Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af dessa skäl anser jag, att det minsta belopp, som kan afses för denna Stat är 10,000 R:dr Hamb. B:ko. Om Eders Kongl. Majit gillar denna underdåniga hemställan samt de Förenade Rikenas Folkombud, erkännande nödvändigheten och billigheten af det begärda anslaget, dertill anvisa erforderliga medel, kommer jag i tillfälle att framdeles i underdånighet underställa Eders Kongl. Majits Nådiga pröfning de grunder, hvilka vid tilldelandet af pensioner synas böra iakttagas, och hvilket väl lämpligen torde kunna afgöras i sammanhang med frågan om ett nytt Minister-Reglemente, i stället för det föråldrade af år 1765. Bih. till R. St. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. Skrifmaterialier och expenser samt extra utgifter. Sedan, på sätt jag haft nåden visa, Svenska Stats-verkets anslag till extra utgifter (å förra 8:de Hufvud-titeln) vid 1840 års Riksdag blifvit nedsatt från 100,000 R:dr Banko till 50,000 R:dr, och vid den då uppgjorda fördelningen af sistnämnde summa Departementerne emellan, intet lemnades till Kongl. Majis disposition för Utrikes-Departementets behof, har detta Departement, som dittills ifrån 8:de Hufvudtiteln för extra och hemliga utgifter årligen uppburit i medeltal 41,000 R:dr R:ko, ifrån Svenska Stats-verket för dessa ändamål icke erhållit några medel, utan hafva dessa utgifter under tiden blifvit bestridde med Norska Stats-verkets sedan 1854 oförminskade anslag till Diplomatiska utgifter, 40,000 Species, eller efter pari kurs B:ko R:dr 106,666: 32.
Poströfverier 514,134: 26. 7. 8,175: 44. — 631,900: 8 300: 64Q.200: — SI - D e ii 29 Mars. 385 sitobrefvexlingen kan ej heller göras, likväl bör man kunna hoppas, att den betydliga nedsättning i denna uppbörd, uppgående för för!, år till minst 20,000 r.dr, som uppkom derigenom att den Norrska correspondencen på Danmark och andra utländske orter numera befordras genom ångbåtar direkte på Danmark, ej skall hädanefter tillvexa, ulan kan man snarare förmoda, att den nedsättning i Svenskt transitoporto, som numera blifvit för Norrska bref förunnad, skall i någon mån leda dertill, att denna correspondence återföres lill den gamla numera mindre kostsamma stråten. Att emellertid tolaluppbörden för den utländska correspondencen af anförde skäl och äfven till följd af del nu inträffade svåra afbrottet i all handel kommer att i år med circa 30 lill 40.000 r:dr understiga de föregide årens, torde böra kalkyleras, hvadan postverkets inkomst, förutnämnde ersättning från riksgiskont. deri inbegripen, ej kan beräknas uppgå till mera än 605.000 r:dr. Enär nu årets utgifter, utom oförutsedda händelser, uppgå till omkring 612,507 r:dr, så skulle i sådant fall en brist i postverkets bidrag för året till statsverket uppkomma af minst 7.000 r:dr. För många torde vid ofvanstående uppgift om den i det utländska brefportot medgifna betydliga nedsättning den fråga framställa sig, hvarföre postverket tillstyrkt en nedsättning sora så betydligt inverkat på dess ekonomiska ställning. Derpå får jag på förhand lemna det svar, att den utländska correspondencen öfver Danmark hittills varit så öfver all höfva tryckt, alt densamma måst dels inskränkas, så vidt görligt varit, dels söka andra än de lagliga vägarne, hvarigenom den påräknade intraden gått för postverket förlorad.
Mötes -Passevolaiice-Contract, som det föreslå gne. Då jag i denna fråga fullkomligt delar de åsigter Konungens Rådgifvare yttrat, uppstår för mig det särdeles förhållande, att, sådant oaktadt, nu nödgas klandra den åtgärd, sorn blifvit vidtagen, att meddela Rikets Ständer den skiljaktighet i tankar, hvilken vid tillfället emellan Konungen och dess Rådgifvare ägt rum, Mina begrepp om den Conslitutionella Monarkiska Statsinrättningen, förlika sig ingalunda med det förhållande, att Konungens Rådgifvare inför allmänheten framträda såsom varande i opposition emot Konungens tankar och meningar. Då jag naturligtvis måste hysa den förhoppning, att, med allmänna opinionens tillhjelp, kunna återföra de förenade Utskotten till en' för Rustoch Rotehållare mera fördelaktig mening, så får det icke lias mig allt för mycket lastas, om jag tror, att Konungens Rådgifvare, genom användandet af någon liten del utaf den bevisning jag bemödat mig emot de sammansätta Utskotten åstadkomma, utan all tvifvel skulle lyckats, att bibringa Hans Maj:t Konungen 7i Den 20 October f. tn. andra tankar öfver ämnet; och, under sådane förhållanden , måste jag i första rummet beklaga, att Konungens Rådgifvare, vid detta tillfälle, icke visat sig bevisningen mäktige, då det ingalunda är mig ti listandigt, att betvifla viljan att bevisa den mening, hvarmed de icke tvekat, att inför allmänheten framträda såsom fullkomligt stridande emot Konungens, Mitt begrepp om den constitutionella Rådgifvarens pligt är och har alltid varit, att han måste uti conseillen öfvertyga, eller inför allmänheten visa sig såsom öfvertygad, i fall han icke inser sin grundlagsenliga bestämmelse vara slutad, dåde rådslag, för hvilka han inför lagen mäste ansvara, icke förmå, att inom Konungens conseil göra sig gällande, och i fall pligtkänslan vid ett sådant tillfälle icke manar honom, att sjelfvilligt lemna den plats, på hvilken samvetet under sådane omständigheter bör säga honom, att han till samhällets fördel icke mera verkar.
I afseende på tillsättningen af Secreterare inom Stånden finnes, om man så behagar, positiva bestämmelser endast rörande Presteoch BorgareStåndens i de orden: ”hvarom de sjelfve öfvcrenskom - Den 9 Jan naii i. 185 ma;' samt rörande BondeStåndets i de orden: ”den Konungen dertill förordnar." Det sednare stadgandet är dock påtagligen ett undantag från en allmän princip, som Lagstiftaren icke ansett behöfligt, närmare än som skedt, uttrycka; den princip nemligen, som ligger i sakens natur, att hvarje Lagstiftande församling i allmänhet tillsätter sin Betjening, hvartill Secreteraren, enligt beskaffenheten af sin tjenst, också lärer böra räknas. Denna princip framlyser i §:s allmänna anda och synbarast i de orden: hvarom de sjelfva öfverenskomma. Ville man åter betragta äfven desse ord såsom uttryckande ett undantag, blott derföre, att de positivt tillhöra endast den perioden, deri Presteoch BondeStåndets Secreterare omnämnas; så uppstår likväl, af ett sådant sätt att uppfatta §:s mening, det resultat, att ingenting vore stadgadt om RiddarhusSecreterarens tillsättande, hvilket dock i den Nådiga Skrifvelsen påstås; sedan §. börjat med de orden: "Uti hvart "Stånd skall vara en Secreterare, som der "före Protocollen och ansvare för vården "af ingifne handlingar," slutas denna period blott med de orden: ”Hos Ridderskapet ”och Adeln RiddarhusSecreteraren.” Deraf kan jag ej finna, att något åberopadt bestämmande finnes mer för RiddarhusSecreteraren, än för Ståndens Canzlister och Notarier. Nu lärer likväl icke ifrågasättas, att Ridderskapet och Adelil egt och eger rätt att till - i8G Den 9 Januari i. sätta sin Secreterare; och jag liar likväl ådagalagt, att sådant icke är en följd af speciel tillåtelse i §. Detta behöfdes ej heller, då, såsom jag nyss sagt, det ligger i sakens natur och den allmänna andan af hela §:n, ifrån hvilken stadgandet om BondeStåndets
I sistnämnde afseende har Seraphimerordens-gillet upplyst, att, i följd sf de utgifter, hospitalsfonden fått, hufvudsakligen för hospitalens centraliserande, vidkännas, till inköp af hus och tomter samt för verkställde nvbyggnader, hvilka kostnader, ifrån 1825 till 1845 åis slut, uppgått till 276,741 R:dr 32 sk. 9 r:st., icke blott hospitals-fondens kapital blifvit minskadt till 6,500 R:dr, men ordens-gillet äfven blifvit föranlåtet att till betäckande af nämnde omkostnader och bestridande af andra nödiga utgifter vid hospitalen, åsamka sig skulder tili belopp af 66,444 R:dr 21 sk. 4 i:st. banko, hvaraf Kongl. Maj .Is Nåd. Proposition N:o 3y. 11 48.000 äro såsom lån upptagna i salpeter-fonden, och återstoden, 18,444 R:dr 21 sk. 4 r:st., utgör till största delen medel, sorn af enskilde personer äro donerade, och under Seraphimerordens-gillets förvaltning ställde, med särskilda föreskrifter, huru årliga räntan derå bör användas; alt någon återbelalnings-skyldighet af sistomförmälda medel, hvad kapitalbeloppen beträffar, icke kan komma i fråga, helst i alla fall årliga räntan varder, enligt testamentsgifvarnes föreskrifter, af hospitalsfonden gulden, och fonden för dem, äfvensom för räntan, innehar i sina egendomar mångdubbel säkerhet; hvaremot, beträffande åter ofvanbetörda i salpeter-fonden erhållna försträckning af 48,000 R:dr banko, hospitalsfonden saknar utvägar att anskaffa medel till återbetalning af detta lån. Vid öfvervägande af hvad Seraphimer-ordens-gillet i förenämnda hänseende yttrat, har Kongl. Maj:t trott
Bifölls med förändring af orden sex och två till åtta och fyra. 3 §■ ..:,U Bifölls med de förändringar, att i l:sta mom. orden tvä och sex, utbyttes mot fyra och åtta, samt att i 2:dra mom. ordet två infördes i stället för ordet ett. 6-9 §§. Biföllos. Afslogos och de motsvarande §§ i Kongl. Maj:ts förslag antogos. 12-37 §§. Biföllos. 38 §. Bifölls med förändring af det i första meningen förekommande ord->t fyra till sex. 39—44 §§. Biföllos. 45 §. Af slogs och den motsvarande §:n i Kongl. Maj:ts förslag antogs 46 §. Biföllos. V §■ Afslogs och den motsvarande §:n i Kongl. Maj:ts förslag antogs. 18—22 §§. Biföllos. 20 Kap. I-9 §§. Biföllos. 10 §. Afslogs och den motsvarande §:n i Kongl Maj:ts förslag antogs. Biföllos. 21 och 22 Kap. Biföllos. 23 Iiap. 1-4 §§. Biföllos. 5 §. Bifölls med följande förändrade lydelse: »Styrker inför rätten gäldenär, som gjort sig skyldig lill ansvar efter 2, 3 eller 4 §, att han sina borgenärer till fullo förnöjdt, vare från allt vidare ansvar eller påföljd fri förklarad.» 6 §. Biföllos. 3 §. Bifölls med följande förändrade lydelse: »Fäller, syrer eller bläcker man olofligen träd å annans skog eller mark, i uppsåt att det sig eller annan tillegna eller deraf göra bruk, eller olofligen tager der vexande gräs, torf, näfver, bark, löf, bast, ollon eller nötter, straffes, ehvad han det bortfört eller ej, med böter, högst ett tusen riksdaler eller fängelse i högst sex månader. Äro omständighe terna synnerligen försvårande, då må till straffarbete i högst ett år dömas. 4 §. Bifölls med uteslutande af orden; »högst ett hundra riksdaler.» 5-13 §§.
Om Frih. af Ugglas behagat läsa igenom Hr Witts motion, skulle Hr Frihrn hafva funnit, det denna motion blifvit vackt ur synpunkten af behofvet för Carlskrona såsom rikets första örlogshamn. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke afgifvits något annat bestämdt yrkande än å bifall till Utsk:ts hemställan, blef propos. derå framställd och med ja besvarad. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Då R. St:r vid denna riksdag för stambanorna beviljat anslag till belopp af öfver 20 millioner, bar jag ansett att dermed kunde för denna gång vara tillräckligt. Jag kan derföre icke biträda de beslut, som föranleda till ytterligare skuldsättning, och ehuru jag icke vill bestrida gagnet af bibanor, får jag mot de beslut, som, i fråga om anslag till bibanor, denna alton blifvit fattade, nedlägga min protest. Hr Rosensvärd, Johan Henrik: Då jag nödgas från staden afresa, anhåller jag att, med bibehållen riksdagsmannarätt, få afsäga mig förtroendet att vara bänkman. Sedan R. o. Ad. härtill lemnat samtycke, åtskiljdes Ståndet kl. lie. m. In fidem, O. Brakel. Onsdagen den 13 Maj 1863. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.-utdrag för den 9, 11 och 12 dennes samt ett prot.-utdrag för sistnämnde dag. Hr Reutersvärd, Patrik: Med anledning af det beslut, R. o. Ad. fattat i afseende å 7:de punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt. Maj f. »>» N:o 88, ang:de lånebidrag för anläggning af en jernväg mellan Köping och Uttersberg med grenbana till sjön Lillsvan, får jag vördsamt anhålla, det R. o. Ad. behagade aflåta inbjudning till Högv. Preste-St. att i samma beslut sig förena. Detta förslag begärdes på bordet. Föredrogs ånyo Stafs-Utsk:ts den 29 sistl. April och 2 dennes på bordet lagda Betänk.
Såsom förklaring öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid granskning af statsverkets m. fl. allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1859, att den balansrelation, som finnes bilagd samma års redogörelse för Strömsholms Stuteri, upptager osäkra fordringar till sammanlagdt 1,742 R:dr 71 öre R:mt, utan att på något sätt visas, om och hvilka åtgärder till dessa fordringars indrifning under året blifvit vidtagne, får jag, till följd af Kongl. Stuteri-öfverstyrelsens skrifvelse den 21 November nästlidne år, i ödmjukhet afgifva, det redogöraren, under de föregående åren, — 316 — i sådant afseende vidtagit de åtgärder, hvartill förhållandena kunnat föranleda, samt att sedan det visat sig, att vidare tillgångar hos gäidenärerne eller deras arfvingar icke förefinnas, han efter all anledning ansett sig dervid ej kunna något vidare afgöra. Närlagde anteckningar upptaga alla af Intendenten Adlerstam vidtagne åtgärder för fordringarnes indrifning, så vidt af räkenskaperna och befintlige handlingar kunnat utredas. Strömsholm den 10 Januari 1862. N. G. Eek. (Bilaga.) Anteckningar öfver vidtagna åtgärder för indrifning af de under Intendenten Adlerstams tjenstetid vid Strömsholms Stuteri uppkomna osäkra fordringar, hvilka befinnas balanserade uti 1859 års Strömsholms Stuteris redogörelse: l:o Landtbrukaren N. G. Östboms skuld. — R:mt 799 Ii:dr. För detta belopp har Östbom, till följd af inrop å auktion vid Strömsholm den 18 September 1848 erhållit tvenne hästar. Vid den för betalningens erläggande utsatta tid, den 1 Januari 1849, har han, enligt bilagorna folio 1,144—1,147 till 1849 års Strömsholms Stuteris räkenskaper, afvikit från sin hemort vid Gumlösa, Theda socken af Upsala län.
for mannen, for samhiillet, diirfijr, att liimnad Ht sig sjdf och kt okunnighet, det for hennc ar omojligt att p % hederligt satt forsorja sig, hvilket leder till fattigdom, som slutar med fhgelse, fattighus eller prostitution, eller till ett aktenskap utan kklek, ing %nget endast for att icke falla mder nlgon af de andra tre kstegorierna. Och inom detta iiktenskap saknar hon helt och hdllet moralisk auktoritet och for diirfor en tom, sorglig tillvaro. For ~nannen iir den basta foljeslagersl.ia den som vet mest och giiller mest och for barnen den samsta nloder den son1 af hristande kannedom om hygienens enklaste sanningar fiirstiir sitt barns hdsa, s o n nf bristande kunskaper ej lcan leda dess uppfostran o. s. v. Under de tretton Ar som ljgga emellan publicerandet uf detta arbete och llennes andra bok ofver samma Bmne La mujer de szc casa hade Concepcibn b e n d s bsikter i nigon mtin undergitt fiirandringar. Oppen och %dig som alltid erkanner hon ocksb detta i fijretalet till detta senare arbete, d&amp; hon sager: sAktningen for sanningen tilltiter ej att vidhdlla bsikter, som vi borjat tvifla pa. XH andra eftelatriifva epitetet ofelbar, jag nojer mig med att vnra oppen och iirlig.)) I C v i ~ n n ar nu ej liingre lgmplig for det prasterligct kdlet och betriiffande intelligensen haler Concepcibn Arena1 nu icke sH staxkt pti likstalligheten mellan konen och detta p % grund af erfarenheter. Diiremot yrkar hon numera p % likstalligheter i politiska rattigheter.
Man iakttog vidare, att när hageleller stormmoln förmörkade himmelen och från den sida, där Nordens och Västerns fylkingar stodo, föllo öfver Haddings skaror – då kom i fladdrande mantel och lysande hjälm en ryttare, följd af molnmassor från andra hållet, och i dessa svängde Tor sin blixtrande hammare och dref västerns hagelbyar och stormskurar tillbaka. Så kom det stora afgörande slaget. Haddings fylkingar fördes af Hamal, hans fosterfader och fältöfverste, och på deras sida var det han och Hildebrand med amaliska hjältar, med hildingar och ylfingar, samt Vagnhöfde och Hardgreip, som åstadkommo det största manfallet. Å andra sidan var det Svipdag, Vidga Valandsson, gjukungarne Gunnar och Högne, samt Hafle, Fenja och Menja. Dessa stridsmör från Jotunheim vadade genom gråbrynjade fylkingars böljor bland brutna sköldar och genomhuggna brynjor. Hardgreip kämpade bredvid Hadding. Den ena hären var den andra jämlik i mod och dödsförakt. Becke höll sig bakom stridslinien och undvek att råka in i kampens tummel. Under hela slaget drog han icke sitt svärd ur skidan och skulle varit den förste att taga till flykten, om han sett de sinas leder vackla; men icke dess mindre bidrog han till den utgång slaget fick, ty han hade ordnat Gudhorms fylkingar med stor skicklighet, så att de på hans flygel bragte Haddings i oordning genom angrepp från sidan och i ryggen. Det stora slaget ändade så, att östgermanernas slagordning vardt bruten och sprängd. I spridda flockar och förföljde af segervinnarne hastade de från den med hopar af döde betäckta valplatsen, och var deras nederlag så grundligt, att Hadding efter slagets slut var ingenting annat än en värnlös flykting. Följd af Hardgreip kom han undan i en skog och flackade någon tid omkring i ödemarker, innan han påträffades af Hamal och Hildebrand, som förde honom tillbaka till Märingaborg, där han återfann de andre sina bordvänner, som kommit med lifvet från detta vapenskifte.
Till detta föreslagne provisoriska husbyte hafva Fullmäglige, med hufvudsakligt instämmande i hvad Kongl. Majit i Nåder behagat framställa, samtyckt, under följande hufvudsakliga vilkor, nemligen 1 1:0 att de besigtn ingar och värderingar å båda egendomarne, hvilka genom Öfver-Intendents-Embelet kommo att verkställas, skulle ske i Bih, till R. St. Trot, iSSzf 4 Sami. 1 A fdel, I Band, * 2, titats-Utskotten Utlåtande N:o 18. närvaro af Deputerade, så väl från Riksgälds-Contoret, som från DrätselCo nr mission en, å Stadens vägnar; 2:0 att, derest de värden, hvilka, vid berörda förrättningar, varda Egendomarne åsätta, ar Rikets Ständer godkännas, det skulle vara åt Rikets Ständer för behållet att besluta och afgöra, huruvida ett definitivt byte skall ske, saint, i följd deraf, mellang!ften eller öfverskjutande skillnaden i värdet, sorn den ena: eller andra egendomen blifvit åsatt, lirf vide ras, och 3:o att, så länge det provisoriska bytet eger rum, alla utvändiga reparationer, som å husen kunna erfordras, ombesörjas af vederbörande egare, livar för sitt hus, hvaremot de förändringar, som kunna tarfvas invändigt i: husen, skola af desammas innehafvare verkställas och bekostas, samt följaktligen, för det Hessensteinska huset, af Riksgälds-Contoret och, för det af General-Assistance-Gontoret begagnade, af Drätsel-Commissionen, å Stadens vägnar; dock med vilkor, att, i händelse något slutligt utbyte icke kommer, att ske, husen afträdas och återlemnas ömsesidigt i det skick, hvari de vid det provisoriska emottagandet befunnits.
Föreståndare i öfrigt anfört för skolans flyttning, i sig sjelfva synas vara af jemförelsevis underordnad vigt och åtminstone icke utesluta möjligheten deraf att hufvudsakligen samma fördelar, som med flyttningen åsyftas, kunde vinnas genom en utvidgning', af skolan i Fahlun, hafva Rikets Ständer ej kunnat uppfatta Föreståndarens yttrande annorlunda, än att han förordat Bergsskolans förening med Teknologiska institutet förnämligast på grund af den öfvertygelse, att Bruks-societeten i sådant fall snarare skulle förmås alt bereda skolans elever tillfälle att på ett fullt ändamålsenligt sätt inhemta den för dem erforderliga praktiska bildning. Rikets Ständer, som fullkomligt erkänna vigten af denna sednare omständighet, anse emellertid det skick, hvari frågan just i detta hänseende sig beflnner, utgöra en 124 Expedilions-i]ts kottets Förslag till linderö. Skrifvelse i\:o 470. ytterligare anledning (ill tvekan om hvad som bör i saken tillgöra? Då nemligen Brukssocietetens ofvan omfönnälda för staten visserligen ganska förmånliga anbud, att bestrida alla kostnaderna för bergsskole-eleverrias praktiska bildning, varit åtföljdt af det förklarande, att Societeten funnit sig icke böra antaga det väckta förslaget om inköpande af en för berörda ändamål särskildt afsedd bruksegendom; men Bergsskolans Föreståndare, som ansett sagde ändamål endast genom en sådan åtgärd kunna på ett fullt tillfredsställande sätt uppnås, icke haft tillfälle att, sedan detta förklarande af Societeten afgafs, sig i ämnet yttra, sakna Rikets Ständer följaktligen kännedom derom, huruvida bemälde Föreståndare, oaktadt de sålunda förändrade förhållandena, fortfarande hyser den åsigt, att Bruks-societetens erbjudande, med ofvan angifna inskränkning, kan bereda så väsendlliga fördelar för undervisningen, att detsamma bör gälla såsom eli hufvudsakligt skäi för Bergsskolans flyttning till Stockholm.
I rättfärdige, fröjder eder af Herranom, och tacker honom, och priser hans helighet. En Psalm. Sjunger Herranom en ny viso, ty han gör underlig ting; han vinner seger med sine högra hand, och med sinom helga arm. Herren låter förkunna sina salighet; för folken låter han uppenbara sina rättfärdighet. Han tänker uppå sina nåde och sanning Israels huse; alle verldenes ändar se vår Guds salighet. Glädjens Herranom, all verlden; sjunger, priser och lofver. Lofver Herran med harpor, med harpor och psalmer; Med trummeter och basuner; fröjdens för Herranom, Konungenom. Hafvet fräse, och hvad deruti är; jordenes krets, och de deruppå bo. Vattuströmmarna fröjde sig, och all berg vare glad, För Herranom; ty han kommer till att döma jordena; han skall döma jordenes krets med rättfärdighet, och folken med rätt. Herren är Konung, derföre vredgas folken; han sitter på Cherubim, derföre upprörer sig verlden. Herren är stor i Zion, och hög öfver all folk. Man tacke ditt stora och underliga Namn, det heligt är. Uti denna Konungens rike älskar man det rätt är; du gifver fromhet, du skaffar dom och rättfärdighet i Jacob. Upphöjer Herran vår Gud; tillbedjer vid hans fotapall; ty han är helig. Mose och Aaron ibland hans Prester, och Samuel ibland dem som hans Namn åkalla; de åkallade Herran, och han bönhörde dem. Han talade med dem genom en molnstod; de höllo hans vittnesbörd och bud, som han dem gaf. Herre, du äst vår Gud; du bönhörde dem; du, Gud, gaf dem till, och straffade deras verk. Upphöjer Herran vår Gud, och tillbedjer på hans helga berg; tv Herren vår Gud är helig. En Tackpsalm. Fröjdens Herranom, all verlden. Tjener Herranom med fröjd; kommer för hans ansigte med glädskap. Förnimmer, att Herren är Gud; han hafver gjort oss, och icke vi sjelfve, till sitt folk, och till sin fosterfår.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade det han, i anleda, af Hr Munck af Rosensehölds begäran, ansåg sig böra förklara all han icke fann något hinder af grundlagen alt framställa propos. lill bifall å StalsUtsk:s i nu förevar, punkt afgifna förslag; hvarefter Hr Munck af Rosenschöld, uppläste följande: 1 så fall, måste jag uti min fortsättning reservera mig mot så väl SlatsUtsk:s som Hr Gr. o. Landtnäs åsigt, och kan jag icke förklara densamma utan genom att antaga, att man mäste anse bchofvet af en 5:te thronföljare af mera trängande beskaffenhet, än jag förmår uppfatta, då man tillåter sig, att åsidosätta grundlagen och och sä der sans fa<;on påminna 11. K. II. derom och intränga uti en omsorg, sorn torde lämpligast böra kunna öfverlemnas åt II. K.. II:s egel tillgörande, och kan jag omöjligen finna att StalsUtsk:s Hrr ledamöter hafva någon grundlagsenlig rätt i det fallet. Men jag kastar Noacks täckelse deröfver. Det är således nu endast fråga om anslag och icke om grundlag. ' Vid hvarje dylik fråga, loide det uti ett konslitulionelt samhälle vara Konungens rådgifvares pligt, att uti propos:n derom i anseende till anslagets storlek söka hålla det inom det behöfligas och i anseende lill dess ändamål inom del nyttigas gränsor, men om dessa i della fall glömt sin pligt, torde väl ingen derföre fordra att folkombuden skulle vara lika glömska af sin och bevilja allt, hvad sorn begäres, utan att laga ofvannämnde hufvudvilkor i betraktande, inom hvilkas gräns folkombuden likaså väl måste inskränka sitt bifall som styrelsen sina fordringar.