Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, med afseende jemväl ä hvad i denna fråga för öfrigt förekommit, i nåder föreslagit: att allmogen inom förenämnda fögderier måtte från och med 1862 års början befrias från ofvanberörda skyldighet, dock med vilkor, alt densamma behörigen fullgör ej mindre de af vederbörande Synerätt till 5,642 R:dr 71 öre uppskattade reparationer och erforderliga nybyggnader, hvilka ansetts böra utan uppskof verkställas, men inom 1861 års slut tilläfventyrs icke blifvit fullgjorda, än äfven de ytterligare underhållsarbeten, som före samma tid kunna hafva tillkommit; att särskilda årliga anslag måtte anvisas dels af 575 Ridr Rimt, alt utgå till nuvarande arrendatorerne af Näs kungsgård och den dertill hörande Mölnarbo tullqvarn under deras återstående arrendetid, såsom ersättning för den byggnadsunderhållsskyldighet derstädes, hvartill de under nämnde tid emot dylik ersättning förbundit sig, dels ock af 150 Ridr Rimt lill Dal-regementets Bostäl Is-direkt ion, för alt, i mån af bohof, utaf Direktionen användas såsom bidrag till fullgörande af nybyggnadsskyldigheten vid kungsgården; samt att, vid skeende ombyte af arrendator efter nuvarande arrendetids utgång, både underhållsoch nybyggnadsskyldigheten måtte åläggas den blifvande arrendatorn af kungsgården, emot det att, i händelse deraf kan föranledas nedsättning i nuvarande arrendet, — utgörande, enligt uppgift af ofvannämnda regementes Lönihgs-direktion, 121 tunnor råg, 72 tunnor korn och 178 tunnor hafre, att in natura levereras, jemte 1,375 Ridr 12 Expedilions-LJtskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 69. i penningar, — bemälde Direktion må för sådan minskning i den tili aflöning för regementet anslagna inkomsten af kungsgården erhålla ärlig ersättning af Statsverket.
Det var bara Robert, som i trots af alla protester påstod, att han tyckte, att hon såg bra ut, och det var ju det enda »som var viktigt». Det var verkligen alltför varmt att denna afton företaga någon utflykt. Efter middagen slog man sig således ner i trädgåren och bildade grupper vid småbord. Kaffet serverades därute, herrarna rökte, damerna pratade, under det solfjädrarna voro i liflig rörelse. Ståls sutto för sig själfva vid ett litet bord långt ner i trädgården, där kastanjerna gåfvo den mesta skuggan. Deras vis-à-viser från table d’hôten promenerade under ifrigt samtal fram och tillbaka mellan akaciorna. Han stödde sig på hennes arm. Hvar gång de gingo förbi bordet, där Maja satt, visade den främmande damen på ett nästan omärkligt, men fullkomligt omisskännligt sätt, att hon observerade henne. — Vet du, Robert, om hon ville börja, vore det roligt. Henne vill jag gärna bli bekant med! — Börjar hon, så springer du i alla fall och gömmer dig bakom mig, så det blir till ingen glädje. — Nej, det skall jag inte. Hon ser så snäll ut, och så är hon så lik tant Eva. Följande dag, det var en söndag, kom en häftig åskby med ösregn, just då man stigit upp från lunchen. Ståls, som inte kunde komma hem genom trädgården, medan ovädret pågick som värst, gingo in i salongen. Där inne sutto redan de båda nykomna, han med sin Figaro, hon med en af Charpentiers romanvolymer framför sig. Så småningom troppade den ena efter den andra af den engelska societeten in i rummet, gamla misser och unga misser, medelålders fruar med hvita hårklädslar och svarta sidenklädningar, äldre damer och äldre och yngre herrar. Ståls sutto vid fönstret och spelade domino, men flyttade sig genast in i det närgränsande rummet, da de sågo »the reverend mr Millar» komma in. Det skulle bli engelsk predikan och psalmsång. De hade varit med om det redan en gång, förliden söndag. Det franska herrskapet anade synbarligen ej hvad som var i görningen.
Man har talat om den heder vårt land åtnjöt genom ägandet af sin Tryckfr.lag, och jag vill lemna den saken derhän; åtminstone måtte icke den nu förevar. § göra oss någon heder. Den är efter min förmening uti sin helhet, både sådan den nu bcfinnes och sådan den blifvit föreslagen, ovärdig ett folk, som vill kallas sjelfständigt och vida mera förödmjukande än röfvartributen till Marocco. Jag vill således föreställa mig, att det ej skall dröja länge innan en § blifver upphäfd, som vill tillägga Regeringen i ett lagbundet samhälle rättigheter, dem den annars saknar, blott ett främmande sändebud kommer och blandar sig i saken. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 19 Maji e, ra. delen af mina Landsmän, hoppas jag, att de icke skola förtydas. Uti Utskottets Utlåtande N:o 128, angående Reglering af RiksStatens 2:dra HufvudTitel, har blifvit föreslagit, alt följande Löner måtte förhöjas, nemi. Herr Justitia» StatsMinisterns från 5849 R:dr till 65oo, Herr StatsMinisterns för Utrikes Ärenderne från 684g R:dr ... —- ^500, De 6 Herrar StatsRådens från 4182 R:dr 24 sk. för hvardera , «—> 5ooo. Herrar JustiticeRådens från 3100 R.dr t,..*.,*,,,** ,~m' ^ooo. Då det icke förmärkts, att någon af välbemälte Herrar klagat öfver för ringa Löne-anslag, eller bristande utkomst, och det icke eller af deras lefnadssätt och den train de föra kunnat förmärkas, att lönerne äro för knappa och otillräckeliga, så vet jag icke, om någon lönetillökning för desse Konungens och Rikets Embetsman är af behofvet påkallad, eller bär beviljas i en tid, då Nationens tillgångar äro så knappa, och milliontals Riksdaler vid hvarje Riksdag ändock anslås till Canaler och mera dylikt, hvaraf ingen sannolik nytta någonsin biifver att påräkna.
Hon var klädd i reformdrägt, som ledigt och vackert slöt sig kring hennes käcka figur. En kort, veckrik kjol af sandfärgadt helylletyg, med vidsydd rutig väst. Deröfver en jacka med mörka uppslag och beqväma fickor. Ingen underkjol, men korta vida byxor af samma tyg som kjolen och dolda af denna, hvilka omslöto knäet, der de långa mörkbruna strumporna vidtogo. En lätt jockeymössa med bred skärm fulländade kostymen, och der Verna nu stod, frisk och röd, med den ena bruna handen skuggande mot solen, såg hon så söt ut, att Bertha brast ut i ett beundrande: Herre Gud, Verna, hvad du ändå är nätt! Tyst, Bertha, inte säga „Herre Gud“, sade Bella allvarsamt. Du har ju lofvat det. Ursäkta, det slapp ur mig i hänförelsens ögonblick. Men medgif, söta flickor, att hon är förtjusande i den der drägten. Verna såg besvärad ut, och Hanna skyndade till hennes hjelp. Är det icke sant, sade hon, i det hon slog sig ned bredvid Verna i gräset, att man får mera aktning för sig sjelf, när man afskuddat sig en hop onyttiga plagg och inrättat sin drägt efter egen smak och eget behof? Det är sant, sade Verna. Redan det, att man vågar trotsa det allmänna bruket, inger en känsla af frihet. I en sådan enkel, beqväm och praktisk drägt känner man sig som en hel menniska, och icke som en klädhängare för modets alla galenskaper. Får jag taga er drägt till modell för min nästa vinterklädning? Gerna. Jag är glad om du gör det. Och jag med! skrek Bertha. Hjertandes, hvad flickorna skola gapa, när vi komma, långa raden, utan krinolinband, tournyr och snörlif! Jag får visst en hård dust med mamma. Gumman är konservativ, som den gamla stubben der. Men si, jag skall ha den i alla fall. Försök visa din mor, att din önskan är förnuftig, så inser hon det nog, sade Bella, som kände ett djupt obehag vid tanken på att någon afsigtligt ville göra sin mor emot.
Hvad det sista beträffar: så hafva de tvärtom alla förefunnits i den verklighet, ur hvilken han upplyftade dem till en komiskt Idealiserad tillvaro. Af dessa dymedelst odödligvordna personligheter, bland hvilka ock mången är på homeriskt vis begåfvad med något stående eller esomoftast återvändande epithet, lefde somliga i hans ungdomsår, andra samtidigt med hans mannaålder, och några längre än han. Om en del af dem är den historiska existensen urkundligt bevislig, ur Kyrkoböcker, Riddarhus-stamtaflor, Tidningar och andra källor. Det kan sålunda t. ex. ådagaläggas, att den, hvars namn han lånade till skylt för samlingen af sina sångdikter, Johan Fredman, ”namnkunnig urmakare utan ur, verkstad och förlag”, vid femtifyra års ålder dog af bröstfeber den 9 Maj 1767, och begrofs på S. Olofs (nu Adolf Fredriks) kyrkogård; att BacchusCommendören von Berco, ”afskedad Banco-Bokhållare”, var född den 23 Augusti 1712, död barnlös den 27 April 1771, och begrafven i Catharina; att Joseph Israelson, ”stor latinsk poet som dog i distraction”, var en försupen Upsala-Student, efter hvilken ännu finnas en historisk disputation 82 och åtskilliga latinska qväden (hvaribland en elegi vid Ärkebiskopen J. Benzelii död 1747); att Joachim Wetz, ”Instantie-trampare och Bröllopps-poet”, hvars ”hjerna värkte i hans hufvudskål utan att någon märkte hans tankeprål”, var en rimmare som nämnes på ett par ställen i de första årgångarne af Kellgrens StockholmsPost; att Trundman, ”Ordens-Klockare i Riddare-Kapitlet af de två förgyllda Svinen”, var en gammal aktör, som – enligt Stockholms-Posten – ännu 1790 uppträdde i ett theaterstycke, der han hade spelat redan 1747 83.
Införselstall gjutFritt. andra slag 1 centner 1 R:dr 50 öre. På sätt Utskottet hade föreslagit, hafva Ridderskapel och Adeln, Presteoch Tenn. Borgare-stånden beslutat att Tenn: »oarbetadt samt arbetadt, gammalt och sönderbrutet, » skall vid införsel vara befriadt från tull, men Bonde-ståndet har för denna artikel fastställt införselsafgift af 5 öre skålpundet. För den händelse Bonde-ståndet icke skulle vilja i denna fråga förena sig i de öfriga Ståndens beslut, måste omröstning ega rum sålunda: 66:o. Den som gillar Utskottets af tre Stånd bifallna förslag, att Tenn: »oarbetadt samt arbetadt, gammalt och sönderbrutet,» skall vid införsel vara tullfritt, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, åsättes, enligt Bonde-ståndets beslut, denna artikel införselsafgift af 5 öre skålpundet. 40 Bevillnings-Utskottets Memorial JYt 27. Tobak. Utskottets förslag att bestämma införselsafgiften å Tobak: oarbetad: Blad och Stjelk till 20 öre skålpundet, har endast blifvit bifallet af Borgare-ståndet, hvaremot de öfriga Stånden bestämt denna afgift till 22 öre. Derest icke Borgare-ståndet skulle vilja låta sin särskilda mening i detta afseende falla, får Utskottet föreslå följande omröstning: 67:o. Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och Borgare-ståndet gillat, införselsafgiften för Tobak: oarbetad: Blad och Stjelk, bestämmes till 20 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, fastställes afgiften vid införsel af denna artikel i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut till 22 öre skålpundet. För Tobak: arbetad: Cigarrer, hade Utskottet föreslagit bestämmandet af införselstullen till \ R:dr 50 öre skålpundet.
Få saker förefalla mig så ledsamma, som berättelser om drömmar, och det af den enkla orsak, at de gamla gummor, som gemenligen berätta sådane, svårligen i deras vakna tilstånd skulle kunna sätta tilhopa något dugligt, och ännu mindre under sömnen, då troligen tankar alldeles saknas hos dem; det osammanhängande som deri således förekommer, roar likväl mången, och de åhöra dylik smörja rätt gerna. Någon gång förekomma likväl i drömmar, hälst hos unga personer, idéer som ej äro at förakta; deras karakter målas ofta deri för den, som förstår utlera den. Något sådant finnes väl icke i Unos dröm denna natten; dock torde jag för at söka tilfridsställa olika lärares smak, icke alldeles bortlemna den onämnd. Morfeus hade, som sagt är, tilslutit hans ögon; hans kind hvilade på hufvudkudden, och den ena armen låg utsträckt på det rosiga cattunstäcket; han sof med et ord sött. Solen stod redan högt på himmeln, och pigorna i köket voro i full verksamhet; morteln slamrade, och Ladugårdsgumman, som utdref boskapen, upstämde med en skarp stämma: En gång hvad gäller det, när hela marken krälar, och folket liksom gräs begynner titta up. Uno hörde alt detta i sin slummer, och bildade sig deraf, at den gamla gumman, som han lärt känna i Öfverstens hus, stod med samma kläder hvari han sett henne, midt framför honom och skrek at han var hennes förförare; stundom tyckte han henne nypa sig, stundom rifvas och bitas, och ändteligen fatta uti honom med et par ofantliga händer och dansa vals – han dansade om med gumman och svettades, men det aldrasvåraste var, at han tyckte hennes förebråelser voro rättvisa. Sluteligen ändrades scenen i hans dröm til mer ljuf, och han tyckte sig fira sit bröllop med gumman, då just i detsamma någon börda, som föll i hans famn, oförmodadt väckte honom. Förskräckt tog han emot sig med båda händer, och til sin stora förvåning fann han at det var Sofi sjelf, som verkeligen låg i hans famn. Orsaken til denna otroliga händelse var ganska enkel.
Hos Kongl. Majit hafva Jönköpings stads i beskattningsärendeu röstegande innevånare genom utsedde Kommitterade, uti en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länet under den 19 Juni sistlidet år insänd skrift, bland annat i underdånighet anhållit att, för anläggande af ett skolhus med botanisk trädgård och nödigt utrymme i öfrigt, erhålla upplåtelse af en lämplig lokal å den Kongl. Majit och Kronan tillhöriga mark, sons fordom upptagits af Jönköpings numera raserade fästning, men derefter för Kronans behof icke varit begagnad; och har Kongl. Majits Befallningshafvande dervid i underdånighet vitsordat, att den begärda platsen vore i nämnde ändamål för Jönköpings stad behöflig. Sedan Chefen för Ingenieur-Korpsen blifvit i ämnet hörd, har Kongl. Majlis och Rikets Krigs-Kollegium uti infordradt underdånigt utlåtande af den 19 sistlidne September, lika med bemälde Chef, på det sätt tillstyrkt nådigt bifall till Kommitterades i berörde afseende gjorda underdåniga anhållan, att det tillärnnade i Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, M 58. nya Skolhuset måtte på den Kronan tillhöriga mark af Jönköpings f d. fästnings område få uppföras vid den plats, som å en, ansökningshandlingarne bilagd, plankarta öfver Jönköpings stad finnes med Z utmärkt; och vill Kongl. Maj:t, i betraktande af hvad sålunda härvid förekommer, nu i nåder föreslå Rikets Ständer, att det för ett nytt Skolhus i Jönköping erforderliga utrymme, om hvars bibehållande för ali framtid staden bör vara försäkrad, må, på här ofvan antydda plats, af f. d. fästningsområdet derstädes under full eganderätt åt staden upplåtas. Den åberopade plankartan öfver Jönköping skall tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, som kommer att med denna fråga taga befattning. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C. v. Hohenhausen.
Hon hoppades på att systern skulle finna något sätt att uppenbara sig för henne, antingen i drömmen eller i någon syn. Hon bibehöll nämligen hela sitt lif igenom den tro på drömmars betydelse, hvarom redan hennes ungdomsväninna talar, och äfven på aningar och uppenbarelser i andra former. Hon hade också alltid vetat långt på förhand när ett år skulle blifva lyckligt eller olyckligt för henne. Att 1887 skulle skänka henne både stor glädje och stor sorg, det visste hon, liksom hon redan nu sade att 1888 skulle bli ett af de lyckligaste år i hennes lif, under det 1890 skulle bli ett af de bittraste. skulle åter bringa en begynnande ljusning. Denna ljusning blef döden! Plågsamma drömmar hade hon alltid när någon af dem hon höll af led eller gjorde något som skulle förorsaka henne lidande, om hon visste det. De sista nätterna innan systerns död hade hon haft så svåra drömmar – till sin egen förundran, då underrättelserna voro goda. Men när dödsbudet kom, sade hon att hon borde ha varit beredd därpå. Emellertid kom icke den uppenbarelse efter döden, hon hade väntat och hoppats på. Triumf och nederlag. Allt vunnet – allt förloradt. Jag reste 1888 i januari, och vi återsågo icke hvarandra förr än 1889 i september. Det var icke fullt två år som gått, men bådas vårt lif hade under denna tid genomgått sin mest afgörande kris, och vi träffades såsom helt andra människor än när vi skilts. Vi kunde ej åter närma oss hvarandra som förr, emedan vi båda voro upptagna af vårt eget lifsdrama, och emedan ingendera ville säga den andra hela sanningen om den konflikt, hvari vi båda befunno oss. Då det i denna skildring är min uppgift att omtala hvad Sonja berättat mig om sig själf, vill jag också om detta hennes sista lifsöde endast förtälja, hvad hon sagt mig ehuru detta nödvändigtvis blir mer sväfvande och obestämdt än alla mina andra meddelanden om henne, just emedan hon själf icke längre lät mig blicka sig in i själen som förr. Hon hade kort efter min afresa lärt känna en man, hvilken hon sade vara den mest genialiska personlighet hon någonsin känt.
Vid ett missväxtår fordrar dea nödställdelandtm»nnen att undsättasmedSpannanål till det lindrigaste pris; då han ett annat i66 Dea il April f. m, Sr har Spannmål att föryttra, fordrar han att Kronan skall köpa den, och betala efter hvad han kallar skäliga pris; den enskildta speculamen åter äskar att Staten icke bör inblanda sig i hvad iian anser tillhöra sin verkningskrets. MagaZinsDirectionen kan således icke undgå att vara en stötesten för mängas beräkningar, och ett föremål för mångas tadel Den har så sällan af opinionen fått njuta skydd för sine åtgärder, att det icke varit mängden af de anfall m n riglat mot Inrättningen, som väckt min förundran, utan endast det öfverdrifna i framsiällningarne, de utan allt fog framkastade beskyllningar om deo förlägenhet och nöd i landet Inrättningen skall hafva åstadko < mit, och de skadliga följder som genom dess existence skola uppkommit. Maga/insDirectionen kan hvarken önska eller förvänta någon skonsamhet, men ett rättvist bedömande om hvad som är skuld eller oskuld har Directionen åtminstone rätt att begära. Jag anhåller vördsamt, att detta anförande får remitteras till det Utskott till hvars Utlåtande motioneme om Magazinslnrättningen blifvit remitterade. Ben ii April e, mi 16 7 Bilagor till PleniProtocollet för den 11 April, eftermiddagen. N:o i« Herr Zengerlein, Jacob: Höglofl. Statsutskottet bar velat utmärka 6om skulle den inskränkta verkningskrets RiksgäldsContoirets ordinarie förvaltning från senare Riksmöten undergått, lemnat Fullmägtige obehindradt tillfälle att handlägga Discontutredningens göromål j men Höglofl. Utskottet, synes icke afsedt den obetviflade sanning att denna ordinarie förvaltning ehuru inskränkt likväl upptagit
Rörande de af Fullmägtige beslutade bestämmelser angående räntan såväl för kassakreditiv, som å uppoch afskrifningssamt deposit-medel, torde Utskottet endast behöfva hänvisa till de i berättelserna intagna upplysningar; och får Utskottet, efter öfvervägande af skälen till de af Fullmägtige fattade beslut i fråga om förändringar i räntan vid diskontering och utlåning från Handelsoch Näringsdiskontfonden, hemställa, att dessa beslut må af Rikets Ständer godkännas. Omförmälde §§ i förstnämnde två revisions-berättelser innefatta upplysning derom, att Revisorerne för granskning af Banko-Diskontverkets räkenskaper och förvaltning meddelat Direktionen öfver nämnda Verk decharge för åren 1862 och 1866; hvaremot sådan decharge icke lenmats för 1864 af anledning att, sedan BankoDiskontverket numera blifvit förvandiadt till ett kontor i Banken, granskningen af hithörande räkenskaper för 1864 verkställts af Rikets Ständers år 1865 församlade Revisorer öfver Bankoverket, hvilka icke äro berättigade att meddela decharge för hvarken det hela eller någon del af Bankens förvaltning, utan allenast att, enligt 7 § i den för bemälde Revisorer gällande instruktion, för Rikets Ständer anmäla, huruvida emot Bankoverkets förvaltning något varit att erinra. Som emellertid Styrelsen öfver Bankens Diskont-kontor eller förutvarande Direktionen öfver Banko-Diskontverket äfven framgent torde böra frikallas från Bih. till R. St. 2 Decharge för Styrelsen öfver Hankens Diskontkontor. 10 Banko-Utskottets Berättelse N:o 3. ansvarighet för godkänd förvaltning; så, och efter inhemtande, att sednast församlade Revisorer genomgått de vid Diskont-styrelsens sammanträden under ar 1864 förda protokoll, samt, sä vidt tiden medgifvit, granskat Kontorets räkenskaper för samma år, äfvensom att Revisorerne såväl anställt inventering af de under
Hitåt tycktes mig allt bli gästvänligare och gladare, såsom äfven jag sjelf blifvit gladare till mods och tyckt mig liksom hemma här. Seglare, sådana vi under hela resan sett ganska få, lågo här i stor mängd i alla bugter och under landen. Om morgonen då vinden blåste upp måste vi åter vända till sjöss, emedan vi ej kunde gå öfver Cap Matapan, och kommo mot aftonen tillbaka något öfver Cabrera, så att vi sågo inåt viken Kalamata och Mainoternas land, Cap Grosso och Matapan. Till natten vände vi åter ut åt hafvet och kommo om morgonen den 10 nov. åt Cerigo och den dervid liggande Ovo ön, hvilka öar vi på långt afstånd sågo förut. Vinden var temmeligen styf och dyningen ännu värre, samt tilltog på dagen då den förra aftog, så att vi på hela dagen ej just kommo någon vart. Seglade på Cerigo och kommo denna ö temmeligen nära. Den är lägre än de andra landen deromkring, och jag kunde i den ingalunda igenkänna det gamla Cythera, kärleksgudinnans hem och födelseorten för den sköna Helena. Stranden åtminstone var ful och kal, utan något enda träd eller buske. Äfven det inre af landet skall vara bergigt, men med vackra dalar, som öfverflöda på villebråd, isynnerhet turtur-dufvor. Den betydligaste byn heter Kapsali, och står nu under Englands beskydd. Straxt på eftermiddagen hade vi hunnit ön närmast vinden friskade i, men var så knapp att vi tvekade om vi med den skulle kunna komma genom sundet. Dock ville vi våga och om ej annat hjelpte slå någon lof i sundet. Vi föllo således af längs landet; men nu kom en häftig by som såg mycket svår ut, så att kaptenen beslöt gå öfver stag; men vi voro redan så nära att det ej väl lät göra sig. Derfore läto vi det gå och Cytherea tycktes vara oss huld, så att med oss drog sig äfven vinden längs stranden af hennes ö och förde oss med god fart genom sundet.
Den 5 Martil, 2.01 hvarest nu flere år inträffat större produetion, Xuen mindre penningar i allmänna rörelsen, följderne deraf erfara vi redan. Man kan invända att hastigt omlopp af det i rörelsen varande myntet kunde fika vå! befordra försäljningen af ett större varuqvantum som ett mindre, men jag tviflm derpå att ett så hastigt omlopp, sorn behöfdes låter sig göra i vårt vidsträckta land, och detta sorn mycket annat Utgör en vacker hypothese, men sorn ej år verkställbar, och hvilken kraft vore det som för Landtmans afsättning af dess produkter skulle befordra denna hastiga circulation, då egentligen snart ett år efter verkställd skörd eller påföljande sommara först efterfrågan blifver efter dess effecter, och brist på penningar gör att ingen kan speculera j andra saker ån högsta behofvet påkallar; under tiden har Landtmannen nödgats betala sina Kronoullagor, räntor &.c., som naturligtvis grufligt skola trycka honom. J)et torde derföre vara nödigt att finna nå-^ got medel till vidare afhjelpande af den iråkade pennirigeföi lägenheten, och antaga samma hjelpemedel sorn andra bländer, hvilka varit i enahanda författning med vårt land, nemligen haft skuldsatt jord och ökad productjon, samt ej haft af silfver tillräckligt utbytningsmedej, och derföre nödgats skaffa sig annat, grundadt på landets production och fastigheter, hvilket fått pamn af creditsystern och hvarom Friherre Wran' gel förut våcjct motion, hvaruti jag väsendtligen instämmer, hvarjemte jag i anledning af fure Att uti flera delar af Riket matte af privata få inråttas LåneBanker, med lika rättigheter och förmåner som RiksDi-monten åger, utan allt annat publikt biträde eller deltagande, ån att samina ProvinceBanker må få hålla likasom privata, öppen räkning i Banken och derå utfärda Assignationer. 2)