Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man måste nemi. ihågkomma att hela organisationen ännu är sväfvande, att man icke ännu känner någonting rörande den blifvande delningen af vapnet, och att man i följd häraf saknar alla dala, på hvilka en anslagsfördelning nu skulle kunna uppgöras. Man må ytterligare ihogkomma, att det måste blifva, icke allenast nyttigt, utan äfven nödvändigt att under den nya organisationens pågång pröfva, huruvida de uppfinningar uti och de förbättringar af sjövapnet, som dagligen uppstå och göras, äro väl lämpliga för vårt sjöförsvar eller tarfva jemkningar och ändringar, hvilken pröfning åter icke någorlunda fullständigt kan ske, annorlunda än genom öfningsexpeditioner. Härtill kommer slutligen, att, oaktadt dessa försök hufvudsakligen torde komma att gälla just de certer fartyg, som tillhöra det inre försvaret, detta försvar likväl vid nu framlagda fördelningen blifvit särdeles vanlottadt, ett förhållande så mycket betänkligare, som det inre försvaret saknar den möjlighet att fylla en uppstående brist, som det yttre försvaret uti anlitande af tillskott ifrån handelsoch sjöfartsfonden eger. Utur hvarje synpunkt betraktad, måste jag således ogilla den delning af öfningsanslaget, Utslct här föreslagit. Jag vet likväl att förhållanden och afseenden framstått, som mäktigt förorda denna delning. Jag känner att, till följd af den, frågan kommit på den ståndpunkt, att en fullt lycklig lösning af densamma icke torde gifvas. Då så är, och för att komma min uppfattning af det rätta och önskliga så nära som möjligt, får jag föreslå R. o. Ad. att bifalla Utsk:ts förslag med följande tillägg: »öfverlemnande dock R. St:r åt K. M., alt derest å nå gotdera af de för exercisen sålunda bestämda anslag, öfverskott skulle uppstå, använda dessa på sätt K. M. finner flottans behof af öfning bäst kräfva.» Härigenom vunnes efter min uppfattning icke allenast att R. St:r något förmildrade sitt eget ingripande uti frågan, utan äfven att åt K. M. lemnades större makt, i saknad af hvilken ordnandet åtminstone af vårt inre sjöförsvar — vårt vigtigaste enligt min åsigt — ej torde kunna nöjaktigt utföras. Frih. Hamilton, Hugo:
Exc. nu hemställa, att Utlåtit måtte punktvis företagas till afgörande, med iakttagande deraf, att sedan Utskits ofvanomförmäldte gemensamma yttrande under Usta punkten blifvit upläst, hvart och ett af de sålunda afstyrkta förslagen anmältes såsom föremål för särskild pröfning och beslut. Ropades ja. Efter det upläsning af Utsk:ts uti lista punkten afgifna yttrande sedermera egt rum, tillkännagaf H. Exc., att från Högvörd. PresteStit ankommit ett prot.-utdrag N:o 414 för d. 31 sisth månad, innefattande nämnde RiksStånds beslut röride det nu förevide Utlåtit samt en inbjudning till MedStånden att samma beslut biträda, hvilket prot.-utdrag nu torde inför R. o. Ad. föredragas. Det anmäldta prot.-utdraget uplästes, hvarefter H. Exc. föredrog Mom. litt. A. af lista punkten, ang. en föreslagen jernvägsanläggning från Stockholm till Upsala. Uppå begäran af Gr. Taube, Henning Adolf, uplästes D:r Schrams emot Utskits Utlåt, afgifne reservation, hvarefter yttrade sig Gr. Taube; R. 0. Ad. torde finna, att skilnaden emellan Prosten Schrams reservation och Högvörd. PresteStits inbjudning består egentligen deri, att då Prosten Schram tillstyrkt att R. Stir måtte till utgide från Riksgäldskontoret, i egenskap af lån, anvisa en summa, motsvarande 2/3 af den beräknade anläggningskostnaden, 5,500,000 rdr, under förutsättning att detta belopp kan genom Riksgäldskontoret uplånas inom landet mot fonderade obligationer å Svenskt mynt till ett pris, som ej öfverstiger kostnaden för det under innevide år utom riket uptagna lån till fortsättning af statens jernvägsbyggnader; PresteStit deremot beslutat, att desse obligationer, för den händelse att de icke kunna af Riksgäldskontoret försäljas, borde utlemnas till bolaget för att af detasmma försäljas.
Jnst.Ombndsm. i hög grad gjort sig förtjent af Svenska folkets erkänsla för den frimodiga öppenhet, hvarmed han sökt utreda lagskipningens tillstånd, helst det just är derpå folkets sanna frihet och säkerhet ytterst hvila. För att kunna rätt besvara den frågan, huruvida lagskipningens tillstånd är sådant, som det borde vara, erfordras, att först för sig göra klart, huru beskalfadt del rätteligen bör vara. Med ledning af den för Just.Ombudsm. utfärdade instruktion, har jag trott mig finna lagstiftaren hafva åsyftat, alt lagskipningen skall vara sådan, att deruti linnes enhet och sammanhang; att all dom grundas på klar lag, och att en allmän säkerhet herodes för medborgares rättigheter. Om jag nu häruti rätt upfaltat lagstiftarens mening, så måste jag ock på frågan, huruvida lagskipningens tillstånd är sådant som det borde vara, svara ett obelingadt nej. Till stöd för detta milt svar, torde jag endast behöfva åberopa det allmänt kända förhållande, hvarpå exempel uti Jnst.Ombudsm:s berättelse jemväl blifvit anförde, att frän högsta instantien, uti fullkomligt likartade mål, ej sällan emanera hvarandra rakt motsatta beslut, samt att uti frågor af större vigt, om ej alltid, det dock ganska ofta inträffar, att hvad som deruti skall vara det rätta, bestämmes antingen genom en enda röst, eller till och med endast genom den äldste ledamotens afgörande votum. Den som vunnit genom Underrätts och Hofrätts enhälligt sammanstämmande beslut, synes, ifall delta är öfverensstämmande med det som högsta instanlien uti ett fullkomligt likartad! 350 Den 8 Februari. mål förut meddelat, böra kunna vara förvissad, alt hans sak är med lag och rättvisa öfverensstämmande. Men om nu högsta instantien, sådant oaktadt, i strid mot sitt förra beslut, kasserar de sammanstämmande domarne, hvad intryck skall en så beskaffad dom utöfva på den tappande? Var han öfvertygad alt det af högsta instantien förut meddelade beslutet öfverensstämde med klar lag, så måste han ju anse det sednare vara stridande deremot.
Transport — 6,974,816 32 Postvexlar, utfärdade af: Rikets Ständers Bank 11,904,099 85 — Låne-Kontoret i Götheborg 15,648,770 79 „ i Malmö 5,062,424 29 „ i Wisby 384,122 44 32,999,417 37 Tillsammans _ 39,974,233 ,69 Anvisningar, infriade af: Rikets Ständers Bank 4,055,312: 12 — Låne-Kontoret i Götheborg 1,785,564: 03 „ i Malmö 1,064,171:98 „ i Wisby 69,768:19 6,974,816 32 - Postvexlar, infriade af: Rikets-Ständers Bank 18,628,517:51 Låne-Kontoret i Götheborg 8/105,404: 14 - „ i Malmö 4,882,313:56 - __ „ i Wisby 321,573:06 31,937,808 27 38,912,624 59 Utelöpande postvexlar — 1,061,609 10 Utelöpande assignation - 100 — Förskott Jör rörelsens bedrifvande, oliqvideradt — 2,300,000 - Skuld Summa — 3,361,709 10 Tillgång: Behållning: hos R:s St:rs Bank: postremissmedel . 100 - — postvexelräkningen 944,286 60 — „ hos Låne-Kontoret i Gö- theborg 1,699,256 97 - „ „ „ i Malmö 692,865 34 „ „ „ i Wisby 25,201 99 3,361,709 10 40 Innevarande år, till och med den i 3 Riksmynt. Riksmynt. September.
LÄNSMAN. Har du sett så mycket folk vid sommartinget förr? FJÄRDINGSMAN. Nej, inte på femton år, då vi hade det stora Alsjömordet. LÄNSMAN. Ja, det här är då också en historia, som kan vara lika god som ett dubbelmord på föräldrar. Att baron och friherrinnan skola skiljas, det är ju redan ett elände, men när så kommer till, att släkterna börja kifvas om ägodelar och jordagods, då kan man tänka sig hur det skall stå i ljusan låga. Fattades bara att de kifvats om enda barnet, så hade icke kung Salomo själf kunnat fälla dom. FJÄRDINGSMAN. Ja, hur är det med denna sak? Somliga säger si, och andra säger så, men någon skall väl ha skulden? LÄNSMAN. Det är inte så sagdt: ibland är ingens fel att två gräla, och understundom är det den enas skuld ensam att två gräla. Mitt rifjärn där hemma till exempel, hon går och stormgrälar för sig själf, berättas det, när jag är borta. För öfrigt är det här inte något gräl, utan fullständigt brottmål, och i de flesta sådana är den ena parten kärande, det vill säga den förfördelade, och den andra parten svarande, eller den brottslige. Hvem som är skyldig i detta mål det är icke lätt att säga, för båda parterna äro kärande och båda svarande! FJÄRDINGSMAN. Ja, ja! Men underligt är det i dessa tider; det är som kvinnorna blifvit galna. Min gamla har ryck, då hon talar om att jag skulle föda barn, om det vore rättvist, liksom inte vår Herre skulle veta hur han skapat sina människor. Och så får jag långa historier om att hon också är en människa, liksom jag inte visste det förut eller påstått något annat; att hon inte har lust att vara min piga, fastän jag egentligen är hennes dräng. LÄNSMAN. Ja så. Du har också fått den där åkomman i huset! Min brukar läsa ett blad som hon får på herrgårn, och så berättar hon ena dagen som något ytterst märkvärdigt att en dalkulla har börjat på att mura, en annan gång att en käring öfverfallit och slagit sin sjuka man.
Rymmer arbetskarl döms han av krigsrätten till 1 års fästningsarbete, i Sveaborg på stockhuset och i Karlskrona i ankarsmedjan. Den man som sköter sig kan få vissa privilegier. Ingen får dock utskrivas förrän han har bärgning och utkomst. Han har rätt att få hjälp att skaffa arbete. Carlsruhe den 27 februari 1804 GUSTAF ADOLPH Förordning om allmänna arbetsställen för Sveaoch Göta riken, samt Storfurstendömet Finland; Carlsruhe den 27 februari 1804. Att skydda Våra undersåtars säkerhet till person och egendom är huvudsakligt föremål för Våra omsorger. Det är därför med bekymmer Vi se att denna säkerhet störs av personer, som genom lättja, vanart och lättsinnighet försaka de medel, som ger dem nödtorftig bärgning och att bli nyttiga medlemmar i samhället. Dels de som är straffade och utsläppta ur häktena, men fortsätter att begå brott och stryker omkring landet och tigger. För dessa personer har inrättats arbetsinrättningar i Karlskrona och Sveaborg. De skall inte sammanblandas med de missdådare som är dömda till fästningsarbete. Dessa inrättningar kallas Allmänna Arbetsställen och Överståthållaren i Stockholm och landshövdingarna i länen har tillstånd att på obestämd tid döma sådana personer, som för första och andra resan blivit straffade för stöld och efter avtjänat straff inte kan hitta något näringsfång, så att de kan försörja sig. Vidare landstrykare, tattare och zigenare, som inte har pass. Soldater som blivit utstrukna ur rullorna och drängar och betjänter som inte på utsatt tid skaffat sig tillgänglig tjänst. Svensk hantverksgesäll som inte inom fjorton dagar efter ankomsten till en stad uppsökt en mästare. Hantverksgesäller som visa sådan sturskhet att ingen mästare vill anta dem. Utrikes ifrån inkommande överlöpare som inte inom tolv dagar skaffat sig näringsfång. Vaktbetjänter vid verk och tull samt vågar som undanhållit sig mer än sex veckor. De som är krigsdugliga skall inte sättas i arbetsinrättning. De frigivna fästningsfångarna får välja på krigstjänst och arbetsinrättning. Endast män får antas och de får inte vara orkeslösa eller sjuka.
S. D. Den af Ridderskapet och Adeln, medelst Protocolls-Utdrag, af den 13 dennes, till de öfriga Riks-Stånden gjorda inbjudning att sig med Ridderskapet och Adeln förena i dess beslut vid Allmänna Besvärsoch Oe-cononomie-Utskoftets Utlåtande, N:'o 17&, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 143, förut raeddelada Betänkande, angående väckt fråga om Belåningsrättighet uti publika Fonder i ritorr Spannmål, fann PresteStåndet, sorn vidblef sitt i ämnet förut fattade beslut, ej skäl antaga, S. D. Vid föredragning af ExpeditionsUtskortet» Memorial, N.o 45a, 'angående en underdånig Skrifvelse om beviljadt ö-kadt anslag för Undervisnings-Verken, blef, med godkännande af den underdåniga Skrifvelsen, samma Memorial till Handiingarne lagdt. Si D. Efter uppläsning '>f ExpeditionsUtskottets Memorial, N:o 454^, med öfverlem-. nande till underskrift af den för Riksgälds-Contoiret fastställde Stat, blef nämnde S.tat af Ståndet gillad och af dess Talman underskrifven, saint Memorialet till Handiingarne lagdt. 30 Prot, Utdrag den 15 Mars i83o, S. D. Föredrogos å nyo och biföllos rStatsUtskottets Utlåtande; N:o 423, i anledning af erhallen återrerniss a Utskottets Betänkande, N:o 38b, angående Åkerbo Härad» dagsverksskyldighet under Kungsöhrs Kungsgård; Memoria! N:o 424? angående Gratificatiorier åt Riksgälds-Contoirets Tjensteman för befattningen vid utdelningen af och redovisningen för Riksdagskostnadsmedlen, emottagmngen och utdelningen tili Prasnumeranter af sarnt redovisningen för Riks-Ståndens Protocnll vid innevarande Riksdag; äfvensom Herrar
R:dr, eller å lägre belopp än 1,000 R:dr; börande i öfrigt kreditivbeloppet lämpas efter beskaffenheten och omfånget af den rörelse, kreditivsökanden bedrifver; samt åt mom. 4 af samma § 20 Bankr-UOkottets Memorial N:o 10. 17:o. Såsom kredi’iv må beviljas åt Riksgälds-kontoret högst 1,800,000 R:dr; åt Allmänna Hvpotheksbanken högst 200,000 R:dr; åt Sparbanker högst 80.000 R:dr för Stockholms stads, 20,000 R:dr för Göteborgs och 10,000 R:dr för livar och en af de öfriga Sparbankerna, som dertill sig anmäla; samt åt bolag högst 100,000 R:dr. Vid öfriga momenter af ifrågavarande § har ej förekommit något, som till ändring bort föranleda; hvilket äfven gäller om 62 §, angående utlåning med omsättningsrätt.
Har gäldenären genom falska förespeglingar sökt stärka sin kredit, då hafva vi en lag mot bedrägerier; men att Staten skall använda ett straff emot den, som dertill icke gjort sig skyldig, sådant kan icke gillas, och deruti ligger också domen öfver bysättningen. Men den qvarstår icke allenast som ett straff för gäldenären, utan äfven som ett slags hämnd för fordringsegaren; ty om vi betrakta saken närmare, hvarföre bysätter fordringsegaren? Vanligen för att tvinga slägtingar och vänner, hvilka hafva medlidande med gäldenären, att betala hans skuld, eller också för att tillfredsställa sin hämndlystnad. Men en institution, som således icke tjenar till något annat, än att tillfredsställa den enskilda hämndlystnaden, den anser jag icke Staten värdigt att 1)1061)0113. •— En talare har redan nämnt, att bysättningstvånget icke förekommer i den stora nffärsverlden, och de som använda det, förtjena verkligen icke att af lagen omhuldas. Att låna mot hypothek af slägtingar och vänner, eller med andra ord att låna mot hypothek af gäldstuga!), är en spekulation som jag anser, att lagstiftningen alldeles icke bör upmuntra eller gilla. Men om nu så är, Mine Hrr! att bysättningstvånget hvarken ur rent rationel synpunkt eller från Statens synpunkt kan försvaras, så kan det icke bestå. Under sådane förhållanden och då otvivelaktigt detta tvång, äfven om man vill att det skall qvarstå vid utrikes vexlar, är en inkonseqvens, en anomali, som jag icke kan gilla, så lärer det icke heller böra bibehållas. Kan det vidare icke försvaras, såsom stridande emot samhällets idé och åsigterna om personligheten, så bör det icke heller gälla ur synpunkH. IX. 7 98 Den 8 Augusti. ten af den utrikes handeln, särdeles då det med afs;de å den inhemska handeln icke är någon nödvändighet. Ty, Mine Hrr Idet är lika angeläget för Svenskar att utfå sina fordringar, som för utländningar.
Sedan vid 24:de §:n åtskilliga mornablifvit lillagde, torde det vara nödigt att desamma här åberopas, i anledn. hvaraf jag vördsamt hemställer, att efter orden ”emot 24:de §:n” mätte införas ”lista och 2:dra moni.”; hvaremot jag, i afseende å nyssnämnde §:s 3:dje morn., anser, att ett nytt mom. af följande lydelse bör vid slutet af 42:dra §:n införas, nemi.: ”Förbrytelse emot 24:de §:ns 3:dje mom. straffas såsom i 39:de §:n säges.” 39:de §:n har visserligen af R. o. Ad. blifvit återremitterad, men då det endast skett i ändamål att bestämma straffbestämmelsen för 4:de resan oloflig försäljning, synes mig icke något hinder möta för antagandet af det utaf mig nu väckta förslag, hvarpå jag vördsamt anhåller om propos. Frih. Hjerta: Jag är till en viss grad förekommen af Hr Braunerhjelm, men jag får »umärka, att de uti 39:de §:n stadgade straffbestämmelser äro alldeles för ringa med afseende på de kringresande krögarna, som här äro i fråga. Enligt min tanka borde det stadgas, att det af dem medförda bränvin måtte dömas förbrutet. I anledn. deraf tager jag mig friheten föreslå följande tillägg till det af Hr Braunerhjelm föreslagna 3:dje mom.: ”hvarjemte det på åkdonet befintliga bränvin, jemte kärl, som för dess afhemtning tjenligt är, vare förbrutet”. Gr. Mörner, Axel: Instämmande uti den af Hr Braunerhjelm föreslagna förändring uti och tillägg till nu under öfverläggning varande §, får jag likväl, på de skäl jag anförde, då 40:de och 4lista §§:na diskuterades, vördsamt anhålla, att 11. o. Ad. behagade återremittera denna §, såsom egande sammanhang med 39:de §:n. Frih. Raab:
Ö n s k e m å l: god, husmoderlig ledning, undervisning i hushållsbestyr, jämnårigt fiicksällskap och tillfälle till bad. Svar m e d uppgift o m villkoren till fiu Siri Ljunggren, Christianstad. pr m å n a d. N ä r a kyrka, sjö, skog, daglig post, telefon. Svar till » Fru E. R. », adress Riddersberg, Tenhult. Tillfälle till franska lektioner. Pris 60 kr. Svar till » Inackordering », Vestkustens MineralVattenfabrik, Göteborg. (G. G. E n 16 a 17 års flicka, som, fastän ej kunnig, vill något deltaga i husliga sysslor, kan få ett godt h e m hos enkel och stilla familj på landet. Friskt läge vid skog och sjö. Pris 30 kr. i m å n. Svar till » Ordentlig », Bettna (Södermanland) p. r. (832) E N U N G, förlofvad flicka, önskar k o m m a till en respektabel familj på landet, helst prästgård, där umgänge finnes, för att grundligt läia sig ett h e m s skötande. Svar pr omgående med prisuppgift m. m. till » N. N. », pöste rest., Grebbestad, Bohuslän. Närmare meddelar Redaktör G. F. Hedvall, Gefle. MÖNSTER. J. Beckers Malpulver i askar å 1 och 2 kr., p:t 25 och 50 öre, dessutom A l u n, Camphor, Coliqvintäpplen, Naftalin, Naftalincamphor och Insektpulver m. m. i m i n a bodar 3 Malmtorgsgatan, 24 Stora Nygatan, 23 Götgatan. Wilh. JBecker. 7 / _ 5 OBS.! Nyheter för våren äro nu inkomna. Beställningar a klädningar emottagas och utföras å egen atelier. Fristående Kjolmönster Lifmönster Bluslif Ärmmönster Jackmönster Velocipedkostymer Vårjaquetter Mönster till Barnkläder Kragmönster Mönster för hel prinsess tr. 6 ingång från Lästmakaregatan. (l ö s a n d e piller) försäljas å 1.50 pr flaska å apoteket Gripen STOCKHOLM.
Enligt hvad Revisorerne af Fullmäktiges protokoller inhemtat, har postverket, på grund af ett Kongl, bref af den 23 Juni 1792, innefattande svar på dåvarande Fullmäktiges underdåniga anhållan om Riksgälds-kontorets befriande från postporto för ankomna inrikes bref, sedermera beräknat och erhållit godtgörelse för det porto, som, enligt afgifna räkningar, belöpte för alla i fribrefsböcker införda och från Stockholms Postkontor af Riksgälds-kontoret utbekomna bref. Då således Riksgälds-kontoret måste godtgöra en del af den portofrihet, hvilken blifvit andra allmänna verk och myndigheter tillerkänd, och detta syntes innefatta en destomera anmärkningsvärd oegentlighet, som Riksgälds-kontoret icke kunde vägra att emottaga alla de bref och handlingar, som af dessa verk blefve till Kontoret öfversända, samt det ingalunda tillkomme Riksgälds-kontorets Styrelse att tillse och vaka deröfver, att medgifven fribrefsrätt icke missbrukades eller öfverskredes, samt denna Styrelse ej heller ägde föreskrifva i hvilka fall andra embetsmyndigheter skola med Riksgälds-kontoret brefvexla; så och med hänsigt derjemte till de svårigheter oell tidsödande göromål, som skulle vara förenade med beräkningen och kontrollerandet af omförmälda postportos rätta belopp, hafva Fullmäktige, i början af sisth år, ingått till Kongl. Maj:t med underdånig hemställan, huruvida icke Riksgälds' kontoret kunde förklaras befriadt frän ersättningsskyldigheten för det postporto samt de assuransoch rekommendationsafgifter, som, efter gällande posttaxa eller andra författningar, kunde belöpa för de till detta verk addresserade och med posten ankomna bref från sådana embetsmyndigheter och inrättningar, som vore i åtnjutande af portofrihet. Till denna underdåniga framställning har dock Kongl. Majit, enligt Dess härå, under den 25 Augusti samma år, i nåder meddelade svar, förklarat
Detta surrogat skulle då bestå uti en anstalt, som med en viss gifven auetoritet skulle pröfva, huruvida en förmyndare fullgjort sina skyldigheter eller icke. Jag ledes häraf att bedja JEt. o. Ad. besinna, hvilka en förmyndares pligter äro; de äro näst en faders för sina barn. Snarare, än att utgöra föremål för lagstiftningen, blifva de endast dyra till följd af hvars och ens karakter och moralitet och funnos före ali lagstiftning nedlagda i hvars och ens bröst, och det är således ej rätt att med desamma för mycket befatta sig. Det händer, när man drifver lagstiftningen för långt, att man med detsamma gör rummet för trångt för den moraliska kraftens verkningsförmåga, samt att, då man steg för steg gifvit den nya föreskrifter, befinnas de slutligen alltför otillräckliga; och hvad beträffar specielt det omtalade surrogatet, förklarar jag min tanka vara, att alla sådana åligganden, som uppdragas åt en persona moralis eller corps, snarast förfela sitt ändamål, och felet ligger i den collectiva ansvarighet, som i sjelfva verket borttar all ansvarighet. Idéen af ansvarighet innefattar begreppet om en enda person. Allas ansvarighet är ingens. Jag har sett smärtande exempel på otillräckligheten af garantier hos en Corporation, till följd af dess organism, med den collectiva ansvarigheten, då deremot i enskilda inrättningar man alltid funnit ansvarighet just derigenom, att all delning deri saknats. Och hvad blefve väl följden af detta surrogat? Jo, först att genom för mycken tillit till den af lagen stadgade Den i September. granskningen upphörde den enskilda, hvaraf kunde följa, att inan i sjelfva verket förlitade sig på en chimer; att dernäst, då man ät den antagna auctoriteten lemnade ett sådant öfverinseende, skuile det kunna inom denna corps finnas en oell annan, som skulle anse det behagligt att intränga i de privata förhållandena för att chicauera.
Deremot finner jag ganska billigt, att Stats-verket framdeles konvme att å hvarje ort aflöna fångvaktare-personalen och bekosta fångarnes underhåll, hvilket skulle leda till verklig besparing uti hittills hafde utgifter, ehuru jag ingalunda vill förneka, det ju icke lagens mening varit, att sådant intill ransakningarnes afslutande i allmänhet bordt åligga menigheterne, lika väl på landet, som i släderne, hvartill fängelsernas usla beskaffenhet och andra omständigheter dock lagt hinder i vägen. Det är så mycket angelägnare alt behjerta della ärende i första rummet, som ransaknings-fängelserne i allmänhet kunde inrättas med min - 20 Stats-, Lagsamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskotlens Betänkande, lV:o 89. sia tillskott af Staten, emedan 6 a 8 celler, jemte rum för vaktbetjeningen kunde anses tillräcklige för hvarje domsaga samt dessa häkten på de flesta ställen af träd uppbyggas; hvarförutan äfven en annan vigtig omständighet måste besinnas. Det är nemligen påtagligt, att, om man uti hela fängelse-systemet måste till ett önskvärdt ändamåls vinnande afse fångarnes afskiljande från hvarandra, är det hufvudsakligen vigligt, att detta afskilja n cl e äfven må ega rum under transporterne och i synnerhet under ransakningen. Med hvad nytta skulle man vä! t. ex. förhindra ett hand af flere tjufvar från gemenskap i Länsfängelset, örn de under vistelsen i den aflägsna Tingsarresten sami under transporten dit hade obehindrad gemenskap med hvarandra, just under den tidpunkt, då det till deras öfverbevisande vore mest angeläget att afstänga dem från hvarandra. Det är visserligen för öfrigt godt och väl, att det moraliska besmittandet förbrytare emelian må kunna hindras i Uinsfängelserne; men det är lika angeläget att vid alla öfriga tillfällen omintetgöra complolLer emellan de fängslade samt förekomma förblandning af gröfre och ringare förbrytare, lärde och oinvigde, skyldige och oskyldige.