Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Desse äro utan twifwel af flera slag: dels sädane som bero af Ständens sammansättning och af ofullkomligheten i grunderne för Representationen inom hwart särskildt Ständ, dels sädane som äro orättwisa emot wisia Glassér Medborgare, L det de utesluta wisia betydliga delar utaf dem, dels ändtligen sädane som bero af sjelfwa Ständsfördel - 488 Expeditioner till Riks-StLnden. »ingen och igenom dess beskaffenhet och werkningar wisa sig skadliga för Samhället i allmänhet. Det -gistves onekligen för alla rädplägande mera talrika folksamlingar wipa olägenheter, som affölja beskaffenheten af hwarje sädan öfwerläggning, och som derföre äro att anse nästan säsom oundwikliga.
Uti Nådig Proposition, aflåten till Rikets Ständer den 15 sistlidne Februari, har E. K. M., som, genom Nådigt Bref af den 14 December 1833, 6o Expeditions-Utskollets Förslag till und. Skrifvelse , N.o 3j. förordnat, att Färentuna härads fögderi i Stockholms Län skulle, efter dåvarande Kronofogdes och Häradsskrifvares derstädes afgång, sammanläggas med Sollentuna och Wallentuna häraders samt Danderyds skeppslags fögderi, dock att, i anseende till angelägenheten, att nära Drottningholms Lustslott en kronobetjent funnes till nödigt biträde åt den för hela det nya fögderiet blifvande Kronofogden, en Expeditions-Kronofogde, med lön på stat, borde för Färentuna härad antagas, jemte tillkännagifvande, det E. K.
N:o 27. 15 Uti underdånig skrifvelse anmälde Rikets Ständer vid 1815 års riksdag, i anledning af väckte frågor om ändringar i författningarne om hemmansklyfning, hos Kongl. Maj:t nödvändigheten af sådana grunders närmare bestämmande för hemmansklyfningar, som till befordrande af ödemarkers uppodling kunde, efter hvarje orts beskaffenhet och öfrige lokala omständigheter, anses nödige; hvarvid i underdånighet föreslogs, att domhafvanderne i orten niåtte höras samt deputerade från hvarje socken tillkallas att yttranden afgifva, samt att Landshöfdingarne derefter borde med underdånigt förslag i ämnet inkomma; äfvensom Rikets Ständer öfver hos dem då väckt fråga om rättighet att anlägga torp å hemmanens utmarker, i underdånighet yttrade: ”att derutinnan kunde och borde förblifva vid hvad Kongl. Förordningen den 18 Februari 1767, Skogs-ordningen den 1 Augusti 1805 och flere gällande författningar stadga, likväl så, att, till förekommande af skattskyldig jords förminskning och stamhemmanens försvagande, härvid alltid måtte vid de tillfällen, då torpen upplåtas med full egandeoch besittningsrätt, iakttagas hvad 13 § af 1807 års Enskiftes-förordning stadgade”. Men å andra sidan klagades mycket öfver den, i följd af de efter 1747 och 1751 utkomne författningar, skattemannen medgifna rätt, att från bobistäder söndra ej upptagen jord till 4 tunnland i omfång. — Klyfningar och afsöndringar skedde nästan aldrig med iakttagande af enskiftes-förordningarnes föreskrifter. Den som saknade förmögenhet eller begrepp om framtida fördelar af enskiftet eller annars trodde sig vara vanlottad i planläggningen, valde den utväg, som omständigheterna påkallade. Han sålde och tog för sin jord det mesta han kunde få; och som jorden alltid betalte sig mest i mindre stycken, emedan till dem funnos flere köpare, så blefvo små klyfningar af sådan orsak en följd af enskiftena.
Jag anhäller pä det högsta, at all äelibei-ation öfwer detta ämne mä genast uphäfwas. Det st rille blifwa det allrafarligaste prWiullicat, om saker skulle kunna uprifwas, hwilka genom formliga beslut aro afgjorda och genom posteringwunnit laga kraft. Herr silfverstolpe. Oin Herr Grefwen och Landtmarffalkcn och Högloft. Ridderstapet och Adeln tilläta den upläsning jag föreflagit stall Let lätt synas, at jag ej begärt uprifwande af något beslut, utan allenast ogillande af enskilda uttryck pä hwilka beflutet esthwilade. Friherre kleming, Ll-ms Den rättighet hwar Ledamot äger at tala frän detta rum, den öfwerscende godhet med hwilken Ridderstapet och Adeln någon gäng ansett min wälmening, gör at äfwen jag, den minst kunnige och uplpste bland Ridderstapets och Adelns medlemmar, wägar i förewarande ämne yttra min tanka. Jag tror at ändamälet med all krotocolls^ostcriliZ är at alla de som hafwa rättighet at Deltaga i en öfwerläggning dä äfwen äga den at ytterligare förklara sin mening, och ät göra tillägg och anmärkning nr. m. om de sä för godt finna; men när de obehindradt ägt tilfälle bertil, och sä widt i ?iotoeollet icke finnes något Den 19 Jjrinik. 818 förbehåll genom hwilket saken ater kan yptagas, är gränsen för widare rädplagningar : et sädant ämne för alltid bestämd, nar den Ordförande utan de nä riva rån de 6 atal med sin påskrift bewittnat bioloi:o1Wr8 riktighet. Kunde et i»8teracjt llrotocoll brytas, bwar b!ef dä gränsen satt för öfwerläggmngarne, hwilka grunder skulle da wid allmänna ärcndcrö behandling följas, och hwilket beslut wore wal da heligt och oföränderligt.
Jag har som försök till vederläggning velat anföra dessa, måhända mera enstaka exempel; men hufvudsakeu är att bränvinsbränuing ju är en lagligen - Den 2<> Mars e. m. 401 ligen tillåtlig näring oell bör alltså kunna utöfvas äfven af en embetsman. utan skada för hans personliga embetstnnnnakall, förutsatt att detta näringsfång ej utöfvas till intrång på haus göromål i tjensten eller inom det distrikt, som han skall öfvervaka. Det är ju honom medgifvet att ega andra fabriker och sköta dem, bygga fartyg o. s. v. Jag anser förenämnda förbud vara en lemning af den tid, då bränvinstillverkningen ansågs böra stämplas med ett slags vanrykte; men det måtte ej i öfrigt vara lagens mening, ty då skulle hela denna tillverkning fastheldre nekas för en hvar. Så, som lagen nu i öfrigt är affattad, qvarstår det enstaka förbudet temligen omotiveradt. Men då mitt förslag om dess borttagande ej inom Utsk:t rönt några sympatier, och då tiden måhända icke är inne för denna jemkning, underkastar jag mig fattandet af det beslut, som nu är tillstyrkt. Det torde vara en annan tid förbehållet att åvägabringa framdeles insedda förbättringar. Jag instämmer således, utan någon af mig framställd begäran om förändring, i det af Frih. Leuhusen gjorda yrkandet, enär jag, i öfrigt, gillar Utsk:ts förslag. Hr Adelborg, Anders Otto: Sedan den näst före den siste värde talaren förklarat, att, som hans föreslagna redaktionsförändring af i:a g icke inom Utskrt tyekes hafva vunnit några sympatier, han nu ville underkasta sig det af Frih. Leuhusen tillstyrkta beslut, om bifall till g oförändrad, så torde jag icke just hafva något synnerligt att tillägga. Jag kan dock ej vid detta tillfalla undertrycka en anmärkning, som hos mig upstod, då jag läste den värde motionärens föreslagna förändring af denna g.
Då emellertid nu gällande tullsats för 6:gradigt bränvin i det närmaste motsvarar 1 rdr 10 öre pr Svensk kanna, skulle alltså Preussarne förmå afsätta sitt bränvin för 19 å 20 öre, fraktkostnaden inberäknad. För mig, som icke eger praktisk insigt i handteringen, förekommer sådant osannolikt; men jag tillåter mig icke bestrida uppgiften, då den lemnäs af trovärdig person. Vi veta, att den olofliga bränvinsinförseln till Sverige nästan uteslutande sker från de Danska öarne. När det derjemte är kändt, att den i Danmark för bränvin stadgade, jemförelsevis obetydliga tillverkningsskatten vid bränvinets utförsel återbetalas utan förbehåll af något officielt intyg derom att varan verkligen blifvit å bestämmelse-orten vederbörligen inklarerad, må det icke förundra någon, att jag, så länge jag innehar förtroendet att stå i spetsen för Svenska tullverket, icke kan vara intresserad för en förhöjning i bränvinsskatten, emedan den helt naturligt skulle medföra ett ökadt premium och stegrad frestelse för smugling. Men då jag således icke har anledning motsätta mig bifall tili hvad UtsLt i denna punkt hemställt, bör jag likväl förklara, att jag i närv:de stund anser den olofliga bränvinsinförseln icke vara af den omfattning, som många hittills antagit. Jag har under sednaste åren användt alla mina bemödanden för att på halfofliciel väg erhålla uppgifter, så tillförlitliga som möjligt, rörande bränvins-afsändningarna till Sverige från Helsingör pcb Köpenhamn, eller de Danska städer, från hvilka sådan export hufvusakligen bedrifves. De uppgifter, jag sålunda genom vederbörandes försorg fått emottaga, utvisa, att under året 1862 följ:de qvantiteter bränvin med Danska och Svenska båtar till Sverige utklarerats, nemi.: från Helsingör: 2,063i ankare och 185,494 potter; Den 6 Maj e. ni. 91 från Köpenhamn: 30,829 potter och 349A viertel. När man reducerar dessa poster till Svenskt mått, uppgå de samrnanräknadt till 112,846 kannor.
Skola vi icke göra en fotvandring? skrek Bertha förtjust. Hvem kommer med? Jag! ropade några ur skocken. Aina Berg och Bella hade smått funderat på att vandra till Karis Lojo och helsa på Verna Sommar, de voro genast med om saken. Alma Brennlund och Lilli Enestam gåfvo halfva löften, de tänkte med en viss ängslan på obeqväma skor och ändlösa dammiga vägar. Än du då, Hanna? frågade Bertha. Jag vill gerna ha dig med. Kan icke, svarade Hanna kort. Åh prat, nog kan du! Hvad skulle hindra dig? Mitt arbete. Jag skall hjelpa mamma med renskrifningen. Nu öppnades dörren, och skaran stormade in. De nya sommarplanerna upptogo mångas tankar, så läsningen gick som den kunde den dagen. Hanna och Bella följdes som vanligt åt hemåt, och Bella tyckte sig nu för första gången märka en viss köld från Hannas sida. Hon trodde, att hon misstog sig och fördubblade sin vänlighet, men Hanna blef blott fåordigare och trumpnare, ju längre de talade. Jag kommer hem med dig en stund, sade Bella, när de skulle skiljas. Jag kan lexorna och tycker det är så länge sedan jag varit hos dig. Kom, om du vill, sade Hanna likgiltigt, men jag måste läsa. De gingo in i Hannas rum, en torftig liten kammare med urblekt kretonne på möblerna, spruckna tapeter och simpla trasmattor på golfvet. Allt var tarfligt, men snyggt, och luften var oklanderlig. Bella aftog hatt och tröja, slog sig ned vid fönstret och funderade huru hon skulle kunna muntra upp Hanna. Jag tänker sy mig en reformdrägt i sommar, började hon. Jaså. Det skall väl du också? Tycker du ej att mörkblå kretonne vore bra? Med bluslif, sjömanskrage och en kort, veckad kjol? Hanna svarade ej. Hon hade framtagit sina böcker och gjorde sig i ordning att läsa. Hon förhärdade sig mot det goda och glada i Bellas närvaro och önskade blott, att hon ville gå derifrån. Och så skall jag sy knapphål i min underkjol, så den kan hakas fast vid lifvet.
233 Utskottets öfvertygelse, att Riksgälds-Verket, vid Öfvertagandet af ifrågavarande ansvarsskyldighet, icke skall, i hvad fall som heidst, äfventyra något betydligt tillskott af egna medel, vinner dessutom ökad styrka af den omständighet, att Riksens Ständer, som, åtminstone hvart femte år, komma att sammanträda, derigenom icke sakna tillfälle, att, om resultatet af denna ansvarighet befinneS vara annat, än Utskottet föreställt sig, i sinom tid, afböja vidare menliga följder deraf, genom förordnandet, att Nummer-Lotteriet då bör indragas. I anledning af anmärkningen, att inkomsten af Nummer-Lotteriet blifvit föreslagen till upptagande i Riks-Staten med endast 60,000 R:d., får Stats-Utskottet upplysa, att Riksens Ständer, vid sista Riksdag, ansågo någon högre summa af Lotteri-Spelet icke kunna påräknas, ehuru detsamma äfven då per medium inbragt omkring 80,000 R:d. årligen i Stats-Cassaii. Osäkerheten i beräkningen af denna inkomst har jemil val föranledt dertill, att den icke till sitt maximi belopp blifvit af Utskottet uppförd; kommande öfverskottet å den förslagsvis beräknade Summan, i allt fall, Riksgälds-Contoiret tillgodo, jemte öfrige Öfverskott å Stats-Intraderne. 234 Stats^Utskottets Hvad åtei’ angår frågan, om upphörande af den rättighet, Nummer-Lo t l er i-D iroctionen hittills egt, att, före dragningarne, förbjuda Spel å visse Numror; så finnér Utskottet detta vara ett ämne, som administrativa Magten aliena ankommer; Dock torde ifrågavarande anstalt, såsom åsyftande Inrättningens bästa, icke anses olämpelig, heldst det beror på de Spelande, sjelfve, att icke begagna Inrättningen, så länge Directionen har en slik rättighet sig förbehållen.
Folkets samlade stridsmän gåfvo sitt ja med rop och vapenklang. Alla de utvandrade stammarne uppställde manstarka krigareskaror, anförda af män, som tillhörde deras yppersta ätter. Budlungar, hildingar och lofdungar sällade sig med sina stridsmannaföljen under Halfdans fanor. Dessa ätter och flere af dem, som äro fräjdade i Midgard, voro befryndade med Sköld-Borgars och härstammade från de män och kvinnor, som voro ypperst i Aurvangalandet, när Heimdall kom dit med sädeskärfven. En flotta utrustades, och hären landsteg i nämda land. Svearne och de med dem sammanboende alferna, som byggde där, ville icke ansluta sig till härfärden och draga norrut. De bördiga fält de nu en tid innehaft, dem ville de behålla. De vägrade utbyta dem mot sitt gamla land omkring den örika sjö, hvars vatten blandar sig med saltsjöns, ty där uppe härrskade ju ännu vintermakterna. Svearnes höfdingar samlade sina stridskrafter, för att tillbakavisa Halfdans. Främst bland desse höfdingar voro de af skilfingarnes (ynglingarnes) ätt, som, äfven den, var befryndad med Sköld-Borgars; och på svearnes sida, likasom på den andra, stredo hildingar och budlungar. Kampen vardt hård, och vikande för öfvermakten, måste svearne öfvergifva Aurvangalandet och draga nordligare. Med förvåning märkte de, att deras återtåg följdes af vår och blomster och flyttfågelskaror. Isfälten veko allt efter som de tågade mot norr. Framför dem i fjärran drogo moln, som sände ljungeldar ned mot de smältande isjöklarne. Det var Tor, som åskade där och gjorde det obehagligt för därvarande invandrare från Jotunheim att kvarstanna i det längsta. Man såg jättarne lämna sina nybyggen och med svarta boskapshjordar tåga bort öfver snöfälten, och allt efter som dessa smälte, ryckte svearne efter, och bakom svearne Halfdans härskaror, som trängde dem framför sig.
Då det derföre i 5 § af den nu föreslagna lagen heter, att jemväl dessa fängelse-straff skola på sådant sätt verkställas, att fången, så vidt ske kan, förvaras i särskildt rum, skild från andra fångar, har afsigten visserligen varit, att äfven i afseende på så beskaffade fångar upprätthålla den hufvudgrund i ensamhets-systemet, som förbjuder all hemlig gemenskap mellan flera fångar; till följd hvaraf hvarje fånge enligt samma § bör, så långt utrymmet medgifver, hafva sitt särskilda förvaringsrum för de tider af dygnet, då han måste lemnäs utan bevakningens omedelbara tillsyn; men icke har meningen härmed kunnat vara att hålla dessa fångar, icke som de till straff-arbete dömda, både dag och natt innestängda i cell, utan rättighet att der få se någon menniska, eller att derifrån utgå på annan tid än en viss timme. Som det ådömda straffet endast afser frihetens förlust för en bestämd tid, hehöfver man mot dem ej iakttaga andra försigtighetsmått, än som erfordras för att förekomma rymning, och det blifver för samhället till och med en pligt, att för sådana fångar göra fängelset i öfrigt så lindrigt som möjligen ske kan, ulan att äfventyra ordningen på stället, eller rubba det hufvudsakliga syftemålet med ett ensamhets-fängelse, nemligen fångarnes afskiljande från hvarandra vid alla de tillfällen, bevakningen icke kan hafva dem under ögonen. Besinnar man nu, att ensamhets-fängelset i denna form, och med den förmildrade behandling i öfrigt, som förslaget innehåller i afseende på de slags fångar, hvarom här är fråga, säkerligen skall af det stora flertalet bland dem betraktas som en verklig fördel framför det nuvarande gemensamhets-fängelset, så kan jag icke föreställa mig att äfven för dem någon afkortning i straff-tiden skulle behöfvas, såsom här blifvit påstådt. Sådant skulle, efter min tanke, tvärtom leda till en ganska stor orättvisa.
Regeringsformen Stadgar bestämdt den tid, inom hvilken , ofver ett i laglig ordning beredt förslag till ändring i något Grundlags - Stadgande Riksens Ständer ej må kunna besluta. Denna tid infaller ej förr, än Riksdagen efter den, då förslaget af Constitutions - Utskottet till Riksens Ständer blifvit inlernnadt;, häraf anser Utskottet följa, att enär denne Riksdag infallit, Riksens Ständer äga en ovillkorlig rätt alt öfver sålunda beredda förslag, som den i Dagen hestamde tid hvilat, besluta med bifall eller afslag, Att inom ett Riks - Stånd sätta denna rätt i fråga, vöre en motion, hvaröfver, efter Utskottets tanka, proposition icke af Ståndets Ordförande, dåligt Grundlagen, kan göras: och när i ofvan anförde 8i, §. uttrycket; först a nästföljande Riksdag förekommer, innebär detta uttryck icke en tvetydighet i afseende på Riksens Ständers rätt att ■malen upptaga, utan endast ert öppnad möjlighet, au än ytterligare med dess afgörande kunna uppskjuta. Det är således Riksens Ständers rätt, att fatta antingen ett bestämdt beslut till Grundlagsfrågornas afgörande, eller ett beslut till deras uppskjutande och ytterligare hvila. Ett sådant beslut till uppskof anser Consti. tutions - Utskottet bero af Konungens och Riksens Ständers frivilliga afstående af deras gemensamma i grundlagen förvarade rätt, att på den. Den 3 Juuu 105 den deri medgifna tiden besluta. Till inskränkning i utöfnirigen af denna rätt tror Constitutions - Utskottet ej någon motion inom ett Riksstånd kunna väckas; än mindre ett genom vanlig pluralitet bestämdt beslut fattas.
Hade man tagit bort begge de der sängkammarmöblerua, sa hade det då åtminstone blifvit metod i galenskapen, men nu står ju den ena och skriker efter den andra. Vaggan i Glosters fantasi saknar sin pendant, sängen, och det kan hända att hela den enbenta anständigheten haltar i kull i åhörarnes minne. En annan person, som har blifvit afhyfsad är Edgar. Han spelar tokig som man vet, och som man också vet välja vanligen dårar de mest salongsmässiga uttryck; eller hur? Derför har ock den för en tokigs fantasibilder så opassande fras, som Shakspeare lagt i hans mun: » håll din fot från jungfruhus och din hand från underkjortlar » blifvit utbytt mot denna för galningens sinnestillstånd mera passande: håll din fot från jungfruhus och din hand från smala lif. Så näpet! Smala lif, det kunde ju en pensionsflicka säga utan att rodna och förmodligen jungfruhus med, efter som det har fatt stå kvar, men underkjortlar, bort det! Men det är inte bara i fråga om möbler och klädes Sersedlar, man far lof att vara anständig på kungliga teatern, lan far inte vara grof i mun, när man ovettas på folk, heller. Kent kallas af alla fbr grofhuggare, men det är nästan orättvist här i Stockholm. Shakspeare sjelf skulle bestämdt ha tagit hatten af och bedt att fa bli presenterad för den fina herre, som här kallas Kent Inte hade han känt igen honom opresenterad åtminstone. Vi minnas alla scenen på Glosters borggård. Den hederliga grobianen Kent råkar der på Gonerils lismande hofmästare och låter all sitt trofasta hjertas vrede mot sin herres fiende bryta lös mot honom i ord, som visserligen hvarken äro fina eller vackra, men som ypperligt karaktärisera både situationen och Kents natur. Men fi de stå kvar tror någon, åh nej! Så pass mycket blick för det väsentliga i en mästerlig karakterskildring har man inte.
OCH DET UTFÖRANDE, SOM KOMMER OPERAN TILL VÅR AFSIKT HADE ÄFVEN VARIT ATT GIFVA EN BILD AF KÖKSDEL FÖR NÄRVARANDE, ÄR OCK DET ALLRA BÄSTA. ENDAST ATT iKnneberd-Siden — ENDAST ÄKTA, FRÅN NÄR DET MINA DEPARTEMENTET, MEN VI LYCKADES EJ I TID FRÅN FOTOGRAFEN ERHÅLLA FOTOGRAFIEN AF DETSAMMA. GRAND HOTELS RESTAURERING HAR FÖRSIGGÅTT UNDER HÖGSTA INSEENDE A * DIREKTÖR N. T R U 1 S O N, SOM BEKANT EN EUROPEISK STORHET PÅ HOTELLOMRÅDET, KÄND BL. A. FÖR IGÅNGSÄTTANDET AF DE STORA HOTELLEN BRISTOL OCH PALAST-HOTEL I BERLIN. OMBYGGNADEN HAR FÖR ÖFRIGT UTFÖRTS AF ARKITEKTEN T. STENBERG MED BITRÄDE AF ARKIT L. PETERSON. HOTELLET ÖPPNADES DEN 28 NOVEMBER, SEDAN DET DAGEN FÖRUT INVIGTS MED EN SPLENDID FEST, TILL HVILKEN DIREKTIONEN INBJUDIT REPRESENTANTER FÖR PRESSEN OCH ANDRA. INFÖRSKRIFVES FABRIKER DIREKT SVART, HVITT och KULÖRT från 65 ÖRE till KR. 16: 45 p r meter " ' — slät, randig, rutig, fasonerad, damast m. m. (cirka 240 olika kvalitéer och 2000 olika färger, mönster m. m.). Siden-Damast fr 9 0 öre — 16,45 Bal-Siden fr. 65 öre — 16,45 Siden Basttyger pr robe » kr. 1,75 — 8,35 pr m t r. SIDEN Profver och katalog omgående. Dubbelt porto till Schweiz. G.
Vid denna förtecknings öfverlemnande hade General Landlmälerikonloret anmält, att för meddelande af uppgift öfver de efter nämnde tid tillkomna brister längre rådrum blefve nödigt; och har sedermera blifvit mig tillställd en den 16 sistlidne November upprättad förteckning, hvarå finnas alla de förrättningar, som vid 1849 års början bordt vara, men ännu icke voro redovisade. För dessa, äro debiterade 6l Landtmätare, och förrättningarnes antal är 157; anmälande till slut Landtmäterifiskalen, att i afseende på dessa förrättningar någon åtgärd af honom ännu icke blifvit vidtagen. När nu summorne af dessa särskilda förteckningar sammanläggas; visar sig hela bristen bestå uti 205 oredovisade förrättningar, för hvilka sknlle debiteras 78 särskilda Landtmätare, om icke från detta senare antal borde afdragas alle de, som häfta för brist på båda förteckningarna; men derigenom nedgår hela talet af försummande till 74. Jemförelsen imellan detta förhål' lande och det, som förefanns den 29 December 1848, utvisar den anmärk - 166 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1849. ningsvärda förändring, att de försumliga redovisande, i stället för 129, nu äro endast nyssnämnde 74, och att summan af oredovista förrättningar från 700 minskat sig till 205, hvaraf återstoden från nämnde 700 utgöres af ofvanstående 48. Då så mycken förbättring af ordningen inom verket kunnat vinnas genom kontrollernes allvarligare handhafvande under loppet af ett enda år; torde väl all anledning vara att hoppas fortfarandet af denna framgång, så att Landtmäteri verkets, arkifver må innan kort befinnas i det fullkomligen ordnade skick, som uti dessa, företrädesvis dyrbara arkifver, är af så oskattbar vigt, då för hvarje förrättning, som här redovisas, det oftast blir en ny geometrisk karta, som bevaras åt säkerheten af enskild jordäganderätt och åt samlingarna till fäderneslandets statistik.
Sorn det reglemente för Riksgäldskontoret, hvilket vid innevarande riksdag utfärdas, synnerligast i fråga om verkställigheten af de å Kontoret anvisade utbetalningar innehåller åtskilliga närmare föreskrifter, hvilka icke finnas intagna i Rikets Ständers derom till E. K. Maj:t aflåtna underdåniga Skrifvelser, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad under de sednare riksdagarne iakttagits, uppdragit åt sine fullmågtige i Riksgäldskontoret att, så fort ske kan, efter emottagandet af det nya reglementet, till E. K. Majit, å Rikets Ständers vägnar, i underdånighet aflemna ett exemplar af samma reglemente. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 7 December 1863. V\SL \j: A \ '■ \ \ \\\\ ;'\V\ ' ''iV.iN^ A STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1864. 1 7>VT/ TT y.r,l>*Aii ohficiiiVMiiit! Ln -1jO‘mI}I> ohllhlYdi! 1'ilOln. »SiJI i flfrgiOrii afsnmt 1 :£l8 aLfJiii iivtiiif .-i■ •ibqqn om::. »bnj;t»l:M01li'i.