Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
DAMERNAS SKRIFRUM. Det kan emellertid fastslås, att Hauptmann som dramatisk skald är den djupast anlagde, den fantasirikaste, den af inspirationens eld mest genomträngde bland det nya Tysklands diktare. Kanske är det just däri vi ha att söka orsaken till, att vår publik ännu ej kunnat fullt uppskatta honom. Hos oss behöfver den stora sceniska konsten ibland god tid på sig, innan den kan intressera och värma, därför att den lilla konsten merendels värmer oss för länge. Hauptmanns första skådespel » Vor Sonnenaufgang », gjorde med ens sin författares namn uppmärksammadt i Tyskland. Det var en skildring af rikedomens och maktens brutalitet, skrifven med ungdomlig inspiration och skärpa. Därefter följde » Einsame Menschen », » Das Friedensfest », » College Crampton », » Die Weber », » Hannele » och » Fuhrmann Henschel », af hvilka den sistnämnda nyligen gifvits i Göteborg. Därtill kommer ett versifieradt sagodrama » Die versunkene Glocke ' ». Det är en rik produktion detta, hvari samtidens stora rörelser och idéer afspeglas som himlens glidande moln spegla sig i hafvet, och hvari själslif vets djupaste konflikter stå tecknade med skaldens eldskrift. Påverkningar af såväl Ibsen som Tolttoj kunna nog spåras här och hvar i Hauptmanns verk; men hans originalitet såsom diktare, den där ser med egna ögon och känner med eget hjärta, är ej dess mindre oomtvistlig. Uppförandet af » Väfvarne » torde gifva vår publik bekräftelse på detta omdöme. " YTA SATE A TERN. I » Frihetsbröderna », hvilka fort* farande hvarje afton för fullt hus » traska » omkring på direktör Ranfts populära operettscen, alternera nu i trion Strömberg — Grönberg — Bergs roller hr Ringvall samt fröknarna Frisch och Berentz. F. d. markisen i » Geishan » gör af röfverhöfdingens förtrogne en figur, inför hvilkens saftiga komik och bofaktiga fysionomi man får mången hjärtlig skrattstund, och fröken Frischs » Fiorella » är mycket intagande.
Följden af denna oformlighet har blifvit, att intetdera af dessa båda arbeten vunnit den fullkomlighet, som man kunnat vänta, i fall ett gemensamt förslag hade blifvit med mera enighet och under idéernas friare utbyte, af de förenade Utskotten handlagdt, och Riks-Ståndens villrådighet vid valet emellan de 2:n« måste ökas, då Utskotts-majoriteten icke reservationsvis kunnat eller bort antyda contraförslagets brister. Utan att vilja gå den allmänna pröfningsrätten i förväg, vill jag dock öppet uttala, att jag anser hvartdera förslaget ega sitt serskilda värde, men att de förenade Utskottens närmast öfverensstämmer med min öfvertygelse, och jag upptager således detta senare till ledning för mina anmärkningar och reserverar mig i de delar, d<rr jag anser, att misstag blifvit begångne och att rättelse kan vinnas, utan att för mycket rubba det hela. Genom enskilda motioner och under Lagförslagets förra behandling var en betydlig skilnad emellan solidariska och Actiebanker uppdragen, så att man icke utan skäl ansåg de förra allt för mycket gynnade på de senares bekostnad. Denna skilnad har under beredningens olika stadier alif mera och mera bortfallit, och genom en slutlig förening af hvad som ännu i Lagens 3 och 3 Capitel finnes åtskiljdt, kan man nu, i min tanka, utan skada för det hela, öfva än mera rättvisa och gifva hela Lagförslaget mera logisk enhet. Min mening är ingalunda, att icke solidariska Banker äfven må få bildas, och jag anser således, att man bör tydligen i Lagen, med bibehållande af 24 §•, bestämma, huru den solidariska ansvarigheten, der den. af Bolagen frivilligt ingås, bör förstås och tillämpas, men någon serskild lagstiftning kan jag ei anse nödig, sedan Utskotten fordrat lööf procents säkerhet ^låntagares förbindelser inberäknade) för ulgifne creditsedlar, och dessutom sådana garantier, att äfven Acliebankerne kunna ega anspråk på allmänhetens förtroende, och att de, i likhet med solidariska Banker, böra få njuta af en genom lagstiftning controlerad, mesa icke onödigtvis begränsad frihet.
På dessa och flera skäl, hvilka af de företräde Utskotten, vid sistförflutna Riksdag, i samma ämne blifvit anförde, och som, till undvikande af vidlyftighet, nu torde kunna förbigås, hafva Utskotten ej ansett sig böra tillstyrka bifall till .de af Herrar Gripenstedt och von Wahrendorff väckte förslag, att skogsåverkan måtte som stöld bestraffas. Hvarjemte, och på grund af den förstnämnde Motionairens framställning, att kraftiga ..åtgärder måtte vidtagas till skyddande af skogen, såsom en dyrbar, allmän - noll Lng-\Jt^ottets Bet. N:o 29, 9 och enskild egendom, Utskotten fa upplysa, att genom Kongl. Förordningen af den 18 December 1823, föranledd åf Rikets sist församla de Ständers underdåniga begäran, åverkan å enskilde egor blifvit belagd med lika böter, som för dylik åverkan å kronopark, gehäg och . djurgård i 62 §. af i8o5 års skogsordning finnes stadgadt, vid hvilket förhållande Utskotten anse det för närvarande böra bero."
Vid anslaget till sluss-byggnaderna vid Horsshaga och Dejefors, hvilket blifvit nedsatt så betydligt under det uppgifna behofvet, alf det bör synas tvifvelaktigt, huruvida på dessa villkor något bolag raå kunna bilda sig, för att öfvertaga hela detta företag, hade jag af denna anledning önfilut det vilkor fästad!, alt, under nyssnämnde förutsättning, anslaget k naiva t få disponeras lill det dessa arbetsföretag, sorn pröfvats nyttigast och först kunnat komma till verkställighet, dock icke lili högre belopp, än 6.0,000 R:dr för Dejeforss och 4o,ooo R:dr till Forsshaga, oberäknad! 4>ooo E:dr, som blifvit beräknade för jord-ersättningar.’’ Af flerr Grefve Anckarsvärd: ”Mot Utskottets beslut att afstyrka ä'ns!ng lill och för anläggandet af en hamn vid Höganäs fiskläge å vestra Bih. till R. iSt. 1 Bil till Stats-Utskottets Utlåtande, Nio 354• lusten af Släne reserverar jag mig af skäl: att jag anser denna hamnanläggning vara påkallad af ett stort, såväl commercielt, som politiskt intresse, i förening med hvad mensklighet bjuder till räddande af sjöfarandes lif på en farlig och öppen kust, vid sjelfva föreningspunkten emellan Nordsjön och Östersjön, och således just der största antalet af fartyg passera förbi Sveriges kuster; jag anser äfven en hamn-anläggning vid Höganäs vara högst vigtig i militäriskt afseende för vårt kustförsvar, i händelse af krig, såsom oundgängligen behöflig för vår Skärgårds-flotta, äfvensom för kapare, hvilka med denna hamn till ståndpunkt genom den skada och förlust, de kunde tillfoga fienden, säkerligen skulle verksamt bidraga lill en önskad fred med hela verlden, och således rikligen återgälda, hvad samhället genom hamn-anläggningen förskottsvis påkostat”. Härmed instämde Herr Hallenborg, Biskop Hedrén, Prosten Berlin och Riksdags-Fullmägtigen Sone Persson från Skåne.
»Dukkehjemmet har naturligtvis gifvit anledning till mycket ifriga meningsutbyten. Att det är ett mästerverk äro nog alla eniga om, men man anser tendensen vådlig och samhällsupplösande. Den tanken, att det är genom att gå bort från sina plikter, som man säkrast finner sig själf, är väl också betänklig nog, liksom att det torde vara bäst att ej gå och vänta på »det vidunderliga», ty då blir man i de flesta fall lika bittert sviken som Nora. Detta är de anmärkningar, man i allmänhet framställer, hvarpå jag dock för min del svarar: Ibsen har icke velat säga att så bör en kvinna handla i dylikt läge, utan han har endast velat visa till hvilka ohjälpliga och – låt vara samhällsupplösande – missförhållanden ett sådant äktenskap, som det skildrade, leder. Röda Rummet, det mycket omtvistade, har jag nu läst, oaktadt man sagt mig att det ej är en bok för fruntimmer. Men jag får bekänna att jag är så litet kvinlig, att den ej alls chokerat mig. Långt värre saker har jag väl mången gång läst med kallt blod. Jag läste den med verklig njutning, ty det gladde mig hjärtligt, att en sådan verklig, ursprunglig talang ändtligen kunnat uppstå hos oss. Att författaren skulle kunna blifva något för vår dramatiska konst, ser jag dock ingen anledning att antaga, ty kompositionen tyckes just vara hans svaga sida. Att många af skildringarne äro sanna, därom finnes intet tvifvel. Mycket är dock högst öfverdrifvet, såsom redaktören, som ej vet Tegnérs rätta namn m. m. I det hela är Strindberg något väl öfverdrifven för att vara riktig »verklighetsdiktare» och icke skulle det heller skada om hans språk vore mindre rått här och där. Har du läst professor C:s kritik i Aftonbladet? Den är riktigt löjlig; han liknar detta slags författarskap vid gatpojkars okynne att ställa sig i en rännsten och stänka smuts på de förbigående, säger att boken står på gränsen af den slags usla litteratur i hvilken polismakten bör ingripa m. m. Emellertid är nu tredje upplagan under pressen.»
De hufvudsakligaste af dessa voro: l:o att upplåning icke finge företagas i annat fall, än att penningar inom riket blefve att tillgå mot ett pris. som icke öfver stege kostnaden för det under år 1860 upptagna utrikes jernvägslån; — 59 — 2:o att upplåningen under åren 1861 till och med 1863 icke linge uppgå till högre belopp än Tre Millioner JR:dr; 3:o att upplåningen skulle ske genom fonderade, inom riket utgifna, räntebärande obligationer, lydande å svenskt mynt och utfärdade på Rikets Ständers vägnar af dess Riksgälds-kontor; 4:o att obligationerna skulle ställas på innehafvar en, men vara å dennes sida icke upp sägbara, hvaremot Riksgälds-kontoret skulle äga att dem uppsäga till inlösen efter sex månaders förlopp, hvilken uppsägningsrätt dock icke linge begagnas förr, än efter tio år från deras lifgifvande; och skulle uppsägningen ske medelst derom i rikets officiella tidning införd kungörelse; 5:o att räntan för den i obligationerna förskrifna lånesumma skulle utgå med 4\ procent om året och tillhandahållas obligationsinnehafvaren hvarje halft år, emot återställande af behörig räntekupon; 6.0 att vid upplåningens företagande, äfvensom under dess fortgång finge, i fall penningar ej kunde erhållas mot den i obligationerna förskrifna ränta, af Fullmäktige lemnäs rabatt å det kapitalbelopp, derå obligationerna vore utfärdade; dock borde kostnaden för lånet derigenom icke blifva större, än för 1860 års jernväg slån; 7:o att obligationernas valör finge bestämmas af Fullmäktige, med iakttagande att någon obligation icke finge utfärdas å lägre belopp än 100 R:dr R:mt eller 25 R:dr silfver specie; 8:o att till ränteliqvider och kapitalets amortering skulle anvisas och uppföras å den stat, som af Rikets Ständer vid hvarje riksdag varder för Riksgälds-kontoret utfärdad, ett, i öfverensstämmelse med Regeringsformens 66 § utgående, årligt anslag, till belopp af 51 procent å den summa, som skall upplånas, hvilket anslag skall årligen utgå till dess hela lånet blifvit betaldt; 9:o att det årliga rånteoch amortering sanslaget borde ingå till en särskildt redovisad fond. hvars behållning skulle för sitt ändamål användas, så att ränteliqviderna blefve behörigen fullgjorda och återbetalningen i föreskrifven ordning verkställd; och borde nämnde fond göras räntebärande; 10:o att lånets amortering alltid borde ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då dessas allmänt gångbara värde understege det i dem förskrifna kapitalbelopp (eller pari);
Huru behofvet af transportmedel vexer med banornas utsträckning; äfven utan tillökning i den qvantitet gods, som transporteras, synes redan deraf, att t. ex en lastad vagn, sorn med godståg föres emellan Malmö och Stockholm, är derföre upptagen minst 10 dagar, innan den kan återkomma till utgångsstationen. Men utom olägenheten för .trafikanterne, att aldrig med någon visshet kunna beräkna en bestämd tid för fullgörande af en åtagen leverans medelst jernvägslägenbet och skadan för jernvägen att till följd deraf gå i mistning om fraktgods, har en alltför ringa tillgång på transportmedel ett högst menligt inflytande på nettobehållningen af trafiken, dels derföre att reparationerna blifva dyrare, då dessa såsom nu ofta varit och är händelsen, måste fortgå äfven om nätterna mot en med 30 procent förhöjd arbetslön, dels derföre att till tids vinnande flera bantåg utan fulla laster, än som eljest vore behöfliga, mäste anordnas och för samma orsak tomvagnar försändas längre vägsträckor än som vore af nöden, derest, såsom vid banor af större utsträckning i andra länder, vagndepöter kunde på flera ställen inrättas, eller åtminstone vagnar få uppehållas någon kortare tid för att invänta last. I ett så glest befolkadt land som Sverige och der fabriksindustrien ännu ej är synnerligen omfattande samt ingen transitorörelse såsom på kontinentens och Englands jernvägar är att påräkna, kunna persontrafiken och transporten af dyrbarare fraktgods, som betalar högre algifter, ej annat än ganska långsamt till vexa och öka jernvägarna inkomster, hvaremot dessas betydenhet allt mera kommer att bero af förmågan att kunna transportera stora qvantiteter landtmanna-, skogsoch bergsprodukter. Men då dessa produkter skola samlas från vidsträckta områden och redan före ankomsten till jernvägen ofta måste belastas med betydliga transportkostnader, så beror möjligheten att på en gång tillskynda idkare af landets moderuäringar och jernvägarne största möjliga fördelar deraf, att afgifterna nedsättas lill det lägsta belopp, som är förenligt med en nödig behållning för Statens jernvägstrafik.
Sedan på det anslag, som vid sistlidna riksdag beviljades till folkundervisningens befrämjande, likasom på det förra gången gifna, betydliga besparingar uppkommit, synas talande skäl vara för handen, att, genom ett likartadt användande af denna tillgång, göra den förut vidtagna åtgärden fullt verksam och ändamålsenlig. Rikets Ständer hafva dertill så mycket större anledning, som dessa besparingar hufvudsakligen uppkommit å den del af anslaget, som varit afsedd dels för tillökning af folkskolelärarnes löner dels och i synnerhet för folkundervisningens befrämjande i allmänhet, hvadan det nu föreslagna användandet af dessa medel ingalunda kan anses vara för det ursprungliga ändamålet främmande. Mot detta förslag har inom Utskottet blifvit gjord den invändning, att, som folkskole-inrättningen icke varit i verksamhet längre än sedan de första åren på 1840- talet, den tid ännu vore aflägsen, och först om 12 till 15 år inträdde, då största Bih. till R. St. IX 66 Stals-Utskottets Utlåtande JV! 123 (Fortsättning). delen af iärarne vore pensionsmessige, samt alt det skulle vara lids nog att sörja för behofvet, då det vore för handen. Men denna invändning, rätt granskad, synes mera egnad att gifva styrka åt förslaget än att undanrödja det. Ty det lärer väl få anses afgjordt, att en pensionsfond behöfver tid att tillvexa och vinna styrka, innan tidpunkten för dess största utgifter inträffar, så vida icke kostnaderna skola på en gång blifva ofantliga. Just derföre att den stora massan af skollärare om 12 till 15 år uppnår pensions-åldern, böra tjenliga åtgärder icke längre uppskjutas, på det församlingarne äfvensom Iärarne sjelfve må hinna att, genom inbetalningar under en följd af år, gifva stadga åt pensions-inrättningen, så att denna, jemte det den bestrider utgiften för det mindre antal lärare, som, i följd af ålder eller sjukdom, dessförinnan behöfver gå ur tjenst, må kunna uppnå tillräcklig fasthet för att bestrida en så stark utbetalning, som efter vissa år förestår, utan allt för betungande uppoffringar å Statsverkets eller församlingarnes sida.
De kunskapsämnen, som, enligt 3 §. 5 moni., fordras, för att till Lärare vid Folkskola blifva antagen, skola ock utgöra föremål för undervisningen i sådan Skola; dock må de Skolbarn, som af fattigdom hindras att undervisningen längre lid begagna , eller sakna nödig fatlningsgåfva ett förvärfva det fullkomliga kunskapsmålt, som undervisningen erbjuder., kunna från Skolan .utså r<if.vas, sedan de uppnått nödig kunskap i följande ämnen" aj) ren och flytande (innanläsning af Svenska språket, >så latinsk sorn svensk stil; b') Biblisk Historia ; c) Kyrkosång. Derefter skilja sig besluten sålunda, att Presteoch Bonde-Slåriden fordra endast : i sammanhang roed Biblisk Historia, Christendoms-kunskap, efter de Läroböcker, sorn vid Skolan äro antagne. Bidderskapet och Adeln och Borgareståndet föreskrifva: j sammanhang med Biblisk Historia, den Religions-kunskap, som erfordras för att af Presterskapet emottagas till Nattvardsläsning, skrifva, de fyra Räknesätten i hela tal. För förening af de sålunda skiljagtige föreskriflerne, inbjudas Presfeoch Bonde-Stånden att instämma i Ridderskapets och Adelns samt BorgareStåndets beslut, och om denna inbjudning icke antages, föreslås votering i Förstärkt Ekonomi-Utskott, om följande proposition: Den, sorn vill, utöfver det såsom vilkor för befrielse från hemläsning eller begagnande af allmänna Skolan, beslutade fordran af kunskaper, utsträcka denna fordran lill den Religions-kunskap, som erfordras, för att af 'Presterskapet emottagas till Nattvards-läsningen, skrifva, de fyra Räknesätten i hela tal; voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nejj kommer kunskapsfordran, utöfver hvad redan genom afgörande beslut är bestämdt, att inskränkas till Christendomskunskap efler de Läroböcker, sorn vid Skolan äro antagne.
Jag får hos Hr Frih. o. Landtm, hemställa, huruvida icke till R. o. Ad. kunde framställas, om Ståndet i contra-propostn vill antaga de 3 uppgifna fallen, nemi. för skolundervisning samt fattigoch belsovård. Det har under discussionen blifvit ifrågasatt, och jag liar således skäl att göra en sådan anhållan. Frih. Nauckhoff: Jag tror icke det går an att göra sådana tillägg, sedan Hr Landtm, framställt förslag till voter:s-propos. , och derå svar blifvit lemuadt utan vidare anmärkning. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hvad contrapropos:n anginge, så hade Hr von Hohenhausen anmält sig, då Hr Landtm, framsta lide förslaget dertill, och således kunde visserligen äfven hos R. o. Ad. förekomma, huruvida Ståndet behagade antaga den af Hr Landtm, föreslagna contra-propos., hvilken Hr Landtm, trodde vara deri, som äskades företrädesvis af den som begärde votering ; eller om Ståndet ville dertill antaga Hr von Hohenhausens förslag, som innehölle bifall till Hr Gripenstedts förslag, med tillägg af de tre cathegorierna folkundervisningen , fattigvården och hälsovården. Frih. Cederström: Jag bestrider Hr von Hohenhausens contra-propos., och som jag till prot. förklarat, att jag anser Ur Gripenstedts förslag vara grundlagsvidrigt, så anhåller jag, att contra-propos:n ej må kunna blifva annan än afslag derå. Skulle Hr von Hohenhausen ej vilja medgifva denna enkla contra-propos. på afslag, så lära vi först få votera om contra-proposition. Den 8 Mars c. m. aa3 Hr von Hohenhausen: Hvad voteringen om conlraproposrn beträffar, så är det en sak, som kommer att visa sig sedan propos. en gång blifvit framställd och besvarad.
Hatt banat sig väg till de slutföljder han uppgifvit. En del af de ämnen han vidrört* ligger utorti Deri i Martii. kretsen af mitt bedömmande; en annan del åter synes mig mer eller mindre främmande för hufvudfrågän, i den mening åtminstone jag den. samma uppfattat. På en ginare stråt framtränger jag directe till det resultat Friherre Ankarsvärd åsyftat. Den värde Talaren önskar besparingar på Minister-Staten; lian föreslår indragning af alla extra-ordinaire Envoyé-bestäliningarne i främmande Länder, med undantag af tvänne, samt tror de indragna Ministrames åligganden af Chargé d’Affairer kunna bestridas. Att önska noggrann beräkning af utgifter i allmänhet, är hvad hvar och en gerna gör, och hvaruti äfven jag uppriktigt instämmer. Att under en epok af förlägenhet söka besparingar öfverallt der anslag finnas, måhända icke i hopp att vid hvarje framställning lyckas, men i förmodan att någorstädes vinna ändamålet, är visst ingen ovanlighet. Men 0111 vid förslaget af en särskild och bestämd besparing någon gjorde sig sjelf följande frågor; ”Är den uppgifna besparingen möjlig?” och, detta förutsatt, ”vöre dess verkställande nyttigt för Staten och det Allmänna?” samt blefve då den enskilta öfvertygelsens svar på dessa frågor, nekande; då tyckes denne någon vara skyldig att utveckla sina motskäl, om an i fara att mota den mindre gynnsamma känsla hvarmed ett besparingsförslags motståndare torde åhöras. Sådant är fallet i förevarande ämne. Till dess utredande lärer höra att undersöka: i) huruvida den önskade bestämningen af beski«kuinganie samt af dc petsouers politiska Den l Ahrs, värdighet so® dervid nyttjas, icke är specialitet, som alltför nära rörer Kronans prerogatif; 2) huruvida den i allt fall vore lämpelig i allmänna ärendernes nu varande skick; samt 5) huruvida, äfven med undanrödjande af denna vidsträcktare åsigt, en sådan bestämning, med afseende på sakens särskilta natur och på Rikets vanliga förhållanden till utländska Magter, vöre förenlig med dess värdighet och interesse.
Så mycket kan jag dock säga, att min hlifvande hustru måste vara lika fjärran från Bäcks rodocka som från doktorns köksa. Om jag någonsin gifter mig, vill jag i min maka finna en bildad och intelligent vän, ej blott villig att följa mig på Då man från Storeby köping följer landsvä- mina intellektuela ströftåg, utan eggande mig till gen, som strax utanför tullen på en ståtlig bro andlig verksamhet både genom uppmaning och går öfver den skummande Svartelfven, kommer äfven exempel. Sålunda stödjande och uppmunman nästan genast in i själfva urskogen, tycks trande hvarandra skulle vi vandra vår väg genom det. Så ofantliga äro furorna, sä tätt stå de intill lifvet och kunde då vid dess slut med tillfredshvarann. Och då man trädt in under denna grönställelse se tillbaka på ett arbete i det godas, det skande dom, hör man på afstånd elt doft buller, ädlas, det nyttigas tjänst. Men, » tillade han och hvilket för hvarje steg tilltager i styrka. Efter såg upp med ett småleende, som märkvärdigt förännu en stund börjar ett och annat löflräd visa skönade hans drag, » låt äfven mig som de föresig bland de stolta furorna, och så småningom öfgående vännerna sluta med en inbjudning att vergår barrskogen till en leende björkhage med gästa mig och min hustru. Jag lofvar, att ni ej däri inströdda majestätiska ekar. Dessa taga slutskola behöfva lefva på själaspis, ty lyckligtvis finligen öfverhand, utmed vägen ordna de sig till en nes det både hushållerskor och kokerskor att få. » allé, och plötsligt öppnar sig för blicken en bördig slätt, i hvars midt synes en mängd byggnader beDen relativa tystnad, som rådde sedan paret Ströms skål druckits, afbröts oförmodadt af ett härskade af ett på en kulle liggande, slottslikt herresäte. Det är Finnsboda bruk. klingande skratt, hvilket framkom så plötsligt och Aulinska kvartet en Hona Eibenschlitz, Idealerna. Berättelse C. O. Gumo2lius. f På Finnsboda bruk.