Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, sorn härvid upplyst blifvit, att den person, Sedeltryckaren P. A. Kyman, hvilken lått uppbära förenämnde högre Arfvode af 3oo R:dr, redan den 27 Januarii 1831, enligt ett med Stereotyperings-Föreståndaren Broling afslutadt Contract, antagits till Förste Tryckare, med förbindelse att vid Stereotypeiingen tillhandagå, mot då öfverenskommen och bestämd aflöning af 3oo R:dr Banco, från samma års början räknadt, jemte en efter göromålen afpassad dagspenning, ehuru sedermera, uti den af Banco-Fulimägtige, den ig Mars 1834» 611 Rikets Ständers Banco-Utskolt aflåtne Skrifvelse, angående de till beloppet beräkneliga anordningar å Bankens Omkostnads-Räkning, för tiderymden intill nästa Riksdag, ziffran i5o, i stället lör 3oo, af misstag kommit att inflyta och sålunda äfvenupptagits i det Bauco-Utskotlets Betänkande, som legat till grund för berörde 2/^3 §., hafva Revisoieine funnit den omständighet, att totala Ars-Anslaget af de fian Bankens Omkostnads-Räkning utgående årlige Arfvoden blifvit med - 43 förenämnde belopp öfverskrida, icke föranleda till någon anmärkning vid Banco-Fullmägtiges åtgärd i denna del. §. 12. Inre Detaille-fårhållanden.
Under denna förutsättning har Kongl. Maj:t ansett, att sammanlagde beloppet af det årliga anslag, sorn under nästkommande statsreglerings-period vore behöflig till löneförbättring vid och utvidgning af stads-pedagogierna och pedagogien i Avesta, cj skulle öfverstiga 24,000 R:dr, hvilket belopp Kongl. Majit alltså äskat att af de model, som blefve anvisade till folkundervisningens befrämjande, utgå till löneförhöjning vid samt till utvidgning af stads-pedagogier och pedagogien i Avesta. Jemte denna nådiga framställning har Utskottet förebaft flera särskilda, uti afgifna motioner inom Riks-Ståndcn väckta förslag, angående utvidgning af vissa pedagogior samt grunderna för dessa läroanstalters ordnande; för hvilka motioners hufvudsakliga innehåll Utskottet ansett lämpligast att här i ett sammanhang redogöra.
När han hade slutat, var han trött – fysiskt trött och andligt. De stodo i trappuppgången till hotellet, vid afsatsen till öfverstens rum. Trappan var starkt upplyst – gassken öfver de breda, rödrandiga gångmattorna och öfver de hvitlackerade, förgylda ledstängerna. Under dem, i marmorvestibulen, sprungo kypare fram och tillbaka med brickor och tallrikshögar, och man såg en skymt in i matsalen, der de långa borden stodo dukade till table d’hôte. Sista delen af vägen hade de gått tysta; nu stod hon och dröjde, liksom tvekade. Han stod på trappafsatsen nedanför henne, hakan upplyft, blicken uppemot henne – svårmodig och trött – o, så trött. Det var en besynnerlig känsla hon i detta ögonblick erfor. Det var ingenting sinligt i den, men hon hade en sådan innerlig, innerlig lust att lägga sin arm kring hans hals – så som han nu stod – och draga honom intill sig, lägga sin mjuka kind mot hans och kalla honom broder. Hon hade tusen saker att säga honom, och hon fann icke ett enda ord Så räckte hon honom plötsligt handen. »Farväl». Hon kände det så tungt att säga det. »Farväl,» sade han lågt. Hans handtag var slapt. Han kände ingenting – var bara trött. Sedan skildes de åt, och hon glömde honom så småningom – d. v. s. hon upphörde att tänka på honom. Han å sin sida återvände snart till Köbenhavn. Stormen öfver hans bok hade nu hunnit lägga sig en smula; ja – man började redan tala om, att han skulle ge ut en ny, och trots allt, väntades den i de litterära kretsarne med en viss nyfikenhet. Ingen visste, hvad den skulle handla om – ja, ingen visste egentligen, om den ens existerade – men det var en stående »Vittighed», att dess temperatur skulle vara öfver 25° Réaumur – ryktet gick nemligen att han skref den i Palmehuset. Ty han älskade att vara der – der i Palmehuset i Botanisk Have. Han kunde sitta der timvis helt ensam. Helst brukade han vara deruppe; der satt han på den öfversta trekantiga afsatsen på spiraltrappan helt hopsjunken och med handen under kinden.
StatsUtskottets Ledamöter hade tagit Correctionshusen här i Staden i betraktande, och återvände derifrån med varm känsla och glädje öfver desse Inrättningars närvarande förträffliga skick, sorn lofvar att blifva ännu bättre. Men då fråga blef om anslag härtill, tyckte en del af Utskottets Ledamöter, alt folket å desse s6a Den i3 Mars e. nr. Correctionshus hålles för väl. Andre trodde åter denna synbara välhållning endast ligga i rådande snygghet och ordentlighet. För deras skull, som ansågo välmågan derstädes kunna föranleda lill ett alltför mycket ökadt antal af Correctionshjon, insattes slutmeningen i Utlåtandet; dock icke såsom ett vilkor för anslagets beviljande, utan blott såsom en önskan. När Regeringen så väl uppfattat ideen af förbättrade Corrections-anstalter, och denna ide' redan blifvit så väl utförd, är det ej att befara, alt Regeringen skall missförstå detta tillägg i Utlåtandet. Detta är ett förklarande eller, om man så vill kalla det, en bekännelse, hvarmed jag önskar att Herr Cederschjöld måtte blifva belåten, så att han ej mera yrkar återremiss. Jag känner enskildt flere omständigheter, som skulle göra en återremiss af denna fråga förenad med många besvärligheter. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Hufvudsakligen instämmande med Herr Cederschjöld, vågar jag förmoda, att det ännu finnes ett nytt skäl, som talar mot StatsUtskottetsj ifrågavarande Utlåtande, och för återremiss deraf. Detta skäl är detsamma, som den siste värde Talaren en gång sjelf Åberopat, att nemligen StatsUtskottet ej bör ställa sig i bredd med det fordna SecretaUtskottet. StatsUtskottet har genom tillägget i slutet af Utlåtandet ingått på ett fält, Den i3 Mars e. m. s63 som éj tillhör detsamma, utan andra Utskott, och liar deruti tillåtit sig någonting alldeles obehörigt, såsom Grefve Posse redan anmärkt. Jag tror det icke vara Rikets Ständer värdigt, att på sådant sätt framställa underdåniga önskningar, som kunde råka i strid med hvarandra. Friherre
Lån nu blifvit hegardt, äro af högsta nödvändighet, samt ej kunna uppskjutas; Och ehuru Riksens Ständer, i betraktande deraf, att Bolagets .tillhörigheter uppgå till ett ganska betydligt värde, och att, genom Sluss-afgifter, de senare åren, ansenliga inkomster tillfallit detsamma, anse något allmänt understöd, genom befrielse från stadgade afgifter, icke böra Bolaget beviljas; likväl och då, under härvarande penninge-ställning, oaktadt Bolagets kända vederhäftighet, svårighet troligen kornrrie att möta för anskaffandet af den erforderliga Låne-surnman, på de tider, då medlen egentligen kunde behöfvas, och etaot sådane TJnderddniga Skrifvelser. 859 afbetalningsvilkor, som af Bolaget skulle kunna, ulan »torre olägenhet, uppfyllas, hafva Riksens Stander funnit för godt bifalla det sökta Lånebiträdet af 120,000 R:dr Banco, att i den mån Penningar till ombyggnad af Lilla Edets Sluss blifva af nöden, till Trollhätte-Canal-Bolag utlemnas af de medel, Riksens Ständer för dylika anslag bestämt ; kommande härvid följande vilj kor att iakttagas, nemligen: ilo Att, innan någon del af det beviljade Låne-anslaget får lyftas, Canal-Bolaget bör, till Riksens Ständers Riksgälds-Contoir, som med Lå« nets utgifvande får befattning, aflemna vederbörligen inrättade förskrifningar och öfriga Document, hvilka för Staten medföra, ej allenast full säkerhet af Första Inteckningen uti TrollhätteCanaloch Sluss-Werk, med alla dertill hörande Hemman, Lägenheter, Verk och Inrättningar, utan äfven lika fullständig rättighet, att af Bolagets alla inkomster, af hvad namn de vara må, utan omgång, bereda sig ofelbar verkställighet af de stadgade Ränteoch Capital-afbetalningarne. 2:0 Att Bolaget, genast' från Lånets utgifvande, kommer att erlägga 3 Procents ränta eller lika med den, som för Statens upplåningar gälLnde blifver; och 3:0 Att Capital-afbelalning, som icke förr, än från år 1829 kommer att ega rum, sedermera ovägerligen hvarje år skall utgå, de fyra första åren med allenast 5, men derefter allt framgent, till dess Lånet är till fullo liqvideradt, med 10 Procent af primitiva Capitalet, 86o Underdåniga Skrifvelserl Detta Beslut få, till svar å E. K. M:ts Nådiga Remiss, Riksens Ständer i underd, tillkännagifva.
Detta förhållande medförde likväl flera olägenheter. Egarne till husen vågade icke verkställa större reparationer, ännu mindre någon nybyggnad. Icke heller kunde så beskaffade lägenheter intecknas, eller annan säkerhet deri meddelas, utan måste de alltid betraktas såsom lösören Då nu härtill komme, att Landskrona, sorn i likhet med öfriga städer i Skåne, betydligt tilltagit uti rörelse och folkmängd, helt och hållet saknade byggnadstomter, icke allenast för så beskaffade fabriker och handtverkerier, hvilka, enligt gällande byggnads-ordning, icke få bedrifvas i »Nya staden,» utan äfven till uppförande af bostäder för en mängd årligen till staden inflyttande 14 Stats-Utskotlets Utlåtande M 120. arbetare, skulle en välgörande och nyttig fördel staden beredas genom tillåtelse att, emot lösen, få öfvertaga ifrågavarande så kallade krono-tomter, med anledning hvaraf motionären hemställt att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till ongl. Majrt anhålla: att, i händelse Kongl. Majrt skulle anse de i Landskrona »Gamla stad» befintlige, kronan tillhöriga, byggnads-tomter, i och för dermed afsedda ändamål, nu mera icke behöflige, Kongl Majrt i nåder behagade till Rikets Ständer aflåta proposition om försäljning af berörde tomter, de redan bebyggde till egarne af husen, och de öfrige till staden, för att i mån af behof lill bebyggande upplåtas. Till vidare upplysning i detta ämne har motionären till Stats-Utskottet öfverlemnat åtskilliga handlingar, hvaraf inhemtats att Landskrona stad redan år 1847 hos Kongl. Majrt gjort underdånig ansökning om tillåtelse för staden eller enskilde personer att emot lösen erhålla dispositionsrätt öfver ofvanberörde krono-tomter. I anledning häraf infordrades underdåniga utlåtanden af vederbörande embetsmyndig heter, dervid Chefen för Ingeniör-korpsen, — med åberopande af Kongl. Majrts den 26 Januari 1822 meddeldta nådiga beslut, att
BancoUlsk., som, efter lii* Rosenblads historiska relation om målets behandling, på en sidoväg erhållit kunskap om den kungörelse , som varit på förde att utkomma till allmänheten, har velat mota densamma genom ifrågavar. betänk., och har så tillvida, att del hindrat den otidiga kungörelsens utfärdande, handlat rätt; men jag tror, att BancoUtsk. gjort än rättare, om Ulsk., jemte vederbörandes förständigande att innehålla med kungörelsen, icke besvärat Ständerna med hela denna sak, utan i stället påskyndat arbetet med betänk. ang:de allm. lånerörelsen, så att det inkommit till Ständerna. Jag kan för min del icke finna den ringaste anledn. att bifalla detta betänk. såsom sådant, på sidan om den ordning och de former, som böra iakttagas. Ständerne böra icke för dagen vidtaga beslut för bankens ordnande, utan besluten derom böra fattas i ett sammanhang. Jag tillstyrker afslag å detta betänk., samt att BancoUtsk. måtte i anledn. häraf, genom prot.- uldr., förständigas att inom 8 dagar inkomma med sitt betänk. öfver bankens lånerörelse i allmänhet. Hr Mannerskantz: Jag ber att i korthet få nämna några ord lill svar på de temmeligen skarpa antnärkn:r, som Frih. Boye gjort. Jag yttrade mig icke, som skulle den nödvändiga följden af det beslut, R. o. Ad. öfver ifrågavar. ämne fattar, blifva den, att man gick tillbaka, utan jag vttrade endast, alt R. o. Ad., innan det fattade sitt beslut, borde väl öfverväga detsamma, på det att Ståndet ej måtte taga ett steg tillbaka. Jag hade likvisst så mycket mera skäl alt befara, att förhållandet blir detta , som de tvänne förste ledamöter, som började denna discussion, voro af den tanke, alt ordet ”tills vidare” borde borttagas, derföre att man ej skulle från discontrörelsen kunna återtaga de medel, som en gång i densamma blifvit instuckna. Samma tanke har jag hört yttras inom Banco-Utsk. och fann den upprepad här.
En ledamot har i början af denna öfverläggning, såsom åsyfladt stöd för bifall, förklarat det Utsk:s förslag afsåge utvidgad frihet och vidsträcktare makt samt följaktligen större fördelar för Hrr Bankofullmäktige; häremot hafva i sistnämnde afseende, invändningar blifvit gjorde af en härstädes närvarande medlem af Fullmäktige, hvars insigter och, under såväl en långvarig utöfning af vigtiga slatsembeten som ock en flerårig förvaltning af Banken, förvårfvade erfarenhet i dessa ämnen, hafva i förening med hans nitälskan för Bankens och rikets så nära med hvarandra sammanflätade välfärd, redan länge i berörde verks angelägenheter tillvunnit honom bland oss, ett, såsom jag hoppas, lika så allmänt som rättvist erkännande. Hr von Hartmansdorff har nemi. antydt huruledes de förmenade fördelar, dem man åsyftat bereda Bankofullm., snarare skulle kunna slå så ut, att de beröfvade dem det stöd, som ett försigtigt förfaringssätt kan påräkna uti hittills gällande stadganden; och vid sådant förhållande finner jag för rein del det vara mycket skäl att med största varsamhet i förevarande fråga lillvägagå; och vill, redan af denna anledn., bibehålla det stadgande, som f. o. i denna del är gällande. När jag derefter gör mig sjelf det spörjsmål, hvad tillförsigt man kan ega, att, vid större sedel-emission, den ökade tillgången af penningar verkligen varder använd till produktiva företag, till nyttiga och ändamålsenliga åtgärder, och jag, af allmänhetens tyvärr! nog vidsträckta erfarenhet härutinnan kommer till det svaret, att jag i delta hänseendet icke får göra mig en alltför öfverdrifven förhoppning, måste detta så mycket mera föranleda mig att instämma med dem, som yrkat att del af BankoUtsk. nu afgifna förslag icke mätte antagas. Serskildt har såsom rekommendation ordats derom, att den föreslagna ingressen till 5:te punkten i den 121 §:n skulle ega ett företräde derutinnan all den speciell omförmäler inträffande sedelökning öfver Normal-föi hållandet.
Utskotten hafva också, i öfverensstämmelse med denna åsigt af saken, förklarat sig icke kunna antaga motionären änders Nilssons förslag i ämnet, ”såsom innefattande alltför speciella bestämmelser, hvilka, i Utskottens tanka, komme alt vid tillämpningen mota svårighetei ; men dessa ”speciela bestämmelser” befinnas, vid närmare jemfore se, icke vara ara andra än de, h vilka Utskotten sjelfve redan gillat och god kant, emedan de samtlige, ord för ord, återfinnas uti 5 § i ofvan åberopade åt Utskotten antagne, 1820 års Kong!. Reglemente. Den anmärkta olägenheten är sålunda, genom Utskottens förslag, för ingen del undanröjd; iastme - La*- samt Allm. Be si\- och Ekon.-Ulskoltens Betänkande > N.o 1g. i5 ra måste den anses ytterligare ökad, genom de nya bestämmelser, som innefattas i de andra Ivänne, likaledes antayna, reglementena af åren 1750 och 1822. Slutligen, och då Utskotten i sitt Betänkande icke fästat afseende på eller gjort något undantag för de äldre conventioner, som rörande detta ärende bli f v i t afslutade och vederbörligen stadfäslade, och i kraft af li v i 1 ka överenskommelser försarnlingatne inom vissa stift bar sig ålagd en vidsträcktare förbindelse, i anseende till deras prostgårdars byggande och underhållande, än som, enligt lag, anses dem åligga, måste jag tillika härigenom reservera vederbörande presterskaps härvid beroende rätt. Dylika överenskommelser äro för öfrigt, genom sedermera utfärdade Kongl. Förordningar, bekräftade, serdeles genom Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 10 Au». 1762, som från den vanliga, i lag bestämda, byggnadsskyldigheten undantager de landsorter i riket, ”hvarest, efter s.rskildt ingångne överenskommelser, församlingarne, till sitt presterskaps hjelp och understöd, all nödig byggnad vid prestgårdarne sig åtagit” Uti denna Reservation hafva instämt Herr Doctor Utterström, Herr Lector Wallman, Herr
Det förutsätter en viss oredlighet hos alla andra att vilja vända Jagen alltefter som den gynnade deras åsigter. Jag kan således icke se något misstänkt i den siste talarens tolkning af grundlagen, derföre att denna tolkning öfverensstämmer med hans opinion, lika litet som jag förmodar att någon kan finna något dylikt i hvad jag ämnar förfäkta. För min del ar det likgiltigt om förslaget delas i a:ne proposrr eller icke, ty jag ämnar bifalla dem begge, men jag ser ej någon nödvändighet i ett sådant åtskiljande. Den första delen, som gäller Den 16 Januari f. m. {•Siler sjelfva inbjudningen alt bi 11 atla II. o. Ad:s beslut örn förbudens borttagande, involverar på grundlagens tydning Man har sagt ilen vara olaglig i stöd af en åberopad 5 i Riksd.- Ordn.; tnen då denna § endast bar afseende på ekonomiska frågor, så hvalfvén sig frågan derom, huruvida denna fråga är ekonomisk eller icke, och sedan delta är afgjordt, är det lätt alt göra tillämpningen efter giundlagcn. Hvarje tullfråga är till en stor del af ekonomisk natur; hvarje sådan fråga inverkar på consumtionen, prisen och näringarna, men den Irar sitt 4;de mom. eller sjelfva skatten och blir derigenom en skattefråga. Nu tillförsäkrar grundlagen hvarje Stånd rättigheten att i beskattningsfrågor icke undertryckas af de öfriga 3:ne Ståndens beslut, och då Stånden hvar för sig uppgöra förslag till tulltaxa, så hilda sig derigenom 4 särskilda läxor’, och hvarje Stånd måste anse det förslag, sorn hvart Stånd för sig uppgjort, såsom gällande, intilldess det frångått detsamma eller att förslaget i sista instansen blifvit kullkastadt, hvilken instans är förstärkta StatsTJtsk.
Utskottet har i afseende härå inhemtat, alt sedan efter Slereotvperings-Föreståndaren Brolings död hans enka, den 28 Augusti 1851, hos Fullmäktige anhållit att, intilldess Stereotyperingsoch Tryckeri-Föreståndare-befattningen hunne blifva återbesatt, tryckningen af Bankens sedlar m. m. äfvensom stämplingen af Karta-Sigillata-papperet måtte, under ledning, tillsyn och vård af Förste Tryckaren P. A. Nyman, få på Enkan Brolings ansvar fortgå, samt Nyman, inför Fullmäktige förekallad och underrättad om innehållet af nyssberörde ansökning, förklarat det han åtoge sig fullgörandet af hvad sorn, enligt densamma, skulle på honom ankomma, Fullmäktige samma dag ansett sig böra denna ansökning bifalla och i följd deraf tillåta alt de för Bankens räkning erforderliga sedeltrycknings-arbeten, äfvensom stämplingen af Karta-Sigillata-papperet, finge, under Nymans tillsyn, ledning och vård samt1 på Enkan Brolings ansvar, tills vidare fortgå, med iakttagande af enahanda vilkor och kontroller som dittills varit gällande; samt att, då fråga dervid icke uppstått om användande af den för Tryckeri-Föreståndare-befattningen anslagna lön, samma lön lör tiden från och med den 1 September 1851 till och med den 30 September 1852, då befattningen af Fullmäktige återbesattes, blifvit för verket besparad. 4 Banlco-Utskottets Utlåtande, N:o 13.
På dessa synas härifrån åtskilliga ruiner. I slottet var en gammal väl bibehållen kyrka; ej särdeles vacker, ej heller innehållande några taflor af värde, men åtskilliga gamla sculptur-arbeten, som för deras ålder och gamla smak förekommo mig roliga. På den stora plan som ligger framför kyrkan, höllo rekryter på att läras exercera. Den trallen gick här ungefär lika som hos oss, dock artigare och hyggligare å lärarens sida. I förening med slottet tycktes stå det gamla, säkert äfven förut förfallna, men 1840 reparerade Palais des papes, hvilket nu begagnades till kasern; så att vår tids påfvevälde här fått sitt säte i de gamla påfvarnes residence. Jag undrade för mig sjelf, när jag inträdde på gården, om lifvet nu var bättre inom dessa murar än förr, och om i allmänhet vår tids soldatvälde är bättre än medeltidens prestvälde. Smuts var här åtminstone tillräckligt i alla vinklar och vrår af den stora byggnaden. Sedan vandrade jag omkring i staden, som öfverallt tycktes mig förfallen och ruskig, en verklig påfveooh prest-stad, icke utan litet syskontycke med vårt Borgå. Men trädgårdarne och promenaderna närmast utom staden voro vackra och fruktrika; der stodo ännu orangeträden ute, ehuru man redan längesedan i Paris flyttat in dem. Sidenväfverier och sidentryckerier gingo med vatten från en liten kanal, jag tror den hette Vauclusekanalen, och de stora hjulen voro helt och hållet ute på gatan. Kyrkor finnas här till stor mängd, de flesta mycket gamla och prydda med gamla sculpturoch trädsnitt-arbeten. Folket var redan ansenligt småstadsaktigt man märkte dem här vara angelägnare och månare om granna och nätta kläder, hvarjemte en större hjertlighet och godhet syntes råda än i Paris. Här hörde jag först den Franska patois; den, liksom nästan alla provinsdialekter, låter trefligare och ej så affekterad som vanligen högspråket. Men jag kunde ej förstå mycket deraf då jag i en bod, der jag köpte ett par skor, hörde tvenne fruntimmer språka med hvarann. Här fanns äfven ett Café de mille colonnes, som jag besökte. Här köpte jag äfven en flöjt.
Sluteligen utbeder jag' mig at få upläsa följande skrifteliga yttrande, hvari jag sökt närmare utveckla de grunder jag förut haft äran framställa.1 Herr Silverstolpe upläste derefter följande: (bilägges)2 När 81. §. Regerings formen stadgar at Riksens Ständer må icke å den Riksdag då Constitutions Utskottet föreslår någon ändring i grund lagarna, utan först å den nästföljande derom besluta; kan det då förnekas, at Regerings formen å ena. sidan tydligen berättigar till viljan at å den nästföljande derom besluta Och å den andra ej förmenar at kunna upskjuta dem til en annan Riksdag 1 Om detta bejakas, hvilka äro de propositioner, som i anledning häraf kunna i et Riks stånd framställas? Om någon föresloge til pluralitetens afgörande den frågan: Kan Ståndet lagligen antaga de slutberedda Grundlags frågorna? Nödsakas ej då en ordförande at derå vägra proposition ? Vore ej et beslut deröfver et röstande emot lagen, som bestämdt tillåter uptagandet vid nästföljande riksdag? Och vore ej således en proposition deröfver inconstitutionel ? Men om någon til pluralitetens afgörande föresloge den frågan: Will Ståndet til afgörande uptaga dessa ämnen? Månne icke en proposition deröfver är den enda lofliga, enär, i kraft af ordet först, ståndet kan efter sit fria behag', uptaga dem eller låta dem hvila? Kail nu en proposition öfver den första frågan icke göras, är det då möjligt, at någon eller några constitutionella myndigheter kunna göra ogällande de flere, eller det särskilda Stånds vilja, som åstundar uptagandet, det är: utöfningen af en laglig rättighet? Oell är det således något annat, än et frivilligt afstående, som kail verka deras hvilande? Har icke också detta, vid de tvänne sista, och vid den närvarande Riksdagen varit så klart insedt, att antingen frågan rörande Grundlagsförslagen blifvit väckt ifrån något Stånd eller 1 Silverstolpes anförande fr. o. m. orden Det är mig t. o. m. orden äran framställa ingår i den av sekreteraren skrivna protokollstexten. - I marginalen hänvisas till bilaga n:o 2.