Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett af RiksdagsFullmägtigen Olof Månsson frän Blekinge Län till Hedervärda BondeStåndet ingifvet Memorial, hvaruti författaren, med åsigt af de hinder för skattemanna skogarnes trefnad och tillvext, sorn han anser vara en följd deraf, att endast Lagarnes tvång, utan medverkan af ägarnes intresse, skola bidraga till skogarnes bibehållande och fredande, föreslår att, då ändamålet af en förbättrad skogshushållning, efter hans tanka säkert bör kunna vinnas, om jordägarens fördel sättes i förening med det AIL Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 549 mannas, Skattemannen måtte förunnas en lita fri och obehindrad dispositionsrätt öfver Skatteskogen,som Frälsemannen åtnjuter öfver FrälsehemmanS-skogar, med villtor, att af sådan Ek, Masteller Storverksträd, hvil. ta för allmänna behof skulle kunna användas, hembud borde ske till Kongl. Maj:t och Kronan, som, i händelse de hembudna träden för publiqua behof erfordrades, skulle för de samma erlägga lika betalning, sorn vid köp imellan enskilda vore gängse, och hvilken antingen genom öfverenskommelse eller efter markegång kunde bestämmas; yrkandes Riksdagsfullmägtigen tillika, att, i hvad fall som hel dst, skogsbetjeningen, hvilken i afseende på sina knappa löne-villkor altid faller allmogen till last, under det skogarne mer och mer .förstöras, måtte blifva indragen, enär ändamålet med dess underhållande helt och hållet förfelas. Häruti hafva samte!ige Riksdagsfullmägtige från Halland, Pehr Pehrsson frår Calmars och Nils Månsson från Malmöhus Län instämt; äfvensom .Riksdagsmännen Johannes Arvidsson och Jonas Pettersson från Jönköpings Län dervid tillagt det yrkande, att i händelse en lika obehindrad dispositionsrätt öfver skogen, som Frälsemannens, icke skulle kunna skattemannen tilläggas, den förändring åtmindstone måtte ske uti nu gällande författningar, att Ekebuskar eller förtorkade träd, sorn stå åker och äng till skada, utan att kunna komma till någon nytta i framtiden, matte få af närmaste Kronobetjent me^ 352' Eesv. ock Ekon. Utsk.
Herrn (sömnigt och vresigt). Det ger jag tusan d r, och när du bjuder ditt främmande på så olägliga tider, så får du hålla dem sällskap sjelf. Jag och barnen resa, det är säkert, ty vi behöfva ej sitta hemma och torka, och hafva ledsamt för dina infall att bjuda hit folk, som Resten hörde jag icke, ty han gick med det samma ut, och sonen följde honom visst. En liten tystnad följde, under hvilken jag ämnat draga mig tillbaka så saktmodeligen, men just som jag skulle resa mig upp, hörde jag åter Fru A:s annars så klangfulla och behagliga röst säga till sin dotter: – Ack hvad hon kom i för en olycklig stund! Man borde väl icke tro på skrock, men man ser dock dagliga exempel på att de ofta nog tala sanning. I morse såg jag en stor spindel – araignée du matin, grand chagrin, i middags såg jag en ännu större – araignée du midi, grand depit, och depit är det just, icke egentligen att hon kom, ty det kunde ej varit så ledsamt, bara hon velat välja en annan dag, och bara Pappa sedan icke skämt ut hela huset med den der ärtspritningen. Dottern. Ja det är för besynnerligt, att Herrar äro så dumma i allmänhet, och Pappa i synnerhet Frun (skrattande). Så får du icke säga söta Alice, men kom hit nu och gif mig en kyss och gå sedan och lägg dig, och glöm icke att lägga väl upp ditt hår för morgondagen, ty soin om håret och toiletten är ändå alltid ett fruntimmers consequentaste skyldighet. God natt, sof godt, jag skall nog ställa allt till det bästa i morgon, så att propositionen för eder att resa dit vi så enträget äro bjudna, skall komma från henne sjelf, och jag får väl ensam plikta för min onödiga gästfrihet. Dessutom skall jag försöka att i morgon blanda bort de der försmädliga ärterne, som jag icke kan fördraga. Men nu måste jag tala vid Mamsell om morgondagens middag, som skall blifva superb, så att den kan gifva en hög idé om huset, äfven i den vägen. God natt Alice lilla, gå nu.
Och hvartill skulle denna omgång tjena, som tillika skulle sätta Ståndet i ovisshet att någonsin erhålla en decision, äfven sedan ett tillstyrkande af Constitutions-Utskottet vore gifvet; ty det beror af förfrågaren och möjeligen af det interesse, han tager i saken, om han vill deraf lemna Ståndet del, eller ej. Och när del deraf är lemnad, huru skulle Ståndet begagna den? 128 Riksdagen 1810. Vid denne Riksdag hafva redan flere sådane frågor förevarit. Till exempel: Om Magistrats-Personer i Stockholm böra ovilkorligen i trenne år hafva varit det, för att kunna väljas till Riksdagsmän; om Stockholms och de öfrige större Städernes Riksdags -Fullmägtige må vara berättigade att äfven tillika åtaga sig Riksdags-Fullmägtigskap för de smärre Städerne; om Bancooch RiksgäldsContoirs-Fullmägtige kunna väljas till Riksdagsmän eller vara Riksdagsmän, då Riksdag hålles på annan ort än i Hufvudstaden. Då nu tillika 84 § af Regerings-Formen synes frikänna Constitutions-Utskottet ifrån all skyldighet att till , enskilte Personer, uppå gjorde förfrågningar, lemna någon I förklaring öfver Grundlagens rätta förstånd, enär dess | mening synes tvetydig, eller tillstyrka någon decision emellan 2:ne eller flere deröfver framstälde olika förklaringar, samt endast synes ålägga Utskottet att gilla eller ogilla de af enskilte Personer yrkade och föreslagne förklaringar, så skulle häraf uppkomma en ny svårighet att äfven igenom enskilte Personers bemedlande erhålla ett afgörande emellan de i sådane ämnen i ett Riks-Stånd uppstegno och fortfarande olika meningar. Endast då en förklaring är föreslagen, och densamma af Constitutions-Utskottet är antagen och gillad, skulle med säkerhet någon underrättelse derom kunna till Stånden ankomma och någon verkan deraf uppstå; emedan densamma då i föreskrefven ordning måste sedan af Konung och Ständer granskas och gillas.
Jag vill för min del åtminstone icke bidraga att insätta i Riddarh.-Ordmn ett stadgande sådant sorn detta, hvarigenom R. o. Ad;s enskilda angelägenheter skola anses gå framför Statens. Gr. Hamilton: 1 sjelfva saken har jag icke något att tillägga till hvad jag nyss yttrade, men, då Gr. Mörner velat stämpla min mening, som om jag med den ville sätta R. o. Ad:s enskilda angelägenheter framför läderneslandets, måste jag söka visa, att så icke är förhållandet. Jag sätter nemi. genom min åsigt grundlagen framför Riddarh.-Ordnm, eller en för hela Sverige gällande lag framför den, som R. o. Ad. nu är på väg att för sin enskilda del stifta, men, då grundlagen säger, att R. o. Ad. eger privilegier af den vigt, att de icke genom K. M:ts och representationens sammanstämmande beslut kunna upphäfvas, utan att dertill jemväl erfordras Ståndets bifall, hör väl icke Riddarh.-Ordnm alldeles förtiga detta förhållande och derigenom göra det. möjligt för den enskilde att tillintetgöra grundlagens stadgande. Jag sätter således Sveriges grundlag framför den för Ståndet enskildt gällande, men jag önskar, att den förres stadganden icke måtte blifva illusoriska eller löjliga, derigenom att den sednare alldeles icke omnämner dem. Frih. Cederström:
853 att det, jemte alla dess surrogater, måtte liek och hållet förbjudas. Herr Professor Forssell har förklarat, att han trodde Riksens Ständer ej kunna hos Kongl. Maj:t anhålla om någon ytterligare Författning emot Yppighet och Öfverflöd. Om Caffe skulle förbjudas, förmenar Professorn, att man skulle begagna något annat surrogat, som kanske vore lika kostsamt, men mindre helsosamt, och tror för öfrigt, att, då hvarje enskild Ledamot i samhället icke ville hushålla för sig sjelf, skola alltid Regeringens omsorger och åtgärder i denna del till det mesta blifva frugtlösa. Herr Prosten Lector Fröberg har trott, att, då Riksens Ständer ej sjelfva kunna uttänka tjenliga medel tili hämmande af luxe och öfverflöd, det vöre olämpligt att besvära Kongl. Maj:t med någon underdånig anhållan i detta hänseende, serdeles som Prosten befarade, att Kongl. Maj:ts härom utfärdade faderliga förmaningar saknat önskad verkan; på hvilken grund Pierr Prosten äfven tillstyrkt, att Utskottets Utlåtande mätte ogillas. Dessa anmärkningar hafva blifvit besvarade af Herr Prosten Doctor Vijkman, Herr Prosten Hasselroth, och Herr Prosten Almcjvist, hvilka instämt i de grunder, Utskottet i sitt Betänkande antagit; och har Herr Prosten Ohrvall förenat sig med £Prosten Wijkman och Prosten Ahnqvist. H os Hedervärda BondeStåndet har Riksdagsfullmägtigen Nils Månsson fråö Malmö - 054 Be sv, och Khan. Utsk, Betankdnäen, hus Län förnyat sitt påstående, att Caffe t, hvars import skall öfverstiga hela Jern exporten, måtte helt och hållet till införsel och förbrukning förbjudas 5 deruti Riksdagsmannen Berg fråu Bohus Län instämt, med åberopande af de i dess reservation anförda grunder. RiksdagsFullmagtigen Johan Wessing från Vesterås Län har deremot bestridt det yrkade förbudet, på den grund, att
Då härtill kommer, att andra författningar lägga ännu liera hand på handteringen, och förneka Bruksegaren att fritt och efter eget godtfinnande anskaffa sine Behof af t. ex. kol och malm, samt att Bruken äro inskränkte inom vissa district, hvarutom de icke få utsträcka eller afhämta sina koltillgångar, utan bestämda ansvar för öfverträdelser deremot, så finnes äfven, att den nu föreslagne blott skulle blifva en partiel utväg, som icke ifrån grunden bereder den frihet i handteringen man vill införa; och då jag gerna, för min del, skulle önska en annan sakernes ordning, samt att en större frihet i Jernhandteringen på det hela, utan hinder af de nu rådande prohibitiva författningar, kunde införas, men ändamålet icke kan vinnas genom den nu föreslagne åtgärd, utan nödvändigt måste företrädas och utgå ifrån en förut medgifven fri rättighet att handla malm och kol, anser jag, innan denna fråga först blifvit väckt och afgjord, den nu ifrågaställde motion om en fri Tackjernsliandel vara alldeles för tidig, och tror att Utskottet, på dessa skäl, hvarken kan eller bör tillstyrka densamma. Jag röstar derföre för afslag å motionen, och anhåller att desse anmärkningar måtte få åtfölja remissen till Ekonomiutskottet. Herr Hammarhjelm > Carl Fredrih, anförde skriftligen: 466 Den 3o December e. mi Uti (len ifrågavarande motionen liar Herr af Geijerstam, under påyrkande af frihet i näringar, framstält den önskan, att sådane Bruk, som äro grundade på egna Biåsugnar, måtte befrias från den tvungna blåsningsskyldigheten. Häraf skulle val troligen följa, ehuru det icke i motionen är omnämndt, att desse Bruk, fastän på egen blåsning grundade, skulle tillåtas, att köpa tackjern för sitt smides bedrifvande, enär de sådant för sig funno fördelagtigt. Jag kan ej förena mig i denna framställning, och utbeder mig vördsammast, att få utveckla de skäl och anledningar, hvarpå denna min öfvertygelse sig stödjer.
N:o 51 107 (/. X 3 ■/S in~ B 3 n U flätande, Betänkande eller Memorial. Riks-Ståndens Beslut. Kidd. 0. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. V 41 å. Lagfor ändringar j om förslag dertill, i händelse en ny gemensam myntoch räkne-enhet komme alt bestämmas Lagmans-Rätter, om deras upphörande , , , , , Svär pä återremiss , , , y > Kongl Maj:ts Nådiga övar , om förändring i tiden för dera sammanträden Svar på återremiss , , , , Kongl. Maj ts Nådiga Svar Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan; se Statsverket, dess inkomster, ordi narie, sid. 5. om densammas upphörande, Bil, Litt. Laholm, om stapelstadsrätt för staden Lallerstedt, E. G , Krigs-Commissarie ; se Starby. Landa-forssen, upprensning deraf; se Anslag för en gång, g^ Landinj C. L*, Justitiae-Ombudsruan, om. arfvode för den efter honom adjungerade Ledamot i Kongl. Svea Hof-Rätt » > > » » Svar på återremiss ,>>>>>>>>> Landskrona hamns iståndsättande; se Anslag för en gång, g) Landsf scals-tj ensterne , om deras afskaffande , , , Land sköf din ge-zccox Atos amortering, anslag der Ull > » * » > » Residenshus-byggnader; se Anslag för en gång, h) Landshöfdingc-sätet i Götheborg, om dess föi flyttning till Uddevalla, m. m.
Herr von Staels, Samuel, den 10 sistlidne Februarii, förmiddagen, väckte motion, angående åtskilige anstalters vidtagande till den öfverklagade förlägenhetens afhjelpande. Stats-, Lagfamt Allmänna Bef närsoch Oeconomie-Utskotten: Herr von Q vantens, Carl, den io sistlidne Februarii, förmiddagen, på bordet lagda Memo. rial, angående löreslagne medel till den allmänna förlägenhetens afhjelpande, samt räntans nedsättande å lån utur Publika Cassör. Statsoch Lag-Utskottem Herr Hjertås, Gustaf, den 28 sistlidne Februarii på bordet lagde Memorial, angående rättighet att utfärda enskilta assignationer under 100 Riksdalers belopp. fc Bevillningsoch Lag-Utskotten: Friherre von Salfzas, Gustaf, den 28 sistlidne Februarii på bordet lagde Memorial, angående förändring af författningarne rörande utmätning. Allmänna Besvärsoch OeconomiUtskottei: 1). Herr von Beckers, Carl Johan, den 26 Den 5 Martti. l63 sistlidne Februarii, förmiddagen, på bordet lagde Memorial, om åtgärders vidtagande till förekommande af vattenflöden utaf sjön Wenern, 2) Herr von Hartmansdorff"?, August, den 526 sistlidne Februarii, förmiddagen, på bordet lagde Memorial, angående undersöknings anställande i afseende pä Ecclesiaslique och LäroStaterne. 5) Herr von Wahrendorffs, Anders den 26 sistlidne Februarii, förmiddagen, på bordet lagde Memorial om jemkning i den vissa hemman åliggande Krono-brefbårings-skyldighet. 4) Friherre Rehbinders, Johan Fredric, d. 28 sistlidne Februarii på bordet lagde Memorial, angående ändring af tiden för allmänna landsvägars grusning, 5) Herr Thams, Wollrath, den 28 sistlidne Februarii på bordet lagde Memorial, angående vissa stadganden i afseende på husbyggnad i Städerne utom Stockholm. Anmåltes och emottogs Hans Excellence Hof-Canzleren Herr Grefve af Wetterstedt, hvilken å Kongl.
Protestantiska församlingarne hafva insett svårigheten häraf, och velat förebygga den genom antagande af läroböcker; men dessa hafva ej kunnat blifva annat, än hvad de ock sjelfva erkänna sig för, nemligen bevis, huru kyrkans lärare på hvarje särskild tid förstått och tolkat de heliga skrifter, hos hvilka autoriteten ligger. Gäller nu icke, hvad för närvarande en pluralitet af kyrkans lärare skulle vilja besluta om dess lära, och har alltså ej heller på någon annan tid ett dylikt beslut ägt giltighet; så kunna läroböckerne, hvilka ej annat äro, än beslut af dylika pluraliteter, också icke äga någon autoritet. Äfven derföre hafva de således med rätta irånkännt sig den. Till hvem skulle man då hänvisa en protestantisk kyrkas medlemmar, för att (inna en autoritet, vid hvilken deras tro kunde hvila? Inom kyrkans sköte finnes ingen, som äger den; och kyrkan samfäldt äger den lika litet. Men om så är; då blir ju hvarje åberopande af en rättroende kyrka, från hvars lära ingen afvikelse må äga rum, endast ett bevis på okunnighet om kyrkans verkliga trosgrund och på förgätenhet af våra symboliska böckers innehåll. Renlärighet efter dem är, att icke erkänna någon lärobok såsom trons rättesnöre. Hvad sorn skall vara grund för tron, måste vara oföränderligt, ej beslutadt af någon mensklig vilja, uttalad af en enda eller af flera, enhälligt eller genom flertal, och icke kunna underkastas pröfning af någon mensklig myndighet. Och så förhåller det sig med den »trons norm», som våra läroböcker antagit. Efter denna norm skola »alle lärare och alla läror» granskas och bedömas, och endast i den mån, de dermed öfverensstämma, skola de erkännas för sanna, men dock aldrig erhålla någon autoritet, som fritager dem från rättelser, när möjligen misstag i dem upptäckas. De som pröfva dem, kunna icke vara annat än menniskor; och deras yttrande blir jemförelsevis detsamma, som domares utslag i frågor orri lagens rätta mening. Lagen är det gudomliga oföränderliga Ordet.
Det samma rope man efter dem: Pharao, Konungen i Egypten, ligger; han hafver öfvergifvit sin tjäll. Så sant som jag lefver, säger den Konungen, som Herren Zebaoth heter: Han skall komma farandes så hög som det berget Thabor ibland bergen är, och lika som Carmel vid hafvet är. Skicka dig till att färdas, du inbyggerska, dotter Egypten; ty Noph skall varda öde, och uppbrändt, så att ingen skall bo deruti. Egypten är en ganska skön kalf; men slagtaren kommer nordanefter. Och de då dagakarlar, som bo derinne, äro ock såsom gödde kalfvar; men de måste dock likväl vända om, varda alle tillsammans flyktige, och skola intet kunna bestå; ty deras o1yckos dag skall öfver dem komma, nämliga deras hemsöknings tid. De komma så att en gny går af harnesket, och komma med härskraft, och föra yxer öfver dem såsom vedahuggare. De samme skola så hugga uti deras skog, säger Herren, att det skall intet kunna räknas; ty de äro flere än gräshoppor, de ingen räkna kan. Dottren Egypten står med skam; ty hon är thy nordländsko folkena i händer gifven. Herren Zebaoth, Israels Gud, säger: Si, jag vill hemsöka det ämbetes folk i No, och Pharao och Egypten, samt med sina gudar och Konungar; ja, Pharao, med alla de som förlåta sig uppå honom; Så att jag skall gifva dem i deras händer, som efter deras lif stå, och uti NebucadNezars, Konungens i Babel, och hans tjenares händer; och sedan skall du besitten varda, lika som i förtiden, säger Herren. Men du, min tjenare Jacob, frukta dig intet, och du Israel, förtvifla intet; ty si, jag skall hjelpa dig fjerranefter, och dina säd utu sins fängelses lande, så att Jacob skall igenkomma, och vara i frid, och hafva nog, och ingen skall förskräcka honom. Derföre frukta dig intet, du Jacob, min tjenare, säger Herren; ty jag är när dig.
Vidkommande yrkandet, att Rotarne måtte ega rättighet, att sjelfve genom Länsmannen och Nämndemän låta förrätta syn ä Soldatetorpen, så, enär Rotehållare icke är genotn lag och författning förbudet att anställa sådane torpsyner, och det derföre sä mycket mindre kan vara dem betaget, att begagna denna utväg, om da anse deras rätt derpå beroende, som de torpsyner, hvilka äro befälet anbefallde, i alla fall mäste ega rum, saknar Utskottet all anledning att föreslå något särskildt stadgande i detta afseende} Och finner Utskottet den, i sammanhang med denna fråga, framställde önskan, att de stridigheter, som vid enskilda torpsyner nu kunna uppkomma, måtte af HäradsRätten upptagas och afgöra», vara, såsom åsyftande ändring eller förklaring af nu gällande Rättegångsordning, af den beskaffenhet, att Utskottet dermed icke kan taga befattning. Beträffande slutligen det yrkade förbudet, för Officerare, att vraka Soldaten ur tjensten, har Utskottet inhemtat, att rnerasnämnde Kongl, tjenstgöringsregemente är, i fråga om manskapets förafskedande, af följande innehåll; ”Afsked för manskap jjvid Bcsv. ock hkon, Utsk. Betfinkanden. indeldta regemente erhålies vid Generalmönstring. Så väl karlen sjelf, som dess Rusteller Rotehållare, äfvensom regementseller compagniebefälhafvaren, kan då hos Mönsterherren derom göra anhållan. Dock eger äfven Regementschefen rättighet, att, då en karls skriftliga afskedsansökning, jemte dess Rusteller Rotehållcires skriftliga samtycke dertill, blifvit i behörig ordning genom Compagnie befälhafvaren hos honom anmäld, emellan mönstringar bevillja Interims» Afsked, uti hvilket utsättes, att den således afskedade bör vid nästa inträffande Generalmönstring sig anmäla, för att då erhålla Generalmönsterförrättningens afskedspass”.
Den väsendtliga skilnaden emellan den nu gällande och den föreslagna lagstiftningen är emellertid dels den, att då, enligt den förra, domaren endast vid en del förbrytelser äger pröfva brottslighetens art och derefter lämpa straffet, söker den senare att låta honom i alla de fall, der omständigheterna sådant bjuda, rätta påföljden efter förbrytelsen, samt gör sålunda en dylik pröfniugsrätt till allmän regel, i stället för undantag, dels ock den, att då domaren, i nu gällande lag, ej har annat rättesnöre för sin pröfning, än det, som kan innefattas i de ömsom begagnade uttrycken: »som saken och omständigheterna äro till, som saken och personen är till, efter omständigheterna,» och så vidare, så angifver lagförslaget med mera fullständighet och bestämdhet de grunder, som böra följas.» »Man har dock invändt emot den utsträckta tillämpning af grundsatsen, som äger rum i berörde förslag, att deraf skulle härflyta en ojemnhet i lagskipningen och dermed minskad aktning för lagen och dess tolkare; men man synes härvid hafva förgätit den oändliga vexlingen af menskliga förhållanderna, som har till följd, att sällan, om ej aldrig, två handlingar, fastän till arten lika, i alla dess inre och yttre beståndsdelar äro fullt lika, och att således den likstämmighet i lagskipningen man tyckes åsyfta ej kan äga rum, der handlingarna böra bedömas sådana de i sjelfva verket äro, och icke sådana de i allmänhet blifvit i lagen rubricerade. Det är endast genom bedömande af dessa särskilda omständigheter, och på hvarje handling inflytande förhållanden, som dess större eller mindre brottslighet kan afmätas, — endast derigenom, som den allmänt erkända regel kan göra sig gällande: att straffet bör motsvara brottet, eller att ingen bör straffas hårdare än han förtjenar. Så bjuder äfven förnuft, så rättvisa, så den hos menniskan inneboende känslan. Det bör ock anmärkas, att de, som ifra för ovilkorligen bestämda straff, söka grunden till straff endast i behofvet deraf till förebyggande af och afskräckande från brott; hvadan för dem, måttstocken för det quantitativa i straffet egentligen igerifinnes blott i dess tjenlighet för ändamålet.
Den 13 Oktober. Hr Bildt, Didrik Gillis: Efter min tanka var komiterades förslag ganska rigtigt, att banken borde öppna sin verksamhet, så snart en hypoteksförening anmält sig till inträde deri, emedan genom det upskof, som eljest kunde inträffa, man gjorde de provinser orätt, hvilkas hvpotheksföreningar ännu icke äro fullt organiserade. Till följe af återremiss af denna g har U tsk:t nu deri infört stadgandet om ett minimum af 5 millioner, och då Utsk:t således gått E. o. Ad:ns önskan till mötes, ehuru endast på halfva vägen, synes mig man dermed kan låta sig nöja. Jag anhåller om bifall. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Det torde vara så mycket större skäl att antaga denna § sådan Utsk:t nu föreslagit densamma, som den endast afser bankens trädande i verksamhet, och icke dess låneoperationer. Vill man göra en begränsning i afs:de å uplåningen, så bör ett stadgande derom icke intagas i g 6, utan i en följande. Jag anhåller om bifall. Hr Akerman, Fredrik: För min del är jag öfvertygad, att man icke riskerar att åstadkomma något upskof genom bestämmande af tO milhr såsom minimum, emedan de nu bestående hypotheksföreningarnas ännu oupfylda kontrakter med säkerhet upgå till denna summa. Men jag önskar detta högre minimum äfven af ett annat skäl, nemi. att det icke kan fördelaktigt inverka på hypotheksbankens kredit, om det i utlandet, der dess operationer skola verkställas, blir kändt att den börjat med en så ringa summa som fem milhr. Det är således med det varmasteintresse för den åsyftade institutionen som jag hemställer, att E. o. Ad. måtte i denna punkt vidblifva sitt förut fattade beslut. Hr Mannerskantz: Jag skulle rätt gerna instämma med Hr Åkerman, om icke en särskild omständighet förefinnes, som gör att stadgandet af ett så högt minimum som 10 milhr vore detsamma, som att göra hela saken omöjlig.