Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Straffoch arbetsfängelserna. Malmö Norrköping Götheborg . Fästnings fängelserna. Carlskrona Christianstad Kronan i Götheborg Landskrona Ny-Elfsborg Warberg Kronoarbetskompanierna. Lsta kompaniet (Strömsholm) 2:dra, 3:dje och 4:de dito (Carlsborg 5:te dito (Carlskrona) Inkomst. Transport: 437,673: 72. 6:te kompaniet (Slite) 10:de dito (Rindön) ll:te dito (Kungsholms fästning) % Länsoch kronohäktena. Stockholms stads TT 77 Blekinge läns v!- Kalmar dito _ Christianstads dito Elfsborgs dito TT Gefleborgs dito J'- Gottlands dito ^ * Götheborgs dito ^ ‘ Hallands dito Jemtlands dito Jönköpings dito Kopparbergs dito Kronobergs dito HH~ 91 Malmöhus dito ••• Norrbottens dito Skaraborgs dito Stockholms dito ' “ Södermanlands dito Upsala dito .77 TT Vester-norrlands dito Vesterbottens dito Wermlands dito 17 . Westmanlands dito . Orebro dito ' Östergöthlands dito Af Kongl. Fångvårds-styrelseu disponerade inkomster och bestridde utgifter _T — Summa 1,960,118: 79. För fångars och kronoarbetskarlar underhåll, beklädnad och sängkläder vid de särskilda straffoch arbetsfängelserna samt kronoarbetskompanierna har kostnaden 1 medeltal under revisionsåret uppgått till de i följande tabellariska sammandrag upp' tagne belopp, nemligen: (Bil. Litt. R.) Bilaga Litt. B. till 1861 års revisions-berättelse angående stats-verket., sid. 138. Förplägning. Beklädnad och sängkläder. Summa. l:o. Sträfoch arbetsfånge på bestämd tid af mankön: Vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen » dito i Malmö per medium 2:o. Straffoch arbetsfånge af qvinkön: Vid straffoch arbetsfängelset å Norrmalm i Stockholm » dito i Norrköping » dito i Götheborg per medium 3:o. lifstidsfånge af mankön :
§ 16 Styresmannen skall vid uppbördsmötena vara försedd med redskap så att han kan bedöma salpeterns halt och vid varje levereringsställe skall finnas våg och krönta vikter samt säkert förvaringsrum. Han skall också tillhandahålla fullgoda kärl för inpackning jämte spik segelgarn och lack för förseglingen. § 19 I landsböckerna redovisas varje läns hela salpetertillverkning och upptaga förskott och ersättningskostnaden. Krigskollegium erhåller summarisk uppgift över kvantiteten. Datum ut supra. CARL Fördelning av årliga salpetergärden mellan de i riket privilegierade krutbruk, nämligen Torsebro, Klosters, Åkers, Fliseryd Tariff innehållande grunder för den allmänna salpetergärdens uppbärande, och progressiv ersättning i mån av mera renad samt fullkomligen luttrad salpeter. Rå salpeter beräknas i vikt efter vad den innehåller försvarligt ren salpeter. Redogörs för hur man beräknar renheten. Stadgandet om benådningsrätten flyttades med 1909 års grundlagsändring från § 25 till § 26, då den i sistnämnda § tidigare stadgade särskilda föredragningen av justitieärenden i statsrådet avskaffades. 1809: Då Justitiä-ärender i Stats-Rådet föredragas, skola Justitiä Stats-Ministern, minst Twänne Stats-Råd, Twänne af Högsta Domstolens Ledamöter samt Justitiä-Cantzleren dem öfwerwara, med den skyldighet, at til Protocollet sig yttra som Stats-Rådets Ledamöter i 9. Stadgandet om grundlagarnas tillämpning efter ordalydelsen flyttades med 1865-66 års grundlagsändring från § 83 till § 84, samtidigt som det ursprungliga stadgandet i § 84 om konstitutionsutskottets prövningsrätt upphävdes. 1: o. Konungen äger att i Stats-Rådet utnämna och befordra infödde Swenske män till alla de Embeten och Tjenster inom Riket, högre och lägre, hwilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar, dock böra wederbörande förut med förslag hafwa inkommit, der sådana hittills ägt rum.
— Hon hade ju alltid hört honom omtalas som en makt, en man, som på grund af sin klokhet, energi och handelsduglighet rådfrågades vid alla tillfällen och hvars hjelp alltid var af stor betydelse både i enskilda och offentliga företag. Det föll aldrig Nina in, att sådana öfverlägsna egenskaper kunde hafva annat än en god och ädel grund. Det måste ligga ärlighet till grund för all kraft, menniskokärlek till grund för all stor duglighet. Hennes man var en person, som alla aktade och ärade till följd af många verkligt stora dygder, det var hon alldeles säker på. Så småningom kom det för henne, först som glimtar, oväntade, hemska glimtar, som när det blixtrar innan man hör åskan, att det var något, som icke var riktigt som hon trodde. Det nådde henne ord och yttringar, som visade, att den respekt man hade för hennes man, var den vördnad verlden har för rikedom, utan afseende på sättet hvarpå denna rikedom förvärfvas. Hon började förstå, att han visserligen var fruktad, men alldeles icke älskad, och med ens kom det från alla håll den ena upptäckten efter den andra, och hon förstod, att hennes man var en af dem, som uppnått rikedom, makt och inflytande genom den mest egoistiska hänsynslöshet för alla andra menniskors väl och ve. Han förlorade aldrig sitt mål ur sigte, och på vägen dit trampade han skoningslöst på allt, som hindrade honom. — Häri låg hemligheten af hans stora och snabba framgång. Det fans intet, som hejdade eller rörde honom. Nina tviflade länge på sanningen af allt detta, men så började hon tvifla på honom, och plötsligt trodde hon det alltsammans, allt ondt som till och med de mest hatfulla rykten sade om honom. Det var ett enda ögonblick, som afgjorde denna hennes dom. En köpman i staden hade gjort konkurs. Han var skyldig det mesta till grosshandlar Curtmann, och man hade gjort utmätning hos honom. Nina visste det och nämnde några ord derom vid bordet. Hon hade hört, att köpmannen hade hustru och många barn. »Var det nödvändigt?» frågade hon med en stämma, som darrade af rörelse. »Var det nödvändigt att drifva dem till detta?» Hennes man lyfte sin panna och såg på henne med sin listiga blick under de tjocka ögonbrynen.
Ingen Jag kan stadga något i detta fall, utan endast att begges samtycke fordras; ty att bestämma till hvilkendera den friande först skall vända sig, lärer vara förgäfves, emedan det ej i verkligheten kan controlleras. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag har visserligen föga att tillägga, emedan jag är förekommen af flera varda talare, såsom Frih. Ehrenborgh, llr Dalman och Ur v. Troil, Den ii Juli e. m. roed hvilka jag i åtskilliga delar förenar mig. Men det är dock tvenne omständigheter, sora jag ber att något speciellare få upptaga och deri jag ber få tillkännagifva, i hvad mån jag är skiljaktig från dessa värda ladamölers mening. Först ber jag att få tillkännagifva, att äfven jag delar det missnöje med LagUtskrs behandling af denna fråga, som här blifvit yttradt af de flesta talnrne. Jag är likväl glad deröfver, att debatten inom detta hus nu varit utmärkt af någon mindre afvoghet mot lagförslaget, än som syntes vara för handen, då K. M:s propos. i ämnet remitterades. Den mindre riktiga behandling, som detta mål rönt i Utsk., sammanlagd med den kännedom, jag tror mig äga om afvoghet mot nya lagen från ett visst högt håll, hvarifrån man kan vänta mycket inflytande vid denna frågas afgörande, ger mig ett skäl att glädja mig öfver, att nya lagen icke vid denna riksdag lärer komma att erhålla någon närmare behandling. Hvad beträffar företagandet af denna lag vid en annan riksdag , är jag af alldeles skiljaktig tanke med hvad Frih. Stael v. Holstein i sin reservation yttrat i fråga, huruvida K. M. borde taga initiativet vid stiftandet af civillag, och kan jag således ej heller instämma i hvad Frih. Ehrenborgh derom anfört. Jag gillar visserligen den omsorg för Högsta magten, som vill förekomma, att icke ett lagförslag må proponeras, som af R. St. sedermera i allo blefve förkastadt; men jag tror, att R, St. icke böra lemnäs utan ledning, och att det är af vigt, synnerligen under nuvar. representationsform och arbetssätt, att R.
Derföre, hjertans kära syster, ville J icke afslå min tjensteliga begäran, det J ville förena eder med mig, att söka någon fredlighet åstadkomma, och bedja Hans Herrlighet, att han dock icke ville i det sista så hårdt stå på konungens rätt, då deraf numera endast blodsspillan och landets förhärjelse komma kan. Är ock väl H. F. N. den, som makten hafver, att drifva sin vilja igenom, gifve Gud till fosterlandets välgång. Synes mig ock detta landet af partier så sönderbråkadt, att en starker hand vid styret behöfves; det ock Hans Fursteliga Nåde bättre torde kunna styra, än Hans Majestät Konung Sigismundus, den sig så i de Polskes händer befinner, att han väl aldrig detta oroliga landet med rätt styrka styra kunde. Alltså, och då herr Klas är såsom ett hufvud öfver finnarne, så skulle fred och rolighet snarligen i landet blifva, blott han ville mera sig Hertigen underkasta, och vilja vi tro, att om H. F. N. än regeringen eftertraktar, han dock icke till kronan sträfvar, såsom han med så många heliga förbindelser försäkrat. Detta är icke första gången som J, hjertans kära syster, hafven, jemte mig, försökt att i denna saken tala fred och försonlighet. Framställ nu min önskan. Gud gifve framgången till det bästa.” ”Resten af brefvet torde jag knappt uppläsa, det är blott angående det ölet, jag sände i somras, och några råd för Heblas hosta, som syster Cathrina lär mig bota med vax af ottesångsljus. Men nu vill jag blott orda något om brefvets hufvudinnehåll. Säg mig dock, min herre och make, vore det dock icke mera lugnt, om J ville litet foga eder efter hertigen.” ”Visserligen.” ”Bönderna skulle väl ock upphöra med sina dåd i sådant fall?” ”Troligen skulle hertigen ålägga dem att hålla sig stilla, om jag skulle underkasta mig honom.” ”Tror J att de öfrige Finske herrarne, i sådant fall, skulle vidare sätta sig opp emot honom?” ”Föga nog, om jag skulle ställa flottan och krigshären till hertigens behag.”
Missge rnings-balken. 6:0 Ur 5 cap. 1 §:n Missg.btn torde dödsstraffet böra utgå, och §:n således få följande lydelse: ”Hvar som lasteliga talar eller skrifver något om Konungens person eller gerningar, 0111 Drottningen eller om den, ”sorn lill efterträdare på timonen förklarad är, straffes med ”fängelse å fästning, från 2 till 10 år, allt elter brottet och ”omständigheterna dervid.” 7:0 Vid 5 cap. 2 §:n föreslår jag följande ändring: ”Tillviter någon Konungens och Rikets Råd, sorn enl. ”Rikets grundlagar äro för deras rådslag ansvarige, en eller ”flere för embetets skull, det å ära deras går, och gitter ”det ej fulltyga; straffes med fängelse å fästning från 2 till ”10 år efter omständigheterna och brottets grofhet. Talar ”eller skrifver någor om dem det eljest smädeligt är i och ”för embetets skull, gore offentlig afbön och bote 5oo ”daler.” Missg.-b:n upptager eller omnämner ej bland lägermål i förbudna leder det fall , när man lägrar mor och dotter, eller qvinna lägras af fader och son; hvilket orsakat, att domaren är och varit villrådig , huru denna förseelse bör anses och afdömmas, antingen som blodskamsbrott, eller som enkelt lägersmål. Detta capitels 7 § stadgar, att den som lägrar broders enka elier tvänne systrar, eller om qvinna lägras af sin aflidne mans broder, aflidne svsters man, eller tvänne bröder, straffes med a4 dagars fängelse vid vatten och bröd, eller mannen med 32 par spö och' qvinnan med ?4 Par !’sEtil. K. brefvet till samtliga Hofrätterna d. i5 Febr. iy58, skall den, som sedan hanför lägersmål uti de i denna § utsatta leder straffad blifvit, sig dermed andra gången förbryter, straffas med högsta kroppsplikt.
Öfver de anmärkningar emot skattelängden, som vid justeringen förekomma, meddele sockennämnden genast beslut och före i längden in de ändringar, som i anledning deraf pröfvats böra vidtagas; hvarefter längden, sålunda granskad och afslutad, af sockennämnden underskrifves. Försummar skattskyldig att, inom den tid nyss sagdt är, framställa anmärkning emot hvad honom påfördt blifvit, håfve all vidare talan derå förlorat. Har han sådan anmärkningen framställt, men den ej godkänd blifvit, ege han, att i den ordning nedan sägs, deröfver sig besvära, men vare icke destomindre pligtig, det honom på förda utskyldsbelopp i stadgad ordning utgifva. 65 § (§ 60). Hvad om upprättande af skattelängd nu sagdt är, skall så tidigt verkställas, att justering af längden må kunna försiggå före mediet af Augusti månad, hvarefter det åligger sockennämnden, att ofördröjlingen tillställa ordföranden i den borgerliga sockenstämman styrkt afskrift deraf, för att, vid förefallande omröstningar i sockenstämma, tjena såsom röstlängd intill dess ny sådan längd varder i stadgad ordning upprättad. 66 § (§ 67). I öfverenstämmelse med den behörigen upprättade och justerade skattelängden utfärde sockennämnden ofördröjligen skattesedlar å hvar och en skattskyldig, så inrättade, som bifogade formulär (Bil. Lit. B.) utvisar, och låte från predikstolen kungöra när och hvarest sedlarne äro att afhämta. 181 67 § (§ 68). Uppbördsstämma för inbetalning af sockneutskylder hålles inför sockennämnden å den tid, sockenstämman finner lämplig, dock ej sednare än att utskylderna kunna innan årets slut varda indrifne, Och vara om tid och ställe för stämman minst fjorton dagar förut från predikstolen pålyst. 68 §.
Huru kan man då i våra dagar begära, att qvinnan skall kunna stå på den ståndpunkt, man vill se henne intaga, för att anse henne vara förmögen att uppfatta mera vidsträckta och svåra kunskaper? Theorien felar genom brist på helhet, praktiken har samma brist och huru kan man då förvärfva sig en omfattande öfversigt af det? Lucy hade lyckan att kunna göra hvad henne behagade, se allt som intresserade henne och lära sig allt som hon hade lust att veta. Vi hafva redan antydt att hon ville vara nyttig, att hon ville arbeta för menskligheten, såsom hon i sitt sköna oförstånd, full af tro på det goda, yttrade sig. Men hvad ville hon uträtta? till hvad ämnade hon använda sina krafter? "Till allt det goda", det var det svar hon skulle hafva gifvit på dessa frågor. Ett sådant svar kan förefalla barnsligt, men är det likväl ej; att det endast var drömmerier, det förtjenar vårt medlidande hellre än någon annan känsla. Den starka viljan, energien, önskan att verka och vara nyttig, till hvad skulle den tjena, om man ej hade ett mål, någonting bestämdt att uträtta? Men hvari låg då felet, ty det måste hafva funnits ett något, som hindrade uppfyllelsen af det hela? Alla materialier funnos i rikt mått, men det, som saknades, var en uppfostran i harmoni med de skatter denna karakter bar inom sig. Kunskaper funnos äfven, ty hon hade läst mycket, kände flere språk, hade gjort sig förtrogen med många läror och idéer, hvilka skänkt stadga åt hennes tankar och förstånd. Om detta icke var nog för att fullända hennes karakter hvad var då mera egnadt derför? Hvad? En planmessig riktning i hennes uppfostran, en större ordning och reda i hennes kunskaper och ett mera praktiskt omdöme om de sociala förhållandena. Huru många krafter ha icke gått förlorade genom detta fel, under det martyrerna derför sjelfva äro oskyldiga? Martyrer? Ja, detta ord vidhålla vi, trots mången kanske kommer att finna det öfverdrifvet. Är det då ej ett martyrskap att, när man kommit till den ålder då man kunde blifva nyttig, finna att det är omöjligt, att hela ens lif är förfeladt?
– Se så, vänta litet, och presentera mig under tiden för henne, ty du är förmodligen redan att anse som en gammal bekant till henne, och jag hyser den största lust att komma i åtnjutande af samma lycka, – sade Albrekt leende och drog Edvard med sig fram till den vackra aktrisen, som med fötterna insvepta i en schawl och upplagda på soffan, lutad emot en kudde, tycktes anse sig som hemma i sitt eget rum, och läste gäspande en fransysk roman. Öfvertygad af den höga färgen på Edvards kinder och lifligheten i hela hans väsen, att den vackra danskan i hög grad väckt hans intresse och angelägen att bjert framställa den förledande aktrisen i samma dager – för sin unge oerfarne vän – som han sjelf såg henne, var det Albrekts mening att persiflera och drifva med hennes behagsjuka och obetänksamhet, samt derigenom nedsätta henne i Edvards ögon och väcka hans afsmak; men Agatha var honom för slug: qvinnor ega vanligtvis en förundransvärd skarpsinnighet att bedömma det intryck de gjort på männerna, och qvinnor af Agathas halt isynnerhet, så att oaktadt Albrekts fintlighet och verkliga qvickhet, var det honom omöjligt, att komma åt henne; så mycken takt, så mycken skicklighet och finhet utvecklade hon i sitt sätt och sina svar; lika djerf och kokett hon var emot Edvard, lika återhållsam och behagfullt värdig var hon emot Albrekt, som – utan att brista i vanlig grannlagenhet och antagna seder – icke kunde annat än bemöta henne passande och aktningsfullt; och ehuru inom sig fördömmande hennes påtagliga bemödanden att fängsla Edvard, måste han mot sin vilja beundra hennes fina slughet, och medgifva att man knappast kunde falla offer för en mer skicklig, förförisk och behaglig varelse, och verkligt farlig, i fall hon på allvar ville begagna det välde hon med hvarje minut tillegnade sig öfver den förtjuste Edvards sinnen.
Förhållandet är, alt Oecon.Ulsk. vid början af riksdagen afgaf betänk, af den syftning, premisserna innehålla, hvilket communicerades med Bevilln.Utsk. för inhemtande af dess yttrande deröfver, hvarmed likväl fördröjts ända till slutet af riksdagen, då afdeln. inkom med utlåt., till sina premisser oförändradt, men af det förändrade resultat, sorn utlåt, utvisar, så att förhållandet verkligen är det, jag upp - Ben 5 Mars e. m. 85 gifvit, att man kommit till motsatt resultat mot det, som af Oecon.Utsk. afsågs. Hr Hjärne: Jag anser för min skyldighet att mot en så aktad ledamot, som Gr. Horn, yttra några ord i anledn. af hvad han sist nämnde. Jag måste hafva oriktigt uppfattat hans sista yttrande, eller också kommer mitt förra yttrande i afseende på hans deraf, alt jag icke kände del förhållande, hvarom Hr Gr. upplyste, nemi. att det första betänk, uppsattes af Oecon.Utsk. ensamt, innan jag ännu var utsedd till ledamot af samma Ulsk., då jag således icke kunde känna förhållandet med frågan annorlunda, än sådan den befanns i sammansatta Utskln. Denna icke officiella förskottsåtgärd har varit obekant för mig, som endast känt behandlingen af frågan inom det Utsk., sorn nu afgifvit betänk. deröfver. — Jag skulle vara ledsen, om Gr. Horn kunde tro, att jag här, utan någon bestämd anledn., söker bestrida bans yttranden. Bevilln.- o. Oecon.Utskls utlåt. N:o 12 blef af R. o. Ad. afslaget. Föredrogs ånyo Bevilln.- o, Oecon.TJtskms d. 2 dennes på bordet lagda mentor. Nio r3 med förslag till sammanjemnkning af RiksSt:ns beslut, rörtde Ulsktns utlåt. N:o 8, ang:de reglementariska föreskrifter för brännvinsbränningens utöfning, samt försäljning af brännvin och beskattning derå. R. o. Ad. beslöt, att detta mål skulle punktvis pröfvas. 1 och 4 §<j.
Den 23 Maj. 477 Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm: Som jag vardén förste som begärde den nu föredragna inbjudningen på bordet, så ber jag att få redogöra för mina åsigter i denna fråga. Hvad beträffar Hr Skogmans yttrande, »att när man fått sina önskningar uppfyllda, så kunde man låta frågan vara och icke agitera den mera»; så får jag bekänna, att jag alldeles icke fått mina önskningar uppfyllda. De hafva icke inskränkt sig till att blott få en jernväg till Upsala, utan de blifva först uppfyllda, när vi få jernvägen till Sala och Storvik, då den kommer att blifva till gagn för norra och östra Sverige. Frågan huruvida det kan vara lämpligt att göra en inbjudning beror på flera omständigheter. Det kan naturligtvis icke vara lämpligt i sådana frågor, som fallit till följe derutaf att 2 Stånd stannat emot 2. Lika olämpligt är det att göra inbjudning, sedan en fråga blifvit afgjord genom 3 Stånds beslut. Den nu förev:de frågan är alldeles icke afgjord; den kommer ovilkorligen att gå till förstärkt Stats-Utsk., och under sådant förhållande kan jag icke finna olämpligt att Borgareoch BondeSt:n aflåtit denna inbjudning. Man har talat om prejudikater. Jag påminner mig flera sådana vid föreguie riksdag. En gång beslöt K. o. Ad. alt pension skulle tilldelas en enka och hennes dotter, och inbjudning afgick till Preste-St. att förena sig i R. o. Ad:s beslut. Så skedde äfven vid flera andra tilllällen, då det var fråga om pensioners utdeiande. I afseende på beloppet af den utländska skuldsättningen, hade R. o. Ad. beslutat att man skulle låna 25 millioner, men Preste-St. hade beslutat att man blott skulle låna 20 millioner. R. o. Ad. erbjöd då PresteSt. att förena sig i dess beslut. Vid denna riksdagen har R. o. Ad. aflåtit en inbjudning till Preste-St. att förena sig i det beslut, som R. o. Ad. fattat i afseende på sammanbindningsbanan. Såsom skäl för denna inbjudning anförde man, att frågan hos Preste-St. blifvit afgjord med endast 2 rösters pluralitet.
T alla större städer måste förhållandet vara detsamma som i Stock - Don 4 December e. m. liolm, nemi. att vissa pjecer skaffa fullt hus på öfra raderna oell andra åter hufvudsakligen endast på de nedra, i följd af olika smak och bildning; och når förhållandet år sådant, tycker jag att man gjorde lättast, om man beviljade den eria delen af publiken sådana nöjen, som den tyckes hafva rätt att fordra; och åtminstone kan det icke vara rätt, att den likare delen skall roa sig på den fattigares bekostnad, —■ alldeles tvertom är förhållandet annorstädes. Hr Lefren, Joli. Pehr: Bland de skäl för bifall till ifrågavar. betänk., som blifvit anförda, var äfven det, att 11. St. vid föregtde riksdagar redan gjort samma framställning, utan att likväl något bifall från den sidan, sorn har rättighet att i önskningsmål slutligen afgöra, blifvit en följd. Jag skulle tro, alt just det vöre en anleda, att icke nu återkomma med samma anhållan. Jag vet icke, om jag går för långt, då jag tror, att Representationen gör val att icke återkomma vid hvarje riksdag med samma önskningsmål, utan för ombytets skull, om icke för annat, låta en riksdag gå förbi, på det icke önskningsmålen må urarta till innötningsmål. Jag tror att det ligger någon ohöflighet uti att oupphörligen komma med ett slags dementi till den statsmakten, som har rättighet att besluta. Jag tillstyrker rent af afslug på betänk., för att icke återkomma med det beständiga gnat, hvars rot vi nogsamt känna. Hr Rosenblad, Bernh.: Då jag begärde ordet, veidel i anledn. deraf, att en värd talare har, såsom bevis på huru flera theatrar kunnat i Sveriges hufvudstad bära sig, erinrat, att för omkring So år sedan funnos här frenne theatrar, hvilka alla buro sig utan olägenhet för de goda sederna. Jag får äran erinra, att med ett anslag af 100,000 r:dr i silfver, är det icke svårt för en theater alt bära sig; och så stor inkomst hade dåvar. första K. theatern.
Directionens göromål sedan förra Riksdagen , revidera RiddarliusCassan och Adelida Cadett-Scholce fonden , såsom och alla öfriga tinder dessa Directioners förvaltning ställde Cassör , donationer och Lcgater; hörandes lifver allt detta Utskottet sin berättelse till Ridder skåpet och Adeln aflemna, deruti 'äfven de 'ändringar eller förbättringar böra föreslås, sorn Utskottet, antingen i anseende tid Förvaltningen, eller i andra hänseenden kan [tinna nödige. I öfrigt, äger Utskottet att ställa sig till efterrättelse hvad denna Riddarhusordning föreskrifver. Grefve Spent, Jacob Milcher: Den ändring sorn uti denna §; blifvit föreslagen, är dtn’vigs tigaste af alla de nu föreslagne, ehuru den blott rörer Ridderskapets och Adeln» egen Oeconor mie. Den hufvudsaklig» skillnaden består deruti, att enligt nya redactionen kommer RiddarhusDirectionen att i sina befattningar fortJ fara äfven under Riksdagarne, och Riddarhus? Utskottet, att befrias från alla egentligen Oeconomiska detailler, samt blott taga befattning med reviderande och granskning af Directionens åtgärder, jemte utarbetning af de ärender, sorn från Plenum dit remitteras Det för_ ra stadgandet har verkeligen medfört flere olägenheter, och dessa tidigare insedda hafva förmodligen vållat, att uti de verk, som förvaltas emellan Riksdagarne af Riksens Ständers Fullmägtige, hvilkas förvaltning sedan gran. skås under Riksdagarne i Utskott, såsom Ban; quen och RiksgäldsContoiret, Fullmägtiges be-' fattning fortfar under Riksdagarne, intill dess de ombytas, eller åter inväljas, Riddarhus - Den 4 Julli. Utskottet består mest af personer, som ofttt ombytas, och nästan alltid äro främmande för större delen af de detaljer Riddarhusärendernes administration erfordrar, och hvilka således mäste antingen löpa fara, aft betydligt misstaga sig, eller och blindt förlita sig på vederbörande Embetsman; uppgifter.