Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 179 gjorde inbjudning, instämt uti Ridderskapets och Adelns beslut att bestämma innevarande års anslag för vatten-communicationer till 26,754 R:dr 24 sk. 3 r:st., hvarigenom denna mening kommit att utgöra contra-proposition och frågan om votering, angående de af Utskottet, för motsatt fall, föreslagne serskilda contra-propositioner förfallit; så har förstärkta Stats-Utskoltet denna dag öfver de uti förutnämnde memorial uppgifne propositioner, med nyssberörde undantag, anställt votering, som på följande sätt utfallit: v.sta Voteringen. Den, som bifaller, att Justitiae-Stats-Ministern och de Stats-Råd, som äro Departements-Chefer, må, derest de icke erhålla boställe, för den tid, de af sådan förmon ej äro i åtnjutande, intill nästa Riksdag undfå en årlig hyres-ersättning af 1,000 R:dr hvardera, voterar ja. Den det ej vill, voterar nej. Vinner nej, kommer Irågan om berörde byres-ersättning att förfalla. Voteringen har utvisat 48 ja och 71 nej; och som nej således vunnit, kommer frågan om förrberörde hyres-ersättning att förfalla. 2:dra Voteringen. Den, som, med gillande af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 104, afslår det genom Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse äskade serskilda anslag för inBih. till R. St. Fröt. 184.1 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 10 Haft. j 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 2^.3, ne varande år till vatten-communicationer och andra allmänna arbeten, voterar ja. Den det ej vill, voterar nej. Vinner nej, bifalles för nämnde ändamål ett anslag af 26,754 R:dr 24 sk. 3 r:st. Voteringen har utfallit med 75 ja och 44 nej; hvarigenom således det ifrågaställde anslaget icke blifvit beviljadt. 3:dje Voteringen.
Men om ordalagen i författnm gifva laslarenom rum och tillfälle för dem, som dermed sysselsätta sig, att i utländska tidningar omtala det s. k. eländet, inom vår kyrka, så heldre än att gifva desse vatten på sin qvarn, år det väl vida bättre att göra författnm så ordagrannt rigtig 378 Den 21 Juni e. m. sorn möjligt. Skulle missbruk icke destomindre inträffa, så får man bemöda sig att rätta hvad rättas kan. l:sta mom. i 2:dra §:n lyder sålanda: ”Visar sig inom någon församling behof af flera sammankomster till andakts-öfning än de, enl. allmän ordning öfliga, så tillhör det församlingens Kyrkoherde, på grund af hans embete, att söka på ändamålsenligt sätt tillfredsställa detta behof.” Denna föreskrift upmanar presten, alt sjelf sätta sig i spetsen för enskilda andakts-öfningar. I Upsala och äfven annorstädes, hafva vi sett presterskapet hålla bibelförklaringar, och alt de gagnat. Följaktligen är det, efter min tanke, rätt, att, äfven i författnm, npmana presterskapet till denna nyttiga verksamhet. Om de s. k. bibelförklaringarne, hvilka läsarne vilja sätta i st. f. predikningar, oftare hållas af presterskapet, är del troligt, att serskilda predikanter bland lekmän, hvilka eljest vilja ställa sig i spetsen för dem, skola afstå derifråu, emedan de torde sakna åhörare. Då har man i lugn, ulan något buller, åstadkommit den rättelse man önskar, samt föranledt presterna till den verksamhet, hvars uraktlåtande man förebrår dem. I sista mom. har Hr Gyllenskjöld föreslagit eli så lydande tillägg: ”och böra derföre de församlingsmedlemmar, som önska sådana serskilda sammankomster, denna sin önskan anmäla hos Kyrkoherden, som derest han anser giltigt skäl dertill föreffnnas, äger sådan sammankomst lills vidare förbjuda.”
I hvad mån tillgången finnes eller är tillräcklig har Utsk. sjelf upplyst, då det utur det gillade förslaget tillkännagifvit, alt enligt noggranna, på flera års afslutade räkenskaper grundade beräkningar erfordras för nämnde öfningar en summa af 219,000 r:dr, då deremot passevolance-cassans årliga inkomst endast är omkring 198,000, hvarigenom en brist af 31,000 r:dr uppkommer; och hvad Utsk. anfört, nemi.: "att Svenska armeens styrka icke blifvit i sednare tider ökad,” torde så mycket mindre vara ett skäl mot beliofvet af större anslag för den nu befintligas exercerande, som, om verkligen styrkan blifvit det, den i sådant fall uppkomna större kostnaden för exercisen väl ej kunnat ensamt drabba den nuvar. passevofance-fonden, utan måst bestridas utaf särskildt dertill anvisade medel. Då nu ifrågavar. tillgång icke är tillräcklig för vanliga möten, kan den så mycket mindre vara det äfven för öfni ngsläge r., hvilkas nödvändighet ej blifvit bestridd eller en gång kan bestridas; hvarföre jag ock vågar anhålla, att något afseende å Utsk:s häri yttrade åsigt samt afstyrkande af de för dessa öfningar erforderliga anslag ej må göras. Redan i K. Carl XI:s tid insåg man nödvändigheten af Deri 27 Maj. utvidgade öfningsmöten; och uppå SecretaUtskts derom gjorda und. framställning utfärdades d. 12 Nov. 1766 i sådant afseende följande nåd. föreskrift: ”Hos K. M. har i nåd. öfvervägande kommit, huru otili''räckliga de vanliga regltsoch compagni-möten för de in”delta reg:terna samt exercis-månaderna förde värfvade äro, "att formera en rörlig arme', emedan då ett reg:te exercerar "allena, kunna icke de rörelser ske och den öfning inhem"tas, som i fält förekommer, enär en arme' är församlad.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag, emedan jag icke anser skyldigheten för boställena alt deltaga i bestyret vara af någon serdeles fara, ehuru jag skulle önskat, att en slik skyldighet icke blifvit dem ålagd. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Förevar, fråga må visserligen anses obetydlig; men då BondeSt. synes fästa serdeles vigt dervid, ty om jag icke missmiuner mig hafva 8 eller 9 motioner i ämnet inkommit, uti hvilka Ståndet enhälligt sig förenat, skulle jag tro, alt, såvida B. o. Ad. med bibehållen värdighet och med nit för landet i dess helhet, kan gå in derpå, det vore af vigt, att villfara denna BondeSbs önskan. Min öfvertygelse är, att Ekon.Utsk. genom det afgifna betänk, väl fullgjort sitt åliggande. Utsk. har visserligen af en talare fält upbära bittert klander såsom skulle det sökt obehörigen beskatta Svenska folket. Jag kan icke fatta detta. Frågan är ju endast ett önskningsmål, i hvilket Konungen eger beslutande rätt, huru kan då Ulsk:s förslag betraktas såsom en beskattningsåtgärd. En värd talare har påstått, att Utsk. bort ingå i närmare öfvervägande af de till Utsk. inkomna motionerne, hvilka alla skola klandra den utkomna K. Författningen, ang:de fjerdingsmännen. Jag får uplysa, att Utsk. tagit dessa motioner med dithörande ämnen i ett ganska noga skärskådande. En tableau, uprättades nemi. öfver alla de befattningar, hvilka enl. äldre författningar ålegat fjerdingsmännen; häraf visade sig att den K. Förordningen ej påfört dem någon enda ny skyldighet. Alla nu af mig omnämnde motioner sluta dessutom dermed, att, i händelse någon förändring i nu gällande förordning icke kan erhållas, åtminstone all jord å landet måtte förklaras skyldig i fjerdingsmans-bestyret deltaga.
Utah. Utl.ile iV.-o 1/5. de, sorn i framliden kunde gifva anledning till nya tvister och klagomål; äfvensom åtskilige Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöter dels, i nyssberörde hänseende, yttrat sig i enlighet med Prosten Forslind, dels yrkat, att, då den af Utskottet för räntans uppsägning lill leverering in natura jemväl föreslagna termin, elier den i5 Augusti, vore allt för tidig, för att räntegifvaren skulle kunna rätt bedöma, hvilketdera sättet af räntans utgörande för honom vore det fördelaktigaste, samma termin mätte framflyttas lill September eller October månad. Utskottet har tagit detta i öfvervägande, och får, med afseende på den förstnämnde anmärkningen, åberopa hvad Utskottet i detta ämne förut yttrat, såsom utvisande ej mindre den uppmärksamhet, Utskottet fästat vid det mindre lämpliga för Rikets Ständer uti framförandet af så stridiga önskningar, än äfven de skäl, sorn föranledt Utskottet alt åsidosätta denna betänklighet. Utskottet förblifver derföre vid sitt förra tillstyrkande, och det så mycket hellre, som de framställda motsatta önskningarne tyckas hänvisa på meddelandet af en fri optionrält, såsom det enda medel att undanrödja all anledning till vidare missnöje. Beträffande åter den yrkade framflyltliingeu af tiden för räntans uppsägning till Btsv. och Oceon. Utsk. längre fram på hosten, har Utskottet, med afseende å den, äfven i dess förra utlåtande framställda nödvändigheten för vederbörande att i tid känna det quanlum af foder, som till fyllande af Hof-Slallets behof från andra håll mäste anskaffas, funnit sig härutinnan icke kunna tillstyrka någon förändring, helst vid den föreslagna tiden, den i5 Augusti, fodertillgången för året äfven af räntegifvarne kan med säkerhet beräknas.
Af Ridderskapet och Adeln är beslutadt, att utur de af Utskottet i Utlåtandet N:o 35, rörande fullmagters chartering, föreslagne redactionsförändringar, skulle orden: verklig och verkligen, uteslutas; men som de 3:ne öfrige Riks-Stånden godkännt Utskottets förslag, så torde dervid få förblifva, så vida dessa Riks-Stånd ej skulle vilja biträda Ridderskapets och Adelns beslut, hvarom Utskottet likväl vördsamt hemställer. Samtlige Riks-Stånden hafva gillat Utskottsts förslag, att ett stadgande må i Chartas-Sigillatae-Författningen inflyta, som hestämmer afgiftens beräknande för sådana Contract, som å landet, serdeles i de fleste skogstracter, upprättas emellan jordegare och torpare eller andra personer om någre tunnland jord, dervid städja erlägges, efter 5 procent af den öf• verenskomna städj an, eller, dd utöfver städj an prcestationer följa, med städj er äntans tilläggande, till proestationernes värde: — Ridderskapet och Adeln likväl med den förändring, ”att afgiftens beräknande för dylika Contract skall bestämmas efter 5 procent af den öf verenskomna städj an, Bevillnings-Utskollets Memorial N:0 och då utöfver städjan prcestationer åtfölja, af prcestationernes värde. ” och torde PresteBorgareoch Bonde-Stånden destohellre bir träda Ridderskapets och Adelns sistnämnde beslut, som detta endast innefattar ett förtydligande af Utskottets förslag i ämnet. Uti Utlåtandet N:o 34, hade Utskottet tillstyrkt, att 7 §. 1 mom. skulle erhålla en sådan lydelse:
N.o 33 egor frånstängde andras, dessförinnan bör hafva dem frånskiftade, och att honom såled es i annat fall ensam åligger att bekosta den stängsel, lian endast för egen fördel åstundan Beträffande åter Så väl frågan om Utmarks-egares skyldighet att deltaga i hägnad mot åker och äng, som äfven den föreslagna förändrade grunden för Stängselskyldighetens fördelning Jordegare emellan, finna Utskotten, med afseende å de deremot framställda, här förut upptagna, anmärkningar, betänkligt, att för närvarande tillstyrka bifall till dessa hufvudsakliga förändringar i nu gällande Lagstadganden. Det kan väl icke bestridas, att, der utmarken är af god och bördig beskaffenhet, fordrar billighet och rättvisa, att dess egaredeltager i upprättande och underhållande af den stängsel, som frånskiljer denna mark grannens åker och äng; och denna billighet framträder klarast å de flere ställen, hvarest utmarkerna till större delen blifvit odlade, och nu befinnas utgöra åkrar och ängar, mången gång af vida större bördighet och värde, än de angränsande odal-inegorna; men, å andra sidan åter, bör i betraktande komma, att i Rikets nästan alla Provincer finnas stora och betydliga skogstrakter af den beskaffenhet, att Lag-' samt A. Besv.- o. Oec.-Vtsk. Bet. 13 de icke annorlunda kunna till boskapsbete användas, än att derifrån infredas serskilda beteshagar å sådana ställen, som dertill finnas tjenliga ; och, under sådana förhållanden, är det tvifvel underkastadtom eller lill hvad del Utmarks-egaren rättsenligt må kunna tillförbindas att deltaga i en hägnad, deraf han har föga eller intet gagn. Likaledes måste det medgifvas, alt de uti Kongl.
Agnes lägga märke till mig. Lisi liten, du kommer naturligtvis med oss i kväll? Jag ansträngde alla mina krafter för att få min röst att låta lugn. Inte kan jag rida. Antti kom knappast ihåg mig. Han vände sig helt om emot mig. Det är ju sant, det. Huru göra vi med dig, Lisi? Jag stannar hemma. Jag tvang med möda mitt ansikte att antaga ett leende uttryck. Märkte de huru ytterst forceradt, huru osant småleendet var? Nej, jag vet råd, sade Antti. Vi taga isvoschik för din räkning. Jag kastade på honom en förvånad blick. Brydde han sig nu så litet om kostnaden, han, som eljes brukade vara så sparsam? Det blir utmärkt bra, utropade Agnes. Men jag motsatte mig förslaget. På så lång tid kan jag omöjligen lämna barnen. Det lär väl vara så, sade Antti. Ledsamt nog. Men någon gång borde du dock få roa dig. Tänk om vi skulle skaffa en ställföreträdarinna. Det går inte. Barnen skulle inte komma till rätta med en främmande person, det vet du nog. Det kan väl inte hjälpas då. Agnes kastade på mig en snabb, forskande blick, hvilken jag lugnt besvarade. Hon skulle åtminstone inte få ana till min barnsliga ängslan. Då måste vi väl bege oss dit på tumanhand, sade hon. Om inte någon af herrarna har lust att följa med? Flere af dem hade lust, och ett par af de yngre togo förberedelserna på sin anpart. Där fans ju intet värdshus på Iloharju, hvarför man var tvungen att föra med sig förfriskningar. De lofvade också bestyra om hästarna och sadlarna. Åh, de skulle gjort hvad som hälst blott för nöjet att få tillbringa en afton i sällskap med Agnes. Man beslöt begifva sig af klockan åtta, för att hinna fram innan solnedgången. Antti och jag skildes något tidigare från sällskapet. Jag måste genast taga barnen i min vård, kläda af dem och lägga dem till sängs. Jag gjorde det efter gammal vana, besvarade deras frågor kort, förströdt, och först sedan de flere gånger upprepat samma sak. Mera än på deras prat hörde jag på Anttis steg i rummet bredvid. Han skyndade att ömsa kostym för färden. Skulle han ens hinna eller minnas att komma och säga farväl, innan han gick?
Derigenom kunna de vigtigare målen företagas vid hvarje Riksdag, de mindre vigtiga ajourneras till nästa sammanträde. Kostnaden blir måhända något större än för de hvart femte år återkommande Riksdagar, men knappast större, än kostnaden, om de skulle återkomma hvart tredje. Det är dessutom icke så mycket Riksdagarnes längd, som oroar nationen och de betalande committenterne, som fastmer att icke veta, huru långa de kunna blifva. Deremot anser jag med förslaget, att låta Riksdagarne återkomma livart tredje år i stället för hvart femte, föga vara vunnet. Denna förkortning är allt för ringa för att derigenom det politiska syftemålet af förkortningen, eller en ostörd harmoni emellan stats-magterne, skulle kunna bevaras. Jag fruktar, att denna förändring icke blir med välvilja emottagen i landet. Allt hvad man anmärker emot de nuvarande Riksdagarne, skall man anmärka emot dessa. 1 ekonomiskt hänseende, i den gränslösa förspillning af tid och ord och penningar, som man klandrar vid de nuvarande Riksdagarne, skall genom en sådan förkortning ingen betydlig förändring vara att hoppas. Sakerna och personerna skola blifva lika så nya som nu. Man skall uppgräfva, liksom nu, vid hvarje Riksdag, alla de frågor, som redan en gång, ja flere gånger, varit ventilerade, men liksom nu sannolikt understundom stanna i olika beslut Continuiteten, detta vilkor för statens organiska utveckling, skall då sorn nu blifva oupphörligen afbruten inom den ena statsmagten, representationen, hvarigenom det blir svårt att bibehålla den inom den andra. Täta minister-förändringar skola blifva derigenom oundvikliga, hvilket är farligare i vårt land, än i andra större länder, emedan det slutligen skall blifva derigenom omöjligt att bilda en minister.
Då jag, i mitt Memorial, sökt visa, att Sedelmyntets vanvärde egentligen härrörer af omöjligheten att få det i Banken realiseradt; så hade jag ej väntat, att Höglofl. BancoUtskot - Den 3 Juni. e. m. 61 let skolat förundra sig öfver att af slika premisser finna realisation föreslagen såsom resultat Jag har trott, att då silfverväxlingens inställande varit en orsak till det o da, så skulle den enda radicala cur blott kunna finnas i växlingens möjliga återställande. Höglofl. Utskottet tyckes befara, att silfret skulle, genom vår, kanhända genom förstoringsglas sedda, undervigt i handel, utsträckas till betalande af utländsk skuld, utan hopp att återbekomma det; men som köpmannen, hvilken är den enda sorn möjligtvis katt injaga någon sorts fruktan hos Höglofl. BancoUiskottet, ej kan åtkomma iner penningar, än vi andre i handel vilje lemna honom, och det dessutom är alldeles otänkbart, att massan af Sveriges invånare skulle vara så oförståndiga, att i handelsboden nedlägga mer penningar, än de, för bestridandet af sina öf-' riga utgifter, sågo sig kunna undvara; så synes mig tydligt, att, likasom hvarje enskildt man är angelägen om att rätta sina utgifter efter tillgångarna , för att ej, genom onödig handel, försätta sig i trångmål, skall ej heller Staten, såsom varande blott en samling af enskildta personer, genom handel hafva att frukta någon betydlig och varaktig mindskning i Myntstocken. Om det dessutom verkligen vore så förmånligt att exportera silfver, och Köpmännen derom så angelägne, som Höglofl. Utskottet tyckes förmoda, så skulle de sanno, liktvis mer, än som hittills skett, begagnat rättigheten att utskicka omyntadt silfver, helst 9 6 Den 3 Juni. e. m. det kan erhållas ungefär till samma pris, som det Banken, enligt mitt förslag, derpå borde sätta.
Det förargliga hände väl stundom, att argumentet N:o 1 genmältes med svaret N:o 2; men ä sådana lapsus calami lemnades ingen uppmärksamhet. Att så tillgick för några och tjugu år sedan, kan jag déstohellre intyga, som jag sjelf vid ett pär dylika tillfällen fungerat såsom opponens. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-U/skotle/s Betänkande N:o i 16. 11 Är den klassiska lärdomen större hos andra klasser? Man påstår t. ex. alt kunskapen uti Latinet är nödvändig för juristen, emedan han derförutan icke kan erhålla kännedom om den Romerska jurisprudensen, hvilken i allmänhet anses såsom grunden för all annan lagstiftning. Juristen bör således vara hemma i Latinet. Huvudant är nu verkligen förhållandet? Kunna våra jurister i allmänhet obehindradt läsa Institutionerne och Pandekterne? Härpå måste man sanningsenligt svara nej! Det vore visserligen icke utan gagn om våra jurister voro hemmastadda i den Romerska laglarenheten; men i allmänhet äro de derom i hög grad okunnige. Ett af skälen härtill är otvifvelaldigl bristande språkkunskap. Sådant är i sanning bedröfligt, när man besinnar att de offrat flera af sina bästa år på inlärandet af ett språk, om hvilket de aldrig hinna lill sådan kunskap, att de deraf kunna skörda någon verklig frukt. Som likväl Romerska lagfarenheten blifvit genom mångfaldiga afhandlingar, särdeles på Tyska, framställd, skulle en ganska god kännedom derom inhemta» äfven ulan kunskap i Latinet. Om således våra jurister hemta ringa eller ingen nytta för sitt yrke genom latin-studiet, torde man böra tillse om icke något annat språk-studium, som ligger honom mycket närmare och hvaraf han kunde hemta vida omedelbarare frukt, nästan helt och hållet åsidosältes. Vårt lagverk utgör något särskildt, hvartill motstycke knappast torde finnas i öfriga Europa. Svenska lagstiltningen hviiar på egen nationel grund och har utvecklat sig, utan att den Romerska derpå utöfval någon mera genomgripande inverkan. Roms örnar nådde aldrig Skandinaviens kuster. Dess segrande vapen kunde således icke bär plantera Roms institutioner.
St:rs pröfning, oqh då behofvet från alla håll vitsordas, tror Den 28 April f. m. 613 jag icke man bör tillerkänna det något egendomliga sätt, hvarpå summan blifvit förhöjd, så stor betydelse, helst grundlagen icke gör någon skilnad mellan Kongl. Majlis Propos. och enskilde motioner, utan förutsätter att R. St:r i hvarje fall pröfva sakens vigt. Då det nu visat sig att det begärda anslaget understiger det verkliga behofvet och då här icke ensamt är fråga om småbarnsskolor, utan om folkskolor i allmänhet, så synes mig att R. o. Adin icke bör låta afskräcka sig af det förhöjda anslaget, utan bevilja de 150,000 rdrina. Frih. Hamilton har förordat Bonde-Stits inbjudning, derföre att anslaget då skulle utgå både till lärare och lärarinnor, men då i alla läll icke något hinder tinnes för anställande af lärarinnor, anhåller jag att R. o. Adin ville förena sig i den af Gr, Posse gjorda hemställan, så mycket mera som vi hört två andra af Stats-Utskits ledamöter yrka samma förhöjning i anslaget. Frih. Klinckowström, Rudolf: För att visa att åtminstone icke Stats-lltsk:s alla ledamöter yrka denna förhöjning, ber jag få tillkännagifva att jag instämmer i det af Gr. Mörner afgifna yttrandet. Jag tror nemi. att, om denna fråga äfven understödes på sätt Gr. Posse yrkat, så kan den ändock icke för framtiden läggas helt och hållet å sido. Befolkningen ökas nemi. så mycket att Kongl. Majit väl i alla fall måste ingå med ytterligare Propos. till nästkommande representation, och jag tror verkligen att man, med det anslag Stats-Utskit nu förordat, eller 30,000 rdr mera än Kongl. Maj:t begärt, kan berga sig tilldess nästa slats-reglering om 8 månader förekommer. 1 Stats-Utskit försökte jag att gifva frågan en lyckligare lösning, men Bönderna, som icke förstodo mig, motarbetade förslaget.
Är det ett brott, som gör en menniska förtjent alt mista det näst lifvet käraste och dyrbaraste hon äger, det till hvar» bevarande hon. sökt sig skygd under samhälsordningen __ jag, menar, personlig frihet?, Och huru högst obilligt är icke detta, d§ 203 Den io Fehruarii, de fläste, hvilka af denna ochristliga öfvert lefva efter det hedniska Roms lagstiftning eller af denna bysättningsrätt sig begagna, äro procentare, hvilka nyttja fasan för instängning i fängelse, och för den chicane som allmänna opinionen fästat vid olyckan af bysättning. En vanära så stor, att den inom vissa Em-? betsmannaCorpser, ovillkorligen medförer skiljande från tjensten. Såsom tvångsmedel att utpressa högre procenter på ett Capital af hvilket låntagaren oftast aldrig erhållit mer än knappast två tredjedelar. Således förer denna lag denna Borgenärer förunnade bysättningsrätt, den behöfvande, som sökt ett lånbiträde för att hjelpa sig utur nöd, i stället för den räddning han åtrår och hoppas till ännu större olycka och oftast till totalt förderf. Ty denna instängning på en Gäldstuga, utom det att den ofta stänger den olycklige från den Embetsbana han inom Samhället beträdt, och belöfvar honom sine medbröders existimation, denna mägtige sporre till duglighet, vänjer honom äfven, i detta utestängande från sina vanliga göromål, vid sysslolöshet och håglös lättja, denna, efter det latinska ordspråket, Pidvinar Diaboli, men förer honom oftast, i stället såsom ett fördöfningsmedel mot förtviflan, till den grofvaste och föragtligast? liderlighet. Pch hvad vinner Borgenären sjelf på detta häcktande af sin Debitor? Derigenom hindras ju denne uppenbarligen från möjligheten att bereda sig utväg att afbörda sin skuld ? Erfarenheten har också lärt, att dg Den lo Februarii. m fläste bysatte, endast kunnat komma utur sitt fängelse derigenom, att
Direktörerna vid kronocellfängelserna i Uddevalla och Haparanda å 1,300 R:dr 2,600. — arfvode till Predikanter vid samma häkten å 450 R:dr 900. •— 45887: 50 och således en minskning i det bestämda fångvårdsanslaget uppstå af 400: —. hvarigenom detsamma, nu utgörande 183,627 R:dr 50 öre, komme att utgöra 183,227 R:dr 50 öre. Angående nytt anslag till personer, menigheter eller allmänna inrättningar för dem genom nya Strafflagens införande frångångna bötesandelar: Rikets Ständer hade i underdånig skrifvelse den 21 Oktober 1863 anmält det beslut, att såsom ersättning för de förluster, som, till följd af nya Strafflagens innehåll att deri stadgade böter böra kronan tillfalla, kunna drabba personer, menigheter eller allmänna inrättningar, finge af inflytande bötesmedel, från och med det år Strafflagen trädde i verksamhet, tillsvidare dem tilläggas ett belopp motsvarande hvad de, efter medelberäkning för senaste fem år, hitintills årligen uppburit. Med anledning häraf hade Kongl Maj:t den 29 sistlidne Augusti, på sätt Statsrådsprotokollet öfver Justitie Departements-ärenden för samma dag utvisar, beslutat dels utfärdandet af allmän kungörelse, innefattande bestämmelser om tid och sätt för vederbörande att anmäla anspråk på ersättning af förenämnda beskaffenhet; dels att, på förekomna skäl, endast den framställning i ämnet skulle till Rikets Ständer nu göras, att tillsvidare 6 Bil.