc anmaning eller tillåtelse för obehörige personer akt. med bränvinsredskaps. förfärdigande och förändrande.' sigbefatta. Såsom 56 Bey.-, Lagsamt Allni. Besv.- och Oecon. Utsk:s Utlåtande N:o 8. lagstridige och ingripande i den skattdragande Borgarens lagliga rättighet tillstyrker jag, att dessa 2Uie mom. böra från förslaget uteslutas. 22 §. jemförd med den 34 Detta stadgande har onekligen till afsigt contvol på Apothekaren; men denna control synes mig blifva ofullständig, derest icke det tillägg göres, att Apothekare skall årligen 'vid mantalsskrifningen uppgifva sina distilleringspannor 3 såsom om bränvinspannor stadgadt är. Härigenom beredes för vederbörande en vidsträcktare kännedom om dessa distilleringspannor och om Apothekarens behof af en eller 2:ne, i förhållande till den kända Apotheks-rörelsen på stället. Enahanda tillägg anser jag böra ega rum till 41 §• i afseende på de pannor Ättiks-Fabrikörer nyttja för deras Ältike-tillverkning. Uti 26 §. stadgas: De i smärre brännerier till ångornas ajkylning begagnade pipor vare ifrån försegling frie.
Med afslag å Utskottets inbjudning, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt rörande denna § förut fattade beslut. § io, sista mom. Det förra beslutet frånträddes och Utskottets förslag till momentets lydelse bifölls. § 21, mom. 2. Utskottets inbjudning antogs. Utskottets förslag till förändrad lydelse för dess pä sid. 15 i Betänkandet M 34 under punkten l:o afgifna hemställan. Det förra beslutet frånträddes och Utskottets förslag bifölls. Utskottets slutliga, till Preste~ och Borgare-Stånden gjorda hemställan. Lades till handlingarne.
Proposition M 07. af (len nya kommumkations-linien, påkallade utvidgning af skjuts-anstalterne i allmänhet inom hela tingslaget, och beholvet af en ny skjuts-station emellan Funnäs-dalen och Skotgaarden vore så mycket större, som resande, vid färd från Norrige, endast undantagsvis fortskaffades fram till Funnäs-dalen, utan vanligen lemnades vid den första på Svenska sidan befintliga lägenhet, eller Malmagens hemman, derifrån den resande då nödgades genom beting bereda sig vidare fortkomst, men åboerne å de små hemmansdelarne i Malmagen, om tillsammans 3\ mantal, utan sädesproduktion och med knappa foder-tillgångar, icke förmådde utan ett skäligen tilltaget bidrag gästgifverihållningen och skjutsningen derstädes bestrida, samt. alldenstund ortens invånare vid färder till och ifrån Norrige vanligast begagnade egna hästar och den ifrågakomna nya skjutsombytes-stationen följaktligen mera afsåge främmande trafilcerandes fortkomst och beqvämlighet, det syntes vara billigt, det de förstnämnde icke ensamme nödgades bekosta hvad för upprätthållandet af en sådan station komme att erfordras, i underdånighet anhållit, att för upprätthållande af ett ständigt gästgifveri i Malmagen måtte anvisas ett årligt anslag af 200 R:dr Banko, att från och med innevarande år utgå i enahanda ordning, som genom Kongl. Brefvet den '17 Mars 1844 blifvit stadgadt i fråga om öfrige så kallade gästgifvarelöner i Herjeådalen, äfvensom att skjutslegan vid gästgifvaregården Malmagen finge beräknas och uppbäras efter 40 sk. banko för hvarje mil.
Billigheten och rattskänslan fordrade derför, att de nuvarande privatbankerne äfven ostörda få behålla sina förmåner och rättigheter, så länge de ieke förverka desamma eller åtminstone till nästa riksdag, för att under tiden må, med säkerhet, kunna utrönas, huruvida privatbankernes vinst, i verkligheten, blifver så stor, att den bör beläggas med en högre bevillning, än all annan lofgifven, och måhända mera vinstgifvande rörelse inom riket. Bevillnings-Utskottels Betänkande, N.o g. 59 Fordrar statens behof en högre bevillning, än den nuvarande, må dea öfverallt förhöjas, detta är både rättvist och billigt; all anDan åtgärd är ett våld, en mannamån mot förvärfvade rättigheter, dem Rikets Ständer, såsom varande den andra statsmakten, tverlom böra i sin mån beskydda och vårda. Och Rikets Ständer böra taga sig till vara att icke inträda på en bana, der orättvisan nu skulle börja med de sednaste uppkomna privatbankerne, för att sedan lättare öfvergå till andra näringar och företag, måhända äfven till löntagare ro. fl. Det är icke en absolut omöjlighet, att privatbankerne, efter erhålien kännedom om sannolikheten , att de skola åläggas en högre bevillning till staten, än alla andra lofgifne inrättningar, besluta sig till upphörande af ali rörelse. Sådant är deras rätt enligt bolags-regiorna. Och jag vill ej tänka mig den förlägenhet, hvaruti så väl mången enskild', som ock det allmänna, då å nyo komme att befinna sig, — säkert långt större och svårare, än den, sorn inträffade, då Götha kanals, Götheborgs och Malmö diskonter indrogos. Rikets Ständer böra derföre noga begrunda det möjliga, innan de skrida till handling, ej . förbiseende, att, ehuru de äro allsmäktige uti beskattningsfrågor och penninge-väsendet, så hafva de likväl dyra pligter att uppfylla mot svenska folket och landets allmän vigtiga intressen. Anmärkningsvärde är, att, orri någon enskild inrättning sköter sig väl och går framåt i vårt kära fädernesland, skall den framkalla flender.
Kunna uppgiflerne uppå antalet kreatur antagas för riktige, så lemnar jemförelsen emellan antalet kreatur och antalet invånare inom Provinsen säkrare grund för beräkning ocb bedömande af den ekonomiska ställningen. Under denna synpunkt sammanslås antalet på landet och i städerne, och deraf visar sig att för 9 invånare finnes 1 häst, för 8 finnes 1 oxe, för 4 nära nog 1 ko, för 11 finnes 1 af ungboskap och derutöfver, för 3 finnes nära nog 1 får, för 5 å 6 finnes 1 svinkrealur. Fä räfveln uppfyller således ej ortens behofver af ull till förbrukande kläder. Jemföres antalet ungboskap med antalet oxar och kor, så visar sig att då en af ungboskap finnes för hvarje 3 af kor, så kan ko-ladugården genom ortens egen afvel fullt underhållas, men oxarne ej; hvarföre de ock till största antalet köpas från Småland. Deraf visar sig ock, att betydligt af slagtboskap måste köpas från andre orter; men att ladugårds-afkasLningen i öfrigt måste vara fullt tillräcklig för ortens behof. Det på Tabellen för landet uppförde utsäde och den deraf beräknade spanmåls-afkastningen äga föga trovärdighet, fastän dessa uppgifter omsorgsfullt af vederbörande samlats. Hufvudsakliga orsakerne dertill äro, att en stor mängd af mindre jordbrukare icke känna beloppet af egen jords afkastning, alt denna afkastning är så högst olika ena året mot det andra, alt ingen uppgift kan blifva fullt säker; samt att mängden jordbrukare icke finna sig vid att uppgifva förhållandet med deras utsäde och skörd. Derföre kunna alla sådane beräkningar blott blifva approximative; men de uti Tabellen utförde summor äro icke ens detta med någon tillförlitlighet. Tabellen upptager nemligen såsom behållen afkastning utöfver utsädet 280,000 tunnor råg och korn, hvilka sammanlagde med stadsjordens afkastning 3,900 tunnor ge nära 284,000 tunnor råg och korn.
Jag kan icke förstå annat, än att hvar och en, som vill ändamålet — och ändamålet är här bifall till BondeSt:s inbjudn., såvida det står att förena med bevarad rättvisa, lika för räntelagaren och räntegifvaren —, må - Den 14 Mars. 233 måste det vara likgiltigt, om lian kommer till ändamålet genom en form eller en annan; men då man i den ena möter mig med svårigheter, som jag kan undvika med den andra, så går jag till den sednare. Med anledn. häraf vågar jag framställa den förmodan, att H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, derest ändamålet kail vinnas pä annan väg, icke lärer lägga hinder i vägen derför genom vidhållande af sitt förslag, jäg tror således, att enda sättet att göra sig lös från ailä de erinringar, man gjort vid formfrågan, blir att lemna å sido H. Ex:s motion och i antagandet af BondeStis jnbjtidri. med det dertill nu föreslagna vilkor söka ändamålets vinnande! En ledamot, Hr v. Hartmansdorff, harmedgifvit, att vi kunna bifalla inbjuda., roen bar bestridt oss rättigheten att dervid göra ett amendement. Jag kan icke begripa annat, än att, om jag har rättighet att fatta ett Större, ett mera genomgripande beslut, jag äfven har rättighet att taga ett mindre. Då jag således har rättighet att med bifall till inbjudn. helt och hållet upphäfva R. o. Ad:s beslut, kan jag icke finna annat, än att vi kunna bifalla samma inbjudn. med de vilkor, som modifiera dess verkan och innefatta en rättvisa, som bör vara föremål för allas vårt bemödande. När jag då kommit till deri öfvertygelsen hos mig, att jag vill antaga Hr af BiIIberghs förslag, d. v. s. inbjudn. med det amendement, alt tiden för markegångssättningen framflyttas till d. i5 Jan., så uppställas deremot flera svårigheter. Frih. Cederström har just derigenom, att lian ingått uti detailfrågor, hvilka kunnat få en annan åsigt, än han gifvit deråt, kommit till en svårighet, som jag tror icke är så stor, som han framställer den.
emot det att kopparverket försattes, så i beskattning som öfriga afseenden, i likhet med andra verk, äi’0 vilkorliga och obestämda; att bergslaget, under fortsättningen af sin ansökning om förmedlingen, yrkat, det inga koltärande verk måtte vidare få anläggas inom det bergslaget anslagna köpekols-distrikt, hvartill K K. M., såsom den nådiga propositionen utvisar, icke lemnat obetingadt bifall; Bih. till B. St. Prot. i84l oc^ 10 Sami. ; Afd. 5 34 Expcdiiio .s-Vtskotti t : Föl slag till und. Skrifvelse, Nio 22. att kronan, i hvad fall som heldst, skulle framgent godtgöra egarne af de i högstberörda nådiga proposition omförmälda 71 nummer kopparhyttor den skillnad, som uppkommer emellan det progressiva lösningspriset å kronans behållna räntekol och det å dem årligen bestämda 111 arkegångspris, samt då slutligen till allt detta kommer, att bergslaget under de för detsamma inträffade och såsom skäl till kopparräntans nedsättning åberopade, jemförelsevis onekligen missgynnande förhållanden, icke varit i svårare belägenhet, än bergslaget mägtat, ehuru med skuldsättning, under tidrymden från 1801 till och med 1839, så betydligt dels förbättra, dels utvidga sina enskilda verk, dels ock, genom anläggning af nya, föröka sina jernverk, att vid dem kan af eget tackjern åstadkommas en årlig stångjernstiilverkning af öfver 13,000 skeppund, hafva Rikets Ständer ansett sig icke kunna bifalla E. K. M.s nådiga proposition om nedsättning i den af Stora Kopparbergs bergslag utgående kopparränta från hvart
Jag får erkänna, att jag inte såg på klockan. Ja, jag var ju på bal halfva lekfullt hans arm och lägger om sitt lif.) göra hans arm från sitt lif, men han håller henne HELGE. morgonen, såg jag ljus i ditt fönster. Mamma sade mig likväl, att ni kommo hem från balen kl. 1. (Ester rycker sig hastigt lös och tänder sig hört). HELGE. Hvarför rodnar du? Då jag kom hem från mitt sjukbesök kl. 3 på AGDA. där examinerar henne. Det är inte underligt, om hon rodnar, då du så Om jag vore i Esters ställe skulle jag svara, att jag har rätt att ha ljus i mitt rum hela natten, om jag vill. (Sakta och bönfallande.) O Helge, fråga henne ingenting mer nu! Tala med henne ensam. HELGE (med höjd röst). Hvarför rodnade du, Ester? ESTER (ser sig omkring med en utmanande blick på alla ligen med ett litet trotsigt skratt). de närvarande och säger slut hörda brottet att somna från ljuset. Jag får väl då bekänna, att jag begick det oerHELGE (tonlöst). Wermlänningarne WERMLÄNNINGARNE. SORGLUSTIGT TALSÅNGOCH DANSSPEL i TVÅ AFDELNINGAR OCH SEX INDELNINGAR. Uppfördt på Kongl. Theatern i Mars 1846. PERSONERNE: Brukspatronen Hr Wennbom. Wilhelm, hans son " G. Kinmanson. Lotta, hans dotter M:lle Fundin. Prosten Hr Almlöf. Sven Ersson i Hult, " Svensson. Nämndeman Lisa, hans hustru Fru Bock. Erik, deras son Hr Strandberg. Ola i Gyllby, förmögen " Pfeiffer. bonde Britta, hans dotter M:lle Torsslow. Jan Hansson vid Sjön, Hr L. Kinmanson. torpare Annika, hans hustru Fru Wennbom. Anna, deras dotter " Hjortsberg. Anders, deras dräng Hr Söderberg. Per, Sven Erssons dräng " Jolin. Stina, Sven Erssons piga M:lle Ström. Bengt på Åsen } bonddrängar { Hr Pettersson. Hinrik i Backa } { " Dahlgren. Nils Jonsson, kallad " Hjortsberg.
Stad , som , uti denna Uppbörd ingen del häfver, icke elier med Uppbörds Commissariernas aflönande kan besväras; ty pröfvar Riksens Ständer i sådant afseende nu äfven billigt, att hvad sorn Uppbörds-Commissarierne hädanefter såsom en tillökning i lönen kommer att tilläg*- gas, må såsom för detta skedt , dem af Kronan bestådt varda. Härvid berätta dock Riksens Ständer i underdånighet sig ej böra obemäldt lemna , att som den tillökning, hvilken af Stockholms Stads Magistrat projecteradt blifvit,synes tåla närmare jemkning , så är Riksens Ständers underdåniga tanka och mening att, i stället för hvad Magistraten dem till lön och expenser samt Executions-Betjente föreslagit, Uppbörds Cornrrnssarierne må hädanefter med 100 Dal. S:mts tillökning på lönen hvardera årligen, jemte 50 Dal. S att expenser skola kunna utkomma , så att hvar och en af dem ärligen kommer att njuta 300 Dal. S:mt, samt 50 Dal. dito mynt hvardera uti expenser, så länge de nu för tiden varande inångfalldiga Clontributioner och Krono utlagor påstå, men när Contribntionerna eller utlagorna förrnindskas och aftaga, kunde då af Stats Cornrnissionerna, till Vårt Nådiga fastställande, närmare tillses huru Staten må i möjligaste måtto hvad denna tillökningen angar lisas och lindras. Hvad for öfrigt vidkommer de föreslagne Betjente till hjelp vid executionen för 120 Dal.