Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti ett till Utskottet ingifvet Memorial af den i5 uästlidne Augusti hafva Banco-Fullmäktige härefter anmält, det de under den 8 i samma månad beslutat, att en, genom Commissarien S. Turdfjelis förflyttning på Bankens Pensions-stat ledigblifven Commissarie-beställning i DepositionsAfdelningen skulle indragas. Hvad nu först angår berörde af Banco-Fullmägtige fattade beslut, så anser Utskottet Fullmäktige hafva handlat i öfverensstämmelse med föreskriften i ofvan åberopade 37 §. af Banco-Reglementel, då omförmälde Commissarie-beställning blifvit af dem indragen och alt Fullmäktige åledes derutinnan rätteligen förfarit; och beträffande vidare frågan, att någon indragning af de i nyssnämnde §. uppräknade öfrige befattningar, deraf ledigheter under ifrågavarande tid inträffat, icke är vorden af FulImäglige verkställd; så och då Fullmägtige, enligt innehållet af samma §. icke blifvit bestämdt ålagde, att någon åtgärd i nämnde hänseende vidtaga för annat fall, än i den raon de förändringar i Bankens rörelse, som Banco-Utskottets Utlåtandet N'.o 27. 13 blefvo en följd af Bankens vid sednasle Riksdag beslutade nya organisation, kunde bringas i verkställighet, samt möjligheten att dessa tjenster indraga, varit i främsta rummet beroende deraf, att utgifvandet af Bankens sedlar å 16, 13 och 8 skill ingar skulle efter nämnde Riksdag upphöra, å hvilken förutsättning regleringen vid samma Riksdag af Tjenstemanna-personalen och dess lönevilkor jemväl till en del grundades, finner Utskottet, enär det hufvudsakliga hindret för indragning af omförmälde befattningar således ännu qvarstår, Fullmäktiges åtgärd att tills vidare hafva tillsatt merberörde till indragning afsedde beställningar, icke kunna klandras. §• 5. (1841 års Rev. Ber. pag. 6 och Banco-Fullmäktiges Ber. §. 18.)
1848 den 14 Juni godkändt af Vällofl. Borgare-ståndet. 1848 deu i5 Juni godkändt af Hederv. Bonde-ståndet. 1848 den 28 Juni ånyo föredraget hos Högloft. Ridderskapet och Adelu, som dervid fann sig icke kunna godkänna detta förslag till underdånig skrifvelse. (Frågan ansågs vara af privilegii-natur.) Se Expeditions-Utskottets Memorial N:o 12, samt Riks-ståndens protokolls-utdrag i anledning deraf, nemligen: Ridd. och Adelns af den 26 Juli 1848. Preste-ståndets af den 26 Borgare-ståndets af den 29 och Bonde-ståndets af den 26 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående skyldighet för egare eller innehafvare af säterier m. fl. slags hemman, att i fjerdingsmanna-bestyret deltaga, samt om utfärdandet af instruktion för fjerdingsman. (Allm. Besv.- 0. Ekon.-utsk. Bet., N:o 69.) S. A. K. Som Kongl, kungörelsen den 13 Februari 1830, hvarigenom fbrordnats, att frälsehemman skola lika med kronooch krono-skattehemman i utöfninBih. till R. St. Skrifvelsej
Uti punkten l:o af 7 hade Utskottet, bland annat, föreslagit, att, i fråga om den inkomst, för hvilken bevillning skall utgöras, följande kostnader oell utgifter finge afräknas, nemligen: a) ränta å det för rörelses bedrifvande upplånade kapital; b) arrende eller hyra för de i och för rörelsen arrenderade eller hyrda lägenheter, fabriksoch magasins-byggnader samt öfriga lokaler; c) driftoch underhålls-kostnader för gående verk eller begagnade maskiner; d) aflöning, föda och öfriga kostnader lör de i och för rörelsens bedrifvande använda biträden och arbetare; äfvensom att, då till rörelses bedrifvande användes egendom, lägenhet eller åbyggnad, för hvilken fastighets-bevillning erlägges, skäligen beräknad arrendeeller hyres-afgilt finge afdragas från den inkomst rörelsen lemnar. Ridderskapet och Adeln samt Presle-Slåndet hafva lill Utskottet återremitterat hela § 7. II vad särskildt angår de nyss åberopade momenten deraf, så har Borgare-Ståndet antagit följande lydelse å det under litt. a) förekommande stadgandet, nemligen: »När inkomst beräknas af ränta å utlunadt kapital, får afdrag ske för ränta, som den skattskyldige ulbeialt ä upplånadt kapital, jemte de kostnader, som genom kapitalets förräntande förorsakas.» Deremot har Bonde-ståndet afsiagit det under litt a) upptagne stadgandet, att ränta å det för rörelses bedrifvande upplänade kapital må från inkomsten afräknas; och hafva sistnämnde begge Stånd i öfrigt godkändt de här ofvan intagne moment. Uti det från Ridderskapet och Adeln ankomne diskussions protokoll förekommer ock elt yrkande att, för tydlighets skull, borde i § 7 insättas ett särskildt mom. hufvudsakligen af enahanda lydelse med hvad Borgare-Ståndet i afseende å litt. a) beslutat.
Friherre Ced r/Ironi■ Örn Ridderskapet och Den 18 Junii f, m. 4% Adelö vid beslutet i denna del, skulle ^finna sig föranlåtet, att begära det deona utgift måtte bestridas af extra utgiftsmedlen , intill dess rätta beloppet hinner utrönas och utgiften kan uppföras på Stat, har jag visserligen ingenting annat deremot att invända , än att anslaget då blott är teinporairt, men saken är då åtminstone afhulpen för ögonblicket. Hvad åter angår Friherre Ankarsvärds anmärkning rörande lönetiilökningen för KronoBetjeningen på Gottland och i Bohus Län, får jag upplysa, att denna fråga redan vid sista Riksdag varit öfverlemnad af Konungen till Riksens Ständer; och då behofvet nu är erkändt, då frågan således icke nu är om sakens rigtighet, utan huruvida med densamma skall uppskjutas till den allmänna regleringen; synes mig ett sådant uppskof i högsta måtto orättvist; ty regleringen kan blifva uppskjuten i mänga år och genom uppskofvet kan Staten komma att lida mångfalldigt 6törre förluster, än den utgift den skulle få vidkännas, genom den föreslagne lönetiilökningen. Herr von Hartmansdorff, Augufi: Het för sta, som i denna sak borde utredas, är om KronoBetjeningen verkeligen är berättigad till någon ersättning för tryckningskostnaden? Och i sådant fall, om det icke är LandsSecreterarne och LandsKamererarne som böra lemna den. Tryckningen är ej annat än en ersättning för Kungörelsernes utskrifning. Denna åligger LandsSecreterarne och LandsKatnerarne. Vill man antaga, att de äro berättigade till godtgörelse för denna I 46a Ben 18 Juni i f. m. tryckning, så kunna flere andra Sfven göra dylika anspråk, till exempel Häradshöfdingarne för deras Kungörelser, som de nu låta skrif?’ va. På 6ådant sätt skulle Staten gång efter annan få betala tryckningskostnader, som varit opåräknade och hvartill medel ej finnas anslagne.
— Vore ämnet nu för första gången till pröfning upptaget, bör jag tro, på grund af kända och äfven af dr von Hartmansdorff här åberopade prejudicater, alt betänk, möjligen kunde, som någre talare uttryckt sig, redan vid denna riksdag begrafvas, ehuru grundlagen äfven synes sådant förbjuda vid jemförelse af 81 §tn i moni. Beg.F.-n med 29 §:n 1 mom. Riksd.Ordn.; men då den grund, på hvilken Utsk. byggt, är uppförd af förstärkta Const.Ulsk. eller, som är det samina, af R. St. sjelfva, så måste ovillkorligen denna grund, intilldess vidare beslut derom vid nästa riksdag fattas, äga bestånd och R. o. Ad., med helgd åt beslutet, derom förklara en gemensam tanke, hvilken ännu en gång måste komma under Coust Utsk:s handläggning, — Jag anhåller alt få biträda Frih. Crderströins föl slag Den ai April f. m. a33 förslag att Ståndet måtte förklara det Utsk., som i betänk. N:o 85 i sjelfva verket gått på sidan om Ständernes beslut ang:de samfällda val, bör i den delen omarbeta betänk.; men, såvida det är Frih. Cederströms mening — och den är icke heller någon annans — alt betänk. då det derefter hit återkommer, bör i detalj discuteras, så hemställer jag om det icke vore för tidens vinnande så godt att nu genast företaga den speciella granskningen af förslaget, n.b. i de punkter, som icke stå uti ett oskiljaktigt sammanhang med Utsk:s mycket klandrade, äfven i min tanke mindre välbetänkta förtydning af hvad en gång varit beslutadt. — Grunden kan ju icke nedrifvas: på grunden måste något byggas sedan R. o. Ad. så väl som de öfriga RiksSttn beslutat att en byggnad skall blifva.
Ty den patriotiska afsigten med de nu antagna förslagen är ingen färdigare att erkänna, än jag; de, som gjorde dem, ville fosterlandets väl — timmans slag skall komma öfver dem, oförväntadt och obegripligt, tim mans utaf tidens hämd, som mekaniskt straffar enskilta och slägten för deras vilsefaranden , som låter utgången blifva ea varning för denna jord, om också medvetandet af rena afsigter mägtar trösta personerna vid åsynen af landsmäns genom dem åstadkomna olyckor. Jag talar dunkelt, ty dunkel är tidens plan; man skall begripa en gång dem, som i dag reserverat sig, begripa på hvad grund det önskades, att man hade tänkt på faran utaf nöd uti vårt fädernesland, faran utaf att sätta national-re presentationens beslut i öppen fejd emot producenternas intressen, faran utaf att hejda den idoge uti sio idoghet, den gagnelige För riket uti sjelfva sin riksgagnelighet. Man skall begripa hvad som menas, då det säges, att i detta land, i decennier eller kanske i sekler, ett frö häfver grott uti gäsjord, sorn, om det en gång uppskjuter, kan blifva till en frukt, om giftig eller sund, det vet den evige kännaren af dessa farliga örter allena. Man skall begripa mig, när husgerådslösa kojor, när o besådda fält, när svältande hustrur och barn, från Den 9 Jun i i f, ml 5x3 från sunnan och från vestan tala till ens öron då skall raan begripa mig, eller ingen vara gladare än jag, att finna mig vederlagd ge-t nom landsmäns för mig oväntade välstånd. Mig enskilt hände hvad hända vill mina farhågor häfver jag blottat för vänner, och för med mig olika tänkande när gerningarnes dag lyser, skola vi alla, utan afseende på parti, arbeta för ordning och samhållslugn, och då skall jag i min ringa krets icke svika.
Utskottets hemställan, i anledning af herrar Hörnsteins och Tharns motioner, att nuvarande föreskrifter om afgifter efter andra artikeln af arbetsfolk och gesäller måtte bibehållas oförändrade, men med uttryckligt tillägg i 27 §, att gesäller på landet skola anses lika med dem i städerna; dock med förbehåll, att, derest nedsättning i bevillningen på det hela skulle finnas kunna ega rum, det då måtte vara Utskottet öppet att afgifva förslag, i hvad mån arhets-folk eller gesäller deraf borde företrädesvis komma i åtnjutande, hvilken hemställan Presteoch Bonde-stånden bifallit, men Ridderskapet och Adeln, i hvad som angår afgifterna af arbetsfolk, afslagit, har Borgcire-ständet i dess helhet återremitterat, sedan af ätskillige ledamöter hufvudsakligen blifvit dervid anfördt: att, genom hvad Utskottet såsom skäl för berörda hemställan yttrat icke vore besvaradt eller vederlagdt hvad herr Hörnstein i sin motion yrkat, att nemligen sådane arbetare, som icke kunna förtjena tvåhundra riksdaler årligen, måtte befrias från bevillning efter andra artikeln, hvilket yrkande emedlertid syntes vara grundadt på all billighet, enär en mängd arbetare en - 4 llevillninysUtskottets Utlåtande, iY.-o J4. däst med största svårighet kuude förtjena så mycket, sorn oundgängligen fordrades till lifsuppehälle för dem med hustrur och barn, och hvilket kunde anses vara händelsen, då arbetsförtjänsten understege tvåhundra riksdaler om året; — alt bevillningen för gesäller måtte nedsättas till hälften samt för arbetsfolk i städerna icke antagas till högre belopp, än som är bestämdt för arbetsfolk på landet; — att för gesäller icke någon bevillning efter andra artikeln borde ega rum, enär den inkomst, de i allmänhet kunde påräkna, vore obetydlig och allsingen vid de tillfällen, då de voro stadde på vandringar; — samt att den gesäll, som låter sjelf mantalsskrifva sig och arbetar för egen räkning, bör erlägga sådan bevillning, men den åter, som låtit mantalsskrifva sig hos någon mästare, vara från utskylder fri.
Ridderskapet ocl^ Aoelus pröf-' ning underställa, sär jag i sammanhang dermed yttra den öfvertygelse, ait med undantag as nägre medborgare-claster, jag anser dennabewillning blifwa sä betungande, ar den icke länge sädan kan ulgöras, och att den lid snart mäste inträffa, dä en noggranna» re granskning as Statens tillgängar i förening med dest werkelige, inskränktare behof, mäste bereda eU lättnad för bördor som icke kunna bäras. Om lid Den 3 Augusti. 449 omständigheter medgifwa hufwudsakeliga rök elser, stulle jag hofwa anmärkt akt embetsman, i synner-' hek de, som nödgas bo i stader och der äro underkastade en kostsammare lefnad, ar» alr för högt taxerade och borde i mohn af lönernes större eller mindre belopp njuta lindring; akt de mindre förMögne borgare och husägare i städerne, blifiva fanste öfwer förmägan beiungade, samt att hemmansagare, särdeles Ständspersoner, såsom ägare af större landregendomar komma säkert att älaggas, i jämförelse lil! andre, större ukftyldcr, och utöfwer hwad de kunna och böra utgöra i följd af de obestämda pä godkycko beroende grunder, för bestämmande af egendomswärden; och torde det tilläkas mig eit närmare utwecklande af det lidande, hwarföre de sistnämnde äro blotkstalde genom de obestämde stadgande'! dem angä, som jag önstad att Högloft» Bewillnings-Utstottek behagade i öfwerwägande kaga. Dek stadgande, akt nemligen Åbyggnader, til! bestämmande af hemmans wärdén, böra komma t betrackkanve, synes mig innefatta obillighet i sin princip, och i sin tillämpning, möjeligeu föranleda», deiill arbritrage, och störande den öfwerensstämmelse, som man önstar böra bibehällas, inom alla Medborgare dafter, och wid raxeringarne är af synnerlig wigt»
Emot två ordinarie och en tillförordnad Ledamot af Rådstufvu-Rätten i Upsala hade åtal blifvit förordnadt derföre att, sedan Rådstufvurätten, genom Utslag don 26 Maj 1856, dömt en minderårig gosse att för olofligt tillgrepp och sabbatsbrott med ris agas och derefter till Länshäktet honom insändt med förpassning, innehållande, att Rådstufvu-Rätten samma dag med honom afslutat ransakning för olofligt tillgrepp, och att Utslaget rörande honom fordersamlingen skulle till Konungens Befallningshafvande öfverlemnas, berörda Utslag dock icke förr än den 2 nästpåföljande Juli til! nämnda embetsmyndighet inkommit, i följd hvaraf jemväl inträffat, att den sakfälde, som velat öfverklaga Utslaget, af ovisshet om besvärstiden, först efter densammas utgång, eller den 16 Juni, till Konungens Befallningshafvande inlemnat sina reservationsbesvär, de der följaktligen icke kunnat af Kongl. Hof-Rälten till pröfning upptagas. Kongl. Hof-Rättens Utslag meddelades den 17 Oktober 1859, och deruti förklarades: att som medgifvet blifvit, att Rådstufvu-Rättens Utslag, afkunnadt den 26 Maj 1856, först den 2 påföljande Juli till Konungens Befallningshafvande öfverlemnats och de tilltalade således voro öfvertvgade att hafva åsidosatt den i förevarande hänseende dem åliggande tjenstepligt, de, med tillämpning af 1 Kapitlet 12 § Rättegångs-Balken, dömdes att för hvad dem sålunda till last kommit, gemensamt böta femtio b daler silfvermynt, med tjugufem Rdr Rmt till treskiftes emellan Kronan, Upsala Stad och Åklagaren, dock att den del af Upsala Stads anpart i böterne, som eljest borde tillfalla de Ledamöter af Upsala Rådstufvu-Rätt, som i ransakningsmålet dömt, i stället tillkomme Läns-Lazarettet i Upsala.
Maj:ts Nådiga befallning , att uppgöra ett Förslag till Lag otn fast egendoms bortspelande på Lotteri. Frågan är således icke om nyttan och nödvändigheten af ett sådant fång till eganderätts förvärfvande, hvarföre jag ock nu innehåller med min tanka derom, samt inskränker mig till att endast föreslå en Lag; och som jag i hufvudgrunderne icke kan förena mig med hvad det af Lag-Committéns arbetande Ledamöter uppgifna förslag innehåller, så föranlä - 54 Om fast egendoms försäljning å Lotteri. tes jag uppgöra ett nytt , efter att förut hafva, j korthet redovisat grunderna , hvarpå jag anser detsamma böra stödja sig Jag anser nem, ligen, att den, sorn vill genom försäljning ä Lotteri afhända sig sin egendom, har genom sin i detta afseende tillkäntirgifna önskan afstått ifrån allt annat dispositionssätt deraf, under försäljningstiden , heldsf, i annat fall , det stod i egarens magt att illudera hela Lottförsäljningen genom verkligt och fingeradr köp , ja äfven genom återkallelse. Att de personers rätt, hvilka vid anmälan till försäljning hafva säkerhet i egendomen, skall vara oförkränkt, är ett nödigt vilkor , och detföre fordras inteckningshafvares åtnöjande med försäljning å Lotteri , och förklarande art icke göra sin beiainingsrätt genom executif försäljning gällande. Då en gäldbunden eller hvilken annan icke är betagen försäljningsrätt af sin egendom , enär hans Borgenärer icke gjort sine fordringsanspråk den tiden i afseende på fastigheten gällande, så synes icke heller deras rätt härigenom vara för nära trädd. Den som köpt lotten bör veta hvad han högst kan vinna , och värderingssumman bör vara detta maximum, och då det är tänkbart, att egendomen kunde bortspeias då mindre lotter voro sålde, än hvarmed egendomen kunde befrias från derå befintelige gravationcr , så bör borgen ställas. Vid all slags spel ingår beräkning af vinst och förlust. Alla fördelar af en lycklig dragning böra således tillfalla egendomsegaren , likasom han bör vidkännas förlusterna. Till de förra räknar jag, om någon lott, hvarå vinst fallit t».
Ett hufvud tittade men syntes ögonblickligen vilja draga sig afton, herr Åkeson! » Nu k o m den unge mannen skyndsamt fram till henne. H o n räckte honom vänligt handen, utan att se u p p. Han höjde sig ned m o t henne o c h sökte fånga en blick, men han såg blott en liten trotsig nacke m e d ett kortklipt, ljust hår. » frågade han stälde sig b a k o m hennes stol. » N e j, den var redan slut. » » S å börja då en gång t i l l! H a n kände så väl till den unga flickans vårdslösa, hälft pojkaktiga uttryckssätt; det var hennes originalitet, som från början väckt hans intresse. och Hon reste sig upp o c h gick fram till brasan, som klart fladdrade i den stora, gammalmodiga kakelugnen. H o n var mjuk och smidig som en liten kattunge. Fötterna rörde sig lätt o c h behagfullt på den enkla gångmattan. D e t var chic i den eleganta, otvungna hållningen o c h de något långsamma rörelserna. » T a g en stol o c h sätt er här bredvid mig, så ska ' vi fira skymningsbrasa. » Hon sköt fram en länstol o c h lutade hufvudet m o t stolens ryggstöd. » G e r n a, fröken Ida. J a g tror för resten, vi äro ensamma hemma. » » J a, de äro på teatern. » » O c h ni följer inte m e d? » » N e j, inte ni heller. » » Börja nu inte gnabbas, fröken I d a. Jag kan ju gå, när jag vill, men ni kan svårligen gå ensam. » » J o, det skulle inte genera mig en s m u l, » — • en liten fot sträcktes med en energisk rö- relse fram under klädningen. » D e t skulle ni ändå aldrig göra. Bästa beviset för, att ni inte är så emanciperad, som det låter, är att ni inackorderat er o c h inte hyrt eget r u m.
Uleblifver den sålunda kallad är, utan laga förfall, bote 32 sk., till fattigvårdens kassa, och tillhålles af Kyrko-rådet, genom förnyade vitén, som dock tillsammans ej må öfverstiga Tio riksdaler, alt sig inställa. Kan han derigenom ej förmås till inställelse, anmäle Kyrko-rådet förhållandet hos Konungens Befallningshafvande, som vidtager de mått och steg, hvilka med lag och sakens beskaffenhet öfverensstämma. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 9 September 1854. 244 Expedilions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N.v 116. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Sept. 1834. Preste-Slåndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Rikets Ständers åren 1851 och 1853 församlade Revisorers berättelse, angående Stats-verkels samt andra af allmänna medel beslående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning. (Stats-Utsk:s Uthde N:o 201.) S. A. K. Efter pröfning af Rikets Ständers år 1853 församlade Revisorers berättelse, angående Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1850 och 1851, äfvensom af åtskilliga frågor, som förekommit i 1851 års Revisorers enahanda berättelse för åren 1848 och 1849, tillika med vederbörande förvaltande verks och embetsmäns i anledning af samma berättelser till E. K.
År efter år ökas antalet af dessa nämnder, Motioner i Pr este-Ståndet 1862. N:o 2. 3 som på fri hand under skiftande form organiseras inom landet. Man hör väl ej annat om dem sägas, ån att de verka det godt är med att stifta fred och afböja processer, och likväl stå de alla utan det stöd, som de behöfva af lag, och många ibland dem på sidan om lagen, mer eller mindre i strid med principen för fri förlikning. Mi osynes att lagens stiftare och väktare ej längre höra blunda för dessa nämnders tillvaro och verksamhet. Påkallad af den kommunalanda, som lagstiftningen i öfrigt velat framkalla och befordra, hör denna institution ej längre få vara regellös och i sin tillvaro och verksamhet beroende af individers eller kommuners fria lagstiftning och lagskipning bland menigheterna. Båsom regellös kan institutionen blifva menlig för rättstillståndet, då den tvärtom, såsom reglerad och legaliserad, kan blifva af det största allmänna gagn. Yi behöfva ej från andra länder låna denna institution, ty den har på spridda punkter hos oss sjelfve funnits i decennier och finnes i denna stund kanske i hundratal, ehuru ingen räknat dessa nämnder eller summerat resultaterne af deras verksamhet. Vill man se hvad institutionen kan verka i stort, der den är legaliserad, så må vi blott lyssna till den officiela redogörelsen derför, som under detta år cirkulerat i våra offentliga blad, enligt hvilken det heter, att förlikningskommittéerna i Norrige under året 1860 handlagdt 86,175 mål, af hvilka 52,130 blifvit i godo afgjorde, så att de offentlige underdomstolarne tillsammans endast haft att afgöra 5,550. Om våra förlikningsnämnder vet man intet i summa, ty endast sporadiskt får man en uppgift från någon af dem, emedan de liksom förstulet mäste verka, såsom af statsmagten ej erkände, hvilket synes mig med ett väl ordnadt samhälle mindre förenligt. Principen för institutionen i fråga synes mig vara att finna i vår allmänna lags humana stadgande, att domaren, der så tillåtlig! är, hör råda tvistande parter till fri förlikning.
Derjemte skulle, i Utskottens tanka, sillfiskets bedrifvande med sällgarn böra med understöd från statens sida, genom praeiniers utdelande, uppmuntras; oell på det att någon serskildt kostnad härvid icke mätte slaten tillskyndas, anse Utskotten, lika med motionären, de praunier, som af anslaget å SjetLe llufvud-Titeln till fiskeri-näringens understöd hittills stundom utdelats till befordrande af makrillfisket, lämpligen böra, sedan hågen för delta fiske en gång blifvit väckt och detsamma funnits lönande, hvadan något behof af serskildt understöd för denna näring numera icke synes vara för hand, tiligodokomma dem, som vilja fiska sill med sättgarn. En annan omständighet finna ock Utskotten vara af icke ringa vigt för sillfiskets upplijelpande och skyddande. Det hade antagits såsom en allmän grundsalts, att sillen borde få fiskas, ehvar den funnes ymnig och af hvilken som helst, med undantag af främmande magis undersåte, hvadan 7 § i 2 Gap. af Kongl. Stadgan den 14 Nov. 1766 innehåller följande: ”Uti the skärgårdar, sorn fiskare oklandradt och efter gammal vane ym”som fiskat vid hvarandras land och följt saltsjöfisken efter thes dref, iör”blifver thet ock efter förra vanligheten; hörandes isynnerhet inga Svenska ”undersåtare stängas ifrån nyttjandet af thet yppade ymnoga sillfisket i ”-Nordsjön, vid hvars stränder thet vara må.” — Det torde icke kunna bestridas, att ett sådant stadgande skulle locka en mängd speculanter från aflägsnare orter att, under den gynnsamma perioden för sillfisket i Bohusläns skärgård, dela förtjensten med skärgårdsboerne, men äfven härigenom medelbart bidraga till näringens förfall, helst antagas kan, att de främmande fiskarene, mindre än slrandboerne sjelfve, verkställde fisket med hänsigt att försäkra orten om varaktigheten deraf.