Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De inflytande vägafgifterna hade dock städse visat sig vara otillräckliga för bekostande af betydligare reparationer å de större broarne i väglinien. — Sedan Kongl. Majit, genom nådig Resolution den 27 Juli 1860, förordnat, att ny allmän vägdelning inom provinsen Jemtland borde ega rum samt väghållningsbesväret fördelas gemensamt på samtliga vägbyggnadsskyldiga hemman, anförde Kongl. Majits Befallningshafvande i underdånigt memorial af den 16 Februari 1861, hurusom åtgärder för att bringa denna vägdelning till verkställighet då vore under förberedande handläggning; att fråga uppstått och snart förekomme till behandling vid allmänt landsting, huruvida de väg hållningsskyldige kunde förena sig om någon gemensam verkställighet af vägunder hållet, så att åtminstone de från vägen alltför aflägsna hemmanen blefve befriade från vägunderhållet in natura oph i stället finge lemna ersättning i penningar till den, som åtoge sig underhållet; att ehuru väsendtliga lättnader genom den nya vägdelningen vore att emotse, farhågorna för nya vägars intagande i vägdelningen likväl vore så starka, att Kongl. Majits Befallningshafvande, på grund af flera i det underdåniga belopp under förskottstitel 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition JVf 121. memorialet uppgifna skäl, befarade, att någon förening om gemensamt vägunderhåll icke kunde till vägabringas, derest äfven ifrågavarande fjällväg skulle komma att i vägdelningen ingå; att, om åter en sådan förening icke komme till stånd, qvarstode i sin fulla giltighet de skäl, som föranledt det nådiga beslutet af den 26
Det otvetydigaste beviset för jordbrukets behof i detta afseende ligger emellertid' i det intresse, hvarmed Hedervärda Bonde-Ståndet, såväl vid innevarande riksmöte som vid riksdagen 1859—1860 omfattat förslaget om underpantsinstitutior. ens införande. För öfrigt får Utskottet hänföra sig till de skäl, som i afseende härpå blifvit i det föregående Betänkandet framställda. Då Utskottet sålunda ansett, att en ny förlagsförfattning bör omfatta äfven jordbruket, har deraf följt, att det vid riksdagen 1847—1848 i nåder framlagda förslaget bort af Utskottet i vissa delar omarbetas; och har Utskottet dervid såsom ledning begagnat dels de anmärkningar, som emot detsamma vid nyssnämnda riksdag framställdes, dels ock det förslag i afseende på underpant, som Lagberedningen utarbetat, och som finnes i förra Betänkandet upptagit. I öfverensstämmelse med Herr Gahns motion har Utskottet dervid i förslaget tillika inrymt bestämmelser angående förlagsränta och förlagsräkningar, på det att icke, efter nuvarande förlagsförfattningars upphäfvande, lagstiftningen måtte i dessa delar sakna en fullständighet som den nu eger. I förhoppning att dermed kunna förmå de stridiga meningarne, får Utskottet alltså, med anledning af återremisserna, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, Högvördiga Presteoch Hedervärda BondeStånden, med frånträdande af deras i ämnet fattade beslut, måtte, i anledning af Riksdagsfullmägtigen Carl Anders Larssons och Herr Gahns motioner, för sin del besluta dels en författning om förlagslån af följande lydelse: “Med upphäfvande af hvad om förlagslån och förlagsfordringars intecknande ech betalningsrätt nu är genom särskilda författningar stadgadt, förordnas, som följer: § 1- Gifver någon förlag i penningar eller varor att dermed drifva jordbruk, bergsbruk, fabrik, handtverk eller fiske, och vill det förlag inteckna, varde afhandling derom upp - Lag-Utskottets Memorial N:o 59. 9 upprättad med namn, dag, årtal och vittnen under.
S. D. Till Banko-Utskottet remitterades motioner, väckta: af Herr Björck, JM 198, angående förändrad grund för utmyntningen af Svenskt silfvermynt och tillvägabringande af likhet i de Skandinaviska ländernas myntförhållanden; af Herr Wallenberg, JM 213, om rättighet för nuvarande och blifvande filialbanker att å egande kreditivbehållning i Rikets Ständers Bank utgifva å vista betalbara vexlar, jemväl å brutna tal; af samme ledamot, JM 214, om föreskrift för Lånekontoren i Göteborg och Malmö att för medel, som böra till Riksbanken insändas, uppköpa tillgängliga, af behörigen oklrojerade Svenska bankinrättningar utställda vexlar, betalbara å vista i Stockholm; af samme ledamot, JM 218, att Rikets Ständers Bank samt dess Lånekontor i Göteborg, Malmö och Wisby må, utan beräkning af inkasseringsprovision, diskon tera vexlar, accepterade att betalas å sådan ort, der lånekontor eller filialbank ej finnes; samt af Herr Hultman, JM 222, angående kreditivrätt i Rikets Ständers Bank för en tillämnad filialbank i Carlstad. S. I). Till Lag-Utskottet remitterades motioner, väckta: af Herr Gahn, JM 131, angående ändring i 8 § 2 mom. i Kongl. Förordningen den 21 December 1887 om egors fredande mot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet; af Herr Berger, JM ISO, om förändring i grunderna för deltagande i kyrkooch prästgårdsbyggnad äfvensom i prestval; af Herr Henschen, JM 181, att Lag-Utskottet må utarbeta förslag till afhjelpande al vissa i Justitie-ombudsmannens embetsberättelse till innevarande riksdag anmärkta brister i flere lagar och författningar, särskildt i fråga om åtal mot prest i religionsmål, m. m.; af sammi ledamot, JM 182, om ändring af 1 § i 3 Kap. Handels-Balken och 17 Kap.
Denna obehöfliga åtgärd är en rik inkomstkälla för Hrr Domare, hvartill äfven kommer prot.utdr. emot lösen för begärd intecknings dödande, hvilka Hrr måhända äro de bäst lönade af alla Statens embetsoch tjenstemän; ty, med undantag af en del brottmål, hafva de betalt, och väl betalt, för alla deras embelsåtgärder, samt en stor del af dem hafva ock boställen. Man har invändt, att dessa prot.utdr. utvisa en säkerhet för långifvaren att inteckningen verkligen egt rum. Detta är dock ett falskt föregifvande, enär det gerna icke är tänkbart alt en Domare skulle vara så pliktförgäten att han påtecknade en skuldsedel utan att hafva intagit detta i inteckningsprot. En Domare skulle då likaså väl kunna meddela prot.utdr. utan sislberörde åtgärd. I de administrativa embetsverken här i Stockholm vet jag ock, att det någongång händt och till äfventyrs ännu händer, då ärendet fordrar mycken skyndsamhet, alt Protokollsföranden anbefalles, att genast efter föredragningen, och således innan prot. ännu hunnit upsättas, utfärda prot.utdr., hvilket jag under min tjenstetid ock gjort. Man har sagt mig att vid Stockholms RådhusR:r påtrugas icke inteckningssökande dylika prot.utdr. På grund häraf får jag vördsamt föreslå att Domrarna måtte, genom lag förpliktas, icke påtvinga inteckningssökande prot.utdr. 2 H. 2 18 Den 22 December e. m. vid nya inteckningars sökande, förnyelse af äldre, och dödande af dylika, såvida sådant icke begäres. Jag anhåller om Remiss häraf till Lag ,Ulsk. Remitterades till Lag Utsk. Hr Carleson, Edvard Henr.: Jag har blifvit anmodad att hos R. o. Ad. väcka 2:ne motioner, hvilka angå en serskild ort inom riket; och då denna ort icke äger någon, som vid Riksdagen bevakar dess angelägenheter, liar jag ansett mig böra det lemnade updraget fullgöra. Motionerna röra köpingen Döderhultsvik och äro af följande lydelse:
Ständers Stars-UtikvttS utläkande blilwit remitteradt ett af ProfeHvren Doctor Almq wist till det Högwördiga Ständets Protocoll för den 14 i denne mänad gjordt anförande, det mätte Stats - Utskottet anmodas, att med görligaste första uppgrfrva' en plan till Krono Domamernes utarrenderande, hälst i mindre Lotter; efter som locala omständigheter föranleda, och säledes pä ett sätt, som närmast öfwerensstämmer med Statens största fördel, och med de grundsatser, som Riksens Ständer förledne Riksdag synes hafwa i allmänhet an. tagit; samt hwarwid i synnerhet afseende torde böra iagttagas, att de, för hela landet sä be. tunqande Krono Dagswerken, som tillförene in natura wid Kungsgärdarne blifwit utgjorde, mätte till Dretselwerkets förmän fä lösas efter we« dcrbörande Läns Markegäng. I stäk. 6c> Den 26 September. I stället för särskilt utlåtande i anledning af detta anförande, fär Stats Urstottet hänwi. sa till sitt i följd af de respectiwe Riks.Ständens Remisier uppå Kongl. Maj 46 Nädiga Proposition angäende Kungsoch Kungs Ladugärdarncs förwallning, till Riksens Högloft Ständer un. der den 25 dennes afgifne B^tä tande, deruti Stats-Utsk ttet förmodar samma prim per stola fii.nas kalwa blifmit yrkade och följde, för hwilka Profestoren Doctor Almqwist nitälskar. Slats-Mstoitet hemställer dock wördsamme. ligen detta tilt Riksens Högloft. Ständers pröfning. Orebro den 26 September i8ro. AicickerkkLpet HoAvor^I^e brekke - 8r^n Xäelnr I.eckLmorcrs vägnar: clet§ L.eä3mLrer5 v^nar:
Rubenson, hvarigenom först verkligheten af det brott, om hvilket undersökning påginge, och således nödvändigheten af undersökningens fortsättning med tillförlitlighet kunde utrönas, än ock att Öfverståthållare-embetet, på den ringa anledning till misstanka om Pangs brottslighet, som af vittnenas utsagor jemförda sins emellan och med Pangs förklaring, kunde hämtas, och änskönt värdet af det gods. som förmentes vara tillgripet, befunnits så obetydligt, ansett sig kunna och böra i häkte inmana Pang, hvarigenom denne kommit alt, utan laga skäl, undergå tre veckors fängelse och dermed tillskyndats lidande och vanära. Uti en till Kongl. Hofrätten ingifven skrift har Pang begärt, att uppgifna vittnen måtte hos Kongl. Hofrätten höras till ådagaläggande, huru olagligt det emot honom anhängiga mål blifvit hos Öfverståthållare-embetet behandladt, hvarjemte han framställt anspråk på ersättning för mistad arbetsförtjenst samt för lidande och skymf. Under skriftvexlingen i detta mål har Herr Polismästaren till sitt försvar hufvudsakligen andragit, att han, då Packhusinspektionen enligt gällande författningar vore ansvarig för vården af allt det gods, som till tullbehandling intoges i Packhuset, ansett bemälde inspektion vara att betrakta såsom målsägare och Grosshandelsbolag^ Rubensons hörande icke af någon omständighet påkalladt, och att han, med afseende å den bevisning, som vid första förhöret hos Öfverståthållare-embetet för Polisärender emot Pang förekommit, samt med hänsyn jemväl till värdet å de förlorade dukarne, (som Packhusinspektionen uppgifvit till åtta Riksdaler) ansett sig pligtig att förordna om Pangs inmanande i häkte. Genom utslag den 15 September innevarande år har Kongl. Hofrätten förklarat Pangs begäran om vittnens hörande icke kunna bifallas, och, vidkommande sjelfva målet, sig utlåtit, att emedan vid undersökningen den 30 Augusti 1861 hos Öfverståthållare-embetet, vid hvilken undersökning icke ens rätte målsägaren.
Ungefär en verst ifrån staden, aftager från den stora landsvägen en smal väg, hvilken genom sköna lummiga lindar leder fram längs med en silfverklar å; ännu en half verst, och nu framskymtar mellan åldriga lönnar och ekar, hvilka stolta tyckas bära sitt förnyade unga friska lif, ett aldrakäraste täckt hvitt landthus. Dess smakfulla byggnads-sätt, dess höga rundhvälfda Göthiska fönster, med till hälften nedfällda grönmålade jalousier, dess eleganta rundeltrappa med sirligt jerngaller, hvilket utifrån leder upp till öfre våningen, samt der formerar en prydlig balkon; de putsade terrasserne, blomsterparterrerne och anläggningarne, och sist den gudomliga viken, hvilken med sitt lilla gröna flytande badhus, till hvilket doftande syrenoch rosenhäckar leda, spegelklar flyter alldeles under huset. Allt sammantagit är öfver all beskrifning täckt. Detta är en stadens tillhörighet, nyligen anbragt för det Kejserliga huset, och således tillgängligt att af en hvar beses. Som Friherrinnan äfven ville visa mig inredningen af huset, sändes Annette till den alldeles närboende skogsvaktaren, hvilken nu införde oss i de glada rummen. De nedra fem voro onekligt vackra; väggarne beklädde med olika sköna fransyska tapetter, samt bestående af ett så kalladt förrum, ett badrum (i händelse af mindre gynnande väderlek) med innehållande försilfradt badkar, ett litet toilette-rum, samt en liten salong. Alla dessa voro smakfullt och dyrbart meublerade, enligt hvad hvart och ett rum fordrade, men hvad den öfre våningen erbjöd, det kan jag omöjligt beskrifva. Utsigten derifrån var så hänförande, och ögat ovillkorligt uppfordradt att endast skåda ut i den, så väl närmare som fjermare rymden, öfver ängar, lunder, berg och haf, på hvilket sistnämnde otaliga aflägsna farkoster med sina i morgonsolen glimmande mjella segel, gungade fram och åter. Åt andra sidan framlopp ån, lik en blå krans genomskärande de gröna skogbevuxne ägorne.
Orsaken till prisskillnaden är dock icke att söka i den ringa skillnaden i spårvidd, utan deruti att alla dessa mindre banor äro anlagda med lutningar, omvexlande mellan 1: 45—1: 61. På driftoch trafik-kostnaden har den ringa längden ett ännu väsendtligare inflytande. Låtom oss tänka oss 2:ne banor med samma Iutningsförhåliande och lika materiel, den ena 1,5 mil lång, och den andra 24 mil lång, så bör, då man har den erfarenheten, att ett lokomotiv gör mesta nytta, om det går omkring 24 mil om dagen, en maskin, för att rigtigt tillgodogöras på den korta banan, gå 16 turer om dagen, på den långa endast an tur. Drager nu maskinen 400 skepp., så kan den således på den kortare banan på en dag transportera 6,400 skepp.; på den långa endast 400 skepp.; och det behöfves således 16 lokomotiver för att transportera samina tyngd på den långa banan, som ett enda lokomotiv kan göra på den korta. Detta är grunden så väl hvarföre å kortare banor man med fördel kan begagna mindre lokomotiver och lättare öfverbyggnad, som för att vid banornas utsträckning man måste skaffa så starka lokomotiver som möjligt. Ofver allt sträfvar man också att konstruera allt tyngre och tyngre lokomotiver, emedan deras dragkraft står ungefärligen i direkt förhållande till deras vigt. I länder der trafiken är mycket stor, blir detta en nödvändighet för undvikande af olyckshändelser. De stora olyckor å de Engelska jernvägarne, hvarom man snart sagdt hvarje vecka hört talas, äro orsakade deraf, att godstågen icke hinna undan, utan blifva öfverkörda af snälltågen. Sådant kan väl icke här befaras, men man bör dock tillgodogöra sig denna erfarenhet genom att söka inskränka tågens antal på våra endast med enkelt spår utlagda banor, så vidt möjligt; — äfven för att spara kostnaden för en stor bantågspersonal, är en dylik inskränkning att tillråda, och detta sker lämpligast genom användande af starka gods-maskiner. I Finland, hvarest jernvägssystemet utgör ett helt för sig och således hvilken spårvidd som helst kunnat väljas, har vid valet häraf ofvan anförda grunder äfven gjort sig gällande, och II.
Attrade at om För. stags-rattigheten stadgades, skulle naturligt wis följa, at Konungen ej bestämde sitt Wal innan Förslagen af Ständen wörö uprättade. Debutom wore det gansta manligt attil ät» stillige fystlor Forsing uyrättades, men Konungen icke dest mindre til Ämbetet utnämner hwilken Han behagar. Föröfrigt erindrade Grefwe Ue la Laräie, det hanö anmärkning blott warit wilkorlig, i fall Kongl. Maj t skulle behaga bifalla Bvnde-Ständets önskan, at fä uprätta Förslag til Taleman för det samma. Herr kahlman, Som nyttan deraf at en Landtmarskalk eller Taleman äger sitt Ständs förtroende, är pä det högsta wigtig är det mitt tanka at denna Inrättning, hwilken skulle leda til beredande af ett sädant förtroende', ej börmatklätas. Friherre liljencrants. Här är icke frägatt 6L wägra Kongl. Maj:t någon af de Honom, genom Regeringsformen, tilkommande rättigheter, utan blott at förbehälla Ridderskapet och Adela en billig förmän, wilkorligt, och i fall Konungen bifaller Bonde - StändetS r detta afseende gjorde reservation. Herr k Linman. Förklarade sig wara öfwertygad, at om Ridderskapet och Adeln skulle yttra sin önskan at njuta en sadan förmän, skulle wi§t icke wär nu Regerande Allernädigste Konung afkila Deras begäran. Andra Sand. N-s 164, LSS. 84 §- IZOS Den W Augusti.' 24 §. Grefwe lL 6-rräis. I sista Momentet af denne §. fcresiär jag den ändring hwart dera af Utstoitrn aittages dit antal Cancellisten, lltstottet pröfwar nödigt med öek undantag som i 35 §. finnes stadgadt. Grefwe cle Is tilläde, at möjligt wis ett Utskott, i mäbn af desi widsträcktare göromäl, kan beböfwa flere Can ellister än ett annat, som med färre kan wara belätit
R:dr, nu, enär deras medium under åren 1847—1851 utgjort 120,709 R:dr, ansetts kunna kalkuleras till åtminstone ^ ä 115,000. •T Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverket t S53. Kontroll-Stämpelmcdlen, upptagne år 1848 till 10,000 R:dr och 1851 till 10,500 U:dr, men nu, efter medium under sednare åren, beräknade till . : 12,000. 23:o. Bakoch Lols-medlcn, beräknade ar 1848 till 75,000 och 1851 till 85,000 R:dr samt nu, efter medium under sednare åren, med en förhöjning af ytterligare 10,000 R:dr, upptagne till 95,000. 24:o. Danska Fyringsmedel, liksom vid de 2:ne sednaste Statsregle ringarna 26,600. 25:o. Ersättning af Konvoy-kommissarialet för aflöning utaf Svenska och Norrska Beskickningen i Turkiet, såsom förut 14,800. 26:o. Observationsmedel, hvilka år 1848 beräknats till 10,000 och år 1851 till 14,000 R:dr, men som, enär medium under de sednare åren endast utgjort 12,693 R:dr, ansetts böra, med afseende jemväl å denna inkomsts obestämda beskaffenhet, nu endast upptagas till förstnämnde belopp 10,000. 27:o. Extra medel och upphörder, som vid de begge sednaste Statsregleringarne upptagits till 18,000 R:dr, men nu, efter medium under de sednare åren, ansetts endast kunna beräknas till 12,000. 28:o. Intressemedel, såsom förut . 3,300. Säger R:dr 4,670,760. StatsVerkets
Allmogen i Nora, Lindes, Lekebergs och Carlsskoga Bergslager i Nerike, samt Skinnskattebergs och Norbergs Bergslager i Wästmanland, sorn tvifvelsutan arden bäst lottade i Riket, erlägger lägre mantalspenningar, än deras jordbrukande grannar och allmogen i Kronobergs Län, hvilken i välstånd och tillfälle till arbetsförtjenst på långt när ej kan jemnföras med den förstnämnde, som uti ett lönande bergsbruk har ersättning för det å begge orterne svaga jordbruket. Om olikhet i raantalsafgiften någorstädes bör finnas, bör den sökas i olika arbetsförtjenst; och af sådan grund kan den existerande nedsättningen möjligtvis vara billig i trakterne intill Norrige, såsom i en del af Wärmland, Herjeådahlen, Jämtland och Dalarne, der den gamla orsaken, ringa säd att förmala, ännu står qvar, såsom princip för skattminskningen. En sådan olikhet i mantalspenningar som 4, 6, 8 och ia sk. samt för somlige \ stig kohl tyckes dock vara allt för orimmelig för att bibehållas. Dessa äro mina anmärkningar emot beräkningen af de ordinarie eller ständige inkomsterne. Jag begifver mig nu till de Extraordinarie eller Bevillnings-inkomsterne; och får dervid öppet uttala min opinion, att jag anser StatsUtskottets upställning deraf ej vara Grundlagsenlig. Jag tror, att Utskottet endast helt enkelt hort säga, att de Den 21 Februari!. 3o3 oell de inkomsterne beviljades af Ständerne vid sista Riksdag, oell hafva sedermera upgått till det och det; samt att Utskottet bort afhålla sig från att yttra, hvartill de framdeles kunna upgå, innan Bevillningsgrunderne blifvit upgjorda, så att StatsUtskottet fått se, hvad Ständerne i denna väg bevilja.
Jag anhåller derföre att vi icke måtte längre uppehålla oss med denna anmärkn. utan snart få propos. derpå. Hr Aminoff, Joh. Fredr.: Frih. Raab har erkänt, att K. M. kan, när som helst, utfärda förbud emot bränvinsbränningen. Då nu en sådan rättighet finnes införd i den nu gällande författningen, så skulle borttagandet af dessa ord verka derhän, synnerligen hos allmogen och den mindre kunnige, att något förbud hädanefter ej finnes i afseende å bränvinsbränningen. Om nu förbudet uti författningen borttagas, och K. M. derefter fann för godt förbjuda bränvinsbränningen, så skulle detta förbud möta ovilja hos den mindre kunnige, hvarföre jag anser förändringen onödig och onyttig samt yrkar dess qvarstående. Ofverläggningen om l:sta mom. af lista § ansågs härmed vara fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, med framställning, att i afseende på detta morn., hvartill flere ledamöter yrkat bifall, Frih. Raab yrkat den förändring att orden: ”så framt icke högst vigtiga omständigheter föranleda inställande af denna tillverkning”, skulle uteslutas, hemställde om R. o. Ad. bifölle detta mom. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff: Den anmärkn., som Frih. Raab gjort vid andra mom. godkänner jag för min del. Jag tror det vara riktigt i hänseende till näringsidkaren, att han må kunna begagna hvilken eller hvilka månader, som för honom äro fördelaktigast, till bränvinsbrännings idkande. Jag tror äfven, att det i afseende på Statens inkomster kan, såsom Frih:n yttrat, komma på ett ut; ty om det tillätes bränvinsbrännaren, att bränna blott en eller 2 månader, så blifver hans skatt mindre. Då komma innehafvarne af de smärre pannorna, de som blott bränna till husbehof, att erlägga så mycket ringare afgifter, hvaremot ägarne af de större pannorna eller af dem som begagnas lill bränvinstillverkning för afsalu och sålunda troligen under hela den tillåtna tiden, att betala desto mera.
Hvad åter angår Hr JustitieOmbudsmannens fullföljda anmärkning derom , att ifrågavarande ärende skulle hafva bordt hos Kongl. Maj:t behandlas i enlighet med 11 § Regeringsformen, samt att, då sådant icke skett, beslutet angående borgens förnyande måtte anses ej hafva blifvit i behörig form utfärdadt och således icke heller varit till efterlefnad lagligen bindande, så får jag, till bemötande häraf, blott svara: att 11 § Regeringsformen föreskrifver sättet för handläggningen af Ministeriella mål; att under denna benämning, eldigt sakeus natur och den i Grundlagen numera uttryckligen intagne förklaring, icke förstås andre ärenden, än sådane, ”sorn angå Rikets förhållande till främmande makter;” att frågan om förnyande af en Kabinetts Kassans borgensförbindelse, till inrikes innehafvares säkerhet, icke angått Rikets förhållande till 327 någon främmande makt, och således uti intet afseende varit af egenskap att hafva bordt behandlas enligt 11 § Regeringsformen, och att, då samma förnyelse endast innefattat ett förordnande angående nyssnämnde, under Kongl. Maj:ts fria disposition stående kassa, men någon föreskrift af viss form för så beskaffade förordnanden och befallningar icke finnes i Grundlagen eller annorstädes gifven, måste det ankomma på Kongl. Maj:t att, i hvarje serskildt fall, bestämma sättet för beslutets utfärdande; hvilket i förevarande fråga, lämpligen och ulan anledning till ringaste tvekan om befallningens förbindande kraft, skett medelst ett Protokoll, expedieradt af den Embetsman, nemligen tillförordnade KabinettsSekreteraren, till hvars tjenstebefattning KabinettsKassans angelägenheter närmast höra. Härmed slutar jag nu det svaromål, som i förevarande anklagelsepunkt mig ålegat att afgifva; och jagvågar anse mig hafva ljusligen ådagalagt, att anklagelsen härutinnan är lika olaglig till sin grund och form, som blottad på giltiga skäl i sak.