Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Värfningspenningar ne har talaren förmenat skola ersättas genom förmånligare aflöningsvilkor. Några sådane förmånligare aflöningsvilkor skulle likväl icke tillgodofalla den nya värfvade soldaten, utan skulle först ifrågakomma för den, som inginge förnyad kapitulation. Att söka värfva soldat första gången genom att förespegla honom utsigt på förmånligare vilkor först efter ultjent kapitulationstid vid möjligen ifrågakommande förnyad kapitulation, torde icke i verkligheten utfalla förmånligt. Till anskaffande af de tio gevär, som för hvarje socken inom riket skulle behöfvas för målskjutningarne, har något serskildt anslag icke ansetts behöfligt. För detta ändamål skulle likväl älgå omkring 24,000 gevär, hvilket, efter en beräkning af några och 20 r:dr för hvarje gevär, skulle utgöra en summa af vid pass 500,000 r:dr b:co. Det är således icke härvid fråga om,någon obetydlig post, som skulle utom beräkning fyllas antingen genom öfverskott, som jag ej vet hvarifrån de skulle komma, eller utaf besparingar, som man förmodar den nuvar. krigsförvaltningen skola lemna efter sig, och till denna utgiftspost kommer ytterligare behofvet af medel för ifrågavar. gevärs underhåll, hvartill ej eller någon kostnad blifvit beräknad. Utsk. hade äfven anmärkt, alt i kalkylen ej blifvit uplaget kostnaden för det befäl, som skulle hafva tillsyn vid skjutöfningarne inom socknarne. Häremot har man erinrat att befäl borde lagas af det som fanns i orten och att kostnaderna derföre skulle blifva obetydliga. Emedlertid är förhållandet sådant, att inom en del orter, såsom i Bergslagsorter, der rotering ej finnes, något befäl icke på trakten kan erhållas och då, enl. Hr Stiernsvärds förslag, officerarne icke framdeles skulle få sig några boställen till begagnande uplåtna, lärer ännu allmännare svårigheter i berörde hänseende kunna förutses, då, efter boställenas indragning, icke kan antagas alt officerare framgent blifva spridda kring orterna pä sätt som nu är fallet.
69 en utlottat; odj båra bege oratåftningar alltib merfftälfaS meb flut* na feblar. $. 124. 3 Stocfljolm mdfjer Sorgerffapet SateringSmän efter manligbeten, cdj pd bet SoperingSmdn af 9iibterft?ap o<j) Stbel, famt ^prefte.Stdnbet mib £a,veringS.(IommiUeenS fammantrdbe ej md fafnaS, anmebar öfmer* Stdtljällaren DiibbatbuS fDiredion cd) StocfbelmS Stats (Eorfiftorium, att, bmar pd filt fidlle, Falla be inom Staben boenbe Sebamoter af bege Stdnb, att d wig bag fammantrdba ocb SapiringSmannamal förrätta; (Folanbe af bege malfårrdttningar tibig bel lemnäs Dfmer.Stdtbällaren, får alt mib Sanerings-Sommitteené förgå fammantrdbe, bd be utfebte
(Srufnjor och <Sntfn?e*lotter, utur ^roilfa jernmalm till affalu brptet, taperat till fpra procent af ben infomft, be anfet gifroa. 2111a anbra, af f>roab art font helft, berutur SMnt till affalu brptet, taperat på enahattba fatt 2SimråE0;23ru?, i £tt>å €laf?er: förfta Claren 9v:br 8: — 37 Stnbra bito ... 9t:br 4: — ilinge* od> 23ajonett0;©mtt>en, i §wå Clafjer: förfta Clafjen — 25: — Slnbra bito — 16: — ©ilfwenvevf erlägga bevillning meb fem procent af förra årets behållning, hvoilfen afgift af <3öerfeté ©ifpottent, vib årliga utbelmngen, innehållet och ti11 weberböranbe tlppbörbtmän aftemnat, på lifa fatt och meb lifa voilfor, forn förut om fahlu ©rufvor ftabgabt finnes. ©feppabyggeriO^åttmngar, pribilegierabe, i fpra £lafjer: förjta Claren 9f:br 100: — Slttbra bito — 66: 32. £rebje bito — 50: — fjerbe bito — 33: 16. ©ten* farnt Hcrfåvla^fabrifer, j Claier: ^örfta blåhen — 10 Slnbra bito — 5 £rebje bito — 3 §• 30. Äolningtfrihet på donant Allmänningar eller SKecognition&jfogar, för hvarje ftig, beräfnab till 24 Gunnor . 8 ff.
Stander torde till KonglMaj:t böra ösrverlemna den underdåniga önskan, att KonglMasit i Nader täcks anbefalla Des; Befallningshafwande, att pa det säkraste och tillförliteligaste sätt söka inhämta de underrättelser, angående Spannemals-tillgangarnei Länen, hwilka före Markegangssättningen eller sidst inom hwarje ars stut böra af Landshöfdingarne till KonclMajtt, pa werkeliga förhållandet grundade, underdånig!? insändas, a hwilka underrättelser Utskottet wagar hoppas, alt Kongl. Maut fäster Nadiot afseende, da inskränkning uti eller Förbud mot Branwins-tillwärkningen deraf befinnes nödwändig; samt att, i händelse af Förbud mot sadan tillwärkning, de sa kallade husbehof^-pannor för Jordbrukande a Landet, det will saga sadane pannor, som endast med husbehofSrätt efter nedanskrifne grunder fa nyttjas mot ordinair afgift och ej öfwerstioa Nittio kannors r»md, maga fa begagnas 2me manader om hösten, räknade fran medlet af Octobcr manad och om waren under den tid af 2:ne manader, som Konungens Befallningshafwcmde för hwarje Län kan anse sagneligast. Den sz Maji. 325 2:0 Da del ar förmonligare för Staten att Bränwinsbränning idkas i förening med jordbruk, en tanke, som Kongl. Maj:t jämwäl i Sin Nådiga Proposition framställer, simes den jordbrukande Bränwinsbrännaren böra gynnas framför den icke jordbrukande. Hittills har förhållandet warit twärtomDen förre har betalt för blotta rättigheten att bränna en afgitt af Twa R:dr per hemman. Den sednare endast Ä ta ssillingar om han bodde i Stad, och bodde han pa Landet, dcsic 8 si. endast när han idkade Bränwinsbränning.
Jag utbeder mig att i anledn. häraf få erinra, att nyssnämnde anmärkning af mig icke blifvit framställd med någon speciel hänsyftning till klander å det förvaltande verket, utan endast såsom ett bland de många bevisen på det misstroende, som i allmänhet räder till K. St, och på ogenheten emot deras granskningsrätt, hvarå jag då citerade några exempel, och hvarpå det torde vara svårt att neka, det äfven detta factum utgjorde ett talande bevis, då Styrelsen icke blott afslagit revisorernas rätt att granska gamla passevolaneefondeus räkenskaper, utan man t. o. m. varit så ytterst angelägen, att de icke skulle få se en skymt af dem, hvari dock någon våda omöjligen kunde ligga. En talare har sedermera yttrat sig om de irrbloss, som tändas af publiciteten. Jag nekar icke, att sådant någon gång kan hafva handt; men jag frågar, hvarföre söker man då, genom vidhållande af grundlagsvidriga förbud emot offentliga upplysningars meddelande, stänga vägen för publiciteten att fä veta sanningen och sprida «e»s dager? I3r Leffens anmärkning om en oriktig framställning i en tidning af Hr af Dalströms yttrande om gevär, får jäg bemöta med den erinran, att. om äfven uttrycket '!gé vårs förråd” blifvit oriktigt begagnadt, var likväl icke blott' meningen af Hr af Dalströms yttrande återgifven, ulan äfven det hufvudsakliga af sjelfva yttrandet, som bestod deri, att icke ett enda skarpt skott kunde lossas med beväringens gevär. Jag ber att såsom - Den C-November f. m. 57 söm bevis, det den beskrifning, Hr af Dalström gjort på gevären, icke blifvit återgifven sorgligare, än den varit, få återföra i minnet, hurusom denna beskrifning uppkallat Frih. Boye till de mest bevekande utgjutelse!' af medborgerlighet.
Nej, nej,» – Nisse slog godmodigt men bestämdt afvärjande ut med handen, «inga invändningar, min son! Det är alltsammans redan klappadt och klart och utan återvändo. – Der är tåget. Jag skall interviewa en teatermamsell från Stockholm. Klockan åtta alltså! Frid!» Klockan åtta på slaget satt Bob helt ensam i redaktörens rum och väntade. Han höll Elsas porträtt i sin venstra hand och fru Philips’ i sin högra; han hade tagit dem från bordet, såg från det ena till det andra och pratade med sig sjelf öfver sina intryck. «Hon är nog rar hon, den lilla flickan. Men si,» – Bob sänkte rösten och hviskade med en blinkning åt någon osynlig andra person, samman med hvilken han bekikade en Susanna i badet –, «men si, danskan är heller inte att förakta, inte. – Nisse skulle väl aldrig vara svartsjuk,» sporde han högt. Denna tanke förekom honom så lustig, att han måste helt hastigt ställa de begge porträtten från sig och skratta. Han spetade ut med de korta benen, satte handknogarne mot knäna och såg styft på sin osynlige vis-à-vis, medan pipskägget guppade och ansigtet blef eldrödt under ett obändigt, ljudlöst skratt. I detsamma stöttes kontordörren derute upp, och hela det gamla huset gungade under tunga steg. I nästa ögonblick stod Nisse i cylinder samt med en uppslagen öfverrockskrage och en drypande paraply och fylde dörröppningen, så att Bob nätt och jemt kunde uppfånga ett glimt af ett litet flickansigte, som stack fram öfver hans ena skuldra och nyfiket tittade in. «Sätt korgen från dig, Agda,» sade Nisse med en mild stämma, som Bob aldrig hade hört förr. «Och tag kappan af dig här. Seså, nu hänger vi upp den här; och så stiger vi på.» Bobs pipskägg stod alldeles rakt ut; det sträckte sig lika styft som hans blickar hän mot dörren. In kom, töfvande men med nyfiket framskjutet hufvud, en helt ung flicka. Hon hade späda former och ett par stora, ljusbruna ögon i ett litet ovalt ansigte, mjuktfjunigt som persikan. Hon såg ut som ett ungt rå.
Bokförda vården, förskott och depositioner: a) Behållning i magasinet för stämpelpapper 1,499:8 6. b) Fordran hos Kongl. Stats-Kontoret för sådant papper och för dess vård 26,176: 80. c) Behållning i Bankens Pappersmagasin 8,700: 45. d) Fordran för försåldt papper 1,139: 58. e) Förskjuten realisations-afgift för Lånebanko-obligationer 13: 9 0. f) Förskjutne brandförsåkrings-afgifter . 51: 17. g) D:o lånepåkostnader 3,656: 61. h) Obetalda folii-afgifter 1,134: 30. i) Fordran hos J. E. Åkerbergs konkursmassa 9,319: 0 9. På grund af Rikets Stånders vid 1859—1860 årens riksdag fattade beslut om Bankens dei Bankens deltagande med en summa af 4,000,000 R:dr R:mt, eller 1,600,000 Thaler tagande i Preussiskt Kurant, i det af Riksgålds-Kontoret, till fortsättning af Statens jernvägs1860 års byggnader, å utrikes ort upptagna lån, hvilken summa, enligt 173 § i reglementet, jernväg slån. borde utbetalas med en tredjedel vid slutet af hvartdera året 1860, 1861 och 1862, emot erhållande af Riksgålds-Kontorets för lånet utfärdade obligationer, hade, på sått § 69 af 1862 års revisionsberättelse omförmåler, Banken vid 1861 års slut öfvertagit berörde slags med 4j procent ränta löpande obligationer, efter öfverenskommen kurs af 2| R:dr R:mt per Thaler samt kapitalrabatt af 6 procent, å sammanlagdt 1,066,700 Thaler för R:dr 2,673,861: 83. hvarutaf, efter afdrag af under året utlottade obligationer å 6,100 Thaler, som infriats med R:dr 15,290: 6 7.
Bemitterades till Stats-Utskottet en denna dag, på grund af 56 § Biksdags-ordningen, af Grefve Sparre, Erik, väckt motion om medels anvisande till expropriation för statens räkning af Grosshandlaren A. O. Wallenbergs i Stockholm under N:o 1 i qvarteret Biddareholmen belägna fasta egendom. Frän Hogo. Preste-Ständet. S. D. Bemitterades till Stats-Vtskoltet en af Professor Lindgren, med stöd af 56 § Riksdags-ordningen, väckt motion om inköp för statens räkning af det så kallade Geijerska huset å Riddareholmen. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 24, angående tull-bestämmelserna för artikeln Bränvin och Sprit, biföll Ståndet Utskottets i detta Betänkande gjorda hemställan, hvarjemte beslöts, Prol.-Utdrag den i(9 September 1857. 521 slöts, att vid ifrågavarande artikel må uti taxan tillsättas en så lydande anmärkning: Bränvin och Sprit, försatt med socker eller annat i bränvin och sprit upplösligt ämne, förtullas lika med likör; och skulle de öfriga Riks-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas, att i detta beslut med Preste-Ståndet sig förena. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 110, i anledning af väckta motioner rörande skjutsningsbesväret, äfvensom i sammanhang dermed Utdrag N:o 385 af Ilöglofliga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 14 innevarande månad, deruti Ridderskapet och Adeln inbjudit de öfriga Riks-Stånden att instämma i dess öfver nämnde Betänkande fattade beslut. Preste-Ståndet biföll hvad Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet uti Betänkandet N:o 110 hemställt och yttrat, samt fann, såsom följd häraf, ofvanherörde Protokolls-Utdrag ej föranleda annan åtgärd, än att läggas till handl ingarne. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. 1).
Var det musiken, eller gårdagens sinnesrörelse, eller kanske helt enkelt det, att hon icke ätit frukost? Hon lade boken ifrån sig och lutade sig ned i stolen, glad att ha fått en så undangömd plats. Hvad koralsången var märkvärdigt gripande i dag! Hon skulle haft lust att bedja, men det kunde hon icke, ty egentligen hade hon ingen religion. Om hon hade någon, så utmynnade den åtminstone i en sällsam paradox: jag tror icke på Gud, derför skall han straffa mig. Just i dag kände hon det så lefvande, både det att hon icke trodde och det att han skulle straffa. Så gick presten på predikstolen. Från platsen, der hon satt, kunde hon icke se honom, och hans ord gjorde ett annat intryck än det vanliga. Rösten kom nu till sin fulla rätt, och den egde en sällspord makt. Annars försvagades dess verkan af ansigtsuttrycket, som bibehöll sin kyla, äfven då en rörelse tycktes andas genom tonfallet. Stämman var ej stark och skulle genom forcering blifvit skärande. Han talade derför lågt, liksom dämpadt. Men intresset för hvad han sade hölls vaket af denna mästerliga nyansering, som gaf föredraget både styrka och omvexling, utan att han öfverskred sina röstmedel. Det var öfver fjerde budet han predikade, och han gjorde en framställning af hur förbannelse och undergång blir deras lön, hvilka sätta sig upp emot fader och moder; hur Herrans hand skall hvila tungt öfver deras hufvud, och hur jordisk lycka aldrig skall blomstra på deras väg. Det tycktes gömma sig någonting bakom sjelfva hans ton, likt en hemlighetsfullt krossande dom, och hon genomilades af en rysning. Hur förfärligt det måtte vara att framsläpa hela sitt lif under en sådan förbannelse, – att oåterkalleligen vara dömd till olycka! Så länge hon hörde honom, måste hon tro; det gjorde hon alltid. Först efteråt kom tviflet. Det var så skumt der nere under läktaren, der hon satt bakom pelaren, liksom gömd för den öfriga församlingen. Det kom en underlig ängslan öfver henne, som om död och dom vore för handen och hon en missdådare, som skulle fällas.
Länets gränser mot Skåne och Småland hafva under perioden ej undergått någon förändring. I kyrkligt hänseende var länet vid periodens slut indeladt i 30 kyrkosocknar med ett kapell-lag å landet samt tre stadsförsamlingar jemte Carlskrona Amiralitets-församling, utgörande, tillsammans med Näsums socken i Skåne, 21 pastorater samt 3 prosterier eller kontrakter, allt tillhörande Lunds stift. Öljehults, till Hoby socken hörande kapell-lag, har enligt Kongl. Bref den 19 Januari 1856 blifvit annexförsamling till Hoby pastorat. Vid näst inträffande pastorsledigheter skola af nuvarande pastorater Carlshamns och Asarums äfvensom Jemshögs och Näsums delas i två pastorater hvartdera, det förra enligt Kongl. Bref den 16 Mars 1860 och det senare enligt Kongl. Bref den 12 Maj 1857. Ett väckt förslag om Jemshögs sockens delning i två socknar, var vid periodens slut beroende på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning. I judicielt, kameralt samt öfriga administrativa hänseenden är länet deladt i fyra härader, hvartdera utgörande en domsaga och ett tingslag, samt i två fögderier, nio länsmansdistrikt, två Provinsial-läkaredistrikt och tre tullkammare-distrikt Med afseende på bergshandteringen tillhör länet 9:de Bergmästare-distriktet, och i militäriskt hänseende innefattar det 6 Båtsmanskompanier med tillsammans 1,500 indelningsoch 27 roteringsbåtsmän. Länets tre städer, Carlskrona, Carlshamn och Sölvesborg hafva alla egen jurisdiktion jemte stapelstadsrätt, och dess köpingar, Ronneby och Christianopel, lyda i afseende på handel och handtverk under Carlskrona, der köpingarnes handlande och handtverkare hafva borgarerätt, men i öfrigt under landsrätt. Landshöfdinge-Embelels und. ber. uli Blekinge Län för åren 1856—1860. 1 2 Blekinge Län. Oregelbundenhet i indelning. Karteverk. Innevånare. Byggnadssätt m. m.
Sjuk skulle det heta, att hon var, det leda trollet; men Kevenhüller visste nog, hur det var beställdt med den sjukan. Hon hade dem till ett åtlöje allihop, det hade hon. Han varnade kavaljererna för henne. »Se på de små, skarpa tänderna,» sade han, »och de vilda, lysande ögonen.» Hon är skogsfrun – allt ondt är i rörelse i denna förskräckliga tid. Jag säger er, hon är skogsfrun, hitkommen till vårt fördärf. Jag har sett henne förr.» Sannerligen är ej människornas förblindelse stor, då deras hjärtan äro rörda! Kavaljererna voro som en mor, den där fått en bortbyting i vaggan. Icke kan hon förmå sig att se det stora hufvudet och den mörka hyn; hon tycker, att trollungens hesa skrikande är likt hennes barns kvittrande skratt, hon kan ej se, att läpparna äro tjocka och att naglarna kröka sig som klor. Och så var det med kavaljererna; de voro färdiga att döda Kevenhüller, då han ville öppna deras ögon. Men så snart Kevenhüller sett skogsfrun och känt igen henne, kom arbetslusten öfver honom. Det började brinna och sjuda i hans hjärna, hans fingrar värkte af lust att kröka sig om hammare och fil; han kunde ej kämpa med sig själf. Med bittert hjärta satte han på sig arbetsrocken och stängde in sig i en gammal klensmedja, som skulle blifva hans verkstad. Då gick det ett rop ifrån Ekeby ut öfver hela Värmland: »Kevenhüller har börjat arbeta.» Och man lyssnade andlöst efter hammarslagen från den stängda verkstaden, efter filarnas raspning och bälgens stönande. Ett nytt underverk skall se dagen. Hvari månde det bestå? Skall han nu lära oss att gå på vattnet eller att resa en stege upp till sjustjärnorna? Ingenting är omöjligt för en sådan man. Med egna ögon ha vi sett honom bäras genom luften af vingar. Vi ha sett hans vagn brusa genom gatorna. Han har skogsfruns gåfva: ingenting är omöjligt för honom. En natt, den första eller andra i oktober, hade han underverket färdigt. Han kom ut ur verkstaden och hade det i handen.
Min svåger baron Arvid hade inga tröstande ord att gifva mig; han blott förvärrade det onda genom sina onda gissningar. I slutet af Juni hade jag nått höjden af den förtviflan sorgen inger och man började anse mig för vansinnig. Efteråt har jag fått veta, att baronen underblåste en sådan tro. Jag fick besök af tvenne läkare, hvilka förklarade att så var fallet och på grund af några tjenstehjons vittnesbörd, att jag stundom varit rasande och våldsam, skillde man mig ifrån mitt barn och jag blef skickad till dårhuset Danviken i Stockholm. Hvad hjelpte alla mina böner, mina försäkringar, att det blott var en ytterlig sorg, men icke galenskap ... jag inspärrades på dårhuset. Och ännu upprepar jag det ... jag var icke vansinnig då, men jag blef det småningom, sedan man jemte friheten äfven beröfvat mig mitt barn. I åtta år hade jag varit inspärrad, tidtals redig och tidtals förryckt, då jag en dag ser en himmelsk syn ... min man. Nu hade jag till följe af den utomordentliga glädjen bordt bli vansinnig för alltid, men motsattsen inträffade. Snart var jag åter jemte honom på vårt kära Ristilä. Hufvudändamålet med hans resa hade verkeligen lyckats. En stor del af arfvet hade fallit ut och blifvit öfversändt till Finland. Men sjelf blef han på återvägen ifrån Marseille tagen af sjöröfvare, han jemte hela besättningen. Algier var då ännu icke i fransmännens våld och medelhafvet var osäkert. Förlåt denna parenthes, som du känner bättre än jag. Nog af; min man var i åtta år slaf och hade skrifvit många bref till sin bror och mig om att utlösa honom; dessa bref hade väl aldrig kommit fram, menade han (och med den tron gick han i grafven). Slutligen fick han tillfälle att rymma och tog kosan genom Spanien till Frankrike och Marseille, der han var känd och der man försåg honom med kläder och penningar.
R:dr hafva Rikets Ständer nu medgdvit den ytterligare lindring, alt det, vid 1840 års slut, återstående lånebeloppet må på det sätt liqvideras, att räntan derefter utgöres med Fyra procent, s.<mt alt två precent å capitalet åi ligen afbelaLs. A det låne-understöd af roo,ooo R:dr, som nämnde stad för Swnima ändamål erhåll t, i följd af Rikets Ständers bes'ut vid i8a3 samt 182?— i83o årens Riksdagar, inbetalas derem t hädanefter, 1 k som hittills, årligen sex procent, beräknade efter de häraf utdelade lånens ursprungl ga bejopp, Stats-Uukottets Memorialj N:o 4(J74 3 af liv Ika 6 procent, Tie procents ränta afdrages för livad som å lånen återstår, Iivari (ter öfverskoltet å lane-capitalen afskr fves, intill Jess de samma äro till f ullo go !i gjorda. Till iagtlagande vid uppbörden af capilal-afbetalningarne och räntorne å den del af ofvanberörde byggnads-lån, som utgått till enskilde tomt-cgare, upprättas i Riksgälds-Conloret och tillsändes Kongl. Maj;ts Befallningshafvande i Elfsborgs Län, inom slutet af November månad hvarje år, en fullständig förteckning på hvad sorn, före årets utgång, skall af hvarje låntagare erläggas; hvilken förteckning af Kongl. Maj.ts Befallningshafvande tillställes Magistraten i Borås, sorn det åligger att ifråga varande medel, under enahanda iedovisnings-ansyar, som för krono-uppbörden, kostnadsfritt för Riksgälds-Contore! , indrifva och till detta Verk leverera. 2° §.
Under sommaren 1884 vistades Axel Lundegård i föräldrahemmet i Hörby och de båda skriftställarna träffades så gott som dagligen. Samtal och upplevelser skildras med skärpa och detaljrikedom i dagboken. När Lundegård på hösten återvänder till Stockholm, tar man upp en korrespondens som raskt blir mycket omfattande. Lösenordet är ”full uppriktighet” och skribenterna kan nu låta sista resterna av blyghet och konventionalism falla: breven utmärks snart av total uppriktighet och, som Victoria Benedictsson skriver, ”lyckan att vara utan mask”. Många av hennes brev till Lundegård finns redan utgivna i Dagboksblad och brev (1928), medan hans brev till henne fortfarande är otryckta. När Victoria Benedictsson under vintern 1884–85 får utlopp för berättaroch analyslust i de långa och utförliga breven till sin kamrat i Stockholm – ofta var de på 10–15 sidor – så minskar naturligt nog dagboken i betydelse. Under perioder då korrespondensen med Lundegård av olika skäl är mindre tät, ökar dagboksanteckningarna åter i längd och utförlighet. Typisk är anteckningen från den 28 april 1885, när Axel Lundegård återvänt till Hörby: Kära gamla bok! Seså, nu lär du komma riktigt till heders igen och det mera än förr, ty endast så småningom lär man sig konsten att göra anteckningar, att skrifva till sig sjelf. Och så ja så har jag mistat ”Axel” och fått herr Lundegård igen, följaktligen fins det ett tomrum, och det får du fylla. Kamratskapet innebar också gemensamt arbete: Lundegård läste och kritiserade manuskriptet till Pengar allteftersom det växte fram, Victoria Benedictsson nagelfor hans novell ”Årstider” – som flera år senare arbetas om till romanen Röde prinsen. Under sommaren 1885 påbörjar de samarbetet med teaterpjäsen Final, en salongskomedi där de inom ramen för en etablerad genre för fram sina teorier kring äktenskap och kärlek. Som underrubrik på den här föreliggande delen av Stora boken skulle man kunna sätta ”Kamratskapet med Axel Lundegård”. För Victoria Benedictsson var detta det viktigaste som hände henne under åren 1884–85 och våren 1886.