Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D å, oaktadt alla dessa förberedande åtgärder, ännu i denna stund någon förändring af Vigterne icke kommit till verkställighet, utan deras mångfaldighet fortfar att tillskynda Rikets Invånare de länge erkända och öfverklägade betydliga olägenheter, föranlåtas Riksens Ständer hos E. K. M. i underdånighet förnya sin förut framförda underdåniga anhållan, att E. K. M. må i Nåder täckas antaga och genom allmän Författning till efterrättelse kungöra en sådan förändring med Rikets Vigter, som Kommitterade år 1789 föreslagit och Riksens Ständer vid Riksdagen åien 1S09 och 1 810 godkänt. Eikval, och enär något rådrum torde böra lemnäs innan en förden allmänna handelsrörelsen så högst vigtig förändring blifver till efterlefnad gällande, hoppas Riksens Ständer, att, i händelse denna deras förnyjde anhållan vinner Nådigt afseende, E. K. last Underdåniga Skrifv elser i Mlärer i Nåder pröfva och bestämma ifrån hvil Iren tiel den nya Författningen, efter utfärdandet, må ega sin gällande kraft. Riksens Ständer framhärda &c. N:r 60.' Expedition;' Utskottets Memorial till Riksens Ständer, angående förvaringsrum för öfverblifvande exemplaren af Bihanget till Riks-Ständens Protokoll. Då afsättningen af Bihanget till Riks-Slåndens Protokoll icke ännu hunnit längre, än att en mängd exemplar tills vidare behöfver något serskildt förvaringsrum, har ExpeditionsIJtskottets Sekreterare anmält sig att aflemna des,a exemplar i Kongl. Stats-Kontoret, der, enligt Riksens Häglof!. Ständers Beslut, redovisning för de öfverblifvande skall ske; men Kongl. Stats Kontoret har vägrat att dem emottaga.
Måhända vore sådant principenligt och lämpligt i ett nyorganiseradt Land, men här, hvarest lurendrägeriet ty värr, genom felagtiga författningar, kommit alt stiga lill en sådan höjd, som det nu liar, tror jag, att en serskild kraftfull Tullstyrelse erfordras, om enhet och alfvar skall råda i detta vigtiga administrativa Verk. Chefen för FinanceDepartementet skulle omöjligen medhinna, alt äfven egna sig åt Tullstyrelsen; och att åter deri inympa collegiala former tror jag ej böra komma ifråga, då erfarenheten af en sådan Tullstyrelses skadlighet ännu bör vara i friskt minne. Motionairens anmärkning, att GeneralTullDirecteurens lön är för hög, kan vara rigtig, om den jemnföres med andra Embetsmäns otillräckliga löner; men då jag tror, att principen för Embetsmäns aflöning, särdeles då det angår Chefen för ett Verk, hvarigenom Statens största intrader gå, bör vara att aflöna så, alt man kan hafva de största fordringar på en i högsta målto oegennyttig och kraftfull verksamhet, oberoende af alla ekonomiska omsorger, anser jag det cj vara rätt, alt vid i frågavarande löns bestämmande vara för nogräknad. 45o Den 3o December e. m. Herr Rosenblad} Bernhard: Jag ber att få tillägga några upplysningar i afseende på förevarande af Friherre Åkerhjelm i öfrigt så väl utredda ämne. I Preussen är Tullstyrelsen under Collegialform med i President och 8 Ledamöter, hvaraf dock den förre ensamt äger beslutande rätt, och Ledamöterne endast äro Rådgifvare och deltagande i förvaltningen. Motionairens förslag, att tilldela Tullkammarföreståndarne någon viss procent af Tullinkomsterne, gillar jag fullkomligt. Det är billigt, att desse Embetsman sättas i tillfälle att, utan för stora ekonomiska omsorger, uppfylla deras pligt som Familliefäder. Om procent-beräkningen skulle medföra allt för stor olikhet, i synnerhet hvad beträffar Stockholm och Götheborg, så är det lätt bjelpt derigenom, att procenten göres hög för de små summorna, och efter en viss progression minskas för de större.
Credit upplag loo Li» 1 Linön Se väfnad af linne Linsen 5° 1 L. Liqueurer, på flaskor W. 50 1 Ljus L. , Talg W. , , Creditupplag 2 0 0 #. 50 1 1 L, „ Vax, gula W. » >> » Credit upplag 2 00 fe. Ljuskronor, alla 'slag W. 3° 1 Ljusskärmar, alla slag W. 25 1 Luktvatten allaTslag, och Ungerskt vatten W. 25 1 Lumpor W. 1 30 3 3 1 Inkom Utgå- Tranmande ende sito Tull - TullT illproc. ProcProc. Lunfor XV. 25 1 Läder, mer eller mindre heredf, » S;11 och Blankläder, samt barkade Hudar och Skinn, alia slag, och från alla orter W25 1 Ii. Carduans-skinn W. 3° i) Chagrin.skinn. se Litt. C. o Fisk-skinn se Litt. r. L. » Fårskinn garfvade eller så kalladt Logar Läder XV. * 5 1 Ii » Färgade eller tryckte skinn alla slag W. 3o 1 )» Hvita skinn W. 25 1 »> JufTter, alla slag W. 3o 1 55 Kalf och andra skinn ■ till öfverläder, här ej nämnde XV. 35 1 Ii. )l Kiippings-Skinn XV. 25 1 II Mentade hudar och skinn XV. 3o 1 55 Saffiahs-skinn XV. 3» 1 55 Stnordt och Passer Läder XV. 30 1 Ii. /5 Sämskade hudar och »kinn XXh 25 1 SCI i i Inkom Utgå- T rån-j mande ende sito i TullTnllTullPröc. P rcc. Proc. j, Skälskinn W. K 5 1 „ O bereth t, , Hudar se Litt. H. ,i „ Skinn se Litt.
De voro alla lika henne och hvarandra, stora och tungföra med fula, gammalkloka ansikten, ty alla voro af Ingemarernas gamla ätt. Alla hade rödaktigt hår, fräknig hy och ljusblå ögon med hvita ögonfransar. De kunde väl annars te sig olika nog, men de hade alla ett strängt drag kring munnen, sömniga ögon och tunga rörelser, såsom hade de svårt för allting. Men på hvar och en af dem kunde man dock se, att de hörde till de ypperste i bygden, att de visste med sig, att de voro för mer än andra. Alla Ingmarsönerna och Ingmarsdöttrarna drogo djupa suckar under läsningen. De frågade sig om någon samaritan hade funnit husbonden och tagit vård om honom. Ty för alla Ingmarsönerna var det som hade de mistat något af sin egen själ, då någon, som hörde till ätten, träffades af en olycka. Den gamla kvinnan läste och läste och kom till frågan: »Hvilken var nu hans nästa, som för röfvarena kommen var?» Men innan hon hunnit läsa svaret, sköts dörren upp och gamle Ingmar kom in i rummet. »Mor, far är här,» sade en af döttrarna, och det blef aldrig uppläst, att mannens nästa var den, som hade bevisat honom barmhärtighet. Något senare framåt dagen satt husmodern åter på samma plats och läste i sin bibel. Hon var ensam, kvinnorna hade gått till kyrkan, och männen voro på björnjakt i storskogen. Så snart Ingmar Ingmarson hade ätit och druckit, hade han tagit sönerna med sig och begifvit sig till skogs på björnjakt. Ty det är så, att björnen är det en mans plikt att fälla, hvar och när han råkar honom. Det går ej an att skona en björn, ty förr eller senare får han dock smak på kött, och då sparar han hvarken djur eller människa. Men sedan de gått bort till jakten, hade den gamla husmodern fått en stor ängslan öfver sig och hade tagit till att läsa. Nu började hon läsa om det, som den dagen predikades i kyrkan, men hon kom ej längre än till detta, »Frid på jorden, och människorna en god vilje!» Hon blef sittande och stirrade på dessa ord med sina slocknande blickar, och allt emellanåt drog hon en tung suck. Hon läste ej vidare, men hon upprepade gång på gång med långsam och släpande röst:
Befallningshafvandes i Jemtlands län bemödanden att inom länet tillvägabringa en lägre landtbruksskola å någon dertill passande egendom icke vunnit framgång och derefter flerfalldiga svårigheter mött för bildandet af en dylik skola, i något af de frenne öfriga nordligaste länen, men att det omsider nästlidet år lyckats att å egendomen Lunne i Westernorrlands län få en lägre landtbruks-skola emot vanliga vilkor inrättad; till understödjande af hvilken skola ofvanberörde anslag följaktligen blifvit i Nåder anvisadt; och är hvad sålunda blifvit till Rikets Ständers kännedom meddeladt, af Utskottet vid Kiks-statens uppgörande behörigen iakttaget. 19:o. Med underrättelse, att Kongl. Maj:t, i ändamål att åt ännu flere delar af riket bereda fördelarne af undervisnings meddelande i jordbruket och dermed sammanhängande näringar och då de redan organiserade lägre landtbrukslärovcrken icke ens lemnat tillräckligt utrymme för emottagandet af inträdessökande från de län, der skolorna sig befunno, år 1852 beviljat för inrättande af en lägre landtbruks-skola å egendomen Edeby i Lofö socken i Stockholms och å egendomen Gungvala i Asarums socken af Blekinge län ett årligt anslag till enahanda belopp, som för de öfriga lägre landtbruks-skolorna, eller 2,000 r:dr för hvardera, att af besparingarne å anslaget till jordbruket, handeln och näringarne utgå intill slutet af den tid för hvilken nuvarande statsreglering vore gällande och under samma vilkor, som för dessa skolor funnes stagdade, har Kongl. Majit begärt att ett årligt anslag af 2,000 r:dr för hvardera af ifrågavarande två skolor måtte anvisas; — och då, enligt hvad Kongl. Majit vidare gifvit tillkänna, dessa båda skolor befunnits motsvara det med dem afsedda ändamål, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer, med vanliga vilkor, må till understöd för 2 lägre landtbruks-skolor, en i Stockholms och en Blekinge län, bevilja ett årligt anslag af 2,000 r:dr för hvardera.
Då föihållandena alltmera påkalla en förändring i Domkapitlens sammansättning och arbetssätt — och derest i förra hänseendet en reform kan åvägabringas, arbetsordningen och den möj igen behöfliga förbättringen af Konsislorii-tjenstemännens lönevilkor torde böra endast i sammanhang med samma reform bestämmas — men erfarenheten visat, alt Rikets Ständer icke, innan vederbörande myndigheter blifvit i ämnet hörda, kunna med hopp om framgång besluta en så genomgripande förändring af ifrågavarande kyrkliga institution, som åsyftas genom de vid innevarande riksdag framställda förslag, hvilka för öfrigt synas nog beaktansvärda att kunna gifva anledning till utredande af deras verkställbarhet, och enär, på sätt äfven vid de begge här ofvan först afhandlade motionernas remitterande inom Ilögvördiga PresteStåndet yttradt blifvit, större sannolikhet för frågans slutliga lösning förefinnes, om framställning i ämnet varder efter vederbörandes hörande af Kongl. Maj:t afgifven, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:l, med anmälan om det alltmer tilltagande behofvet af Domkapitlens omgestaltning till deras sammansättning och arbetssätt, och under omförmålande af de särskilda förslag i ämnet, som blifvit vid innevarande riksdag framställda, anhålla, att Kongl. Maj: t tacktes, efter ärendets utredning, låta utarbeta och för näst sammanträdande Rikets Ständer framlägga nådigt förslag lill en 14 Santmans. Statsoch La g-Utskottets Betänkande N:o 36. sådan förändring af Domkapitlen i ofvanberörda hänseenden, som af de närvarande omständigheterna kräfves. Slockholm den 15 Augusti 1865. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Aug. 1863, kl. 7 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af Kongl.Kungörelserna den 20 November 184-5 och den 23 Mars 1858, rörande ersättning lill vittnen, som i brottmål åberopas af allmän åklagare.
A:s Beslut, att, såsom en billig ersättning åt Majoren von Steijern för det arbete och de kostnader han å Kungsgården nedlaggt till dess förbättrande och bringande i det skick den nu befinnes, bemälde Major och hans rätts innehafvare att tillerkännas den förmon; att på en tid af 20 år, räknade ifrån nuvarande Arrendets stut, innehafva och begagna de 2tne öfver 1 mil ifrån Kungsgården belägne, af Majoren odlade Lägenheterna VallaSlätten och HerrsjöÄngen , emot årlig afgift derföre till K. M:t och Kronan af den ränta, som enligt redan skedd skattläggning finnes desamma åsatt. Börandes samma Lägenheter, som, i följd häraf, under berörde tid af 20 år Kungsgården frånskiljas, efter samma års förlopp i icke sämre slick än nu och utan all ersättning för derå vidare gjorda förbättringar till Kungsgården återläggas; äfvensom i öfrigt vid den härigenom medgifna upplåtelsen iakttagas de säkerhetsmått, som, vid bortarrenderandet af Kronans fastigheter, i afseende på lagliga häfden, vården oeh skötseln deraf vanligen äga rum. O x 38 Stats-Utskottels N:o 343- Utlåtande, i anledning af erliållne Återremisser på åtskillige af Utskottet afgifne Eelänkanden. (U.-A) Till Utskottet hafva, med gjorda anmärkningar, ne dannänmde dess Betänkanden blifvit återremitterade, nemi.: Från Hoglaft. Ridderskapet och Adeln. N:o 3o2 Betänkande och Förslag i afseende på R:gsConloirets behof ifrån och med år i83o till och med år 1834- Från Vallofl. Bor gare Staude t. N:o 115, Om understöd af Statsmedlen till Götheborgs Stads Fattigvårdsinrättning.
Det kunde dock vara gagnelig!, i händelse PresteSt:s beslut blott medgifver att förskotterna ställas på 3 månader; men i sådant fall skulle jag önska, att Hr von Hohenhausen, i stället för att begagna uttrycket vintermånaderna, hvilket är ett obestämdt uttryck, som kunde föranleda nya tvister inom Bancostyrelsen, ville antaga uttrycket: ”liden ifrån November månads början till April månads slut.” Jag får härvid äfven fästa Hr von Hohenhausens uppmärksamhet derpå, alt om vi kunna göra betydliga silfverköp, så är det nödvändigt att ställa betalningsterminerne på en längre tid, ty det är förenadt med mycket förökad kostnad alt göra posterna så stora att icke något assurancecompagnie vill assurera dem. Det är derföre nödvändigt att ställa betalningen på en längre tid. Om således Hr von Hohenhausen vill förändra sitt förslag till den lydelse, som jag nu föreslagit, och derjemte vill införa orden: ”emot lefverans under sommarmånaderne,” så skall jag icke sätta mig emot dettä tillägg till PresteStis beslut. Den 18 April f. m. 501 Hr Man ner sk an 12, Carl Axel: Jag instämmer med de sednare talarne deruti, att det torde vara nödigt att Bancofullm. gifva förskotter till uppköp af silfver; men jag liar tvifvelsmål i afseende på ett ord uti redactionen af 59 §, såsom Ulsk. föreslagit den. Det står nemi., att silfverköpet för Banken icke må medföra störte utgift, än som erfordras för transporten af silfver ifrån uppköpsorten till Banken. Det tycktes deraf som Banken icke skulle få betala mera för silfret än just hvad det kostar att föra in det, oell att Banken således skulle nödgas se sig om att få silfret till skänks. Det är visserligen sant att detta icke varit meningen, men jag tror, att såsom redactionen bär är, så blefve det verkligen förhållandet. En betalning af 12S skillingar för hvarje siifverriksdaler är vål en betydlig utgift, men det synes mig vara alltför godt pris för Banken att på nyssnämnde salt förskaffa sig silfret.
JustitiseCanzleren 1 d:o. K. Krigs-Expeditionen 3 d:o. , Kammar d:o 2 d:o. Handelsoch Finance d:o . 3 d:o. Ecclesiastik d:o 2 d:o. Cabinettet 1 d:o. Konungens Högsta Domstol 3 d:o. Rikets Allm. Ärenders Beredning 2 d:o Nedre Justitiae-Revisionen 1 d:o. Rikets Ständers JustitiaeOmbudsraan 1 d:o. Coramitterade till Tryckfrihetens vård 1 d:o. K. Svea HofRätt 3 d:o. , Götha HofRatt 3 d:o. „ HofRätten öfver Skåne och Blekinge ... 2 d:b. Transport 35 Ex. 264 Stats -Utskottets Transport 35 Ex. JK. KrigsHofRätten • i d:o, , KrigsCollegium 3 d:o. „ Förvaltningen af Sjdärenderue l d:o. , ÖfverPostDirecteurs-Erabetet i d:o. KammarCollegiura 3 d.o. „ Bergscollegium t d:o. , CommerccCollegium 2 d:o. KamrnarRätten d:o. GeneralAdjutants-Expeditionen för Armeen . i d:o. Dito för Flottorne t d:o. K SundhetsCollegiuni , 1 „ SeraphimerOrdensGillet i d;o „ ÖfverlntendentsEmbetet .. i d;o* „ GeneralTullStyreisen 2 d:o. LandtmäteriContoiret • K. StatsConloiret för dess enskilta behof . 2. samt för Revisiouerne derstädes ... 4- g g.Q R. Sttrs Bank för dess enskilde behof 2. samt för Revisionerne derstädes ... 4- c j ^ b d:o. R.
Av det guld, han sår, har något även fallit i hennes hand, och till tack härför har hon åtagit sig att vara budbärarinnan och förmedlerskan emellan honom och Rakel. Det är en vink av henne, som förmått Rakel att i afton stanna hemma. Rakel har stigit upp på altanen av sin faders hus. Där är hennes älsklingsställe under så vackra aftnar som denna. Man har därifrån en vidsträckt utsikt över den östra och norra delen av staden. Västerut mötes däremot ögat av de närlägna husens tak och murar, men emellan dessa skymta delar av den branta gata, som från Skambonide leder ned till Kerameikos. Det är den gatan, som man vandrar till och från synagogan. En så uppmärksam utkik som Baruks gamla tjänarinna kan således se det vördnadsvärda paret, när det nalkas, och i tid varsko sin unga härskarinna. Huset har två ingångar. Den ena större, som vetter åt gatan, är försedd med en järnbeslagen port, som Baruk varsamt stänger, när han går ut. Den andra är en liten dörr i baksidan av huset. Den kan endast öppnas inifrån, och den leder ut till en sluttande, med klipphällar strödd, gräsvuxen plats, som utgör högsta punkten av Skambonides kulle. Denna dörr är av tjänarinnan öppnad, och därifrån leder en trappa upp till altanen. Rakel lutar sig mot bröstvärnet och ser ut över staden. Himmelen är klar, och friska fläktar komma från havet. Rakel är orolig, hennes hjärta klappar nästan lika häftigt, som då hon bidade det första hemliga mötet med Karmides. Sedan dess har hon ofta träffat honom, just häruppe, under månljusa nätter, sedan föräldrarne och husets få tjänare gått till vila; och genom vanan och övertygelsen om det oskyldiga i sådana möten har varje fruktan, varje betänklighet hos henne försvunnit.
En guvernants lott ljusnade för mig. Det är dock någonting högt och afundsvärdt att få handleda unga, helt späda sinnen, att få uppå dem öfverflytta en del af sitt eget jag! Afundsvärdt äfven i det fall, att vi då komma att bemöda oss om en större fullkomning, än vi eljest vore hugade att eftertrakta. Fullkomningen kommer dock icke af menniskan sjelf, men af bönen! Huru skifta icke känslorna i menniskans bröst! Jag är till och med beredd att tro, att det icke var mina drömmar, som inom mig framkallade en sinnesstämning, sådan jag har den nu. Solen kommer efter molnen och regnet. Hvad ett svagt menniskoförstånd anser för varaktigt, är blott flyktande, icke ett afslutadt helt, utan en utveckling. Skulle jag icke i går gråtit så mycket, säkert hade jag då ej kännt mig så lycklig nu, så outsägligen nöjd med min lott. Kommen hit, J lyckliga jordens döttrar, viljen byta lott med den stackars guvernanten, och svaret nej blir lönen för er möda! Men Gud är ödets styresman och en annan gång ... kanske hjertat går i andra vågor. Hvad vet jag! (Detta bref hade jag icke mod, jag täcktes ej afskicka det, ty Clinton skulle säkert tyckt det vara altför vekt. Jag lade det derföre i mitt album och afskickade ett annat, hvari hufvudsaken var densamma, men brefskrifverskan mindre barnslig.) d. 5 Sept. »Snälle Clinton! Hvad det är roligt, att det åtminstone finnes en menniska, som håller af Celia, som är glad öfver underrättelser från Celia. Jag tycker icke att jag är ensam i verlden, sålänge Clinton finnes der och håller af mig. Skulle jag icke ha någon bror, o, hur rysligt skulle icke allt vara! Då vore jag ensam. Vet du, Clinton, lifvet här behagar mig icke rätt. Hofrättsrådinnan är visst mycket artig, men denna artighet är så kylig; jag ville hellre att hon vore mindre artig, men mera öppen och rättfram emot mig. Jag önskade att hon bemötte mig såsom en mor bemöter sitt barn.
A n d r a påstå tvärt o m, att hon med största suveränitet, lika hänsynslöst som genialiskt, transponerar rollerna efter sin egen naturell, liksom hon lämpat dem efter sina fysiska resurser: » alla hennes roller, det är hon själf, » hon låter sina åskådare få en inblick i » hennes •egen själs värld, hennes egen lifsuppfattning, d e n oändligt nyanserade kvinnans värld. » H u r som helst, så, äro alla ense o m, att hennes prestationer äro något utan all jämförelse just g e n o m intensiteten, den personliga karaktären i hennes framställning. Hennes konst är allt annat än en virtuoskonst, hon söker &lt;ej effekter, hon söker verka g e n o m uppfattningens klarhet o c h djup, genom omedelbarhet o c h g e n o m innerligheten i uttrycket. m e d en charmc af smärtsam skönhet, icke ung oeh blomstrande o c h ändå i besittning af en blek trollmakt, kvinnan på 30 år som lefvat o c h lidit o c h vet att lifvet är lidande, en kvinna utan segervisshet, men likväl full af makt, ett lugnt, dämpadt väsen oah en spröd stämma — det är Eleonora D u s e, så som hon visade sig i de roller, hon diktat åt sig i m o - derna paradstycken. » Uttrycket att hon diktat förefaller m y c k e t träffande. sina roller åt sig E n tysk författare, s o m skildrade hennes uppträdande i W i e n, skref: » J a g vet inte, hur hon ser ut. Orden vacker eller ful ha ej nå- gon tillämpning på henne. Hennes kropp är ingenting annat än det växlande underlaget för hennes växlande stämningar. » O c k s å i förmågan att lämpa sitt yttre efter sina olika roller står hon högt. Hennes K l e o - patra leder oupphörligt tanken till gammalegyptiska bilder. Hennes Santuzza i V e r g a s bondedram är en genuin bondkvinna m e d ett blekt, utmagradt ansikte, grofva o c h kantiga rörelser, hon kommer in med släpande steg, m e d en gång som är karaktäristisk för italienska kvinnor som arbeta strängt.
En annan orsak ligger uti de missgynnande årsväxterne, samt de derigenom förminskade tillgångarne till öfverflöd. — Sjelfva nöden är en väckelse till omtanka och besinning. Brottmåls-statistiken är, efter min tanka, icke någon säker norm för bedömandet af folkets sedlighet. I sjelfva begreppet af missgerning ligger, att den är ett undantag, ett affall från seden; men dessa undantag komma icke i beräkning uti brottmåls-statistiken, ulan så vidt de blifva föremål för allmän åklagan och Domstols behandling. Hvad nu de grofsta brotten beträffar, hvilka icke gerna kunna cacheras eller undgå tilltal, måste väl medgifvas, att antalet af brotten och brottmålen nära nog öfverensslämmer, men så väl i afseende på mindre brott, som en del af de gröfre, till exempel tjufnader, utgör brottmålens tillväxt icke något osvikligt bevis, att brotten äfven tilltagit, utan antyder merendels endast en skärpt kontroll öfver brotten, förökad vaksamhet bos åklagare-makten, eller stegrad afsky hos enskilde för missgerningar och deraf följande större lätthet för allmänna åklagare, att komma de brottslige på spåren. En kommun, til! exempel en Socken, inom hvilken under ett qvinqvennium ett dubbelt anlal af sockenbor blifvit tilltaladt för brott och förseelser emot ett föregående qvinqvennium, kan derföre icke ovilkorligen anses hafva i någon deremot svarande proportion Lillbakaskridit i sedlighet; ty ofta härrör en sådan tillväxt af brottmål icke ifrån en tillväxt af sjelfva brolten, ulan merendels derifrån, att t. ex. Pastor eller Länsmannen i orten antingen med större ifver vakat öfver sedligheten, eller varit i bättre tillfälle att upptäcka och få bevis om dea brottslige. Men utom det, att antalet af brott och förseelser icke är detsamma, sorn antalet af brottmål, synes, i fråga om bedömmandet af en kommuns eller sockens större eller mindre sedlighet, äfven den allmänna regeln, att ett samhälle icke bör lida för de enskilde, böra tillämpas i så måtto, att det allmänna omdömet om kommunens sedlighet icke ovilkorligen bestämmes af brottmålens anlal.