Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Behållningar ooh Fordringar 3,807:11.10. 4>'5o:46. 4* Summa 77,500:18. 1. 84,766:20.11. si Detta Läroverk, som å 3:dje Hufvudtiteln äger ett årligt Statsanslag af 37,200 Rdr, hvartill kommer spanmåi under lönerna, io5o T:r, utgörande för år i83g i penningar 2734 Rdr 18 sk., samt å All männa Indragnings-staten i3o Rdr, hvilka utgöra pension för f. d. Läraren i Handaslöjder, Friherre C. Sjöblad, hade, vid nämde års utgång, en brist i tillgångarne af 540 Rdr 26 sk. 4 rst § Såsom i betydlig män bidragande lill denna brist, få Revisorerne anmärka den gratifikation, som Entreprenören för mathållningen, Löjtnanten J. Elliot, i anledning af Guvernörs-Embetets underdåniga framställning rörande Elliots genom stegrade priser å matvaror lidna förluster, fått, enligt Kongl. Brefvet den 18 April 1839, sig tillagd med 600 Rdr, deraf anvisats 3oo Rdr af de å Akademiens anslag år i838 uppkomna besparingar, 3i7 Rdr 35 sk. 7 rst., samt de öfriga 3oo Rdr af 3:dje Hufvudtitelns anslag till oförutsedda Militärbehof. § 3. Af 1838 års Räkenskaper hafva Revisorerne inhämtat, att utaf Akademiens medel utbetalts 218 Rdr 16 sk. till Guvernören, hvilken summa utgjort ersättning för hvad han af sin Majors-lön vid Ingenior-Corpsen afstått till tjenstgörande Majoren derstädes. Denna utgift stödjer sig på ett Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den i3 Maj i83o; mea som uti i838 års Stat är stadgadt, att Guvernörs-lönen ej må utgå med mera än 2000
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs å nyo oell bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 19 sistlidne Januarii, under N:o 32, afgifna och, den 3 derpåföljde Februarii e. ni., på bordet lagda Betänkande, rörande väckt motion örn undersökning, i afseende på möjlig nedsättning af Skeppsurngälder å Svenska Fartyg, S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, under N:o 217, afgifna och, den sy sistlidne Augusti e. m., på bordet lagda Utlå* tande öfver väckt motion, angående föreslagen afskrifning af Hruks-Idkaren S, Owens skuld tilt Manufactur-Discont-Fonden, samt örn ett ytterligare låne-understöd lör honom af allmänna medel å 50,000 Riksdaler Baner, blef berörde Utlåtande, på .grund af dervid gjorda anmärkningar, till Stats-Utskottet återremitterad!'. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande StatsBancosamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den it sistlidne Augusti, afgifna och, den 27 i samma månad e. m., på bordet lagda Betälikanden: N:o 65, i anledning af väckt motion otti inrättande af ett Jordbruks-Contoir; Bih. till R.-St. Bundt 5.7* HUJt. t 2 Pre t. Utdrag den I Sept. 1S25. Nio 66, i anledning af väckt fråga, angående Låns meddelande a Spannmål. S. D. Föredrogos a nyo oell bifölIos följande Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 13 sistliane Augusti, afgifna och, den 27 i samma manad e. in., på bordet lägda Utlåtanden:
Skulle åter egaren af ett åkerfält vilja gräfva ett dike, der en telegraf-tråd finnes, så kan han derom underrätta direktionen för telegraf-inrättningen, som i sådant fidi torde kunna ändra telegraf-liniens gång öfver det fället. Vidare har Gr:n sagt att detta skulle vara en partikulier institution. Jag kan icke förstå det; ty Slaten skulle väl åstadkomma 10 Den 15 Februari. denna inrättning och hvad Staten åstadkommer kan väl icke kallas en enskild institution. Af dessa skäl och öfvertygad derom att R. o. Ad., under önskan att få frågan fullständigt utvecklad, beslutar att densamma återremittera, får jag äfven derom anhålla. Hr Cederschiöld, Rob. Theopron: Hr Gr. Sparre har sagt att Grin, likasom LagUtsk., hyser den åsigten, att ingen kan tvingas att uplåta jord för ifrågavar. inrättningar annorlunda än underfull egande rätt. I fall förhållandet är sådant att Grin, likasom Utsk. hyser denna åsigt, så beklagar jag, att densamma icke blifvit i betänk, uttryckt, emedan jag då hade sluppit att reservera mig deremot. Förhållandet är dock ej sådant, LagUtsk. har visserligen förklarat, att man efter nuvar. lag är tvungen att, om det fordras, afstå jord till ifrågavar. inrättningar med full egande rätt och deruti instämmer äfven jag. Men derefter har LagUtsk. gjort ett tillägg, så lydande: ”men en annan fråga åter är den, huruvida, då den enskildes jord för en del förelag måste användas, så att jorden varder helt och hållet onyttig för egaren, men för en del blott behöfver begagnas i så ringa mån alt egaren fortfarande deraf kan draga fördel, de i lagen för jords användande stadgade vilkor böra så tydas, att jorden alltid bör af egare lösas, och om, i sådan händelse, en förändring af lagen i denna del bör ega rum i enlighet med motionärens förslag”.
Originalerne till ofvanstående afskriften jemte Bilagorne Lit. D. och E., lära finnas ibland handlingarne till det ConseilleProtocoll, som fördes, dä Kongl. Maj:t i Nåder heviljade den sökta sporteiersättningen med 500 R:dr Banco. Otto Hedenstjerna. Herr Cederfchjöld, Per Gitflaf' Sedan BanccIItskottet upplyst, alt föregående Riksdagars BancoUtskott på eget be - Den 6 Juivii e. m. 75 våg och utan Riksens Ständers vettskap, vidtagit serskilta dispositioner af Bankens silfverfond får jag vördsammast föreslå, att ingen sådan disposition må af nuvarande BancoUtskott äga rum, utan Riksens Ständers vettskap och samtycke. Grefve Gyllenborg, Johan Hemling: Då under en flygtig läsning af Oeconomieoch Besvärs Utskottets Betänkande, i anledning af flere Bonde-Ståndets Ledamöters motioner om inrättande af BeklädnadsDirectioner vid Indeldte Cavallerierne, jag trodt mig finna att med ledning af förhållandet af BeklädnadsDirections inrättningar vid indeldte Infanterierna, Utskottet tillstyrkt enahanda inrättning, vid indeldte Cavallerierne, får jag i egenskap af både Rustoch Rotehållare anmärka , att förhållanderne i desse afseenden äro af ganska skiljagtig beskaffenhet. Vid indeldte Infanterierne, äro årliga bidrag af Rotarne, till Soldats beklädnad, i grund af Författningar bestämde, både till belopp och tid för deras utgörande, och dä förbindelserna i desse afseenden, äro för alla Rotar lika, äfvensom behofven, och Kronan, genom BeklädnadsDirectioden, besörjer beklädnaden, saknas icke för desse BeklädnadsDirectioner hvarken penningar att använda eller anledningar till disposition deraf.
Ridderr ffapet och Adeln uppmärksamt derpä, att StatS, Utskottet i sikt Betänkande tillkännagifwit, att ändamälet med desi försiag om läns upptagande Bihang. III. B. Nw r, 2. äf. 4 Den 11 October. äfwen pä den korta tiden af 2 är, hufwudsake» gen warit, att, sedan Annuitets.länen blifwit af> styrkte, sätta ett annat lane. systeme i stället, as den art, att föremålet med detza län, som är dels patriotiske länens betalande och dels att, till mtnffande af Banquens försträckningar, infria Leverantörers fordringsbewis, werkeligen mätte winnås och till den ändan ansägs nödigt att länetiden i möjeligaste blefwe lämpad efter längifwares ästundan, för alt derigenom förmä Capitalister att för endast 5 Procent ränta, finna sin räkning wid alt i detza län insätta sina penningar. Stats-Utffottet inser witzt, att Riks. gälds. Contoiret icke för närwarande för egen räkning tränger till län, troligen kommer ock detta tillständ att länge fortfara, men som ett annat förhällande möjeligen med tiden kan in< träffa, sä har lika länetid, som för de andra länen, äfwen mäst antagas för hwad Contoiret till sina egna behof kan tarfwa, ty annars ha. de Contoiret kunnat komma att sakna behöflige län för egen räkning. Stats Utskottet tror icke att Contoirets Credit lider deraf, att länetiden förkortas emot hwad härtills »vanligt warit, ty det är allmänt kändt, att Contoiret för närwarande icke behöf> wer göra län för egen räkning, twärtom torde ett förmonligt inflytande wisa sig pä Bancosedlarnes »värde, om tillopp af längifware blifwer särdeles betydeligt. Contoiret kan alldrig stadna i förlägenhet för cn forcerad uppsägning Den olägenhet sorn annars deraf kunde inträffa, Den 11 October. g sa, synes lika möjelig om länetiden är bestämd till 5 eller 2 är.
Vi hafva oss nogsamt bekant, huru som Canal-Bolaget, eller må hända rättare sagdt, dess ständige Representanter, allt ifrån år i8i5 uppstegrat sina anspråk , och äfven till en så hög grad misskänt all Samhälls-Ordning, att, i Bolagets namn, blifvit till Regeringen ingifven Stats-Utskottets Betänkanden. 429 en formlig Protest emot Rikets Ständers vid sista Riksdag fattade och af Kongl. Maj:t i Nåder sanctionerade Beslut, i afseende på Canal-Bolagets ramlade Discont. För min del skulle jag tro det vara ganska tillbörligt, att när Bolaget allt ifrån 1815 års Riksdag fört ett så högt språk och beständigt pockat på rättigheter och förmåner, som aldrig blifvit af Rikets Ständer utlofvade, Bolaget en gång får begrepp derom, att skyldigheter å Bolagets sida också måste fullgöras. Jag vill härvid tillägga, att om Actie-egarnes anhållan nu skulle beviljas, hafva vi, fastän indirecte, medgifvit, att den återstående Canalen skall byggas icke med Actie-egarnes utan med Bankens penningar; — enär på hvarje Actie å 100 R:dr icke skulle komma att utgå ur Actie-egarnas fickor mera än en R:dr i St. f. 10 R:dr. Det yrkas väl, att Staten skall hafva uti Privilegium garanterat Actie-Egarne 5 proCents Ränta under Byggnads-åren, men detta påstående saknar all grund. Uti privilegierne säges endast, att icke mera än 5 proCent af Discont-vinsten skulle fu utdelas åt Aclie-egarne, och hvarigenom man velat förekomma den möjliga och icke otroliga händelse, att man annars fastställt en så stor utdelning, att sjelfva Canal-arbetet blifvit lemnadt åt sitt öde och ej i manna-ålder kommit alt fullbordas. 43o Stats-Utskottets Betänkanden. Man hör idkeligen upprepas, att icke en förväntad Discont-vinst, utan ifren att befrämja ett patriotiskt företag, skall föranledt den stora och hastiga Actie-teckningen. Må det förlåtas mig, om jag hyser en annan öfvertygelse.
Att sådane förändringar vid förra och innevide riksdag varit ganska många och väsendtliga, härleder sig från det särskilda förhållande, att Regeringen vid förra riksdagen föreslagit, i afseende på anslagen till embetsverken samt embetsmännens löner, helt och hållet ny reglering, hvilken då endast provisoriskt fastställdes och således vid innevide riksdag måste ånyo pröfvas, Det var detta, som vid de två sednaste riksdagarne helt natur, ligt föranledt dröjsmålet med statens reglerande. Men detta förhållande kommer nu att i hufvudsakligaste mån upphöra, sedan 124 Den 11 Augusti f. m. K. St:r uppfört de provisoriska anslagen, med få undantag, på ordinarie stat. Det blir således hädanefter endast några få förändringar i den ordinarie staten jemte den extra statsregleringen, som vid hvarje riksdag erfordrar ny pröfning. Och denna blir säkert i samma mån mindre tidsödande, som riksdagsmännen få tillfälle att under tre på hvarandra följande riksdagar göra sig närmare bekanta både med de extra behofven och sättet, huru de derför anslagna medel böra användas. Hvad vidare angår Hr Gr. Mörriers farhåga för pröfningen af tulltaxau från bokstafven A till O eller i allmänhet för Bevil!ningsUtsk:ts arbeten, kan jag icke för min del annorlunda tolka den nya 3lista §:n i Riksd.Ordn., än att Bevilln.Utskit icke har skyldighet, om ens rättighet, att upptaga andra frågor ronde bevillningen än dem, som, i följd af K. Mits Proposir eller enskilda motioner, blifvit dit remitterade, så att utan dessa initiativ de gamla förhållandena blifva bestående. Så har det äfven tillgått vid denna riksdag i afside på tulltaxan, ehuru det måste medgifvas, att nu ganska många förslag till förändringar i detta hänseende blifvit motionerade; äfvensom ett förslag till splitter nya bevillningsgrunder och en alldeles ny bevillningsförordning blifvit vid denna riksdag framlagda, hvilket mångdubblat Utskits arbete.
Werka» af denna höga bemedling rbntcS ock genast i de beslut, hwikigc, nom ätskillige hittils innehafde rättigheter af de öfrige Ständen cftergäfwos, men Ständet, som äfwc» fört sig till MinneS, at sädant hos Höglofl. Ribdcrstapet och Adeln stedt, endast i anledning af Herr Friherre LittvarckSists Memorial, saknar likwäl ännu frän detta Riks - Ständ bestämdt lltlätande. bfwcr den framställ, ytling angäcnde jcmnare fördelning af de styldighktrr, som af Jorden ukgä, hwilkctt frän Bonde, Ständet Tredje Band. 165. 164. Lltf». Den 4. October'. Wfwit lcmnad till dest Rcspcctive Med - Ständers öf, wc>»ägande, och för bifallet härtill skall, kan hända, möta swärigheter, i följd af den möjliga förmodan, at Bonde - Ständet endast sökt pä andre Medborgares bekostnad förskaffa sig rättigheter. Det är denna förmodan, denna misttanka, Bonde» Ständet önskar och altid önskat undanrödja. Ständrk har dock i saknad af alla anwändbara offer hittils fast ogerna nödgatS stanna wid upsätet och till äfwentyrs se sig mistkändt. De öfrige Ständens wälwilja, men i synnerhet Ridderskapets och Adelns försakelse af wiste rättigheter, har fatt Bonde - Ständet i tillfälle at kunna upfplla en af sine ömmaste önskningar, den att rättfärdiga sitt egit förhållande. Sedan Högloft.
Här rådde ännu det tillstånd, hvilket Orla Lehman i sitt berömda tal kännetecknade såsom “ den lange Fimbulvinter, hvis kolde Dödsslummer rugede over Nordens Kraft “, och hvilken han trettio år tidigare trott sig se flykta för “ Livets Lys och Livets Varme “. Här i Sverige har denna andliga vinternatt kanske aldrig sänkt sig tyngre och mera ofruktbar än under 1870-talet. Emellertid vaknade just vid denna tid både i Danmark och Norge folkanden och med den åfven literaturen till nytt sjelfständigt lif. Huru kunde detta komma sig, och hvarför har icke något motsvarande äfven samtidigt inträffat i Sverige? Förklaringsgrunden härtill är ganska komplicerad, men torde dock icke vara alldeles omöjlig att utfinna. Danmark hade under hela denna tid haft att kämpa en svår kamp för sin sjelfständighet, och detta hade varit mer än tillräckligt att hålla folkets lifsandar vakna samt förbereda den närmast kommande tidens intellektuela verk-• • samhet. Dessutom lefde det danska folket då ännu i ungefar samma förhållande till sin nyförvärfvade konstitutionela frihet som vi på 1820- och 30-talet till den, vi erhöllo efter 1809 års statshvälfning, och hvad den tiden på olika områden var för vårt folk i jemförelse med den närvarande är nogsamt kändt. I Norge verkade väl inga dylika rörelsemotorer, men der hafva emellertid andra omständigheter ledt till alldeles samma resultat. Först och främst är det norska folket ännu endast en nation i sin allra första ungdom, då dess nationela sjelfständighet svårligen torde kunna räknas längre tillbaka än från unionen med Sverige, d. v. s. från den stund då Karl Johan på grund af bristande militära resurser, och kanske äfven af en smula beräkning i ett helt annat syfte, fann sig föranlåten att genom Kiel-freden tillförsäkra Norge den grad af sjelfständighet det aldrig ens kunnat drömma om under danske konungens * spira. Men med den nyvunna sjelfständigheten vaknade också så godt som genast den hos en svagare part lätt förklarliga misstänksamheten och fruktan för att åter se sina rättigheter inskränkta af en starkare granne.
Ärendet har den 13 Oktober 1853 blifvit hos Kongl. Maj:t i Statsrådet anmäldt, hvarvid beslut fattades att Rikets Ständers skrifvelse skulle delgifvas Norska Regeringen, hvarefter och sedan densamma sig yttrat, Kongl. Majit ville taga ärendet i förnyadt öfvervägande. £f»:o af den 20 Augusti 1851, angående föreslagen ändring i föreskrifterna om rättegång i Domkapitel (186). 1851 den 17 September i Statsrådet anmäld; och lagd till handlingarne. 18V:o af den 13 Augusti 1851, om antagande af ny vexel-lag (152). 1851 den 23 Augusti i Statsrådet anmäld; och nådig Förordning i ämnet under samma dag utfärdad, ssio af den 23 Augusti 1851, med förslag till ansvarighets-lag för de af Rikets Ständer förordnade Direktörer för Lånekontoren i orterne (201). Rikets Ständers förslag blef den 4_Nov. 1851 af Kongl. Majit i Statsrådet gilladt; och nådig Förordning, i ämnet under samma dag utfärdad. S59:o af den 25 Augusti 1851, angående af Kongl. Majit föreslagen ändring i vissa delar af Förordningen den 13 Juli 1818 om inteckning (205). 1851 den 17 September i Statsrådet anmäld; och lagd till handlingarne. SO:o af den 25 Augusti 1851, angående ändring af allmänna lagens föreskrifter om revisionsskilling m. m. (204). Kongl. Majit har den 20 December 1851 i Statsrådet vägrat sanktion å Rikets Ständers förslag, eflio af den 28 Augusti 1851, angående upphörande af den Akademiska jurisdik tionen (217). 1852 den 31 Mars och den 2 April i Statsrådet anmäld; och nådiga Förordningar i ämnet under sistnämnde dag utfärdade. 3S:o af den 28 Augusti 1851, angående sättet för uppsägning af solidariskt ingångna förbindelser (214).
N:r 7,14$. 1170 Statsach Banko-TJtskattens Betänkanden. gare skulle uppkomma, om Utrednings-Commis* sionen, hvilken ovilkorligt mäste följa sine föreskrifter, blir nödsakad, i enlighet dermed, Discontemes fordringar utsöka, utan afseende på Gäldenärernes sv-årighet att betala. Genom förenämnde Liqvidations-sätt undvikes både det rättvisa inkast, sorn af flere anmärkare är upprepadr, att allmänna Lagen blifvit öfverträda, och olikhet i behandlingen emellan de Gäldenärer, hvilka sedan den 1 slstledne October inbetalt sine Lån och de, hvilka, 1 händelse Rabatt faststalles, efter kungörande af Riksens Ständers Beslut skulle sine Lån omsätta eller liqvidera. Rå dessa grunder är mih öfvertygelse stadgad, att Disconternes Sedlar och AfskrifnipgsBevis böra efter fulla beloppet i Liqvid för Lån emottägas» Den 23 April. Efter skédd justering af Höglofi. Statsoch Banco - Utskottens Utlåtande öfver anmärkningar vid Höglofi» Utskottens Under den 3 sistl. Mars afgifne Betänkande, rörande Filial - Disconternes utredning, Uppläste och till Protocollet aflemnade nedannämnde Ledamöter, hvilka, vid ärendets afgörande, sig reserverat, deras skrifteligen författade anföranden, för att Utlåtandet till Rikets Höglofi* Ständer åtfölja} nemligen: Herr Professor Forssell: ”När Rikets Höglofi. Ständer vid 1815 och föregående arens Riksdagar anslogo Credi - Statsceli Banko Utskottens Betänkanden. 1171' tiven till Fi:iälDisconterna, så voro dessa Greditiv icke beräknade att utgå af Bankens årliga Ränte-lrikomstér, hvilka tili andra ändamål rfdän vofo bestämde, Utan dé Voro i sjelfva verket ämnade att tillskapas genom nya Sedelmassor, i händelse de begagnades.
Om verkligen förmyndareräkniugarne i allmänhet voro af den vidlyftiga och invecklade beskaffenhet, att deras genomgående skulle medföra så stort besvär, som nu velat förespeglas, så hade man sannolikt ofta nog fått vidtaga särskilda mått och steg, för att tvinga personer att åtaga sig ett sådant onus; men förhållandet med dessa räkningar är i allmänhet icke sådant, utan äro de fleste af dem af en högst enkel beskaffenhet och genomgås med största lätthet. Jag hemställer till det Högh Ståndet, huruvida något hinder kan anses förefinnas för domareu att utöfva kontroll jemväl i afs:de å socknenämnden elier gode männen, för den händelse at.t de åläggas att inlemna förteckning å de räkningar, som de till granskning emottagit (jag begagnar nu det uttryck, som Gr. Sparre föredragit). Detta åliggande för gode männen eller socknenämnden, att ingifva en förteckning, innefattar ju för öfrigt alldeles icke något förbud för den förmyndare, som finner säkerheten sådant fördra, att sjelf årligen till domaren inlemna bevis att hans förmyndareräkning blifvit för socknenämnden företedd. Det skulle fortfarande bero af hans egen fria vilja att gå i författning härom, eller uraktlåta detsamma. För den händelse åter, att Utsk:ts förslag oförändradt antages, blir det förmyndarens ovilkorlig^ skyldighet att årligen inkomma med ett sådant bevis; och en mängd Den 17 Jn 1 i. 143 personer öfver hela riket skola derigenom, på sätt jag redan förut nämnt, besväras med öfverflödiga åligganden. Jag vill slutligen fästa upmärksamheten deruppå, att om en person har flere, t. ex. 3 förmynderskap sig updragna uti olika orter och följaktligen icke samtidigt kan inställa sig på alla dessa 3 olika ställen, så måste han ovilkorligen, så vidt han vill ställa sig det uti förev:de förslag gifne stadgande till efterrätlelse, gå i författning om anskaffande af ombud på 2 af dessa ställen; och dessutom sjelf företaga en resa till det tredje. Då således de af mig förut framställde anm:r icke synas mig hafva blifvit af Gr. Sparre vederlagde, måste jag vidhålla mitt förra yrkande.
Genom den undersökning, som, tillföljd af Rikets Ständers derom framställda begäran, blifvit af kommitlerade år 1844 förrättad, har blifvit upplyst, huruledes skalle-allmogens skyldighet alt förse kopparverket med kol och ved icke blott är forngammal, utan synnerligen härleder sig från den tid, då konungarne sjelfve började deltaga i kopparbergs-bruket, i följd hvaraf serskilda aftal och konlrakter emellan kronan och allmogen om vissa prestationer och tjenstbarheter å den sednares sida i och för denna bruksdrift afhandlades och uppgjordes; till bestyrkande hvaraf blifvit åberopade privilegierna af 1347 och 1499, konung Guslaf I:s bref den 28 Februari 1545, konung Erik XlV:s bref den 21 Oktober 1562, den 23 Februari 1563 och den 3 Maj 1566; Carl IX :s, i egenskap af riksföreståndare, den 7 Augusti 1602, på allmogens egen begäran, gifna försäkran, att han för deras årliga utlagor icke ville annat än kol och ved af den fordra, samt derefter Sials-Utskottets Utlåtande, N:o 37 Litt, A, 17 derefter, i egenskap af konung, den 2 Januari 1606 oell den 27 Mars samt 18 December 1607 till allmogen aflåtna bref, hvarigenom hemmans-räntekolen bestämdes till en och en half stig af livart spanland jord, eller 24 stigar af belt hemman, samt derjemte af allmogen förbehölls, att hvarje par folk eller hjonelag, som hade häst, skulle emot reda betalning hjelpa till att framföra en stig kol och ett stafrum ved, hvarefter, genom Kongl, brefvet den 14 April 1610, bekräftades, att de så kallade hjonelagspenningarne borde af allmogen i Dalarne och Nedra Bergslagen med kol och ved afbördas.
Beträffande sedermera inbjudningen till instämmande i BorgareSt:s beslut rörande 17:de §:n yttrade Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag önskar, att Ståndet måtte, i fråga om beskattningen, vidblifva sitt beslut. Jag goldet både i afseende på sjelfva saken och andra förhållanden. I sednare fallet får jag erinra derom, att från början var en högre skatt föreslagen än den nu bestämda. Man hade nemi. ansett försäljningen böra beskattas lika med tillverkningen. Då man betungat henne med högre skatt än tillförene, vore det icke. skäl att lätta försäljningen, emedan just genom denna upkommer dryckenskap och hans följder. Ett annat förhållande är, att landtman skulle anse såsom en orättvisa mot dem, om man belade tillverkningen med en högre skatt, men försäljningen, som förnämligast sker i städerne, med en mycket lägre. Jag anhåller, att R. o. Ad. ville vid Utsk:s förslag förblifva. Uppå härefter framställd propos., fann R. o. Ad. för godt att, med afslag å inbjudningen rörande 17:de §:n, vidblifva sitt derom fattade beslut. Den 15 November f. m. 63 Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer, att R. o. Ad. måtte inbjuda BondeSt. att i detta beslut med oss instämma. Det är R. o. Ad. bekant, att BondeSt., som icke vill antaga de stadganden Ulsk. föreslagit, har i fråga om försäljningen bibehållit nuvar:de författn. ang:de bränvinsförsäljningen. Hon är, hvarken i afseende på beskattningen eller sitt öfriga innehåll, förenlig med de beslut, de andra Stånden vid denna Riksdag fattat. När man på ena sidan velat nedsätta försäljningens beskattning: så är troligt, att om R. o. Ad. vidblifver sitt beslut, hvilket närmar sig den skatt, sorn är tillverkningen påförd, torde, å den andra sidan, BondeSt. förena sig med 11. o. Ad., hvarigenom sakens slutliga afgörande blir enklare, än eljest. Jag anhåller alltså, att BondeSt. mätte inbjudas att förena sig med oss.