Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Daga härad och seder - 4 mera utgör gränsen emellan Rönö och Hölöbo härader, fortlöper till hafvet, men de vestligare armarne, som genomstryka Oppunda och Willåttinge härader, stadna mot Nyköpingsåns vidtutgrenade vattendrag. Söder eller sydvest om dessa framlöper den mera betydliga och storartade Kolmårdsåsen, som skiljer detta Läns dalgångar från Linköpings Läns nordliga, mot Bråviken sluttande dalsträckningar. Till denna del af Länet hörer, jemte Daga härad, hela konungadömets domsaga, deraf Oppunda härad, som är beläget vid gränsen mot Nerike, har betydliga slätter och temligen vidsträckta, men föga kuperande skogsmarker. Willåttinge deremot, liksom Rönö och Hölöbo härader, jemte det till Lifgedingets domsaga hörande Daga härad, äro, särdeles det förstnämnda, mera kuperade, och Jönåkers härad äger i de söder belägna Björkviks, Kila och Tunabergs socknar samt en del af Lunda ocb Stigtomta socknar rik skogstillgång med mera och mindre kuperade trakter, men den återstående delen af detta härad är öfvervägande slättland. Af ofvanomförmälde hufvudsakliga utlopp för Länets många sjöar är Nyköpingsån det betydligaste, hvars Hodområde, ett bland de största i Sverige, upptager en areal af 24 qvadratmil eller ungefärligen 3/8:delar af hela Länet. Å slättbygden, äfvensom i de skogsrikare socknarnes äldre slätter, är den rådande jordmånen stark och bördig lera, dock förekommer den inom Oppunda härad samt i vissa delar af Mälarebygden mer och mindre uppblandad med sand. I de egentliga skogstrakterne deremot lärer skogslera, lättjord och mojord vara öfvervägande, likväl ej utan omvexling med bättre lera. Endast några få socknar, tillhörande Pvekarne härader, lida fullkomlig skogsbrist, men större delen af Länet har ännu en emot behofvet fullt svarande skogstillgång, som, väl vårdad, jemväl skulle utan tvifvel lemna ett icke obetydligt öfverskott till afsalu.
Man har äfven talat om sammanslående af de bägge Universiteten, och deraf framställt åtskilliga fördelar. Men utom den täflan, som nu äger rum emellan 2:ne serskildta Corporationer, bör dervid äfven tagas i betraktande Sveriges vidsträckta område, och att en resa från Skåne lill Upsala skulle blifva alltför kostsam. Båda Universiteten hafva haft män af utmärkta fö»~ 148 Den 18 December i tjenster; båda hafva sina fördelar och kanske aga sina ofullkomligheter. Kanske skulle några kunskaper bättre kunna odlas i Lund, än i Upsala, såsom Botaniken, i anseende till climatet, som i Lund tillåter cultiverande af sydligare växter. Hvad åter klyfningen och frånskiljandet af vissa Faculteter angår, så tror jag det icke vara någon vettenskap, hvars afskiljande från Universiteten man kan tillstyrka. Det är ganska sannt, att den filosofiska Faculteten, som omfattar de beredande vettenskaperne, skulle kunna i Upsala och Lund hilda ämnen för de practiska, som äro resultater deraf; men det vore en ofullständighet, om icke alla vettenskaper stodo att lära vid ett Universitetet. Antalet af Professioner önskade äfven jag kunde ökas, men icke på bekostnad af dem, som redan finnas. Jag känner inga andra vettenskaper, som kunde sammanslås under en Profession, än den theoretiska och practiska Filosofien, och äfven detta icke utan olägenhet. Föreläsningar i Grundlagen kunna häst hållas af en Professor i Juridiken, Ett tillägg, som jag dock skulle önska vore att kanske man vid Universiteterna skulle undervisas och examineras i Juridiken, särdeles i Rättegångs-Balken, grunden för alla Civila ärenders behandling. Jag får sluteligen äran nämna, att undervisningen icke är slut vid Universiteten; det kommer sedan en ny epok för den unge Mannen, och han bör icke anse sin undervisning såsom fulländad, utan fortsätta sina studier, sedan han kommit till huf - Den 18 Decemberi 149 vudstaden och i tjenstgöring, så skedde fordom.
Skola Studerande wid Rikets allmänna Lärvwerk, fullt nfltta den befrielse fran Krono, utstvider, hwartill de i kraft af sina gällande Privilegier äro berättigade — eller stall denna befrielse (enligkProtocolls-Utdrag fran Wällofiige Borgare - Ståndet) instränkaö till de ar/ under hwilka de hela LäseTerminen sig derstädes uppehållit. 17:0. Wid 6 Art. z §. Skall till bestridande af en ökad aflöning för Häradsskrifware jemte andre utgifter wid Taxeririoarne, r procent af Bewillnings-Summan, ansiäs med de förbehåll och willkor Ulstetret i öfrigt antagit — eller stall (enligt Prolocolls-Uldrag fran Högloflige Nidderstapet och Adeln) blott en half procent till detta ändamål anordnas? »8:0. Wid slutet af Bewillnings-Urskotcers sednare förslag. Skall möjeliga öfwerffottet af BewillningsSnmman i den ordning och till det ändamål anwändas, som Bewillnings-Utstottet föresiagit — eller stall delta öfwerskott (enligt Protoeolls - Utdrag fran Högwördige Prest» Standel) först och till största delen tjena tili ökad RealisationS-fond för Riksgälds-Contvirets Credit-Sedlar? ry:o. Skall den andel af Bewillningens öfwerstolt/ som till lättnad för de ffatlstyldige blifwit föreslagen/ i den ordning komma dem till godo, som Bewittnings-Utstottet uppgiswit — elier stall den (enligt Protoeolls-Utdrag fran Hederwärda Bondr Stän - Den 72 Augusti. 2619 Ståndet) endast landa till befrielse för Gemenskapen af Indelta Armeen och Batsmanshallet, och allt öfrigt inga till Amortiflemems-fonden för Riksgälds, Merker. För öfrigt, och da Riksens Höglofl.
Hans skratt lät tillgjordt i början, men det dröjde icke länge, innan han lyckats skratta sig in i ett verkligt, fullkomligt naturligt skratt, och han vände sig därvid mot sin »herre», som om det var åt honom han skrattade. Men denne längtade redan efter att låta sin slaf visa nya konster. »Säg: ’min farscha är ett förbannadt suggskaft’.» Gossen såg sig omkring i kretsen med en hjälplös blick. Då han såg, att ingen gjorde min af att vilja hjälpa honom, och att alla tvärtom stodo i spänd förväntan på något riktigt roligt, sade han så lågt han vågade: »Min farscha är ett förbannadt suggskaft.» Det blef ett gränslöst jubel. »Skratta! – Gråt!» Barnet började härma gråt, men han kom också nu in i den sinnesrörelse han var befalld att låtsa. Gråten stockade sig i halsen på honom, och han grät verkliga tårar. »Låt honom vara,» sade en äldre gosse i ringen, »han gråter ju riktigt.» Och i detsamma ringde skolklockan. Några dagar senare sprang han förbi mig på vägen från skolan. Jag märkte att hans jacka var uppsluppen i ryggen. »Vänta litet,» sade jag till honom, »din jacka har sluppit upp i ryggen.» »Nej,» sade han, »den har inte sluppit upp, de ha skurit sönder den med en pennknif.» »Ha de också smutsat ned den här boken för dig?» frågade jag. »Ja, de hade lagt den i rännstenen.» »Hvarför äro de så elaka mot dig?» »Jag vet inte. De äro starkare än jag.» Han kände icke något annat skäl. Men det var väl icke det enda; det måste ha funnits något hos honom, som retade dem. Jag såg på honom, att han icke var som de andra. Undantaget, afvikelsen retar alltid barnen och pöbeln. En skolgosses excentriciteter straffas af läraren med en välment förmaning eller ett torrt och gubbsatiriskt löje; men af kamraterna straffas de med sparkar och knuffar och blodig näsa, med sönderskuren jacka, mössan omsorgsfullt lagd under en takränna och vackraste boken kastad i rännstenen. Han är alltså skådespelare nu; det var väl i det närmaste predestination.
Men Utsk. har vid sina beräkningar icke lägligt tillämpadt berörde åsigler. Med de af Utsk. omnämnde, ”för ändamålet hittills afsedda tilfgångar” kan väl icke förstås andra, ån dem, R. St. på Stat anvisat, och som f. n. under serskilda rubriker utgå. Desse tillgångar utgöras enl. Ulsk:s utlåt., af Statsanslaget 32,198 r:dr, ljuspenningar och remisslage 4,887 r:dr, Charta-sigillata verkets aflönnigsanslag på Stat 3,516 r:dr, och provision 473 r:dr, samt de till Magazins-kont.-ts tjenstemän på allmänna indragninsstaten upförde 6,442 r:dr, eller tillsammans 47,516 r:dr. Och då, enl. K. M-s förslag endast erfordras 46,170 r:dr 32 sk. b:co, upslår sålunda en behållning af 1,345 r:dr 16 sk., hvilken skulle Statsverket framdeles besparas och kunna bereda nedsättning uti det lill allmänna Magazins-kont. upförda anslag. Emedlertid har denna besparing blifvit beräknad till 3,920 r:dr 32 sk., lill hvilket resultat Utsk. kommit på det sätt, att Utsk. bland de tillgångar, som för ändamålet äro disponible, beräknat, dels åtskilliga anvisningar, dem K. M. på sätt betänk, uplyser, tinder den förflutne tiden tillfälligtvis meddelat, för besörjande af göromålen i Riksg:s-kont. och till arfvoden åt e. o. tjenstemän, dels ock af expensmedlen utgången betalning för besörjd skrifning af Stater, enl. medelberäkning för 5 år utgörande 226 r:dr samt ett arfvode af 433 r:dr 16 sk. som af Lappmarks Ecklesiastikverksmedel utgår till Prot.-sekret. Roman, men vid hans afgång kommer att Staten besparas.
Jag tillstyrker således bifall till 24:de punkten och synnerligast dess första mom. Gr. Frölich, David: Jag tvekar verkligen om jag bör åtlyda Hr Gr:s o. Laudtm:s upmaning under f. m:s plenum, och endast yttra mig öfver den hufvudperiod, hvarmed 24:de punkten börjas, eller, i likhet med den siste talaren, uttala mig öfver punkten i sin helhet. Jag får tillstå, att om icke så mångå talare i förmiddags utbredt sig öfver det hela och derjemte betraktat frågan ur så många statsekonomiska och financiella synpunkter, skulle jag gerna önskat att första mom. blifvit antaget, sådant det finnes i Utsk:s Betänk., kanske likväl med någon modifikation af den sista punkten deri. Deremot vill jag framställa ett förslag till förändring af mom. litt. o och b. Först torde likväl vara alldeles nödvändigt att yttra sig om statsskulden och anslagen till jernvägar, eller frågans financiella ställning i allmänhet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bilagor till Högloflige Ridderskapets och Ad lns Protocoll, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1823. Sjette Bandet. STOCKHOLM, Tryckt hos Oi-of Grahn, i8a3. H ' C \ ■ 1 Bilagor till PleniProtöcollet för den 2 Julii# tJerr Dalman9 Lars Johan: Jag har med mycken Uppmärksamhet och intresse åhört diseussionen sistlidne Lördag , angående Tull-bevillningeri. Jag ville ej då f örlånga denna så långvariga debatt med att åfven yttra de åsigter jag fått; men anhåller i stället, att det ml må mig tillåtas. Åndamålet med alla våra öfverläggningar år ju allmänna välfärden. Jag förstår dermed sUmman af N t tionens flesta Medlem mårs välstånd och trefnad, Hvad är då vilkoret för hvarje individs välstånd? Jo!
När slöjdskolan i Götheborg står på vida fastare fotter än den i Stockholm, hvilken sednare till största delen uppehälles genom bidrag af Slöjdföreningens egna ledamöter, hvartill kommer, att den förra, skolan har en icke obetydlig grundfond af dess stiftare sig anslagen, så måste det vara vida angelägnare, att understödja Stockholms slöjdskola framför Götheborgs, så vida man vill alt den förra skall icke allenast fortfara, utan äfven utvidga sin verksamhet. Om den enskildte föreningen icke vidare skulle vilja eller kunna lemna bidrag lill skolan, hur skall det då gå? Den skulle ju af sig sjelft förfalla. Man har anmärkt, att denna skola icke stöde under någon kontroll af offentlig myndighet. Delta är ett misstag, ty StatsUtsk. föreslår i slutet af sin hemställan, att vid anslaget skulle fästas det vilkor, att skolan fortfarande skulle slå under Kongl. CommerceColhii tillsyn, hvilket tydligen gitver vid handen, alt skolan f. n. är under bemälde embetsverks upsigt och öfverinseende. Det är ganska ledsamt att erfara, det den siste värde talaren hotat, att, ifall återremiss af punkten komme att äga rum, han skulle, för att bestraffa oförnöjsamhet ens öfvet drifna anspråk, söka nedpruta anslaget till det af K. M. äskade beloppet. Jag vill hop6 H. 16 242 Den 20 A pr il. pas, att den värde ledamoten, med sin kända rättskänsla, skall i ett lugnare ögonblick afstå från denna sin afsigt, och detta skrämskott, framkalladt af den värde talarens farhåga, att Statens medel skulle för mycket anlitas, torde förfela all inverkan på R. o. Ad., så framt Ståndet, såsom jag förmodar, för öfrigt är öfvertygad om behöflighelen af ett större anslag, för att det med skolan afsedda ändamål skall i möjligaste måtto tipnås. Af dessa skäl, i förening med dem, hvilka blifvit af föreg:de talare andragne, anhåller jag om punktens återremitterande. i Frih. Alströmer, Carl Jonas Oskar:
Jag delar detina författarens åsigt. Jag strider för en Adels vidmakthållande, just derföre att den till sin natur måste vara uprätthållande, och den har hos oss så visat sig äfven i senaste dagar. Om vår Adel, som hvarje annat lands, är af aristokratisk natur, är den derföre ej mera någon aristokrati, ty en sådan har på länge ej funnits i vårt land och behöfves der ej, om vi få behålla grunden för vår representation. Man vill nu bortkasta detta enda aristokratiska element vi äga, erkänner tydligt behofvet af något motsvarande oell tror sig kunna skapa ett sådant till ersättning, men man misstager sig bedröfligt, ty vådan är påtaglig. Jag strider ej för någon sjelfskrifven personlig representationsrätt hos vår Adel, ehuru jag skulle anse äfven denna rätt som ett godt stöd för vår konungamakt, i hvilkens kraftiga hand, i förening med folkets kär - *) I anledn. af en bär nedan lemnad nplysning af Hr Dalman, som här ej är nämnd, det han vid den upgifna tiden ej sar Redaktör af den afsedda Tidningen, får anföras att han enl. programmet, var medarbetare af dess politiska och sociala afdelning. **) C. Adlersparres Tidstaflor. 238 Den 17 December. lek och förtroende för samma makt jag endast ser vår framtid skyddad. Denna sjelfskrifvenhetens idée lemnar jag sorn en eftergift, för att närma mig dem som vilja bygga vårt bestånd på andra grunder, men jag lemnar aldrig den tanken, alt en Adel bör bibehållas, som en serskild ärftlig valklass. Den måste hos nationen uprätthållä värdet af ärftlighetens grundsats, och upfyller den ej detta sitt mål, ligger felet ej i någon begreppets origtighet, utan i personlighetens oförmåga. I sjelfva Adelskapet ligger derjemte ett medel för konungamakten att för samtid och efterverld utmärka den högre medborgerliga förtjensten. Att denna utmärkelse ännu i dag balett stort värde, det måtte ej här förnekas. Jag behöfver i detta afseende blott vädja till den riddersman som sednast å dessa murar fått lästa sin förvärfvade sköld.
Fördelen häraf är störst, då jämnlöpande streck och bokstäfver skola göras, emedan då linial användes, och det icke går riktigt bra att draga efter linial med hårpensel. Det som här blifvit nämndt om guld gäller äfven för. silfver. Önskar man att lägga matt guld, användes anläggningsfernissa. På det klara glaset, alltjämt på baksidan, lägges med en hårpensel alit det man vill hafva matt; denna fernissa torkar dock långsamt, cirka 20 timmar åtgå, innan guldet kan läggas på, fernissan skall nämligen vara så torr, att den icke klibbar, guldet tager fast ändå i följd af sin tunnhet. Sedan tvättas glaset igen och får torka. Anser man arbetet färdigt, öfverstrykes hela botten öfver guld och allt med en färg i den kulör som önskas. Denna färg måste vara s. k. lackfärg. Till litet damariack, spädd med terpentin, sättes ett färgpulver af nedanstående: Hvit: zinkhvitt. Gula: ljusocker, brunocker, kromgult. R ö d a: rödfärg, cinnober, turkiskt rödt. Blå: ultramarin, pariserblått. Gröna: kromgrönt, cinnobergrönt. Svarta: kimrök, gassvart. Genom att blanda tvä eller flere af ofvanstående, erhållas alla nyanser, som kunna tänkas. Se till, att färgerna äro fint pulveriserade! Om icke färgen skulle täcka med en gång, strykes ett par; det duger ej att måla tjockt, emedan det försvårar torkningen. Oaktadt resultatet af ofvanstående är särdeles vackert, så finnes väl knappt någon, som icke ville ha det ännu vackrare; då måste man tillgripa färger igen. Nedanst. äro lämpliga och böra helst vara tubfärger; för att få dem att torka tillsättes helt litet zerotin. Hvita: chremserhvitt. Gula: kromgult, jaune brillant, ocker, ljus och mörk. R ö d a: engelskt rödt, krapplack, cinnober. Bruna: Van Dyk. Blåa: kobolt, pariserblått. Gröna: kromgrönt, täckgrönt, cinnobergrönt. Svarta: korksvart, bensvart.
Slutligen hvad angår framställningen om ett amorteringslån för anläggandet af jernbana för hästkraft emellan Wexiö och Alfvestad station vid södra stambanan; så och då Kongl. Maj:t finner denna jernvägsanläggning vara till väsendtligt gagn icke blott för nämnde stad, hvars rörelse och utveckling utan en sådan förening med stambanan, efter all anledning, skulle betydligen hämmas, utan ock för en stor del af Kronobergs län, som derigenom vunne lättad förbindelse med länets enda stad, der Länsoch Stifts-styrelserna hafva sitt säte, ett högre elementarläroverk, äfvensom Central-hospital och Läns-Iazarett äro förlagde samt Smålands Hypoteksförening har sin direktion och Smålands Privat-bank ett Afdelnings-kontor, anser Kongl. Maj:t, med afseende jemväl å den mindre betydliga uppoffring från Statens sida, som af detta amorteringslån skulle föranledas, Sig böra föreslå Rikets Ständer, att till det Bolag, som redan bildat sig för utförande af förenämnde jernväg, anvisa ett lån, motsvarande två tredjedelar utaf den till 324,000 Riksdaler beräknado anläggningskostnaden, eller 216,000 Riksdaler, att utgå mot enahanda vilkor, som af Rikets Ständer för lånen till jemvägsanläggningarne emellan södra stambanan och städerna Ystad, Helsingborg och Landskrona kunna varda bestämda, i den mån samma vilkor för ifrågavarande mindre jernvägsarbete må finnas tillämplige. De till ärendet hörande handlingar komma att till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnas. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CAEL. G. Lagerstråle. Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. Jfl 48. SI Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 25 November 7862. Närvarande:
Barthelemy, S:t, koloni, angående dess skiljande från Svenska Kronan: B. IX. 58, 109, 144, A. 144. 32 — 13 — Bataljons-Predikants-befattningarna, angående deras indragning: B. XI. 5, 119, A. 119, E. 314. Befordrande af laga egoskiften, angående åtgärder derför: B. VIII. 91, 166, A. 166. Befordringslagar, gällande för presterskapet, angående dera, presterskapets aflöning samt sättet för dess utgörande; motion af Grefve Carl Ludvig af Ugglas: se Motioner. Befordringsväsendet, tor civile tjenstemän, angående; motion af Grefve Bror von Seth: se Motioner. Befrielse från onera för ett af Skellefteå stad inköpt hemman, angående: B. IV. 6, A. 38. — från roteling för hemmanet Ansätt i Jemtlands Län, angående: B. III. 13. A. 47, E. 119. — för egare af skattefrälsehemman från utgifvande af forsellön å ränte-spannmål, angående: B. IV. 6, A. 39. — för Rikets stapelstäder från åliggandet att årligen införa och på ständigt upplag hålla vissa qvantiteter salt, angående: B. III. 273, 306, A. 308. 309; B. VII. 351; VIII. 9, A. 9.
— Ytterligare anser jag en sak hafva undfallit de talare, som yttrat sig till förmån för den fria brännvinsbränningen som princip; jag skulle önska, på grund af denna princip, alt i det blifvande betänk, bestämdt uttrycktes rättigheten för städerna att äfven bränna, och att således brännvinsbränning icke ansåges såsom en, jordbruket ensamt tillhörande, näringsgren. Vill man verkligen frihet, så måste man vilja den allvarligt, och man tager då en riktig utgångspunkt, för att visa att man vill något. För min del skulle jag tro, att om Utsk. för denna gång inskränker sig till att ungefärligen vidblifva den nuvar. brännvinsförfattningen, med några smärre obetydliga förändringar deruti , samt med iakttagande af minskning i den orimliga skatt, som är lagd på begagnandet af ångapparat; så tror jag, att detta vore hela det mål, hvartill man för det närvar, kunde hoppas att komma, utan att väcka strider mellan för många intressen och strider mellan de särskildta Stånden. Jag tror, att man denna gång kan stanna härvid, under bibehållande af 6 månaders bränningstid, ehuru jag visserligen förklarar mig för 12 månaders, som princip betraktadt, och såsom varande det enda rätta, men under nuvar. förhållanden overkställbar!, ty det är icke möjligt, att denna frihet här kan gå i bredd med den lindrigt beskattade husbeliofsbränningen, och att nu höja beskattningen å denna sednare, anser jag mig icke kunna tillstyrka. Derjemte anhåller jag ytterligare få fästa Utskts uppmärksamhet på den verkliga nödvändigheten i afseende å brännvins-lagstiftningen, att hos Konungen begära dess nåd. begifvande alt icke vidare utfärda förbud mot brännvinsbränning, såsom icke ledande till ändamålet, utan tvertom i yttersta mån förfelande detsamma, såsom menligt inverkande på den enskildes ekonomi. På dessa grunder anhåller äfven jag om återrcmiss af förevar, betänkande. Gr. Horn: För den, som lika med mig yrkar de grundsatser som af Frih. Hamilton blifvit föreslagna, tror jag det vara nödvändigt att förena sig med honom i den åsigt, att skilnad må göras i beskattningen mellan den föreslagna husbehofsbrännvjnsbränningen och den s. k. fabriksbränningen.
Utskottet bar utgått från den synpunct, att i de orter, som aro glest bebodde, der hållen äro långa, och de skjutsskyldige boende pä 4^5 n‘ils afstånd från gästgifvaregården, samt flere vägar i deljeer sammanstöta, der talar billigheten så mycket till fördel för en något förhöjd skjutslega, att äfven afunden icke bör hafva något att deremot invända och någon oordning dervid kan icke mera befaras, än af den förhöjning, som redan är bevilijad gästgifvaregård»!!!© närmast omkring Stockholm, samt i Götheborg och på liera andra ställen; och bär Utskottet till förekommande af missbruk i detta hänseende, tillstyrkt, 1402 Besv. och Ekon. Utsk. Belänkqnden. att en sådan förhöjning endast sparsamt och icke utan synnerliga skäl, samt efter Kongl, Maj:ts Nådiga ompröfvande borde ega runi; men Utskottet har ansett detta undantag någon gång nödvändigt, för att pa sådane ställen bunna tillvägabringa skjutsentreprenader, utan de skjutsskyldiges allt för stora betungande. Vidare har blifvit anmärkt, att om vissa hemman skulle anslås dertill, eller till deltagande i entreprenadkostnaden, vöre detta ett intrång uti egande rätten. Utskottet får häremot erindra, att, enligt Författningarne, äro alla hemman lika skyldige, att deltaga i sådant skjutsningsbesvär, och Utsk ottets yttrande i detta hänseende, är för öfrigt endast en citation af hvad Kongl. Maj:t ifrån Riksens Ständers hemställan föranledde och år 1810 aflåtne Circulairebref, derom innehåller.