Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Jag vill inte alls tvinga er till något», svarade Maria, som nu hade blifvit vid riktigt godt lynne. »Jag ville bara från kristlig, moralisk och mensklig synpunkt visa er det orätta i fåfängans öfverdrifter; — ni behöfver inte alls rätta er efter det.» »Nej, det kan ni vara säker på, att jag skall akta mig för», svarade Hulda darrande af vrede. Hon stack ut hufvudet genom fönstret för att se, om man icke snart var vid stationen, och strax derpå körde också tåget in i Stockholm. Der voro några personer, äldre damer och ett par herrar, som väntade på Hulda, och så snart tåget stannade, flockade de sig vid fönstret med uppsträckta parasoller och käppar och leende ansigten för att tillkännage, att de sågo henne och att de voro der. Hulda började plocka ihop sina askar och korgar och räcka dem ut genom dörren till ett stadsbud. Tåget pep, ett annat skulle gå, menniskor sprungo fram och tillbaka, och det var en nervös oro öfver prostinnan. Maria tog sin sjalrem, hvari hon hade en liten nattsäck inspänd, lyfte litet på hatten och sade: »Tack för godt sällskap!» Hulda hade nästan glömt henne, hon såg upp från ett sjalpaket, som hon höll på att ordna, men innan hon riktigt hann få klart för sig hvad hon skulle säga, hade Maria hoppat ned på perrongen och försvunnit i folkmassan. Maria hade svarat ett »nej» på Huldas fråga, huruvida hon och Dina ofta sågo hvarandra, men hon hade icke sagt, att de under de sista två åren icke hade talat med hvarandra. Det var den ömma strängen i Marias kantiga natur. Hennes kärlek till Dina var hennes enda, och det var en olycklig kärlek. Det var blott ett par år efter skolans slut, som Dina hade fått klart för sig, att hon ville bli skådespelerska. Innan hon fattade detta beslut, hade hon icke företagit sig något som helst. Hon hade en märkvärdig förmåga att få tiden att gå med att göra ingenting. Dagen gick med att hon gjorde toalett, försökte olika frisyrer, tog en bok och lade den ifrån sig, promenerade litet eller låg på soffan och drömde. Det jäste något inom henne, men hon visste icke sjelf, hvad det var.
Redan allra första anblicken af Frida Stéenhoff sade mig, att denna unga kvinna, med det lilla, fina, ljusa hufvudet, sornuppbä- res så behagfullt af den höga, spänstiga gestalten, är en personlighet för sig. Hon hör till den allra minsta af minoriteter, den nämligen, för hvilken det icke finnes i främsta rummet konservativa eller liberala, utan endast fria tankar, tankar, om hvilka man vet att, i samma stund de skulle fastslås som dogmer, ville man ej längre erkänna ens sina käraste idéer som sina egna. Frida Stéenhoffs käraste idéer äro — som alla själfulla människors — framtidstankar. Jag kan här icke neka mig nöjet att anföra några karaktäristiska rader ur ett bref, där hon — sedan hon bekant, att hon af författare mest älskar dem från 1880- och 1890-talet — fortsätter: » Allra mest älskar jag framtidens böcker. De hägra för mig såsom de mest lofvande. Den hägringen sammanhänger med den jag ser af kvinnans kommande blomstringstid, af hvilken vår tid blott är en svag gryning. För öfrigt har jag känslan af att alla gängse begrepp — sociala, etiska, estetiska — äro någonting ytterligt provisoriskt. De äro en målad ridå, som snart går upp för att visa en annan. Och så allt framgent. Men jag är optimist och hoppas att de alltjämt skola varda bättre målade. » Den, som har m o d att tänka så fria tankar och våga så allvarliga diktverk som Frida Stéenhoff, måste alltid stå ensam i sin tid, ja, i den grad, att en sådan ensam människa ofta går under, ifall hon eller han icke med den norske diktaren kan uttala den förtröstansfulla vissheten: Er vi to, er vi hundrede mandf Frida Stéenhoff besitter i allra fullaste mått vissheten att, i denna mening, hafva en stor skara med sig. Och efter som hon dessutom äger allt, som för hvarje kvinna utgör den fullkomligaste lifslyckan, den rikaste utvecklingsmöjligheten, så kan man med berättigade förhoppningar motse fortsättningen af hennes litterära bana.
Jag förenar mig i allo med Frih. Ehrenborgh; ty det synes mig påtagligt, att förevar, betänktn böra få all den handläggning, hvartill de föranleda, innan de läggas till handhna. Jag tycker saken vara mycket enkel, ty grundlagen dicterar till och med orden, hvaruti propos. skall fraoiställas, nemi. om R. q. Ad. anser, att Rikets väl kräfver, att i anseende till de i dessa betänktn gjorda anmärkningar Statssecret. Skogman må entledigas från sitt embete, Således har propos:n endast afseende på dessa anmärkningar och ej på de öfriga, som kunna varu eller blifva Den i Juli e. m. ni gjorda. Om denna propos:n, såsom jag förmodar och enligt hvad jag hört flera värda ledamöter yttra, blifver besvarad med nej, återstår, på sätt Frih. Ehrenborgh omnämnt, icke annat än att lägga betänkandtna till handhna, och då hafva de fått allden handläggning, hvartill de kunna föranleda. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg Rikets väl kräfva, att R. St., med anledn. af Constit.- Utsk:s memorial N:ris io och ii hos Ii. M. Konungen anmäla deras önskan, att Han ville ur Statsrådet och från embetet skilja Slatssecret. för handelsoch financeärender, Skogman. Ropades nej. Ii. Ex. hemställde derefter, om R. o. Ad. ansåg Constit.- Utskts memorial N:ris io och 11 böra läggas till handlingarnas Ropades ja. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller att få till prot. förklara, att jag till förra propos. svarat nej, och jag ber att jag äfven får redogöra för motiverna dertill. Då banklagsförslaget remitterades, ansåg jag Stalssecret.
Vi blefvo liggande här hela natten och jag såg den vackraste solnedgång samt derefter en vacker, klar, stjernbeströdd himmel. Följande dagen kommo folket och Turkarne, hvilka tillbragt största delen af natten uppe i den närliggande usla byn, om bord och vi gåfvo oss ut, passerade Fuah, Kafir zaid och några andra byar eller så kallade städer. De bestå alla af låga usla kojor, uppförda af hårdnad Nil-lera, utan fönster och med öfverhufvud högst ömkligt utseende. Af de fem Turkarne hade 2 lemnat oss och den tredje lemnade oss i Kafir zaid, för att bege sig till Tanta. Han hade bössan med sig och sköt åtskilliga skott, men alla förgäfves. De voro i allmänhet särdeles påhängsna, försökte på allt sätt att komma mig nära och smuggla åt sig kaffe eller thé eller någon matsmula, hvarmed de tycktes vara mindre väl försedda än med spiritus. Jag gaf dem väl det ena och det andra, men lyckades dock hålla dem på afstånd. Om aftonen kommo vi till Nagileh, gingo upp i byn och drucko kaffe i ett kaffehus. Här blef fråga om ghavazi och att vi borde se några af dem. I anledning deraf uppkom ett gräl mellan 'Ali och Armeniern. Den förre blef alldeles rasande, då den senare en gång öknämnde honom: son af ett svin. Han tog i den halfrusige Armeniern, skakade dugtigt om honom, skrek kafir &c. och var högeligen uppbragt. Denne 'Ali var en Arab, som han sade skräddare i paschans tjenst, och ägde någon liten kunskap i Arabiska litteraturen och Ahadith. Han hade, sedan den Turkiska matronan lemnat oss ett stycke bortom Fum, inqvarterat sig uti det lilla rummet hon hade upptagit och på det viset kommit mig nära. Vi delade nu vår kost, drucko kaffe tillsammans och voro goda vänner. Dock märkte jag hos honom, hvad jag ännu ej märkt hos någon Arab och ej trott dem om, att han smickrade och sade artigheter.
Uti den eller den bestämda fastigheten får säkerhetstagaren sig panträtt tillförsäkrad; men det är icke uti någon obestämd fastighet, eller någon som icke är namngifven eller specificerad, som han får denna rättighet. Önskar man gå längre och sager att pantförskrifning å lösegendom skall få ega rum Den 17 Juli. 131 till och med å obestämd, eller å lösegendom i allmänhet, fråntrnder man en grundsats i afs:de å specifikation, hvilken hittills, och Utan tvifvel til! allmän båtnad, varit gällande. Vidare är jag öfvertygad, att om pantförskrifning får den anmärkta utsträckning, som 6:te §:n innehåller, så kommer den att tnedlöra på det hela samma olägenheter, som de med allt skäl öfverklagade tysta förmånsrätterna. Genom den nu föreslagna pantförskrifningeu skulle icke heller vinnas någon verklig panträtt, utan allenast en förmånsrätt i händelse af konkurs eller utmätning. Ty komme saken på god tro i tredje mans hand, har pantförskrifningen ingen verkan. Följden skulle häraf utan tvifvel blifva den, att om t. ex. en person, som icke vore fastighetsegare, ville läna penningar och vände sig till en kapitalist med anhållan derom, samt denne frågade; kan herrn gifva någon säkerhet? och erhöll till svar: »jag har icke någon fastighet att erbjuda till säkerhet utan blott lösegendom», — så skulle kapitalisten säga: »jag kan icke lemna herrn några penningar; ly det iir möjligt att herrn redan pantförskrifva hela siu lösa egendom. Skaffa mig först ett intyg att herrn icke pantförskrifva sin lösa egendom; eiler gif mig en dylik pantförskrifning. Förr kunna icke penningar lemnäs.» Den som alltså blott hade lösegendom, skulle derföre nödvändigt, om han ville låna penningar, vara tvungen visa, att hati icke pantförskrifvit sin egendom, emedan möjligheten af en existerande pantförskrifning å all hans lösa egendom alltid skulle verka återhållande på försträckningsgifvare, alldeles såsom för det närvarande den tysta förmånsrätten för förmyndaremedel.
Ett sådant förfarande torde förekomma hvar och en såsom en misshushållning med Bankens medel, helst då i betraktande tages, att vid en så låg cours sorn 126 sk:r eller derunder något verkligt behof för Banken att köpa silfver och för ett sådant ändamål göra uppoffringar ej torde förelinnas. Lägger man nu härtill, att om coursen vore i fallande, trassenterna säkerligen genast skola söka engagera Banken till silfverköp till i33 sk:r, måste man med skäl befara, att de olägenheter, man i anseende till Bancostyrelsens organisation velat finna af en direct vexelhandel, i ännu vidsträcktare mån skola blifva märkbara vid fråga om silfverköp för Banken, då coursen står under 128 sk:r. För min del kan jag ej annat finna, än att den i 3:dje och 4:de punkterna föreslagna utväg till reella fondens förstärkande antingen skall komma att stadna vid en blott föreskrift på papper utan användbarhet, eller ock för Banken komma att medföra onödiga omkostnader oell förluster. Jag får således ånyo afstyrka densammas antagande. Skulle, emot all förmodan, Bancostyrelsen komma i nödvändighet att begagna det creditiv å utländsk ort, som blifvit till utvexlingens betryggande föreslaget, är det klart, att Bancofullmägtige till gäldande af de lyftade summorna måste uppköpa växlar. Det blir då lätt för vederbörande att uträkna, när Bankens behof infaller, och de skola säkerligen ej underlåta att taga väl betaldt för sina vexlar. Mig tyckes det då vara vida bättre, att Bancostyrelsen, i de goda dagarna och innan något behof yppar sig, begagnar tillfället af en låg cours för att uppköpa vexlar och deraf bilda en fond hos något säkert utländskt handelshus samt, på sätt jag förut föreslagit, derå förskaffar sig någon ränta, som betäcker kostnaderna för silfrets införande. På det att en sådan rättighet ej må missbrukas, torde det dock vara nödvändigt att lemna Hrr Bancofullmägtige så bestämda föreskrifter, som möjligt är. I sådant afseende vågar jag föreslå följande: 1:0
- Utskottet föreslagit och 3uie Riksstånd godkänt, att fullständiga Specialer skola Hvarje år upprättas, hvarvid i de hittills brukliga så kallade Persedel Sammandragen, utom redan varande, serskildte Cdlumner höra utvisa så väl Tullvärdet sorn inkomsten af inkommande och inkomsten af utgående varor, ineller utförde på Svenska Fartyg eller sådane som med dem äga lika rättighet; äfvensom att dylik uppgift bör upprättas öfver hvad som influtit af varor, fördé på främmande Fartyg, voterar Ja; den det ej viii, Nej; vinner Nej; så kommer upprättandet af sådane detaillerade uppgifter icke att ovilkorligen föreskrifvas, utan, på sätt Vällofl. Borgare-Ståndet antagit, så vidt möjligt är, verkställas. S:ats-TJtsftottets Betänkandenl *055' Efter Voterings-sedlarnes öppnande hafva befunnits 89 Ji och 30 Nej, och, sorn Ja alltfå vunnit, är i följd, deraf första alternativet, eller Bevillnings Utskottets af 3:ne Riks-Stånd gillade Förslag, bifallet; — Hvilket allt Förstärkta Stats-Utskottet får vördsamligen anmäla. Stockholm den 7 Julii 1818. Riksens Högloft. Ständers Förstärkta Statsutskotts Memorial angående Bevill' nings-afgiften för Consumtion och Ö/* ver flöd, Samtlige Riks-Stånden hafva genom ProtocollsUtdrag af den 4 och 7 i denna månad till Förstärkta Stats - Utskottet öfverlemnat att afgöra den fråga, rörande Bevillnings-Utskottets alternativa förslag i 3 Art. af Bevillnings - Förordningen örn afgift för Consumtion och Öfverflöd, hvaruti Stånden stadnat uti olika beslut; Och har Förstärkta Stats-Utskottet, i följd häraf, anställt omröstning öfver de af Bevillnings - Utskottet uppgifne voterings-propositionerne, så lydande:
N:o 6 Carlskrona. C. W. Palander. L. S. N:o 7 Upsala. J. Sundvallson. l. s. N:o 10 Westerås. G. F. Ekholm. N:o 8 Calmar. O. E. L. Dahm. N:o 11 Westervik. C. F. Carlson. L. S. N:o 9 Wisby. Rudolf Cramér. L. s. N:o 12 Uddevalla. P. Berg. L. S. N:o ,J3 landskrona. J. Odmansson. l. s. N:o 14 Nyköping. J. E. Bäcklin. L. S. N:o 15 Fahlun. A. F. Boman. b. s. OD 9tt'f’3bag3 Nio l»j Fahlu Bergslag, J. G-. Galin, I, s. N:o 16 Christianstad. A. F. Ericson. L. s. N:ö 17 Carlshamn. R. Trägårdh. L. s. Nio 18 Ystad. P. C. Lamberg. L. s, N:o 19 Örebro. N Leonard Wistelius. L. s. ';o 19.j Bergsbrukens 4ide Valdistrikt, II. P. W. Gahn. L. S. Nio 20 Jönköping. Å. G. Rudling. I. s, Nio 20J Bergsbrukens Sidra Valdistrikt, C. Ekman. L. S, Nio 21 Linköping, C. F. Ridderstad, Nio 22 lund, L. N Fr. Thollander. L. s. :o 23j Bergsbrukens 3:dje Valdistrikt, A. A. Berger, L. S. N:0 24 Borås. C. G. Rydin. L. S. N:o 25 Halmstad. Göran Hammar. 1. s. N:o 26 Helsingborg. J. Iv. L. Eneman, N:o 27 Hernösand. Pehr Staaf. L. S. ■ N:o 28 Wénersborg. C. G. Fridstedt. L. S. N:o 29 Sundsvall. L. 0. Wallenberg.
April, anmält förhållandet och dervid upplyst, att bristen härrörde deraf, att från Wendtholms äng, hvilken ej kunnat utarrenderas, utan för Kronans räkning måst bergås, sisth år icke erhållits mer än i,5oo Lisp. af den derifrån påräknade Hö-qvantitetcn, ecb att Stcits-Utskottets Arrendatorn af Eldgarns äng, Bokhållaren Hedlund, beviljats afskrifning utaf i,170 Lisp. Hö, af hvad han efter Cöntract bort in natura leverera till Kongl. Hof-Slallet, hvarjemte Kongl. Stats-Contoiret, ehuru denne afskrifning syntes icke skäligen egt rum, hemställt, huruvida, intill dess frågan derom hunnit slutligen pröfvas, Hof-Stallet skulle för bristen på det hela godtgöras, dertill i slikt fall Medel borde i sammanhang med Statsregleringen af Riksens Ständer utses; så har Kongl, Maj:t genom Remiss den 3o sisth April öfverlemnat handlingarne i ämnet till StåtsUtskottat, Vid handläggningen häraf har Stats-Ulskottet vidare inhemtat, att frågan om afskrifning för Arrendatorn Hedlund utaf någon del af det Hö, som från Eldgarns äng bör in natura till Kongl. Hof-Stallet årligen utgöras, val blifvit pröfvad af LandshöfdingeÄmbetet i Stockholms Län, genom Utslag den 19 Aug, 1822, och att Kongl. KammarCollegium, uppå Advocat-Fiscalens derstädes häröfver anförde Besvär, uti den 25 nasti. Februarii meddeldt Utslag, låtit vid det förra bero, men att Kammar-Advocat-FiscalsÄmbetet funnit sig befogadt deröfver hos Kongl.
Angelägna göromål hindrade mig, förmiddagen den 4 Maji , att öfvervara det då till sluteligt afgörande förevarande, och nu till justering företagna ämne, rörande fri Export af Svensk Ekbark, hvarföre jag vördsammast anhåller, att få mina tankar i samma ämne uti Högloflige Ridderskapets och Adelns Protokoll för detina dag reserverade. Det Högloflige OeconomiEeUtskoftets Project, sorn af Högloflige Ridderskapet och Adeln gillades, synes, etter min ringa tanka, ic ke otydligt syfta derhän, att alldeles ruinera de stora och kostsamma Garfverier, hvilka i Stockholm blifvit anlagda, och hvarest likväl , som allmänt kändt är, största delen af Sveriges Läderberedning verksälles, så vida från dessa Verk, ej allenast Hufvudstadens och Kronans betydliga Läderbehof utgå, utan ock de fleste Landsorter derifrån hämta sina förnödenheterBerörde Verks framtida bestånd ä* ifrån början grundadt på den tillgång af Ekbark , som i Rikets aflägsr.are Provincer är att tillgå, hel 1st i de närmare omkring Huf» vudstaden belägna inga Ekskogar finnas. Stockholms Garfverier kunna så mycket mindre umbära denna tillgång af Ekbark, de hittills haft, som de med den ändock icke äga öfverflöd deraf, icke ens hvad de hufvudsakligen behöfva , oagtadt allt hvad som är stadgadt och gjordt till deras förmon. Ty om Högloflige Ridderskapets och Adelns fattade beslut i detta ämne af Kongl. Maj Läder till inländskt behof användes, utan i det stället kunna Skeppslaster af Westindiska oberedda Oxhudar hit införas , bär beredas, och sedan äter med lörmon till utrikes Orter, ja! äfven till sjelfva London, utskeppas.
Direktörer, utan äfven Banko-ombud samt tjenstemän och betjente beredas; Och enär Utskottet inhemtat att derigenom att Revisorer af Låne-konlorens förvaltning utses utom Låne-kontorets distrikt, revisions-kostnaderna redan medtagit och framdeles än ytterligare kunna komma all medtaga en icke ringa del af det anslag, som för Låne-kontorets förvaltning är afsedl; men det icke på Direktionen beror alt nämnde revisions-kostnader inom något visst mindre belopp inskränka; hvaremot det vill synas, som skulle, då nämnde kostnader icke lagas i beräkning, de nu bestämd^ 24 Banko-Utskottets Memorial, N:o 67. arfvoden till Direktörer och Tjenstemän m. fl. kunna, utan öfverskridande af anslaget, i någon mån förhöjas; så har Utskottet funnit sig böra hemställa, att föreskriften i 98 §. af Reglementet må sålunda förändras: 17:o. Förvaltnings-kostnaderna för Låne-kontoret i Wisby få, i ett för allt, icke öfverstiga 3,000 R:dr B:ko. Af denna summa anslås till hvardera af de fyra utom Bankoombudet i Direktionen deltagande ledamöter arfvode i ett för allt ä 250 R:dr — R:dr 1,000; och ega Fullmäktige alt, efter Direktionens hörande, bestämma löne-vilkoren och öfriga förmåner för så väl Banko-ombudet, som Tjenstemännen och vaktbetjeningen vid Lånekontoret, under vilkor och förbehåll, att det anvisade anslaget för Låne-kontorets förvaltning, 3,000 R:dr, icke må öfverskridas med mera än som erfordras till bestridande af kostnaderne för de årliga revisionerna af Låne-kontorets räkenskaper och förvaltning. De föreskrifter, som skola motsvara §§. 99 och 100 i Banko-Reglementet, torde få följande uppställning: 18:o. Uti de för tjenstemännen och betjeningen vid Banko-diskontverket och Lånekontoren i §§. (96 och 97) upptagna lönebelopp ega hvarken Fullmäktige eller vederbörande Direktioner att någon tillökning meddela.
Ridderskapet och Adeln faster ett billigt afseende dera, att jag wid mindre gynnande conjuncturer pä arrendet haft förlust, att jag genom werkstälde uppodlingar och förbättringar nedlagt mycken kostnad, tid och möda, att jag efter Len brand som öfwergätl Kungsgärden, ä hwarS ägor icke finnes minsta tillgäng pä timmer, utan nägon ersättning lätit upbygga en prydlig Caracterbyggning med öfwerrum, en förbyggning, med wisthusbod, ett stall med wagnshus, en spannemälsbod och ett Tröstwerk, hwilket allt efter Laga syner stigit till flera tusende Riksdaler. Af hwad salunda blifwit anfördt wägar jag ödmjukast hoppas, att Högloft. Ridderskapet och Adeln högt uplyst täcktes inse och utan swärighet finna Den 5 Zcbruani. i8i finna ofoget,.okunnigheten ej mindre af hwad Herr Capitaine Åhmansson uti dess i Dagligt Allehanda införde annonce andragit, ön af hwad den anonyme författaren till ven sä kallade, frän trycket utgifne Species facli anfört, samt i följd deraf höggunstigt bibehälla mig wid arrendet de älcrstäende ären, hälst jag i annat fall med manga barn skulle försättas uti det känbaraste lidande, utan att nägonsin derföre kunna winna ersättning. Såsom Bilagan härtill läses Tabelln: Pag. 12. Djurön etc. Remitterades till Stats-Utffottet, och tilläts Författaren, att med de öfrige Ständen kommunicera. Herr Ueuterlckölcl, Larl. I förmiddags lade jag pä Bordet Constitmions - Utskottets förslag till omarbetning af Tryck,rihets-Förordningen. Jag har sedermera haft tillfälle att genomläsa densamma och fär nu nämna, art om Herr Grefwen och LandkMarffalken sä behagar, ser jag ej mera nägot hinder för dess företagande till ventilation och afgörande.
Betänk N:o 37. Borås—Herrljunga jernväg, angående räntefrihet under tre år från och med år 1866 för det af allmänna medel beviljade lån till anläggning af. Motion N:o 158. Stats-Utsk. Utlåt. Bovin, J. A., Motion N:o 77, om befrielse för Eskilstuna stad samt Österoch Vester-Rekame härader från utgifvande af vissa, genom Kongl. Brefvet den 20 September 1864, bestämda årliga ersättningsbelopp för kronocellfängelset i Eskilstuna. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 40. Motion N:o 78, angående Eskilstuna treklassiga elementarläroverks ut vidgning till femklassigt samt anslag till ökad lärarepersonal derstädes. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66, Meni. N:o 95 och 116. R. St. underdån. Skrif. N:o 81. Motion N:o 79, om tekniska söndagsoch aftonskolans i Eskilstuna utvidgning till fullständigt tekniskt läroverk, samt anslag af medel dertill. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 60. — ■— Motion N:o 80, om anslag till aflöning vid Stockholms Veterinär-inrätt ning af en lärare för praktisk undervisning i husdjurs skötsel utom inrättningen. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66, Mern. N:o 95 och 116. R. St. underdån. Skrifv. N:o 81. Motion N:o 132, angående det stadgande, att hvad redan gäller såsom lag i afseende å kommunikation af besvär hos Hof-Rätt i skuldfor dringsmål jemväl bör tillämpas på andra mål, som genom besvär dragas under Hof-Rätterna och icke angå häktade personer. Lag-Utsk. Betänk. N:o 23 och Mern. N:o 41. R. St. underdån. Skrifv. N:o 56. — •— Motion N:o 133, om anslag till Norra Stambanans fortsättande från Upsala till Sala. Stats-UtskUtlåt. N:o 80, Mern.
I afseende på Brottmål , der den tilltalad» ar häktad, för h a i 1 es enligt 29 och 3g punkterna af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807. Ehvad missnöje mot HoF - eller Öfver-Rätts Utslag i brottmål anmäles elier icke , bör Utslå, get alltid innehålla tydlig, noggrann och fullständig underrättelse om allt hvad parten vid ändrings, sökandet liar att iakttaga.” Derest Kongl. Majit i Nåder bifaller Högsta Domstolens nu gjorda underdåniga tillstyrkande, öfverlemnade Högsta Domstolen till Kongl. Maj:(s Nådiga godtfinnande, om icke Nådig Proposition derom till Rikets Ständer kunde afgifvas. Ex Protocollo A. JPI. Hellman. Uppläst hos -Samteliga Riks-Stånden den 5 Maj. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående Wermlands Låns skiljande från Götha Hof-Rätts , och hänförande wider Svea Hof-Rätts furisdidion, samt om ändring i Lagens stadgande rörande Domfört antal Ledamöter i Hof - Den 5 Maj. Hof-Rätt-, Gifven Stockholms Slott elen jj) April 1815* Af de fran Götha Hof-Rätt årligen inkomJnande arbetsförteckningar har Kongl. Maj:t erfarit, huruledes ett betydligt antal mål, vid hvarje års slut, funnits derstädes oafgjorda, då deremot hos Svea Hof-Rätt, ehligt hvad dess Ars-Berattelser utvisa, nästan icke andra saker vid årets slut återstått tili pröfning, än sådana, uti hvilka Parternes skriftväxling icke Varit slutad , eller Sorn för saknande af infordrade Upplysningar ej kunnat vinna slutlig handläggning. Kongl. Maj:t förmodade detta olika förhållande emelian tvänne af lika många Divisioner sarmrtansatta och med hufvudsakligen enahanda arbets.ordning försedda Embetsverk ^ hvilkas