Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillstyrker bifall till betänk. Hr von Hartmansdorff: Jag vill blott rälta ett misstag i milt förra yttrande. Min mening är icke, att man skall bestämdt påbjuda, det könen alltid skola skiljas från hvarandra vid undervisningen. Jag önskar blott alt man ej må anse stadgan bjuda motsatsen, utan att frihet härutinnan lemnäs skolstyrelsen efter omsländigheternc förordna, samt alt anvisning lemnäs huru man i berörde hänseende bör behandla saken lill ömsesidig fördel för både föräldrar, barn och lärarinnor. Hr Gr. o. Lan dinus härefter till bifall å Utsk:s betänk, uti förevar, punkt framställda propos. besvarades med blandade ja och nej, i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de vid denna punkt gjorde anmärkntr föranleda till återremiss, samt sedan deuna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det lian trott sig finna, att härvid ja öfverrösta! uej. Föredrogs SlatsUlsk:s d. 27 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 184, ang:de beredande af tillgångar för det till rustningskostnader beviljade serskildte kreditiv. Den af Hr Schartau vid detta utlåt, fogade reservation upplästes, på begöran af Hr Printzensköld, Carl, sora sedermera yttrade: På sätt Hr Schartau i slutet af sin reservation, som mig synes, ganska riktigt anmärkt, anser jag det vara utan allt ändamål att riksg:skont. till sig sjelf utfärdar obligationer och dem förvarar i sin kassakista ibland andra handlingar, och jag anser således att den sista delen af Utsk:s betänk, icke bör bifallas. 190 Den 29 Maj. I anledn. af della anförande fästade Hr Gr. o. Landtm, uppmärksamheten derpå, alt SlalsUtsk:s yttrande i den nu anmärkta delen icke innefattade ett forsla;;, ulan blott en framställd åsigt, alt de för Strömsholms kanalbyggnad afsatle obligationer kunde till ifrågavar. utbetalningar användas. Hr Printzensköld:
Då Kongl. Majit erfarit, att det hittills i Sverige nästan oerhörda och troligen derföre uti Svensk Lag icke bestämdt omnämnda brott, att bortföra och undanhålla annans harn, nu mera understundom, ,det vare sig af vanart eller af egennyttiga beräkningar, blifvit utöfvadt, och Kongl. Majit, Kongl. Maj.-t* Nådiga Propos. N.o 7J. 35 af Nådig omtanka för bevarande afbelgden af det emellan föräldrar och barn befintliga ömmare förhållande, ansett nödigt, att, till förekommande af de olyckliga följder, ej mindre för det bortförda barnet, än för dess föräldrar och vårdare, sorn dylika blott oftast medföra, desamma böra i Straff-lagarne serskildt upptagas och i nion af omständigheterna med ansvar beläggas ; så ock efter det förslag till StrafF-lag emot brott af ofvanberörde beskaffenhet blifvit, på grund af Kongl. Maj:ls Nådiga Befallning, utarbetadt, har Kongl. Maj:t tagit detsamma i öfvervägande, och vill härigenom, sedan Högsta Domstolen och Scats-Rådet blifvit i ämnet hörde, till Rikets Ständers antagande framställa följande Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning, angående ansvar för den, som bortför och undanhåller annans minderåriga barn. §. 1. Hvar som bemägtigar sig annan mans minderåriga barn, på sådant sätt och under sådana omständigheter, att deraf skönjas kan, det uppsåtet varit att barnet från dess föräldrar eiler andra vårdare hemligen bortföra eller undanhålla, straffes sålunda, att, 36 Kongl. Maj.-ts Nådiga Propos. N-o y3. om barnet, som bortföres, är unrler sju Srs ålder, umgälles brottet med sex till tolf års arbete å fästning; men är barnet öfver denna ålder, dock under tolf år, plikte den brottslige med allenast tre till sex års fästnings-arbete. Varder barnet, af den det bortfört, återlemnadt inom 24 timmar derefter, utan att detsamma något ondt eller våld blifvit tillfogadt, umgälles förbrytelsen med fängelse från en till tre månader.
Då nu ånyo föredrogs Allmänna Besvärs* och OeconomieUtskottets den 3 dendes under N:o 178 afgifne, samt den 9 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i anledning af väckte frågor om ett föränaradt skolväsende uti BandtFörsamlingarne till barns fullständigare och tidigare undervisande uti läsa, skrifva och räkna; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Utlåtande gilla.; dock med det tillägg, att Riksens Ständer borde hos Kongl. Maj:t i. underdånighet anhålla, att, i likhet med hvad sorn skett i StatsFör* yaltningens öfrige grenar, mätte undersökas och utredas, hvilka och huru stora tillgångar finnas anslagne åt UäroStaten, synnerligen Rresterskapet i Sverige? huru de äro fördela’ Oett ig September é. rti; 2 6g rAé och ärfvande? hvilka och huru manga Fc« fclessiastique personer finnas ? hvad de hafva att göra? hvilka förrättningar de "böra åtaga sig, eiler befrias ifrån? hvarefter horde upp gifvas och föreslås, hvilka indragningar och besparingar, sorn skulle kunna göras af personal och material? samt sluteligen huruledes tillgången å båda delarne måtte kunna så begagnas, att icke allenast Religions utan äfven den öfriga undervisningen i Riket fullständig gara °ch syftesenligare än hittills, varder meddelad; uti hvilket beslut de öfrige RiksStanden skulle inbjudas, att sig med Rfdderskapet och Adeln förena. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats* Utskottets den i? dennes under iSTds 463 och 464 afgifne, samt berörde dag eftermiddagen på bordet lagde, tvenne Memorial angående RiksStåndens särskilte beslut' ilo I frågan om löntillökning för Secréteraren och Clantzlisten vid Öfverlntendents22m be t et. 2:0
Under Riksdagens lopp, vare hufvudman, ättemän eller fullmägtig, som sig först anmäler, berättigad, att säte för ätten intags. Af dem som på en gång sig anmäla, njute hvfvudman framför ättemän, hufvudmanna - 10 Den 4 December g. m. rätten; närmare ättemän framför fjärmare, lamt ättemän framför fullmägtig företräde. §. 7. Från rättighet, att äga säte och stämma på Riddarhuset , vare de personer uteslutne, hvilka enligt 18 §• i Riksdagsordningen icke kunna såsom Riksdagsmän i något Stånd godkännas. Lag samma vare med bysatt person. Är Adelsman, hvilken för nesligt brott blifvit inför Domstol tilltalad, genom behörigt utslag, änskönt det ännu ej vunnit laga kraft, förklarad antingen till straffskyldig, eller med mer än halfva bevis besvärad, så att Domaren funnit saken böra till framtiden lemnäs, då vare han, intill dess samma utslag lagligen upphäfdt blifvit, från Riddarhuset utesluten. Ej må Fullmagt antagas, derest utgifvaren icke fyllt 21 år, samt i öfrigt är till säte och stämma på Riddarhuset berättigad. Får hufvudman , enligt denna Riddarhusordning icka utgifva Fullmagt, inträde för tillfället närmaste ättemän, för hvilken något lagligt hinder icke möter, i full hufvudmannarätt; finnes ingen sådan ättemän, vare då ättens plats på Riddarhuset ledig. §■ 8. Är Adelsman LandtMarskalk, eller Talman, eller Riksdagsman i snnat Stånd, då må han för den Riksdagen, hvarken sjelf eller g«. Den 4 December e ,m. 11 noin Fullmägtig sin Riksdagsinannträft på Rid* dårhuset utöfva. §• 9* År hufvudman utrikes rest, antingen i Konungens ärender, eller med vederbörligt tillstånd för enskildta angelägenheter, vare hans rätt bibehållen, att Fullmakt utgifva. Adelsman, som med Konungens tillstånd i främmande magtg tjenst är, äge, så vida han för sin person de 3'ne sista åren före Riksdagen här i Riket skattskrifven varit, rättighet att säte på Riddarhuset intaga.
Den nu föreslagna organisationen af bergslagens lokal-styrelser skulle än ytterligare vinna ij ändamålsenlighet, derest i följande tvänne omständigheter kunde erhållas Rikets Ständers’medgifvande, hvarom Eders Maj:t torde finna skäl att i den till dem afgående nådiga skrifvelsen låta inflyta förslag: l:mo. Enär Bergmästarne skulle blifva ensamne, hvar för sitt bergsdistrikts förvaltning, och denna omständighet ökar angelägenheten att förebygga desse tjenstemäns qvarstående i tjensten, sedan de blifvit ålderstigne och mindre arbetsföre, synes det stadgande vara behöfligt, att Bergmästare, som, efter upphunnen pensions-ålder af 65 år, finnes icke fullt tjenstbar, må kunna, i öfverensstämmelse med den grundsats, som för Tullverket, äfvensom för Rikets Ständers verk, är till iakttagande föreskrifven, jemväl utan egen ansökan, med lönens bibehållande som pension, i behörig ordning förflyttas å Indragnings-stat, hvartill rättigheten, äfven med hänsigt till redan utnämnde Bergmästare, kan anses ega giltig grund i aflönings-förbättringen, så vida de deraf vilja komma i åtnjutande; 2:o. Med afseende å angelägenheten att de så kallade Stipendiaterne eller extra Ingeniörerne, hvilka, försedde med blott 400 R:dr arfvode, påräknas att praktiskt ut - bildas Kongl. Maj\ts Nåd. Prof. om Statsverket 1853. 17 bildas till skicklige bergstjenstemän, icke måtte, i alltför lång afvaktan på befordran, öfvergifva den beträdda banan, vore det af nytta om, i likhet med hvad för Bataljons-läkare är tillåtet, bemälde Stipendiater kunde, efter åtta års tjenstgöring, fä från allmänna Indragnings-staten personelt åtnjuta 50 procent förhöjning i arfvodet, för den tid de i sådan egenskap fortfore att tjenstgöra.” Hvad Departements-chefen sålunda i underdånighet föreslagit och tillstyrkt, deruti Stats-Rådets öfrige ledamöter jemväl instämde, fann Kongl.
Och skulle det oaktadt officerare erhållas, så är mer än sannolikt, att efter en ganska kort tjenstgöring, eller högst efter genomgång af Mariebergskursen, de dugligaste och mest energiske skola vända sig från ingeniör-corpsen till det så nära liggande civilingeniöryrket, och endast de minst önskvärde qvarstanna. Sådana öfvergångar hafva redan nu skett ymnigt nog; inom några få år hafva 7 ingeniörofficerare, samtlige skicklige officerare, lemnat corpsen och slagit sig på civilingeniör-vägen. Ett par andra äro nu på väg att göra detsamma, och blotta ryktet om det beslut, kommitterade fattat, hade den verkan, att de tre ingeniörofficerare, som för närvarande äro sysselsatte med genomgående af Mai iebergskursen, genast anmälde sig till läsande af vägoch vattenbyggnadskonst för att, om nämnde beslut hlefve satt i verket, kunna vända sig åt civilingeniörvägen. Ingeniör-corpsens underofficersgrad lider redan nu af en vid andra regementen oerhörd hastig afgång. Sällan qvarstannar en fullt duglig karl, utan skaffar sig snart annan mera lönande befattning. Att denna olägenhet skall tilltaga genom arvodenas borttagande är klart. Jag är ock förvissad, att de farhågor, jag här uttalat, skola bekräftas af de officerare, hvilka förr tillhört corpsen, men af en eller annan anledning lemnat den, och hvilka nu kunna bedöma förhållandena med all den opartiskhet, som man möjligen ej skall vilja tillerkänna mig. Stockholm den 23 Januari 1865. B. A. Leijonhufvud. 86 Bil. A. Uppgift å lönerna vid värfvade, garnisonerade Infanterioch Kavalleri-Regementena för befäl och underbefäl med vederlikar samt spel, enligt staterne för åren 1864—1866. Infanteriet. Stab och Civil-stat, Chef Oiverste-löjtnant oell Förste Major.
Skulle åter detta förslag ej antagas, synes mig Samhället böra skydda dem, som förolämpas af okända angripare, och således någon publik anstalt böra fogas till fredande af enskilta Medborgares heder mot falska smädelser, så vida de sjelfva ej vilja eller hafva tillfälle att uppsöka angriparen och skaffa 350 Riksdagen 1812. sig upprättelse; hvarom de först borde af den publika auktoriteten tillfrågas oell sig yttra. 4 § 11 Mom. Lika med i 3 Mom. af denna paragraf föreslås äfven här, i stället för 4, 7, 9, 10 och 13 Mom. af 3 §: »något af de i 3 § uppräknade Momenter». Sista punkten af detta Moment bör ofelbart undergå förändring; ty först kan Kongl. Maj:t förbjuda Skriftens ingifvande, och då kan väl ej qvarstaden efter en månad upphöra. Dessutom skulle det ofta medföra brydsamma följder, om Staten skulle ersätta Bokhandlaren förlusten, efter besvuren räkning. Denna rättighet tillkommer ingen handlande; och lika litet, som allmänheten kan förbindas att afnäma andra köpmäns varor, kan ock Staten ansvara för förlusten på sådana böckers införsel, som inom dess område ej få nyttjas. Staten synes mig gjort, hvad den varit skyldig, då den i Lagarne varnat och genom Embetsmän gifvit tillfälle till råd och upplysningar; att förtiga många andra skäl. Jag får derföre föreslå följande redaction: »Skulle å någon sådan qvarstad läggas, och Kongl. Maj:ts befallning om dess ytterligare fortfarande icke inom en månad Bokhandlaren meddelas, anses den som lagligen uppbäfven, hvarigenom all fråga om ersättning försvinner». Vid 5 § får jag i ödmjukhet anmärka, att det derstädes föreslagna rättegångssätt, genom en edsvuren Nämnd, synes mig så inveckladt och för våra Lagbruk främmande, att jag för min del fruktar, det skulle blifva för ändamålet både otillräckligt och obeqvämt.
Härtill hafva flere orsaker medverkat såsom: spöstraffets och offentliga kyrkopliktens upphörande, Blekinge Län. Banker och Kreditanstalter. 23 båda, enligt folkets uppfattning, stämplande brottslingen med vanära och försvårande lians återgång till samhället; Cellfängelse-systemets införande och den mer och mer utbredda erfarenheten, att cellfången utgår från fängelset förbättrad och utan att hafva ingått några för hans framtid menliga förbindelser med andra förbrytare; en i allmänhet större omtanka hos socknenämnderne att vid förefallande behof bereda frigifna fångar tillfälle till en ärlig utkomst; samt slutligen det af ökad företagsamhet ökade behofvet af arbetskraft, till följd hvaraf, åtminstone den från cellfängelse frigifne förbrytaren, så vidt han vill och kan arbeta, numera ej har särdeles svårighet att erhålla tjenst eller lönande sysselsättning. De för kreditens och företagsamhetens underlättande stiftade inrättningar, som direkte afse länets behof, äro: Filial-Banken i Blekinge, stiftad år 1852; Filial-Banken i Carlshamn, stiftad år 1858; Smålands Enskilda Banks Afdelning skontor i Carlskrona, öppnadt 1847, sedan denna bank, stiftad år 1837, dertill erhållit rättighet i sammanhang med år 1846 meddelad ny octroj, som blifvit ytterligare förnyad år 1856; samt Smålands med flere provinsers hypoteksförening, som, stiftad år 1846, påföljande år berättigades utsträcka sin verksamhet äfven till Blekinge. Inflytelsen af dessa inrättningar, bedömd efter nyttan deraf för låntagarne sjelfve, är naturligtvis mycket olika, såsom beroende af hvar och en låntagares egen vilja och förmåga att sköta sig till gagn eller skada.
Ståndet beslöt att icke göra något afseende å PresteSt:s inbjudning, utan lägga den till handlingarne, emedan Irenne Stånd redan fattat sinsemellan öfverensstämmande beslut. Hade nu icke frågan så upfaltats, skulle naturligtvis PresteSl:s inbjudning hafva lagils i öfvervägande och af R. o. Ad. bifallits eller förkastats: ty det var icke så stor skillnad mellau detta Stånds och BorgareSt:s samt Adelns beslut, som man velat låta påskina. BondeSt:s beslut är väsendtligen öfverensstämmande med sistnämnda 2:ne Stånds; ty orden ”på de af K. M. och R. St. gillade grunder” torde icke innefatta alldeles samma begrepp antingen ordet ”gemensamt” tillägges eller icke. Annat vore om det hetat: ”på de af K. M. eller R. St. gillade grunder.” Då således tre Stånds beslut voro alldeles identiska, så bestod den sammanjemkning, som ålåg Utsk., icke i något annat än att besluta eller förkasta tilläggandet af ordet ”gemensamt”, som för begreppets förtydligande blifvit af BondeSt. insatt i den för öfrigt af tre Stånd antagna punkten. Detta ålåg Utsk. i följd af föreskriften i 73:de §:n Riksd.-Ordn:n, som ovilkorligen bjuder, att om en sammanjemkning kan åstadkommas, bör den också ske, Kan nu en sammanjemkning ske, när besluten äro mera skiljaktiga, så måste den snarare kunna ske, när de äro så litet skiljaktiga, alt blott ett ord deruti fattas, och då tror jag, att Utsk. rätteligen förfarit, då det valt den tydligaste redaktionen. Det var också inom Utsk. icke mer än en enda ledamot, som ansåg, all någon skiljaktighet förefanns mellan ofvanberörde trenne Stånds beslut. I afseende på sjelfva saken, och med anledn. af Hr Tersroedens yttrande, torde det tillåtas mig att nplysa, det gemensamma grunder verkligen finnas. K. M. aflat nemi. vid 1847—1848 årens Riksdag en Nåd. Propos. till R.
Jemte det att framför orden “bryter försegling" blifvit tillsal! ordet “olofligen* samt del här förekommande lägsta belopp af höler blifvit jemnadt från 450 till 500 Riksdaler, hafva Rikets Ständer ansett, att, enär det i denna § stadgade bötesbelopp torde innefatta tillräckligt straff för ifrågavarande förbrytelse, den derjemte förekommande alternativa straffbestämmelse af fängelse med arbete från och med två till och med sex månader bör ur författningen utgå. § 45. För den händelse att bränvinstillverkare under en termin öfverskrider den största tillverkning § 22 medgifver, hafva Rikets Ständer trott det innefatta tillräckligt straff, ali det öfverskjutande beloppet dömes lörbrulet och tillverkaren ålägges att derför utgifva afgift enligt § 19, äfvensom alt böta ett med algiften lika belopp; hvadan Rikets Ständer ansett den här förekommande föreskrift om a lgi flens förhöjning med en fjerdedel och böternas bestämmande till ett med den förhöjda algiften lika belopp böra upphälvas. §§ 46 och 50. Af enahanda skäl, som vid § 41 blifvit anlördt, bar bötesansvaret i dessa §§ blifvit bestämdt frän och med 100 lill och med 1,000 Riksdaler. Enär den i § 24 omförmälda förbrytelse, att den, som anmält sig lill bränvinslillverkning, men försummat att i föreskri Iven ordning derför erlägga afgift, det oaktadt handleringen utöfvar, ingalunda är att jemföra med lönbränning, ehuru straffet för begge dessa förbrytelser för närvarande är detsamma, hafva Rikets Ständer, funnit den lör förstnämnda förbrytelse stadgade straffbestämmelse böra ändras, och derföre bestämt densamma till böter för hvarje dag, förbrytelsen utöfvas, motsvarande liilverkningsafgilt för en dag.
11 lndragningsstat i allmänhet stadgade vilkor, vid afskedstagande från guvernörsembetet uppföras till dylik pension för sin återstående lifstid till enahanda belopp, eller 3,000 Riksdaler Banko, sörn då, jemlikt Rikets Ständers vid 1834 års Riksdag meddelade beslut, var för Landshöfdingar bestämdt; och sedan denna proposition blifvit, enligt underdånig skrifvelse den 12 Juli 1854. af Rikets Ständer bifallen, men Rikets Ständer vid påföljande Riksdag, i anledning at Kongl. Maj:ts nådiga Proposition den 30 Oktober 1856. angående Statsverkets tillstånd och behof, under den 27 Februari 1858 medgifvit, att Landshöfding må, i stället för ofvannämnda, vid 1834 års Riksdag bestämda pensionsbelopp, som i Riksmynt utgjorde 4,500 Riksdaler, fä såsom pension åtnjuta Sex Tusen Riksdaler samma mynt; så har Guvernören, Öfverste Haasum, uti en till Kongl. Majit ingifven skrift, underdånigst anhållit om nådigt förslag tili Rikets nu församlade Ständer, att den bemälde Guvernör år 1854 tillförsäkrade årliga pension måtte varda, under då bestämda vilkor i öfrigt, förhöjd med Ett Tusen Femhundra Riksdaler eller till Sex tusen Riksdaler Riksmynt; till stöd för hvilken underdåniga anhållan blifvit anfördt, alt Öfverste Haasum, född den 2 Januari 1791, således nu är nära Sextionio år gammal; att han, ehuru berättigad att vid Sextiofem års ålder begära afsked från sin nuvarande embetsbefattning, dock dervid ännu qvarstår och således hittills besparat
Cal ens enka, bifölls; N:o g4 > i anledning afmotioiij om bestämmande af en praescriptionstid för de gamla sedlarnes gångbarhet, afslogs; ,N:o 98, angående af Bankens husdrängar sökt arfvode såsom ersättning för den minskning i arbetsförtjenst, som de genom upphörande af den så kallade sedel-hvits.tämplingen må-st vidkännas, bifölls; KT:o 96, i anledning af motion, angående grunderne för befordringen inom Banco-Verket, och i sammanhang dermed företagen granskning af stadgandena i r och 2 Afdelningarne af Art. 3 i i83o års Banco-Reglemente, bifölls; och N:o gr, med förslag till åtskilliga förändringar i 4 Art. 5 Afdelningen af i83o års Banco-Reglemente, återremitterades. Prot. Ut dr, d, 16 och 19 Febr, i835» 31 Från Hedervärda Bokde-Ståndet. S. D. Då nu åter föredrogs Höglofl. Bidderskapets och Adelns Protocolls-Uldrag, för den 3 i denna månad, med inbjudning att ingå på det af Höglofl. Bidderskapet och Adeln fattade beslut, i anledning af Statsutskottets Utlåtande, N:ö 4o5, öfver anmärkningar vid Betönkandena Knis 366 och 367 öfver Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition om låns upptagande till Hypolheks-inrättningars befrämjande, samt Biksdagsmannen Anders Danielssons, i anledning deraf, gjorda serskilda förslag; så beslöt Bonde-Ståndet att denna inbjudning antaga. S. D. Nu föredrogs å nyo och återremitterades Banco-Utskottets Memorial, N:o 91, med förslag till ålskillige förändringar i 4 Art. 5 Afdelningen af i83o års Banco-Beglemente. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Memorial med uppgift derom, hvilka ärenden ännu äro under Utskottets handläggning, eller återslå obehandlade, .
Förvaltningen af Sjöärendena icke på långt när varit för ändamålet tillräckligt; och vill Utskottet vid regleringen af vederbörande hufvudtitlar taga i öfvervägande hvad Revisorerne i omförmälda hänseenden anfört. § 52. Åtskillige i denna revisions-berättelse förekommande ämnen, som blifvit ytterligare behandlade af Rikets sednast församlade Revisorer, har Utskottet ansett sig böra tills vidare uppskjuta, för att till hufvudsaklig handläggning företagas i sammanhang med 1833 års Revisions-berättelse. De sålunda tills vidare uppskjutna frågor äro, utom den under § 31 i betänkandet omförmälda, följande: 3G Slats-Utskollcls Utlåtande, M 21. l:o (pag. 6) om det af Öfver-kommissarien N. A. Fredin på nådig befallning upprättade förslag till ny hufvudbok, med tillhörande special-redogörelser för Kongl. Stats-kontorets enskilda rörelse; 2:o (pag. 84) angående f. d. Fortifikations-redogöraren å Carlsborgs fästning, K. N. Hallströms, år 1839 yppade balans; 5:o (pag. 110) Revisorernes framställning derom, att Kongl. Krigs-kollegii hela aflöning borde vara å ett ställe synlig; 4:o (pagg. ISO och 1S1) Revisorernes anmärkningar angående dels (§ 6) bristande upplysningar om anledningen till och verifikation för de betydliga skiljaktigheter, som förefunnos emellan de hos Kongl. Styrelsen för fängelser och arbetsinrättningar i riket uppgjorda omslut af Korrektions-inrättningarnes hufvudböcker och dessa inrättningars räkenskaper; dels ock (§ 7) bristande öfverensstämmelse emellan de i bemälde Kongl. Styrelses hufvudböcker ingående konti för de särskilda fängelse-inrättningarne och det förhållande, som uti dessa inrättningars special-räkenskaper vöre synligt, jemte det att dessa sednare icke voro efter samma bokförings-method upprättade; somt 3:o (pag, 214) Revisorernes anmärkning, att räkenskaperne för Upsala Kongl. Universitet blifvit förde med mindre noggrannhet och ordning. § 35.