Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid öfverläggning om de sålunda af Borgareoch Bonde-Stånden emot Konstitutions-Utskottets förslag gjorda anmärkningar, har Utskottet funnit Borgare-Ståndets anmärkningar endast röra Grundlags-ändrings-förslagens ordalydelse, men ej deras sak-innehåll. Men då denna ordalydelse blifvit oförändrad godkänd af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, och af Bonde-Ståndet antagen endast med den jemkning, som de af Ståndet yrkade sakförändringar påkallade, så får Utskottet, enär Borgare-Ståndets framställda gemensamma lanke är med de öfriga Riks-Ståndens oförenlig, denna skiljaktighet till Riks-Ståndens behandlande anmäla och vördsamt hemställa, att Borgare-Ståndet ville låta de af Ståndet gjorda anmärkningarne förfalla. Likaledes anser Utskottet Bonde-Ståndets yrkande, att mellantids-styrelse ej skulle åt Thronlöljaren uppdragas, så vida denne ej vore Kronprins, samt att Interims-Regents myndighets-ålder skulle bestämmas till 21 år, icke kunna med de öfriga trenne Riks-Ståndens rörande dessa ämnen nu fattade beslut sammanjemkas; hvadan Utskottet äfven får denna skiljaktighet anmäla och vördsamt till Bonde-Ståndet hemställa, att Ståndet ville sig efter de trenne öfriga Riks-Ståndens beslut foga. Stockholm den 17 April 1857. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1857. Konstitutions-Utskottets Memorial N:o i0. 1 !%«o lO. Ank. till Exp.-Ulsk. den 19 Maj 1857, kl. 3 e. m. Memorial lill Rikets Ständer, angående de Bonde-ståndet, såsom dess gemensamma lunke, J rams tå lide anmärkningar vid Konstitutions-Utskottets, i Memorialet N:o 8, Jöreslagne grundlagsjörändringar rörande Riksstyrelsens förande i vissa full m. m.
Jag tror visserligen, att mycket godt genom Hospitalernes ÖfverStyrelses åtgärd åstadkommits, och att det tilläfventyrs är omöjligt, att bereda något bättre, äfven om ifrågavarande Fonder underkastas Revisorernes granskning, men jag anser ändock kännedomen om dessa Fonders förvaltning blifva ganska nyttig icke blott för Revisorerne, utan hufvudsakligen för kommande Ständer, hvilka derigenom komma i tillfälle inhämta, hm-uvida de gjorde anslagen kunna minskas, eller behöfva ökas. Sådant står, efter min öfvertygelse, i fullkomligt sammanhang med en fri beskattning, och är ingalunda stridande mot Grundlagen. Jag tillstyrker således, att Riksens Ständer må till Kongl. Maj:t i underdånighet framställa den af StatsUtskottet föreslagne underdåniga anhållan, i afseende på revisionen af ifrågavarande Fonder. Det får sedermera ankomma på Kongl. Maj:t, att, i händelse han skulle finna vådligt, eller mindre lämpeligt, att bifalla berörde anhållan, densamma afslå. Den 5 Junii. 167 Friherre Boije: Jag tror ej, att jag idea framställning jag nyss hade den äran göra, gaf anledning åt någon ömtålighet, att finna sig förnärmad. Jag yttrade, att jag ej insåg någon skada deri, att LazarettsMedlen af Ständerne reviderades; men jag 3'ttrade derföre icke beskyllning emot någon Auctoritet, att frukta för redovisningen, såsom vådlig. Deremellan är likväl en stor skillnad. Lika så oskyldig, som sannfärdig, var den reflection, att ingen enda orsak af skada eller fara var uppgifven. Sedermera har Grefve Mörner anfört, det en skada skall finnas, bestående deri, att Constitutionen ej skall gifva Ständerne en sådan Revisionsrätt; och ehuru skadan just ej derigenom vore bevisad, tror jag likväl, att, då grunden för Ständernes rätt nu är satt i fråga, det är angelägit, att denna fråga först utredes; Och af sådant skäl tillstyrker jag, att ConstitutionsUtskottet först må höras, innan någon öfverläggning angående Betänkandet vidare fortsattes, eller beslut derom fattas.
Ståndvis hädanefter desto mindre kan komma i fråga hos Riksens Ständers förstärkta Utskott, Nämnder eller Electorer, som de äfven hittills voteradt samfält, har ConstitulionsUtskoltet trott GrundlagsRedactionen ej längre höra öfverflödigt helastas med upprepandet af en negatif föreskrift hvars positiva motsats är försvunnen; och får af sådan anledning Utskottet, till Grundlagsenlig åtgärd, vördsamligen framställa det förslag, alt i a:dra Momentet af RegeringsFormens 56 §. må uteslutas orden: "icke efter Stånd anstäldhvarmed Utskottet dock torde tillåtas den erinran, att i händelse Utskottets den 3 dennes N:o 46, afgifne förslag till nyssnämnde Moments ändring och omflyttning skulle under nästa Riksdag godkännas, det nu förevarande projectet kommer, så vidt 56 §. angår, att förfalla; Att vidare ur RegeringsFormens 6g §. 5 puncten måtte utgå orden: ”Och icke efter Stånd"; Ur 97 §. 2 puncten likaledes, och ur io3 §. 2 puncten orden: ”Och icke Ståndsvis”samt i 108 §. 4 puncten meningen: ”utsedda Electorer, som rösta samfält och icke Ståndsvis” förändras till: ”utsedda samfält röstande Electorer”; Constitutions-Utskottets Betänkanden. Att ändtligen i Riksdagsordningen® 62 §. i puncten må uteslutas orden: ”Och icke Ståndsvis”; I 67 §. 2 mom. 2 puncten, orden: ”Och icke efter Stånd"; I 64 §• 3 puncten och i 65 §. 2 puncten, orden: "Och icke Ståndvis”; samt i 73 §. 2 puncten orden: ”'Och icke efter Stånd”. Stockholm den 24 September i8a3. Ankom den 3 October 1823: Memorial till Riksens Ständer, med förslag till ändring i 4 morn. 2 §. Trjrckfrikets Förordningen. Som det i näst före sista puncten af 4 mom. 2 §.
För att gå till dess historiska grund, så har den börjat i staden Götheborg och sedan utsträckt sig lill alla andra städer, hvilka fortfarande behöft densamma, för att bestrida sina utgifter. Ett bevis på att den har varit under en sådan speciel form betraktad, ligger uti sjelfva den förvaltningsorganisation, som har haft med denna afgifts erläggande att bestyra, alltifrån dess början. Deruti hafva nemi. ingått ett slags deputerade ifrån handelssocieteterna. Alltid hafva några handlande varit utnämnde, hvilka deltagit uti besluten. Lika beskaffadt är förhållandet med beklädnadsdirectionerna för indelta infanteriet. Denna fråga är i detta fall alldeles lika beskaffad till sin cathegori med den fråga, som jag haft äran nämna. När nu sä är, att denna afgift har en slik communal beskaffenhet, så synes mig, att man icke kan betrakta densamma på samma sätt sorn Statens vanliga be villningsmedel, icke heller såsom en vanlig anslagsfråga, utan den mäste behandlas sådan som den är i sin grund och till siri uppkomst, och alt behandla den annorlunda vore, i min tanke, alt ingå på en oriktig grundsats och en oriktig väg. Då således denna afgifts beskaffenhet är, att den naturligen kan förvaltas af communnla styrelser, hvilka måste lära att sköta sig sjelfva, så att icke ärender må behölva dragas hvarken till R. St:s eller K. Mts afgörande, hvilka ege 11 lii - Den ig Maj f. in. 203 gen ligga inom communalväsendets område; huru skall man Lunna ifrån en så riktig tendens komma derhän, alt man icke vill medgifva, att sådana ärenden tillhöra communala styrelsers förvaltning, och ej böra behandlas såsom vanliga statsintrader eller vanliga slatsreglei ingsfragor ? För min del anser jag ifrågavar. afgift vara af samma beskaffenhet, som de, hvilka jag nu exempelvis omtalat, och då tre Stånd beslutat att denna afgift bör såsom hittills utgå med 10 proc. af tullvärdet på inkommande varor, så bör detta anses såsom ett R. St:s fattade beslut. Att man har tagit tullen på inkommande varor såsom en måttstock för afgiftens beräkning, förändrar på intet sätt dess natur.
Det är, efter min tanke, en motsägelse, som icke kan lösas, att man förer räkenskaperna öfver Kronans utgifter efter kalenderåret och räkenskaperna öfver inkomsterna efter nppbördsåret. Båda delarne böra naturligtvis föras för samma tiderymd. Vill man bär, liksom i England och andra länder, der man icke förer Kronans räkenskaper efter kalenderår, börja med någon annan dag än den 1 Januari, t. ex. d. 1 April, sä må det vara, men då böra alla Kronans räkenskaper rättas derefter, så till utgifter, som inkomster. Men att föra landsböckerna efter kalenderår och de andra efter uppbördsår, det mäste medföra svårigheter och göra ett omslut nödvändigt innan rikshufvudboken kan upprättas. Sådant vållar dröjsmål, och jag hade högeligen önskat alt det här framställda förslaget blifvit antaget. Men som det ej kan ske, enligt hvad Hr Sandströmer sagt, så hade jag dock önskat att man bifallit räkenskapernas afslutande efter kalenderår. Jag ser imedlertid hvilket motstånd förslaget skulle möta, oell jag får således nöja mig med att uttrycka min tanke — öfvertygad, sorn jag är, att hvad som är rätt nog kommer att göra sig gällande, äfven om dermed skulle draga något pä tiden. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då ingen af de ledamöter, som yttrat sig, hade yrkat bifall, finge hemställa om R. o. Ad. afsloge 58:de punkten. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff: I denna punkt förekommer det Oväntade förhållande, alt StatsUtsk. föreslagit ändring i kammarrättens instruktion, utan att kammarrätten deröfver blifvit hörd. Detta lärer vara något hittills oerhördt, och jag förmodar att R. 0. Ad. ej vill besluta ändring i ett embetsverks instruktion utan någon bestämdare ledning för sitt omdöme än ett Otsk:s tillstyrkande. Hr Akerman: Jag anhåller vördsamt att denna punkt mätte bifallas.
N:o 355, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående medel för undsättningar i svårare missväxtår. i:sta morn. af Utlåtandet N:o 406 afslogs^, hvaremot 2 och 3 Momenten bi föl los. S. D. Föredrogos å nyo Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtanden: N:o 9 i anledning af motioner, om upphäfvaude af den rnedgifna tullfria införseln ifrån Norrige till Sverige af bränvin, m. m., bifölls; N:o 10, i anledning af motion, om afhjelpande af vissa hinder för seglationen emellan Roslagen och HufvudÄtadén, bifölls; och N:o 11, i anledning af motion, angående nedsättning i tullen af tobak, som ifrån Norrige införes till Weslerdahls fögdeii af Stora Kopparbergs län, bifölls. S. D. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande N:o 145, i anledning af väckt motion 0111 tillägg och Fröt, Ut Jr. den 19 Fehr. i835. 35 förändring i nn gällande Quarantaines-Författningar samt om inrättande af en fullständig
220 måtte i denna dagens Protokoll antingen ordagrannt intagas eller ock fullständigt beskrifvas. Efter det Pierr Presidenten Skogman förmält, det han för sin del icke hade något att emot denna begäran erinra, helst Herr Presidenten förmodat, att handlingen skulle i Protokollet för den 21 i denna månad intagas, fmgo Parterne afträda, hvarefter RiksRätten öfverlade till och för dem, åter förekallade, afsade detta Beslut. Med anledning af Pierr JustitieOmbudsmannens nu gjorda framställning, kommer ifrågavarande originalhandling att i Protokollet för denna dag ordagrannt inflyta. Meranämnda handling hlef härefter uppläst och lydde som följer: ”Nous CHARLES JEAN, Roi de Svede et de Norvége, savoir faisons, ”qu’ayant resolu, afin de couvrir les dépenses, dont la caisse de S:t Barthelemi ”a c te chargee, qu’un emprunt de Cinquante Mille Rixdales de Banque de Ham”bourg soit leve pour compte de la dite caisse, avec les garanties de ia caisse ”du Cabinet et Pohligations de payer å da ter ,de 1’annee 1828 Cinq Mille Rix”dales par an, en remboursement du capital et les in terets, qui seront stipules, ”ainsi que les frais y apartenans, Nous avons ”M:r le Comte de Wirsen d’ouvrir cet emprunt: et Nous ordonnons par la ”présente å M:r le Comte de Wetterstedt, Notre Ministre d’Etat et des affaires ”etrangéres, Chef de Notre Departement Colonial d’expedier de la part des deux ”caisses de S:t Barthelemi et du Cabinet tous les documents et obligations, ”i’equis pour completer cet arrangement et de les reméttre å M:r le Comte de ”Wirsen.
Om dessa Cap:taler indragas på 1 eller 5 år, ger detsamma resultat, fastän man i sednare fallet får vänta derpå i 5 år ; ersättes DiscontSedlarne med andra af samma Numeraire och Valeur, lider den enskdta och allmänna Oeconomien ingen rubbning \ om detta sker på 1 eller 5 år, gör det hvarken minskning eller förökning af det allmänna RörglseCapitalet, emedan beslutet örn der s inlösen återger dem den Credit de förlorat, så mycket mer, som derå betalas Ränta, sorn Utskotten föreslagit. Då Disconternes Sedelmassa utgör sä stor Ridd. 0. Ad, Fröt, IV. B. II. Af4, 29, jo 226 Den 17 Martii, e. m. del af den allmänna MyntMassan* att hvarje förändring, som dermed göres, har ett betydligt inflytande på alla Varuvärden i allmänhet, som äfven på hvarje Individues financiella förhål* lande, bör denna fråga under en allmännare synpunct och gemensamt med frågan om allmänna Myntvärdet och PenningeRörelsen afhandlas, hellst ingen redig allmän åsigt af ämnet kan fattas, utan att begge dessa ämnen få en gång under skärskådande öfvertagas. Det är i följe häraf jag begär en Återre-' miss af dessa Utskotten* Betänkanden, samt föreslår att dessa ämnen väl vid omröstningen till sina detailler kunde serskilt företagas, men vid beredandet gemensamt discuteras. Men som den tryckande nöden i anledning af den missCredit DiscontSedlarne vunnit är allmän, och derföre högst nödig, att ju förr dess hellre afhjelpa, får jag med anledning af hvad förut är vidrördt föreslå, hvad långt för detta bort ske, att Disconternes alla Obligationer till sitt innehåll och fordna Valeur af Riksens Ständer garanteras, då framdeles med så-mycket mognare betänkande kan afgöras, huru och på hvad sätt detta bäst kan ske Genom detta beslut ensamt skulle de genast vinna den Credit, som för Landets Oeconotnie blir högst välgörande.
Hon tänkte icke på, att om en qvinna blyges öfver kärleken till den man hon gifvit sig åt, så är detta ett bevis att det icke är honom personligen hon älskar. Walter var sig lik: punktlig och flitig, cirklad och regel rät. Han hade bundit upp en hängmatta ute i parken, så att han kunde sköta sina studier och njuta af landtluften på samma gång. Det herskade alltid en viss kyla mellan Börje och honom, men Börje värderade Walter, derför att han med allvar skötte hvad han skulle, och Walter var uppmärksam emot Börje, nästan som han skulle kunnat vara det mot en äldre man af aktad ställning. Hur väl än Börje kände den hemliga ringaktning Walter hyste för allt som icke var akademisk bildning, så bar han dock intet groll emot honom derför, och han sade till sig sjelf, att om han fått samma uppfostran, skulle hans uppfattning kanske också varit densamma. Men med Karl var det en annan sak. Börje hade starka och långvariga både sympatier och antipatier, och han hade aldrig kunnat med Karl. Det fans något i hela dennes uppträdande, sätt och person, som stötte Börje för hufvudet. Men Karl hade icke den ringaste aning derom. Sådant märkte han aldrig utan om det visades honom alldeles påtagligt, och Börje gjorde allt hvad han kunde för att dölja sin motvilja, hvilken dock underblåstes af hundra småsaker. Karl hade vanor, i hvilka han kände sig fullt berättigad, men som kunde reta gallfeber på Börje. Så t. ex. kunde han – med en fysik som en jätte – ligga och sofva till klockan elfva eller half tolf på dagen, och Börje kände en till äckel stegrad afsmak vid blotta tanken på en sådan onaturlig lojhet.
N:o 10, i anledn. af väckta motioner, ang:de dels förändrad lydelse af 19 cap. Ärfda-b:n, dels ock förklaring öfver 4 § i samma capitel, blef detta betänk, af R. o. Ad. bifallet. 70 Den 9 Octo b er. Föredrogs Lagl!lsk:s d. 5 dennes på bordet lagda betänk. N:o 11, i anledn. af K. M:s nåd. propos., om vissa förändrade föreskrifter i afseende på lagfart och nyttjauderälts inteckning. Frih. Cederström, Anders: Ehuru jag visserligen icke har något emot Utsk:s förslag, eller emot den af K. M. afgifna nåd. propos., så är det dock ett fel i sjelfva redaclionen af 1 §, hvilket jag vill anmärka. Der står nemi.: ”Ofverlåler någon äganderätt till fast egendom, den han förut till annan öfverlätit; galle den öfverlåtelse derå, med företeende af laga åtkomsthandlingar, lagfart först sökes.” Jag tror, att antingen ordställningen deruti är oriktig, eller åtminstone commateringen. Antingen skulle det stå eomina straxt efter ordet ”öfverlåtelse” eller också borde ordet ”derå” utbytas mot ordet ”hvarå”, dä meningen hlefve tydligare. I öfrigt vill jag anmärka en oegentlighet i uttrycket uti 2 §, der det står: ”Upplåter någon åt tvenne nyttjanderätt till fast egendom ä landet, njute den, som inteckning först söker, sin rätt till godo.” Orden ”sin rätt till godo” äro här i så måtto olämpliga, som ingen rättighet uppstår förr, än inteckning sökes. Derföre skulle jag vilja föreslå, alt man i stället begagnade ordet företrädesrätt, så att meningen hlefve: ”njuteden, som inteckning först söker, företrädesrätt”. För att kunna fä dessa redactions-förändringar verkställda, skulle jag anhålla om återremiss af betänk. II. Ex. Hr Frih. Gyllenhaal, Lars Herman: Jag anhåller, att blott med ett par ord få besvara de anmärkmr, som Frih. Cederström gjort, icke emot sjelfva förslaget, ulan emot redactionen.
Sedlarne äro nemligen i detta system endast lemnade på förskott och skola under en ständig Jiquid med Banken åter ingå af sig sjelfva, utan att inlösas med silfver; äfvensom det är fördelaktigare för affärsmännen, att insätta demi Banken på räkning, hvilken gifver ränta, än att derföre uttaga silfver för alt exportera. Derföre linner man, hvilket jag förut anmärkt, att då ifråu Engelska Banken tidtals slöra quantiteler af guld exporteras, icke något sådant äger rum från Bankerne i Edinburg. Emellertid då importen i vårt land är alltjemt i stigande och måste vara det, så framt Nationen ej vill afsäga sig ett Europeiskt lefnadssätt, så fordras, ali äfven exporten mäste vara i stigande. I annat fall mäste visserligen ingenting kunna freda Bankens upplag af silfver från ex+ port. Denna silfver-export är likväl af en helt annan art än den jag i det föregående omnämnt. Befrämjandet af en sådan tillökning i varu-export har alllid ansetts utgöra ett ändamål för Bank-rörelsen; och man kan säga, att det utgör en hufvudsaklig del af Bankens hela bestämmelse. Det är nemligen hufvudsakligen genom Riks-Bankens understöd, som vår jernexport blifvit så betydande; och. ingen tvifvel är, att icke Banken äfven för andra varor kan åstadkomma samma verkan. Sverige synes, under nuvarande industriella förhållanden i Europa, likväl ieke kunna erbjuda åt utländuingen några andra export-varor, än sina rudimaterie]-, således Bil. till Banco-UtsJcotlets Belänltande, X:o 29. 29 hufvudsakligen Bergs-effekter och spanmål. Sverige kail med sina fahrikater svårligen komma alt tälla på verhlsmark,mulen. Exporten af Bergseffecler synes hafva nära uppnått den höjd, hvartill den kan komma. Exporten af spanmål <:ir således den enda, som återstår att befrämja.
LmeLsn ett särlant ösverskott borrle rättvisligen inga i beräkning vill bestämmarxlet as värclet ewellan Länkens 8e<llar ocb rless metalliska Valuta, samt tillgorlokomma Länkens Xreciitorer eller innebafvarne af Less 8erllar, bvilka förut mäst erfara burn bvai je L:6r af rleras sorciran pä Lanken, uncier rle seclnare 2Z arén förminskats esterbanrl till 18 sk. genom cle stora summor, som, pä rleras bekostnad ocb utan ersättning, utgätt till 8taten, allmänna företag ocb inrättningar, samt åtminstone köra komma i Ztnjutanrlo af clen enkla rättvisan, att antingen fa emottaga clen gälclbunLna Lanken i öst tillstänci clen keLnner sig, eller ock, clä lir^virlen ej forceras, fä tillgorlonjuta bvar! Len unrler tillen kan förvärfva.
Icke heller försummade Voltaire, att underhålla lågan. Han tillkännagaf för Svenska Ministern i Paris, Scheffer, att han, sedan la Princesse Ulrique blifvit Svensk, fann Svenskarne äga esprit och förtjena älskas; för hennes skull värderade han nu alla dem, som före henne innehaft Sveriges thron; ja, han ville derföre nu vederlägga sin egen historia om Carl XII och göra denne hjelte rättvisa, i ett arbete, som skulle bli le plus bel qui soit sorti encore de sa plume; han afbidade blott den sednare (då ännu otryckta) tomen af Nordberg, för att genast lägga hand vid verket21. Sådant yttrades 1744; och ännu tjugo år derefter betygade han för Creutz sin längtan att besöka Sverige, för att se en sannskyldig ”Reine philosophe”. Allt dylikt inberättades vederbörligt; man kan föreställa sig, hur det smakade! Hon befann sig förflyttad till en barbarisk nordpolsverld, hvilken hon (väl ej så alldeles utan skäl) plägade kalla ömsom ”ett land der man dör af ledsnad, der man blott talar om politik och der af allt tal intet beslut följer”, ömsom – kort och godt – ”vårt svenska elände”; hennes ära skulle bli, att humanisera den; och hon måste ju, efter slika uppmaningar, desto ifrigare göra sitt bästa dertill. Hon gjorde det – så långt hennes insigt och förmåga räckte. Hvem vet ej, att hon till och med inrättade en VitterhetsAkademi; som höll sin första sammankomst på Drottningholm en skön sommardag, den 24 Juli 1753? Likväl voro försök till Svenska Vitterhetens upphjelpande anställda redan före hennes hitkomst, och det i en temligen beslägtad rigtning; men på mera inhemsk grund. Till dessa försök blef hennes förhållande ett tvåfaldigt: eller ett befrämjande – och ett hämmande. Hennes inflytelse uppmuntrade och hägnade allt sådant, som genom sin natur hade minsta mödan att bringa sig upp till någorlunda nöjaktig likstämmighet med de fransyska urbildernas art; men samma inflytelse förqväfde alla de sträfvanden, i hvilkas väsende låg, att ej lika lätt och skyndsamt lemna tillfredsställande frukter.
Danmark blifvit utlöst och aflemnad i Silfver, som 184 Deri t Juli. som försåldt, bestigit i Hamburger'Bankomynt till 101,909 R:dr 23 sk., hvilka génoiri vexel blifvit hit till Riket indragna; likväl och somt berörde belopp salunda blifvit förvandladt till Svenskt Bankomynt i en tid da detta var aqvipvalent med Hamburger Banko och ingått i Stats/Cassan under intet annat vilkor, än att 6 procents renta i Svenskt mynt å Capital-Summan, 100,000 Rid. skulle erläggas; samt dessa alltså i likhet med alla andra den tiden till Riket influtna och antingen uti egendom nedlagda eller annorlunda disponerade och förvaltade Penningesummor, varit underkastade den allmänna förändring af Rikets myntvärde, som verkat den nu varande skillnaden deremellan och Hamburger Banko; ty och då Högstsalig Hennes Majrt EnkeDrottningen Icke eller i annat än Svenskt mynt njutit eller fordrat den renta, som Henne tillkommit, anser Utskottet f. d. Kongl. Famillens xätt i delta hänseende icke eller kunna sträcka sig längre, an att uppbära rentan i Svenskt Banko både för BrudskattsCapitalet och å VederlagSsumman, hvilken sednare i annat mynt, än Riket, ägde, icke leunde utfästas, och hvilket då var i värde motsvarande det, hvaruti Brudskatten lerhnades. Enligt förenämnde underdåniga skrifvelse af de» Ix Januari 1810, ansågo Riksens Ständer sig böra bestämma en summa af 66,666 R:d.
Hedervärda Bonde-Ståndet fått emottaga ett af Riksdagsmannen från Oland, Jon Göransson i detta ämne ingifvit Memorial, hvaruti förmäles, att ji de fleste Landsorter, irtgen verkställighet härå sskall hafva följt, af det skäl, att ingen velat åtaga sig transport-kostnaden för de nya, och ansvaret för de gamla Sedlarnes återlämnande; Riksdagsmannen anser å ena sidan billigt, att Rikets Inbyggare böra komma till åtnjutande af en förmån sorn Rikets Ständer dem tillagt, och å den andra, att Deras egne Verk, Banken och Riksgälds-Kontoret, som utan tvifvel årligen vunne på flere och större Sedlar, hvilka förloras under Eldsvådor, Sjöskador och genom andra olyckor, väl måtte under säkra Omslag äga fri Post för de nya Sedlarne, men deremot forse LandtRäntmästarne med en skälig precent förderas emot - BankoUtskottets Betänkanden. 315 tagande och utvexling, samt de förslitne Sedlarnes återsändande; och förmodar i öfrigt att utväxlingen lämpeligast kunde verkställas vid Upbörds-stämmorne, af Krono-Fogdarne, efter erhållen underrättelse om de brister som göra de gamla Sedlarne oemottagliga. Med Ha n lto-Utskottet har i öfrigt blifvit communiceradt ett hos Höglofl. Stats-Utskottet hållet Protocoll, hvaraf inhämtats, att, sedan Riksgälds-Kontoret vid sednaste Riksdag fått sig ålagdt att på enahanda grunder som för Bankens åtgärder härutinnan, komrne att fastställas, äfven till Riksgähls-Sedlars ombyte i Orterne söka bereda nödig utväg, oell anmälan från åtskillige