Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och in spelar lifskärleken, knyter händer med vördnadsfullt tryck i françaisernas chaîner, sätter glitter i ögonvrår, lägger ord på tungan, plötsligt hviskade, plötsligt besvarade, medan det käns, som det brokiga vimlet i blinken försvann, och två ensamma gingo genom en stilla, lång allé. Två, allenast två i den doftande lindallén. Men mot allt detta, som doftar, det må nu vara, friskt, fint som af ängsblommor, det må nu vara som af parfymer, bedöfvande, narkotiskt, strömma de förbiseddas agg, de glömdas afund, mödrars fåfänga, fäders förtal, parasiters smicker som vågor af ergigt gift, men musiken öfverdönar allt med sitt sprittande slammer, och allt häftigare tyckas atlasskor och herrstöfletter svänga kring, medan hela salen ser ut som ett enda i hvart annat böljande huller om buller af strålande purpur och guld, af fladdrande svart och hvitt ... Men hela tiden, under det dans följer dans, stå der borta på tröskeln till toaletten de två vaktmästardöttrarna, hvilka i pauserna hjelpa damerna med nål och poudre de riz, i höghalsadt ylle stå de der och stirra med glupska ögon på vimlet ... Annat det der än allt hvad de sett, annat än Linnéa-ordens Mosebackebaler ... ett riktigt sagoféeri ... Sedan dansade Hedvig hvarenda dans – utan en stunds frist, och så dansade hon, att det såg ut, som hvar kavaljer, hvilken lade sin arm om hennes lif, med ens kom i en takt, mera vaggande öm, mera eldigt liffull än de öfrigas. Och hon koketterade, och hon log, medan hennes ögon började stråla allt hetare liksom i tårad glans ... så underligt eggande att så der glida ur famn i famn, ur arm i arm, allt under det musiken stiger och faller i kapp med trånande hjertan.
Dylikt, i afseende på sednast inom riket gillia representationer meddeladt, qvitto bör dessutom ovilkorligen företes af hvar och en utlänning, då han i sagda ändamål till annan inrikes ort ankommer. I händelse nu föreskrifveu bevillning icke före verkställd afresa vederbörligen utgjorts, är den, som meddelat eller påtecknat pass till resans fortsättande, ansvarig för samma afgilts erläggande; skolande det åligga i stod fiskaler och i köping länsman eller den, som der innehar motsvarande befattning, att efter hvarje halft års utgång lill Konungens Befallningshafvande i länet skriftligen uppgifva, huru många föreställningar af förenämnda beskaffenhet derstädes blifvit under tiden gifna, eller, om någon sådan ej förekommit, det likaledes anmäla; hvarefter dessa uppgifter böra åtfölja länets krono-räkenskaper, då de till Kammar-rätten insändas. H) Bevillning af gåfva, testamente, fideikommiss, arf och fynd. § >8. l:o bör gafva af fast egendom, med full eganderätt till sjelfva egendomen, •erläggas Evra för hundra i bevillning. 2:o För testamente af fast eller lös egendom, kapital eller fordringar, med Hilt. lill 11 St Pr.,/. 1850 fs 1800. 5 Sam!, t Afd. II Haft. 2 10 Förtlag till Bevillnings-Stadga - full eganderätt till sjelfva egendomen eller kapitalet, erläggas Fyra för hundra 1 bevillning. 5:o För fideikommiss erläggas af hvar och en, som tillträder eller mottager fideikommitterad egendom eller säsom fideikommiss onslagct kapital, Fyra för hundra i bevillning. 4:o För testamente of ärlig afkomst eller ränta, utan eganderätt till den egendom, hvaraf afkomsten erhSlles, eller det kapital, deraf räntan utgår, erläggas, det fir, dä den testamenterade afkomsten eller räntan förslå gängen tillgodonjutes, i bevillning Tvä för hundra af egendomens värde eller kapitalets belopp. 5:o
Lunds stift och i Hallands län under namn af landtgillen och klockare-pensioner från klockare-lägenheter inom samma stift och län, utgående afgifter måtte få till klockare-lägenheternas innehafvare återgå och skolorna beredas ersättning för de inkomster, som de sålunda skulle förlora, har E. K. Maj:t, efter det Domkapitlet i Lund samt Kammar-kollegium och Stats-kontoret blifvit hörde, uti en till Rikets Ständer aflåten nådig proposition den 13 sistlidne Februari för nämnda ändamål, bland annat, begärt att å Riks-statens Nionde Ilufvudtitel och allmänna indragnings-staten måtte såsom tillfälliga anslag anvisas följande belopp, att utgå under den tid vissa personer qvarstå vid innehafvande tjenster; nemligen: för läraren i musik och sång vid Malmö läroverk H. J. Tengvall R:dr R:mt 55: — för rektor vid Helsingborgs elementarläroverk, A. Hammar, samt kollegerna dersammastädes, Borgström och Thulin, skillnaden mellan det i stat beräknade värdet af 2 R:dr per kubf. å dem såsom lön anslagna spanmål och samma span måls värde efter årlig markegång, hvilken ersättning, beräknad efter jemförelse med 1852—1861 årens medelmarkegångs-pris, blifvit upptagen till.. „ » 125: — till bestridande af kostnader, som kunna uppkomma, i händelse andra Kollega vid Landskrona elementarläroverk J. A. Holmgren och andra Kollega vid Ystads elementarläroverk, C. G. Hennig, skulle vilja ingå på utbyte mot statsanslag af nu irmehafvande landtgillen, hvartill, enligt gjord beräkning, skulle erfordras för Kollega Holmgren R:dr R:mt 14: 85. samt för Kollega Hennig » * 21: 55. lhdr R:mt 36: 4U. 44 ExpcditicnsUtskottets Förslag lill underd.
Att en utlåning till enskilda på lång amorteringstid icke tillhör eller väl lämpar sig för en affärsbank och ännu mindre för en bank, på hvilken derjemte och framför allt omsorgen om upprätthållande af stadga i myntväsendet är lagd, torde vara utom all fråga; och om det kapital, Riksbanken disponerar, icke anses mer än jemnt tillräckligt i första rummet för sistnämnda ändamål och dernäst jemväl folden grad af inflytande på affärsverksamheten i allmänhet, Riksbanken må anses böra utöfva, så lärer man nödgas medgifva att indragningen af Riksbankens fastighetslånefond varit fullkomligt rigtig. Men verkan deraf på jordbrukarnes ställning qvarstår det oaktadt och skall låta känna sig i den mån, som de nu utestående lånen ingå och de inbetalda medlen, på sätt som förhållandet efter nuvarande bestämmelser blifver, komma att öfvergå till en kort affärslånerörelse. Om det deremot kan med skäl ifrågasättas, huruvida icke Riksbanken är nog stark att kunna för nyssberörda ändamål undvara de något mer än 8 millioner R:dr, hvilka varit i fas tighet slånerörelsen använda, eller snarare om icke Riksbanken, i närmare öfverensstämmelse med sina hufvudändamål, kan använda dessa medel på ett sätt, som på samma gång direkt befrämjar jordbruksnäringen, — genom medlens användande till uppköp af obligationer, hvilka, grundade på jordhypotek, kunna betraktas såsom generaliserade egendomsinteckningar med en dymedelst beredd allmännare kredit och omsättlighet, — så torde å andra sidan ett anspråk att dessa medel på dylikt sätt fortfarande må göras användbara för jordbrukarne icke vara obefogadt, helst om man derigenom jemväl lyckas verksamt bidraga till uppkomsten af ett ordnadt och kraftigt inhemskt fondsystem. Åvägabringandet af ett sådant torde icke vara så omöjligt, som man, på grund af de hittills gjorda försökens ringa framgång, velat antaga.
Medan hon låg, kommer hon att vända på hufvudet och får se helt nära sig en gumse i en mycket hotande position. Hon blef så förskräckt, att hon plötsligen springer upp från soffan med nytt lif i sina lemmar och upp i huset, och från den stunden var hon och förblef också för framtiden frisk. Se här ännu ett, synnerligen intressant fall af hysterisk sjukdom, som blifvit beskrifvet af Sir Benjamin Ward Richardson. En ung flicka, som vistades i Indien, var där vittne till förevisningar och konststycken vid en religiös högtidlighet. Hon såg en man, på hvilken benen drogos upp mot kroppen och där stadigt fasthöllos. På flickan gjorde denna syn ett sådant intryck, att man nästa morgon fann henne oförmögen att resa sig upp ur sängen, emedan det ena benet var fast uppdraget mot bålen. Detta tillstånd varade flere månader osh hvarken genom öfvertalningar eller kraftmedel kunde patienten förmås att räta ut benet. Under kloroformens inverkan kunde benet med lätthet föras i sin normala ställning, men så snart dess verkan var öfver, drogs benet åter upp i sin onaturliga ställning. Med sitt sjuka ben återvände den unga damen till England. Medan hon en dag var sysselsatt Begär hos Eder specerist i Stockholm och de flesta landsortsstäder med att spela schack, började benet sakta räta ut sig och strax kunde hon stödja på detsamma. Från denna stund blef hon frisk. Här var ej någon sinnesrörelse orsaken till hennes tillfrisknande, don spänning och ifver, som åtföljde schackspelet, kom henne, som hon sedermera upplyste om, att helt och hållet glömma sammandragningen. Förut hade tanken på denna aldrig ett ögonblick lämnat henne. När man ser, att själsrörelser eller förändrade sinnestillstånd i ofvanstående fall botade de sjuka, som förut på vanligt sätt cj kunnat hjälpas, kunna vi knappast öfverskatta vikten af att angripa dylika sjukdomar psykologiskt, ehuru vi ej kuuna stå till svars med att förmå åsnor att afkasta sina ryttarinnor eller gumsar att stångas, lika litet som vi kunna begagna oss af det farliga oeh kostbara botemedlet att sätta eld på den sjukes bostad; endast schackspelsordinationen vore utförbar, ehuru jag tviflar pä, att detta skulle leda till målet.
Cederström förespeglat, är sä mycket mera otroligt, som bemålle Kolhii President här förklarat, att det vore högst nödvändigt, att Lazarettet för alltid och icke för en tid af 50 år erhölle den ifrågavar:de tomten, för att der kunna upföra en på det ändamålsenligaste sätt ordnad tvättinrättning, och ehuru jag i öfrigt gerna vill sätta tro lill de af Frih. Cederström upgifna förslagens riktighet, synes mig dock det vara mera skäl, alt uti ifrågavande hänseende fästa afseende på dem, som af Sundhels-Kolhii President blifvit uttalade. Propos. till bifall å förevande Utlåt, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Föredrogs ånyo och bifölls StalsUtsk:s d. 18 och 22 dennes på bordet lagda Utlåt. JV2 234, i auledn. af väckt fråga om understöd för Riksg:s-Kont:s Enkeoch Pupill-kassa. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 18 och 22 dennes på bordet lagde Mern. JVs 236, ang:de utdelningen af de till Riksg:s-Kont. aflemnade tryckta Riksdags-handlingar. Frih. Cederström, Rud.: Då detta ärende, som i går efter någon diskussion bordlädes, nu ånyo förekommer, får jag äran tillkännagifva, alt jag, genom samtal med Sekretm i Riksg:s-Kont. och Chefen för Kongl. Bihliotheket, gjort mig underrättad om de förhållanden och omständigheter, som under ;gårdagens öfverläggning utgjorde föremål för anmärkmr. Beträffande först den af Hr von Hartmansdorff i går framställda anmärk., att hvarje Konsist, borde af Riksdagstrycket erhålla ett Den 23 A u gu s ti. m exemplar, får nämnas, enl. hvad mig är sagdt, ali alla s. k. stiftsstäder hafva bibliotheker, och att, derest något undanlag härutinnan ägde rum, så står det likväl för Konsistorierna öppet, att förskaffa sig handlingar från Kongl.
Norsk salut besvaras derföre med Svensk örlogsflaggs hissande. Norska Storthinget har en gång funnit sig föranlåtet begära tillstånd för Norska handelsfartyg att tillsvidare i vissa farvatten begagna Svensk flagg. Det var, emedan Norska flaggan var ej känd, gaf ej skydd. Fördelarne af gemensam unionsflagg vore vidare, att konsulaterna skulle njuta mera skydd af flaggan, än hvad varit fallet på sednare tider. En förordning af 1844 stadgar nemi.: »Till örlogsgös och till nyttjande för de förenade rikenas beskickningar hos främmande makter skall såsom flagga användas unionsteeknet.» Genom den vidsträckta frakthandel och sjöfart, som bedrifves af våra fartyg, genom dessas goda hållning och bildade samt skickliga kaptener, genom det fördelaktiga intryck, våra örlogsfartyg lemna hos utländningen, genom åtskilliga anledningar är vår flagg aktad och känd i utlandet. Jag har hört, att, under oroligheterna i Spanien, voro våra konsulater der så skyddade, genom den gamla blå-gula flaggan, som utvisade: här är Sverige, att innevånarne i de oroliga städerna skyndade med sina dyrbarheter till Svenska konsulatet, att der låta förvaras såsom på en depositionsbank. Så har ej varit fallet under sednare tiders oroligheter. Man har tvärtom hört klagomål öfver att folkmassorna ej respekterat nuvarande flagg på våra konsulater. De känna den ej. Vid eskadrars afsändande till aflägsna länder i gemensamt ändamål för båda rikena, skulle ett bättre begrepp om dessas förening och styrka gifvas, derigenom att samma flagg, samma färger blåste från flere fartyg. Det har t. ex. talats om en expedition tili Japan. Japanesarne skulle väl svårligen förstå eller låta sig öfvertyga, att en blå gul och en röd-hvit-blå flagg betecknade två förenade folk, en union. Den gemensamma blå-gula unionsflaggan skulle slutligen utgöra en ständig påminnelse för båda folken om det mål, flen princip, hvarföre de böra sträfva, som äfven antydes, då Tegnér skrifver: »I Norden vara skall en kraft, en enig vilja; Hvad Gud förenat må ej menniskor åtskilja».
Man anser i Hamburg att en ed egentligen är en värjemålsed, hvars afliiggande för en köpman anses innebära, att han är misstänkt. Enahanda är förhållandet med de Tyska städer, med hvilka Sverige har affärer. Det var således komiterades vigtigaste föremål, att betänka, huruledes dessa klagomål borde afhjelpas, utan att träda säkerheten för nära. I detta afs:de var Utskit likasom komiterade af den öfvertygelse, att på samma sätt som borgenärseden nu förlorat all betydelse, på samma grund skulle den erhålla betydelse, .om den blott ålades, när misstanka vore för handen. Det är således klart, att när syssloman, vid granskningen af fordringarne, finna någon tvetydighet eller ani. till misstanka i ett eller annat fall, så kan edgången vara ganska lämplig. Ty det är bekant att fordringar kunna köpas af personer, som äro mindre nogräknade. Om vanliga förhållandet blefve, att edgång icke fordrades annat än då någon slags misstanke mot fordringsanspråket upstod, så skulle på samma gång den fordringsegare, som af yrkandet om edgång funne sig förnärmad, draga sig tillbaka, hvarigenom man således vore vissare om att ändamålet med edgången vunnes. Vill man åt edgången gifva någon betydelse, så är det klart, att man icke bör föreskrifva, att den skall vara ovilkorlig. Jag motsätter mig på det varmaste Hr Dalmans förslag. Hr Dalman: Jag är visst icke någon vän af edgång och fäster ej heller vid densamma någon synnerlig vigt; men då vår lag för en mängd öfrige fall föreskrifvit eder, då man t. ex. måste aflägga trooch huldhetsed, flera gånger tjenstemannaed, prested, t. o. m. studented o. s. v., anser jag det icke vara skäl att i förevide enstaka fall göra någon afvikelse för borgenärseden.
Men när hösten kom och träden började skifta i rödt och gult, såg hon med tårfylld blick, huru de stora vagnarne från slottet åter ilade ut genom grinden och landsvägen framåt mot den långt, långt därifrån belägna hufvudstaden. D å var sommaren slut äfven för Hanna, som i tacksamt minne dock gömde den sista afskedsnicken af prinsessan och sakta upprepade sin gamla önskan: » A c k, om jag en gång kunde göra den lilla prinsessan någon glädje! » Våren står för dörren. åren står för dörren. med sin bukett af blåa sippor i handen stiger han in i våra hem, och med uppriktig glädje hälsa vi den käre gästen. Ar någon allas favorit, så är det väl han, och vi riktigt täfla om att först få mottaga hans visiter. Hvar helst han kommer, beredes honom bästa platsen. Oemotståndlig är han verkligen också, den unge mannen, och för för hans minsta leende klarna alla ansikten. En smula bortskämd dessutom, det är kanske obestridligt, ej minst af damerna — men det är ju så svårt att neka honom något. Hvilket godt hjärta har han dock ej! Gäller det att gå omkring och mana väl för andra, för de små, för de olyckliga, för de fattiga och betryckta, då är han outtröttlig, och i bättre händer kan icke ett sådant uppdrag läggas. Man blir så innerligt glad, bara han stiger öfver tröskeln, att man sannerligen ej nänns sluta till hand och hjärta, äfven om han kommer i litet °mått » tiggarärenden ». Det är dock aldrig för sin egen fördel han talar — det känner man. I dag har han välvilligt åtagit sig att besöka våra kära läsarinnor i en sak, som de ofta förut visat ett varmhjärtadt intresse — nämligen för våra små fattiga skollofskolonisters räkning. Och under sådana omständigheter vågar redaktionen nära den gladaste förtröstan om resultatet. Genom frivilliga bidrag från våra läsarinnor har, som kändt, under hvardera af d » senaste somrarna tillfälle beredts för ett tjugutal små fattiga och klena Stockholmsbarn att efter den långa mörka vinterns skolarbete tillbringa en glädjefull och stärkande sommarsejour i skärgården — en förmån af oskattbar IDUN 1894 betydelse för dessa barn från urmodiga, glädjefattiga h e m.
För min del anser jag således, att man gått långt nog för att controllera intägten af Statens inkomster och tillfredsställa fabrikanternes farhågor, Den 36 Maj. 3^3 när man, på sätt 1835 års tull-lagstiftning medgifver, erhåIlit rättighet att anställa visitation i öppna sjön, vid kust oell gräns, å alla upplagsställen inom en mil ifrån kusten, under forslingar och transporter, samt slutligen i öppna salubodar, inagaziner och lillius samt sådana boningsrum, der handel med olofligen införda varor bedrifves. Må man dock stanna^här. Lyckas det icke tullpersonalen och allmänna åklagare att på alla dessa vis ertappa förbrytaren, så må det inom boningsrummen stilla liggande godset, hvarmed missbruk icke gerna kan ske, opåtaldt fä hvila. Ämnar ägaren alt dermed bedrifva handel, måste det väl förr eller sednare krypa fram i sådant dagsljus, der det är för beslagaren åtkomligt. ” Jag anhåller att R. o. Ad. behagade fästa sin synnerliga uppmärksamhet vid hvad reservanten sålunda yttrat och, vid fattande af dess beslut uti ifrågavarande afseende, noga öfverväga, om icke de kraftigaste skäl förefinna; för afskaffande eller åtminstone betydlig inskränkning af den förhatliga husvisitationsrälten. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsktns tillstyrkande i 14 punkten. Ropades starka ja, blandade med nej. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej, begärdes af flera ledamöter votering. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att nu uppstode fråga om contra-propostns innehåll. Hr Munck af Rosenschöld: Jag skall anhålla att contra-proposln måtte blifva den, alt husvisilationen inskränkes lill de fall, som omnämnas uti 32 §:n, med iakttagande af den förändring i afseende på böterna, som Hr Hjerta föreslagit, och att 34 §:n «ti 1835 års förordning må utgå. Hr Frih. o.
För Carlshamns Almunryds-vägen uptager kostnadsförslaget Bko Rdr 1.524.000. beviljadt anslag Rmt Rdr 525,000. och lån „ ,. 825,000. 1,350,000. den föreskrifna aktieteckningen Rmt Rdr 1,500,000. således icke fullt J-delar af kostnadsbeloppet. P"ör Hudiksvalls-vägen utvisar det uprättade kostnadsförslaget Rmt Rdr 560,000; beviljadt lån till inemot |-delar häraf eller 138 Den 30 Januari Ernt Edr 370,000, och föreskrifven aktieteckning Ernt Kdr 400,000, således något öfver |:delar af kostnadssnmman. För Söderhamns vägen äro icke enahanda vilkor, i afs:de på ansvarighets-teekningan löreskrifna, Der är kostnadsförslag^^ summa Ernt lidr 800,000 ; beviljadt lån inemot | delar hära! eller Ernt Edr 500,000, men den af Utsk. föreslagna aktieteckningen upgår till lånets dubbla belopp eller Ernt Edr 1:000,000; således hela kostnadssnmman oell nära -Jolel derutöfver. Hade samma princip iakttagits för denna väg, som för de andra Irine vägarne (oell sorn äfven följts i afseende på Gefle-Dala-vägen), vid bestämmandet af aktietecknings-summan, så hade den bordt föreslås ungefärligen lika med låne-understödet, eller 509,000 Edr Ernt. Hr Bildt, Didrik Gillis: Då den siste värde talaren till SlafsUtskis ledamöters besvarande framställt den frågan, huruvida det vore ett misstag, att aktietecknings-summan för den nu ifrågavarande jernvägs-anläggningen blifvit föreslagen högre än de för öfriga enskildta jernvägs-arbeten bestämda dylika summor, anhåller jag att härpå fä lemna det svar, att sådant ingalunda skett utaf misstag.
Om man nu vill påstå, att ev. luth. kyrkan genom bifall till motionen skulle förlorat denna ställning, så kan man med fullt fog säga; ja, då gick den ställningen förlorad så snart något annat kyrkosamfund blef erkändt. Att deremot en förändring i dissenterlagen skulle ändra kyrkans ställning som folkkyrka, är helt enkelt en orimlighet.Utskottets nästa argument, som i korthet kan uttryckas så: vi tro ej att folket vill vara tolerant mot olika tänkande, är ej något argument alls, och det sista, der “ statens ändamål * förekommer, synes mera vara grundadt på någon filosofisk reminiscens än på tillgodoseende af verkliga lifvets kraf. Beträffande den lagtolkning som utskottet till sist helt blygsamt framställer, har den det lilla fel, att (hvilket i debatten upplystes) strida mot kända prejudikat. •Att sålunda i detta utlåtande finna ens skuggan af ett skäl mot förslagets antagande låter sig icke göra. Deremot nödgas man antaga, att det är fostradt af en ej ringa intolerans, och än värre, af en enligt vår mening alldeles origtig och bestämdt otidsenlig uppfattning af förhållandet mellan kyrka och stat. Om utskottet sagt sig tro det vara för tidigt att bifalla förslaget, så hade väl en och annan deri misstänkt de obotfardigas förhinder, men det hade dock varit att föredraga framför det ofördragsamhetens energiska “ non possumus ", hvarmed detta utskott satt sig ett varaktigt minne i riksdagshistorien. Sedan vi nu sökt att för läsaren antyda halten af utskottets motivering för motionens afstyrkande, komma vi till det sätt hvarpå frågan af riksdagens kamrar behandlades. Vårt s. k. öfverhus bifoll utan diskussion utskottets hemställan. Bland dessa vidpass etthundrafyratio svenske män fans ingen enda som hade hog och mod att säga ett ord till förmån för en frisinnad lösning af den vigtiga hu-manitetsfrågan. Vi kommentera ej detta faktum, vi endast konstatera det. Andra kammaren biföll likaledes utskottets hemställan, men först efter en debatt af rätt mycket intresse.
Statssamt Allmänna Besvärs-och Oeconom , mie Utskotteni l!o Anders Nilssons i Lilla Isie, Malmöhus Län, och Olof Nilssons från Vermlands Län Motioner, rörande lösen af Tionde* spannmålen. a:o Peter Peterssons från Jönkopings Lärt Memorial, om förändring uti Kongl, Förordningen , rörande Afrads - och Kronotionde -spannemåls forslande eller Lösen. 3:0 Per Olssons från Södermanlands Larl Memorial, om forsel-lönen för Krono - Tionde - Spannmålen. 4:0 Anders Anderssons från Södermanlands Län Memorial, rörande anslag till ombyggande af Läggestabro. 5:0 Eric Svanbergs från Vester-Norrlands Län Memorial, om serskild ProvincialLäkare för Nora m. fl. Församlingar af Hernösands Stift. 6:0 Johan Ericssons från Stora Kopparbergs Län anförande, angående Soldat-hållet inom Länet 7:0 Tufve fröt. Vt Ar. d. i\ Lee, tfa t. 30. 7:0 Tufve Larssons från Christianstads Län Memorial, örn inrättande af Corrections-hus i de Län, der sådane icke finnas. 8;o Eric Erssons från Stockholms Län Motion, om rättighet för Skatte-Frälse - Ränte-gifvare att välja betalningssätt för räntans utgörande. 9:0 Eils Hålanssons från Kronobergs Län Motion, att verkställighet af beviljad ordinarie och extra rotering på förut oroterad Krono - Skattejord må inställas, till dess de besvär, som blifvit anförda öfver Roterings - Commissionens åtgärder, blifvit pröfvade. IO:o Anders Nilssons i Tottarp Motion, om rättighet att lösa Krono-eller Acadernie - spannernål i Skåne efter markegång. Il:o Lars Larssons från Skaraborgs Län Memorial, rörande anslag till underhållande af broarne i Länet rS:o Peter Perssons från Jönköpings Län Motion ,e att Häradshöfding och Länsman i Ostra Härad af samma Län må tilldelas Boställen af de under Ådel Bih. till R, St. Prof. tSsS — iXsg, g;de Samt. a:da Haft. 29 Jofs fröt.