Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landt mäleriet underdåniga reseberättelse för år 1851 samt åberopar såsom mina egna åsigter dem, hvilka Öfver-direktören i samma berättelse på ett särdeles öfvertygande sätt framställt å sidonie 105 tili och med 121, hvarjemte jag får vördsamt och på det bevekligaste anhålla: att Lagoch Allmänna Besvärs-Utskotlen, till hvilka denna motion torde blifva remitterad, benäget viile, utan afseende å hvad förre riksdagars samma Utskott yttrat och ansett, på det noggrannaste skärskåda det högst vigtiga ärendet och derest Utskotten, såsom jag antager för gifvet, ej finna skäl till vederläggning af Öfver-direktörens, på mångårig erfarenhet grundade, åsigter, tillstyrka Rikets Ständer att dem antaga och lill verkställighet hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla. Stockholm den 50 November 1862. Jan Andersson, från Stora Kopparbergs län. Häruti förenar sig: Lars Olsson, från samma län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af »Ian Åndersson från Kopparbergs lån, om norra stambanans utsträckning under nåslhomma ide statsregleringsperiod. utöfver hvad Kongl. Maj:l i dess nådiga Proposition föreslagit, förbi Sala till byn Brovallen inom Kopparbergs län, samt dertill erforderliga medels anvisande. Uti till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition, rörande norra stambanan af jernvägarne för denna statsregleringsperiod, har Kongl. Majit föreslagit denna hanas utsträckning till Sala såsom ändpunkt, samt för byggande af densamma begärt anslag. Det torde dock i betydlig mån vara mera fördelaktigt att banan utsträckes till den 2^ mil ofvan Sala belägna byn Brovallen inom Folkärna socken af Kopparbergs län. — Delta ställe, såsom liggande straxt invid Dalelfven är den naturligaste ändpunkten för banan, ehvad dennas vidare sträckning kommer att gå utmed elfven förbi Avesta och Hedemora till Korsnäs, eller den skal! dragas öfver elfven vid Brunbäck genom Grytnäs till Robertsholm, för alt der förenas med Gefle—Dala jernvägen.
Jag tror att man i ett land icke kan vidtaga en farligare åtgärd i financielt hänseende ån att först tillskapa en stor penningemassa och sedan i en hast indraga densamma. Ett sådant förfarande måste ovilkorligen förlamande inverka på näringarne och jordbruket i landet. Hr Lagergrens reservation har i min tanke väl och kort redogjort för de omständigheter, som under en längd af år förökat kreditsedlarne här i landet och framkallat dessa enskilta kredilanstalter, hvilka raan nu sä ihärdigt söker utrota. Obestridligt är alt dessa privatbanker väsendteliger. bidragit till våra näringars förkofran, och nu vill man omedelbart efter 2:ne för näringarne gynnsamma år, sedan till följd af den ökade penningelillgången en mängd industriella företag upstått, vidtaga en mesyr, som ovilkorligen måste medföra dessa företags totala undergång och näringsidkares ruin. Ett sådant förfarande tror jag icke vara väl betänkt. Man har vid början af denna diskussion yttrat, att privatbanks-intresset uphäft sig till en makt i staten, för hvilkens bekämpande kraftiga åtgärder måste vidtagas. Jag har äfven erfarit, att representationen under de sednare åren ihärdigt arbetat emot denna makt samt pålagt densamma hårda och tryckande band, samt beredt bankernes aklie-egare en stor skada genom att obilligt nedsätta oell försämra de vilkor, under hvilka privatbankerne ega att drifva deras rörelse. Jag måste tillstå att det förefaller mig vara en besynnerlig makt i staten, som måste underkasta sig hvilka vilkor sora erbjudes dem, för att fortfarande kunna existera. Om tillräckliga åtgärder voro vidtagna för att skydda de näringsidkande mot de förluster, som skulle blifva en följd af privatbankernas uphörande, eller, rättare sagdt, af indragningen utaf den del af deras utelöpande sedlar, genom hvars lång - 140 Den 6 Augusti. varigare cirkulation i den allmänna rörelsen dessa banker draga den betydligaste vinsten, om, säger jag, sådana åtgärder voro vidtagne, skulle äfven jag tilläfventyrs yrka vidblifvandet af det beslut som vid 1844—45 årens riksdag af Sländerne fattades.
Om förlägenheten i allmänna rörelsen, och förslag till inskränkning af umbärliga utländska varor, jemte Bilagor af särskildta yttranden af Grefve v. Schwerin m. fl., af hvilka samtliga handlingar Ridderskapet och Adeln icke ansåg andra uppläsningen nödig vidare än för de delar, som särskildt kunde at Ledamöter begäras, heldst största delen, innefattad i sjelfva Betänkandet Och i Grefve Schwerine yttrande, vore af trycket utkommen. Sedan, på begäran af Herr Tham, Pehr, gjutet af Betänkandet, rörande ingifvande af en Statsceconomisk Journal, blifvit uppläst, yttrade sig Herr Thamy att sedan, genom Kongl. Maj:ts Nådiga försorg, en LandtbruksAcademie vore inrättad, hvilken utgåfve en Journal i ceconomiska ämnen, ansåge han densamma för tillräcklig, och den af Särskildta Utskottet föreslagne för öfverflödig. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvigt Den föreslagne Journalen kan blifva ganska interessant och nyttig. Den sprider upplysning äfven om administrativa åtgärderna, hvil - 55 a Den 28 Juni. ken kännedom allmänheten saknar. Landtbruks: Academiens Journal är egentligen ceconomisk; der finnas likväl ibland artiklar sorn tyckas vara främmande för detta Blad} och den börjar redan blifva mindre begärligHvad åter de éoo R:drs biträde af Banken angår, så torde de eke behofvas, om Redactören gör Journalen så interessant, sorn här gifves tillfälle till. Förfelas ändamålet, nemligen publicitet af det som är vigtigt att hvar man får veta, så må Jonrn;»len gerna gå in; emedlertid vill jag lik* väl icke bestrida denna utgift, om den är behöflig. Herr Tham erinrade, att LandtbruksAcademiens journal vöre mer än ceconomisk, den vore äfven statistisk. Friherre Wirsén, Gustaf Fredrik, anförde till Protocollet skriftligen löljande: Vid frågor om Fäderneslandets stora an* gelägenheter kan ingen rättskaffens medborgare vara likgiltig.
„Det år påtagligt, att behofvet af fartyg för landets sjöförsvar icke kan anses härigenom blifva fyldt; men då äfven de nu omnämnda fartygen icke, med iakttagande af god hushållning, kunna fullt färdiga anskaffas innan Rikets Ständers nästa sammanträde, hafva beråkningarne ansetts icke böra sträckas längre. Då härtill kommer, att, på sått redan förut år erinradt, det förslag till Riksstat, som på Eders Kongl. Majts befallning nu framlågges, afser fyllandet af endast ett års behof, kan detta beräknas till ett belopp af R:dr 1,700,000: — hvaraf dock, på sått längre fram skall visas, genom dels bidrag från fonden för krigsfartygs nybyggnad och dels framdeles dit ingående medel kunna betåckas „ 756,200: — så att endast derefter återstående R:dr 943,800: — vore det behof för ifrågavarande ändamål, som för år 1867 borde fyllas medelst extra statsanslag. “ “Detta hvad fartygen angår; men, minst sagdt, lika nödvändigt år, att inom landet kunna anskaffa de för desamma afsedda kanoner, och torde Eders Kongl. Maj:t derföre i nåder tillåta mig att längre fram få uppgifva förslag till ernående af detta så vigtiga mål.* O O “Då jag nu går att yttra mig i afseende på behofven under de anslag, som Anyående anpå Femte Hufvudtiteln finnas upptagna under hufvudrubriken: Materielen, får jag, xla9et till Flnthvad angår anslaget till Flottans underhåll i underdånighet anmäla, att detta anslag tansun er a ■ 54 Bil. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Men är det val möjligt att fordra, alt befälet, som redan maicherat 3 å 4 mil i elakt väder och väglag, ännu skall gå en mil omkring i qvarteren och der nödgas uppehålla sig en längre stund på alla ställen, dels för eftersynen af truppen, dels för att ställa till rätta klagomål såväl å truppens som värdarnas sida? Det är äfven befaldt, att före uppbrottet ur qvarteren befälet skall efterhöra manskapets förhållande derstädes och, i händelse någon oordning ägt rum, derom på stället anställa undersökning, och intyg, att icke något i qvarteren varit att anmärka mot manskapet, måste aflemnas till regttsbefälet; men huru skall befälet sådant medhinna, då uppbrott vanligen sker, den varmare årstiden åtminstone, kl. 3 om morgnarna? Äfven i detta fall måste manskapet lemnäs åt sig sjelf och anskalfa de erforderliga bevisen; ty hvarken befälet eller kronobetjeningen hinner med en sådan åtgärd. Någon gång händer, att soldaten i qvarteret fordrar mer, än hans rättighet är; ibland erhåller lian vida mindre, än hvad han borde hafva, och befälet kan ej hinna att sådant controllera. Och hvad vore följden, äfven med vår goda indelta soldat, 0111 sådant lif en längre tid skulle fortfara? Jo, att disciplinen derigenom skulle lida. Lägges nu dertill, att soldaten genom sidomarcherna till och från qvarteren minst tågar 5 längre väg, än lian bor - Den 2 Maj «. m. fi7 borde; att dagsmarcherna i annat fall kunde göras längre, och trupperna således hastigare framkomma till bestämd ort, hvarigenom betydlig besparing af tid och kostnad skulle vinnas; så synes tydligt, att stora olägenheter äro förenade med nuvarande inqvarteringssätt, beroende af förplägningssättet, och att ändring derutinnan är af stort behof påkallad.
Utskottet beslöt sluteligen uppå Dess Ordförandes gjorde Proposition, att de nu genomlästa protocollen rör[an]de Justitise-ärender, General-Auditeurs-ärender och Ecclesiastique-ärender skulle till vederbörande Expeditioner oförtöfvadt återlämnas, men att de öfver Kammarsamt Handelsoch Finance-ärender skulle ännu i åtta. dagar hos Utskottet qvarblifva. Justerad t den 8 october 1810. Törneblad. Fredagen den 7:de September kl. 9 f. m. sammanträdde Constitutions Utskottet in pleno, då alla Ledamöterne, utom Herr Borgmästaren Nenzén, voro närvarande. Under justeringen af protocollet för den 31:ste sisth Augusti tiillkännagaf Riksdagsmannen Jon Jonsson, att han denna dagen ej varit i staden närvarande och således icke deltagit i Utskottets beslut rörande frågan om Banco och Riks-Gälds Contoirets Fullmägtiges utöfvande af Riksdagsmannarätt, då Riksdagen ej i hufvudstaden hålles. Herr Friherre Cederström inlemnade sitt, den 4:de innevarande utlofvade skrifteliga anförande ang. omröstning per capita, som lades på bordet: »Grundlagars stadganden böra inom ett samhälle vara lika gällande för alla classer af medborgare. De böra innefatta de allmänna grundsatser, hvaruppå ett lands öfriga lagar och författningar skola grundas. Ju mindre olika tillämpningar deraf kunna göras, desto bättre, desto fullkomligare äro Grundlagarne. Alla de ställen i våra Grundlagar, som för olika folk-classer lemna tillfälle till olika tillämpning, böra således efter min tanke förändras, stadgandena göras allmänna och detailler lemna rum för sådana allmänna principer, hvilka ej äro underkastade några förtydningar. Riksdags-Ordningen är en Grundlag, som enligt dessa grundsatser bör vara inskränkt inom stadgande af de allmänna former, utom hvilka Riksens Ständers öfverläggningar, såsom olaglige, äro ogiltige. Till hvarje Stånds särskilda Stånds-Ordning hörer alla detailler till ordnings vinnande och bibehållande samt tillämpningen af Riksdags-Ordningens stadganden på i Stånden förefallande tillfällen.
Vid utfärdandet af Förordningen den 20 November 1845, om upphörande af skyldigheten att bos Hofrätt betala lösen för protokoll i revisionssaker, beslöt Kongl. Maj:t tillika, att llofrällernes betjening borde för den inkomst, hvaraf' samma betjening, lill följd af lagförändringen, ginge i mistning, åtnjuta årlig ersättning, efter 700 R:dr för Svea Hofrätt, 565 R:dr lör Götha Hofrätt och 265 R:dr för Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, samt alt denna ersättning, beräknad från och med början af år 1846, skulle lill Hofi attonie qvartaliter utbetalas af hesparingarne under Riksslatens Andra llufvudlilel, intill dess annorlunda kunde varda härom föreskrifvet. Då ifrågavarande ersättning är af beskaffenhet att böra fortfarande utgå, har Kongl. Maj:t, i enlighet med hvad Stals-kontoret i sin underdåniga berättelse angående Statsverket tillstyrkt, velat föreslå, att ofvan omförmälde ersättningsbelopp varda i stat uppförde; hvarigenom alltså en tillökning uppkom - me i staten för Svea Hofrätt af R:dr 700: Götha Hofrätt af 565: och för Hofrätten öfver Skåne och Blekinge af 265: O Transport 1,530: Kongl. 31ajäs Nåd. Prop. lill /!. Till rättelse vid Statsregleringen under sistförflulne O O Riksmöte, gaf Kongl. Majrl Rikets Ständer tillkänna, att, sedan lagmansbostället Näsby vid midfasta» 1844 Aler tillfallit lagmans-embetct i ilen förenade Stockholms, Södermanlands och Gottlands Läns lagsaga, komme, likmätigt Kongl. Brefven den 6 September 1791 och den 3 Februari 1841, den ännu på Stat qvarstående hälft af lagmanslönen på Gottland, utgörande, med inbegripen ersättning för derunder beräknade 23.} tunnor spanmål, 272 R:dr 4 sk. att till statsverket indragas.
Den io Maj f. m. obilligt tvång att vilja förmå judiska föräldrar att, såsom vilkor för deras barns undervisning i någon Luthersk skola, anbefalla barnens uppfostran i och antagande af en annan trosbekännelse, än den föräldrarna sjelfva anse vara den lätta; oell göra de allt hvad de böra, när de tillåta barnens undervisning i båda troslärorna samt öfverlemna åt dem sjelfva alt, när derefter de dertill erhålla nog mognad, välja, hvilkendera de önska föredraga. Oni barnen, sedan de utan sjelfpröfning antagit vår troslära, funne sig dermed missnöjda och ville återgå till sina fäders tro, så väckte sådant långt mera förargelse, än om de alltid föiblifvit Judar. Jag tror i allmänhet, att det vore väl, 0111 man först erhölle upplysning om beskaffenheten af en religionslära, innan man blindt antager den; och då Christern!omens historiska basis just ligger i Judaismen och Gamla Testamentet, torde det ej heller vara ur vägen, att en Luthersk lärare uti sin religionsundervisning omfattade äfven de Judiska religionsbuden, och jag tror icke, att några menliga verkningar deraf borde kunna befaras för de Christna lärjungarna. På dessa skäl tillstyrker jag bifall till andra punkten i betänk. Hvad åter beträffar första punkten, angrde vägrad utvidgning af Judarnas delaktighet i landets industriella fördelar, förenar jag mig med hvad Gr. Cronhjelm i afseende härå yttrat. Ulsk. synes hafva utgått från den lika gamla som falska sats, att vissa folkclasser hafva vissa medfödda vanor, hvilka de icke Lurina öfvergifva. Jag tror, att man ej bör förgäta, att det oftast är lagarna, som bilda ett folks vanor, lefnadssätt och förderf, och att, om lagarna fortfara att vara felaktiga, man förgäfves bjuder till att ombilda vanorna, och klandrar orättvist de sednare för de förras skull. Då man således stiftar lagar, som hindra Judarna att finna sin utkomst på ett naturligt och andra medborgare lofgifvet sätt, tvingar man dem ofta att söka denna genom missbruk af de få återstående rättigheter, man lemnat dem.
I i3 §. bestämmes straffet för den af ringare betjeningen, som, då någon Sole~ nität för handen är försummar sin tjenstgöring, andra resan till en hel månads fängelse vatten och bröd. 22 §. Drager någon Page sin värja med vretz vill ja, eller pust med käpp, hand eller fot slår uti vår närvaro , Camrar och Geraaker, plickte med Rfgghuden&ic.&lc.&tc. 32 §. Utsprider någon, talar eller tecknar thet vår Öfverste Marskalks heder och ära angår, och ej fulltyga kan, eller gifver honom ährerörige ord uti eller utom Embetets beställning, straffas til lifvet. 35 §. Hvilken som å Vårt Fruentimber utsprider, klagar, talar eller tecknar thet theras Den i5 December e. m. theras heder eller ära angår, och eij fulltyga kan , vare straffat, om thet om Hofmustarinnan är, till lil vet. 70 §. utsätter döds-straff för den, som med våld inom Borgen tager mer eller mindre. Utom det tjufnad inom Borgen skall anses som Kyrkotjufnad, ömsom två och tredubbelt högre än efter allmän Lag bestraffas, dömes den brottslige dessutom till lifstids fängelse, o. s. v. Jag är öfvertygad, att detta besynnerliga förhållande i vår Lagskipning endast undfallit vederbörande, och att man blott be hofver göra Kongl. Mai:t uppmärksam derpå, för att erhålla rättelse i detta missförhållande. Jag vågar således föreslå: Att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla det Hans Maj:t nådigst ville ■anbefalla ofvannämnde Konung Carl XI:s HofArtiklars öfverseende j och i Nåder låta utfärda andra i öfverensstämmelse med ti■dehvarfvet och i sammanhang med den nja Lagbokj som är att förvänta. Jag anhåller att detta mitt vördsamma Memorial blir med de andra respective Stånden communiceradt och till vederbörligt Utskott remitteradt. Lades på bordet. 5 H. 16 ; i\i Den i5 December e. m.
Det har ej undfallit Utskottet, att, när år 1809 den fråga först väcktes, som, efter flerahanda olika framställnings, och behandlingssätt, å nyo blifvit vid mx påstående Riksdag föremål för Riksens Ständers och detta Utskotts handläggning, något annat ändamål dermed troligen icke åsyftades, än indragning af öfverflödiga löner, till minskning i StatsVerkets utgifter. I öfverensstämmelse Serskildta Utskottets Betäntanclen. 657 med denna åsigt, tyckes icke heller något tvifvel då hafva uppstått om tjenligheten af detditintiIls antagna Administrationssättetj och den år 1811 nedsatta Comitén, hvars instruetion icke ålade någon skyldighet att föreslå en förändring från grunden, synes i allt hafva utgått från den princip, att CollegialSty1-elsen i det hela vore nyttig, lampelig och fullkomlig, så vidt nemligen fullkomligheten kan tänkas i förening med vissa rnedgiftaa ofullkomligheter. Äfven Riksens Ständer vid 18i2 års Riksdag tyckas stillatigande hafva erkänt, att en sådan föreställning dittills Varit allmän 5 men, då de å ena sidan gillade Comitterades åtgärd, såsom med GrundLagen öfverensstämmande, anhöllo de å dea andra hos Kongl. Majit om tillförordnande af en ny Comité, som, ulan hinder af gällande Lagar och Författningar, ägde att inarbeta och Föreslå ett nytt sätt för de allmänna ärendenas behandling, efter som dett tttnde finnas nyttigast och tjenligast; ett bevis att man för framtiden uppgifvit tron på den Förutnämda fullkomligheten.
Banco - Utskottets, t afseende på Banco - Revisionens Berättelse, redan gifne tillstyrkande, att Revisopernes Berättelser, så val om Statsoch Riksgälds - Verken, sorn öfrige Verk och Inrättningar, hvilka af dem granskas, må genast, efter hvarje Revisions slut, genom Revisorernes föranstaltande till trycket befordras och med alR inanna Tidningarné utdelas. Om Rikets Höglofl. Ständer skulle bifalla detta förslag, torde föreskrift härom böra meddelas uti den, genom Kongl, Kungörelsen den t o Junii 1812, för Revisorerne af StatsBanaooch Riksgälds - Verken utfärdade Instruc?ion, och samina Instruction förändras sålunda; Stats-Utskottets Betdnkanden. 1351 Jnstructionens nu varanRedaction som föresläs: de tydelse: 5 §• ' 5 $• _ Sedan Revisionen öfSedan Revisionen af ver Stats-Verket, efter Stats-Verket, efter föreföreskrifna grunder,blifskrifne grunder, blifvit vit fullbordad, böra Refullbordad, böra Revivisorerne deröfver låta sorerne deröfver lataför» författa en utförlig
Lag» samt Allmänna Besvärsoch OecononriieUtskottens ej mindre den 29 sistledne Maji under N-:o 92 afgifne „ samt den 25 derpåföljde Junii eftermiddagen pa bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte frågor om öfverseende och förbättring af Rikets Oeconomiska och Politie Författningar, sa ks om I.andshöfdingarnes rätt att utfärda vitesförbud m. m , än ock deri 17 sistledne September under Nu> 183 rneddeldte, samt den 2,5 derp|- iöljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande., 7* Den 3 Oclobev e. mi i anledning af de, vid förstnämnde Betänkande, gjorde anmärkningar. Herr Ribbing, Arwid: Utskotten hafva tillstyrkt, att Biksens Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om upphäfvande af 1787 års Författning emot vrånga och obehöriga omdömen öfver Kongl. Majtts, till Rikets nytta och fördel vidtagne, Författningar, vid ansvar som för lastelig! tal emot Konungens person. Vid början af Riksdagen aflät Kongl. Maj:t en Nådig Skrifvelse, hvaruti med öfverlemnande ät Riksens Ständer att bestämma proportionen af straffbestämmelserna, proponerades, att Lagen mot lasteligt tal om Ofverheten skulle mildras, och dödsstraffet borttagas. Då denna fråga hos LagUtskottet förevar, ansågs hittills gällande Lag i detta afseende ej böra undergå någon den ringaste förändring. Emot denna framställning reserverade jag mig. Jag trodde nemligen, att tiden, hvaruti vi lefva, och våra nya Grundlagar kräfde, att straffet för ifrågavarande brott lämpades derefter.
Kunskapen är verkligen ic&amp;e heller så ofantligt djup, tyckes det. Men det må kanske också ursäktas. Glädjande är att finna en granskning som går rakt på sak, som icke låter leda sig af namn och icke stryker öf-ver med hartassen för det att granskaren tycker det » vara synd om » en mindre lyckad konstnär. Det der är egenskaper som böra förskaffa en granskare konstvännernes aktning och tacksamhet. Men hvad göra de andre herrarne i de andra bladen? De tiga eller, på sin höjd, mumla litet då och då. Det måste inträffa en sår hemsk tilldragelse som Nils Stures mord för att förmå sådane herrar att sätta pennan på papperet. Men sedan de väl fått det nämda dådet förvisadt till Upsala, sannolikt såsom ett afskräckande exempel för den studerande ungdomen, lade de åter bort pennorna och togo sig en ny slummer. Och dermed låter allmänheten sig nöja. Det torde vara ett bevis på, att om stockholmarne äro konstälskande, så gäller kärleken dock icke de bildande konsterna åtminstone i främsta rummet. Men hvad skulle inträffa, om én stor stockholmstid-ning icke sade något om första föreställningen af en » Boc-eaccio » eller ett » Bländverk » eller något annat af hufvud-stadsteatrarnes utomordentliga konststycken? Hvad blefve följden, om debutanten Andersson eller debutanten Pettersson eller någon annan af de elfva tusen debuterande jungfrurna icke iinge sitt utförliga omnämnande? Den tidningen skulle mista hela sitt anseende och, hvad ännu värre vore, förlora alla * sina prenumeranter, betraktas såsom saknande tillvarons realitet, d. v. s. icke få sälja ett enda nummer, hvarken löst eller fast. I vissheten derom springa tidningarna nu i kapp för att få fatt i en enda liten notis om en enda liten sångerska eller en som inbillar sig vara sångerska, och åt den dramatiska konsten — milde Apollo, tillgif mig det uttrycket! — på Mindre teatern och Djurgårdsteatern egna de den mest noggranna uppmärksamhet. Är det tidningarna som uppfostrat allmänheten till så- • dana dyrkare af scenisk konst eller är det allmänheten som utöfvat sitt uppfostrande inflytande på tidningarnas musik-och teaterafdelningar?
Så säger han sjelf, och den helige Patern svarar derpå (sid. 157): ”Du har rätt; detta var verkligen tidpunkten för din sjukdoms början, då du vek från din började bana och Juta inneslöts.” Är icke detta en religionstjenare alldeles à la Furumo? Vidare. Detta par hade en dotter och denna hade en älskare. Mellan dem var ”en evig, ovansklig kärlek,” – de ”älskade hvarandra rätt,” men ”jorden skulle icke få skryta, att hon sett dem förenas”; de borde ”icke önska ett halft, i mörker tynande förbund, ett gift, det gröna jorden erbjuder.” Deras kärlek var således för ren, för god för äktenskapet; de måste i kloster – och det är en moder som drifver dem dit in. Likväl, inföll Henrik, måste cousine Ulla medgifva, att Furumo icke bildar vällustiga, förföriska målningar. Visserligen icke, svarade Ulla, men han gör hvad värre är: han smyckar lasten med ett fint, æsthetiskt doft, han sätter okyskheten i system, och låter den sanktioneras af moralen. Kanske, få vi snart upplefva den dag, då sjelfva Christendomen också framkallas till stöd för dessa läror. Just derföre, att Furumo är obekant med den högre och renare kärleken, lifvets central-sol, så kommer så mycket annat på sned i hans skrifter: gränsorna för dygd och last upprifvas, och vi få en ny sedelära, en ny religion. Den blandning af falskt och sannt, som min farbror förut hos honom tadlat, är icke blott af æsthetisk natur: denna förvirring utgår just från nämde punkt och sträcker sin rot i det innersta af lifvet. Ja, min farbror, jag kan icke älska Furumos dikter; ty i dem finnes ingen oskuld, ingen fromhet. Nej, nej, Ulla, utbrast Herr Hugo, du går för långt, du öfverdrifver. Var då billig, gör icke vår vän orätt! Tillåt, min farbror, att jag aflägsnar mig, för att hämta frisk luft. Min blod har råkat i en stark svallning. Jag har måhända uttalat hvad som icke anstått mig att säga. Då Ulla lemnat rummet, sade Herr Hugo, till hälften för sig sjelf: