Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lundh gjordt ackords-anbud; samt N:o 46, i anledning af ett utaf förre Handlanderne Johan och Jonas Steinmetz gjordt ackords-anbud. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Bevillnings-Utskottels nedannämnde den 5 dennes på bordet lagda Memorial: N:o 21, i anledning af verkställd omröstning, angående reglering af städernas tolag; och N:o 22, i anledning af verkställda omröstningar, angående ifrågaställda förändringar i föreskrifterna om stämplade pappers-afgiftens utgörande, Bih. tili R. St. Brot. Från Högv. Preste-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 115, angående medels anvisande till lån för kyrkooch skolbyggnader. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets nedannämnde Memorial och Utlåtanden: N:o 44, angående afskrifning af ett i Bankens räkenskaper balanseradt belopp af 100 R:dr; N:o 45, öfver ett af Konduktören H. T. Lundh gjordt ackords-anbud; och N:o 46, i anledning af ett utaf förre Handlanderne Johan och Jonas Steinmetz gjordt ackords-anbud. S. D. Lades till handlingarne Bevillnings-Utskottets Memorialer: N:o 21, i anledning af verkställd omröstning, angående reglering af stä dernas tolag; och N:o 22, i anledning af verkställda omröstningar, angående ifrågaställda förändringar i föreskrifterna om stämplade pappers-afgiftens utgörande. Frän Vällofl. Borgåre-Stdndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets Memorial N:o 44, angående afskrifning af ett i Bankens räkenskaper balanseradt belopp af 100 R:dr; och Utlåtanden: N:o 45, öfver ett af Konduktören H. Th.
Hvad jag anfört om nödvändigheten att aldrig öka den efter sund pröfning en gång fixerade Penningstock, bör ensamt lämpas pä det Pappers systeme, sorn för evigt ute* sluter silfver från användbarhet såsom mynt; och när det äskas, åtager jag mig visa, att den ifrigaste författaren, som denna financi* ella sect kan uppvisa, sjelf såsom grundprincip yrkat Penningstockens oföränderligt liet. Men måtte dessa PappersSystemer, lika bräckliga som det mynt, hvarom de handla, icke längre leda Högloil. Ståndets uppmärksamhet från en båtande hänsigt å Samhällets sanna behof och välgång! Om misstag be* redt den förlägenhet, som en hvar med smärta delar, så låtom oss lära af det framfarna, och icke mångdubbla det onda, hvars orsaker och verkningar ligga öppna för hvar och en som utan fördom vill skåda! Om de mindre sakkunnige i landet äska åtgärder som skulle leda till deras och andra medborgares undergång, så är det icke denna röst som bör åtlydas, Den bör endast påminna oss om behofvet af % Den 5 Maj. kraftig hjelp, och vid valet af medlen dertill böra Rikets Representanter, utan inflytande af villomeningar, utveckla den mogna urskillning, som med skäl af dem väntas. Herr LandtMarskalken frågade, Ola Ridderskapet och Adeln tillät Herr Lilljehorn att communicera sitt nu upplästa anförande' med de öfriga R.especliva Ständen, ehuru det samma ännu vore hvilande på Bordet. Ropades: Neji Herr Tham} Pehr, uppläste följande Vördsamma Memorial: Sedan jag före Revolutionen 1772 före.' slagit flera Helgedagsts indragning, blefvo äfven en stor del deraf, samma år, af Högst, salig Konung Gustaf den 3:dje, indragne. Vår nu varande tids behof af arbete och produeter, hvilket allt lättar vår Handelsbalance, gör att jag föreslår en vidare indragning af 5 Helgedagar: Trettondedel, gen, Maritz Bebådelsedag, Christi Himmelsfärdsdag och Andra Dag Pingst samt Midsommarsdagen.
Så är deremot icke förhållandet vid akademierna. Om t. ex. en professor har 4 eller 5 tusen rdr i lön, så uppbär han alltid sin lön till fulla beloppet och betalar sedermera endast enkel bevillning för densamma. Ett annat ganska giltigt skäl för bifall till Utsk:ts förslag är det, att då, på sätt den siste värde talaren antydt, all jord, Den 6 Juni f. m. 51 sorn tillhör kronan eller är anslagen till allmänna inrättningar, borde vara befriad från utgörande af bevillning, men denna förändring icke nu kan i hela dess vidd genomföras, bör man icke<göra andra rättelser i nu gällande stadganden än dem, som ovilkorligen påkallas af billighet mot löntagarne. Gr. af Ugglas: Då jag begärde ordet i denna fråga, föranleddes jag dertill icke, såsom Frih. Stjernstedt, af någon tanke att Utslut i detta fall gått för hårdeller släpphändt tillväga, utan endast af den mening jag hyst och ännu fortfarande hyser, att Utsk:t i afseende å denna punkt icke iakttagit den grundsats, som betingat ändringen i den 7:de §:n. Det är visserligen sannt, såsom Gr. Mörner nämnde, att genom det nu gällande stadgandet i 7:de §:n en orättvisa tillfogas statens lön tagare, i det att de icke erhålla sina löner till fullo, hvilket deremot verkligen varit förhållandet med tjenstemännen vid akademierna; men sjelfva skälet, hvarför ändringen skett, är väl det, att för en och samma inkomst dubbel bevillning blifvit érlagd. Staten har först tagit fastighetsbevillning lör jorden och sedan, för afkastningen af samma jord, inkomstbevillning utaf löntagaren, hvilken såsom en löneförmån uppburit denna afkastning. Dertill har såsom ännu ett skäl kommit, att man önskade bereda löntagaren en mildring; men hufvudorsaken torde dock varit den, att man velat undvika den dubbla beskattningen, som hvar och en måste anse vara oriktig och orimlig.
Då jag nu vördsamt hemställer detta förslag till Rikets Höglofl. Ständers pröfning, erkänner jag visserligen, att den förbättring, som härmed åstadkommes, icke är af stort inflytande; men det skulle likväl, derest det godkännes, ådagalägga lagstiftande maktens afsigt att, genom anspråket på större ordentlighet bland mängden af affärsmän, hejda den bekymmerslöshet i detta hänseende, hvarom mängden af cessioner i landet här ett så bedröfligt vittnesmål.” af Herr Prosten Odelberg samt Herrar Eklund och Thorn jemte Riksdagsfullmäktigen Nils Nilsson från Wermland, hvilka, till följd af de inom Riks-Stånden framställda anmärkningar, biträdt Herr Lagergrens förslag angående förändring af Konkurslagens 42 §. 12 lag-Ulskotleis Betänkande, N:o 123. Ank. till Exp.-Utsk. <1 15 Maj. kl. 1 e. in. Betänkande, i anledning af väckta motioner angående dels befrielse för i Hof-Rätten uteblifven svarande part från skyldighet att lösa Rättens dom eller utslag, dels ock förklaring af sf Kap. 7 Rätt egångs-Balken. Uti ett till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial har Hen Stråle, IV., anmärkt, hurusom stadgandet i 24 Kap. 7 § RättegångsBal ken, "att alla Rättens domar och utslag, som efter kungörelse å Rättens dörr afsägas eller utgiftas, böra förut tvefallt färdiga skrifvas utan fel, att delomännen mage dem med Rättens underskrift och insegel utan uppsköt midja mot den lösen, som serskild! stadgadt är.” hade blilvit i så måtto olika tolkadt, som Svea och Götha Hof-Rätler, på grund deraf, ansett i Hot-Rätt uleblifven svarande part skyldig att lösa Rättens dom eller utslag, som alltså utskrifvits för hans räkning; deremot ett annat förhållande egt lum i Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge samt Konungens Högsta Domstol. Enligt motionärens åsigt vore jemväl den i sistnämnde
Vidkommande sedermera frågan om förändring och reduction af hemmansräntorna, samt om indragning af de till Militaire och Civile Staterne jemte Scholstaten och andra allmänna ändamål indelta räntor oeh kronotionde-anslag, emot anvisning af motsvarande summor på stat, så inhemtas liärvid, att de åsigter, som i omförmälda hänseenden af Rikets Ständer vid sista Riksdag framställdes, i allo öfverensstämma med hvad som blifvit i underdånighet yttradt, dels af Kammar-Collegium uti dess den 8 December 1829 till Kongl. Majit i underdånighet afgifna och lill Rikets Ständer öfverlemnade samt af dem godkända förslag till räntepersedlarnes omsättning, dels ock af Kammar-Collegium och Stats-Contoret gemensamt uti deras underdåniga Betänkande af den 20 Oclober 1828, angående en ny löne-reglering för Landt-Stats-tjenstemännen, Efter pröfning af hvad uti förevarande frågor anfördt blifvit, fann Stats-Secreteraren, för sin underdåniga del, icke allenast att räntepersedlarlies omsättning och förenkling skulle medföra flere lättnader vid Kronoräntornas debitering och utgörande, samt. kunna utan förnärmande af någons rätt verkställas; utan ock att de skäl, med afseende hvarå LandLtStats-indelningarnes indragning föreslogs, äfven äro fullkomligt gällande och tillämplige för Militair-staterne. Desse Stater äro nu aflönade dels med indelningar, dels med penninge-anslag, och en ändamålsenlig lönereglering inom dem är underkastad flere svårigheter, så vida ej de till dem hörande indelningar, hvilka icke blott inom serskilda Regementen, utan ock inom samma Kongl. Maj:ts Käd. Proposition N:o 56. *7 satnma corps äro för både högre och lägre befäl af en ännu mera anmärkningsvärd olikhet, först till Staten åter indrogos, så att ifrån den gemensamma 'fonden en säkrare tillgång till förbättrade löneanslag kan påräknas:
Denna fyller man med jord och sår korn deri; efter tre eller fyra dagars förlopp uppspirar en vacker grönska, i hvilken man då sticker in friska blommor. Först bör man dock klippa gräset jemt. Det allra nyaste modet är att fylla helt små, låga vaser med blommor och ordna dem i arabesker innanför tallriksraden. Detta utgör en ersättning för det mindre praktiska bruket att omgifva hela bordet med blomsterguirlander, hvilka inom en kort stund förvissna. Samtidigt med sådana långa guirlander försvunno äfven alla småkransar kring tallrikar och karaffiner. De små knapphålsbuketterna deremot, som instickas i servetterna, trotsa alla modets vexlingar. Ä t damerna föredrager man ibland att af blommorna binda en liten krans, som får tjenstgöra såsom servettring och derefter får del af den afundsvärda lotten att hvila på en mjuk, hvit qvinnoarm bredvid en juvelströdd guldring för att der förvissna. Stilen i sjelfva matsalens möblering har intet inflytande på bordets dukning; är mati p » I L / 1 I NI LJ IN ' dun, erhållet ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvllken aconne mentet räcker. Aro de samlade abonnenterna färre än 6, torde prenumera salen i gammal svensk eller gammal fransk stil-, så kan man dock godt duka bordet i den moderna engelska stilen. V i d bordets dukning bör husmodern först och främst vara betänkt på, att hon icke egenmäktigt inskränker sina gästers personliga frihet. Vid hofmiddagar beräknar man 50 cm. bordsrum för hvarje person, och detta mått borde öfver allt iakttagas. Festligast ser bordet ut, när det är i hästskoform; det blir då äfven mycket rymligare. De vanliga fyrkantiga borden äro deremot mera » gemytliga ». Hvad beträffar menyerna, som j u alltid höra till vid de stora middagarna, så finnes deraf en mängd nätta exemplar. Menyn skall alltid vara utförd i stil med det kort, som anvisar platsen; någon viss storlek är icke bestämd, dock håller man sig helst till måttliga dimensioner. I aristokratiska hus går man efter ett bestämdt system och pryder menyerna blott med slägtvapnet i hvitt högtryck, ibland äfven kulört.
Han som friar, är östgöte och icke skåning, och ej heller är han grefve, utan baron, hvilket väl hjelper sig, helst – om han just icke råkar att vara ”omätligt” rik – han i alla fall har ett fideikommiss, som gör honom till en liten magnat Se här brefvet till Blenda, som låg inuti mitt!” Det uttryck af bedragen väntan, som målade sig i fruntimrens ansigten, var så tydligt att till och med den icke särdeles skarpsynte Patrik utbrast i ett skratt öfver det bedrägeri, som de spelat sig sjelfva. Men just detta löje väckte dem genast; och medan Blenda emottog brefvet, hemtade sig modern tillräckligt för att kunna svara: ”Den intagande och aktningsvärde baronens anbud är visst mycket hedrande för min dotter, men emellertid förmodar jag att det icke torde gå honom bättre än handelsexpediten.” ”Det vore knäfveln – moster väntar då bestämdt att få en grefve till måg?” ”Jag väntar hvad Gud behagar, min vän Baronen har icke vunnit Blendas hjerta.” ”Emellertid råder jag här, liksom salig mamma vid detta tillfälle skulle hafva gjort, till ett förståndigt öfvervägande! Anbudet är så öfver allt hvad Blenda kan vänta sig, att det vore en verklig splitt spångande galenskap att låta det gå sig ur händerna!” ”Ur händerna?” ”Ja, jag talar simpel svenska jag! Och i helgen, när moster och Blenda komma ut till Henrikslund, kan hon skrifva svaret hos oss – jag tänker, att när ni besinnat er och fått öfverväga med Henriette, blir det nog gynnsamt Och nu lemnar jag er ensamma farväl tills i öfvermorgon!” ”Jag är ganska ledsen att vi skulle förråda oss men det lät också bra naturligt!” yttrade fru Emerentia, då Patrik gått ”Min gud” – tillade hon, i det hon närmare betraktade Blenda, som under tiden brutit och börjat läsa baronens bref – ”du gråter, du är rörd tala, barn! Kanske du, såsom Patrik sade, verkligen besinnar dig? Och i sanning, han dröjer bra länge, den käre grefven!” ”Må han dröja så länge som helst – han återkommer nog en gång!
Enligt Rikets Ständers vid innevarande riksdag vidtagna och Kongl. Maj:t underställda samt genom Kongl. Kungörelsen den 29 September sistlidet år gillade och kungjorda beslut, rörande upplåningen af den till fortsättning af Statens jernvägsbyggnader under innevarande riksdag anslagna summa, skall till räute—liqvi8 Slals-Ulslcotlels Memorial J\i 291. der och lånens amortering anvisas ett årligt anslag, som motsvarar ej allenast den för hvarje låns hela belopp utgående ränta, utan äfven derutöfver en procent af det i obligationerna förskrifna kapital; och hvilket anslag borde utgå lör amorteringen af hvart och ett särskildt lån från och med året näst efter det, hvarunder obligationerna för samma lån blifvit lill långifvaren utlemnade, samt fortfara lil! dess hela lånet blifvit i stadgad ordning betaldt. Då nu, enligt hvad Fullmäktige i skrifvelse till Stats-Utskottet af den 18 nyssförlidne Februari anmält, kontrakt om ett amorteringslån till Svenska Staten å 7,600,000 Thaler Preussiskt Courant, motsvarande ungefärligen en summa af 20,000,000 R:dr R:mt, blifvit den 3 i samma månad afsluladt med en association, bestående af Banken vfur Handel and Industrie» t Darmstadt, Direktionen »fur Deutsche Gesellschaft» i Berlin, »Mittel-deutsche Credit b an k v i Meiningen, samt Bankirhuset Raphael Erlangen i Frankfurt am Magn; och då till ränta för och amortering af detta lån erfordras ett årligt anslag af 1,166,666-/3 R:dr riksmynt under 40 års tid; så och i öfverensstämmelse med hvad Fullmäktige föreslagil, får Utskottet tillstyrka och hemställa, alt denna årliga anslagssumma, En million etthundrasextiosex tusen sexhundrasextiosex och två tredjedels R:dr, må redan från och med innevarande års början varda anvisad och ställd tili Fullmäktiges disposition lör behörig verkställighet af de i lånekontraktet stadgade ränteoch kapitalbetalningarne å omförmälda statslån.
Ständer måtte i underdånighet anhålla, att elt sammandrag af alla till Båtsmän hörande Författningar måtte göias, och desse sålunda sammanfattas i en tydlig Författning, med förkastande af alla förut gällande (bach likaså serskildt för Soldaten), och deri alla skyldigheter och rättigheter, sorn tillhöra Rustoch Rotehållare, höra, utan hänvisning till andra Författningar, upptagas.” Motionairens sålunda yttrade önskan, grundad, såsom det synes, på nödvändigheten af en förnyelse utaf Författningarne, rörande Knektsoch Båtsmansskyldigheter och rättigheter, i synnerhet hvad krigsmannens förbindelse att vidmagthåila husen angår, tyckes innebära tvänne olika framställningar, nemligen först den, alt ett sammandrag af allatill Knekteocli Båtsnianshållet hörande Författningar mätte ske; och vidare att dessa sammanfattas i en enda tydlig Författning, hvilken, med förkastande af alla förut gällande och utan hänvisning till andra Författningar bör upptaga alla rättigheter och skyldighetersorn Rustoch Rotehållare tillkomma. Innan Utskottet går att häröfver sig yttra, anser Utskottet sig böra uttrycka dess tanka, att ibland den mängd af Författningar, som angå Indelningsverket och dess vidlådande skyldigheter, icke något stadgande är mera bestämdt, än det som angår krigsmannens skyldighet att, då han är hemma på Roten, torpets hus vårda; och om någon afvikelse eller origlig tillämpning i detta afseende möjligtvis i någon landsort sker, hyser Utskottet den öfvertygelse, att, vid skeende anmälan derom, vederbörande icke lära underlåta att rättelse meddela; äfvensom Utskottet får upplysa, attili - Allm. Bcsv.- och Oec.-Wuh. Ber. Nu 15. 9 tels Ständer vid sista Riksdag i underdånighet-begärt, det Kongl.
Enligt nu framställda förslag kan inträffa att en rörelse, fortsatt med afbrott hvartannat år, aldrig blir beskattad. Jag vill närmare utveckla, huru detta skall kunna gå till. En bruksrörelse drifves t. ex. under ett år. Under nuvarande förhållanden eger man rättighet att nedlägga densamma när man behagar. Börelsen nedlägges således efter 124 Den lf> Maj. första året, hyilar ett år och upptages åter året derefter. Nälden nu skall beskattas, finnes naturligtvis ej något föregående års tillverkningsbelopp att åberopa, och på det sättet skulle, med en ordagrann tillämpning af detta stadgande, all bevilln:staxering för bruksrörelsen på detta ställe kunna undvikas. I sista punkten af 3:dje mom. förekommer afven en oegentlighet; det heter nemligen: »Indelta, likasom andra i spanmål eller persedlar utgående, löner uptagas till det kontanta belopp, de efter sednast för orten faststäldt markegångspris utgöra.» Det är nemligen ej gifvet, att det skall vara det s. k. markegångspriset, hvarefter spanmålen eller persedlarne skola lösas, utan händer kanske oftare, att de blifvit lösta efter medelmarkegångspriset. Med anledning af dessa anmärkningar, vågar jag vördsamt anhålla om återremiss af ifrågav:de 7:de § af Utsk:ts Bet:de. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: I likhet med de föreg:de värde talarne, yrkar äfven jag återremiss på den förevarande 7:de §:n. I afseende på Gr. Mörners anmärkning derå, att en rörelse skulle, enligt Utsk:ts förslag, kunna drifvas skattfri, vill jag hänvisa den värde Gr:n till 72:dra § af nu gällande Bevilln:s-stadga, der det är föreskrifvet, huru med bruksoch bergverksvärdering skall försiggå. Jemför man dermed 8:de § i instruktionen för taxerings-förrättningarne, så synes tydligen, att någon skattefrihet icke kan uppstå deraf, att rörelsen endast drifves hvartannat år.
Då förbrytelse skett mot § 35, vare tillika det till salu hållna bränvin underkastadt beslag och förbrutet. § 48- Skulle den, som är pligtig att förbrytelser emot denna förordning åtala, sjelf beträdas med oloflig bränvinsförsäljning, vare han förfallen till dubbla böter och miste tjensten. § 49- Den, som under tid, då han för förbrytelse mot förordningen är under tilltal ställd, samma förbrytelse fortsätter, skall, när han härtill lagligen förvunnen varder, för hvarje gång stämning derför utfärdats och delgifvits, fällas till de böter eller det fängelsestraff, som för sådan förbrytelse stadgade äro; dock må fängelsestraffet icke öfverstiga ett år. 8 50. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Betänkande M 4. 13 § 50. Husbonde ansvarar för förbrytelse, som, med hans vetskap, mot denna förordning begås af bans hustru, husfolk eller i hans arbete antagen person, likasom vore förbrytelsen af husbonden sjelf gjord. § 61. Underlåtes vid transport af bränvin föreskrift, som i § 36 gifven är, dömes varan förbruten, derest egaren ej gitter visa, att hon är af inhemsk tillverkning eller blifvit vederbörligen förtullad. 52. Böter, som enligt § 41, 43, 44 eller 45 ådömas, skola, då tillgång brister, enligt i lag stadgade grunder, till fängelse vid vatten och bröd förvandlas. Böter, som eljest enligt denna författning ådömas, skola, i brist af tillgång, förvandlas till fängelse sålunda, att mot böter till och med 15 R:dr svara från 15 R:dr till och mi 40 R:dr 75 » » » 150 » 225 månader, o. s. v. 7 dagar, 14 » 21 » 30 » 45 » 60 » eller 2
På sätt af Statsråds-protokollet inhemtas hade under elfte allmänna landtbruksmötet i Malmö nästlidet år, vid behandling af den frågan, huru trädgårdsskötseln lämpligast skulle kunna i vårt land befrämjas, den sektion, som frågans behandling tillhörde, enhälligt uttryckt sin önskan, dels att vid folkskolelärare-seminarierna undervisning i trädgårdsskötsel meddelades af lärare med fast anställning, och dels att anslag beviljades till anläggning af trädgårdar vid nämnda seminarier. Öfningsfältet borde vid hvarje seminarium, för att kunna motsvara ändamålet, utgöras af omkring tre tunnland antingen redan odlad eller ren odlingsbar jord, hvarå en för behofvet passande trädgård kunde anläggas. Då seminarie-eleverne och skolbarnen borde biträda vid arbetet i trädgården, kunde densamma skötas med jemförelsevis ringa kostnad, så att den årliga utgiften för en sådan anläggning komme att bestå endast i aflöning till föreståndaren, hvilken tillika skulle vara lärare i trädgårdsskötsel vid seminarium, samt ersättning för den tillfälliga arbetshjelp, som utöfver elevernas biträde kunde behöfvas. Dessa sammanlagda årliga utgifter kunna förslagsvis beräknas till omkring 1,500 R:dr. Derjemte skulle till ett sådant öfningsfälts iordningsättande erfordras för en gång, der disponibel jord eljest icke funnes, för inköp af tre tunnland jord af nämnda beskaffenhet omkring 3,000 R:dr samt för trädgårdens anläggning, inköp af materialier, vexter, frön och redskap m. m. omkring 2,000 Riksdaler. Vid underdånig föredragning af detta ärende hade, enligt hvad Statsrådsprotokollet vidare gifver vid handen, Departements-chefen anfört, det otvifvelaktigt vore att en ändamålsenlig undervisning i trädgårdsskötsel vid seminarierna skulle mägtigt inverka till höjande af allmogens insigt i denna husliållningsgren och derigenom äfven af landets kultur.
Till svar på Hr Dänckwardts yttrande ber jag få nämna, att jag icke tadlat, att undersökningen icke sträckt sig till Skåne, enär .Ständerna icke begärt det; på samma grund har jag ej heller kunnat undra derpå, att StatsUtsk. icke inkommit med hernställande derom, då det icke dertill haft anledning. Men då jag förmodar och önskar, att detta betänk, blifver återremitteradt, anser jag lämpligast, att icke i den und. skrifvelscn uttryckes, det Ständerna bestämdt önska ekplanteringar i Skåne, utan att den af StatsUtsk. föreslagna undersökningen äfven må utsträckas till Skåne och Blekinge. Jag vet, att flottans tillgångar äro anticiperade för många är till uppköp af ek långt utöfver hvad under flera kommande år kan behöfvas, och jag åstundan således icke, att någon ekskog må inköpas i Skåne för att genast kunna begagnas, utan ser med ledsnad, att flottan lagt sig till så stora qvantiteter deraf. Man behöfver ej gå längre än till flottans stationer för att se, att vi redan hafva större förråd eke, af hvilka mycket nu ligger under bar himmel, af brist på skjul. Det är just för framtiden, sorn man ej bör inskränka planteringen till en viss local, och jag tror det icke vara practiskt calculeradt att besluta ekplantering på ett enda ställe. Yi kunna icke veta, hvad om 100 år kan inträffa; möjligen blifver förhållandet då detsamma vid Wisingsö, som nu säges vara vid Bispmotala, att när eken der blir y5 år gammal, duger den icke. Det är af sådan anledning och då det synes, som om Ständerna vid sista riksdagen hade misstagit sig, då de, enligt Gr. v. Plåtens och flera andra sakkunniga mäns mening, ansågo Bispmotala kungsgård lämplig för ekplantering, som jag yrkar, att vi icke må fästa oss vid en enda punkt i riket, af fruktan för nytt misstag. Det är problematiskt, huruvida icke ekplanteringen på Wisingsö i en framtid skall finnas misslyckad; hvaremot det är att förmoda, att en sådan skall lyckas i den provins, som länge haft goda ekskogar.