Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af den x dennes: N:o 53, i anledning af väckt fråga ofta införande bär i Riket af Drawback eller restitution af Tull för råämnen, då de förädlade utföras. N:o 54, 1 anledning af Vackt fråga, att Salt och Sill måtte få Tullfritt införas. Från Lag-Utskottet: Af den a5 sistlidne October: N:o 212, Öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående föreslagne ändringar i Concurs-Lagen af den i3 Julii 1818. N:o 2i3, i anledning af åtefremiss af Utskottets förut meddeldte Betänkande, öfver åtskilliga af Fiskals-Embetet i Riksens Ständers Bank väckte, samt af BancoUtskottet bos Riksens Ständer anmälte frågor om ändring och undantag i allmänna Lagar och Författningar till betryggande af Banco-Yerkets säkerhet. Från Den 6 November. 113 Frän Allmänna Besväraoch OeconomiUtskottet: Af elen i dennes: N.-o 204, i anledning af gjorde Motioner om skyndesammare verkställighet af en i Nåder anbefald åtgärd tillberedande af utvidgade handelsförhållauden emellan Sverige och Norrige. N.'o 2o5, i anledning af väckt Motion om behofvet af nya åtgärders vidtagande till förekommande af oägta Barns långsamma förstörelse i Stockholm genom nöd och elände. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet bos Högloft. Ridderskapet och Adelil vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 6 November i8a3. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 18 sistledne October under N:o 502 afgifne, samt den ag derpåföljde eftermiddagen på bordet hägde, Betänkande, i anledning af väckte Motioner, om inrättande af en Fristad för mindre brottslingar, och om försvarslösa personers användande till uppodlingar och colonisering. Ut Supra. Ridd. o. Ad.
Ehuru så långt ifrån Swedenborgian, att han tvärtom ansåg den vidtberyktade Visionären för en ärke-fantast, tyckte han sig likväl böra besöka den underbare gubben; ej blott af nyfikenhet att se honom, utan äfven af erkänsam aktning mot en man, som i allt annat var ett Nordens lärdomsljus och ett mönster af sedlig förträfflighet. Ankommen till det hus, der Swedenborg bodde, blef han införd i en sal af en ålderstigen fryntlig betjent, som ingick i ett rum innanföre att anmäla den främmande, och strax återkom med ursäkt för sin Herre, såsom i detta ögonblick hindrad af ett annat besök, men hvilket förmodades ej länge räcka; hvarföre man bad Herr Magistern sitta ned en liten stund – och lemnade honom i salen ensam. Då han, händelsevis, erhållit sin plats nära vid dörren till det inre rummet, kunde han ej annat än höra, att der hölls en ganska liflig conversation, och det under gående genom rummet fram och åter; hvadan han ömsom blott på afstånd förnam ljudet deraf, ömsom så i sitt grannskap och tydligt, att hvartenda ord kunde uppfattas. Han märkte, att samtalet fördes på latin, och att det angick Roms Antiqviteter: en upptäckt, hvarefter han, som sjelf var stor latinare och starkt i dessa antiqviteter bevandrad, omöjligen kunde neka sig att lyssna med spänd uppmärksamhet. Något underlig blef han till mods, när han, alltigenom, hörde blott en enda röst tala; mellan pauser, än längre, än kortare; efter hvilka rösten tycktes ha erhållit svar, och fann i svaret anledning till nya frågor. Att den hörbare af de samtalande var Swedenborg sjelf, tog han för afgjordt; och gubben förmärktes vara högst belåten med sin gäst. Men hvem denne var, kunde han ej utspana; blott att talet egentligen beträffade sakers och personers tillstånd i Rom under Kejsar Augusti tid: och particulariteter derom förekommo, dem han med ovillkorligt stigande interesse sökte uppsnappa, emedan de voro honom alldeles nya.
Om landskapet icke är särdeles sädesbärande, så äro betesmarkerne vidsträckta och af 6:')6 Den 26 September. beskaffenhet att göra hästarna härdigare, än i mera bördiga landskap. Jag finnér också i detta betänk, en strid med ett annat från StatsUtsk. Under öfverläggningen om 3:dje hufvudtiteln hörde vi påstås — och jag kan ej påminna mig, att ens StatsUtsk:s ledamöter försökte bevisa motsatsen — att nemi. det cavallen', som finnes i Riket, vore i förhållande till infanteriet så ringa, alt det ej kunde till antalet nedsättas, utan skada för Rikets försvar, ja, att det knappast vore tillräckligt. När nu StatsUlsk. i ett annat betänk, har föreslagit, att de redan afsultna cavalleri-regrtenas rusthållare skola få sig förbehållet att icke kunna uppsägas från deras hästvacancers gäldande med spanmål; så vill det ju säga, att StatsUtsk. åsyftar att dessa rytterier aldrig mera skola sitta upp. När Utsk. nu vidare föreslår att Smålands ryttare skola sitta af, så är det en förminskning af det antal cavallen, som finnes, utan någon motsvarande tillökning i det som redan är för ringa. Men här är ännu ett annat skäl, som åtminstone för mig skulle ensamt vara tillräckligt till afslag å detta betänk. Inom hvarje krigshär finnas historiska minnen, som krigaren värderar, och för hvilkas skull samhället vanligen låter äfven kostnader utgå, om så behöfves. Det är icke förgätet, att det var i spetsen för Smålands rytteri som Gustaf Adolph stupade vid Lutzen. Tron J, mine herrar! att i något land, der ett regemente funnes, som följt landets störste Konung oell störste hjelte i döden, man kunde föreslå detta regementes upplösning, utan motstånd af hela armeen. Jag förmodar, att om ingen annan är representant af Svenska krigshärens tänkesätt, så måtte det vara Riddarhuset. Jag yrkar, att R. o. Ad. måtte afslå detta betänkande. Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns betänk. N:o 32 Lief af R. o. Ad. afslaget. Ånyo föredrogos och lii föllos Statssamt Allm.
Den del af ordinarie räntan, som år indelt att utgå till vissa stater, verk, inrättningar och tjenstemän, och hvilken af Rikets sednast församlade Ständer beräknades till 2,666,700 Ridr, men af E. K. Majit, med afseende på i den nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof anförda förhål landen, ansetts kunna höjas till 2,711,800 Ridr, har, sedan samtlige utgifts-titlarne å Riks-staten numera blifvit fastställda och de utgående indelta räntorna dervid befunnits för närvarande endast uppgå till 2,709,400 Ridr, följaktligen blifvit af Rikets Ständer beräknad till sistnämnda belopp eller Ridr 2,709,400i — varande, af orsak, som finnes uppgifven i Rikets Ständers den 11 sistl. April aflåtna underdåniga Skrifvelse angående förändrade grunder för mjöloch sågqvarnars beskattning, något afdrag, i följd af qvarnråntans upphörande, icke gjordt för indelta qvarnråntor. Den till Statsverket inflytande eller Kronan behållna del af ordinarie räntan upptogs vid sednaste riksdag till 1 990,000 Ridr, och har för åren 1858—60 i medeltal utgjort 2,’066,213 Ridr, hvadan Stats-kontoret beräknat denna inkomst till 2,050,000 Ridr. Når till denna sistnämnda summa Ridr 2,050,000i — på sått E. K. Majit i nåder föreslagit, lågges det hittills till E. K.
Jag anser det nu stadgade bruket, att kungörelser och hvarjehanda tillkännagifvanden uppläsas från predikstolarne, böra afskaffas, emedan det är opassande, obehörigt och ändainålslöst. Det är opassande, att sedan en talare, genom en uppbygglig predikan, lyftat våra känslor och tankar ur gruset, hejjt dem till Gud och det eviga lifvet, när orgelns sista toner förklingat och församlingen ännu är hänförd af andakt och en stilla frid, samma talare, ifrån samma heliga rum, förkunnar huru bränvin skall mätas och graderas, att hingstar äro stationerade här och der, att en sugga blifvit stulen o. s. v. Det är obehöfligt att anlita presten och predikstolen för verldsliga bestyr, som bättre kunna uträttas på annat sätt. Det är ändamålslöst att predikanten, med sin af det föregående talandet trötta stämma, läser för de få personer som qvarstanna, då pluraliteten aflägsnar sig, väl vetande att nutidens författningar ej fattas och bibehållas i minnet genom afhörandet af deras hastiga uppläsning Jag vågar vördsamt föreslå, att Rikets Ständer, på grund af nämnde motiver, i underdånighet framställa en önskan, det Kongl. Majit täcktes förordna, att all uppläsning från predikstolarne af författningar, kungörelser och tillkännagifvanden rörande verldsliga angelägenheter förbjudes, att sådana handlingar, en fjerdedels timma efter gudstjenstens slut, uppläsas af Klockaren, placerad på gången nedanför koret, samt derefter uppfästas i kyrkans vapenhus, i sockenstuga eller på annat tjenligt. ställe, der de hållas tillgängliga vissa tider för dem af församlingen som vilja läsa dem, till hvilket ändamål det vore nödigt, att tvänne exemplar af Svensk Författnings-samling och andra officiela kungörelser lemnades hvarje församling, det ena att, likaI som nu sker, förvaras i kyrkans arkiv, det andra att på förenämnda sätt användas. Remiss till vederbörligt utskott begäres vördsamligen. Stockholm den 12 November 1862.
M 115, bifaller den del af Preste-St:s i ämnet gjorda inbjudning, som afser att, i stället för slutorden ”hvaraf den är roägtig”, må införas orden ”sorn läroverkens omfång medgifver”, men i öfrigt vidblifver R. o. Ad:s förut fattade beslut, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, finnér R. o. Ad. för godt, alt med frånträdande af sitt förut fattade beslut, antaga Borgare-St:s i afseende på denna punkt gjorda inbjudning. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 27. Nej — 22. Beträffande sedermera mom. Litt. J., fann R. o. Ad., sedan Hr Gr. o. Landtm, uplyst, att R. o. Ad. samt Preste-St. bifallit detsamma, men deremot Borgare-St. beslutat en underd. skrifvelse i ämnet och Bonde-St. återremitterat frågan, och att det således genom 2:ne Stånds bifall till Utsk:s afstyrkande hemställan vore afgjordt, att de ifrågavande motionerne skulle leranäs utan afseende, att inbjudningen i fråga om detta mom. ej kunde föranleda till någon åtgärd. Vidkommande slutligen mom. Litt. L. uplyste Hr Gr. o. Landtm , att R. o. Ad. samt Borgare-St. bifallit och Bonde-St. återremitteradt detsamma, men Presle-St. beslutat den ändring, ”att R. St. måtte i uuderd:het anhålla att K. M. läcktes taga i öfvervägande, huruvida, vid den definitiva regleringen af Elementar-läroverken, pedagogier må kunna sättas i närmare förhållande till Rikets öfriga läroverk;” hvarefter Hr von Hartmansdorff yttrade: Jag tror för min del, att Preste-St:s beslut är bättre än R. o. Ad:s. Vårt innefattar nemi., enligt Utsk:s förslag, ingenting bestämdt, hvaremot Preste-St:s går derpå ut, att ifrågavande skolor mätte sältas i förbindelse med elemenlar-läroverken.
N:o i4 bifölls. 8'.de punkten bifölls med der tillägg, att Kongl. Majit behagade i Dess utfärdande Kungörelse om Silfvermynts emottagande i uppbörd intaga, att de nu gällande Riksdalersst ycken dervid skola gälla för 2 Rtdr 32 sk iiancosedlar eiler 4 R Utlåtandet bifölls. to cle punkten. Utskottens i denna punkt gjorda tillstyrkande afslogs. 11 '.te punkten. Utlåtandet gillades, endast med uteslutande , i anledning af Ståndets beslut vid näst föregående punkt.afdeti 1 i:te punkten förekommande ordet : härutöfver. 1 T.te punkten. Utlåtandet bifölls, med de af Ståndet gjorda tillägg: 1:0 att jemväl i 94 Prot. Utdrag den u October 182g. kommer alt slås Silfvermynt på £;dels R:dr i stället för på -*:dels R;dr , hvilket sistnämnde deremot försvinner; och 2:0 att till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnas att, efter Vetenskapsmäns hörande, utsätta en lindrig myntskatt , inberäknad i sjelfva myntet till förekommande af detsammas utförsel eller nedsmältning. iy.de beslut vid i:sta punkten, blef Utlåtandet, i denna del, lagdt till handlingarne. Med afseende på Ståndets beslut * rörande nästföregående punkt, ansågs Utlåtandet i denna punkt jemväl böra förfalla. Utlåtandet bifölls.' 16\de punkten. Ståndet beslöt, med afseende på det föregående , att inom linier måga balanceras alla Rankens återstående fordringar hos Staten. ip.de, punlterne. Hvad Utskotten i dessa delar föreslagit blef af Ståndet bifallet. Prat.
Detta skingras genom den offentliga granskningen, hvilken ock ingjuter ett friskare lif i former, som eljest lätt skulle stelna, verkar ett lifligare och mångsidigare tanke-utbyte, bidrager såmedelst till rättsfrågors djupare begrundande, samt kommer allmänheten att med större upmärksamhet och deltagande följa lagarnes tillämpning eller domare-maktens utöfning och således att med ett högre intresse omfatta en af samhällets vigtigaste angelägenheter. Hr Uppling visar klart och i korthet att grundlagarne ej gifva stöd åt en dylik granskningsrätt. Jag skall söka att visa det Instrukt:n snart sagt förbjuder densamma. 11 g af Just.- Ombudsmms Inslrukt. lyder: »Anser Just.Ombudsmm nödigt, att någon Domstols, något Collegii eller något Embetsverks åtgärder i allmänhet må granskas, gore han derom underd. anmälan hos K. M., hvilken allena det tillkommer alt om en sådan granskning förordna. Yarder den af K. M. anbefalld, äge Just.Ombudsmm rättighet att, utan deltagande i förrättningen, dervid tillstädes vara, för att kunna med uplysningar tillhandagå.» 14 §, på hvilken Just.- Ombudsmm grundat sin granskningsrätt, lyder: »Just.Ombudsmm åligge vid hvarje Riksdag till R. St:r aflemna en allmän redogörelse för sin förvaltning af det honom förtrodda embete, samt deruti utreda lagskipningens tillstånd i Riket» etc. Jemför man nu dessa §§, så finner man, att när Just.Ombudsmm anser sig böra granska K. M:s genom Dess Högsta Domstol meddelade beslut. Detta bör ske på sätt 11 § förmäler, genom underd. hemställan till K. M., hvilken det tillkommer att en dylik granskning förordna och ingalunda personligen tillåta sig en sådan. Betrakte vi Just Ombudsmms tillgörande ur politisk synpunkt, så måste man med antagande, af Just.Ombudsmms egen sats: »att Dornare-embetets utöfning i högsta instans är hela Domare-maktens utöfning, äfven antaga för gifvet att då hela landets väl är beroende på huruledes
Slutligen må besinnas att, om en bro, hvarom så mycket ventilerats, komme alt byggas öfver eller förbi Strömsborg, torde den sluta sig antingen mot Riddarhnsgränden, Riddarhuskanalen eller midt emot Riddarhuset. Vid en i sådant fall oundviklig tillämpning af expropriationslagen måste vi alltså afstå de nya husen eller åtminstone det ena af dem, hvarigenom symmetrien af det hela blefve störd. Finge åter husen slå qvar, så är klart alt de likväl i sin mån något vore till hinder för en liflig trafik, i det passagen mäste ledas från brons ändpunkt utåt en kaj och vidare föras kring hörnen af det nya huset vesterin. Af allt det anförda slutar jag att en ålerremiss ej är af nöden; alt RiddarhusUtskrs utlåt, fastmera må bifallas; att, derest äterremiss likväl pröfvas af R. o. Ad. vara nödig, hvilket jag icke för min del 384 Den 8 Februari. inser, Utsk. i sådant fall må framsöka den ursprungliga ritningen och tillse i hvad mån dess utförande vore verkställbar; samt att lill kostnaden antagligare ntvägar än de hittills omförmälda blefve infunne. Jag har ansett mig, ur flere skäl, böra framställa de betänkligheter jag hyser, och hvilka synas mig föranleda till instämmande i det af Utsk. afgifna svar å förslaget; vare denna min vördsamma mening afgifven under fullt erkännande af det nitiska sträfvandets för en vacker omgifning af Riddarhusets berömvärda egenskap, fastän jag icke delar den uttalade tanken om bästa sältet; i det jag tillika är långt ifrån att vilja underkänna det smakfulla i anblicken af den åberopade ritningen, såsom ritning isoleradt betraktad. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag är förekommen af Frih. Cederström och har få ord all tillägga. R. o. Ad. känner nogsamt den plan, som är å färde att lägga en bro öfver Strömsborg eller ock att möjligen lägga henne så, all hon går rakt på Riddarhusets bakgård.
Herr Grosihcrndlaren Santesson förmente äter, alt den skilnad i Chartä-Sigillatä-afgiften, som denna §. ulstakar, desto häldre malte försivinna, som ifragawarande minskning i synnerhet kommer dem kill godo, hwilke ofta nog onödigtmis inlåta sig i Rättegångar. Herr Profesiorn Doctor kHxa yttrade, akt da omförmäla förhöjning af stämplade pappers-afgiflen i iwistomäl wore ganska obetydelig wid jemförelse af de kostnader, som Allmogen ofta anwänder wid begagnande af Advocater kill sine rättegångars utförande; fä förmodade Herr Doktorn, att ehuru de fä Ledamöier af Hederwärda Bonde-Ständer, hwilka har moro tillstädes icke fäge sig tillständig! ali medgifwa det Den 5 Zebku-rii. 349 dek berörde skilnad i Charta-Sigillaka singe uphöra, skulle likwäl Ständer samfält troligen sädanr icke bestrida. Häruti instämde Herr Prosten I^näostrom, med tillägg, alt denna påökning i Charta-Sigillata fastan för en hwar särskilt icke betungande, dock samrnanlagdt utgjorde en icke sa ringa inkomst den Staten hade af nöden för dest mänga behof, hwilka eljest med andre tillstotter borde fyllas. Ledamöterne af del Hederwarda Bonde-Ständet förblefwo icke destmindre derwid, dek de ej kunde afstå den förmon, som härutinnan tillkommer Allmogen, häldst denna lindring more att anse säsom en emot de andre Ståndens Privilegier sivarande rättighet.
”Kanske, men jag gör det bestämdt.” ”Verkligen?” ”Ja. Jag är endast en kolossal humbug.” ”Jag har icke studerat er länge nog för att veta om så är. Ett vet jag, och det är att jag sjelf icke är det. Men hvad ni nu sagt har med ens gifvit mig en ny uppfattning af er. Jag tror mig redan nu ha studerat er tillräckligt för att kunna taga er till modell.” ”Det vore glädjande.” ”Parez på att jag tar upp er handske.” ”Hvilken?” ”Den utmaning som låg i orden.” ”Det var ingen utmaning alls.” ”Er karaktär skulle kanske kunna användas här lika bra som den andres.” (Jag lade min hand på ”Informatorn”.)57 ”Jag skall taga ihop med den på allvar.” ”Hurdan är intrigen?” ”Der fins ingen intrig alls, jag begagnar aldrig någon.” ”Jaja, så uppränningen då?” ”Det har jag icke lust att säga er nu.” ”Jag kan icke neka, att jag är grufligt nyfiken.” ”Ni skall bara komma ihåg att slutet är alldeles gifvet, att jag haft det klart för mig redan för halftannat år tillbaka.” ”Hur slutar det då? Lyckligt?” ”Jag vet knappt hur man skall kalla det.” ”Går det då illa för den stackars informatorn?” ”Nej.” ”Men hvad händer honom då? Han blir väl förälskad?” ”Åh, hvad tror ni mig om!” ”Ja det vore väl inte så orimligt. Det händer tvärt om rätt ofta att informatorn går och blir kär i dottren.” ”Just derför att det är vanligt vore det utslitet att komma med. Min informator kan inte bli förälskad, ty han saknar föremål.” ”Ni glömmer pigorna.” (Riktigt. Jag hade ju glömt både pigkurtisen och allt eländet. Hade jag från början tagit herr Axel till modell, skulle någonting sådant väl aldrig ha händt mig.) ”De äro icke presenterade.” ”Men presentabla?” ”Det förstås.” ”Ja se der! Tänk på Benzons En skandal.”58 Senare på qvällen gick jag bort till prestgården, tagande alla de lösa slutbladen till ”Informatorn” med mig för att låta Axel läsa dem.
Uppå Den 13 Maj f. m. 07 Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, gjord framställning, fann R. o. Ad. att, till följd af dess ofvanberörde beslut i fråga om tullfrihet för Fartyg och Båtar, den uti Tulltaxe-förslaget i sådant afseende uptagna hänvisning till förteckningen å vid införsel tullfria varor borde uteslutas. Beträffande sedermera indelningen eller redactionen af ifrågavande rubrik beslöts, att densamma borde blifva af följande innehåll: Fartyg och Båtar, utländska, med tillbehör: O af träd, utan Angmachin l för hvarje . 5 R:dr » med Angmachin < 100 R:dr af > 10 » af jern ( inköpssumman j 10 » Slutligen förekom och bifölls Utsk:s hemställan, att någon serskild föreskrift derom, att tillbehör till förtulladt Fartyg icke skola, så länge de förblifva i samma Fartygs bruk, underkastas vidare tullbehandling, icke må i Taxan inflyta. Härefter företogs och bifölls Utsk:s förslag ang:de artikeln Inventarier, Skepps-, hvarom beslut blifvit upskjutet, tills R. o. Ad. behandlat artikeln Fartyg och Båtac. Som R. o. Ad. beslutat, att upskjuta behandlingen af artildarne liand och Kläder, tills beslut blifvit fattadt ang:de artikeln Väfnader, samt, sedan Hr Gr. o. Landtm., med erinran derom, erkänt det han gjort sig skyldig till ett förbiseende då nämnde upskjutne artiklar icke näst efter Väfnader blifvit föredragne, förekom nu artikeln Dand. Utsk:s härom afgifna förslag blef af R. o. Ad. bifallet. Fortsättningen af förevande måls pröfning upskjöts till eftermiddagens plenum. Justerades ett prot.-utdr. för d. 11 dennes. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Allm, Besv. o. Ekon.Utsk. inkomne Utlät:n och Betänk:n: JM 87, i anledn. af erhållen återremiss ’äf Betänk.
Emot §. 7 får jag anföra, att då den är i strid med §. 11, och enär jag ej kan biträda den mening, att så underordnade myndigheter som Borgmästare, Polismästare och Kronofogdar, berättigas att på eget bevåg och utan att hafva inhemtat förmäns instruction och tillstånd, reqvirera och använda krigsfolk, emot egna medborgare, så anser jag det förslag som af Grefve Mörner i detta fall blifvit gjordt, hafva elt stort företräde, enär der blott finnes antydt, att krigsmanskap får till uprors stillande användas, dock ej förr än den å stället varande högsta civila myndighet låtit höja en fana och kungjort den i 8 §. stående varning 3:ne gånger. Häraf följer ingalunda alt nämnde myndigheter ega rätt reqvirera krigsmanskap, utan blott att, sedan detsamma på vederbörande myndighets befallning tillstädeskommit, ingen åtgärd med väpnad hand finge vidtagas till stillande af uproret eller uploppet förr än den högsta tillslädesvarande civila myndighet ansett det behöfligt, och genom varningens uppläsande gifvit sin oförmåga tillkänna, att med egna resurser kunna skingra folksamlingen eller dämpa uproret. Detta synes äfven närmast öfverensstämma med meningen af den motsvarande §. i Kongl. Majrts Nådiga förslag i ämnet. I öfrigt anser jag den af Herr Grefve Mörner föreslagna redaction af 6, 7 och 8 §§. ega företräde för Utskottets motsvarande förslag, och instämmer derföre äfven i detta fall i bemälte Grefves reservation. Vid §. 9, får jag anmärka, att ehuru jag visserligen anser ett så beskaffadt stadgande som det derstädes införda vara behöfligt, så kan jag likväl ej inse lämpligheten af att införa detsamma i förevarande lag mot upror och olojliga folksamlingar j emedan embetsmanna-förseelser och missbruk af erabetsmanna-myndighet ej lärer kunna qvalificeras under nämnde lag-rubrik, utan har jag ansett lämpligare att ett dylikt stadgande fastställes genom en serskildt förordning, hvars utfärdande jag likväl anser böra utgöra ett vilkor för uprors-lagens antagande.”
Ty då man för omväxlings skull sökte andra ämnen än de bibliska, och då skådespelen afsågo att genom varningar, lärdomar och råd inverka på de unga skådespelarnes sinnen, så låg intet ämne närmare tillhands än framställningar af det lif, som skådespelarne sjelfva förde; de kunde då spela sina egna roller, de försattes i situationer, i hvilka de sjelfva dagligen kunde råka, och fingo lära sig de råd och erfarenhetssatser, hvilka i sådana förhållanden voro de mest lämpliga. Skoloch studentlifvet blef så ett älskadt ämne för de tyska skoldramaturgerna. Så skref rektor Martin Heyneccius sin ”Schulteuffel” (1603), G. Mauricius ”Komödie vom Schulwessen,” Albert Wichgrew ”Cornelius Relegatus” (1600) och Joh. Georg Schoch ”Komedia vom Studentenleben” (1618). Denna sednare, som anses för en af de mera betydande af detta slag, är en bearbetning af Stimmelii ofvannämnda komedi243. Om samma Stimmelii arbete hafva vi äfven en underrättelse från Danmark. En schlesisk poet, Martin Schwarzbach, anhöll d. 1 Mars 1596 om tillåtelse af konsistorium i Köpenhamn att få (förmodligen under fastlagen?) offentligen uppföra en komedi, ”Studentes” kallad. Detta blef honom dock afslaget, dels emedan universitetet på den tiden ingen patron hade, dels emedan det just nyligen hade blifvit studenterna förbjudet att löpa ”fastelavn” på gatorna244. Denna komedi är tydligen Stimmelii ofvanomtalta, och den synes sålunda hafva varit vida spridd. Det var troligen samma Stimmelii komedi, som uppfördes vid invigningen af Åbo akademi 1640, hvarom mera längre fram. De sista afläggarna af dessa studentkomedier i Tyskland har man från början af 18:de århundradet i tvenne lustspel af Weisse, i hvilka liderliga Leipzigerstudenter och lättfärdiga tärnor spela hufvudrollen245. För fullständighetens skull nämna vi efter Klemming en latinsk komedi från detta århundrade.