Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För dessa medel erlägger Banken icke någon ränta, men erhåller icke heller folii-afgift. Angående den ränta eller folii-afgift. sorn mä beräknas för enskildes medel, hvilka pä löpande räkning eller pa viss tid i Banken insättas, äfvensom angående lith. till R. St. Prot. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 Afd. 12 Häft. 3 18 Banko-Utskottets Betänkande Jty.V 32. ränta å Statsverkets medel» hvilka kunna på viss tid Banken anförtros, eger Bankens styrelse att vid insättningen träffa öfverenskommelse. § 10. öfver insättning på löpande räkning med eller utan ränta utfärdas qvitto, stäldt till insättaren. Sådant qvitto må ej till lyftning å innehafvande räkning berättiga. A deposition på längre eller kortare tid lemnar Banken bevis, innehållande förbindelse att, emot bevisets återlemnande å förfallotiden, infria det deponerade beloppet samt erlägga ränta elter öfverenskommelse. Dessa bevis, ställda till viss man, må icke^ lyda å mindre belopp än 100 R:dr och, om de äro ställda till innell aivaren, ej å mindre belopp än 500 R.-dr. § 11- Sveriges Bank skall vara försedd med så stor tillgäng af depositioner i metallisk valuta hos Rikets Ständers Bank eller inneliggande nämnde Banks sedlar, att han alltid förmår infria sina utgifna kreditsedlar. För detta ändamål eger Banken, att sedan de utvägar, som sjelfva bankrörelsen medgifver, först blifvit begagnade, derjemte, om behofvet sådant krälver, försälja större eller mindre del af sina i Rikets Ständers Bank nedsatta grundfondsobligationer. § 12. Alla de åtgärder, som afse förändring af depositionerna i Rikets Ständers Bank. äro underkastade de särskilda kontroller, Banko-fullmägtige i allmänhet eller för hvarje särskildt fall föreskrifva. § 13. Den diskontrörelse, som genom Banko-diskontverket samt Låne-kontoren i Göteborg, Malmö och Wisby hittills bedri(vits, kommer att af Sveriges Bank öfvertagas. § 14.
Mig synes, som borde Den 16 April e. m. 453 Hr Rosenblad vara nöjd med den tillökning i sedelstocken, som lian vnnnit genom den votering, hvilken sist ägde rum inom detta Hus. Jag hemställer, att R. o. Ad. måtte bifalla § sådan han är. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag skulle icke hafva någonting emot att uti denna § intaga det tillägg, som Högv. PresteSt. beslutat, om icke detsamma förekom uti en annan §; men då så är, kan jag icke finna det vara af nöden att samma sak å tvenne särskilda ställen förekommer. Hr Skogman, Carl David: Det af BancoUtsk. i 51 § uppgifna maximum af 20 millioner r:dr för den del af sedelstocken, som icke motsvaras af metalliska cassan, utgör egentligen en hopsummering af föregående bestämmelser. Detta maximum har blifvit klandradt af några såsom, för högt, af andra såsom för lågt, hvilket synes bevisa, att Utsk. i sina förslag och beräkningar gått en medelväg emellan motsatta meningar och anspråk. Utsk. har sökt alt så litet som möjligt rubba närvarande förhållanden; men om någon skillnad uppstår, så är den snarare verkande lill en ökning af sedelstocken, emot hvad den varit under de sist förflutna 2:ne åren, än tverlom. Den så ofta upprepade klagan öfver förminskning af rörelsecapitalet är för öfrigt, så vidt dermed menas bancosedlar, icke så väl grundad, som man tror, hvilket ådagalägges genom en jemförelse af penningeställningen vid 3:ne särskilda tidpunkter, nemi. vid slutet af år 1834, sedan silfverutvexlingen hade tagit sin början; vid slutet af år 1841, innan de i Finland circulerande bancooch riksg.sedlar hade till Banken ingått, och de stora silfver-uttagningarne ägt rum; och vid slutet af år 1844, då metalliska cassan äter hade begynt förökas. Vid denna jemförelse uteslutas de i Bankens depositionsafdelning innestående medel, hvilka under hela tiden i medeltal utgjort 5 millioner r:dr.
Dessa reflektioner äro närmast fällda i anledning af den kända visan » Lilla, vackra flicka, om du vill, hörer dig mitt hela hjärta till », författad 1824 af den vermländske prestmannen Bernhard Alstermark — hvilken, i förbigående sagdt, ju gamla vermländingar säga stått delvis modell till Gösta Berlings b i l d —; men de kunna delvis äfven tillämpas på en annan af de på sin tid allra populäraste sven* Richard Bergström: Literatur o. Natur, sid. 162. Vintern sorgligt kring min boning hvilar, frostig drifva öfver fältet rår, och man hör den kalla stormens ilar; men uti mitt fönster är det vår; blomman där med vårens färger prålar, grönskan står så frodig där, så rik, och för ögat alla dagar målar mången aning frisk o c b sommarlik. Passifloras rika krans, så nära kring det hvita korset delar sig, om odödlighetens hopp och ära mången gång den gladt påminner mig; fritt snöflingorna må slå mot rutan, sorgens pilar nå mig i sitt lopp! Ack, hvad vore detta lifvet utan religionens tröst och ljusa hopp? Obemärkt vid passifloras sida står resedan, anspråkslös och mild, för att ambraljufva ångor sprida ifrån ytans tomma fägring skild; lik välgörarn, som i tysthet skänker vård och hjälp i nödens ögonblick och, då han det goda gör och tänker, döljer sig för tacksamhetens blick. Stolt resedans granne, höga lilja, skjuter du din rika stängel där! Drottningtiteln blomstren dig bevilja, och en kunglig sinnebild du är. Oskuldens och fridens hvita ängel, dubbla egenskaper har du fått, vällukt doftar från din vackra stängel, du ej bländar våra ögen blott. Med kanariefågelns sång du höjer, gula nejlikstånd, din stängel opp, som för blommans rikedom sig böjer, festligt omhvärfd utaf knopp vid knopp. Lik en lycklig mor bland barnens skara, då på dem hon blickar ned så huld, tyckes blomman stolt och fåfäng vara öfver sina rika knoppars guld. Sällsam, melankolisk bland de sköna, med de dystra, sammetslika blad, står en svart pensée ibland det gröna.
Beträffande deremot kammarförvandterne, har Stats-Utsk:t föreslagit den förändring i den K. Proposm, att samtlige desse tjenstemäns aflöning skulle bestämmas till 2,500 rdr för dem hvar. Då nu notarierne och kammarförvandterne hittills varit ställda i samma lönegrad, synes mig nödigt att, på samma sätt som iakttagits i afseende å notariernes löner, äfven en skilnad göres mellan äldre och yngre kammarförvandters löner; och då de äldre notariernes löner blifvit förhöjda till 2,800 rdr, böra äfven de äldre kammarförvandternes löner höjas till enahanda belopp. Stats-Utsk:ts uppgift alt fångvårdsstyrelsens kammarförvandt, enligt beslut vid detta riksmöte, kommer att åtnjuta endast 2,500 rdr, är fullkomligt rigtig, men, utan att vilja förringa vigten af de göromål, som åligga denne tjensteman, torde man kunna påstå, att en kammarförvandt i Kammar-Coll. har en vida mera magtpåliggande tjenstebefattning, Ilvars omfång dessutom alltmera ökas i den mån kamereraren icke hinner att sjelf fullgöra hvad honom egentligen åligger. Billigheten synes således fordra att kammarförvandterne i Kammar-Coll. tillgodoses med en skälig löneförhöjning, och då, såsom jag förutnämnt, de hittills varit likställda med notarierna, hoppas jag att R. o. Ad. vill fortfarande gifva dem samma ställning, och således anvisa åt de äldre kammarförvandterne en löneförhöjning af 600 rdr, hvilket endast med 600 rdr skulle höja utgifterna under denna hufvudtitel utöfver det belopp, som enligt Utsk:ts tillstyrkanden derå skulle utgå. Den 10 Mars f. m. 203 Jag anhåller derföre att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. å bifall till Utskrts hemställan, med den förändring, att löneförhöjningen för Kammar-Colhii kammarförvandter må utgöra 600 rdr för de två äldre och 300 rdr för de yngre. Häri instämde Hr Fåhraeus, Olof Immanuel. Frih. Klinckowström, Rudolf:
Vidare tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att i gårdagens Talmans-öfverläggning hade förekommit frågan, huru det i 56 § Riksd.Ordn. intagna stadgande, att nya ämnen icke få af Riksdagsmän väckas sedan en månad från Riksdagens början enl. 27 § tilländalupit, borde tolkas, emedan man kunde anse, att denna månad borde räknas antingen såsom en kalender-månad från det datum, då den ifrågav:de tiden hade börjat, till samma datum i den nästföljande månaden, eller ock till 30 dagar, på sätt lagen i allmänhet stadgade. Talmännen hade då stannat i den mening, att dermed borde förstås 30 dagar, emedan eljest denna månad blefve stundom 30 och stundom 31 dagar, eller också endast 28 dagar, i fall Riksdagens början inträffade under Fehr. månad, samt en sådan olikhet ej kunde antagas vara öfverensstämmande med grundlagens mening. Med anlcdn. deraf finge Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifva, att motions-tiden vid denna Riksdag komme att tilländagå d. 31 Dec. samt anmoda R. o. Achs Hrr ledamöter att så tidigt anmäla sina motioner att Ståndets deraf påkallade sammanträden måtte kunna lämpas efter beliofvet. Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg, upläste följande motion: Ehuru Bevillms-Förerdningen icke synes gifva anledn. dertill att löneinkomst, som ej öfverstiger 200 R:dr på år, skall i något fall beläggas med bevillning, held st 2 § 3 mom. sista punkt af Bevillms-Förordn., jemhförd med det vid Förordn. fogade formulär för sammandrag öfver lönbevillning, icke antyder att mindre lönbelopp än det nämnda eller mindre afgifter än 2 R:dr kunna komma i fråga, hafva dock andra åsigter hos K. KammarR:n blifvit följda.
Hr Fåhraeus, Eduard, väckte en motion N:o 4, ang:de upprättande af ett Universitet i hufvudstaden. Remitterades till Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:t. Vidare afgaf Hr Fåhraeus en motion N:o 5, ang:de ändring i nu gällande Författning rörande stämpel-pappers-afgiften. Remitterades till Bevilln.-Utsk:t. Hr Hallenborg, Magnus, uppläste en motion N:o 6, ang:de Ystads lägre Elementar-läroverks utvidgning till ett fullständigt högre Elementar-läroverk. Remitterades till Stats-Utsk:t. Hr Den 4 November. 33 Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik, afgaf en motion N:o 7, ang:de nedsättning af postportot m, m. Remitterades till Bevi!ln.-Utsk:t. Upplästes en af Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, inlemmad motion N:o 8, om beviljande af ett låneunderstöd å 743,300 rdr för en jernvägsanläggning emellan Dalkarlsbergs grufvor i Nora socken och Sjön Möckeln. Remitterades till Stats-Utsk:t, Hr Treffenberg, Nils Curry Engelbrecht, afgaf en motion N:o 9, ang:de åtgärders vidtagande för inskränkning af Jösdrifveriet och tiggeriet i landet. Kommunicerades med de öfriga Riks-Stånden och remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:L Upplästes en af Hr Dardel, Fritz Ludvig, inlemnad motion N:o 10, om beviljande af ett anslag å 25,000 rdr för gjutning i brons af Professor Molins grupp »Bältespännarne.» Remitterades till Stats-Utskrt. Hr Weidenhjelm, Ernst August, väckte en motion N:o 11, om ändring i 7:de §:n 28, kap. Byggninga-Balken. Gr. Liljencrants begärde denna motion på bordet.
egde utbekomma ilen i Kongl. Brefvet den SJ 1 Juli 1813 fastställda rekognitionsafgift, 3 procent af köpesumman, dels anfört: att det skulle för Hospitals-inrättningen vara högst fördelaktigt, om skatteköp kunde genom allmän författning tillåtas för alla under städjeoch besittningsrätt upplåtna, Hospitalet lill - Stats-Utshollels Utlåtande N:o 102. 'J tillhöriga hemman, enär, om samma grunder dervid komme att följas, som för det anmärkta särskilda hemmanet blifvit tillstyrkt och samtliga innehafvarne deraf skulle vilja sig begagna, Hospitalet derför skulle komma att tillgodonjuta värdet af 4,587 tunnor 16 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, 6,120 lass sand och omkring 14,733 R:dr 6 sk. 10 rst. banko, och således, om spanmålen beräknades till endast 6 R:dr för tunnan och sand till 12 sk. för lasset, en kapitaltillgång af ej mindre än omkring 43,800 R:dr banko lör hospitalet beredas; på grund hvaraf Direktionen tillstyrkt utfärdande af en allmän författning i berörde afseende och såsom vilkor för skatteköp föreslagit: l:o att skatte-löseskillingen måtte beräknas till ett belopp, motsvarande hvarje hemmans eller lägenhets till hospitalet utgående ränta för 10 år; 2:o att, vid skeende försäljningar af hemman eller lägenheter, köparens skyl dighet att köpen hembjuda bibehölles, äfvensom hospitalets rätt till åtnjutande af rekognitionsafgift i enlighet med Kongl. Brefvet den 21 Juni 1813, då Hospitals-styrelsen icke funne för godt hemman eller lägenhet inlösa; 3:o att Hospitalets frälsemannarätt till hemman eller lägenhet skulle qvarstå, så att
Departementer subordinerande Embetsmäns åliggande, hvilka icke desto mindre, under de senare åren, ofta framställt så beskaffade anmärkningar; och som sådana anmärkningar, hvarigenom kostnader och besvär tillskyndades, så väl de vid Uppbördsverket anställde, som enskilde personer, destomindre voro af behofvet påkallade, som omnämnde förrättningar hållas under inseende af Landshöfdingarne eller någon i deras ställe samt i närvaro af Presterskapet eller ock andre ortens Tjenstemän, hvilka äro i tillfälle att med mera säkerhet än någon annan Autoritet bedöma deförhållanden och omständigheter, som böra ligga lill grund för beskattningen eller befrielse derifrån, och icke heller lära underlåta, att behörigen iakttaga Kongl. Mapts och Kronans rätt, så har Motionairen föreslagit, att dylika anmärkningar hädanefter icke må få ega rum, utan vederbörande förständigas att dermed innehålla. Då detta förslag dels strider emot de grunder, som genom serskild förnyad Nådig Instruction blifvit fastställde för Kongl. Kammar-Rättens Revisions-Contors verksamhet, dels ock skulle omintetgöra den control, sorn å Landt-Räkenskaperna anses behöflig, samt, med förutsättning af mindre pålitlighet hos någon Tjensteman, som med debiteringen eger befattning, skulle kunna föranleda till missbruk och betänkliga påföljder, utan att sådant Bihang till R. St. Prot, 1834- 4ide Saint. 1 ista AJd. %\dra Bandet. 1 inte Håjlet. Ståts-Utskottets Utlåtande N:0 iy4- finge åtalas, och då man derjemte bör antaga, att anmärkningar utan giltig grund sällan utfärdas samt, om så inträffar, lätteligen kunna vederläggas, kan Utskottet till Peter Jönssons ofvanberörde förslag icke tillstyrka bifall. Stockholm den 14 Junii 1834* N:o 174- Ankom lill Exp.-Utsk. den i4 Junii. Utlåtande, i fråga om anslag till Orthopediska Institutet. CU. A.) Hos Preste-Ståndet har Kyrkoherden, Doctor A. Z. Pettersson väckt motion, att Rikets
så fick hon väl stanna här hemma och gno då — stoppa strumpor, laga byxor, spela med Britta och göra » allt möjligt », tills hon blef gammal och utsliten, för så vidt det inte dessförinnan kom någon, som hade liten Gärda kär, och som tog henne från » stora systers » plikter och förde henne till ett eget litet rike, där hon skulle vara drottning. Den tanken föreföll Gärda så inbjudande. Så skulle det gå till, ja. Gärda skulle baka kanske — eller tvätta — eller förmana syskonen med mild och ljuf röst — hon måste tillstå för sig själf, att hennes röst högst sällan hade ofvannämnda egenskaper, när hon tillhöll sina älskade syskon att göra det rätt och sant var — och så skulle det komma någon, som bad att få tala med pappa och mamma. Och sedan — —. » Här är posten. Ta ' vara på den. » » Erik då! Nu föll Korrespondenten i mjölkfatet. » » Ta upp den. Här har du ett bref. Det är bestämdt om det där du vet », sade Erik, som icke riktigt visste, hvad » det där » var, men mycket gärna skulle vilja veta det. Han hade hört Gärda och mamma tala om » pliktuppfyllelse » och » lön » och » nya kängor » med en hemlighetsfullhet, som mycket sällan plägar omgifva dylika samtalsämHvarje anförare hälsades vid sitt inträde och nen, och hade däraf dragit sina slutsatser. Gärda glömde, hur det skulle bli » sedan », och efter de utförda numren med bifall. Egendomligt och ledsamt nog var publiken långt ifrån stod nu och vände brefvet mellan fingrarna. fulltalig. Man kan ej nog uttrycka sin förvåning Tänk om platsen vore tillsatt! Nej! hon vågade icke öppna brefvet än. Annandag pingst på aftonen möttes man åter öfver, att denna sällsynta och storartade musikJärnet byttes om — lilla systers kjol skulle fest ej förmår väcka det lifliga intresse, som man i Musikaliska akademiens stora sal till den första strykas först. Gärda slätade tyget, strök ytterst af de tre mindre konserterna. Det var Danmarks borde hafva rätt att vänta af det musikaliska ordentligt ut spetsen, pressade bandet 2 gånger dag och uteslutande danska tonverk, tolkade af Stockholm.
Att en så beskaffad lagförklaring äfven kan, emot Utskottets mening, härledas från erkänd rättsgrund, återstår att visa, och denna rättsgrund är, efter min åsigt, den, alt rättigheten att ådagalägga sin oskuld och, i händelse han är oskyldig, utföra reconventionstalan för sitt oförtjenta lidande emot den, som detsamma vållat, aldrig skull kunna betagas någon, som för brott i häkte inmanas. Utvecklingen af denna rättsgrund vill jag försöka i den ordning Utskottets utlåtande dertill gifver anledning. Den eftergift, yttrar sig Utskottet, hvarom tjyj års Kongl. Bref handlar, är en nådebevisning, hvarpå den tilltalade ej har något lagligt anspråk. Detta raisonement. är, efter min öfvertygelse, fullkomligt grundfalsk t. Nåd kan icke tänkas annorlunda, än i följd af å dömd t straff, hvilket icke eger rum, när Konungen anbefaller målets nedläggande. Man kan ju länka sig möjligheten, att den för fasteligt tal häktade och tilltalade är oskyldig, och således måste frikännas, samt återvinna fiihelen. på grund af en obestridlig rättighet, om ransakningen finge fortgå. Månne eftergiften äfven för detta fall vore en nådebevisning? Jag tror det icke, men deremot anser jag häktandet innefatta ett våld och en kränkning af all rättsgrund, just derföre, att eftergiften gör ådagaläggandet af hans oskuld och utförandet af reconventionstalan otänk hare. Är den häktade oskyldig, så argumenterar Utskottet vidare, så. eger han fordra upprättelse och ansvar å den, som låtit olagligen häkta, utan hinder deraf, att Kongl. May.t tillåtit åtalets• nedläggande. En annan tydning af det Kongl. Brefvet anser Utskottet vara ett uppenbart Lcig-Ulskottets Utlåtande N:o 18 4- missförstånd. Jag är deremot öfvertygad, att den tydning Utskottet gifvit åt 1777 års Kongl. Bref innefattar det mest i ögonen fallande missförstånd och man måste i sanning hänföras af detta missförstånd, samt helt och hållet förbise det förut antydda andra motivet till det Kongl.
Oaktadt det nit och jag yågar säga den framgång, hvarmed jag nu i 6 år förvaltat detta verk, hotas jag således att, utan min ringaste förskyllan, befinna mig i en belägenhet, lika smärtande för en Embetsman som TheaterSujetternes belägenhet blir bedröfvelig och Förvaltningen hotas med en villervalla sorn sedan ej utan största svårighet och kostnad redes. UturStåndsatt då, att honorera mine å Em. betets vägnar ingångne förbindelser, nödgas pag då öfvergifva mitt uppsåt att intill min afresa till min post, behålla styrelsen öfver detta verk, som jag likväl under närvarande crisis gearia velat gagna. Jag nödgas jemte andra JJirectören aflemna Räkenskaperoe och öfverlemna Theatren med dess personal och inventarier åt en af nyssnämnde oundvikeliga oreda, pkad förstörelse, Det är dock Eder Kongl. Majrsts Nådiga afsigt och ofelbart äfven Riksens Ständers önskan, att dessa olägenheter afvarjas, att Reductionen, om den mäste ske, verkställes med den p'anmä-isiga ordning, som afvärjer Coutracters brytande samt personliga lidanden, och sorn af denna interesspnta Nati pnal-inrättning räddar, till mera gynnande tider, hvad frälsas kan. Dessa föremål ernås alla, om endast anderum kan vinnas att med lugn och öfverlagt systeme företaga den pya organisation sora, i händelse af Reduction kan finnas lämpeliq.
För landsens synders skull varda många förvandlingar i Förstadömen; men för deras skull, som förståndige och förnuftige äro, blifva de länge. En armling, som de fattiga oförrättar, är såsom väta, den fruktena förderfvar. De som lagen öfvergifva, lofva den ogudaktiga; men de som bevara lagen, äro dem ogunstige. Onde menniskor akta intet uppå rätt; men de som efter Herran fråga, de akta uppå all ting. Bättre är en fattig, den i sine fromhet vandrar, än en rik man, den i vrångom vägom går. Den der lagen bevarar, han är ett förståndigt barn; men den som slösare uppehåller, han skämmer sin fader. Den sitt gods förmerar med ocker och vinning, han församlar det dem fattigom till nytto. Den sitt öra afvänder till att höra lagen, hans bön är en styggelse. Den som de fromma förförer in uppå en ond väg, han varder i sina grop fallandes; men de fromme skola det goda ärfva. En rik man tycker, att han är vis; men en fattig förståndig märker honom. När de rättfärdige hafva öfverhandena, så går det ganska väl till; men när ogudaktige uppkomma, så varder en omvändning i folkena. Den sina missgerning nekar, honom varder icke väl gångandes; men den henne bekänner och öfvergifver, han skall få barmhertighet. Säll är den som städse fruktar; men den som halsstyf är, han faller i olycko. En ogudaktig, som öfver ett fattigt folk regerar, han är ett rytande lejon, och en girig björn. När en Förste utan förstånd är, så sker mycken orätt; men den der girighet hatar, han skall länge lefva. En menniska, som uppå ens själs blod orätt gör, han varder icke behållen, det han än i kulona fore. Den der i fromhet vandrar, han blifver vid sig; men den en ond väg går, han måste engång falla. Den sin åker brukar, han skall få bröd nog; men den der far efter att gå fåfäng, han skall få fattigdom nog.
Af Hr Ekerman: jemte det jag, med Hr Grefve von Schwerin instämmer deruti, att 3o, 4a och 68 uti Riksdagsordningen, är den enklaste, och derjemte fullständigaste Instructionen för R. St:rs Revisorer; uther jag mig att få tillägga, att efter mitt omdöme, är ali instruction, som ej är i harmonie med dessa och andra Grundlagens bud, ofullständig, och möjeligen bidragande till tvister, och olika omdömen, hos dem, som erhålla det obehagliga uppdrag, att å R. St:rs vägnar, granskningen förrätta. Det Förslag, som Högh Stats-Utskottet, till förnyad Instruction för 2^8 Ståts-Utskottets Revisorerne, i följd af K. M:ts Nåd. Proposition i detta ämne, R. H. St:r nu underställes; kari jag ej godkänna i anseende till de principer, som Höglofl. Utskottet antagit, mot hvilka jag reserverar mig 1:0 deremot, att Höglofl. Utskottet ansett granskningen ej böra sträcka sig längre än till 2tne års afslutade Räkenskaper. För att undvika vidlyftighet, åberopar jag Hr Grefve Gyllenborgs och Hr von Hartmansdorff' anföranden pä Riddarhuset, som i Betänkandet äro upptagne, och tillägger blott, att om Revisorerne under deras sammanvaro skulle upptäcka något eller någre betydlige misstag i förvaltningen af ett eller annat Verk, det vore besynnerligt, örn detta ej skulle få anmärkas tili rättelse, medan rättelse ännu kunde äga rum, blott derför, att det anmärkte felet hörde till ett år, hvars räkenskaper ej voro afsiutade, eller hörde till granskningsåren. På samma grund reserverar jag mig för det andra deremot, att 3o §. Riksdagsordningen ej blir Revisorerue ålagd att ställa sig till efterrättelse, och hvarigenom Revisorerne sättas ur tillfälle att så väl i underdånighet hos K. M:t anmäla de anledningar som kunna förefinnas till anmärkningar emot en eller annan Embetsman, som ock att derom anmälan göra hos R. 5t:r, och således all kunskap härom endast stadnar inom Revisorerne.