Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Snarare skulle jag dock vara böjd alt bifalla Konungens nåd. propos., än att antaga Utskrs förslag. På grund häraf begär jag altså återremiss af betänk., för att få se de betänkligheter, sorn jag antydt, af Utsk. vederlagda. Frih. boye; Redighet i begrepp är första vilkoret för ali rättskaffens undersökning, och jag finner mig så mycket Iner uppmanad att här erinra derom, som jag icke känner något tyngre tillmäle, än då det sättes i tvetydighet, huruvida man älskar friheten och med detsamma fäderneslandet eller icke. Jag skulle se grafven med fasa, om jag ej omgifvit mig med annat än tvetydighet i detta afseende. Emedlertid, så länge den ledamot, som framkastat denna fråga, nöjde sig med framställningen af en blott phras för att göra effect, besvarade jag honom i allmänhet, att jag lycklc phrasen icke vara tillämplig; tneg då samma leda - Den ao December f. m. mot nu för andra gången yttrat sig på samma sätt, anser jag för en pligt att visa, att det är’redighet i begreppen, sorn dertill är skulden. Må det tillåtas mig att (rån den alltför höga ståndpunkt, som talaren intagit och hvilken jag ej klandrar, om den är enlig med hans öfvertygelse, återkalla honom till den fråga, hvarom vi tala. Jag frågar då, hvad har bestraffningen af ett brott med friheten att göra? Eller vill den värde ledamoten, att friheten skall bestå i frihet alt begå brott? Huru kan man komma till farhågan, att klander öfver regeringsåtgärderna skulle blifva laslligt tal, då denna farhåga just är förekommen genom den distinction, som igenfinnes i Utskts förslag och hänför brottet till Konungens individualitet? I öfrigt, och om man ej anser mig blifva alltför vidlyftig, begär jag alt ännu få tillägga några ord.
Det är på grund deraf, som jag täger för afgjordt, att, i fall vi erhålla en departemcntal-styrelse, den måste äga en chef, hvars utväljande jag tror böra ensamt bero af Konungen; oell just på denna grund önskar jag, att icke alne departementschefer må bibehållas, med högre karakter än de öfriga, utan att Konungen må kunna utnämna hvilken han behagar till ordförande, då denne gerna må heta Statsminister. Jag kan således ej instämma i den reservation, Hr Biskopen af Wingård afgifvit; och då han sagt, att äfven polisen borde ingå bland Just.ministerns attributioner, men betydelsen af ordet polis är ganska obestämd, kan jag ej heller dela lir Lefrcns tanke, att denna reservation innehåller JOO Den 6 Octo lier f. m. en så tydlig oell fullständig definition på de befattningar, sorn bolde tillhöra chefen för Just.departementet. Jag skulle frukta att åt högste vårdaren af lagskipningen öfverlåta en magt, som ej vore närmare bestämd. Hr Stuart: Lika med Hr Dalman anser jag det vant lämpligast, att i grundlagen endast bestämmas de hufvud? sakligaste attributionerna för hvarje departement och att åt Konungen öfverlämnäs att, genom 'utfärdande allmän författning, närmare bestämma göromålens fördelning emellan de? par te men terna. Den chaotiska sammanblandning, sorn, en-, ligt hvad en värd talare yttrat, derigenom skulle uppkomma, tror jag snarare skulle uppstå, i fal! Representationen, sådan densamma för närvarande är sammansatt, skulle be-, stämma, hvilka mål borde tilldelas hvarje departement. Samme värde talare har fästat sig vid den af Hr Biskopen, af Win? gård föreslagna fördelning af ärenderna, såsom varande full? komligt riktig. Andra talare hafva deremot funnit densam? ma ofullständig och dervid gjort åtskilliga anmärkningar. Enahanda förhållande måste nödvändigt inträffa med hvarje förslag till en sådan fördelning, sorn af 11. St. skulle uppgöras med den ringa kännedom om de allm. ärendernas behandling, som hos R. St. rimligtvis kan förutsättas
Denna udde syntes tydligt och var enligt en uppskattning, som jag ej tror vara synnerligt felaktig, belägen 25 à 26 kilometer från Najtskaj. Den sänker sig terassformigt mot hafvet, och dess sidor äro betäckta med stenpelare, liknande dem vi sågo i närheten af Kap Stora Baranoff. I söder sammanhänger Serdzekamen med bergshöjder, som blifva allt högre, ju längre in i landet de äro belägna. Några af dessa hafva en konisk form, andra en taffelform, påminnande om Abyssiniens Ambas. Tio eller tolf mil in i landet tyckas de nå en höjd af 600 till 900 meter. Fisket i den östra lagunen eger hufvudsakligast rum i granskapet af Najtskaj, på ett afstånd af vid pass 5 kilometer från byn. Det sker uteslutande med krok och icke med nät eller andra fiskredskap. Inom några få minuter såg jag mer än tjugu stycken torskar (urokadlin) uppdragas och ungefär lika många små fiskar, af infödingarne kallade nukionukio. För fisket göra infödingarne i isen ett hål af en decimeters genomskärning. Kring vaken bygga de derpå, till skydd mot blåst och yrsnö, en 80 centimeter hög snömur, som bildar en rundel med en inre genomskärning af 1½ meter. Fiskkrokarne äro af jern och sakna hulling. Refven är ungefär 5 meter lång och fästad vid ett nära en meter långt spö. På metrefven sitter en tyngd af ben och dervid kroken. I allmänhet är det qvinnorna som fiska, dock äro alltid två eller tre karlar till städes för att öppna hålen, uppföra murarne och hålla fiskplatserna rena. Samtliga vakar med sina tillhörande skyddsmurar ligga i en båge, ungefär en kilometer i längd, hvars konvexa del är vänd mot öster. Isen i lagunen var 1,7 meter tjock, vattnet 3,2 meter djupt och snötäcket på isen 0,3 meter mäktigt. Dagen efter vår ankomst till Najtskaj besökte vi den på ett afstånd af 6 kilometer derifrån belägna byn Tjapka. Denna by räknar 13 tält, bland hvilka en del rymligare och bättre byggda än alla de tschuktsch-tält jag förut sett.
Jag får vördsamt föreslå, det R. o. Ad. behagade enligt gammalt bruk besluta, att Hr Grms o. Landtmms tal vid helsningsdeputationeu å slottet till H. M. Konungen och H. M. EnkeDrottuing Desideria, samt DD. MM:s 20 Den 26 Oktober. svar, äfvensom H. Exc:s tal till H. M. Konungen å RiksSalen måtte upläsas oell i R. o. Ad:s protokoll intagas. I ani. häraf hemställde H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. önskade, att de af Gr. Lagerbjelke omnämnda tal skulle upläsas, för att i Ståndets protokoll inflyta; och sedan härtill svarats ja, uplästes de ifrågavar:de talen, hvilka hade följande lydelse: Till H. M. Konungen. »Stormäktigste, Allernådigste Konung! Då det nu tillätes R. o. Ad. att, enligt grundlagens bud och hjertats kallelse, inför E. K. M. framlägga uttrycken af R. o. Ad:s underdåniga vördnad och lyckönskan, är det med lifligaste känslor R. o. Ad. för första gången helsar E. K. M. såsom Konung. Svensk till födsel och, vi vete det väl, svensk till själ och hjerta, har E. K. M., med det hos oss så frejdade, kära och ärorika Karlanamnet, redan vid Sin regerings början antydt att lagen skulle utgöra hufvudgrunden för Dess styrelse och handlingar; det osvikeliga bevis E. K. M. derigenom gifvit af Dess allvarliga vilja att bygga Sin thron på folket och på landets utveckling,' bunden af lagliga former, har ock en redan vunnen erfarenhet bekräftat. Med sådana föresatser skall Konungakronans tyngd äfven i framtiden ej kännas svår och E. K. M. njuta tillfredsställelsen af detta folks odelade kärlek och tillgifvenhet. Måtte den Högstes skyddande hand vaka öfver E. K.
Utskottet hade, till detta ändamåls vinnande, ej behöft framställa en i motsägelser och otydliga Phraser invecklad Afhandling, som nu är förhållandet, då Utskottet säger, att den öfverklagade GeneralOrdren till den grad saknar alla de egenskaper af bestämdhet m. m. att Anmärkning derå emot i 107 §. nämnde Föredragande kunnat och bordt äga rum. Sedan Utskottet medgifvit detta, bardet likväl, å andra sidan, förekommit huru det gjorde förbehållet af FÖrfattningarnes medgifvande i sjelfva verket innebär en varning emot dessas öfverträdande. Utskottet finner en slags förtjenst i Ordrens slutmening och anser den röja en afsigt, att genom i godo träffade Den 12 Martil. öfverenskommelse!’ vinna ändamålet; hvartill, efter mitt sätt att se, all befallning varit till det minsta öfverflödig, och Utskottet har ej kunnat undgå, att äfven i detta afseende finna den till och med olaglig, då rätteligen anmärkes, att de Författningar, sorn förbjuda Befälhafvare att inblanda sig i Roteliållares och Soldaters inbördes förhållande, äro till deras väsenteligaste delar inryckte i TjenstgöringsReglementet och således af natur att för MilitaireBefälhafvare vara allmänt kände; men den ofvannämnde GeneralOrdren matte likväl inneburit någon afsigt att leda till ändring, förklaring eller rubbning af allmänna oeconomiska Författningar. Innefattas icke härutinnan motsägelser och falska slutsatser, dem man af Riksens Ständers ConstitutionsUtskott ej bordt förvänta, och hvilka ej synas öfverensstämma med den klara tolkningen för hvarje fall och med det moraliska ansvarets afvägande, som Utskottet i sina Premisser åberopar ?
Att Herr Lagersvärd kunnat hafva skål till begagnande af främmande namn för insåttningarne i detta lån, är otvifvelaktigt, och det synes mig icke böra lägga något hinder för honom att utbekomma sin fordran, helst han uppgifvit den sådan den nu synes, att ifrån första stunden då fråga uppkom af detta lånets liquiderande. — Det synes vara mera ån hårdt om en Svensk medborgare, och dertill hvad mera år, en Embetsman som handlat efter sin Regerings föreskrifter och efter yttersta förmåga sökt be. främja dess afsigter, skulle få vidkännas samma slags lörluster, som utländska mån endast i represaille väg kunnat tillfogas. Jag bör inför Ridderskapet och Adeln begära dess öfverseende att jag med denna motion Den i Martill 9? som redan vid förra Riksdagen blifvit afslagen,' vågar å nyo uppträda och derigenom möjligen väcka en ovilja, sorn alltid skulle på det högsta smärta mig att förtjena; men jag har icke kunnat neka mig detta ringa offer af erkänsla och tacksamhet mot Hr Lagersvård för den vänskapsfull godhet hvarmed han omfattar alla Svenskar som besöka de vackra Länder, hvarest han i egenskap af Minister förvaltar Sveriges angelägenheter. Jag har för icke längesedan sjelf varit ibland dem som fått tillfälle att på det högsta berömma mig öfver denne Svenske Embetsmans välvilja för sine Landsmän i utrikes orter. Jag har af honom sjelf hört detailleras denne dess affaire och dess beskaffenhet äfven af andre personer på stället bestyrkas, på ett sått, som för mig visat den hvila på så oomkullstötlige rättsgrunder, att jag icke kunnat neka mig att på en frånvarande Svensk Riddersmans Herr Lagersvårds begäran, å nyo till Riksens Ständers billiga pröf-, ning framställa den. Jag anhåller vördsammeligen om remiss till StatsUtskottet å detta mitt Memorial, med alla dervid bifogade handlingar. Öfversättning. Utdrag utur våra Register öfver de uti Ge * nua upptagne Svenska lån:
Men nu då han sitter ensam framför elden på sin härd, har han aflagt både den guldbroderade officiella högtidsdräkten och den historiska fantasidräkt hvarmed han eljes draperar sig, till skydd mot afundens fientlighet. Han är trött, hvilar i tystnaden och njuter af att känna sig fri. Hans sinne blir vekt, gamla minnen börja vakna och där lefver upp inom honom en egendomlig längtan efter en varm och solbelyst vrå långt, långt utanför hvardagslifvets strid. Och han tänker på en afton för fjorton månader sedan – så långt tillbaka i tiden som om månaderna varit år – då han också satt ensam framför elden – och längtade efter två händer, som skulle stryka smekande öfver hans panna – och efter en dämpad röst, som skulle tala barnsligt till honom ur skymningen. Det var Esther. Och nu ser han henne komma, och nu minns han, hur hon blef hans. Som i en feberdröm genomlefver han deras kärleks historia ända till den förfärliga natten och den ännu förfärligare aftonen därefter, då han såg henne för sista gången. Samvetet bränner som en låga i hans bröst, då han tänker på, hvad hon sedan måste ha lidit, och hur hon ensam kämpat med döden för att ge lif åt deras barn. – Han sitter med hufvudet tungt tillbakalutadt mot stolens stoppade ryggstöd och hela kroppen hopsjunken, som om han erkände sin synd, och ögonen slutna, som om han blygdes. Men plötsligt reser han sig upp och börjar gå af och an på golfvet, jagad af en vålnad inför hvilken han åter känner behofvet att rättfärdiga sig. Han har dock icke helt lämnat Esther i sticket! Hon har åtnjutit den bästa vård; han har sörjt för att ingenting fattats henne; han har redan sändt hennes far beaktansvärda penningesummor och skall aldrig undandraga sig sina förpliktelser i detta fall. Hvad mera skulle han väl kunnat göra? Se henne, vågade han icke, han fruktade den långa och svåra uppgörelsen dem emellan. I det tillstånd hon befann sig skulle den oundvikliga sinnesrörelsen kunnat skada henne; och själf fruktade han smärtan, ty han var fullt medveten om sitt hjärtas svaghet. Dessutom ha tusen ting tagit hans tid i anspråk. Men i afton är han fri. Han stannar och drager djupt efter andan; hans hjärta bultar oroligt.
Co menande, den af honom vid förvandlingen följda grund varit riklig, ty. enligt oftanäinnda G §. skulle böterna för sagda förbrytelser förenas med hvad af det förra straffet åierstode, då de nya brotten begingos, eller, i detta fall, med hela förut ådömda bötessumman, och borde på sammanlagda slrafjct — ej endast på förut ådömda böterna — alräknas hvad af sagda återstod kunde vara verkstäldt efter de nva brotlens löröfvande; men derigenom, att den bränvmsulskänkning å helgedag, för hvilken den tilltalade dömdes till ansvar, skett efter den 5 Augusti 1859, hade ett annat förhållande inträdt, hvilket Domhafvanden erkände sig hafva vid förvandlingen förbisett. ’ O O 77 Om sålunda berörde 6 § i 1857 års Förordning ej utan allt skäl kan anse» för gällande vid böters sammanläggning, och, på sätt Dombafvanden sökt ådagalägga, tillika den händelse, alt senare brottet blifvit begånget förr, än afbeta!ningen på de förut ådömda böterna skett, i sin mån kan rättfärdiga en strafFsarnmanläggning sådan som den anmärkta, så synes mig en lagförklaring vara af nöden, ty det är svårt att förlika sig med rättvisan af en lagstiftning, som föranleder dertill, att den brottsliges underlåtenhet att fullgöra förut ådömd bestraffning, eller ock vederbörandes försummelse att honom till sagde bestraffning befordra, medförer den för brottslingen gynnsamma påföljd, att ett genom nytt brott ådraget straff förminskas. Orimligheten af en sådan lagstiftning faller än tydligare i ögonen, då man tillika fäster uppmärksamheten derpå, huruledes Häradsrätten i mcrberörda utslag den 27 April 1860 yttrar, alt som den da tilltalade icke till fullo undergått det honom förut för lika beskaffadt brott ådömda straff, så måste lian betraktas såsom vore »han första gången lagförd», och derefter finner bestraffningen ändock blifva lindrigare, än om han första gången varit lagförd, allt detta derföre, att han en gång förut verkligen varit lagförd.
Jag anser således, att det lämpligaste vore att inrätta språkundervisningen i skolorna såsom jag föreslagit, men då jag icke kan hoppas att göra mina åsigter gällande vid denna riksdag, får jag gifva min röst till Utsk:ts hemställan, såsom mest öfverensstämmande med dem. Gr. Hamilton, Gustaf: För hvar och en, som i någon mån befattat sig med undervisning, är det klart att det knappast finnes något bättre medel än språkundervisningen för att bibringa barnet och ynglingen en lämplig utveckling. För att åstadkomma en för barnet gagnande undervisning i språkets allmänna lagar, måste naturligtvis, jemte modersmålet, något annat språk användas; ty eljest kommer barnet att sakna begreppet om det konkreta, som uppstår genom jemförelsen mellan tvenne språk, och hvarigenom språkens allmänna lagar framstå tydligare. Vid sådant förhållande, måste man tänka på hvilket annat språk bäst uppfyller dessa vilkor, och då torde man komma allmänt öfverens om, att intet språk dertill är lämpligare än det latinska, emedan dess prononciation icke är svår, emedan dess for - 134 Den 10 Juni f, m. mer äro klara och icke alli för mycket invecklade, samt af liera andra skäl, som månaa gånger blifvit framhållna. Om dessa satser äro riktiga, måste det förefalla betänkligt alt ytterligare undanskjuta ett så viglist element i vår undervisning, när man tillika besinnar att vi här i Sverige redan hafva undanskjutet detta ämne nästan mera än i något annat land. Det är blott i Danmark som latinundervisningen utgör en lika liten procent af den öfriga undervisningen, sorn här i Sverige. Det är så mycket betänkligare, som i Tyskland, hvarest man en gång öfvergifvit latinet för de moderna språken, man funnit sig böra återtaga detta äfvan i realskolorna, derföre att latinet betydligt underlättar de öfriga språkens studium. Man klagar här öfver ynglingarnes öfveransträngning i skolorna. Hvarifrån kommer denna klagan? Vi veta, att yngiingarne nu för tiden komma till universitetet vid senare ålder än förut, och likväl äro deras kunskaper ungefär desamma som lör tio år sedan. Huru kan det då komma sig, att de öfveransträngas i skolorna. Jo, det kommer sig till en del derutaf, såsom af Gr.
xo—15 af nu varande Banco-Reglemente; e) De så kallade Odlings-Lånen, under den förändrade benämuingen af Skiftesoch Odlings-lån; f) Fastighets-lånen, med den enda förändring, att, i stället för det af senaste Ständer såsom maximum antagne belopp 4»77°»9^9 ^:<^r 5 sk. 7 r:st, summan må i rundt lal antagas till 4-780,000 R:dr; ip:o att Banken ej hädanefter bör till Städer eller Corporationer utgifva några nya Lån, utöfver hvad af Rikets sistförsamlade Ständer, enligt i83o års Banco-Reglemente (p. 101 & 102) är vordet medgifvet. II. Låne-Röretse genom Banco-Discontcn. 20:0 att ifrån Banco-Discontens nu egande Låneförlag af Banken , som, med inberäkning af de dit hörande efter enahanda grunder förvaltade Proviuce-Låne-Contorens förlags-capital, utgör en summa stor 8,000,000 R:dr, må årligen, från och med år i835, 200,000 R:dr, motsvarande 2i proc. af hela Låne-förlaget, öfverflyttas till Cassa-Creditiv åt Hypotheks-föreningar, i händelse dylike inrättningar uppstå och till Cassa-Creditiv sig anmäla, under de vilkor här nedanföre upptagas; att sjelfva Discont-rÖrelsen för öfrigt må fortgå utan annan förändring, än att Banco-Styrelsen, så vida förrberör de medel skulle kunna öfverflyttas till Cassa-Creditiv åt Hypotheks-föreningar, må, då fråga är om nytt
Ehrling aflidit i utfattigt tillstånd, åtgärd vidtagits för afskrifning af deras skulder, uppgående för den förre till 336 Riksdaler 32 sk. 4 r:st, och för den sednare till 314 Riksdaler 8 sk.; att Skepparen Petterssons vistelseort vore okänd, af hvilken anledning någon åtgärd i afseende å hans skuld till Kronan, 104 R:dr 39 sk. 5 r:st., ej kunnat vidtagas; samt att Mamsell Charlotta Edströms skuld blifvit inbetald med 604 Riksdaler 17 öre Riksmynt; hvaremot med öfriga i senaste revisions-berättelse omförmälda fordringar någon förändring icke inträffat. Anslaget y> Lif mundering för indelta Infanteriet» uppföres i hufvudboken endast såsom en inkomst och en utgift, utan att behållningarna å de anordnade medlen, hvilka från Kongl. Krigs-kollegium utbetalas direkte till Beklädnads-direktionerna, redovisas annorlunda, än genom dessa Direktioners såsom verifikationer till Kollegii hufvudbok bilagda räkenskaper. Mot detta redovisningssätt har icke kunnat vara något att erinra, så länge ett nämnde anslag motsvarande belopp utgått för samma ändamål från rotehållare (eller soldat), enär beklädnads-medlen, enligt gifven instruktion, förvaltats af Beklädnads-direktionerna, och i dessa, förutom Landshöfdingen, i egenskap af ordfö - att å Kronans fordran, 397 Riksdaler 43 sk. 6 rst., hos aflidne Landt-räntmästa - § 17. Bilaga Litt. I. till 1859 års revisions-berättelse, angående stats-verket, sid. 67. Fordringar och förskott, balanserade från år 1856 inom linien. Extra uppbörd. Anticipation till år 1858. Skulder till år 1858, balanserade inom linien.
Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts den 14 och 16 dennes bordlagde Utlåt. N:o 69, i ani. af väckt motion ang. anslag till Riddarholms-kyrkans inståndsättande invändigt. Hr von Francken, Georg Wolfgang: På de skäl, motionären anfört, och hvilka Utsk:t äfven tyckes gilla, får jag anhålla, att R. o. Ad. behagade, med afslag å Utsk:ts Betänk., bifalla Hr Wolffelts motion. Hr Wolffelt, Maur. Const.: Ett folk, som är månt om sin ära, måste också vara månt om att hedra och bevara minnet af sina store män. Huru är dock förhållandet hos oss i detta afseende? Jo, vi se här grifterna öfver de män, som förvärfvat landet den största ära, förvarade under ett hvalf, fullt af skröplighet. Det är väl få länder, som hafva att uppvisa en sådan Konungarad, så månge store män, som vi, män, som inverkat icke blott på landets, utan äfven på verldens öden. Deras ben gömmas i Riddarholms-kyrkan, och dennas hvalf se ut så, att man kan häpna deröfver. Det väcker en känsla af vemod att se detta bevis af likgiltighet, och man måste bly - Den 18 M»r» e. m. 219 gas för utlänningen, då han besöker Riddarholms-kyrkan, Svenska nationens pantheon, och tinner att denna nation, hvilken så mycket yfves, och med skäl, öfver sina store män, så vanprydligt håller det hvalf, som betäcker dessa mäns grifter. Att invändigt iståndsätta kyrkan och ornera henne på ett lämpligt och smakfullt sätt, blifver ock hushållning, ty man inbesparade då de särskildta dryga kostnader, hvarom motionen upplyser, och hvilka nu vid högtidliga tillfällen måste utgifvas. Jag är öfvertygad att högst få af Riks-Ståndens, och knappt någon af Stats-Utsk:ts ledamöter sett huru det ser ut i denna kyrka vid dagsljus, ty då hade säkerligen min motion blifvit tillstyrkt.
Piper, Carl, afsagt sig att vara ledamot af R. o. Ad:s i enlighet med 3o § Ridd.Ordn. tillsatta särskilda Utsk., och att Hr Gr. o. Landtm, till ledamot efter honom utsett N:o 814. Gr. Gyllenhaal, Lars Herrman. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till 2 e. m. In fidem protocolli, F, O. Silfverstolpe. 58 Den 4 Maj c. ra. Måndagen den 4 Maj 1835. Plenum kl. 6 e. m. I ett sammanhang föredrogs BorgareSt:s d. 27 sisth Apiäl på bordet lagda inbjudn. till instämmande i vissa delar af Ståndets i aniedn. af Bevilln:sUtsk:s utlåt. N:o 61 fattade beslut, samt nämnde Utsk:s samma dag på bordet lagda mernor. N:o 62 i aniedn. af RiksSt:ns olika beslut, angtde föreslagna förändringar i 1 och 2 art. af bevillnrsförordn. R. o. Ad. beslöt, att detta mål skulle punktvis föredragas. Gr. von Fersen, Hans: Vid den discussion, som förevar i aniedn. af utlåt. N:o 61, fattade R. o. Ad. det beslut att afslå Utskrs förslag till 4 §•' Vid närmare besinnande fann man, att detta beslut var något förhastadt, emedan 4 § i bevilln:sförordn. nödvändigt skulle undergå förändring 1 följd af Ståndens förut fattade beslut. Jag tog mig då den friheten att i prot. nedlägga min reservation i detta ämne, och när sedan betänk, skulle uppsättas i följd af de inkomna prot.utdr:n, var det omöjligt för Utsk. att framställa en propos. lill Stånden, hvaruti ett Stånds mening var omöjlig att verkställa och införa i författningen.
Af en särskild utaf Kongl. Majit den 27 Oktober nästlidet år till] Rikets Ständer aflålen och från samtliga Riks-Stånden till Utskottet remitterad nådig Proposition (införd under Nio 25 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll), angående ytterligare anslag för det nya Jordeboks-verhets fortgång, inhemtas, att sedan, på Kongl. Majlis nådiga förslag, Rikets Ständer den 16 Januari 1858 bifallit och Kongl. Majit, i följd deraf, genom nådigt Bref till Dess och Rikets Kammar-kollegium af den 22 i samma månad förordnat, att för den, enligt Kongl. Brefvet deri 16 Maj 1856, bemäida Kollegium åliggande granskning ej mindre af de nya jordeböckernn än af de förvandlings-uträkningar för räntors omsättning och förenkling rn. m., hvilka böra till grund för jordeböckerna först uppgöras, skulle uti Kammar-kollegium inrättas ett särskildt Jordeboks-kontor med en Chef, tre Kamererare och sex Revisorer, samt desse tjenstemän derefter under Februari och Mars månader 1858 blifvit till befattuingarne förordnade; bade Kammar-kollegium, uti underdånig skrifvelse den 27 Maj nästlidet år, jemte anmälan att Jordeboks-kontoret med fulltalig personal från Maj månads början 1858 kommit i verksamhet, till Kongl. Majit afgifvil redogörelse för fortgången af Kontorets arbeten under den tid af ett är, som sedermera intill den I Maj 1859 förllulit. Af denna arbets-redogörelse, hvars hufvudsakliga innehåll är i den Kongl.