Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
xo. 52 couverter, 17 bout. vin, 12 d:o dricka, 1 d:o cognac, 6 lod the', 5 S socker, skorpor och grädda d. ti. 43 couverter, i4 bout. vin, 12 d:o dricka, 1 d:o cognac, 5 lod the', 4 12 socker, skorpor och grädda • d. 12. 37 couverter, i4 bout. vin, 12 d:o dricka, 1 d:o cognac, 5 lod the', 4® socker, skorpor och grädda * d. i3. 20 couverter, 5j bout. vin, 8 d:o dricka, 5 d:o cognac, 3 lod the', 2 U socker, skorpor och grädda • d. 14. 32 couverter, 10 bout. vin, 8 d:o dricka, i d:o cognac, 4 l°d the', 412 socker, skorpor och grädda • d. i5. 4° couverter, i4bout. vin, 12 d:o dricka, 1 d:o cognac, 5 lod the', 4§ U socker, skorpor och grädda *. Hr af Grubbens tilläde muntligen: I anledning af den fsednare punkten af denna motion, nemi. klubbhyresmedlens månadtliga utbekommande i likhet med hvad uti Den i Mars e. m. 93 hyra för PresteSt:s klubb utgår, anhåller jag att, i händelse StatsUtskrs nu återremitterade betänkande i samina skick återkommer och bifalles, en anmälan härom må till StatsUtsk. afgifvas. Denna Hr af Grubbens motion lades på bordet. Frih. Cederström, And., uppläste följande: Då hufvudändamålet med en strafflag måste vara att afskräcka från brotts begående, skulle det synas, som den 1813 utfärdade författning emot dryckenskap ej vore alldeles ändamålsenlig i hvad den rörer penningeböter och stockstraff. De förra innebära ett lika så orättvist som olämpligt bestraffningssätt.
Nyblom var tarflig som poet, men spelade en viss rol som målsman för estetiken, dels genom sina bref från Italien till Illustrerad Tidning, dels genom sina föreläsningar för fruntimmer på Börsen. Nyblom var icke sund realist ännu i sina föreläsningar, utan antikdyrkare eller något sådant. Större betydelse fick teatern, som kan vara ett starkt bildningsmedel för ungdom och obildade, hvilka ännu kunna få illusioner af målad väf och okända aktörer, som de ej druckit brorskål med. Johan hade som pojke, åttaåring, sett en pjes, som han ej förstod ett grand af. Det var visst Rika morbror, och allt han mindes var en herre, som kastade en silfversnusdosa i sjön och sjöng om Rio Janeiro. Sedan såg han Engelbrekt och hans dalkarlar och var hänryckt. Och samtidigt: Den Ondes besegrare, med Arlberg, hos Stjernström. Derpå följde operor, som under läseriperioden togos för goda såsom varande mindre syndiga. En gång var han på Dramatiskan och mindes derifrån Knut Almlöf i Svaga sidan och mamsell Hammarfeldt i En utflygt i det gröna. Samtidens sedekomedi, som icke saknade sitt inflytande, bestod i Jolins Mjölnarfröken, Mäster Smith, Löjen och tårar och Smädeskrifvaren. I Mäster Smith bevisades, enligt kompromissen efter 1848 års misslyckade socialistrevolutioner, att vi äro alla aristokrater, men huru detta missförhållande skulle afhjelpas fick man ej nys om. Faktum qvarstod, och man var nöjd med faktum. I Mjölnarfröken preparerades 1865 års revolution, ty i den bevisades att adel icke är högre race. Smädeskrifvaren gjorde väsen emedan den slog ner i tidningsreptilernas hyde, och författaren fick en viska inkastad på scenen. Den pjesen var emellertid så realistisk författaren hade bland andra tagit den lefvande Nybom upp på scenen att hans på äldre dagar gjorda utfall mot modern realism föreföll obefogadt. Det fans emellertid något snällt och sympatiskt hos Jolin, och hans betydelse i teatern var nästan större än Blanches, hvilken slutligen nedsjönk till en Operakällarens kotteriskald. Hedberg, som med pamfletten
Hitåt! J Jarlens väpnare och män! BIRGER (som stått rufvande i tyst för (skyndar ångestfullt fram till honom). För alla helgons skull, hvad ämnar du? BIRGER. Hans djerfhet straffa, förr'n min vrede svalnar! Men frände! gören icke hvad J ångren BIRGER HÄRVED. Sen första vredens åskmoln tågat bort! Det kommer icke dig, ej någon vid! Min bästa springare J sadla skolen, Och göra eder redo att mig följa, (skarpt). (till svenner och väpnare, som hastigt inkomma) Inom en timma till Ulfåsa gård! Men snabbt! en hvar som dröjer skall i stocken! J följen, svåger! Det skall bli ert straff (alla skynda ut, häpna och brådskande) Att skåda hur jag sträng en räfst vill hålla! Tyst! inga böner! Än jag visa vill (till Mechthild, som vill tala) Att ingen annan här än jag befaller! Hur nära än han månde Jarlen stå! Och den som glömmer detta, darra må, (går i vredesmode till höger). Trettonde scenen. MECHTHILD. MAGNHILD. HÄRVED. Han skrämmer mig! MAGNHILD. MECHTHILD. Min make förr! Så vred jag aldrig sett Der ser du, Magnhild, hvad HÄRVED (till Magnhild). Ett obetänksamt ord kan ofärd vålla! Tyvärr! MAGNHILD. MECHTHILD. Om J det velen, fränka! Än finns ett sätt att göra't godt, MAGNHILD. MECHTHILD. Och det vore? Vi skynda efter Jarlen till Ulfåsa, HÄRVED. Att styra ofärd af, som lössläppt är! Rätt så! Gud löne eder, ädla fränka! Och låter så en sven dem hålla redo Åt er i lönn, sen väl vi ridit bort! Och vill det sagda ordet så försona, (af genom fonden). MAGNHILD Jag skyndar ned och sadlar gångarne, Min Magnhild, gör dig redo! Följer du I dubbelt mått blir du min kärlek värd! (eftersinnande). Hans kärlek dubbelt värd? (raskt)
Slutligen har väl Ridderskapet och Adeln beslutat ett tillägg till förslaget, innehållande, alt hvad genom Författningen om Socknestäminor och Sockne-nämnder stadgas, icke skulle medföra någon ändring uti de för vissa församlingar eller delar deråt utfärdade privilegier eller serskildta Kongl. Bref och Resolutioner; men, som detta tillägg icke är af något annat Stånd biträdt, lärer beslutet derom förfalla» Stockholm den 2a April 1841 - i6 Lagsamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utskotteris Förslag, N:o 70. Hese r ration af Friherre von Kr cerner: ”Ehuruväl jag gillar, i synnerhet för Stadsförsamlingen, den i 5 §. i förslag till Lag för Socknestämmor bestämda grund för Taxerings-sättet af afgifler för socknens eller församlingens gemensamma behof, hvari dock, efter min åsigt, bordt göras den förändring, att de i andra raden förekommande orden: utgöras efter årlig taxering, bordt utbytas mot orden: fördelas efter årlig taxering, sedan summans belopp i Socknestämma blifvit bestämd, måste jag dock reservera mig mot det sammanjemknings-förslag och de voterings-propositioner, Utskotten i delta afseende afgifvit, på grund, att 2:ne Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, afslagit 5 §., hvarjemte Preste-Ståndet i 10 §. gjort det tillägg, att alla af gifter, som på Socknestämma beslutas, utgå, sårvida ej serskildt derom blifvit stadgadt, eller frivillig öfverenskommelse derom träffad, på sätt, som om rösträtt i 6 <$“• bestämdt är, i hvilken §. nämnde Stånd äfven föreslagit förändradé grunder för rösträttigheten i Socknestämma. Bonde-Ståndet har antagit Preste-Ståndets beslut rörande 10 §., och kan sålunda äfven detta Stånd anses hafva underkänt det i 5 stadgade taxerings-sätt.
JNu ehuru, till stöd för samma förslag, förekommer, att berörda grundsats gjort sig gällande i de flesta civiliserade länders lagstiftningar, samt alt medelst dess tillämpning de olika och invecklade stadganden i afseeude på testamentsrätten, som för närvarande linnas, skulle utbytas emot enkla och läLtfatlliga bud; likväl och då, efter hvad ofvan nämndt är, det af Sveriges lagstiftning alltjernnt skyddade arfvejordsyslemet derigenom lill sina hufvudsakliga grundvalar skulle rubbas; då ovisst är, huruvida en sådan rubbning är påkallad af allmänna opinionen, hvars röst emellertid i frågor af den vigt som denna i främsta rummet måste af lagstiftaren afses; och då dessutom omlörmälda rubbning ej kunde, med bibehållande af enhet i lagstiftningen, vidtagas, utan en samtidig förändring af de mångfaldiga stadganden i GiftermålsAridaoch Jordabalkarne, hvilka, likasom förbudet emot arfvejords borlgifvande genom testamente, sammanhänga med och hafva sin grund uti ifrågavarande system, men motionärens förslag icke föranleder till en sådan vidsträcktare förändring, den der till en väsendtlig del skulle fordra en omarbetning af berörda balkar; anser Utskottet sig hafva lillfylleslgörande anledning för sitt vördsamma tillstyrkande, att herr Dalmans motion icke måtte till någon åtgärd föranleda. Beträffande derefter herr Bergs serskilda förslag, så och enär den oinskränkta testamentsfrihet efter stadsrätt, som motionären i främsta rumBih. till II. St.
Ridderstolpe hade äfven framställt en mening i det afseendet, och den vore, om Hr Landtm, rätt fattat den, att depart.cheferne skulle kunna förordna af de till deras departeraenter hörande tjenstemän den eiler dem , som de funno tjenligast för att vid dylika tillfallen i Stånden vara närvar, och lemna upplysningar; och ville Hr Landtm., om Ståndet så ansåge lämpligt, framställa de särskilda proposrna på dessa meningar, på sätt som de nu af honom blifvit särskildt anmälda , så att propos:n försl komme att angå den mening Hr Stråle framställt gemensamt med Hr von Hartmansdorff; sedermera på den. som Hr von Hartmansdorff framställt i andra punkten, och dernäst å Frih. Ridderslolpes mening, ifall densamma ej genom svaren å någon af de föregtde komme att förfalla. Frih. Boye: Måhända har jag fattat Hr Landtmts framställning oriktigt, och i del fallet ber jag om nrsägt , men jag får tillkännagifva, att jag icke hört Hr Landtm, framställa det af Gr. Horn uppgifna förslag; månne icke den riktigaste propus:n vöre den: ”Finnér R.o. Ad. de anmärkn:r, som äro gjorda, föranleda till återremiss?” Jag öfverlemna!- till Hr Landtm, att bedomina detta. Har jag orätt, så är jag nöjd med hvad Hr Landtm, behagar bestämma. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, såsom han uppfattat Gr. Horns mening, så innehöll den ett instämmande i Hr Stråles förslag, åtminstone hade Grefvens första yttrande innehållit detta. 1 det sednare yttrandet, om Hr Landtm, rätt uppfattat det, hade Gr. Horn ansett sig snarare vilja ingå på det af Utsk. framställda förslag , än att hela frågan skulle förfalla. Hr Landtm, hade icke fattat Gr. Horns mening så som skulle den blifvit framställd, i ändamål att särskildt förklaras såsom Ståndets gemensamma tanke. Gr. Horn:
Brownings hade hvarken lust eller råd att deltaga i det engelska sällskapslifvet i Florens. Och det var icke så ofta deras egna landsmän uppsökte dem på grund af beundran för deras poesi! Bland deras således mindre engelska än amerikanska umgänge voro författarna Hillard, Nathanaël Hawthorne – och dennes hustru – samt bildhuggaren Story och det är hufvudsakligen ur deras skildringar från Casa Guidi jag sammanställt följande bild af lifvet där. Alla mötas i det intrycket att de aldrig sett ett fullkomligare äktenskap, ej heller två människor hvilka med hvarandra så harmoniskt sammansmält sina, hvar för sig sällsynta, egenskaper och därigenom ömsesidigt stegrat dem. »Browning gaf ett lika starkt intryck af manlighet och kraft som hans hustru af förfinad och djupt känslig kvinnlighet. Hennes lärdom och snille trädde i skuggan bredvid hennes lynnes älskvärdhet, hennes hjärtegodhet och själsrenhet, hennes flicklika enkelhet och lättrördhet. Ingen kunde vara mer sann, mer ädelt fri från lusten att göra effekt; ingen mer intensiv och orubblig i sin egen öfvertygelse, ingen mildare mot andras. Hon hade det snabbt uppfattande och uppskattande intresse, hvilket uppmuntrar samtal och vid dessa gjorde sig hennes egen, aldrig ordrika, originalitet väl gällande. Hennes geni kunde stiga som en stråle från en springbrunn, men hennes tal flöt lika naturligt som klart, i solskenet gnistrande vatten och hennes ansiktsuttryck var då ej blott geniets utan lyste äfven af en utsökt spirituell kvinnas vakna, glädtiga liffullhet» »Det mest förvånande var att en så sjuklig, så sällsynt och så skarpsinnig varelse framför allt gaf ett intryck af välvilja, då en million möjligheter funnits att hon kunde blifvit bitter och retlig», säger Hawthorne. Den besökande mötte först hos henne en granskande och genomträngande blick, sedan ett förvånande fast handtag från den tunna, lilla handen och en rättfram vänlighet, som snart gjorde gästen hemmastadd vid hennes tebord.
Uplästes lill justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den som bifaller BankoUlsk:s tillstyrkande, ”ali gemensam lokal för kassaoch deposilions-afdelningarne må, i öfverensstämmelse med upgjorde ritningar och kostnadsförslag, få beredas genom ombyggnad af den lokal, som depositions-afdelningen för närvande begagnar 2 trappor upp i Bankohuset,” röstar Ja; den del ej vill, röstar Nej'; vinner Nej, varder ofvanberörde tillstyrkande af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Nej — 25. Hr Gr. o. Landtm, yttrade sedermera, alt R. o. Ad. torde finna, att återstående delen af Ulsk:s tillstyrkande i förevande punkt icke för närvar:de föranledde annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Ropades Ja. 2:o Utsk:s hemställan, pag. 19. Hr von Hartmansdorff: Sedan Utsk:s förslag, i förra punkten, fallit, hemställer jag vördsamt, om icke beslutet här borde blifva följande: ”att det af Fullra:ge framlagda förslag till förändrade tjenstgöringsordningar för kassaoch depositions-afdelningarna samt revisionsoch ekonomi-afdelningen, i dess samband med de förra, må tills vidare tjena till efterrättelse.” Innehållet af Fullm:ges framställning i denna punkt är väsendtligen följande. Hittils har till allmänhetens beqvämlighet den åtgärd vidtagits, att enkla expeditioner, t. ex. sådana der fråga blott är att för en assignation strax utbekomma penningar, äteck - Den 14 Oktober e. m. 247 nas ordet genast eller skyndsamt, som tiilkännagifver, att en sådan expedition skall fortare än de öfriga verkställas, och kallas derföre snabblöpare.
Deremot stadgar Regeringsformen uttryckligen; att allmän civil-, kriminaloch kyrkolag skola stiftas af Konung och Ständer gemensamt; och uti detta stadgande innefattas icke tvetydigt, att bestämmandet af sjelfva den religionslära, som staten erkänner, jemte alla dem, hvilkas utöfvande den tillåter, skall bero af samma lagstiftande makter. Dessa läror upptagas nemligen uti kyrkolagen samt dertill hörande författningar, och kunna visserligen icke i denna lag eller dessa författningar införas eller erkännas, utan bifall af de båda statsmakter, hvilka det tillhörer att gemensamt allmän kyrkolag stifta. Att göra sig reda för denna grundlagsfråga, tyckes vara en icke öfverflödig omsorg, i anledning af de ofvan omtalta i våra dagar yppade förslag att vid så kallade kyrkomöten handlägga kyrkolagstiftningsärenden. Jag förmodar väl icke meningen vara att tillstyrka inrymmande af någon behörighet för sådana möten att i ämnet fatta beslut. Men det vore redan mer än tillräckligt stridande mot den i grundlagarna stadgade allmänna lagstiftningsmakt, i fall meningen skulle vara att låta kyrkomötenas betänkanden och förslag endast undergå Konungens pröfning, för att kunna erhålla kraft af lag. En sådan afvikelse från grundlagens klara och ovilkorliga bud vore desto mera otillbörlig och förderflig, som ämnet är det för friheten, och den mest ömtåliga frihet, vigtigaste och det, hvari frihetens förnärmande blottställer för de största vådor, men också icke saknar sina förförelser för benägenheten till maktinkräktning. Hierarkien, representerad genom prelaturen, är den monarkiska maktens naturliga bundsförvandt, när fråga blir att missbruka vantron till politiskt förtryck; och det kan aldrig för mycket bestämdt förbehållas, att ingen envåldsmakt må i detta ämne göra intrång på den delaktighet, folket betingat sig i hvarje minsta åtgärd till rubbande af kyrkans och samvetets frihet eller de lagar, som derom handla.
Speculationerne i dessa delar blefva likväl begränsade inom landet af tillgången på urnbärligt silfver, och utom Riket, af landets verkliga behof af utländska varor, Skulle jemnväl värdet å silfver någon gång stiga öfver det belopp, sorn derföre af Banquen utgåfves, kan man väl svårligen föreställa sig, att i längden någon ville blottställa sig förden säkra förlust, som skulle uppkomma, dl Eanquen öppnades till allmän utvexling af silfver efter enahanda grund, hvartill derisam-: ma förut invexla t detsamma, och det förhöjd* 45 å 'BäntoUtskottas Betänkande/i; priset skulle således, snart atereå till hvad' Sa nquen derföre i, vexling utgåfve. Af rättigheten att emot Sancosedlar Ite*, uttaga det silfver, sorn blifvit insatt, skulle följden blifva, att, dd coursen å utländskt mynt började stiga, eller v.ärdet I. silfv.et inom landet förhöjdes., skulle försäljningen deraf, sona anedförde vinst, genast för et agas., och genom, 4en. allmännare täflan, sorn härutinnan skrillet •uppkomma, värdet å utländskt mynt och > .ver ater falla, samt således gräns vara saft för. någon väsendtlig rubbning uti det nu. varan> de mynt-förhåJUn der,. ,. titt. G-. Transumt af Stats• och BancaUtsxcitem Betänkande, Nio, 50.. Sluteligen hafva . 4e förslager blifvit ännu ytterligare framförde och närmare •utvecklade, hvilka förut inom Utskotten fö rekommit, och hvaröfver Utskotten sig i Utlåtandet lutt. U. utlåtit, äfven sorn andra med, dem dylika syftande till förening af tillåtelsen för insättning af myntbar metall uti lUnquen, emot uttagande af sedlar efter ett visst; förhållande deremellan, med rättigheten att, emot sedlarnes återställande1 efter enahanda, eller anntjt, förhållande, den insatte metalliska Banco'Utsiottets
Men det torde tillätas mig göra en anmärkning, att enar sädane beslut blott äro grundade pä Conjuncmrer och mennifto-fruktan; icke pä skäl, som under hwad epok svin hälst äro »kMlfägeliga, kunna de förändras 39v Den Februari!. utan att det Stand, som desse beslut stadgat, felar emot sin wardighet eller blottställer sig för faran att beskyllas för ombytlighet i tankesätt och principer. I min tania lärer Högloft. Ridderstapets och AdelnS den ii September 1772 tagna beftut wara af sädam beskaffenhet, att det bör anses såsom icke fattadt. Uppå sadan anledning hemställer jag till Högloft. Rivderskacers ov Aoelus mogna beprövande, om icke enligt deras är 1756 sjelf kraft tagna, säledeS fria och otwungna beslut, Friherre kelir kilrdinxs Buste, bör, sedan den blifwit ciselerad och fu boffdad, llyttas frän Riddarhus-Secreterarens matsal till Riddarhus-Salen, och fä sin plats i stranket under Wasa Wapnet och bakom Landtmarstalkens fiol. I öfrigt bör Busten ställas pä en wacker Piedestal, uppä hwilken stall ristas den Inskriptionsom Kongl. Wik erhets-Historie och Antiquitets-Acaoemien benägik torde upgifwa. Wi kommande Busten öfwer Lagmannen 6^1- lencreutr, sa ehuru den för mer än 53 är sedan blitwit besluten, wägar jag dock icke tillstyrka werkst Mgheten af detta beslut, emedan RiddarhuftlS Cussa derigenom stulle fä widkännas en nog känbar u gift. Men för an pä nägvt sätt upfylla Högloft. Ridderjkapets och Adelns är 1755 yttrade åstundan, och art deriemke förwara minnek as en L alla tidstif* ten lofwärd man, har
I min beräkning ingår bär visserligen förhöjning äfven på de öfriga sportlerna, men detta endast för att visa det belopp, hvartill de behöfde förhöjas, för att fylla bristen i domrarnes aflöning. Om behofvet af denna fyllnad medgifves, och staten åtager sig att bekosta den; så kan till en början den utväg vidtagas, att förhöjningen i lösen för uppbud, fastebref, bouppteckningar m. m. godtgöres de betalande genom motsvarande minskning i det stämplade papper, hvarmed dessa handlingar skola förses. Då dessutom härvid förekommer, att de sportler, som tillhöra denna senare art, äro de, som utfalla mest ojemnt på olika orter och mer än protokollsoch domslösen medföra skiljaktighet i förmånerna imellan särskilda domsagor, oberoende af tjenstgöringsarbetets mängd; visar sig en fördel af den förevarande planen uti det tillfälle, som erbjuder sig, att inom hvarje län eller domstolsdistrikt afhjelpa denna ojemnhet i fördelar. Ty det kan utan svårighet föreskrifvas, att de sportler, som icke äro lösen för protokoller och domar, tillfalla domstolen gemensamt och för hela landstingsdislriktet delas jemnt imellan samtliga domrarna. Häraf följer ock, att om Just.-Ombudsmans Emb.-Berält. lill 1850 års riksdag. 6 42 denna inkomst upphörer och med statsanslag ersättes, samma anslag kommer att likaledes imellan domrarna jemnt fördelas. I ofvanstående sportelberäkning förutsattes stadsdomstolarnes afskaffande, till hvilkas försvar städernes privilegier möjligen åberopas, ehuru städernes fördel häruti ej synes med privilegierna öfverensstämma. Jag bör således antaga möjligheten af dessa domstolars bibehållande,- och deraf uppkommer väl olägenhet, men dock ingen väsendtlig rubbning i planen. Städernes domstolar, antingen sådane de nu äro, eller sådane de efter lagförslaget blifva, kunna obehindradt underordnas de här föreslagna nya, såsom öfverrätter. Då måste städerne äfven framgent ej blott bekosta sin lagskipning, utan ock hafva egna ransakningshäktet!.
» Han är så kär i mig, den lille stackarn, » sade hon småleende, » det gör honom en sådan glädje, då jag så här lar upp honom. » Och hon strök smekande handen öfver hans hufvud, under det den lille gossen fortfor att trycka sig intill henne med samma lyckliga leende öfver sitt blinda ansikte. Jag tyckte i detta ögonblick, att de glada tonerna från positivet ljödo mindre skärande, mindre vilsekomna. Det var dock glädje, som återspeglades i den lille idiotens ansikte; det var en känsla af lycka, som genomströmmade hans stackars förkrympta hjärta, då han tryckte sig intill sin kärleksfulla vårdarinna. Bakom denna dystra natt af lidande, bakom dessa bilder af mänsklig förnedring, dessa hemska vittnesbörd om skuld och synd, som under några ögonblick så häftigt upprört mig och frammanat gengångare af förflutna tiders tvifvel, såg jag ånyo glänsa den lifgifvande solen — Guds eviga kärlek — hvars hemlighetsfulla, underliga vägar måste framtvinga ett ödmjukt: » jag förstår e j », men hvars värmande kraft framlockar blommor äfven på den mörkaste, ödsligaste stig. Hvarför måste dessa stackars varelser lida, som de göra? Hvarför måste, år från år, odödliga själar hållas bundna i tunga, vämjeliga fjättrar? Det vet jag e j; jag måste lära mig att H e l s n i n g. ' ' rån andra sidan hafvet På böljan toner gunga, Som sång af sorg och oro I kvällens timme sjunga. En ton om tålamodet, Då frost på tegen andas, Då hagel mejar skörden, Då bark i brödet blandas. Ej under att den sången Dig sänkes djupt i hågen: Det är din egen broder, Som sjunger öfver vågen. En ton om mannamodet, Som rätt mot maktspråk vänder, När lagens rågång hotas Åf våldets hårda händer. Han bor vid blåa tjärnet, Där gyllne hjortron glöda, Yid svedjeland i skogen, Där smultron lysa röda. Den sångens ton besvaras Åf tusenstämmigt eko: Det ropar ve åt alla, Som tro och lofven sveko. När glädjens sång han sjunger I mörka furususet, Då blossa vilda rosor Likt morgonglöd ur gruset.
Majit täcktes vid nästa Riksdag Dess Nådiga framställning Rikets Ständer meddela, på det att Blekingska provincen icke längre måtte, med äfventyrande af dess invånares trefnad och bestånd, blifva i saknad af den lindring i den ojeinnt tryckande reteringsbördan, sorn redan för n år sedan blifvit af båda Statsmagtenre erkänd såsom rättvis och till verkställighet förordnad. Utom denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, inkommo år 183o serskilde underdåniga ansökningar i målet, dels af Riksdags-Fullmägtige af Bonde-Ståndet från Blekinge samfälldt, dels af vice Talmannen Jon Jonsson serskildt Fullmägtige åberopade den påföljd, söm Blekinges h.åfda rustning ofBihang till R. St. Kongl. Nådiga Skrifvelse N:o 26. tii skulle hafva medfört, att Rusthållare, som icke mägtat uppsätta sine Råtsmän, blifvit ryckte från sitt åkerbruk, till föga vinst för BåtsmansCorpsen, men stor förlust för Rusthållarne, deras hustrur och barn, hvilka derigenom råkat i armod och elände, och med stöd både af Comiterades Jemknings-förslag, i enlighet hvarmed Länets Båtsmansstyrka skulle med a4p man förminskas, äfvensom af Kongl. Majrts Nådiga Bref den 17 Maji 1822, hvari, på den grund, att Länets bestånd på sådan förminskning berodde, Kongl. Maj:t skulle tillåtit ett visst antal Båtsmansnumer att hållas vacante, anhöllo underdånigst, att, till undvikande af pro vincens undergång, Kongl. Majit täcktes vidtaga den nödiga ansedda utvägen med Båts-' mansstyrkans nedsättning, oberoende af de åtgärder, hvilka i öfrigt, i afseende på Länets Båtsmans-rustning voro ifrågasatte.