Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Ivalde och hans söner blifvit utsedde till Hvergelmers och Midgards väktare mot frostmakterna, fingo desse alfer land i »Svitiod det stora», der Valand hade landet Trymheim och Egil och Slagfinn landet Ydalarne med borgen Ysäter vid Elivågor. 7, 12, 15, 17, 29, 33, 49–53, 128, 162, 177, 188, 193. Alfhild, ursprungligen namn på en soldis. Alfrik. En af de konstnärer, som smidde Brisingamen. Alfrödul, namn på solen och äfven på solgudinnan Sunna. 194. Allfader, binamn till Oden. Allvalde (Allvaldi), binamn till Ivalde. Allsvinn (Alsviðr, »mycket snabb»), den ene af Sols hästar. Den andre är Arvak. 8. Allvitter (Hervör Alvitr), binamn till Idun. Altjof (Alþjófr), smideskonstnär. Alvig, Almveig, Alfny, namn på den växtlighetsdis, med hvilken Halfdan, efter att hafva bortskickat Groa, gifte sig och födde sonen Hadding. 152, 190. Allviss (Alviss). I poetiska eddan förekommer en lärodikt, Alvíssmál, hvars uppgift är att uppräkna poetiska synonym till jord, himmel, måne, sol, vind, eld o. s. v. Sången inklädes i en mytsaga, enligt hvilken en dvärg, Allviss, tillegnat sig en mö, öfver hvilken Tor har giftomannarätt, samt är med henne på väg till sitt underjordiska hem, då han påträffas af Tor, som ej vill låta honom behålla mön på annat vilkor än att han kan och vill besvara alla de frågor Tor har lust att ställa på honom vidkommande de olika sätt, hvarpå vissa föremål benämnas i de olika världarne: bland asar, vaner, alfer, dvärgar, underjordsbebyggare, människor och jättar. Dvärgen, som är stolt öfver sin namnkunskap, ingår på förslaget och besvarar
Den vittnar om sanningen af hvad jag förut yttrat: alt det är nyttigt, att i början af sin embets-bana egna sin tid åt arbete inom flere grenar af Statsbestyret, ty då har man den vinsten, att när man kommer på en plats, som icke råkar vara en utgrening af det verk, der man förut varit anställd, sä är man icke aldeles fremmande för behandlingen af många bland de ärenden, som uti det emottagna nya embetet förekomma till handläggning. Hvad sjelfva saken beträffar, så har jag dertill intet att lägga. Frih. Cederström har dessutom, efter min tanka, upgifvit så många talande skäl för afslag å den K. propos:n, att några ytterligare icke finnas att anföra: men fordrar man vidare bevis för nyttan att en mångsidigare bildning förvärfvas i ungdomen, så skulle jag kunna anföra detta bevis genom alt exempelvis åberopa en ledamot i Kammar-colkm, som numera blott lefver i de arbeten han utgifvit. Han var under sin tid allmänt erkänd för en bland Statens dugligaste och mest erfarna embelsmän, och huru hade han förvärfvat dessa egenskaper? Jo derigenom att nästan alla så väl domare, som administrativa värf inom Staten varit lid efter annan utaf honora bestridda. Sedan öfverläggningen härmed förklarats vara fulländad framställde II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, propos. först lill bifall och sedan till återremiss af StatsUtsk. förevar, utlåt., samt besvarades dessa proposnmed blandade ja och nej; hvarpå II. Ex. förklarade det han trott sig finna att vid den sednare proposins besvarande ja varit öfvervägande. Frih Cederström begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande förslag till voter:s propos. Den 5 Mars f nt. 181 Den, som bifaller StatsUtsk:s utlät. N:o 60, ang:de uphörande af ljuspenningar för embetsoch tjenstemän samt extra-ordinarier, voterar: Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, anser R. o. Acbn de emot förenämnde utlåtande gjorde anmärkmr föranleda till återremiss.
Beträffande åter det af E. K. M. i Nåder äskade särskilda löne-anslag för en Djurläkare i Norrbottens Län, så, emedan Djurläkare, genom Länens Hushållnings-Sällskaps försorg, redan blifvit i flere orter anställde och det dessutom synes böra ankomma på Provincernes Invånare sjelfve, att, genom bidrag, hvad Torneå Socken, på sätt E. K. M. i Nåder tiilkännagifvit, jemväl erbjudit, sådant Läkare-biträde sig förskaffa, Underdåniga Skrifveltef. 601 hafva Riksens Ständer funnit desto mindre skäl,' att ifrågavarande anslag bevilja, som Invånarne i andra orter skulle deraf kunna hemta anledning, att yrka enahanda förmån och Staten sålunda finge vidkännas en betydlig utgift, hvartill dess inskränkta tillgångar icke borde medtagas. Slutligen få, i afseende på E. K. M:ts Nådiga framställning om uppförande af 500 R:dr, till kostnads-ersättningar för Veterinaire-Eärare, då deras biträde af Publike Authoriteter påkallas, Biksens Ständer i underdånighet tillkännagifva, att Riksens Ständer, vid bestämmandet af den på Medicinal-Staten uppförde Summa af 6000 R:dr, till utgifter för Farsoters och srrsittosamma sjukdomars botande m. m., beräknat, det Veterinaire-Läkares rese-kostnader äfven skulle af nämnde anslag godtgöras, hvadan några medel till detta behof nu icke kunna af Riksens Ständer särskildt anvisas. Detta allt få Riksens Ständer, till svar å E. K. M:ts Nådiga Proposition, i underdånighet meddela. Riksens Ständer framhärda etc. 6oa Underdåniga Skrifveler. N:o aai.
N:o 1, hvari Utsk. begärt att genast få uppbära det ifrågasatta antalet af arfvoden för dess cancelli, men att nu, i följd af de utaf andra Stånd beslutade återremisser, samt i öfverensstämmelse med Talmännens samt Utsk:ns ordf:s af StatsUtsk. tillstyrkta förslag, att cancellibetjeningens arfvoden må beräknas från inträdet i tjenstgöring, Exp.Utsk. gjort förändrad hemställan i ämnet; vid hvilket förhållande II. Ex. föreslog bifall till Utsk:s nu föredragne mern. Ropades ja. Föredrogs till remiss Hr Danckwardts, Magnus Georg, d. 17 dennes f. m. på bordet lagda motion om förändring i grunderna för planpenniugars utgörande af utrotar till stamrotar vid Jönköpings och Kronobergs reg:ten. Frih. Peyron, Gust. Abraham, anförde skriftligen: Den värde motionären har föreslagit, att R. St. ville hos K. M. anhålla om den förklaring: ”att plaupenningarne af utrotar till stamrotar vid Jönköpings och Kronobergs reg:ten må, då godvillig öfverenskommelse derom ej kan emellan rotarne träffas, bestämmas efter hvad torpet, med hvad dertill af stamroten ensamt hestås i mulbete, gärdsel och vedbrand, kan anses afkasta, enligt behörig värdering, och utroten i denna afkastning betala sin lott efter dess andel i rolen.” Motionären slöder billigheten och behofvet af en sådan förklaring på det af honom uppgifna förhållande, att K. Br. d. 28 Oct. 1817, som bestämmer den ersättning, hjelpeller utrotarne äro skyldige att till stamroten årligen utgöra med 10| kpr säd, icke skall, ”lika litet som knektecontraclet, urskilja, att ersättningen icke bör vara enahanda vid stamrotarnes större eller mindre hemmantal, hvarföre den” (ersättningen) ”också, utan afseende derå, till lika belopp allestädes utgått” — en obillighet, som, enligt motionärens tanka, faller starkt i ögonen.
Såsom skäl för dessa förslag har blifvit anfördt, att omförmälde, gästgifverierna medgifna, rättighet pä ett betänkligt sätt motverkade nu gällande författnings syftemål: dryckenskapslastens hämmande. Erfarenheten hade visat, att nämnda last och dennas följeslagare icke mindre nu än förr blomstrade ä dessa krogar; och så länge gästgifverierna bibehöllos vid en obetingad rättighet att utminutera och utskänka spirituösa drycker, skulle sannolikt delta mycket öfverklagade onda komma att fortfara. Särdeles olämpliga för krogrörelse voro också dessa ställen, emedan stundom, såsom vid skjutsningar, uppbördsstämmor, ting och många andra förrättningar, hvilka mestadels hölles på gästgifvaregårdarne eller i granskapet deraf, en mängd personer af nästan alla åldrar der sammanträffade och då, till följd af varans åtkomlighet, sattes i frestelse att omättligt njuta densamma. Omförmälde olägenheter kunde endast afhjelpa.* derigenom, all, hvarje kommun sattes i tillfälle alt bestämma huruvida någon krog skulle fä finnas inom kommunen, och i betraktande häraf måste man låta gästgifveriernas förmenta privilegier alt sälja bränvin vika för det allmännas kraf. Utskottet, som tagit dessa skäl i öfvervägande, hyser emellertid den öfvertygelse, att så länge krogar å landet icke kunna helt och hållet förbjudas eller umbäras, skulle de af motionärerne föreslagna åtgärder mera skada an gagna. Om sådan vara icke finge de vägfarande tillhandahållas på gästgifvaregårdarne, komme otvifvelaktigt, med eller utan auktorileternas och kommunernas samtycke, krogar att uppstå på andra ställen, der kroglifvet och oordningar bielke äf vida betänkligare ari, än förhållandet nu är vid gästgifvaregårdarne. Sådana tillåtna eller otillåtna krogar kunde nemligen aldrig blifva underkastade den strängare tillsyn, som gästgifverierna, dä dessa månadlligen inspek - Santmans. Bevil In.-, Lagsami Allm. Besvoch Ekon-Utsh. Bet.
Kungsgårdars och öfrige Kronolä- genheters förvaltning från Sepa. a. 28 Mars a.a.26 Mars tember 1856 till Oktober 1859 — 4 1 77 — a. a. 30Mars a. a. 26 Mars » D:o om Sala SiifverVerks ränteersättningsfond från den 1 November 1854 till .den 1 November 1858 — 4 1 78 — a. a. 30 Mars a. a. 26 Mars a. a. 28 Mars a. a. 26 Mars » Justitie-Ombudsmannens — 2 1 » D:o d:o ang. verkställd gransk3 Dec. ning af 7 1 4 17 Dec. a. a.30Nov. 7 Dec. » Tryckfrihets-koroiténs 2 1 , „ . Besittnings-rätt till fast egendom, om betryggande af, se Intecknings-säkerhet. Beskattning å hundar, se Hundar. 2.« ^ aq g £0 Cfl pqzn i-" 2. $ . 6 M M 3 CD B H 1. 3 | K 7T sT 22 a Kiks-Ståndens Beslut. / g >-i Oj Si ^ ö ; Oj P crq w B. CD ST g CD Zl. 3' V 3* 5 ^ a ,—, Po cd d CD <-j. • crq w a CD e N:0 Ridd. 0. PresteBorgareBondeN:0 Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet. D:o af olika beslut — 5 1 35 — b. 25 Aug b. 25 Aug. b. 25 Aug. b. 18 Aug. Bevillnings-stadgan: den nya. — 10 1 —- . » förslag till formulär att bifoga den beslutade nya — 5 1 46 — 12 Okt. 10 Okt. g. 13 Okt. 13 Okt. I anledning af skiljaktiga beslut — 5 1 47 — a. 20Okt. g. 20 Okt. 20 Okt. g. 20 Okt.
Om man till någon, som vore i besittning af ett kapital, just jemnt tillräckligt att förskaffa honom en någorlunda bekymmerfri bergning, skulle framställa det anspråk att han för att bereda andra rikare personer en beqvämligare existens, måtte afstå detta kapital, så skulle säkerligen ingen linnas, som ej förklarade ett dylikt anspråk obilligt, men om den, som blifvit upfödd i nöd och hvars arfgård heter Brist, slutligen genom mångå försakelser och ansträngningar lyckats förvärfva sig arbetsskicklighet i ett sådant yrke, hvars idkare f. n. åtnjuta ett skydd, som försäkra deni örn en tarflig utkomst, — skulle det ej då vara hardt att med ett penndrag och för att bereda andra tillfälle att till något lindrigare pris få från annat håll köpa samma varor, som han tillverkat, beröfva honom möjligheten att vidare fortsätta sitt arbete och ärligen förtjena sitt bröd? Sannerligen synes han mig icke ega billigt anspråk på så pass skonsam behandling från Statsmakternas sida, att han ej genom hastiga och våldsamma förändringar i Näringsförfattningärne må, utan möjlighet lill räddning, bringas på ett oförvållad! Den 1 Februari f. ni. 235 obestånd och se brödet frånryckas honora och hans tilläfventyrs talrika familj. Täflan är visserligen för industrien nyttig och kanske den väldigaste sporren för dess utveckling, toen om en sådan täflan skall kunna uthärdas, mäste krafter och förhållanden emellan de täflande vara någorlunda lika. Är den ene betydligt underlägsen i krafter eller har han alt dragas med för mycket ogynnsamma förhållanden, så slutar striden oundvikligen med den svagares undergång, och oni sådant icke kan lijelpas eller l hör beklagas', då täflingsbanan stått öppen för alla och livar och en på förhand känt de vilkor, hvarunder han egde att i fällingen deltaga, så är dock förhållandet vida annorlunda då fråga är om sådane yrken, hvilka hittills varit fredade för all frem1 mande täflan men inom landet äro underkastade åtskilliga in skränkande kontroller och andra föreskrifter, hvilka kanske ej ens lemnat dem frihet att vidtaga de anordningar, som för den förestående (äflingen kunnat vara erforderlige.
Jag finner visst att det skulle vara för groft och nästan omenskligt, att ställa Embetsmån af värde under 107 för misstag» 470 Deri 10 Julii e, m. som ej kunna innefatta brott, men jag tror dock att det felaktiga på något sått borde ressenteras och förekommas. Herr Cederfchjöld; Om hår blott vore frå. ga om ett enskilt mål, så skulle jag ej ett 6- gonblick våga fresta Högloflige Ståndets tålamod. Men hår år fråga om ingenting mindre ån den dyrbara rättigheten för framtiden, att lika som hittills få med underdåniga önskningar nalkas Kongl. Majit. Jag anser derföre för min pligt, att i det yttersta söka hindra den dörren till Thronen att för alltid stångas, hvilken ända hittills stått oss öppen. Sakens ofantliga vigt tvingar mig derföre att sjelf begära votering. I händelse min mening skulle, mot förmodan, vinna, må det sedan ankomma på ConstitutionsUtskottet, att vid bedömmandet af frågans enlighet eller stridighet med GrundLagen ådagalägga, huruvida det vill vara consequent i sitt handlingssätt eller icke. Herr von Hohenhaufen: Då en vård Le damot yttrat, att genom vägran till propositionen frågan ej vöre mindre ån att stånga vågen till Thronen, anser jag mig skyldig förklara att jag tror den alltid vara öppen, når motion i laglig väg göres, och jag kan icke inse, hvarföre ej Herr Cederschjöld skulle vilja begagna en sådan utväg. Herr Ehrenborg förenade sig med Herr voa Hohenhausen. Den Jo Julii e. m. 471 Grefve vore Platen: Då en Ledamot af ConstitutionsUtskottet i förvåg talat om, huruvida Utskottet skulle vara consequent eller ej, får jag erinra, att det gifves flere sorter consequence. Jag tror, att man agerar consequent, når man handlar efter de föreskrifter, som finnas. IJet år derföre jag ansett, att då Herr Grefven och LandiMarskalben, enligt den rått GrundLagen tillägger Honom, yttrat sin öfvertj^gelse i åninet, det år consequent att hår följa denna mening.
De skål som derföre i Utskottets betänkande blifvit anförde, har jag ånnu ej hört vederlagde. Det tyckes vara påtagligt att, då våglagningen i Junii månad verkstålles, vågen blir hård och tung om grofve åmnen påföras, och att om lösare åmnen nyttjas, de damma borrt; deremot, om lagningen sker höstetiden, packas de ihop och förena sig med den gamla vågen. Utskottet har anmärkt, att endast i de Norra delarne af Riket, dår vågarneom hösten åro snöbetåckte och i den södra, dår de åro alltför blöta, sommartiden kan vara låmpelig; men då den deremot för den största delen af Riket vore olåmpelig, har Utskottet trott, att undantagen borde gälla för de färre Provincerne och att sjelfva stadgandet borde vara lämpadt efter den större delen. I öfrigt har nu varande Förordning den olägenhet, att äfven dår hösten vore låmpelig till väglagning sådant ej kan stadgas, om icke öfverenskommelse derom sker med de våglagnings-skyldige. Skulle åter, på sått Herr Hulberg föreslagit, pröfningen deraf lemnäs åt Konungens Befallningshafvande, har jag visst icke något deremot; men då väg. hållningen år en allmän, och ej enskilt sak, sy. nes den ej böra bero endast af en Embetsmans godtyckliga pröfning. Friherre Anckarsvärd, Carl Hindric; Jag Den 12 Maji e. m. kan ej annat än till alla delar förena mig med Herr Grefve Mörner deruti, att Utskottets Betänkande bör alldeles förkastas på den grund lian angifvit, att hvarje ort, efter nu gällande Författning äger öfverenskomma om lämpligaste tiden till väglagning. Jag kan ej med Herr Ehrenborg instämma uti den tanke, att hvar ort icke skulle kunna inse och öfverenskomma om den lämpligaste tiden.
Litti igen bordt kunna fattas, att Utskotten genom tillägg af detta moment velat hafva föreskrifvit, att om utländsk man eiler medlem af Judiska Nationen, som ej innehar Svensk medborgare-rätt, en gång undergått bestraffning för oloflig införsel Betalnings-, Lergsamt Allm. Best.- och Ekon.-Ulslcotlcns Utlåtande, Ko 17. 5 eller utförsel af varor, uLan alt dessa uppgått till ett värde af minst 200 R:dr, och således icke derföre kunnat förvisas Riket, skall han, derest han med oloflig införsel eller utförsel andra gången beträdes, ulan afseende å det i beslag tagne godsets värde, bland annat, straffas med förvisning från Riket för alltid, vördsamt tillstyrka bifall lill de bestämmelser, Utskotten vid q § föreslagit. 8:0 Vid i5 §: att redactionen af denna § i 1835 års Författning borde bibehållas, enär den föreslagne förändringen inrymde ännu större spelrum för utöfvandet af Tull-tjenstemännens godtycke, än förut kunnat ega rum. Efter närmare öfvervägande af de olägenheter och fördelar, sorn genom den föreslagne redactions-förändi ingen af ifrågavarande § kunna för det allmänna och de trafikerande uppkomma, hafva Utskotten funnit de emot den förändrade redactionen framsiälide anmärkningar vara af så gillige skäl understödde, att Utskotten deraf anse sig föranlåtne att, med frånträdande af sitt förra förslag, vördsamt tillstyrka bibehållandet af denna §, sådan den lyder i nu gällande Kongl. Förösdning. g:o Vid 16 §: att, med undantag af Östersund, ingen stad finnes i Sverige med Tullkammare eiler Tullinspection, men utan Rådhus-Rätt, oell att någon serskild lagbestämmelse för detta fall så mycket mindre vore behöflig, som den af Utskotten föreslagne af andra omständigheter ej vore för nämnde stad tillämplig. Men då denna anmärkning icke i någon råön vederlägger företrädet af den föreslagne redaclions-förändringen framför §:ens nu varande lydelse, hemställa Utskotten, att anmärkningen må lemnäs utan afseende. 10:0
För följande personer, SOHI cj hafva ständig lön, förses fullmagten, konst itutorialet eller antagningsbeviset med stämpel efter enahanda grund, som den för civile (mbetsoch tjenstemän förut stadgade, dock icke under nedanstående belopp, nemligen för: Hofrätts-kommissarier 8 R:dr Notarii Public!: i Stockholm och Göteborg 24 » i de öfriga städerna 6 » Skepps - Bevillnings-Ulskottets Betänkande N:o 4. 17 Skeppsklarerare: i Stockholm och Göteborg SO R:dr i de öfriga städerna 13 » Sockenskrifvare 1 » Stadsmäklare: i Stockholm och Göteborg ISO » i de öfriga städerna .f 40 » Fullmakt, Öppet bref eller Resolution, hvarigenom någon tillägges titel eller namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, förses med stämpel enligt de grunder, som för lika fall här ofvan i § 3 äro stadgade. § 5. Om stämpel dels å Domar, Utslag, Resolutioner och andra dylika handlingar, som utfärdas af Domstolar, Embetsverk och Myndigheter, dels till handlingar, som dit inleinnas eller derstädes företes. Domstolar, Embetsverk och Myndigheter indelas i afseende på den stämpel, som till omförmälda handlingar erfordras, uti följande tre afdelningar: Första Afdelningen.
Om den förra fordrar en vidsträcktare snillesförmåga, förutsätter den senare ett icke mindre verkeligt och kanhända mera sällsynt moraliskt värde. Under en stadgad sakernas ordning och under fortgången af samhällsärendernes behandling är det detta senare kall, hvilket synes detta Utskott genom Grundlagens stadgande förbehållit; och då, efter ett så nyligen slutat Riksmöte, tidens mognande hand ännu icke kunnat hinna att stadga allmänna omdömet öfver de ämnen, Den 6 Augusti 1810 sorn voro hemstälte till dess pröfning, skall utan tvifvel det för oss blifva den genaste vägen att inlägga den förtjenst, som kan svara emot medbröders förtroende och rättmätiga fordringar, om vi till våra efterträdare, med befästat anseende, öfverlemne den Grundlag hvilken, om också åtföljd af möjliga ofullkomligheter, dock likväl genom Ständers fria medverkan stadgad, utgjort det första medlet till försäkrande af fäderneslandets räddning. Måtte detta anspråk på vår agtning gifva vigt åt samhällsordningens dermed förenade fordringar, och måtte vi, under den bana som är oss föreskrifven, altid påminna oss, att det är sakens pröfning efter grundsatser, icke afseende på personen, som bör utgöra rättesnöret för våra omdömen! Med dessa önskningar, utan tvifvel förekomne af Eder uplysning, M[ine] H[errar], har jag endast haft för afsigt att uttrycka, hvad jag trodde skulle mäst lätta våra arbeten, och den synpunkt, under hvilken jag ansett mig böra betrakta dem. Om under ämnenas behandling jag skulle misstaga mig, måtte man dock göra rättvisa åt mitt upsåt, och måtten I, M[ine] Hferrar], täckas vara öfvertygade, att sanning och rätt skola lika osvikligen vara målet för mina bemödanden, som den lyckan att få vara innesluten i Eder vänskap och förtroende skall vara min yppersta belöning.» Derefter utnämnde Höglofl. Utskottet till secreterare undertecknad — —1 och till cancellist protocolls-secreteraren Fri herre Fr. Anton Wrangel, samt antog till vacktmästare Vällofl. Borgare-Ståndets vacktmästare Björklund.
Det är både grymt och taktlöst att göra narr af deras svagheter, men visar en fin och ädel uppfattning att ägna dem vänlighet och uppmärksamhet. Verkligt höfvisk ungdom skänker alltid ålderdomen sin vördnad. Det är lika litet tillåtet stt skrika som moltiga. Man förefaller ingalunda älskvärd genom att öfverrösta alla andra och lägga beslag på konversationen. Därför skall man ej vända sig uteslutande till en eller några få, utan söka att göra samtalet så allmänt som möjligt. Hviskning är naturligtvis otillåtlig: hvad ni ej kan eller vill säga högt, det skall ni spara till lägligare tillfälle. Om sig själf och sina intressen får man ej vara mångordig. Inbilskheten risas i sällskapslifvet. Öfver sina talanger, sina dater, sina förhoppningar och planer får man ej utbreda sig för vidlyftigt. Särskildt må det betonas, att man ej skall tala om sina sjukdomar eller plågor. Sannskyldig plåga varder själf den, som drar upp det samtalsämnet. Man må känna aldrig så stor medkänsla med en lidande medmänniska, så undviker man likväl den, som jämnt för till torgs sina kval. Talar man om andra personer, gäller det att vara försiktig. Dels må man akta sig att baktala någon eller utsprida falska rykten, dels att undvika att för länge uppehålla sig vid andras företräden. Klaffaren ses nämligen städse med misstro, om han än roar för stunden, och den, som för mycket rosar andra, kan lätt misstänkas för att vara missbelåten med den omgifning, hvari han för tillfället vistas. Från alla tvister skall man söka afhålla sig, ty häftiga ordbyten orsaka gärna obehag och för stumma lätt det öfriga samtalet. Det gäller också som okränkbar regel, att man ej får säga rakt emot någon. Skilda åsikter finnas ju alltid, men det är både onödigt och opassande att oresonligt vidhålla en åsikt gentemot en annan medlem af sällskapet. Tig då hellre. Afbryt aldrig en person, då han talar.
1 förutsatta fall, genom Pastor, och då husförhörsbok eller utdrag deraf saknas, af Häradsskrifvaren; hvarvid annan dag och tid för mantalsskrifningens verkställighet bör föreslås. 8:o Före hvarje mantalsskrifnings slut, upprättas å förrättningsstället en förteckning å de böter, som anses jemlikt denna §:s 3:dje, 4:de eller 5:te mom. böra utgå; hvilken förteckning, sedan den of Häradsskrifvaren blifvit undertecknad samt af två fastighetsegare eller socknemän till rigtigheten bestyrkt, skall insändas till Wår Befallningshafvande, som, efter pröfning af härvid förekommande omständigheter, förordnar angående indrifning af de påförda böterna och derjemte bör vidtaga de åtgärder, hvilka, i anledning af anmälda andra försummelser eller för Förslag till Förordning äng. mantalsoch. sliattskrifningarne. 17 för behörig verkställighet af hvad i denna förordning blifvit föreskrifvet, kunna erfordras, 9:o Den, som icke Stnöjes med WSr Befallningshafvande*, i fråea om nu stadgade böter, meddelade beslut, eger att deröfver hos Kammar-rätten sig besvära inom eller sednast a fyrationdefemte dagen efter erhållen del af samma beslut; dervid hvad angående böters nedsättande då ändring i meddelade beslut sökes är i allmänhet föreskrifvet bör iakttagas. I0:o De böter, hvartill Häradsskrifvare eller Pastor gjort sig skyldig, äfvensom de i 4 § stadgade böter, tillfalla uteslutande de fattige inom den församling, der den bölfällde är bosatt; men af andra böter, som på grund af denna författning ådömas, åtnjuta de fattige endast hälften, och tillfaller den andra hälften åklagaren. § »2.