Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Stråle, Nils Wilh., hade inlemnat ett så lydande anförande: I afseende på användandet af bankens behållna vinst hafva de respective RiksSt;n stannat uti olika beslut. Resultatet lärer dock blifva antingen alt en del af vinsten bör reserveras till förstärkande af bankens grundfond, eller att alltsammans skall användas till allmänt nyttiga ändamål. Hvilketdera som kommer att blifva R. St:s beslut, återstår i begge fallen att bestämma sättet för användandet. Reser - 4 D c n i December. veras en eller två millioner riksdaler till förstärkande af grundfonden, så måste penningarne göras räntebärande och sättas i omlopp. Anslås de åter till allmänt nyttiga ändamål, så måste dessa bestämmas och detaljerna uppgöras. Då det således ännu är öppet att kunna begagna de närvar, tillgångarna för ett ändamål; sorn jag för min del anser vara bland de mest maktpåliggande, vågar jag fästa H. R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå. Sverige bar åtnjutit 26 års fred. Inga hotande anledningar till krig visa sig för ögonblicket. Men kunna vi väl påräkna alL så i all framtid skall förblifva? Det synes höra till lingens ordning, att krig, likasom andra allmänna olyckor, skola tidtals, med längre eller kortare mellanskof, öfvergå folken; och vi kunna väl ej påräkna att härifrån få blifva ett undantag. I alla fall utgör alltid förmågan alt föra krig en utväg att få behålla freden. Vi söka äfven att förskaffa oss efter hand de materiella artiklarna lill krigs förande och bemöda oss att lära och inöfva befäl och soldater. Men penningar, denna nervus remm gerendarum, som kriget jemväl fordrar, dermed hafva vi icke tänkt på att förse oss. R. Stskola lemna Konungen ett creditiv, för att i händelse af krig begagnas; men fonden lill ett sådant creditiv, den linnes ännu icke. Om R.
N;o 39. Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 27 Nov. 1844. Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 3o Bonde-Ståndet den 3o — Mikels Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Stads-skolans i Sköfde förening med Folk skolan derstädes. (Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk;s Bet., N:o 70.) S. A. K. Jemte anmälan, att i staden Sköfde finnes en år 1597 stiftad skola hvarvid är anställd en lärare med årlig lön af 28 tunnor 28 kappar kronotionde-spanmål, samt att denna lärare-befattning, alltsedan år 1806 efter derom då gjord underdånig ansökning, varit förenad med Comministers tjensten 1 staden, har hos Rikets Ständer framställning skett derom, att delta förhållande måtte upphöra, enär föreningen af dessa båda befattningar vore af menligt inflytande på skolans verksamhet, hvaremot ifrå°avarande skola troddes lämpligen kunna förenas med den folkskola, sorn i staden skall för både stadsoch den dermed förenade landsförsamlingen inrättas; såsom skäl hvartill blifvit anfördt, dels att undervisningen i sistnämnda skola komme att meddelas i ungefärligen samma läroämnen, sorn för närvarande förekomma i den förra, dels äfven alt folkskolan, då’ tvänne lärare skulle dervid anställas, blefve för coramunens behof ensam tillräcklig, derigenom ock lärare-lönen vid stads skolan kunde tilldelas den ene af lärarne vid folk-skolan; varande jemväl upplyst, huruledes invånarne i staden, för det påräknade fall, att de förenade Comministersoch Skollärare-befattningarne, vid nuvarande innehafvarens afgång, blifva åtskiljda beslutat serskildt aflöna den blifvande andre läraren vid folkskolan, intilldess stadsskole-lärarelönen dertill kunde användas.
När denna författning utkommer, sä bör i och med detsamma också en reglering bestämmas, som är lämpad efter den nya författningen, och nya löner dä anslås, eller hittills varande indragas, sä alt alltsammans blifver ordnadt efter en enda åsigt på en gång; men icke är det i min lanke lämpligt alt delvis bortrycka hvad som hittills funnits, innan något annat blifvit satt i stället, som uppfyller samma ändamål. Ilär Deli 20 November f. m. 360 Här är anmärkt, att jag skulle hafva sagt, ali fjerdingsmännen biträda vid syner. Jag yttrade endast i förbigående, alt bland deras förra, äldre bestyr, äfven bar varit bestyret med boställssyner, hvilket för närvarande likväl icke i allmänhet äger rum. Jag anhåller om IIr Gr. o. Landtnäs propos. i öfverensstämmelse med den mening, jag tagit mig friheten yttra. Frih. Cederström: Jag har blifvit föranlåten att begära ordet ännu en gäng, i anledn. af Hr Åkermans yttrande. Ilan bar framställt såsom ett factum, att Ijerdingsmannen mäste i många fall göra länsmannens tjenst. Jag bestrider, alt missbruk någonsin får tagas såsom grund för lagstiftningen, och den värde talaren lärer, om lian ihägkommer sin befattning, icke erinra sig en enda ordres lill fjerdingsmannen att verkställa en utmätning, utan bans ordres mäste vara lill fogden, och fogden har aldrig ägt makt att förordna fjerdingsmannen dertill, ty fjerdingsmannen skall utgöra hans vittne vid utmätningen, eller också mäste lian hafva två andra särskilda vittnen, i fall fjerdingsmannen af andra bestyr är hindrad att dervid närvara. Om nu vederbör.
N:o 3^2.) S. A. K. Sedan E. K. M., i anledning af Rikets år 1829 församlade Ständers underd. anhållan, att befattningen med Kronans hus och byggnader i landsorterne måtte öfverflyttas från Kammar-Collegium lill Öfver-Intendents-Embetet, samt att en Hufvudbok öfver desamma, med undantag af Militaire-Staternes byggnader, på uppgifvet sätt måtte Upprättas, onder den ai December i83o i Nåder förklarat, det E. K. M. icke funné 468 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.o 263. skäl att Rikets Ständers berörde anhållan vidare bifalla, änattKammarCollegiuin anbefaldes att genom vederbörande låta anskaffa ritningar och beskrifningar öfver de ifrågavarande Kronans hus och byggnader, samt förteckningar öfver alla i samma byggnader befintliga Kronan tillhörige meuller oell inventarier, och i anledning deraf upprätta en Hufvudbok å dessa lius och byggnader med tillhörigheter, saint huru de disponerades, uti hvilken Bok sedermera alla skeende förändringar i dessa delar lid efter annan borde antecknas; så hafva Rikets Ständer, genom deras Stats-TJtskott, från Kammar-Collegium begärt del af den, till följd af E. K. M:s sålunda gifua Nådiga befallning, upprättade Hufvudbok, men hvilken vid anställd granskning befunnits ofullständig, opålitlig samt ingalunda motsvarande hvad Rikets Ständer åsyftat och E. K. M. till verkställande förordnat; och hafva dervid följande hufvudsakliga anmärkningar förekommit: 1:0 att berörde Hufvudbok ej innefattar någon anteckning af hvad som efter densammas upprättande förefallit med husens underhåll och reparerande, eller med deras disposition, för hvilket ändamål äfven större utrymme för hvarje lägenhet skulle erfordras än uti nämnde
Enka må, i fråga om valrätts utöfvande, låta den af sina söner, som hon dertill utser, beräkna beloppet af modrens skatter, dock att denne son jemväl innehar öfriga för valrätt i lag stadgade egenskaper. d4 Bilaga till Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utsles Bel. Modrens förklaring i nämnde hänseende skall göras inför kommunal-myndigheten (autorité communale), och kan en sådan förklaring alltid återkallas. I de distrikt, der antalet af de på föregående årets val-längder uppförde valmän icke uppgår till 70, skall Provins-rådets utskott förordna om upprättande af fyllnads-längder. På dessa fyllnads-längder uppföras de personer, hvilka i öfrigt innehafva de för valrättens utöfvande erforderliga egenskaper och betala till stats-kassan (trésor de 1’État) minst 4/ä:delar af val-census, om valmännens antal uppgår till 40, eller s/5:delar, om valmännens antal icke uppgår till 40. Fyllnads-längderna skola upprättas på samma tid och efter samma reglor, som hufvudlistorna. VII. Sedan den för den årliga granskningen fastställda tid tilländagått, skola val-längderna afslutas, undertecknas af lokal-förvaltningen (administration locale) och aflemnas i kommunens kansli (secrétariat de la commune). Inom möjligen körtaste tid öfversändes till Provins-rådets ständiga utskott en behörigen bestyrkt afskrift deraf. VIII. Provins-rådets Utskott fördelar valmännen i sektioner, der sådant finnes nödigt. Guvernören öfverlemna!- lill val-församlingens Ordförande en behörigen styrkt afskrift af val-längden för hvarje val-församling eller afdelning deraf; han tillser att lokal-styrelserna sist inom 8 dagar före valet afsända till valmännen, emot bevis, kalleise-bref, innehållande dagen, timman och stället för valet, antalet ledamöter, som skola väljas, samt namnen på de ledamöter, som skola ersättas (eonseillers ä remplacer).
Vanli - 17 Vanligaste priset å eu tolft 6 alnar 12 tums enkla furubräder var år 1850 7|- å 8 R:dr R:gs. För hvarje understigande tum af bredden minskas försäljningspriset gemenligen med En R:dr R:gs, till dess bräderna understiga 9 tums bredd, då de anses för vrak och gälla mindre. Vrakbräderna skeppas hufvudsakligen till Skåne och Köpenhamn, men de goda bräderna jemte balkar och sparrar hafva den hufvudsakligaste afsätlningen på Fyen och öfriga Danska öar, Jutland, Schlesvig och Holstein samt Lubeck och Mecklenburg. Från Böda kronopark på Öland hafva under ifrågavarande tidrymd afverkals skogsprodukter till de belopp, som upptagas i följande uppgift, hvilken äfven lemnar upplysning om de penningar, som för utsynte sådane effekter till Skogsplanterings-Kassan under samma tid influtit: Skogsår. Beviljade utsyningar. För parkens eget behof använde. Genom auktionerne försålde skogseffekter. Summor. Influtne penningar. Ved. Byggnadsvirke. Banko. kubikfot. kubikfot. kubikfot. kubikfot. kubikfot. Under de 3 år, som nu äro i fråga, har således uppkommit en betydlig ökning i parkens afkastning. I Juli månad år 1848 uppkom skogseld å parkens 3:dje och 4:de block, hvarigenom 12 tunnland afbrändes. Efter all sannolikhet var elden uppsåtligen anlagd, men gerningsmannen kunde icke upptäckas. Följande hufvudsakliga arbeten hafva å parken under dessa 3 år blifvit verkställde, nemligen: Berättelse öfver Calmar Län för åren 1848—18S0. 3 18 Ny stängsel uppförd till en längd af 1,709 famnar. Upphackning af qvadratalns-rutor för frösådd 5,402 stycken. Långved sågad 3,901 lass. Tallris, utkördt på Byrums flygsandsfält . 381 » Tallplantor, utplanterade derstädes 9,888 stycken.
Och då några af 80-talets ~laldled, trots det ofantliga tidstryclzet från alla håll, likviil aldrig patogo sig dylilra bojor, berodde det kanske ej oväsentligt darpå, att de tidigt kommo till de rydbergska skrifterna, tidigt här inandades en ren bergsluft under betraktelsens aftonstjiirna eller badade i denna upphöjda middagsklarhet, dessa svala lrristallflöden under en azurhimm el. Fredrik Vetterlund. Ideal et Saga af Avbild A g aell. Det var en g h g en flicka, som af en god f6 fick en fjiiderskrud. När hon kastade den fjäderskruden öfver en helhvit svan, skulle ur den genast springa fram den prins, om hvilken hon drömt, men som hon aldrig funnit i verkligheten. - Ja, så gick flickan ut i vida världen för att söka sin helhvita svan. Mbga svanar mötte hon, inånga vor0 hvita, vackra och sågo p % henne s&amp; bedjande ömt. Men ingen såg hon, öfver hvilken hon kimde kasta sin f$- derskrud! Hon gick genom dalar, vadade genom bäckar, ref sina kläder till trasor i skogens snar, hon drömde vid djmfyllda klippor, hon lyssnade till forsens eviga sAng, hon rakade, sporde, sökte, men ingen. svan såg hon ändå, öfver hvilken hon kunde kasta sin fjaderskrud! S % kom våren och luften fylldes af böljande vingslag från flyttfåglms skara. Med klappande hjärta smög flickan sig fram till bäckens rand, invid hvilken friimlingame hvilade och sliickte sin törst. Barnen fr %n sydligare lä.nder vor0 unga, kacka, men ingen svan fanns bland dem ändå, öfver hvilken hon kunde kasta sin fjaderskrud! Nu sökte hon bland parkens tame fåglar, bland dem, som agde ' skydd och hägn - så bland dem som brutit band och häfd och höjt klippta vingen till flykt och frihet, men ingen svan såg hon ända, öfver hvilken hon kunde kasta sin fjäderskrud! De hade fläckar alla, om ocksa dolda under vingens skydd!
har dock af de 2:ne valda Riks-St:n blifvit antaget, hvarföre, under ärendets närvarande ståndpunkt, det uteslutande är genom R. o. Adis åtgörande, som förslaget kan anses hafva blifvit afslaget. Jag beklagar detta förhållande, då den omordade grundlags-förändringen, efter mitt förmenande, nära nog utgjorde enda medlet att framkalla konstitutionel lif i våra riksdagsförhandlingar, under vår närvarande, af allmänna omdömet utdömda ståndsrepresentation, samt derjemte åvägabringa erforderlig raskhet vid ärendernes behandling och besparing i riksdagskostnaderna. Hvad de betänkligheter angår, som emot förslagets antagande under öfverläggningen blefvo anförde, fann jag dem i allo vederlagde genom de sakrika yttranden, som Hrr Bildt och Cederschiöld afgåfvo, och hvarigenom den sednare häfdade sitt förvärfvade anseende, såsom en frimodig kämpe för sanning,! rätt, samt konstitutionel frihet och utveckling. Genom det af R. o. Ad. fattade beslut har R. o. Ad. ökat redan varande anmärkningar emot dess nuvarande representations-sätt. Fortsattes behandlingen af Konst.-Utskits Mern. N:o 2; och förekom nu 7:de punkten, om ändring i 52:dra §:n R. F. och 24:de §:n R. 0., ang:de tillförordnande af Bonde-Stis Sekreterare. Gr. af Ugglas, Ludvig: För åtskillige af detta Stånds ledamöter torde det vara bekant, att jag aldrig med min röst biträdt det förslag, som nu är under afgörande. Jag har nemi. hittills ansett de skäl, sorn föranledt 1809 års lagstiftare att åt Konungen öfverlemna utnämnandet af Bonde-Stis Sekreterare, fortfarande bestå. Förhållandena hafva dock nu förändrat sig. Som vi veta, har Bonde-St. i sistförflutna plenum utan votering bifallit, att alla jordegare skola hädanefter vara valbara till nämnde Stånd, ett beslut, som på det högsta hedrar detsamma, och innebär garantier, som icke föru funnos.
Aerr Baron och Lande.Marskalken tillkännagaf att han äfwen tänkt i dag efter manligheten till justering föredraga instructionen för Banco - Utffottet, men att dä af Preste-Ståndet en anmärkning dcrwid redan more gjord, hwars rigtighet Högloft. Ridderffapet och Adeln, utan twifwel, medgifwer wille Herr Baron och Landt-Marskalken'föreslä Ridderffapet och Adeln att i Preste-Ständets fattade beslut instämma. Grefwe ^clolplt Oörsrl) wille för sin del dertill gerna bifalla rnen^ önskade allenast den tydliga föreffrift: att i berörde Jnstruction intet annat mätte fä förändras än hwad som har afseende pä den nu afffaffade Regeringsformen af är 1772. iSerk Baron och Landt-Marskalken förnyade derefter sin proposition med det tillägg Grefwe dtörner föreslagit, hwarjämte Herr LandtMarffalken till Ridderffapet och Adeln hemställde - Den 4 Augusti. de, cm icke oagtadt Jnstructionen ej genast till Banco-Utskottet kunde aflemnas, detsamma dock mätte desiförinnan kunna sammanträda, till widtagande af anstalter att komma i behörig overksamhet, dock utan rättighet att uti beredning eller beslut om nägra Banqvens angelägenheter ingä förrän Jnstructionen blifwit af Riksens Ständer godkänd och stadfästad. Bifölls. I anledning hwaraf den wanliga eden för Banco-Utskottets
Jag vet mig aldri'g hafva föregifvit något sådant, utan vill fast 22 * 340 Den 1U December. heldre göra full rättvisa åt alla, äfven åt Frih:s eget kristliga sinne, ehuru jag ej känner det, oell jag tror icke att Frih. Stjernstedt skall kunna bevisa att jag fällt något sådant yttrande, då jag tvertom fruktar, att det tyvärr står ganska illa till med mig både i detta och andra afseenden. Frih. Stjernstedt har äfven påstått, att den af mig yrkade religionsfriheten skulle störa samhällets lugn, och jag förmodar att han dervid syftat på den 16 § R.F. der det står: ”Konungen bör ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, såvidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer”. Jag har redan i min motion visat att denna förargelse icke kan upstå, så vida icke de olika denominationerna af den kristna bekännelsen upföra sig våldsamt och i strid med den verldsliga lagen. Men om deras tro icke står i öfverenstämmelse med den Heliga Skrift, derom få de sjelfva svara inför Gud. Vidare har Frih. Stjernstedt förordat husandakt, men dervid tillika framkommit med det besynnerliga påstående, att de, som besöka convenliklar möjligen kunna deraf blifva vansinniga. För min del har jag visserligen intet att invända deremot, att husfäderne hålla andaksstunder med sitt folk, fastmer skulle jag finna ett sådant förhållande högst glädjande, men jag kan sannerligen icke fatta att menniskor, sorn gå på sammankomster utom hus skulle blifva mera vansinniga än de sorn bevista dem i hemmet. Jag tror att dessa s. k. conventiklar, ehuru visserligen undantag kunna gifvas, dock i de flesta fall hållas af personer, som äro lifvade af den sak, för hvilken de strida och uplyste af Gud och Hans Heliga Ande, då deremot husfäder finnas, som icke hafva det minsta begrepp om skriftens både kärna och stjerna, hvilken är Kristus. Under sådana omständigheter, som dem jag nu förutsatt, skulle jag tro att det vore fördelaktigare för husfolket att besöka sammankomster utom hus.
Detta ådagalägges. särskildt genom de allt strängare fordringar, som efteråt ytt ; ägare framställdes, och på hvilka Fullmäktige sago sig nödsakade att ingå, »af fruktau», s.ts un protokollet uttryckligen innehåller, »att lånet eljest kunde falla.» Upptagandet af tillfälliga lån på kort tid, åtminstone i den f rm, som nu skett, kan knappast annat än skada statskrediten och synes derföre endast i en tvingande nödvändighet finna berättigande; men en sådan nödvändighet kan icke anses vid detta tillfälle hafva varit för handen, då ett annat anbud, till sina vilkor jemförelsevis långt ifrån oantagligt, förelåg; och om äfven, efter den derigenom beredda utvägens begagnande, nyss anförda nödvändighet slutligen inträdt, så hade man likväl, åtminstone till dess, undvikit upptagandet af ett temporärt lån. Ehuru Revisorerne alltså för sin del anse Fullmäktiges behandling af den angelägenhet, som nu är i fråga, gifva giltig anledning till anmärkning, torde dock ett fullt rättvist omdöme icke böra förbise i hvad mån grundorsaken till en mindre tillfredsställande behandling af så beskaffade angelägenheter, som de, hvilka brukat öfverlemnas åt Fullmäktige i Riksgälds-kontoret i afseende på statslån och dermed sammanhängande financiella åtgärder, ligger hos personerna eller sjelfva institutionens beskaffenhet. I dylika saker, der, utom särskilda detaljkunskaper, praktisk erfarenhet och vana, oftast för vinnande af lyckliga resultat erfordras förmåga att hastigt, 0111 ock efter mogen öfverläggning, kunna fatta beslut, tystlåtenhet samt konseqvens och snabbhet i åtgärder, kan en styrelse, sammansatt af flera personer, synnerligen när dessa måste utses på det sätt, som Sveriges grundlag föreskrifver, icke vara ändamålsenlig; och denna omständighet anse sig Revisorerne icke böra underlåta att underställa Rikets Ständers uppmärksamhet, då Rikets Ständer icke allenast hafva att pröfva de Fullmäktiges beslut och åtgärder, för hvilka Revisorerne nu redogjort, utan äfven möjligen kunna finna skäl att •taga i öfvervägande frågan om ett annat behandlingssätt af statens låneangelägenheter jemte hvad dermed står i sammanhang.
Jag ber att för denna sats få anföra ett praktiskt exempel från Preussen, der man nyligen försökt införa en ny Lithurgi. Regeringen lemnade af en klok varsamhet åt församlingarnes fria skön att antaga den, eller icke, men då man det oaktadt trodde sig märka, att äfven uti dessa frivilliga bemödanden fanns något tvång, att de Prester, som befordrade antagandet, blefvo snabbare befordrade än andre o. s. v., så väckte detta i det oinskränkta Preussen en sådan sensation, att Regeringen måste gifva vika. Jag skulle derföre önska, att man i Sveriges lagbundna samhälle icke ville försöka påtvinga Folket en sak, som icke lät sig göra i det oinskränkta Preussen. Grefve Possej Arvid: Då fråga uppstått örn återremiss af Betänkandet, är det kanske mindre formligt, alt en Utskottets Den 6 Februarii f. m. 111 Ledamot bestrider denna återremiss. Likväl får jag, med åsidosättande af en sådan consideration, förena mig med de Herrar, hvilka yrkat bifall till Betänkandet. Herr von Hartmansdorff bar upptagit och vederlagt en del af skälen deruti, men förbigått det liufvudsakligaste, nemligen yrkandet af enhet i religionsutöfningen. q år äro nu förflutna, sedan den nya Psalmboken först påböds i Svenska Församlingen, utan att den ännu blifvit i alla församlingar till allmänt bruk antagen; och Utskottet har trott denna oformlighet en gång böra upphöra. Förut hade det kanske varit orätt, att ovilkorligen föreskrifva, att den nj^a Psalmboken skulle nyttjas vid offentliga Gudstjensten, ty man bade då icke något bevis på dess förträfflighet. Nu är den deremot tillräckligen bestyrkt, och då synes man mig ock böra yrka dess antagande för alla församlingar. Vid första påseendet kunde detta visserligen synas, som om man ville påtruga församlingarne en andaktsbok emot deras vilja, och detta skäl verkade så mycket på mig, att jag vid motionens första föredragning var nära att afslå den; men vid närmare granskning har det visat sig mindre farligt.
Oa någon, som är till bränvinsbränning i l:a eller 2:a klassen berättigad och dertill behörigen sig anmält, tillverkar bränvin med större eller an norlunda beskaffad redskap, än hvartill han eger och stämplingsbeviset innehåller, eller vid bränvinsbränningen öfverträder de föreskrifter och förbud, som uti §§ 4, 5, 14 och 15 äro för hvardera af dessa klasser meddelade, bote han från 50 r:dr till 300 r:di. Nyttjar den, som idkar bränvinsbränning i 3:dje klassen, större eller annorlunda beskaffad bränvinsbrännings-redskap, än hvartill han erhållit tillstånd, eller bryter han mot någon af de i §§ 22, 23 och 25 gifne föreskrifter och förbud, bote han från 100 r:dr till 1,000 r.‘dr, och miste rättigheten att vidare utöfva bränvinsbränning eller omdistillering af bränvin, § 53. Verkslälles bränvinsbränning under den tid, då sådan icke är i allmänhet tillåten, skall förbrytaren, ehvad han till dylik handtering å annan tid vore berättigad eller icke, dömas till ansvar enligt § 51 och derutöfver böta 50 r:dr. § 54. Den, som utöfvar bränvinsbränning med ostämplad redskap, skall derför, utom det ansvar, hvartill han, enligt §5 51, 52 eller 53, kan hafva gjort sig skyldig, vara förfallen att böta 20 r:dr. § 55. Uti de fall, som i §§ 51, 52, 53 och 54 omförmälas, skola alla lill bränneriet hörande redskap och det derstädes vid beslagstillfället befint Bil. till R. St. Fröt. 1847 och 1848, 5 Sami. 1 Afd. 2 Haft. 3 18 Bil., !V:o 2, till Bevilhungs-Utskoltels Skrifvelse, N-o 6. liga bränvin, jemte de käril, i hvilka bränvinet förvarades, vara förbrutne, ulan afseende derå, om redskapen, då förbrytelsen skedde, var förbrytaren eiler annor man tillhörig. § 56.
I anledning af återremisS . 4 i 382 — b. 2 Dec. 54. b. 2 Dec g. 2 Dec. g. 2 Dec. » Förslag till stadganden i dess Reglemente, angående anslagen för folkundervisningen, de med ordinarie Stats-Reglering gemenskap ägande utgifter, samt K de å Kontoret anvisade Kre( <) ditiver 4 i 357 — 25 Nov. b. 25 Nov. 25 Nov. b. 25 Nov. — 14 15 I anledning af återremiss . 4 i 384 b. 2 Dec. 54. b. 2 Dec. g. 2 Dec. g. 2 Dec. i 16 » Förslag till stadganden i dess i Reglemente angående dess in■ i komster, medels upplåning mot — 52 — p. ^ w jf § crq f! m a ft> c? 03 Scn P-i Ui t-1 K CO ja g >- CD 3 gs 2 ^ e-ts-1 g: g? w g Riks-Ståndens Beslut. i-i Pj ti* O! ^ P . fOO P cre W R. *■*,' ö Ci> 8 g. p rt5’ OQ P P o &■ 5. Q a> ö •° CJq‘ a> CO p" Ridd. o. PresteBorgareståndet. Bonde~N:o Nio "Sidi Adeln. Ståndet. Ståndet. Nio"