Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Reglementet berättigade att betala mer än 128 sk.; och så väl Riksens Ständers Revisorers Berättelse, som BanooStyrelsens, i början af Riksdagen, af - Den a t Maji f. ra. låtne Berättelse, intyga äfven, att medelpriset för de föregående åren varit i3osk.; men åtgärden har icke destomindre hittills blifvit godkänd. Fullmägtige hafva således nu ingalunda fått någon större rättighet än förut. Dessutom innehåller Reglementet pag. 56 följande: ”1 följd af hvad sålunda blif”vit stadgadt, autoriseras Herrar BancoFull”mägtige att, för ofvanberörde 66,666 R:dr ”3a sk., tillse det myntbara metaller ovilkorligen må varda för Bankens räkning årligen inköpte, utan att Fullmägtige i af”seende derå blifva bundne af det mer el”ler mindre fördelaktiga Cour sförhållande, ”sorn eljest kunde anses lägga hinder för ”silfverupphandling.” Detta stadgande har tagits så strängt, att, såsom Ridderskapet och Adeln torde erinra sig, 1827 års Revisorer ålade BancoStyrelsen att, för hvad pris som helst, införskaffa silfver för den årligen bestämda summan. Då, enligt Utskottets förslag, Fullmägtige nu ej skulle få uppköpa silfver till högre pris än 128 sk., visar det sig, att deras rättighet, i flere afseenden blifvit inskränkt. Tillåtelsen för BancoFullmägtige att lemna förskott, är blott gifven för att med större säkerhet kunna påräkna silfvers erhållande, enär erfarenheten visat, att man det förutan får ett ganska obetydligt belopp; ty det är naturligt, att köpmannen ej på andra vilkor gerna kan ingå på ett sådant företag, än ett förut bestämdt invexlingspris, alldenstund Den 21 Maji f. ro. han eljest möjligen förlorade på den lägre cours, som vore gällande vid silfrets presenterande till invexling i Banken. Det är ock naturligt, alt Utskottet ej kunnat föreslå de ifrågavarande åtgärderne för längre tid, än till dess ett nytt BancoReglemente hinner utfärdas.
Alt återtaga de qvalificerade dödsstraffen och spöstraffen i dess vidsträckthet, tror jag icke vara hvarken önskligt eller möjligt, ty om än röster höjas för återinförandet af medeltidens straffgrundsatser, skall dock mängden häpna för en åtgärd som skulle bibringa hela Europa den tro att Svenska folket i bildning och moralitet står flera sekler bakom alla andra civiliserade folkslag. Vid sådant förhållande har det synts mig, som om icke någon aunan utväg funnes, än att tillämpa fängelsestraffen, hvilka i alla de stater, der ny brottmålslagstiftning ägt rum, blifvit godkände som de lämpligaste och verksammaste; men troligen har Hr Rääf, Den 18 December f. m. 255 något annat förut okändt förslag i beredskap, och jag hoppas att han, som är för upplyst och rättrådig att vilja klandra hvad han icke kan göra bättre, icke undandrager sig att meddela Utsk. sina råd till ledning för Ulsk:s arbete, helst Hr Rääf säkerligen inser det ovanliga uti att väcka motion om en förordn, ulan att föreslå hvad den skall innehålla. Ar Hr Rääfs afsigt endast att få vatten och brödslraffet bibehållet, så vill jag tillkännagifva att detta straff var i lag-comiteens första förslag stadgadt för mindre förbrytelser, och att det möjligen kan låta sig göra att bibehålla det ulan att rubba förslagets egentliga htifvudgrunder. Hvad åter angår anmärknm mot det §. k. latitudsystemet d. v. s. domarens rätt att inom vissa gränsor bestämma straffen; så måste, i anseende till de många olika förhållanden, som inträffa vid brotts föröfvande, samt individernes olika belägenhet och villkor, detta system bibehållas, så vida man vill att straffen skola vara lika straffande för den ene som för den andre. Men om LagUtsk. mot min förmodan, skulle finna att någon inskränkning i detta system bör föreslås, så vill jag icke nu på förhand tala deremot, utan förbehåller mig att yttra mig derom då Utsk:s utlåt, inkommer. Slutligen har Hr Rääf mycket klandrat redaktionen af det nya förslaget.
Fröken kan nog redan allt hvad de kan lära, och ha en, som följer sig i alla vrår, och ser efter hvad man gör, kan just icke vara roligt heller.“ „Se efter hvad jag gör“ utropade Augusta med trotsig mine. „Nej det är bara att läsa med mig de komma hit. Jag skulle just ha lust att se hvad de kunde göra vid mig, sedan jag slutat att läsa! Men de bry sig heller icke om att försöka, och jag fick göra allt hvad jag ville, tillochmed för Mademoiselle Saint George, bara jag ej störde henne när hon läste sina Romaner.“ Augusta föll härvid i tankar. „Vet Fröken hvad,“ återtog Kammarjungfrun efter en stunds tystnad. „Jag tycker det både var surprinat och högst opassande af den der nya Mamsellen, att komma så illa klädd till så förnämt Herrskap; men tåcke der folk, som hon nog lär vara kommen af, förstår sig ej på att lefva.“ „Hon är visst icke illa klädd, kära du“ genmälte Augusta hastigt. „Hennes klädning är ganska fin och vacker, fast grå, och sitter mycket nätt, och det är ej underligt, ty hon är ovanligt välväxt.“ „Det har hon nog sina snörlif att tacka för“ mumlade Kammarjungfrun – yttrade sedan högt: „Ja Fröken har rätt, jag mins nu att klädningen var rätt hygglig.“ – „Lägg hit min bok“ afbröt Augusta henne nästan tvärt. „Jag skall sluta den i afton. – Augusta brukade redan läsa Romaner för att somna. „Jag kan just undra hvad felar hommöret i qväll“ tänkte Kammarjungfrun, då hon efter några fruktlösa försök att åter få samtalet i gång, måste lemna rummet. Augusta ämnade väl bläddra igenom sin bok, men hon kunde ej afhålla sig från att tänka på sin nya Mamsell och undra, hurudan hon skulle blifva. Margareta hade under aftonmåltiden flera gånger sett på Augusta. Det var någonting i hennes blick, som Augusta icke kunde namngifva, men hvilket en dunkel aning sade henne att hon skulle få svårt att motstå, – och hon visste icke rätt hvad hon skulle tänka om en person med ett par så mäktiga ögon.
Den vid pensionering i allmänhet följda grundsats, att bestämma pensions-beloppet i förhållande till den ordinarie lönen, skulle på ett högst märkbart sätt rubbas, derest den af motionären gjorda framställning bifölles, och Utskottet fruktar, att, om undantag från berörde grundsats en gång medgåfves, exemplet deraf skulle föranleda till ytterligare afvikelser; hvarföre, och då häradshöfdinge-befattningarnes innehafvare, genom de med desamma åtföljande extra inkomster, i förhållande till andra Statens tjenstemän, äro skäligen väl aflönade, Utskottet hemställer, att motionen icke må af Rikets Ständer bifallas. 41:o. Under erinran om den ansträngande uppmärksamhet och den oupphörliga moda, som erfordrades af barna-lärarinnan, och hvilka så medtoge hennes själsoch kropps-krafter, att hon ej på ålderdomen kunde fortsätta sitt undervisningskall, samt om den ringa ersättning, sorn lemnades henne för hennes mödosamma arbete och det armod och bekymmer, som, till följd häraf, blefve hennes lott på gamla dagar. har Herr K. A. Almgren i Borgare-ståndet, med förnyande af en vid sistförflutna riksdag väckt, men då utan afseende lemnad, motion, hemställt, att Rikets 22 Stats-Utskottets Utlåtande JW 167. Ständer måtte för en gång anslå en summa af 45,000 R:dr R.mt-, såsom grundfond för en pensions-inrättning för fruntimmer, hvilka genom mångårig bärna-undervisning i alla dess delar gjort sig förtjenta af det allmännas välvilja. Enär motionären ej heller nu meddelat några närmare upplysningar rörande ifrågavarande pensions-inrättmngs organisation, grunderna för pensions-beloppens bestämmande m. m., i saknad hvaraf hans vid sednaste riksdag väckta likartade motion ansågs icke kunna till någon åtgärd föranleda, finner Utskottet sig äfven å denna motion böra afstyrka bifall. 42:0 Uti en inom Bonde-ståndet väckt motion, som blifvit lill Utskottet re mitterad, har Per Mattsson från Wester-Norrlands län, med hvilken åtskillige ledamöter af nämnde stånd sig förenat, hemställt, att Rikets
Hvad beträffar tiden, då skolafgifterne skola erläggas, så bör den visserligen vara densamma med tiden, då den nya staten träder i verkställighet, emedan skollärarne eljest skulle gå i mistning af en del af sina inkomster. Den 5:te punkten har blifvit strängt klandrad här, dels såsom varande öfverflödig och dels såsom stridande emot kyrkolagen. Dessa anmärkmr stå icke väl tillsammans, ty är den öfverflödig på den grund, att del faller af sig sjelf all läraren är underkastad den af K. M. utfärdade skolordning, så måste det icke strida emot kyrkolagen. Huruvida den nu är öfverflödig eller icke, det vet jag ej, men skulle tro att så är, ty min öfvertygelse är lika med Hr von Hartmansdorffs, ali del är lärarens ovillkorliga pligt, att underkasta sig hvad K. M:s skolordning innehåller. Hvad beträffar den mycket klandrade föreskriften i öde punkten, alt lärjungen icke skulle hafva förbindelser att studera de klassiska språken, så har denna fråga blifvit så utredd af Hr von Hartmansdorff, att det torde vara öfverflödigt för mig att vidare upptaga den. Likväl vill jag nämna, alt det var ett vilkor, hvarpå en stor mängd af StatsUtskis ledamöter fäste ganska mycken vigt likasom i allmänhet vid valfrihet i ämnen, och att hvar och en lärjunge skulle i läroverkan kunna få den fullständiga bildning, som kunde vinnas under den lid, han der vistades. Detta var eli af de vilkor, som man ansåg bidraga till framgången af sjelfva anslagets beviljande. Hvad beträffar eforalstyrelsen, sä medgifver jag visserligen, alt del är en af de punkter, som minst kan anses tillhöra Utsk:s behandling. Utsk. har likväl varit af en an nan tanka, då Utsk. har föreslagit en förändring uti sammansättningen af denna styrelse, emot hvad dårvar. föredraganden för ecclesiastik-ärendena ansåg lämpligt på sätt stats-råds prot:n upplysa. Huruvida denna förändring är en förbättring, lemnar jag derhän. För min del anser jag det icke så.
För Place-majoren och Adjutanten å Carlsborg äro samma belopp beviljade, som för enahanda befattningar å förutnämnde 2:ne fästningar, eller 400 R:dr Rind, blifvit bestämda. d) För Kommendanten å Kungsholmen är i staten äfven uppfördt ett belopp af 2.190 Ridt"; men med afseende deta, att innehafvaren af Kommendants-platsen vanligen tillika uppbär aflöning å Flottans stat, anse Rikets Ständer att, om nuvarande Kommendanls-arlvudet, utgörande 525 R:dr, höjes lill 1,000 R:dr R:mt, en sådan förhöjning bör vara tillräcklig, och har alltså Kommendantens aflöning blifvit till sistnämnde belopp bestämd. e) Rikets Ständer, som för öfrigt beviljat de ifrågaslällda tillökningarne i beloppen till skrifmaterialier vid förutnämnda fvra fästningar, hysa deremot, beträffande de följande i slaten uppräknade platserne, den mening, att flere af Befälhafvare-beställningarne derstädes kunna utan olägenhet umbäras; Och dä, genom dessas indragning, tillräcklig tillgång bör erhållas för alt bereda möjligen behöfliga anslags-tillökningar Ä de öfriga ställena, hafva Rikets Ständer funnit sig icke böra anvisa några medei till de föreslagna förhöjningarne vid ifrågavarande platser. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 194. 11 I) Hvad angår framställningen om f. d. Kapellanen vid Dalarö skans, Sloltspredikanten Hofbergs och f. d. Vaktmästaren derstädes Spegels uppförande på Allmänna Indragnings-slaten med deras nu innehafvande arfvoden, utgörande för den förre 75 R:dr och lör den sednare 247 R:dr 50 öre, hafva Rikets
Nedactionen i s:ne Mom. om Afffrifternas verificerande, är till principen lika med stadgandet i förra Författningen. — Wid den fran Wälloflige Borgare - Ståndet gjorda anmärkning, att endast Magistraternas Betjening borde, om Staden wore stor eller ringa, bestyrka Afffrifternas rigtighet, erinras, att man nu warit lika angelägen som förut, att genom bibehållande af förra Nedactionen ej Classistcera Häradsböfdingar a Landet med MagistratsBet/eningen i Smä-Städerna. §. n. Af den omständighet att Landet der Gripswalds Academi ar belägen, är inkräktadt, har ej ffäl -warit^ att utesluta förra stadgandet om dubbel Charta ä de Dockors-Bref, som utan prof kunde meddelas, och genom någon flyttning af orden i sjelfwa uppskattningen är meningen hwarken otydlig eller innehället förändrad, emedan densamma blott Statuerar huru med Charta stall förhällas, om Den 2 Augusti. szoy händelsen existerar, och icke bjuder annan rättighet till utnämnandet än som förut warit gällande Anmärkningen om Chartans storlek för Klockare ä Landet, är iagtlagen genom förtydligande af stadgandet om Chartan för Jndelningshafware. §. i z. Enligt anteckningen wid 9 §. ä flutet, kommer denna §. att börjaS salunda: Rese, past som af Rong!. Majrc utfärdas för personer i enftilca ärcnder rrll Ucrikes Orter, frän och med 2 R.dlr till ock med 15 Rrdlr.
U ts k o 11 e n: N:o 56, i anledn. af väckta motioner om ändringar af författningarna rör:de laga försvar och lösdrifveriet, samt om inrättande af frivilliga arbetshus och tvångsarbetshus m. m.; N:o 57, i anledn. af väckta motioner rörrde ändringar i nu gällande legostadga af den 23 Nov. 1833, samt begagnande af s. k. uppehålls-kort m. m.; N:o 58, i anledn. af väckta motioner om förändring i författningarna angrde mått, mål och vigt. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. % lill 1 1 om aftonen. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. igo D c n 5 April f. m. Lördagen den 5 April i84i. Plenum 11. 9 f. m. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag anhåller få i protocollet anmärkt, att orsaken, hvarför jag ej yttrat något emot vägrandet i sista plenum af remiss å min motion, var icke att jag godkände åtgärden, utan att jag ansåg grundlagen så tydlig, att om man ville visa minsta aktning för densamma, så hade remiss icke kunnat vägras. Då man ej bar aktning för lagen, hade det blott varit ett onödigt spillande af ord att vidare yttra sig i frågan. Justerades 12 prot.utdr. för den 3 dennes f. m. och 18 prot.utdr. för samma dag e. m. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.TJtsk. ankomna förslag till R. St:s underd. skrifvelser till K. M., nemi.:
Det har ingalunda varit afsedt, alt någon förändring skulle komma alt äga rum i den hittills iakttagna ordningen vid administrationen af byggnadsärendena i landsorten, som äfven hädanefter måste ställas under vederbörande local myndigheters uppsigt. Jag kan således icke inse hvad det skulle medföra mera olägenhet än fördel, att bevilja ett så beskaffad! sammanslående af begge fonderna, som K. M. i nåder föreslagit. För mig vill det synas klart, att derigenom vinnes möjligheten af större hushållning, ty om det funnes besparingar på ena fonden, men bristande tillgång på den andra, så kunde reparationer af Kronans lägenheter, vare sig i hufvudstaden eller landsorten, fortsättas på en gång, dymedelst att man använde de tillgänglige medlen, utan afseende på hvilkendera fonden de tillhörde, och sålunda undgick att låta med återstoden af en reparation anstå till ett kommande år, hvarigenom kostnaderne naturligtvis blifva större. Om man lägger någon vigt dervid, att de hittills begagnade rubrikerne för hufvudstaden och landsorten lill sina bestämda belopp i räkenskapen qvarstå, så torde ändamålet kunna vinnas, på sätt som äger rum med anslaget till 6 hufvudlitelns afdelning för jordbruket, handeln och näringarne, genom förslagsvis utförda summor, men med rättighet för K. M. att, när en behållning något år uppstår på den ena afdelningen, men bristande tillgång pä den andra, deröfver kunna, lill fyllande af behofvet i detta sednare afseende, disponera. Jag begär återremiss på denna punkt och hoppas deslomer alt Stals-Utsk. måtte fästa afseende på hvad jag haft äran nu anföra, som det härigenom icke är fråga om någon tillökning i anslaget. De emot Utsk:s under denna litt. afgifne ytrande gjorde anmärkmr ansågos föranleda återremiss. Litt. d) an gide anslaget för jägeristaten, litt. e) an g ide uppbärdsarfvode för ränlmästarne, litt. f) angide beviljande af det vid sistlidne riksdag indragne anslag af 6000 ridr till Ii. Theatern.
I Sverige böljade de lärde att i någon mån lyfta upp sina hufvuden, när kriget var slut och man fick fred. Men jag kan icke se, att något stort och ansenligt kan komma fram der, sä länge de gamla censurerna vara, hvilka äro liksom ett betsel på goda hufvuden. Den regeln: Att intet bör skrifvas mot religionen eller de goda sederna anser jag vara alldeles nödvändigt, men de, som skola censurera skrifter, utsträcka den också så oändligt långt och göra sig ofta betänkligheter, der alldeles inga finnas, och slä larm, så ofta de bara läsa något, som % de icke vetat förut. Jag skulle önska, att censurerna inrättades på sådant sätt: nämligen att censorerna skulle se till, att man icke fick trycka dåliga skrifter eller gamla utslitna saker, eller något, som är stulet af andra författa^ hvarige-nom den lärda verlden kunde förfördelas. Verkan af den lagen skulle blifva: att vi i stället för slidder sladder och nedfläckadt papper, som vi nu hafva en sådan mängd af, finge goda, sunda och vackra skrifter, som vårt sekel kunde. iafva ära af. » Dessa och många andra dylika uttalanden innehålla dessa Holbergska bref, och när man läser detta, förvånas man ovilkorligen öfver nationernas underbara förmåga att i århundraden se på sina lyten utan att göra något vid dem, alldeles som vissa menniskor, hvilka aldrig kunna komma sig för att sy felande knappar i sina rockar, äfven om de aldrig så ofta påminnas derom och aldrig sa ofta förarga sig deröfver. Och man citerar osökt Holbergs egen klangreplik i » Ulysses »: » Ligesaa akkurat er det hos os. » Utrymmet förbjuder vidare meddelanden ur dessa intressanta bref, hvilka kasta en så egendomlig belysning öfver den författare, som man först lärt sig att känna och första i hans arbeten. Tv hur det är, det är dock sällsvnt, att en * 7 v f författare lyckas gifva en fullt klar eller kanske rättare en fullt begriplig bild af sig sjelf i sina literära produkter. Ofta behöfver man kännedomen om hans bref, hans person, hans uttalanden, tor att uppfattningen skall bli fullständig.
Maj:ts Nådiga stadfästelse, till befrämjande af Fondens behöriga förvaltning och dess förökande icke allenast genom de årliga tillskotten , utan ock genom den Ränta, som af medlens ändamålsenliga frugtbargörande härflyter, och hvarvid, för desto större säkerhets skull, borde/iakttagas, att fondens tillgångar, så fort sådant efter hand ske kunde, nedläggas uti jord-egendom, som emot viss spannmåls-ränta utarrenderas. 3:o När på detta sätt en så stor Fond hunnit samlas, att årliga afkastningen deraf utgör eller motsvarar 1100 Tunnor Spannmål af hälften Råg och hälften Korn, en afkastning, hvilken efter antagen medelmarkegång för Spannmålen af 6| R:drB:o Tunnan, kunde anses ungefärligen uppgå mot Bergslagets vinst af 1743 års Arrende - 3 a Kongl. Maj yls Nådiga Propos. K.-o 2g. Contract, komma Silfver-Verkets afsättning gar till fondens förökande att alldeles upphöra, men hvaremot Bergslaget ovillkorligen skulle, ifrån samma tid, antingen till Stats-Verket betala de genom Contractet arrenderade Räntorna till fulla värdet efter årliga Märkegången, med bibehållande af Contractet i allt öfrigt, eller ock komme detsamma att då genast upphöra, samt Ränlorne att till Stats-Verket öfverlemnas, allt efter som sådant vid den lidpuncten kunde befinnas vara för Staten eller SilfverVerket lämpligast; men den samlade Fonden skulle, jemte dess afkastning, i alla fall blifva med Silfver-Verket orubbligen förenad, dock att afkastningen årligen användes till samma ändamål, som om behållningen af Räntorne nu vore stadgadt.
Samtlige Riks-Stånden hafva gillat Utskottets förslag om afgift el synbar förmögenhet eller inkomst: — Iiögvördige Preste-Ståndet likväl med det föi tydligande i Bevillnings-Föi ordningen, ”att från inkomst icke afdrag får göras för lefnads-kostnad”, samt Hedervärda Bonde-Ståndet med enahanda vilkor, som i afseende på skydds-afgiften, "eller att äfven förstnämnde afgift må kunna fastställas att utgå progressivt.” Det af Högvördige Preste-Ståndet beslutade, ofvannämnde förtydligande anser Utskottet icke lämpligen kunna blifva föremål för omröstning i förstärkta Stats-Utskoltet, enär, på sätt anfördtär, sjelfva hufvudgrunden blifvit antagen af alla Riks-Stånden; utan torde Högloft. Ridderskapet och Adeln, ‘Vallöf!. BorgareStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet destohellre biträda Högvördige Preste-Ståndets beslut om nämnde förtydligande, som, enligt nu gällande, af Riks-Stånden bibehållne Bevillnings-grunder, från inkomst, något afdrag för lefnadskostnad icke eger rum. Hvad åter angår det af Hedervärda Bonde-Ståndet vid beslutet fästade, ofvannämnde vilkor; så, ehuru detsamma synes innebära en slags, motsägelse, då Ståndet, med ogillande af 1810 års Bevillnings-system, som afser progressiv förmögenhets-afgift, antagit nu gällande method för beskattning å synbar förmögenhet eller inkomst, får Utskottet likväl, för den händelse, aLt Hedervärda Bonde-Ståndet icke skulle vilja frånträda berörde vilkor, härmed vördsamt föreslå följande proposition: 2:0 Den, som bifaller Utskottets förslag, alt afgift å synbar förmögenhet ^ Bevillning'!-Utskottets Memorial N.-o 27. eller inkomst bör utgöras efter de i i83o års Bevillnings-Förordning stadgade grunder, röstar Ja; den det ej vill, voterar Nej.
Brefvet den 10 October 1793, utjordar blifvit fri - i^Lag‘SamtAllm.Besv.o.Oec. Ustk. JBet.N:o s5 kallade från deltagande i Kyrkooch Prestegårds-byggnad, på den grund, ati der sådane utjordar finnas serskilde, och utan sammanhang med hemman, äro de gemenligen små och obetydliga, men icke dess mindre draga en efter der ras beskaflenhet lämpad ränta ; b) att, vid förmedling af hemman å Landet, i beräkningen ingått oförändradt bibehållande afKyrkobyggnadsskyldigheten efter förra hemmantalet, och att minskning i denna skyldighet på grund al förmedlingen skulle blifva förnärmande för öfrige hemmansegare inom Socknen, samt c) att, enligt gällande Författningar, njutes förmedlingen till godo för de af Anders ISlilsson omnämnde, m. fl. extra ordinarie utskylder, som utgöras efter hemmantalet, med undantag endast af Kyrkooch Prestegårds-byggnad, samt vägbyggnad efter förut skedde vägdelningar, anse Utskotten sig sakna gällande anledningar afl tillstyrka bifall till Botvid Jons - Lag-samt Allm. Besv.o. Oec. Utsk. Uti. N:oa6. i5 sons, Strindlunds och Anders Nilssons Motioner. Stockholm den 25 April 1829. Ankom till Exped, Utskottet den 29 April 1829, N:o Q.U. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om upphörande i vissa fall af den, genom Kongl. Reglementet den 12 Februarii 1817, bestämda Utsöknings-Provision och öfverränta för Skuld-Sedlar, som pantsättas i Manufactur-Disconten.
Ridr i lön jemte fri bostad, för samma tid ökas med 50 Ridr; hvaremot och då Sundhets-Kollegii två öfrige vaktmästare, hvilka, enligt hvad Kollegium upplyst, jemte lön innehafva fri bostad, af hvilken sistnämnda förmån andre sådane vaktmästare vid öfrige embetsverk i hufvudstaden i allmänhet äro i saknad, kunna anses redan åtnjuta lika löneförmåner med dessa, jag finner mig föranlåten i underdånighet tillstyrka, att ansökningen i denna del icke måtte till någon åtgärd af Eders Kongl. Majit föranleda. IOio. I det underdåniga förslag till ordnande af den civila helsovården i riket, som Sundhets-Kollegium på nådig befallning den 11 April 1859 afgifvit, hemställde Kollegium, bland annat, att 48 nya provincialläkare, hvardera med lön af 1,500 Ridr årligen, måtte anställas och inom länen fördelas; att de 26 extra provincialläkarebefattningarne i riket, hvilkas innehafvare hvardera uppburo 1,000 Ridr årligen såsom arvode, måtte varda på ordinarie stat uppförda likaledes med full provincialläkarelön; Sedan Rikets Ständer, i anledning häraf och med bifall till hvad Eders Kongl. Majit i de förstnämnda två frågorna föreslagit, beviljat vid 1859 års riksdag 30,000 Ridr och vid den derpåföljande 12,000 Ridr årligen till aflöning för nya provinciak Bih. till R. St. Prot. 1865. l:a Sami. ha Å/d. 7 Anslag för SundhetsKollegium. Anslag för Provincialläkare vi. m 50 Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. läkarebefattningar; samt, med hänseende dertill att innehafvare af de så kallade extra provincial-läkare-befattningarne hafva samma åligganden sorn de ordinarie provincial-läkarne, Rikets Ständer vid sistnämnda riksdag ställt till Eders Kongl.