Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu emellertid förhållandet är sådant, som Frih. af Ugglas uplyst, nemi. att lokalen är oduglig för sitt ändamål, kan jag icke uttrycka något klander mot Regeringen derföre att en Propos. blifvit aflåten om en annan lokals anskaffande, utan anser jag tvärtom att det öfverensstämmer med hvad man har rätt att vänta af Regeringen. En annan anmärkn. som blifvit framkastad, är, att förslaget blifvit så sent framlagdt. Ehuru denna anmärkn. ej synes sakna skäl, bör man dock ihågkomma, »att det är bättre sent än aldrig.» Hvad sjelfva lokalen beträffar, mot hvilken anmärkts att den nu är dels alldeles för trång och dels icke har tillräcklig fast grund, så finnes en ganska enkel utväg att få en lokal som icke är behäftad med dessa fel, nemi. Riksg:sKont:s hus. Enklaste sättet vore nemi. alt låta RiksArkivet och Riksg:sKont. byta lokal med hvarandra, hvarigenom man tillskyndades den fördelen att ändamålet vunnes, på samma gång mer än 100.000 Rdr besparades. Jag hemställer om icke StatsUtk. skulle finna det förslag jag framställt lämpligt, och således tillstyrkt ett så beskaffadt utbyte. Frih. Posse: Då Hr Hjerta såsom skäl för sin åsigt, att RiksArkivet icke behöfver ligga i närheten af öfriga Embetsverk, gjort felaktiga upgifter rörande vilkoren och sättet för bandlingarnes utlåning från RiksArkivet, får jag uplysa huru härmed rätteligen sig förhåller. I allmänhet gäller den regel, att handlingar från RiksArkivet icke få utlånas, utan hvar och en som der söker uplysningar, får inhämta dem genom undersökningar på stället. Från denna allmänna regel gälla de undantag, att l:o) ordinarie tjenstemän inom Konungens Kansli få emot qvitto utbekomma handlingar, och 2:o) om Embetsverk utom K. Kansliet vilja till låns Den 22 April. erhålla i RiksArkivet förvarade handlingar, böra de derom afgifva officiel embetsskrifvelse till RiksArkivet.
Jemte anmälan, att mångfaldiga ärenden, hvaribland flera afhufvudsaklig vigt, ännu återstode att af Rikets Ständer vid nu pågående riksdag handläggas, hafva Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse af den n i denna månad, hos Kongl. Majit äskat, att riksdagen måtte fortfara ytterligare en månad, räknad från och med den 23 innevarande Februari. Kongl. Majit har, i anledning häraf och på grund af stadgandet i ioc>§ Regerings - Kongl: Maj:is Nådiga Svar, N:o 70:. förmer» och 80 § Ri ksdags-ord ni ogen „ velat i nåder förklara, alt riksdagen må med den sålunda äskade tidenaf En månad förlängas. Kongl. Majit föiblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum, ut supra. OSGAR. J. F. Fåhreeus. Utdrag of Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den i5 Februari 18 fS. N ärrarande: Ilans Excellens J u s t i t i a?-S l a ts m i n is tern, Herr Grefve Posse + Ilans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre> Statsråden: Friherre Stael von Holstein Munthe, Friherre Pejronr Silfverstolpe, mern,. Friherre Gyllen granatj.
N.o 208. 37 cj kunna utan räntetagarnes medgifvande tilhägabringas, och hvarigenom en allmännare och mera genomgripande leglering al del invecklade beskattningsväsendet blefve omöjlig, såsom beroende af enskilda intressen och olika tydningar af ville uii, underdånig skiilvelse begära Kongl. Majus, nådiga medverkan till rättegångs anställande emot Stora Kopparbergs bergslag, i ändamål att, sedan hes ån det af kontrakt och privilegier blifvit lagligen pröfvadl. vinna uppbär'ande af bergslagets åberopade af al med Kongl. Majit och kronan ett resulta', efter motionärernas förmenande icke svårt att ernå, då i högst få delar bergslaget torde kunna visa, att del å sin sida uppfyller alla de skyldigheter, . under förutsättning hvaraf dess förmåner blifvit beviljade;, samt Sto att om Dal-allmogens, i denna fråga så ofta svikna föihoppningar äfven, un vöre fink lösa, denna allmoge måne åtminstone befi ias från de för uraktlåtenhet att* kolskal t eine in natura lefverera stadgade böter till T'^:del af kolens markegångsv anie, helst detta böi esau svar liäffiade cj allenast tiedskande skattskyldig?-, utan älven deni, för Imilia, såsom, antingen aflägset boende eller i saknad af skogstdlgr ng, s dan letvereiiiig vore omöjlig;, och då priset n köpekol hittills, merändel» understigit n aiki gångspiiseine, bolde äfvenledes med visshet arfagas att, med nuvarande kolt illl nisel, kop| ar illveikilinge n framgent kunde bedrifva», n an skydd: af ett lagstadgande, sorn, på de skattdragandes bekostnad, ippmunrade ill unsliängning å ränteiagaiens sida att årligen höja maikegångspiiset å kol" hvilket ock ådegalades vid jemförelse mellan inarkegångspi isome n kol och spanmål, hv ilka, enligt en vidfogad tabell, upptagande samtliga åren, hån och med 1777 till oell med 1850, ttiå efter annan uppstegiats:: nit 1777. år 1850, n
Och i stället att höja min blick till taket, har jag så noga granskat golfvet, att jag efter moget pröfvande, kan försäkra dig, att det måtte varit en erzslarf, som lagt det, emedan ingen tilja är lika i höjd eller bredd med den andra. Jag måste nu gå ut och hemta luft. Jag är frisk, jag vill vara frisk, Farbror och doctor må säga hvad de vilja. Axel till Anna. Anna, Anna, min Anna, min Anna! goda Anna, förträffliga Anna, engla-Anna! Anna, min Anna, min fästmö, min hustru, sjung, hoppa, Juckhej, victoria! Anna till Axel. Axel, Axel! obegripliga Axel! Hvad är å färde, hvad står på? Axel till Anna. Jag har syssla, jag har syssla!!! Han kom, den förträffliga vännen, – den himmelens engel, in igenom dörren. Jag höll på att skuffa omkull honom, då jag skulle gå ut. O hvilken vän! Det är han, som cederar mig sysslan, som varit honom tillbjuden, och lönen, emedan han ej behöfver den. Han är rik. Han har gjort mig så. O visa mig nu en dödlig, lyckligare än jag; en Älskare, hvars fast måhända, dock – om han redan vore gift karl. Men det skall jag äfven bli inom kort om du vill, min Anna, ... o Anna! Anna till Axel. Goda Axel, är det möjligt? Är det verkligen sannt. Knapt kan jag tro det, fatta det kan jag ej. Axel, min goda vän – skola vi verkligen bli lyckliga? Axel till Anna. Vi skola bli det. Mitt hela skall egnas, att göra din sällhet, och din skall alltid bli, som den nu är – min. Vi kunna när som helst gifta oss. Jag har en honorabel syssla. Lönen är väl ej stor, ... men våra behof skola vara få. Lifvets beqvämligheter äro gjorda mest för gammalt folk, som ingen hjertats sällhet mer kunna njuta. Då man ej kan älska och älskas mer ... godt, då är det bäst att sofva, och hvilande på mjuka soffor drömma, att man är lycklig.
Stats-Utffottet torde kunna draga benägen försorg; invarpa sedan en sädan undersökning för sig gätt, Berättelse deröfwer kunde, om det för godt synes, til trycket befordras, för at komma til Allmän, betens kännedom: efter hwilkcn utredning Utskottet först tror sig wara i tilfälle, at angäende Fondens upgifne widsträcktare anwändande meddela sitt utlåtande. Hwilket dock til Riksens - Den 24 Augusts. 1225 sens Högloft. Ständers Eget ompröfwande wördsammeligen Lfwerlemnas. Stockholm den 7 Augusti 1809. Pä Högloft. Nidderstapet och Adelns wägnar. goli. o. Oxs u 8 tjern L. Pä Högwörd. Preste - Ståndets wägnar. ki L A n. 8tLANeilU3. Pä Loft. Borgare - Ständer wägnar. Victorin. Pä Hederwärda Bonde-Ständets wägnar. L. L r i c 8 8 o n. Begärdes pä bordet Herr 8 träis, L»ri ^a§nu5, upläste följande Dictamcn: Uti Regeringsformens 75 §. stadgas at de ärliga Markegängs - Taporne stola i likhet med hwad före är i8oz altid manligt warit uprältas af Deputerade af alla Riks-Ständen nämnde pä det sätt hwarje Ständ särstildt för sig förestrifwer, det är i anledning häraf, mine Herrar! som mig torde tillätas at i detta ämne anföra nägra ord. I anseende til antalet af Deputerade hav warit stadgadt at Landshöfdingen ägde til Markegängs-Sättningen til Residencet inkalla L:ne af hwart Ständ: Jag för min del förmodar at i anseende til möjeligheten af den händelse at Andra Bandet ?7l:o 164, 155. 1226 Den 24 Augusti. at
Ehuru alla dessa arbeten ej ännu blifvit fullbordade, har likväl allmänheten, genom de resultat, som vunnits af de redan afslutade, fått en sådan tillit till nyttan och fördelen af myrors utdikning, att många kommuner låtit på egen bekostnad undersöka och upprätta kostnadsförslag för utdikning af flere andra myror, i hopp att Rikets Ständer äfven framdeles skola anslå medel för vattenaftappuingsarbeten; och i den mån sådana medel lemnäs, kommer Läns-Styrelsen att hos Eders Kongl. Maj:t göra de underdåniga framställningar, hvartill kommunernes ansökningar kunna föranleda. För att Eders Kongl. Maj: Is Refallningshafvande emedlertid måtte försättas i tillfälle att med mera säkerhet, än förr varit händelsen, bedöma, huruvida ifrågaställde arbetsföretag af dylik beskaffenhet borde, med hänseende till myrans tjenlighet för odling, förordas eller icke, har, med Eders Kongl. Majrts, i anledning af Landshöfdingen, numera Stats-Rådet Sandströmers underdåniga hemställan, lemnade nådiga bifall, Agronomen A. Johnson under sommaren 1847 på Statens bekostnad besökt särskilda delar af länet och besigtigat en stor del af de myror, hvilka kommunerne uppgifvit sig vilja hafva undersökte, hvarjemte han vid samma tillfälle, enligt Eders Kongl. Maj:ts Refallningshafvandes anmodan, meddelat länets invånare underrättelse om lämpligaste sättet för myrornas odlande. Det stora antalet af dessa myror och Agronomen Johnsons fördelaktiga yttranden om deras förmånlighet, äro särdeles be - 5 tecknande, och Johnson har i sitt hit ingifna utlåtande yttrat, att han besökt få orter, der odlingar i störrre skala kunna utvidgas, än inom detta län, likväl så att, med hänseende till klimatet, med odling hufvudsakligen bör afses att få fodertillgången ökad. Då lättad kommunication är det mäktigaste befordringsmedel för ett lands framåtskridande uti industri och välstånd, har det legat i Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes synnerliga omsorg att befordra förbättring af gamla vägar och anläggning af nya, der sådane borde finnas.
Wi uptaga nu 5 n 6ooo Tunnor Kol af prima sort och dcröfwcr i Mänaden; hade wi behöfweligt folk upkoges lo ä 12,000 Tunnor. Sädant är Kolwcikets tilständ för det närwarandc. In - Den zo September. 107» Jnkerestcnterne hafwa upbrutit af Höganäs Grufworna 355,576 Tunnor Kol N:o i. 550,429 Tunnor N:o 2, och 97,836 Tunnor R:o 5, till ben 1 Maji inncwarande ärPriset pä Kolen N:o 1 ivar de första arén 16 ä 24 st. Riksgälds-Sedlar Tunnan. Nu är det l R:dr Riksgäldssedlar Tunnan. Genom Kongl. Majits Nådiga tillständ, har Jntcrestentcrnc ! flutet af det förra och i loppet af det inncwarande ärct till Köpenhamn öfwerfbrt nära 45002 Tunnor Kok N:o 1, hwarinedelst uti Frakter och owanligt hög be, tätning för Kolen nära 90,000 R:dr Banco bljfwik en Rikswinst pä Handelswägen. Totala bristen förlednc Wär i Köpenhamn af Engelska Kol, har tilffyndat Grufwe-Jiitcrcstcnterne denna betydeliga upmuntran för j är; men dä fred af England blifwer afflutad med Dannemark, falla ofelbart priserna till det manliga. Kolwcrkct föder, hyser och kläder nu 5 a 600 menniffor, stora och smä. 180 a 190 arbetande manspersoner och resten hustrur och barn. Or senare börja redan wid 10 ärs äldcr, att med wista arbeten sysflosättas, och förtjena minst 6 st. om dagen. Ett mägtigt stenbrott af bästa beskaffenhet, är wid Grufman uptäckt, som med tiden bör fournera Dannemark med Sandsten till Byggnader.
Då fråga uppstått, huruvida ett ConstitutionsUtskottets Utlåtande, som innefattar afslag å en lill Utskottet hänvisad anmärkningsanledning, må kunna återremitteras, eller icke, samt en Talare försäkrat, att Herr Grefven och LandtMarskalken vid sistförflutne Riksdag meddelat proposition till återremiss af ett dylikt Utlåtande, hvilket åter en annan Talare bestridt; så föranlåtes jag begära, att, till erhållande af tillförlitlig upplysning härutinnan, Herr Grefvens och LaudtMarskalkens nyss omförmälte propo - 88 Den 17 Julii f. m. sition må utur Ståndets Protoeoll vid sista Riksdag varda inför Ridderskåpet och Adelil uppläst. Herr Munch af Rosensköld; I anledning qf den siste värde Talarens yttrande, får jag erinra, att, om ej sjelfva Betänkandet i anledning af Grefve C. H. Posses AnmärkningsMemorial blef återremitteradt till Utskottet; så Lief ändock sjelfva bufvudfrågan återremitterad dit, oell förhållandet i sjelfva verket alldeles detsamma, som om sjelfva Betänkandet blifvit återremitteradt, äfvensom resultatet blef detsamma, sorn örn detta skett, nemligen ett nytt, den äskade upplysningen meddelande, Betänkande. I afseende på framlidne Friherre Adlerbelhs åberopade authoritet får jag erinra, att möjligen ConstitutionsUtskottets pluralitet varit af en annan tanka. Friherre Boije: Då jag inskränkte mitt yttrande i delta ämne till principfrågan, huruvida återremiss af ConstitutionsTJtskottets Utlåtanden öfver anmärknings-anledningar emot. Konungens Rådgifvare i allmänhet kan äga rum eller ej, samt uteblef med allt yttrande öfver sjelfva den ifrågavarande anmärkningen, och huruvida delta Utlåtande förtjenar att återremitteras eller icke; så skedde det i hopp, att hela discussionen skulle inskränkas till endast första delen af det subdividerade ämnet, del vill Den 17 Julii f. m. 89 säga principen; men i detta hopp har jag blifvit bedragen.
– Det är omöjligt att blunda för edra förtjänster på detta område – i synnerhet då de framläggas så klart, som endast ni själf förmår det – men jag tror mig veta, att meningarna äro delade om denna så väl som många andra af era reformer. Stadens trettiotvå män ha också gjort föreställningar, och husägarne på Västerbro lära ha inlämnat en skrift, däri de häfda, att slik upplysning är i hög grad samhällsvådlig. Om ni icke handskas försiktigt med reformerna, kan hela staden snart stå i brand. För öfrigt torde det frysande och svältande folket föredraga en smula bröd! Brandt stirrar ett ögonblick förvånad på opponenten, slår sedan ut med handen och visar mot gästabudet där nere på ridbanan: – Se där! Göres oss mera vittne behof? Hör hur folket jublar! Vet ni hvad dessa tusen munnar förkunna? Jag har lyssnat och jag vet det! I dag rinner det upp en ny tid för Danmark. Lefve konungen, som nu, sedan geheimekonseljen afskedats, blifvit myndig för andra gången. – Är ni också alldeles viss på att ni hört rätt? invänder Warnstedt sarkastiskt. – För min del har jag blott hört skrän af de rusiga och knot från de utestängde. – Jag vill icke disputera med er – Brandt rycker förnämt på axlarna – det anstår mig icke, därtill har jag själf tagit alltför verksam del i händelserna. Jag kan icke förstå att det finns anledning till knot. Vi låta de behöfvande få råg till underpris, vi ha förbjudit att spannmål får utföras och tillåta införsel mot billig tull, vi ha upphäft saltskatten och kvartsprocentskatten, vi ha befallt magistraten att inrätta en vedgård, därifrån de frysande kunna få bränsle till billigt pris. Hvad kan man väl mera begära? – Men er ton är bitter, min vän, och jag förstår anledningen.
Kmot lien föreslagna n^a 3 §. bar blifvit anmärkt, att lien Lr vorden sä uppställd, att frän försatsen i 3 momentet, b vilken nu är »f följande Ivdelse: "ändrar nägon krönt mätt eller vigt oeb det således talskar'', orden "oeb det säledes talskar" blifvit uteslutne; oeb att denna afvikelse frän nu gällande bag kunde gifva anledning till den tolkning, att bädanestsr straffet gf arsus förlust, jemte femtio dalers böter, borde tillämpas älven för den bändelss, att ändring ak krönt, men felaktigt, mätt eller vigt, innelattade rättelse at det kelagtiga, en ätgärd, som väl i allt tall, dä den vidtogs ak obebörig person, borde vara underkastad ansvar, men ej utgjorde förfalskningsbrott, oeb icke rättsenligt kunde med ärans förlust bestraffas. Vid sädant förfallande, oeb dä den ak Kder köreslagne lidelsen af 3 §. är otadlig, samt, bvad det l l momentet nämnda brott angär, Konungens benådningsrätt beti'iggar emot vsrkstalligbet af det derföre nu stadgade dödsstraff, linner dag lViig böra bibebälla denna §. oförändrad, oeb ökverlemnar ät bgg-Lowiteen att Afven ä detta ämne fästa nödig uppmärksambet. Vilt den del af fdert förslag, som i afseende pä edsvuren mätare, innefattar tillägg i /j oeb uppbäkvande gf Kongl, förordningen den 1 Oetober 1762 , bär dag funnit godt att lemna Nitt bifall.
”Håll jemnt och skynda ej på rodden, Petter!” yttrade han lugnt; ”ty inbillar han sig att vi äro rädda, så sätter han hvar segellapp till, för att hinna oss.” De senare orden voro ställda till Gabriella, på hvars läppar det utmanande leendet väl försvunnit, men der i stället ett uttryck af säkert allvar, lika skiljdt från rädsla, som från den nyss visade öfvermodiga barnsligheten, klart uttalade sig. Rosenberg hade icke beredt sig på att finna någon synnerlig själsnärvaro, när det gällde att pröfva de svaga krafterna; men han älskade att se den lugna blick, hvarmed Gabriella betraktade den mörka punkt, hvilken snart hotade att tillintetgöra det ungdomliga sjelfförtroendets säkra beräkningar. ”Nu nalkas ett ögonblick,” hviskade Erika henne i örat, ”som mycket kommer att inverka på den aktning Rosenberg i framtiden egnar dig. Kom ihåg att du varit öfvermodig, derföre bör han ej heller se dig pjunka, när det blir allvar; och skulle så ledsamt hända att sakerna måste fram, så lemna din plats med värdighet! Af en kustbevakare få ej fruntimmer mera än andra, vänta någon artighet.” ”Jag räknar bara på lyckan och min egen rådighet,” svarade Gabriella med en lätt rodnad. ”Frukta ej, Rika, att du skall behöfva blygas för mig!” Rosenberg stod med korsslagna armar på en af tofterna och talade vid Birger. Väl sjöd det ännu temligen hett inom kaptenens hufvud, då han tänkte på natten i tulljakten och frukosten på Örnungen; men han hade fast beslutit att vara kall, att beherrska hvarje sin rörelse, och ej låtsa det minsta om hvad som passerat. Och förgäfves uppbjöd han ej hela sin förmåga att visa en likgiltighet, som naturligtvis icke kunde finnas hos honom. Birger såg ut som en person, för hvilken allt detta var en barnlek. Emellertid manövrerade tulljakten på ett sätt, som gjorde det osäkert hvad hon förde i skölden. Men på en gång höll hon ut mot slupen, prejade den och låg snart långsides. Jaktlöjtnanten stod sjelf på däck, och helsade med ett höfligt: ”Mjuka tjenare, herr kapten!
Han förestälde henne, att de ju ännu hade tre barn kvar, och hur de voro friska, lifliga och älskliga. I dem hade de tröst. Och sådana sorger och förluster måste ju menniskan genomgå; lifvet förde dem med sig åt en hvar, och man borde ej låta sig krossas af dem. Det hjelpte ju i alla fall inte, utan olyckan blef blott större derigenom. Alma svarade ingenting och det var svårt att i hennes frånvarande blick se, om hon hade hört eller ej. Hon pressade sina knäpta händer hårdare tillhopa, men John lade ej märke dertill. Det syntes emellertid tydligt, att hon hellre var ensam och att hon liksom plågades, då någon kom in i rummet. Derför försökte Mina hålla äfven barnen på afstånd och förde dem endast då och då in för att helsa på modren. Hon satt alltid på samma ställe, i ena hörnet af soffan. Hon tycktes ej märka, ja vände ej ens på hufvudet, om barnen stojade i rummet eller om något kärl med starkt slammer slogs sönder i köket. Men en gång hördes en röst i salongen, hvilken bragte henne att rycka till och springa upp. När John sedan inträdde, stod hon med båda händerna stödda mot bordet och blickade skrämd mot dörren. "Kommer du inte in? Nymark är der. Han frågar efter dig." "Mig? Hvarför?" Hon darrade och rösten stockade sig i bröstet. Men hon fortsatte, ansträngande alla sina krafter. "Jag orkar inte måste snart lägga mig. Jag är så svag." "Du riktigt darrar. Har du svindel? Låt mig hjelpa dig till sängs." "Nej, nej, nog kan jag sjelf. Gå dit, att han inte kommer." "Hit? I ditt rum? Det gör han inte." "Gå dock i alla fall, John." John gick och stängde dörren efter sig. Men Alma fattades af en ny ångest. Hon fruktade att Nymark skulle tala om det för John, berätta allt Hon försökte lyssna på deras samtal, men kunde ej tydligt urskilja något, ty hon darrade så häftigt, tankarna voro förvirrade och det svartnade för hennes ögon. Hon väntade hvart ögonblick, att John åter skulle visa sig i dörren och med stränghet fordra räkenskap af henne. Hon upprepade för sig, att det ej var möjligt.
Ridderskapet och Adeln har lill Lag-Utskottet remmitterat tvänne i detta ämne väckte motioner, af Herr Bergenstråle, Claäs G. och Herr Munck af Rosenschöld, Nils Budolf, hvilka, sammanstämmande i den anmärkning, alt, då vägarnes lagning verkställes under högsommaren, desamma äro, såsom nyss lagade, tunga och svåra att befara under den årstid, då de borde vara häst, samt att det i torka och under värmen påförda gruset icke blandar sig med den hårda vägen, utan sönderköres till fin otjenlig sand, eller bortblåser såsom damm, hvadan resultatet af väglagningen under denna årstid vore dåliga vägar och förspildt arbete, yrkat, Herr Bergenstråle: att, med upplifvande af föreskriften, det grus och vägfyllning skall vara framfördt före liden till väglagningen, mätte stadgas: 1:0 att väglagningen skall verkställas örn hösten, pä den tid, som, efter serskildte localer, af Konungens Befallningshafvande inom hvarje Län utsattes samt vägarne sedermera battras, när omständigheterna det fordra; och 2:0 att vägfyllnings-ämnena skola för alla, som måste hemta dera på mera än | mils afstånd, vara framskaffade senast fjorton dagar före den lid, hvartill väglagningen blir bestämd; och Herr Munck a/ Rosenchöld: alt väglagningen borde ske tvänne gånger om året, straxt efter islossningen om våren, emedan hvad, sorn då påföres, gör vägen hård och jemn, lika som den varit macadamiserad, samt arn hosten, då man i regntiden bäst kan varseblifva, hvarest vägen behöfver påfyllning. Dessa motioner, hvilka Lag-Utskottet ansett erfordra Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning, hafva de förenade Utskotten tagit under öfvervägande, tillika med de vid re Bih. till R. St.
Sttrs pröfning underkastadt förslag till omorganisation af KrigsColkm och dettas förändring till en ArméFörvaltn., hvilken, med hufvudsaldigt bibehållande af de åligganden, som f. n. tillhöra nämnde Colhm, skulle vara ställd på afdelningar med hvar för sig beslutande rätt i vissa mål och skyldighet att i andra sammanträda till öfverläggning och besluts fattande, har Gr. von Platen, instämmande i Gr. Lagerbjelkes förslag, väckt motion, att, med uphäfvande af all administrativ instans emellan de verkställande myndigbeterne vid Flottans stationer och Sjöförsv:sDepart:t, Förvaltnm af SjöÄrendena skulle indragas och, för utöfvandet af den detta embetsverk nu åliggande kontroll öfver Statsmedlens användande, en serskild byrå eller s. k. Kommissariat skulle organiseras omedelbart under DepartrsChefen. Förvaltn:ns indragning vill motionären möjliggöra dels genom inrättandet af ofvann:de Kommissariat, hvilket då rättare torde böra benämnas KontrollKontor, och dels genom de Förvaltnms af SjöÄrendena handläggning nu tillhörande göromåls öfverflyttning på Stationernas Chefer eller till andra verk eller till K. M:s afgörande. Att till StationsBefälhme, hvar för sig, lemna afgörandet af sådane ärenden, som äro af en allmännare beskaffenhet, skall, enl. min öfvertygelse, äfven om någon gång skyndsamhet dermed vinnes, medföra den olägenhet, att olika åsigter skola i ganska väsendtliga afseenden utbilda sig vid de serskilda Stationerna och derigenom den enhet motverkas, som förslaget just åsyftar att åstadkomma. Så minutiösa Instrukt:r och Begkten kunna ej utfärdas, att den anförda olägenheten dymedelst förekommes, och hvarken Depart:sChefens tid eller den magt, som, enl. förslaget, skulle inrymmas åt Kommissariatet, synes mig kunna medgifva att åt de administrativa detaljerna egna den upmärksamhet, hvarigenom olägenheten skulle förebyggas.