Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hypotheks-föreningar, i anledning al väckt motion om godkännande af förslag till förordningar, dels angående en Hypotheksbank för rikets städer och köpingar, dels angående allmänna grunder vid bildande af dylika föreningar emellan egare af stads-fasligheter: B. VII. 163, 169. 171, A. 173. IIvpotheks-lån, i anledning al väckt motion om förklaring af författningarne i fråga om vilkoren för dylika Iåns erhållande: B. II. 306, 316, 368, A. 368. Hämmande af tiggeri, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder derför: B. II. 374, 445, A. 445. Häradet, i anledning af väckt motion om organiserandet af en representation lör detsamma: B. I. 574; 11. 5, 27, A. 41. Häradshöfding, i anledning af vackt motion om skyldighet för nämnde tjensteman att inom viss tid meddela utslag och utlemna expeditioner; B. V. 331, 353, A. 353. Häradshöfdingar. angående rätt till pension för dem å Allmänna Indragnings-Staten; motion af Grefve Henning Edvard Taube: se Motioner. —, i anledning af vackt motion dels om förändradt aflöningssätt för dem, dels ock om tätare hållande af härads-ting: B. I. 304, 307, 493, A. 494. 6 82 — II — Härads-Nämnderna, i anledning af väckt motion om anslag till förhöjning i deras s. k. tingsgästnings-penninear: B. VII. 36, 65, 70, A. 70. Härads-ting, i anledning af väckt motion dels om tätare hällande af nämnde ling, dels ock om förändradt aflönings-sätt för häradshöfdingar m. 11.: B. I. 304, 307, 493, A. 494. — i Wermland, i anledning af väckt motion om tre årliga sådana: B. 1. 574; II. 5, 47, A. 47.
Jag ser er, när jag vill, för mina ögon, då ni om aftnarne sitta och spela er tolfva, och mor bjuder prisen och den välsignade kaffetåren, som ingen kokar maken till gamla Annicka. Derföre vare hon ock helsad, jemte balsaminerna icke att förgäta, från mors egen käre och lycklige Arve.” ”Ja, Gud välsigne honom, den käre, vänlige gossen, som ännu är lika oskyldig och öppenhjertig, som då han lemnade oss!” sade fru Kathrina och hopvek brefvet. ”Men nog skall jag, då han kommer hem, säga honom mina tankar rörande flickan. Det partiet behagar mig icke. Fru Carlmark är en hjertans hederlig och beskedlig menniska, och det tviflar jag icke heller på att flickan är. Men det är ingen rutsch i det folket. De arbeta och arbeta, men det blir aldrig något med det; ty de förstå icke ställa sig. Och se’n var modern, hvilket Josefina visst också ärft, förskräckligt lättrörd och sorglig till mods. Det är ett pjunkeri, som de väl icke rå för, och som jag icke heller klandrar; men nog önskar jag min Arve en frisk, kry och dugtig hustru, som icke tar verlden för tungt och ej lägger hvarje liten sorg på sinnet. Ty Arve må prata hvad han vill om sitt medlidande, så kan det der, som nu är så rörande och vackert att se på afstånd, bli rätt besvärligt i dagliga lifvet, och jag tror aldrig han blir lycklig, om han ej får en hustru, skapad i samma anda som han sjelf, eller hvad menar bror?’” ”Jag menar att fru syster nog ser klart och råder till det bästa,” svarade löjtnanten, utmattad vid afhörandet af det långa brefvet. Han fattade blott dunkelt den senare delen, och hade redan alldeles glömt början. Fru Kathrina märkte med tyst bekymmer den dagligen tilltagande svagheten; och då gubben nu önskade hvila, ledsagade hon honom sjelf in uti hans kammare, jemkade kudden i ordning, tände pipan och lemnade honom ej förrän han erhållit alla de små beqvämligheter, hvarvid hon vant honom.
Propos. år 1861 utgjorde 14,000,000, och hvilken är högst betydlig i jemförelse med fordna tiders. Men hvad bevisar denna uppbörd? Jo, ett stigande behof af utländsk förbrukning och en ohejdad framfart i njutningar. Jag vet ganska val att man skall svara mig, att det finnes icke större bevis på välstånd i ett land än att det förbrukar. Jag får icke räkna mig till de större financiererne, och derför får det gälla hvad det kan. Nu anser jag staten hafva en skuld årligen af 6,000,000. Dertill kommer de enskildes förhållanden med handeln och dess förhållanden till utlandet. Huru dermed står till, vet man icke, men man har anledning att sluta sig till något med ledning af 1855 års händelser. Vi hafva nu en bränvinsskatt af 9,000,000, som vi för 10 år sedan icke kunnat ana, utan att något al den blifvit använd till jernvägarne. Ar Sveriges försvar under den i vår historia exempellösa fredsperioden af 50 år genom dessa medel på något sätt genom ett på goda grunder fotadt system förstärkt? Den 9 Haj f. m. tror det icke. Beträffande vårt sjöförsvar, är det numera en sanning, som man kan fritt uttala, ty något sådant ega vi icke. Sanningen att säga, ligger deri, enligt min tanke, icke någon olycka, då man nu lörst visat sig hafva kommit till insigt af nödvändigheten att fota det på vissa välgrundade satser. Det hade således varit illa, om mera medel blifvit derpå slösade än hvad som skett. Landtarméen synes mig icke af dessa ökade tillgångar hafva hemtat några betydande fördelar, ty enligt mitt åskådningssätt åtminstone hafva dessa stora ölningsläger och en i sednare tider utsträckt beväringsskyldighet verkat ingenting. På den vackra fosterländska skarpskytteidéen hafva också inga uppoffringar blifvit gjorda, och icke eller några försök för att bringa denna tanka till hvad den borde och kunde blifva. I afseende å krigsmaterielen är min föreställning den att den ingalunda befinner sig i fullt tillfredsställande tillstånd. Jag tror det vara mycket alt göra i detta hänseende.
I af hela koppartillverkningen; alL en successiv minskning i malmbrytning och tillverkning egt rum, så alt den sednare, för åren 1801 —1810, uppgående i medeltal till 4133 skeppund årligen, år 1843 icke utgjorde mer än 2503 skeppund, under det att, i följd af grufvornas tilltagande djup och svagare malm-tillgångar, brytningsoch uppfordrings-koslnaden på dessa 43 år stigit lill dubbelt emot hvad den för åren 1801—1810 per medium utgjort; samt slutligen att alla dessa omständigheter, i förening med de i grufvan åren 1830, 1831 och 1833 inträffade betydliga ras och stalp, vållat alt inkomsten af hvarje fjerdepart, som under perioden från 1801 lill 1810 bestigit sig lill 27 r:dr 8^ rst. årligen, och de näst påföljande åren varit ännu större, nedfallit under åren 1841, 1842 och 1843 till blott 2 r:dr 32 sk. årligen, eller till omkring j0 af hvad den tillförene minst inbringat. För att rätt kunna bedöma giltigheten af dessa skäl, torde en framställning om Stora Kopparbergs bergslags uppkomst, utveckling samt närvarande ställning vara nödvändig. Fahlu koppargrufva, hvars begynnelse ingen känner, erhöll sina äldsta bekanta privilegier redan 1347, hvilka åter omnämna äldre, som då voro ”komne i vangömmo”. Bergsbruket idkades i förening med hemmansoch jordbruk af bergsmän, sorn i orten nedsatt sig och till deras kopparbruk begagnade de omkring Fahlun befintliga talrika vattenfall. Den äldre hemmans-skaltläggningen i socknarne närmast grufvan beräknades på detta kopparbruk, hvaraf minnet ännu förvaras i jordeböckerne, som upptaga gårds-afrad, hytte-afrad samt räntekoppar såsom gamla grundeller jordeboksräntor.
Maj månads utgång, vid vite af Tre R:dr 16 sk. för den, sådant försummar, och emot recepisse å dupplelt-förteckningen, som genast återställes; och att ytterligare LandsConloren författa ett sammandrag öfver sistnämnde förteckningar, med utförande af chartae-beloppens summa för hvarje contract, samt med bifogande af alia från Prosterien inkomne förteckningar ; och skola dessa handlingar med Landsboks-räkenskaperna insändas samt till Kongl. Maj:Ls och Rikets Kammar-Rätts granskning öfverlemnas. Stockholm den i5 Februari iS/ji. Reservationer: 6 Af Herr Stuart, Fredr. Ch.: ’’Emot Bevillnings-Utskottets uti Betänkandet N:o 35 afgifne och uti dess förestående Utlåtande vidblifne 12 Bevillnings-Utskoltets Utlåtande, N:o 4.0. förslag, alt handlingar, hvilka från de i 1 mom. af 4 §• uti nu gällande Chartm-Sigillatae-Förordning, uppräknade myndigheter utgifvas, skola charteras lill högre belopp än handlingar, sorn tili samma myndigheter ingifvas, äfven sorn deremot, att Ulskotlet icke gjort något undantag för afskrifter, hvilka utlemnas al Domar, Utslag och andre handlingar, får jag anmäla min reservation.
Men i stället att fördjupa mig*i denna fråga, har jag funnit mig böra fästa uppmärksamheten på det förhållande, att så framt vilkoret vid 1834 års riksdag om afräkning af all förut ägande löneinkomst icke varit stadgadt, jag skulle kunnat utan något statens betungande hafva en tillökning af mer än 1,000 R:dr banko i mina inkomster, enär det för ingen del var nödigt, att den man, som förestår min domsaga, har fått hela tiden uppbära och behålla oafkortade alla de sportelinkomster, som tjensten afkastat, utan tvertom en billig andel deri kunnat af honom så väl som andra vicarierande domhafvande till mig aflemnas, hvarigenom ingen utgift för staten uppstått. Utan tvifvel kan arfvodet vara tillräckligt för den, som äger förmögenhet. Men att så icke är, när man saknar alla egna tillgångar, derom har jag af min erfarenhet blifvit upplyst. Jag har nödgats försumma den del af min pligt, som fordrar att genom ett visst deltagande i säliskapslifvet upprätthålla embetets yttre anseende. Mina enskilda behof hafva visserligen icke varit ringa i anseende till en talrik familj, som kräft min omvårdnad; men också har jag, utöfver de nödvändiga utgifterna för mina söners uppfostran och ett ganska tarfligt hvardagslif, ej tillåtit mig någon umbärlig utgift; och jag har dertill ej heller funnit tillgång i de inkomster, tjensten afkastat. Lika fattig, som jag den emottog, lemnar jag den, efter att hafva deraf haft ett försvarligt uppehälle, men ingen ting derutöfver (oberäknad den förknappning, som genom den senast inträffade allmänna prisstegringen på lifsmedel blifvit nödvändig). Skulle Rikets Höglofl. Ständer icke finna ett sådant förhållande alldeles ändamålsenligt, men vilja fortfarande utöfva en skälig frihet att välja äfven fattiga män till sina Justitiä-Ombudsmän; så kan jag ej annat finna, än att aflöningen borde förbättras.
Han yrkade att lagberedningens arbete skulle hvila till nästa riksdag, och syftemålet dermed är temligen ögonskenligt, nemi. det alt sålunda få frågan bortglömd och tillintetgjord. Detta visar sig tydligen af den förkastelsedom öfver lagberedms blifvande förslag, som han nu på förhand uttalat. Detta sätt att behandla saken anser jag dels vara att i otid framkomma med sin opinion derutinnan, dels ock vara föga lämpligt i allmänhet. Det är för tidigt att yttra sig om det blifvande lagförslaget innan man fått detsamma i sina händer och olämpligt är det dessutom, att nu här utbreda sig deröfver, enär detsamma nu icke är föremål för diskussion, utan fråga blott är om medel att bringa lagberedningens arbete till slut. Jag kan icke betrakta dessa utgjutelser från detta häll, annat än som ett behof hos den värde talaren att vid alla tillfällen uttrycka sin missbelåtenhet med de förändringar man vill införa i vära gamla, enligt hans öfvertygelse, genom sin ålder vördnadsbjudande lagar. Hans farhåga för att Statens tillgångar ieke skola räcka till nödige utgifter, kan jag på intet vis dela, tvertom är jag öfvertygad, al t de, utom till andra nyttiga utgifter, jemväl skola vara fullt tillräckliga till att uppnå det åsyftade ändamålet alt förskaffa oss förbättring i vårt lagverk, något, som är af omätlig vigt för samhällets välbefinnande. Han har vidare klagat öfver den mängd af comitéer som med frågan haft befattning och öfver de kostnader sorn dessa förorsakat. Äfven jag beklagar detta förhållande; men månne icke deruti ligger orsaken till det långa dröjsmålet med sakens afslutande, och hvems är väl felet? En comité hade knappt slutat sitt arbete förr än man genast var färdig alt tillsätta en ny comité för att granska den föreg:des arbete. Således ligger orsaken härtill hufvusakligen hos Ständerne och jag lemnar derhän hvilka motiver dertill kunna gjort sig gällande. De summor, som till comitéer i och för denna frågas behandling blifvit utbetalde uppgå 252 Den 2 Februari f. m. sammanräknade till öfver 300,000 r:dr. Jag hemställer dä om det vore en riktig hushållning att vägra några års tillökade anslag för att få arbetet fullt afslutadt.
ExpeditionsSecreteraren Rothliebs gjorde afsägelse af det honom utaf Ridderskapet och Adeln lemnade uppdrag , angående tryckningen af Ståndets Prototocoll för sista Riksdag, gått i författning om samma trycknings fullbordande; och att den vid Riksdagens början vore i det närmaste fulländad, har RiddarhusDirectionen, rörande tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocoller så väl vid denna som framdeles blifvande Riksdagar, hemställt, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpeligt, att åt RiddarhusUtskottet uppdraga, att under påstående Riksdag besörja en sådan Protocolls-tryckning,samt att fortsättningen deraf, i händelse den vid Riksdagens slut icke skulle Ven il Augusti e. m. 149 vara fulländad, kunde sedermera af Riddarhus-; Directionen öfvertagas och fullbordas. Då det långsamma fortskridandet af tryckningen utaf Ridderskapets och Adelns Protocoller vid 1817 oc^ 1818 årens Riksdag fästat flere personers uppmärksamhet, och fråga derom varit väckt jemväl inom Ståndet vid denna Riksdag; har RiddarhusUtskottet ansett sin pligt fordra, att förskaffa sig en fullständig kännedom om Directionens åtgärder och beslut i denna frågan, samt. huru mycket af Protocolls tryckningen som ännu återstår att verkställa innan den kan såsom fullbordad anses. Rörande den förra omständigheten har Utskottet låtit utur Directioi nens Protoeoller sammanfatta en Berättelse, som omständeligen visar hvad
Lundberg hafva nu mera blifvit pröfvade genom Kongl. Hofrättens utslag den 30 sisth November, hvaraf hufvudsakliga innehållet är, att emedan genom hvad Komministern Lundberg vidgått samt i målet hörda vittnen berättat utredt vore, ej mindre att då Torparen Anders Petter Jansson den 20 Dec. 1842 vid Almunge prestgård träffat Lundberg och af honom begärt att utfå i fråga komne, af A. P. Jansson till Almunge församling medförda prestbetyg, Lundberg berörde begäran alslagit under förklarande, att han icke utlemnade några betyg, än äfven, att sedan angifvare!) vid ett tillfälle år 1843 infunnit sig hos Lundberg och begärt att få se de i en särskild bok sammanhäftade protokoller öfver i Almunge församling sistnämnde år hållna socknestämmor, samt angifvaren, efter det Lundberg framtagit boken, och uppmanat honom att uppgifva, hvilket eller hvilka protokoller han önskade se eller afskrifva, genmält, att han ville hafva hela boken, Lundberg sådant Förvägrat och boken för angifvaren undanhållit; ty och som den omständigheten, att Komministern Lundberg vid det tillfälle, då Anders Petter Jansson sin omförmälta begäran om prestbetvgets utbekommande till honom framställde, ej uppehöll sig vid sitt hemvist, der betyget förvarades, icke vid det förhållande, att Lundbergs berörde vägran yttrades i ordalag, som uppenbarligen utmärkte, att han ej heller vid annat tillfälle ville i anledning af samma begäran betyget utlemna, kunde lända Lundberg till ursäkt för hans berörde vägran, och det af Lundberg åberopade stadgande i Tryckfrihetsförordningen «. SI. Jusi. Ombudsm. Einb.-VcräUelse för år 1852. 5 — 34 — angående förbud att i andra fall, än lag utstakade, utlemna utdrag af kyrkoböcker och af andra själavården och kyrkodisciplinen rörande handlingar, icke heller utgjorde laga hinder för Lundberg att i fråga komne prestbetyg till A. P.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den 17 sisLlidne September under N:o a58 afgifne, och den i3 derpå följde October, på hordet lagde Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottets under N:o 181 förut meddeldte Betänkande, rörande Majoren von Steijerns underdåniga anhållan hos Kongl. Majit om evärdelig skattemannarätt å tvenne under Starby Kungsgård lydande lägenheter. Friherre Boyev, Ludvig: För den Ledamot, som lika med mig är född och uppfödd i orten, samt känner beskaffenheten af Stålby Kungsgård, och att derföre blott betalas ett arrende af 200 tunnor säd, då den ganska väl kunde tåla 800 tunnors ar - D e ii 9 November e. m. 55 rende, samt då fråga var om fullgörande af Högstsalig Hennes Majit EnkeDrottningen Hedvig Elisabeth Charlottas GiftermålsContract, hvartill Kungsgårdens afträdande hörde, yttrade sig, blir det svårt att förena Utskottets frikostighet med skyldigheten att vårda Statens rätt. Major von Steijern är troligen belåten med mindre än io års förlängning på sitt förmånliga ArrendeContract; och jag skulle för min del anse det vara nog, om han fick fem, i stället för io år, emot det han afstår all rätt till de af honom uppförda byggnader. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Jag förenar mig med Friherre Boye, såsom den der lika med honom en längre tid varit på orten, och känner förhållandet med Starby Kungsgård. Herr Tham, Wolrath: Friherre Bojres uppgift, alt Starby Kungsgård kunde tåla ett arrende af 800 tunnor spannmål, förmodar jag, att Friherren sjelf kunde få ganska svårt alt besanna, om han åtog sig ett dylikt arrende. När nuvarande Arrendatorn emottog Kungsgården, afkastade den icke ens 800 tunnor; och ibland arrendevilkoren voro dessutom Kungsgårdens underhåll och Linnefabrikens bedrifvande, som alltid skett med förlust.
I anledning af de återremisser, som de respective Riks-Stånden beslutat af Utskottets Utlåtande N:o 63, angående reglering af Allmänna Indragningsstalen, får Utskottet till besvarande upptaga de härvid förekomne anmärkningar punktvis i samma ordning, som för det förut afgifna Utlåtandets uppställning blifvit följd. 1 afseende på i:sta punkten, som af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet lemnats utan anmärkning och af Borgare-Ståndet bifallits, har Bonde-Ståndet åberopat dess vid Utlåtandet, angående Riks-Statens 2:dra HufvudTitel fattade beslut; men då ifrågavarande punkt endast innefattar en hänvisning till hvad Utskottet tillstyrkt uti dess Utlåtande, angående den 2:dra IIufvud-Titeln, finnér Utskottet något vidare yttrande i detta afseende nu icke erfordras. 2 :dra punkten bar af Ridderskapet och Adeln samt Pr este-Ståndet äfvenledes blifvitl emnad utan anmärkning, men af Borgareoch Bonde-Stånden återremitterad, på grund af den, utaf desse Riks-Ständ beslutade återremiss af den häremot svarande 11 :te punkten Lit. D. af Utlåtandet N:o 40, angående 2:dra IIufvud-Titeln; men då Utskottet, enligt hvad dess afgifne Utlåtande N:o 193 gifver vid banden, icke ansett sig böra tillstyrka någon annan förändring i det förut afgifne yttrandet, angående det Professoren Cederschöld beviljade arfvodes uppförande på Indragnings-stat, än att beloppet må kunna för ett visst förutsatt fall, förhöjas till 1,000 R:dr, så vidblifver Utskottet dess i Utlåtandet, angående reglering af Allmänna Indragnings-staten, i denna punkt afgifne yttrande, med åberopande derjemte af livad Utskottet serskildt, enligt ofvanberörde Utlåtande N:o 193, tillstyrkt.
Utan att jag sålunda ville tillstå det ens för mig själf, smög sig den smärtsamma tanken på mig, att det var förbi med hvad som så länge föresväfvat så väl S. som mig såsom bilden af vår lefnadslycka, nämligen vårt bröllop o c h bröllopsresa; den grymma föreställningen ingafs mig redan då, att våra planer att gifta oss voro krossade. H u r u, frågade jag mig i min förtvinan, var då drömmen blifven mig mera kär än lifvet? H a d e min ungdomliga fantasi, trotsande på sin makt, proklamerat sin rätt att åt reflexionen bortpanta — för h v a d? — mitt hjärtas kungarike? Under denna höststämning flydde jag till mina gamla vänner — böckerna. J a g fördjupade mig i literära studier. E n särskild l o c - kelse hade för mig nu den isländska sagoliteraturen m e d dess rikedom på stolta, lidelsefulla kvinnogestalter, hvarunder jag dock alltid som en talisman behöll hos mig ett litet häfte, en skänk af hans hand, innehållande hans gradualafhandling, som särskildt berörde Eddasångerna. Ett af mig fullbordadt fornnordiskt drama blef frukten af dessa mina eldiga Islandsfantasier, ett drama utveckladt under inflytande af mitt eget nyss antydda tragiska öde. D e t var förvisso ej småfåglar i de gröna häckarna, som på den tiden kvittrade för mig. N e j. L i k t vilsna tankar utan ro såg jag i mina drömsyner stormens svarta svanar, belysta af den nedgående solens glöd, i flockar draga hädan m o t de höga kullar, o c h susningen af deras flykt tog form af ord. Jag kunde ej mer låta mitt hjärtas vän oförbehållsamt, som så ofta förr skett, blicka in i detta hjärta. Han hade en u p p h ö j d literär smak o c h var j u i så många afseenden min själsfrände. M e n mina lidanden förstorades genom min inbillningskraft, o c h hindret mellan oss, hvilket sannolikt icke varit o m ö j - ligt att öfvervinna, föreföll mig numera nära nog oöfverstigligt.
Den 23 Augusti: S. D. I följd af den reservation Herr Profes. sorén Fröberg till Protocollet den 21 innevaran, de Månad anmält, i anledning af Utskottets Beslut, rörande der, så kallade Rubel-Fonden, uppläste Herr Professor en ett så lydande anförande» med begäran att detsamma måtte till de respective Riks-Stånden åtfölja, ”Emot Utskottets nu beslutne Betänkande, i den punct som innehåller svar å de äskade upplysningarne, om den så kallade Rubel-Fonden, nödgas jag reservera mig och bifoga min särskilda tanka, ej derföre att jag anser några ytterligare rechercher vara behöflige eller ens böra göras, utan emedan jag tror Pilskottet böra meddela Rikets Ständer och derigenom äfven Nationen, all den upplysning öfver ämnet, det varit i stånd att sjelft erhålla, och det hufvudsakligast derföre, att ali vidare 4 Sami, 4 Band, 4«6 Stats'TJtskotteta Betänkandes förfrågan och forskning i denna sak, må en gång för alla, nu och framgent upphora. Det är nemligen bättre, att i en fråga, som genom händelsernas gång och benägenheten för ogrundade tydningar, vunnit en till utseendet ömtålig publicitet, öppet säga allt hvad man vet, på dertill gifven offentlig anledning, än genom ett, för mycket generelt och derigenom obestämdt yttrande, qvarlemna öfver sakens outredda skick, ännu en slöja af dunkelt tvifvel. Af denna grund, och då Utskottet vägrat, att i sitt till Riks-Stånden afgående Utlåtande, intaga den tillfredsställande utredning öfver tillkomsten och beskaffenheten af den ifrågastälde Fonden , sorn en af Utskottets värde Ledamöter, sjelf deltagande £ 3822 års Revision, meddelt Utskottet, har jag ansett mig böra särdeles med serskilt lemnadt tillstånd af honom, bifoga i min reservation den upplysning han gifvit, för att hos andra verka samma fullt subjectiva öfvertygelse den grundlagt hos mig, Denna upplysning är följande:
Då Utskottet, beträffande vidare Herr Hailings motion och de deri framställda alternativa förslag, hufvudsakligen gillat det förra, eller att icke företaga någon omarbetning af nu gällande Författning om stämplade pappers-afgiften, har Utskottet, sorn tillika funnit det senare alternativet icke kunna godkännas, utan väsendtligt rubbande af nu gällande stadganden i dessa hänseenden, ansett något vidare yttrande om ifrågavarande motion icke vara erforderligt. Vidkommande slutligen David Anderssons från Halland yrkande, att stämplade pappers-afgiften och expeditions-lösen måtte vid Lagfarter och Bouppteckningar m. m. alltid beräknas efter en lika procent af. summans storlek, ehvad den vore större eller mindre, så och då, hvad stämplade pappers-afgiften beträffar, antagandet af motionärens åsigt skulle föranleda, antingen lill förhöjande af de nu stadgade afgifter för sådane handlingar, som angå en större summa, hvilket, i fråga om Lagfarter, återigen skulle Bevillnings-Utskottets Betänkandej N\o 35, 5 lägga band på den lifligare egendoms-omsättningen, eller ock till nedsättning af stämplade pappers-afgiften, under hvad nu finnes stadgadt för sådane mindre summor, för hvilka en högre procentberäkning tagits till grund vid afgiflens bestämmande, genom hvilken nedsättning det resultat kunde uppkomma, att t. ex. ett Fastebref skulle beläggas med lägre Charta-Sigillata, än som, enligt 2 §, är att tillgå; fördenskull anser Utskottet, som, hvad Bouppteckningar angår, funnit det af motionären anmärkta olika procentförhållandet icke ega rum, sig icke böra tillstyrka bifall, å hvad David Andersson sålunda föreslagit. 5 §. I öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid sistförflutne