Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle jag stanna här länge, så blefve jag idiot. Det är en enformighet som fortsättes år ut och år in, utan något afbrott. Man finner en resignerad tröst i att gå och lägga sig klockan nio på qvällen och icke stiga upp förr än klockan nio på morgonen. Hur förfärligt måste jag icke vantrifvas i mitt eget hem, då jag kan föredraga detta! Nej, jag är bestämdt skapad till en annan slags ensamhet än denna. Och man är totalt utan resurser. Om man är så hungrig att det sliter i magen och sjunger för öronen, så kan man icke få köpa så mycket som en hvetebulle, utan skall vackert gå till hushållerskan och be. – Bä! Jag har läst fru Edgrens ”Dömd”. Satt alldeles ensam i mitt rum med armbågarne på bordet och hufvudet i händerna. Regnet prasslade ned, stilla och oafbrutet, för öfrigt icke ett ljud annat än en utestängd kycklings pip. Och jag läste. Jag grät af beundran, och jag grät af harm öfver att icke ens tillnärmelsevis kunna åstadkomma någonting sådant. Det fins ingen jemförelse mellan henne och mig. Hon är mig oändligt öfverlägsen. – Ett enda arbete sådant som hennes ”Dömd”!204 Hårderup, Augusti 1885. Det fina regnet dref som en rök ned öfver trädens toppar och föll med ett sakta, oaflåtligt sus ned öfver jorden. Höstluften kom kall in genom det öppna fönstret. Det låg som en ljusgrå slöja öfver alla aflägsnare föremål. Hörby d. 9 Sept. 1885. Gamla bok, jag håller ändå bra mycket af dig! För mig – som icke kan tala – är det en lättnad att få skrifva. Och till ingen annan än dig kan jag skrifva om sådant som jag blygs öfver, sådant som jag ville rifva ut ur mitt eget sinne, om jag kunde. Men jag kan icke. – På sin höjd skjuta det åt sidan. Enda medlet är att analysera. Nåväl: Det fins enkla känslor, sådana som språket inregistrerar under namn af vrede, glädje o.s.v., men det fins också komplicerade sådana, hvilka icke ega något namn, och som bestå af hela knippen tankar och föreställningar.
Departements-chefen erinrade, att, vid detta ärendes föredragning den 27 April 1860, Kongl. Majk förklarat, att Kongl. Majk funne nådig Proposition i ämnet icke böra till Rikets då församlade Ständer aflåtas, men att Kongl. Majk ville före nu instundande riksdag taga frågan under förnyad nådig pröfning; hvarjemte Departements-chefen anmälde att Kronolänsmannen Essén uti en den 25 sistlidne Juli till Kongl. Majk ingifven underdånig skrift förnyat sin ofvanberörde underdåniga framställning. Med anledning af hvad härvid förokommit, tillstyrkte Stats-Rådet, lika med vederbörande embetsmyndigheter, att Kongl. Majk måtte föreslå Rikets Ständer, att ifrågavarande länsmansboställe, | mantal Rem, jemte boställsräntan, må till Kronan indragas och samma boställe för Statsverkets räkning, i enlighet med gällande föreskrifter, genom Kammar-kollegii försorg utarrenderas samt att boställshafvaren må af statsmedel från nästa statsreglerings början årligen erhålla kontant godtgörelse med dels 50 R:dr, motsvarande boställsräntan 9 R:dr och boställets till 41 R:dr beräknade afkastning och dels den för Länsmän utan boställe bestämda hushyresersättning af 150 R:dr. 12:o. «, , . Angående in Kongl. Maj-.ts Befallningshafvandes i Malmöhus län underdåniga Memorial af fä^SSmamboden 13 Juni 1862, med öfverlemnande af Kronoläusmannens i Wemmenhögs hä- stället Stora rads östra distrikt, C O. Hidtbergs underdåniga ansökning, att, enär det honom -&*' « * tFcmpå lön anslagna bostället i mantal N:o 11 Stora Isie i Hemmesdynge socken af 36 Kongl. Maj:ts Nåd.
Hon satte hatten bättre i ordning och rättade på handskarna. Därpå gick hon skyndsamt upp för trappan och ringde på. En något mager dam på omkring sextio år med ett sjukligt utseende kom och öppnade. – Nå, där är du ju, barnet. Kom in. Har din mor rest nu? Elin neg djupt och blef stående vid dörren i det lilla förmaket, medan frun gick fram och satte sig i soffan. – Gå nu in till dig, mitt barn, och gör dig i ordning och tag af dig dina kläder. Men först vill jag säga dig en sak. Du skall alltid tala sanning till mig, så ska vi nog blifva goda vänner. Vill du lofva mig det? Elin var purpurröd. Hon stod och nöp i sina handskar. – Ja, sade hon hviskande. – Nå gå du in till dig. Du hittar ju vägen, se’n du var här sist. – Ja, sade Elin igen. Och innan hon visste, hur det gått till, hade hon gått genom salen och in i det lilla köket, som skulle vara hennes hem. Hon såg sig omkring. Ett litet rum med smalt fönster och utsigt öfver en gård. Emellan dörren till förstugan och salsdörren en spis. På ena långväggen en byrå och midt emot den en liggsoffa, som kunde dragas ut. På soffan stodo hennes saker. Väggarna voro tomma, och det kändes kallt därinne. Hon gick långsamt fram och satte sig på stolen vid fönstret, lade hatten ifrån sig och började mekaniskt taga af sig handskarna och knäppa upp kappan. Hon höll inne och såg sig omkring. En kväfd, darrande snyftning arbetade sig upp genom bröstet, och hon såg en stund alting otydligt genom tårarna. Hon hängde upp kappan på en spik och började taga fram och lägga i ordning sina kläder. Men altsom hon tog upp dem, vände tankarna tillbaka till det lilla hemmet, där det i morse bara fans tomma väggarna kvar. Långsamt lutade hon sig ned öfver den svarta konfirmationsklädningen, som hon höll i handen, och med pannan mot kistans kant grät hon ensamhetens första, riktigt bittra tårar. Det hade gått ett par år, och Elin visste nu aldeles, hurudant det var att bo på norr och att tjäna hos herskapet Sivert. Det var en gammal hederlig borgarfamilj.
R:dr 30 sk. ännu outtaget utaf det för samma institut, vid 1847 och 1848 års riksdag, beviljade anslag, hvaraf någon utbetalning icke ifrågakommit sedan Januari månad 1852; vid hvilket förhållande och enär sistnämnde belopp numera synes kunna och böra betraktas såsom en å ifrågavarande anslag uppkommen och för Rikets Ständer till andra stats-utgifter disponibel besparing, Utskottet hemställer, att detta hittills i Riksgälds-kontorets räkenskaper balanserade belopp måtte få afföras och att det i 62 § af 1851 års reglemente förekommande stadgande om samma belopps fortfarande tillhandahållande vid det nya reglementets utfärdande uteslutes. Under Stats-Utskottets Memorial, N:o 317. 9 Under förutsättning af Rikets Ständers bifall till Utskottets nu gjorda hemställan, har Kongl. Maj:ts dispositionsrätt öfver återstoden af det för ofvannämnde institut, vid sistförflutna riksdag, anvisade belopp uti den föreslagna nya reglements-§:n blifvit utsträckt utöfver nuvarande statsreglerings-period. 75 §, angående utbetalningen af hvad som återstår utaf de vid sednaste riksdag beviljade statsbidrag för hamnoch kanal-byggnader samt vägförbättringar och vattenaftappningar m. m., motsvarar 90:de 92:dra, 93:dje, 94:de, 98:de och 99:de §§ i 1851 års reglemente.
IV. B. 36o. A. 442- V. E. 126. — N:.o 35. till Rikets Ständer, angående Rotefrihet för Capellans-boställen samt ersättning eller vederlag åt de Capellaner, hvilkas boställen än vidare komma att i roteringen qvarstå, rörande befrielse från öfverroteringen för åtskilliga hemman i Jönköpings och Kronobergs Län och, i sammanhang härmed, om Vacance-afgift för ordinarierotering underkastad jord , som icke prassterar rotering in natura. II. 56. R. 140. XV. B. 240. A. 397. XVI. E. 108. ■— N:o,36. till Rikets Ständer, med Förslag till Lag för Banken, m. m. IV. 17, 71. R. 156, 198. B. 202, 285. R. 3.o. B. 32g, 36i. A. 365. XVII. B. .65, 4o5. A. 453. E. 472. — N:o 37. till Rikets Ständer, angående Bevillning af utdelningen å Trollhätte Canaloch Slussverks-Bolags Actie. -. •— N:o 38. till Rikets Ständer, angående det vid sista Riksdag framställde Förslag till en ny StängselFörordning. U. i63. A. 276. XIX. E. 2.5. — N:o 39. till Rikets Ständer, angående frågan om lindring uti den hemmansägarne i Jemtland åliggande Roteringsoch Rustnings-skyldighet. E.3. N:o 4°. till Rikets Ständer, i anledning af väckt fråga om inlösen af Egendomen Ekolsund, för att till H. K. H. Hertigen af Upland föräras. IX. A. 146. XII. — N:o 4'* till Rikets Ständer, om valet af ett Hemligt Utskott. II. 166.
Linströms gjorde Motion, att då ett stort och nästan oöfverviunerligt hinder mot proprie baiancers förekommande hos Kronans Uppbördsman och möjligheten att controllera deras åtgärder, skall ligga deruti, att det ena årets uppbörd får ingå uti andra årets redovisning, hvilket likväl lätteligen kunde hjelpas derigenom, att redovisnings-terminerne framflyttades lill Desember Månads utgång, det måtte Riksens Ständer nu bev St ats-XJ tst ottets B e t ä n k a n d e n 519 sluta en sådan ändring i Uppbördsförfattningarne och redovisnings-terminerne, alt hvad eila året af Siats-Uppbörden, utaf hvad namn det vara må, debiteras’- oi'h påföljande året uppbäres af dertill förordna-de Tjenstemän, också hör inom samma uppbörds utgång af dera redovisas, vid det ansvar Författningarne utstaka: Deremot åtskilliga Ledamöter af Ståndet ansett det af Herr Linström åsyftade ändamål, fullkomligen vinnas genom behörig tillämpning af nu gällande författningar. Till närmare upplysning får StatsUtskottet anföra: att, enligt äldre Författningar och Kongl. Kammar-Coilegii, på grund deraf, den anira April 1 -p/j. utfärdade Cireulgire-Bref, angående Upphör.dsoch Redogörelse-tiden, skall den slutliga redovisningen för det näslförutgångne arets Krono-Uppbörd verkställas med Augusti Månads utgång eller i September Månad; Hvarefter det löpande årets Uppbörd pågår först i November Månad; vid iakttagande hvaraf någon sammanblandning af 3:ne års Uppbörd, såsom Herr Linström synes hafva sig föreställt, ej kan ega rum. Och som, på sätt Utskottets nu afgifvande Betänkande, rörån de Riks-Hufvud-Boken, utförligare ådagalägger, de redan stadgade Uppbördsoch Redogörelsé-Terminer äro 5 ao
StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s io52—io54, bif. af PresteStåndet, IX s 343, af Adeln, ix s 364. Underd. Skrifvelse, X 1. s 622—624. Memorial-Böcker öfver StatsUtgifterne, deras beskaffenhet, II s 6, 7. ■— Kongl. StatsContoirets, önskas afslutade hvarje år till den 1 November, II s 24* StatsUtskottets instämmande i denna önskan, IV 2. s 208. 198 MetallPanter, angående Bankens å särskilde Vågar förvarade. BancoUtskotlets Betänkande, VI 1. s 23— 29, bif. af BorgareStåndet, IX s 121, af PresteStåndet, IX s 129. — Elfecter, om utsträckt LåneRättighet i Banken å; Motion, remitt. till BancoUtskottet, II s 1265. Utskottets Utlåtande, VI 2. s 66—• 75, bif. af Adeln, IX s 1109, af PresteStåndet, ix s 1112, af BondeStåndet, IX s 1120, af BorgareStåndet, ix s 1128. om belåning af, vid det blifvande LåneContoiret i Götheborg. Ytterligare Utlåtande, VI 2. s —' 479, bif. af BondeStåndet, IX 3, s 38p, af Adeln, ix 3. s 392, af PresteStåndet, IX 3. s 402, af BorgareStåndet, ix 3, s 4°6. Metaller, angående uppköp och invexling af Myntbara. Motion, remitt, till StatsUt^ skottet, II s i345.
Då den sednare förevar voro ännu ej beslut af alla de öfrige Stånden fattade, och dessutom bade StatsUtskottet der föreslagit alla föreskrifter, då deremot i den förevarande, Ekonomiutskottet endast befattat sig med sjelfva liufvudsaken, och det således ännu återstår för BankoUtskottet att utarbeta lånereglementet, hvartill de få återstående dagarne af Riksdagen icke torde blifva tillräckliga. Då man nu i öfrigt tager i betragtande den ifrågavarande pantens osäkerhet, så lärer hvar och en finna olämpligheten af en inbjudning, äfvensom svårigheten att uppgöra ett för delta fall tjenligt lånereglemente. Ekonomiutskottet skulle ju sluteligen kunna falla på den tanken, att fjäder, ägg, morötter och mera dylikt äfven borde belånas. Jag afstyrker derföre bifall till inbjudningen. Grefve von Fersen: Jag hade ej velat besvära med att ytterligare i denna fråga D e ii 12 Mars e. nr. begära ordet, men jag bar af Herr von Hartmansdorffs anförande funnit mig dertill föranlåten. Han synes vil ja utmärka, det skulle Ekonomiutskottet origtigt behandlat denna fråga. Jag frågar, hvad Utskottet väl skulle göra annat, än som nu skett. Då Ekonomiutskottet, för frågans behandling-,1 begärt sammanträde med BankoUtskottet, men detta vägrat sådant, så måste väl Ekonomiutskottet besvara remissen, hälst hufvudfrågan är af ekonomisk beskaffenhet, och längre än till sjelfva hufvudsaken har derföre Ekonomiutskottet ej eller sträckt sin åtgärd. Hvad åter vidkommer pantens osäkerhet, så torde den icke vara sämre nu, än åren 1668 och 1739. Med anledning af hvad Herr von Hartmansdorff vidare yttrat, torde jag få nämna, att om till Ekonomiutskottet öfverlemnndes motion om belåning af fjäder, ägg och morötter, skulle visserligen icke Utskottet underlåta att densamma behörigen besvara. Herr Munck af Rosenschöld: Rättighet till lån på ritorr säd har redan för längre tid tillbaka varit godkänd; den saken är således ej numera någon nyhet, att jemföra med belåning af sådane varor, som de Herr von Hartmansdorff omtalat. Herr Hjertas Gustaf:
Hof-Rättens 7 ledamöter, af hvilka, vid sakens slut, blott det lagliga antalet af 5 återstår: så höjer jag min stämma och med stor frimodighet påkallar skydd af Tryckfrihets-Lagens 2:dra §. Jag påstår att Friherre Lagerbjelkes förslag är en handling, ämnad att inverka på allmänna förhållanden. Såsom en sådan offentlig handling tillhör den det allmänna, och följaktligen äfven mig. Jag äger en obestridlig rätt att sträcka mina omdömen och mina yttranden till allt, hvad som kan blifva föremål för mensklig kunskap. Har jag kunnat intränga till kunskap om planer, combinationer och afsigter, som jag dermed tror stå i förening, och som anses vådliga för allmänna Den 27 Januarii f. m. välfärden, så får jag, i tal, skrift och tryck derom yttra mig oförstäldt och öppet. Annat har jag ej gjort eller sagt. Jag har icke smädat hvarken förslagets författare, eller Utskottet, eller Regeringen, som vill genomdrifva det, men, jag förklarar ännu en gång, att jag afsk yr förslagets tendens och hafvar för dess följder. Par terne anmanas nu att afträda, medan Rätten öfverlägger. Åtskillige af ledamöterne lycka att det icke var så farligt sagt, och vilja alldeles befria mig, blott med så alfvarsamma premisser till domen, att de innefatta en varning för framliden att iakttaga mera hofsamhet. Men en annan ledamot erinrar derom, dels att jag vore en person, som vissa ansågo för ganska illasinnad, att man genom spejare utrönt mig vara i åtskilliga farliga politiska combinationer, och att jag ständigt ådagalagt en böjelse att häckla och klandra; skulle jag så fä fortfara och bli frikänd, så skulle jag derigenom vinna än mera mod att anfalla än den ene, än den andre höge Embetsmannen, till den grad att knappt någon skulle kunna anse sig säker örn han på ett eller annat sätt aldrig så litet råkade att ge pris på sig. Jag hade nu, sade man, angripet en för sine talenter och förtjenster allmänt agtad, af Konungens nåd högt utmärkt man, som kände sig ömtålig för det åklagade yttrandet.
Deremot är den värde talaren säkerligen den förste som kommit till den erfarenheten att “beslutens mogenhet står i ett visst förhållande till obeqvämlighcten af de heslutandes sittplatser. För att emellertid öfvergå till allvarliga ämnen, sådana sorn kunna vara värdiga alt i en församling sådan sorn denna vara föremål för öfverläggning, vill jag söka att bemöta hvad Gr. Mörner yttrat, .lag anhåller att i det afseendet få upläsa den nu under öfverläggning varande punkten, oeh Ståndet torde då finna att ett bifall lill densamma i sjelfva verket innebär rakt ingenting. Punkten innehåller natt Direkt:n handlat välbetänkt, då den icke gått i lörfattn. om verkställighet af Riddarhussalens inredning enl. Prof. Scholanders förslag.» Delta kan naturligtvis bifallas, derom är ingen fråga, men nu följer: »hvaremot Utsk. föreställer sig, att en sådan bcqvämare inredning möjligen kan åvägabringas i sammanhang med en snart nog oundviklig reparation af Riddarhussalen.» Jag vågar vördsammast hemställa hvartill ett bifall skulle leda eller hvad det skulle betyda att bifalla något sorn Utsk. har förmodat. Om Utsk. föreslagit någonting, då kunde man bifalla detsamma, men att bifalla hvad Utsk. förmodat, det skulle vara utan innehåll. Jag förnyar således min anhållan om ålerremiss, på det Utsk. mätte kunna blifva i tillfälle att föreslå något som kan bifallas. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.: Jag vill icke tvista roed Ur Printzensköld om platsernas beqvämlighet ty derom är nu alldeles icke fråga; ulan frågan är om man skall gifva Riddarh.- Rirektm en slags »menlion honourable för det den icke verkställt det beslut som R. o. Ad. fattade vid förra Riksdagen. Detta har visserligen llr Printzensköld gjort; han har sagt att han ansett del vara ganska välbetänkt af I)irekt:n att upskjuta beslutets verkställande och att han trodde det skett med afsigt, då den funnit att R. o. Ad:s beslut icke var särdeles moget öfverlagt.
Vid § 22, att, för. tolags-beräkningen, hänvisning der skett till de i Tulltaxan bestämda eller enligt 5 § af Tulltaxe-underrättelserna utrönta värden, samt i stället för 22 §:ns nuvarande 5 morn., ett allmänt stadgande blifvit i 2 mom. infördt, alt i intet fall tolag må beräknas till högre belopp än tullafgiften; äfvensom det undantag från i allmänhet gällande lolagsbestämmelser blifvit antaget, att Bräder och Plankor af furu och gran, hvilka, enligt hvad omförmäldt är, blifvit med ulförseltuil belagda, skola från erläggandet af tolag vara befriade. Och fä Rikets Ständer, med afseende å det missförhållande, hvari tolagen nu står till grunderna för sjelfva tull-lagstiftningen, underdånigst anhålla, att E. K. M:t täcktes vidtaga sådana åtgärder, som för slutlig lösning af frågan om lolagens reglering finnas lämpliga. Vid § 24, att, enär de s. k. transatlantiska tull-lindringarna, om hvilka denna § endast handlar, med nästlidet års början upphört, har densamma blifvit utesluten, samt Vid § 26, alt då i bilagda Tariffer särskild kolumn för tullvärdet blifvit upp tagen, har denna sålunda icke vidare lämpliga § jemväl uteslutits. Hvilket allt Rikets Ständer få i underdånighet anmäla, med anhållan, att ofvan omförmälde, härbos bilagde Tariffer m. m. måtte vinna Nådig fastställelse. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 23 September 1854. Expedilions-lJlskollels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 136. 315 lFörsMag filt VuW-Ta&ti* I. Tariff för Införsels-tullen, åtföljd af cn särskild förteckning å varor, som äro vid införsel tullfria. Qvantitet InförselsTullvärde. för Tu 11- Tull. berakningen.
Utskottet finner sig alltså icke kunna understödja Herr Sääfs förslag i denna del, utan hemställer, 13:o att detsamma må lemnäs utan vidare afseende. § 112. Herr Blanche förmenar, att förmånsrättsegande borgenärers rätt att vid ackord utbekomma sina fordringar blifvit förbisedd genom det i denna § utan något förbehåll meddelade stadgandet, att, efter faststäldt ackordsförslag, den afträdda egendomen skall till gäldenären återställas; och då lagstiftarens mening icke kunde vara att dessa skulle komma i en sämre ställning än de oprioriterade, som genom borgen eller annan säkerhet kunde förvissa sig om ackordets fullgörande, har motionären föreslagit ett tillägg till denna § af innehåll, att egendomen skulle till gäldenären återställas, först sedan förmånsrättsegande borgenärer blifvit förnöjda. Ett sådant tillägg synes Utskottet först och främst öfverflödigt, emedan, om äfven 112 § kunde i och för sig synas otydlig i detta afseende, det likväl af 98 § är fullkomligt klart, att ackordet icke angår förmånsrättsegande borgenärer, och att gäldenären alltså icke genom ackordets fastställelse kan vinna bättre rätt emot dem än han förut egde. I praktiken lärer väl ej heller annat ifrågakomma, än att vid ackordsförslags upprättande viss summa afsättes för sådana prioriterade fordringsegare, som ej begagnat sin lyftningsrätt, och det kunde, i betraktande af 104 §:ns innehåll ifrågasättas, huruvida ackordsförslag annars kan af domstolen fastställas. De vigtigaste bland de prioriterade fordringsegarne, nemligen pantoch inteckningshafvare, hafva dessutom lika god rätt till sina säkerheter efter ackordets fastställelse som före detsamma. Men det föreslagna tillägget vore till och med skadligt, emedan, om detsamma blefve lag, en inteckningshafvare, som enträget yrkade att utbekomma sin fordran ur den pantförskrifna fastigheten, 14 Lag-Utskottets Betänkande J\s 38. derigenom kunde, ända till dess densamma blefve försåld, uppehålla ackordets verkställighet, till de oprioriterade fordringsegarnes förfång. Utskottet får alltså 14:o afstyrka motionen i denna del.
Teknologer och Vetenskapsman, hvilkas olika åsigter föranledt olika omdömen, har val ej ansetts kunna ske utan mitt vidare hörande, hvilket föranledt ytterligare utlåtanden, hvarjemte nya prof oupphörligt blifvit infordrade. Jag torde tå erinra, att jag derunder bland annat flere gånger yttrat betänkligheter, vid afläggandet af det äldre hos allmänheten så omtyckta sedelpapperet och att jag i mitt memorial af den 14 Maj 1857 företrädesvis förordat dess bibehållande, hvarjemte prof derå, lämpade efter det nya formatet oell valörerna, äfven blifvit bifogade. Be svårigheter, sorn med denna sak varit förenade, lärer bäst kunna vitsordas af Revisionens Herr Ordförande, hvilken såsom Ordförande hos Herrar Fullmäktige en tid uti detta arbete tog verksam del, utan att komma till något tillfredsställande resultat. Ett pappersprof, som under hans Ordförandeskap hösten 1857 antogs, hade bland andra egenskaper onekligen förtjensten af ett fördelaktigt och karakteristiskt utseende, men då detta skulle tryckas, fann Bankens Tryckeriföreståndare detsamma till tryckning olämpligt, hvarpå han jemväl företedde andra Boktryckares intyg, och för att gå hans önskningar till mötes, måste den ena efter den andra af papperets mest i ögonfallande karakterer uppoffras, tills det slutligen efter att hafva fått det föga uttrycksfulla utseende, det nu gångbara sedelpapperet äger, den 19 Aug. 1858 antogs, hvarefter, sedan pappersformarför de särskilda valörerna blifvit förfärdigade, och tillverkningen i större omfång med möjligaste skyndsamhet blifvit i gång satt, det nya papperet för alla valörer, utom 1 R:dr R:mt, definitivt godkändes under hösten samma år.
Genom de täta missväxterne har likväl fattigdomen mycket tilltagit och i följd deraf äfven tiggeriet, som blifvit en sådan vana, att man ofta får höra den tunkan yttras bland så väl barn, som arbetsföre personer, alt det lönar bättre mödan att tigga, än söka förtjena genom arbeteSåsom correcliv häremot torde slutligen arbetsinrättningar så i Stad, som pä Landet böra tillvägabringa®. 3:o. Näringar. Jordbruket: Åkerjorden har i anseende till sin beskaffenhet och bruk' ningssätt icke undergått någon förändring sedan den år 1S28 afgifne unde1' 5 dåniga berättelsen. På sätt förut omnämndt blifvit, har odlingshågen snar rare till-' än af-tagit, ehuru vexel-bruket ännu icke allmänt antagits. Genom fodertill gångarnes missförhållande till åkerns vidd, bristande arbetsstyrka och gödningsämnen, kan Odlaren således icke draga dea fördel af sin jord, Som eljest skulle deraf skördas, örn goda efterdöme» oell uppmuntran till eh annat brukningssätt följdes. Efter 1826 års missvext bar Allmogen inSelt nyttan af att så höst-råg, och som denna äfven efter i83o års svaga skörd gifvit bättre afkastning än vår-rågen, bär detta ny Itiga säde blifvit allt mer gagnadt och antaget. Genom stenbrytning och vattensjuka trakters uttappning bär sädesbod nationell snarare ökats än minskats under de fem sistförflutne åren, och *0811 bör hoppas, att Allmogen mera allmänt skall snarare inse verkliga nyttan af att tillvägabringa ett lagligt' förhållande emellan höstoch vår-sädet samt foder-produetionen, då flere possessionater i detta fall föregått med berömvärdt efterdöme. Det så kallade ensädet brukas i allmänhet hos Allbogen, och sädesslagen, som mest odlas inom Länet äro höstoch vår-råg, korn, blandsäd och hafre.