Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är nu detta förhållande rigtigt, hvarom jag sjelf är öfvertygad, och stadsprivilegier, beviljade åt Ronneby, ovillkorligen skulle ytterligare afsöndra Carlskrona från åtskilliga dermed i förening stående, pä dess fundament och dess bestånd grundade förmoner och rättigheter, så kan jag icke fatta annat än, att den begärda stadsrättigheten för Ronneby bör afstyrkas, såsom efter min tanka mera ensidig än byggd pä allmänt gagnande åsigter. Stadsrättighetens, för Ronneby, inflytande på omkring liggande allmoge skulla blifva föga eller intet mera verksamt; handeln med qvarlefvorna af kringliggande skogars halfraogna virke, ty föga annat finnes, har länge haft och har ännu all den liflighet, hvartill den troligen kan uppkomma, och visserligen redan vida öfver måttet af en klok och sansfull skogshusfaålR 1192 BesVé och Ekon. XJtsk. Betänkanden. »ing. —• Jag talar härom icke utan kän nedom, sedan jag med uppmärksamhet genomvandrat den skogsbygd, så väl inom Blekingska som Småländska gränsen, hvarifrån man vill påräkna så stora tillgångar. — Hvad är det då man vill? Jo, af en florerande köping göra en liten ömklig Stad och detta till prejudice För en störres inbyggare, hvilkas derigenom småningom frånryckta rättigheter repetera till någon del ett redan mot deras förfäder begånget våld, och som visserligen i i sin mån inverkar mot rättfärdiggörelsen af det först begångna: nämligen den enskilda påtvungna uppoffringen för allmänt interesse — detta är örlogsflottans etablissement.
S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets nedannämnde Memorialer och Utlåtande: Nio 50, angående föreskrifterna i lista och 2:dra Artiklarne af Bankoreglementet. Godkändes. Nio 51, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 4:de Artikeln af Banko-reglementet. Godkändes, med undantag af punkten Nio 6, som återremitterades. Nio 52, i anledning af Registralorn vid Låne-kontoret i Götheborg A. Lindqvists ansökning om pensions-förhöjning. Utskottets tillstyrkande bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Utdrag Nio 423 af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll den 17 innevarande månad, deruti bemälde Riks-Stånd inbjudit Med-Stånden Proi.-Utdrag den 24 Oktober 1857. 607 att förena sig uti dess vid pröfning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 121, i anledning af väckta motioner rörande Seglations-ordningen den 15 Maj 1843, fattade beslut; men som af meddelade Protokolls-utdrag inhemtades att frågan genom 3:ne Biks-Slånds lemnade bifall till nämnda Betänkande redan vöre afgjord, länn Preste-Slåndet ifrågavarande inbjudning ej föranleda annan åtgärd än alt läggas till bandlingarne. Frän Vällofl. Borgare-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 27, i anledning af Biks-Slåndens skiljaktiga beslut, angående tulUbevillnirigen. Härvid förekommer. l:o. Yttranden, sid. 4 ecb 23, i afseende på frågor, som ej äro af bevillnings-natur. Lades, med godkännande, lill handlingarne. 2:o. Den redogörelse, hvilken Utskottet, sid. 2, framställt för grunderoch »ordning, följde vid detta Memorials algifvande. Lades till handlingarne. 5:o. De till Borgare-Ståndet ställda inbjudningar. De föreslagna voterings-propositionerna. Gillades; och 5:o.
Om Utskottets förslag i dettagranlaga ämne möjligen kunde iklädas egenskapen af ett bevillningsmål och såsom sådant handläggas af Rikets Ständer, hvilka, i följd af Grundlagen , äga rätt, att utan någon Konungens medverkan öfver dylika frågor besluta; så skulle derigenom det högst betänkliga förhållande inträffa, att frågan om en så vigtig hushållslag som denna, komme att behandlas på ett sätt , såsom vore den ensam beroende af en Statsmagt, till hvars beslutande pröfning den likväl, enligt Grundlagens uttryckliga stadgande, ej hörer, och deremot juft den magt anses böra dervid förblifva overksam, åt hvilken enfam den ceconomiska lagstiftningen är genom samma Grundlag förbehållen. Utan uppoffring af en för Regeringssättets bestånd vigtig grundsats, skulle väl en så beskaffad tolkning af Grundlagers Dea 28 Junii f. m. 217 ej kunna medgifvas; och jag tviflar ej, att Höglon. Ridderskapet och Adeln lärer , med ogillande af Höglofl. Bevillningsötskottets åsigter, inse, att förevarande fråga icke kan af Rikets Ständer annorlunda behandlas, än iden ordning, som i Regeringsformens §9 §■ utstakas. Innan Rikets Ständer besluta , att hos Konungen göra någon underdånig framställning i ett så granlaga ämne, som detta, måste det utan tvifvel blifva ett angeläget föremål för deras uppmärksamhet, att alla omständigheter dervid noga undersökas och pröfvas. En sådan förberedande undersökning tillhör icke Bevillningsutskottet, hvars åliggande det, enlig4 53 §• 1 Regeringsformen och 31 §. af Riksdagsordningen, är att uppgifva de allmänna grunderne för den blifvande
Disconl-direetm inskränkt sin begäran till 200,000 r:dr, att tagas på den fond som är obegagnad, nemi. fonden för publika pappersbelåningen, så hade, 0111 man härtill lemnat bifall, Discont-directln blifvit försatt i samma utlånings-procedur som hittills; men då direct:n fordrat 460,000 r:dr, på det att alla , sorn fått sig discontlån beviljade , skulle kunna nu utfå desamma ; så ligger det i sakens natur, att detta skall framkalla nya låneansökningar, oell måhända komma äfven framställningar från lånecontoren i Götheborg och Malmö örn tillökning i deras utlåningsfonder. En lappris-affär vore det visserligen för en bank, sådan som vår, att lemna en summa af 460,000 r:dr, 0111 nemi. denna bank finge skötas efter grundsatser ; men då elen skall skötas efter ett reglemente, som oftast innehål - 35C Deu 17 Octo ber f. ra. ler molsatsen af grundsatser, så måste man dock bålla sig vid reglementet, och då duger det icke, på sätt Frih. Boye trott, att derföre alt man ager millioner att disponera, man skulle kunna sätta dem i en discontrörelse. Hvad jag nu yttrat går alltså ut på ali lägga på Discontdirecllns ansvar, 0111 det inträffar hvad jag förespår, att låneansökningarnes antal tillväxer, ifall lånefonden förökas, hvilket förökande strider mot deras omdömen, som approfondera! frågan och något tå nära veta livad de tänka och yttra i sådana fall. Frih. Boye: T vänne värde ledamöter, Frih. Stjernstedt och Hr Rosenblad, den ene fullmäktig i hanken , den andre ledamot af BancoUlsk., hafva upplyst, att med ordet ”tills vidare” icke förstås någon längre lid, än tilldess denna riksdags Ständer definitivt beslutat ang:de allmänna lånerörelsen. Sedan denna upplysning således undanröjt den betänklighet, som den förste talaren , Gr. Horn, framställt, så må det tillåtas mig alt anse, det allt hvad derom är anmärkt
M. år 1858 förordnade jernvägs-komité uttalade, efter verkställda undersökningar, samma åsigt som Frih. Ericson, ang:de denna jernvägs ändamålsenligaste Den 11 Maj f. m. förläggande öster om Sigtunafjärden. 1862 års komité liar varit den lörsta auktoritet, som uppträdt emot den norra stambanan uti den af mig föreslagna riktning. Huru detta beslut tillkom, ber jag dock att få upplysa, och anser mig dertill ega så mycket mer skäl, som Utsk:t sagt att samma komiterades »pluralitet» tillstyrkt vägeri vester om Sigtunafjärden, dock utan att dervid nämna hvarken de komitéledamöter, som reserverat sig, eller de skäl, hvilka för ifrågavide reservationer ligga till grund. De »särskilda meningarne» inom komitéen återfinnas dock å pag. 30 uti komilébetänkandet. Utsk:ts förberörda förfaringssätt att, så vidt möjligt är, uti Utlåtit undanhålla dessa särskilda meningar, är likväl så mycket besynnerligare, som Utskrt sedermera, vid frågan om sammanbindningsbanan, anfört vederbörande reservanters åsigter i det ämnet. Det verkliga förhållandet är, att af de sju komitéledamöterna endast tvenne förordat stambanans riktning uti hela dess längd öfver AlmareStäket, vester om Sigtunafjärden, till Örsundsbro och Sevalla, Sala samt Korsnäs. Komitéen började att rösta: öster eller vester om Sigtunafjärden. Följden deraf biel, att några komitéledamöter, hvilka tillförene uttalat sig för Stockholm—Upsalavägen, derelter beslöto sig lör att draga banan vester om Sigtuna fjärden. Härefter röstäde man öfver sträckningen till örsundsbro—Sevalla eller Örsundsbro—Sala, och den nuv:de pluraliteten biel sålunda vunnen. Bland de anmärkningar, som blifvit gjorda mot denna jernvägssträckning öster om Sigtunafjärden, är den, att man med denna bana borde afse fördelarne, icke egentligen lör Norrland, utan för Westmanland och Dalarne. Man synes verkligen här nästan vilja t. o. m. frånkänna Norrland all utveckling både för det närv:de och för framtiden.
Erkännande, att framlidne Doktor Andersson under en långvarig tjenste-utöfning gjort sig väl förtjent af det allmänna, finner Utskottet dock, med afseende på den mängd ansökningar om pensioner utaf allmänna medel, som vid denna riksdag förekommit, betänkligt att förorda ifrågavarande motion, helst Utskottet anser att Doktor Anderssons efterlemnade familj bör inom det samhälle, der han under en så lång tid verkat och gagnat, kunna påräkna något understöd för sin framlida bergning; och får Utskottet således hemställa, att denna motion ej må hos Rikets Ständer vinna afseende. 90:0. Uti ett inom Borgare-ståndet afgifvet memorial har Herr L. V. Henschen förmält, huruledes under den år 1854 i Upsala härjande kolera-farsoten, Medicine Doktorn. Chirurgie och Phil. Magistern Pehr Johan Hyckerström, efter att under flera år hafva egnat sin verksamhet åt enskild praktik, särdeles hos de fattiga, för hvilka han varmt nitälskade, emottagit den ansvarsfulla befattningen såsom Öfverläkare vid det i nämnde stad inrättade kolera-sjukhus, men kort derefter, i följd af öfveransträngning, sjelf blifvit ett offer för sjukdomen och den 8 Oktober särorna år aflidit, efterlemnande enka och 3:ne oförsörjda barn utan all tillgång för deras bergning; i anledning hvaraf motionären, med åberopande af Rikets Ständers vid sednaste riksmöte fattade beslut, hvarigenom pension å allmänna indragnings-staten beviljades åt den likaledes i kolera aflidne stadsläkaren i Lidköping P. J. Éckmans enka, hemställt, att en årlig pension af 300 R:dr R:mt måtte åt Doktor Hyckerströms enka af allmänna medel anvisas.
Denna nådiga Proposition hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande; — och förekommer härvid att, såsom ofvan är antydt, Rikets sednast församlade Ständer, — i ändamål att bereda rotehållarne i Jemtland enahanda förmån med afseende å skyldigheten att till soldatbeklädnadens anskaffande och underhåll bidraga, som vid nästlidne riksdag biet" rikets öfriga rotehållare vid de indelta regementena beviljad, nemligen befrielse från allt deltagande i beklädnads-skyldighelen, — för sin del beslutat, att det bidrag, som lör rotehållarnes räkning utginge från roteringskassan i Jemtland till beklädnaden för de vid Jemtlands Hästoch Fältjägare-korpser varande 725 rostoch rotehållsnummer, skulle upphöra och hela beklädnads-skyldigheten deremot af Staten ensam bestridas; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer beviljade årligt anslag lill det belopp, sorn ansågs motsvara rolerings-kassans andel i beklädnads-skyldighelen; men detta anslag har emellertid, enligt de upplysningar i ämnet, E. K. Majit täckts lemna, hvad Hästjägare-korpsen beträffar, befunnits otillräckligt, så alt rotehållarne vid denna korps icke kunnat komma i fullständigt åtnjutande af den förmån, som Rikets Sländers omförmälda beslut afsåg att dem bereda, likasom de allt fortfarande skulle förblifva i saknad af samma förmån, derest icke åtgärder vidtoges för åstadkommande af den rättelse uti berörda hänseende, som af nu angifna omständigheter påkallas. 1 betraktande häraf och då någon anmärkning icke förekommit vid den i E. K. Maj is nådiga Proposition meddelade utredning i afseende å de ytterligare anslagsbelopp, som för detta ändamål erfordras, hafva Rikets Ständer funnit godt att de af E. K.
Sig böra påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att de högst betydliga kostnader och utgifter, hvilka tillkommit i följd af Rikets Siänders önskan och Kongl. Maj:ts nådiga befallning om hospitalens centraliserande, och varit oundgängliga, så vida det åsyftade ändamålet skulle vinnas, alla blifvit bestridde af de fonder, hospitalen redan egt, utan serskilt anslag eller bidrag å statens sida; att, enär Seraphimerordens-gillets räkenskaper, deri de för nyssomförmälda ändamål gjorde utbetalningar, äfvensom hospitalsfondens öfriga utgifter äro nogsamt upptagna och redovisade, blifvit tid efter annan af Rikets Ständer genom deras Revisorer och Stats-utskott granskade, utan någon dervid emot nämnde utbetalningar eller emot Ordens-gillels förvaltning i öfrigt gjord anmärkning, samma utbetalningar såmedelst äro af Rikets Ständer godkända; att genom de med hospitalen i omförmäldla målto vidtagna anstalter, dessa inrättningar i betydlig mån och så vidt tillgångarna kunnat medgifva, blifvit förbättrade, så att ett icke obetydligt antal hospitalshjon i sednare lider årligen tillfrisknat och blifvit från hospitalen utskrifvet; att af de medel, hvilka för hospitalens centraliserande och förbättrande äro från hospitalsfonden utbetalda, en del kommit statsverket tillgodo, derigenom att Seraphimer-ordens-gillet dels för 12.000 R:dr inköpt de för statsverket dåmera öfverflödiga korrectionshusen i Wadstena för att utvidga hospitalet derstädes, dels ock för Upsala hospitals behof öfverlagit byggnaderna vid fordna kronoblänneriet derstädes, emot en hörför till magasinsfonden erlagd köpeskilling, stor 4,935 R:dr; att hospilalsfonden i flera påföljande år måst underhålla och vårda vansinnige brottslingar till ungefärligen lika antal med hvad de nu utgöra och hvarför kostnaden uppgår till ett ganska betydligt belopp; samt alt hospitalsfonden, till understöd för läns-lazaretten, dem länens innevånare sjelf ve bordt anlägga 12 Ko "l. Maj.ts Nåd.
Obestridligt är, att uti soknar elier kommuner, der kommunen och kyrkoförsamlingen utan territorial inskränkning sammanfalla uti ett, och medlemmarne af den ena tillika iiro medlemmar af den andra, dessa angelägenheter val äfven kunde i kommunalstämma afhandlas; men då, der dessa förutsättningar icke äro förhanden, sådana frågor uppenbarligen måste tillhöra kyrkostämma, och till följd af de för kyrkostyrelsen gällande fundamentala grundsatser, enligt hvilka nödiga hus för lärans predikande och gudstjenstens upprätthållande icke få saknas, det i alla händelser måste tillkomma församlingens prest h att i dessa angelägenheter fora ordet, hafva hithörande frågor nu, likasom hittills fått sin plats på det område, dit de principenligt höra Hvad sedan augår folkskoleundervisningen och dithörande anstalter, så har denna vigtiga angelägenhet allaredan genom Kongl. Stadgan angående Folkundervisningen i Riket den 18 Juni 1842, jemnförd med Kongl. Kungörelsen den 29 Sept. 1833 och de sedermera i ämnet tillkomna Författningar, blifvit ställd på kyrklig grund, och handhafvandet af de dermed sammanhängande ärenden anförtrodt åt de sä; skilda kyrkosamfunden, presterskapet och domkapitlen. I öfverensstämmelse härmed hafva ock de hithörande anstalterna numera blifvit ordnade, och då Committerade bland de till kyrkostämma hörande ärenden äfven upptagit ifrågavarande angelägenhet, hafva de dervid ej gjort annat, än under erkännande af principens riktighet tillämpat gällande stadgar. För de föreslagna förändringarne i afseende å lokalstyrelsen för folkskolorna följer redogörelse här nedan. En öfverblick på de ärenden, som sålunda, i likhet med hvad derom i 1843 års Förordning är stadgadt, blifvit till kyrkostämman öfverförda, skall utan tvifvel visa, att de omfatta allt hvad en såsom yttre kyrkosamfund erkänd församling ur synpunkten af gemensamma angelägenheter har alt vårda. Den allmänna fattigvården kan ej numera här upptagas, sedan den, till följd af nyare lagar, blifvit till den borgerliga kommunens omsorger hänvisad.
Fältropet har här uppstatt, icke i de bredare lagren, men i de battre lottades, vanligen icke af nöd, men af känsla för egen värdighet. Man kom till det erkännandet, att, till och med om man kunde lefva och lefde af andras, af männens arbete, s % var det battre att sjelf förskaffa sig det nödvändiga lifsuppehället an att f2 rbröd och spel, tilldelade som gåfva. För qvinnorna ställer sig emellertid fordringen p i arbete annorlunda an för mannen. Ty medan mannen saga: &gt;skaffa oss arbete, ty vi vilja lefva:), så säga qvinnorna:)) utestang oss icke från arbete, ty vi vilja uträtta niigot.:. Man inser lätt, att denna senare fordran miste hafva utgatt frin klassen af qvinnor, som k u m a lefva utan att efter sin egen uppfattning gifva tillräckligt mycket arbete i utbyte. Det ar ocksa från dessa klasser fordran har utgått p i deltagande i det andligt svåraste arbetet; det ar de, som hafva fordrat och fått genomfördt qvinnans deltagande i universitetslifve~ hennes tillträde till lakareoch sakförareverksamhet och andra liknande sysslor. Denna, den battre lottade klassens fordran p5 deltagande i arbete skulle hafva ett jemförelsevis ringare intresse, om den ej innebure mera an den i hvarje gifvet ögonblick lyder pk Det kan visserligen haha sin betydelse bade för vederbörande qvinnor och för samhället, om qvinnor blifva läkare, advokater o. s. v., men i och för sig kommer qvinnans tillträdc till dessa förvärf icke att utöfva något markbart inflytande hvarken p2 det ekonomiska eller sociala lifvet. Det ar konseqvensen af qvinnornas forna utestängande från förvarf och deras nu börjande inträde i desamma, som har sin stora sociala betydelse; det ar den förutsättning, som har legat till grund för fordringenopå lika ratt .till dessa förvarf, som har vidtgående och genombrytande följder. Ty förutsättningen ar den, ntt qvinnoma kafva samma vätt till a l t arbete som mannen.
Falkenbergs stad erlägger för den nära derintill belägna tullbro öfver Etthra-strömmen, icke skall vara tillräcklig för underhållet af nämnde bro, densamma matte, vid arrende-tidens slut, till staden öfverlåtas, emot vilkor af rättighet lill uppbärande af de för öfverfarten fastställde bropenningar, men deremot skyldighet alt bestrida alla de för brons vidmaglhåliande erforderlige omkostnader, så att Kronan måtte för framtiden derifrån varda befriad. Då h vad motionären sålunda anfört icke innefattar någon så fullständig utredning af ämnet, att derpå kan grundas ett tillförlitligt omdöme, samt det förefaller mindre troligt, att, om inkomsterne af broafgfften icke ens motsvara kostnaderne för brons underhåll, Falkenbergs stad skulle eftersträfva att bron på de föreslagna vilkoren öfvertaga, hvarförutan bifall till en dylik öfverlåtelse icke lämpligen synes böra meddelas, utan att vederbörande auctoriteter, som angående rätta förhållandet ega närmare kännedom, blifvit börda, hemställer Utskottet, att afseende å motionen icke inå fästas Stockholm den 1 Juni 1840.. 8. Stals-Utskollets Utlåtandej 2V:o 162, 163. Ani;, tili Exj>. 4Utsk. d. 2 Juni, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af motion, angående användandet och förvarandet af öfverskott smedlen. (T. A.) Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus Län väckt motion, som till StalsUtskottet remitterats, har blifvit yrkadt, att öfverskolten å Stats-Verkets inkomster icke måtte få användas, utan i Riksgälds-Contoret samlas och förvaras till Rikets Ständers nästa sammanträde.
Liljencrantz har äfven förklarat, att landsförvisning icke vore något harrit straff för dem, som med vett och vilja affalla från vår lära, samt alt detta Straff endast vore grymt för dem, som blifvit förledda lill eli sådant steg utaf brist pä fullständig kännedom om vår läras förträfflighet. Detta yttrande har redan blifvit af en annan talare uptagel, men jag ber likväl att få tillägga, att det högeligen förundrar mig, huru en Svensk man kan anse förvisning från Sveriges jord vara ett obetydligt straff. Jag för min del anser detta straff vara omenskligt grymt, ja grymmare än dödsstraffet, ty det sednare gör slut på den brottsliges plågor, under det alt del förra uttänjer dem under hans hela återstående lifstid; ty att lefva skiljd från fosterjorden, skiljd från anhöriga och vänner, skiljd från allt som förlänar jordlifvet behag, mäste, åtminstone för de flesta menniskor, vara eli fortsatt lidande, en ständigt återkommande plåga. I anledn. af Gr. Sparres yttrande, vill jag endast nämna, att jag jcke förebrått LagUtsk. att del icke fullständigt uptagit och vederlagt de af mig samt Hr Tersmedens i ämnet väckta motioner. Jag har endast yttrat, att Utsk. ulan anförande af något enda giltigt skäl förkastat desamma. Gr. Sparre här jemväl yttrat, att den tolkning jag gjort af 16 § Reg.Ftn, blifvit vederlagd bärleaf Just.- Ombudsmtn och Högsta Domaremakten. Jag får härpå svara, att Den 16 Juni. 215 jag väl vet, det Just.-Ombudsm:n i en af sina embetsberättelse!-, sökt gifva nämnde § en annan tolkning än den jag förfäktat; deremot kan Högsta Domaremakten så mycket mindre anses hafva underkänt den tolkning jag af §:n gjort, som densamma blifvit af Högsta Domstolen biträdd, derigenom Domstolen från ansvar befriat de tilltalade, hvars talan jag fört. Jag vill icke uptaga liden med några ytterligare anmårkn:r, utan får endast förnya min anhållan om återremiss. Hr af Sillén: Jag anhåller endast, att få med några ord bemöta Frih.
Den obetydliga summan, som nuvarande Bolsg utfåst sig tid efter annan att årligen betala till Enkor och Barn efter afskedade arbetare, eller ock till sådana arbetare sjelfve, som i och för Grufvearbetet blifvit skadade, böra vål ölverflyttas på nya Bolaget; Äfvenledes de få donationer och litstidsköp å jord samt Hemmansdelar, sorn i sednare tider (och til! och med nu för 8 dagar sedan) blifvit ingångne, och hvilka ej utan Grufvans märkliga skada och kostnad kunna henne frånskiljas. Ehuru obetydliga dessa anmärkningar åro, har jag likväl trott mig dem böra göra, för att följa den återrerniss till Statsoch Oeconomie. Utskotten, Herr af Uhr hegårt och i hvilken begäran jag Äfven får instämma. Tidpunkten mine Herrar, är inne då den frågan skall afgöra», antingen vi genom en uppoffring af omkring 200,000 R:dr, en gång erlagd eller snarare sagdt, endast afskrifven, skola för sekler äga inhemsk tillgång af kol, oumgånglige för en mängd af våra angelägnaste anläggningar, för våra fyrbåkar m. m. Eldfasta leror för våra Masugnar, Jernverk , Stålungnar, Fabriker m. m. eller ock se en lika, årligen förnyad summa utgå till utlänningen, tynga vår handelsvåg, och Svenske mån för ett af sina första behof, som de till millioners värde, ja till öfverflöd åga onyttigt inom sitt eget sköte, skattskyldige åt Den 5 Augusti f. m. 71 en Nation, som mera vis, ej ser på ögonblicket* kostnad, då kommande tidehvarfs vinst är i fråga. Fruktan att, genom ett illa öfverlagdt beslut, ådraga oss egna och kommande slägters förebråelser, då det beror af oss att skörda välsignelser af samtid och efterverld har uppmanat mig att framställa dessa anmärkningar. Bilagor till Pleni-Protocollet för den 5 Augusti, eftermiddagen. Herr Ribbing, Arvid: