Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke det minsta ljud kom öfver hans läppar. Lönngången var, såsom förut är nämndt, icke särdeles lång. Men derigenom att den på många år ej varit begagnad hade stenar lossnat från taket och försvårade gåendet der. Efter något mer än en qvarts timme stodo flyktingarne ändteligen vid gångens andra ända. Slottsfogden stötte häftigt till den der befintliga dörren. Den gaf genast vika, och snart stodo de ute i friska luften. Samtidigt utstötte de hvar sin djupa suck af lättnad. Flyktens värsta del var nu fullbordad. Utan att gifva sig lång tid skyndade de med snabba steg bort åt det håll, der Arnold Mayers hem var beläget. Nu kunde slottsfogden med ännu större säkerhet hoppas att lyckan skulle stå honom bi. Han gladde sig också deråt, och som det alltid kännes behagligare att för en annan få yppa sina känslor, vare sig att de äro glada eller sorgliga, så gjorde han det äfven nu för pater Clemens. "Men bara vi ej stöta på motstånd der borta", inföll augustinermunken med en viss ängslan. "Nej var bara lugn. Dessutom ska' ni fromme fader, ej behöfva deltaga i bortförandet, endast ni vill hålla vakt och varsko mig ifall något misstänkt skulle synas." Detta gick munken beredvilligt in på, och vandringen fortsattes. Efter en, såsom pater Clemens tyckte, nästan ändlös vandring öfver åkrar och ängar stannade slutligen Fuchs. "Om jag ej misstager mig, så ä' vi nu framme", hviskade han. "Men om du misstagit dig, min son", utbrast munken ängsligt. "Nej, nej, det har jag ej gjort." "Du har väl varit här många gånger förut, kan jag förmoda?" "Om jag varit här! Ha, ha, ha! Det är alldeles detsamma som om jag sporde er, fromme fader, om ni någonsin varit i ett kloster. Men stanna nu här. Skulle ni få höra något misstänkt, så hvissla bara så hårdt ni kan." Utan att afvakta munkens svar gick räfskinnet med kattlika smygande steg fram mot byn Reinau. En lycka för honom var att Arnold Mayers gård låg ett stycke aflägsen från de öfriga boningshusen. Det var också härpå som han byggde sin onda plan.
I den ifrågavar:de provinsen gäller kornet vanligen 16, 17 ä 18 R:dr T:n och rågen 22, 24 å 25 R:dr, ja till och med ännu högre: och jag anser det således vara skäl att man genom aftappning af sjöar och upodling af der befintliga moär, till någon del åtminstone sökte lindra de olägenheter, som genom klimatets Den 11 Mars e. m. 199 oblidhet måste upkomma. Utsk. synes mig dessutom icke hafva anfört fullt tillräckliga skäl för sitt afstyrkande af motionen, helst då så många skäl tala för bifall till densamma. Hvad det skälet angår, att det icke skulle finnas tillgång på flere än 2 å 3 agronomer, så tror jag att man i allmänhet icke hör något klagomål öfver brist på sökande, då en tjenst skall tillsättas; utan jag tror tvertom, att i fall man såg, att det yppades flere tillfällen för sådana personer att få förtjenst, så skulle ock flere egna sig ät detta yrke. Landtbruks-Akademien har äfven förordat detta förslag, men den har funnit det ännu icke vara tid, utan har föreslagit att ännu dermed upskjuta, men det är just detta jag icke tror vara nyttigt för provinsen. Jag tror mig utan att smickra kunna säga att länet f. n. styres af en driftig Landshöfding, och jag tror att äfven det angränsande länet har att fägna sig åt en Höfding, som vill dess framåtskridande, och derföre tror jag att nu vore just den rätta tiden att införa dessa förbättringar. Jag anser dessa skäl vara tillräckliga för att derpå grunda min an hållan om återremiss af Betänk. Sedan härefter undert. Rid darli.-Sekret., uppå förfrågan af Hr Adelborg, Anders Otto, uplyst att R. o. Ad. ännu icke inbekommit någon underrättelse t»m de öfrige RiksStins beslut i förvände ämne, anförde Hr Adelborg:
Adeln d. 7 Maji; af Preste-Ståndet d. 28 April; af Bonde-Ståndet d. 24 April; N:o 55, af Biddersk. o. Adeln d. 8 Maji; af Preste-Ståndet d. 14 Maji; af Bonde-Ståndet d. 11 Maji; N:o 84» af Biddersk. 0. Adeln d. 14 Aug. Nio 59, af Biddersk. o. Adeln af Borgare-Ståndet af Bonde-Ståndet den 4 Junii; af Preste-Standet af Bonde-Ståndet | d. 10 Aug. N:o 69, af Biddersk.o. Adeln d. 2 2 Junii; af Preste.Ståndet d. 16 Junii; af Borgare Ståndet d. 19 Junii; 36 L ag~TJtskotiets Utlåtande Nto 104; N:o 79» af Riddersk. o "Adeln d, 1 2 Aug.5 så, enar Tre Stånds mening, i dylika frågor, jemlikt 87 §. i Regeringsformen och 3:dje punkten af 49 §. i Riksdags-Grdningen, utgör Rikets Ständers beslut, samt återförvisning från endast ett Riks-Stånd i dessa mål ej betager samma beslut deras kraft och verkan till expedition, anser Utskottet, vid det. ta förhållande, något utlåtande öfver berörde anmärkningar icke erfordras; hvilket Utskottet härmedelst får hos de Riksstånd, som återremisserne meddelat, vördsamt anmäla. af Preste Ståndet af Borgare Ståndet Stockholm den 24 September 1829, '■Lag' Utskottets Utlåtande N:ö 105. 37 N:o io5. Ankom till Exped.-TJtsk. den 30 September 1829. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 5, öfver Riksdagsfullmägtigen från Östergöthlands Län Botvid Jonssons förslag till ändring af i §. i 26 Cap. ByggningaBalken.
Med anledn. af hvad Gr. von Platen nyss anfort, tager jag mig friheten ytterligare nämna, alt i sådana frågor, der det kunde uppstå tvifvel, huruvida medlen blifvit riktigt använda elfer icke vid beklädnaden af infanteriet, så är del för Krigscollegium lika angeläget att derå göra anmärkn., som för rotehållärne. Krigscollegium är ett Statens förvaltande verk och måste således vara Uppmärksamt på huruvida Statens medel blifvit behörigen använda, och då staten bekostar hälften af medlen i och för beklädnaden samt rotehållärne den andra hälften, så måste Statens förvaltande verk vara lika angeläget att göra anmärkntr emot eli oriktigt begagnande af dessa medel. Jag kan icke hemta någon anledn. till en annan öfvertygelse, än att KrigscolJegiutn och rotehållärne i dessa frågor hafva samma intresse och icke kunna stå såsom parter emot hvarandra. Deremot om sådana förhållanden skulle inträffa, att beklädnaden vore anskaffad, men rotehållarnes revisorer funno att medlen icke blifvit dertill rätt använda, utan möjligen på ett mer eller mindre lämpligt sätt begagnade, så är det icke allenast rotehållarnes utan äfven Krigscollegii intresse, alt denna fråga måtte afgöras, och lärer Krigscollegii advocatfiscal icke underlåta att derå göra åtal, och frågan kan alltså icke afgöras på annat sätt än såsom jag haft äran numna, Dea i5 April f. m. a7 nemi. att den underställes K. M. i vanlig ordning, och innan beslut fattas hörer K. M. troligen de embetsverk , som deröfver på något sätt höra yttra sig. Det ur alldeles icke fråga om eliel' kan icke blifva fråga om något särskildt besluts fattande hvarken af Krigscollegium eller Kammarrätten i sådana frågor, förrän det verkligen blifvit bevist att räkenskaperna äro felaktiga, d. v. s. att anmärkntr dervid äro gjorda och att vederbörande Generalmönstérherre bär nekat decharge för bcklädnads-djrectionen. Hr von Rosen, Georg:
Åkerman härstädes stiftat ett till någon del på Actie-bidrag grundadt Ortopedisk Institut, åsyftande att hos lytta, vanskapliga och sjukliga barn och unga personer återställa kroppsbildning, helsa och vextlighet, har ifrån år i83o ett årligt Statsanslag af i,5oo R:dr varit anvisadt, för att sätta denna Inrättning i tillfälle att emottaga och vårda några fattiga kostnadsfritt, eller några mindre bemedlade, emot en efter deras omständigheter lämpad lägre afgift; men beklagligen har SLiftaren sett sig vara ur stånd att fortsätta detta nyttiga företag, och Institutet har numera upphört. Ifrån nyssnämda år, har ock af allmänna medel utgått ett årligt anslag af 600 R:dr, för att här i Staden tillhandahålla en Electricitets-appareil till kostnadsfritt begagnanda af fattige sjuke, under en kunnig persons inseende. Bland nödiga anstalter för helsovården, har Hufvudstaden länge saknat beqväma och tillräckliga Badhus. Men denna brist är numera någorlunda afhjelpt genom enskilta personers anläggningar. De förut omnämnda SimInrältningarna äro tillika allmänna Badställen; och en rymlig samt prydlig och beqväm Bad-Inrättmng är af Hattmakaren-Åldermannen, Capitainen Lorentz med ospard kostnad anlagd i ett hus på gamla Norrbro. D) Arbetsoch Corrections-Inrättningar. Sedan Eder Kongl. Maj:t den 21 April 1825 i Nåder anbefallt en nödig ansedd förändring och utvidgning af det å Långholmen här vid Staden då befintliga Krono-Spinnhuset, och dess ställande under den , samma år, i Nåder förordnade Styrelsen för Fängelser och Arbets-Inrättningar i Riket; har, till följd af Eder Kongl. Majrts Nådiga föreskrifter den 21 December nämnde år samt den 9 Februari och 26 Maj 1826, berörde
Banco för Räkenskapers förande öfver åtskilliga Testamentsfonder, sorn stå under RiddarhusDi rectionens förvaltning, att Riddarhus Tiscalen af RiddarhusCassan uppbär R:d. 300. _ — och såsom Ombudsman vid Jungfru Stiftet _ to o; — 400: — att 1 :ste Canzlisten, har af RiddarhusCassan 300; _ att 2 x.dra Canzlisten undfår af RiddarhusCassan och som Secreterare vid StiftsDireclionen hvarförutan dessa 3’.ne sistnämnde Tjenstemän hvardera uppbära huShyresmedel. Vaktmästaren, af RiddarhusCassan - — 75i — af Adliga JungfruStiftet — 30: — jo5: _ $amt fria husrum. Utskottet har vid granskning af de i förevarande ämnen remitterade handlingar funnit tvänne särskilda frågor deri innehållas, hvilka i anseende till det sätt, hvarpå de blifvit framställde, böra hvar för sig besvaras, nämligen den ena i hvad inan Lö - Den 27 Juli e. m. netillökningen för Riddarhusets Tjenstmän ma kunna bevilljas, och den andra, genom hvilka utvägar sådana tillgångar för RiddarhusCassan må kunna vinnas, att lönetillökningen kaij verkställas. Vid första blicken på den här ofvan, gjorda framställning af RiddarhusCassansinkomster och utgifter lärer det icke undfalla Ridderskapet och Adeln, att nämndeCassa, i sitt nu varande tillstånd, icke ägor någon tillgång, hvarmed den skulle kunna öka Riddarhusets Tjenstemän* löner, utan att den tvärtom är satt i nödvändighet, atst redan nu räkna på eventuela inkomster, sorn ofta kunna öfverstiga, men äfven 9tun5 donj understiga behofvet. <■ Och skri lie äfven djpssa .ijXtra, ink^t?j£ter i någon betydaligpaan ^yuna |jLt,~^,gftråko.tt, så har Högloft.
Dupin var en af de talare, som yttrade sig till försvar för dessa auctoriteter, så tager jag mig friheten att hemställa till den välda talaren, om det icke nu är bia många år sedan denne Hr Dupin tillhörde oppositionen. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Hr Hjerta har anfört, alt Hr Dupin frånträdt oppositionen. Den ytterligaste har han aldrig tillhört, men alltid vänstra sidan under restaurationen; och sedan revolutionen alltid T i e rs-partiet; (så kallas de mest conservativa af kammarens liberala). — I alla fall bildas han af sina antecedentia till en elassisk och moralisk nuctoritet; ty parti-åsigt åverkade aldrig hans grundsatser, hans stämma eller hans vo ta. Hr Hjertås och Ilr af Uhrs anmärkrcr öfverensstämma med hvad jag, när delta lagförslag remitterades, yttrade om tillgången i de åberopade länderna; jag upprepar, att en emellan uppror och upplopp distinguerande definition icke blifvit formulerad. Nu ansåg Hr Hjerta, alt händelsen i Perpignan bestämdt borde hänföras till calhegorien af uppror, enär menigheten salle sig upp emot en af offentlig myndighet ulfärdad författning. Men detta är fallet med de flesta upplopp. Bestämd Jag förbjuder ju att sönderslå fönstren och att misshandla nästan på gatorna. Svensk lag b juder ju att lyda myndigheterna. Emot denna uppsätter sig ju hvarje folkskock, som på uppmaning ej åtskiljes; men derföre är den lindå icke hvad lagen menar med upprorisk. K. proposln och likaså Utsk:s förslag statuera olika förfarande i det ena eller andra fallet, men ulan definition å någotdera. Väl kan man med denna komma ett stycke på vägen. Resning mot besvuret statsskick — det är uppror, och mot en polisförfattning må den vara blott ett upplopp. Men rätt skarpt kan råmärket icke med penna uppdragas. Ofta döljer upproret sig under upploppet. En fullständig teckning är omöjlig och försöket blef långtrådigt.
Tord brukade ej sofva på den långt framme i kulan nära elden uppförda sängplatsen, som gjordes mjuk af mossa och varm af fällar, utan han kröp hvar natt, sedan Berg somnat, fram till ingången och låg där på en stenhäll. Berg upptäckte detta, och fastän han väl förstod skälet, frågade han hvad det skulle betyda. Tord förklarade det ej för honom. För att slippa frågor låg han ej vid dörren på två nätter, men sedan återtog han vaktposten. En natt, då yrsnön rök omkring skogstopparna och hvirflade in i de mest stormtäta snår, sökte sig de yrande snöfjunen in i de fredlöses kula. Tord, som låg strax inom den af hällar stängda ingången, var, då han vaknade om morgonen, nedbäddad under en smältande drifva. Några dagar senare blef han sjuk. Lungorna hväste, och då de vidgade sig för att intaga luft, erfor han sönderslitande smärtor. Han höll sig uppe så länge krafterna räckte, men då han en kväll lutade sig ned för att blåsa på elden, föll han omkull och blef liggande. Berg Rese kom fram till honom och bad honom gå till sin bädd. Tord stönade af smärta och mäktade ej resa sig. Berg stack då armarna under honom och lyfte honom dit. Men han kände det, som om han tagit i en slemmig orm, han hade på tungan en smak, som om han ätit det oheliga hästköttet, så ledt var det för honom att röra vid denne usle tjuf. Han lade sin egen stora björnfäll öfver honom och gaf honom vatten, mer kunde han ej göra. Det blef ej heller farligt. Tord blef snart frisk. Men därigenom att Berg måst göra hans sysslor och vara hans tjänare, hade de kommit hvarandra närmare. Tord vågade tala till honom, då han om kvällarna satt och slöjdade pilskaft inne i kulan. »Du är af god ätt, Berg,» sade Tord. »De rikaste i dalen äro dina fränder. Dina ättmän hafva tjänat hos konungar och stridt i deras sköldborg.» »Oftast ha de kämpat i upprorsflockarna och gjort konungarna all skada,» genmälde Berg Rese. »Dina fäder gjorde stora gillen om julen, och så gjorde också du, då du satt på din gård.
Härifrån vörö åter befriade, al serskilde orsaker, 4>74* Mansoch 8,283 al Qvinskönet, samt underårige 19,843 af Mansoch ai,i53 af Qvinskönet, eller tillhopa, 54,020 personer. Enligt samma års Qvinqvennii-Tabeller utgjorde deremot Länets folkmängd 115,910 personer. Dea olikhet som sålunda visar sig emellan Mantalsoch Qvinqvennii-Tabellerne skulle kunna förklaras derutaf, att en mängd vanartige eller sysslolösa personer förvägrats Mantalsskrifning i den ort, hvarest de sig uppehålla, och derföre icke blifvit uti Mantals-Längderne upptagne, ehuru de icke dessmindre måste i kyrkoböckerne qvarstå; Men, enär skiljaktigheten synes för stor för att allena kunna upptaga en slik dass af menniskor, lärer ännu den anmärkte olikheten till största delen få tillskrifvas en mindre noggrannhet vid sjelfva Skatlskrifnings-förrättningarne. Efter hvad emellertid så väl Mantals-Längderne som Qvinqvennii-Tabellerne upplysa, bär tolkmängden ifrån år 1825 lill och med i83o betydligen förökat sig, enligt Qvinqvennii-Tabellerne med icke mindre än 6,945 personer; en tillväxt, hvilken, lika med den, som under de föregående lern åren ägde rum, egentligen varit lådande inom den arbetande personalen; Men denne tillökning i folknummer!! har, enligt hvad Eders Kongl Majlis Befallningshafvande i föregående Berättelser jern viii baft Nåden anmärka, ej gått i bredd med ett ökadt välstånd inom den dass, der densamma visat sig. Lättheten till bosättningar, låga pris å Spannemålen och andre födoämnen, samt nästan aldrig saknadt tillfälle till arbetsförtjenst hafva föranledt allt för tidiga giftermål, och desse åter, inom antalet af någre få år, 5 en skara af harn inom hvarje sådant hushåll.
M:t bestämmer, samt att redskaps-egare, som vill sig af sådan förmån begagna, skall inom tre månader efter det den nya författning angående bränvins-tillverkning, om utfärdande hvaraf Rikets Ständer i underdånighet anhållit, trädt i verkställighet, redskapen anmäla å de möten, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för sådant ändamål utsätter, få Rikets Ständer, som uti ofvanåberopade underdåniga skrifvelse tillkännagifvit sin afsigt att särskildt sig i underdånighet yttra rörande tiden för ifrågavarande lösens utbetalande samt om de medel, hvaraf den borde utgå, nu i underdånighet anmäla, det Rikets Ständer beslutat, att stadgad lösen för den bränvins-brännings-redskap, hvilken till följd af de förändrade vilkoren för bränvins-tillverkning, i behörig tid och ordning till inlösen för allmänna medel aflemnas, skall af hvar och en dertill berättigad, uppå skeende anmälan, å vederbörande Landtränteri utfås sednast den 15 September nästa år, samt att härtill erforderliga medel, jemte de kostnader, som Kronan kan komma att vidkännas för bränvins-pannornas emottagande, transporterande och försäljande m. m., skola, på Stats-kontorets reqvisition, från Riksgälds-kontoret utbetalas så tidigt, att den belöpande lösen kan vid berörde tid redskapens egare liligodokornma. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. I sammanhang härmed få Rikets Ständer hos E. K.
Riksdagsordningen att Re villhingsUtskottet skall opåmint vid hvarje Riksdag uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande Revillningens fördelning, samt uti 60 § RegeringsFormen, att till Bevillningar höra bland annat Postmedlen. Få grund af dessa stadganden har jag ansett detta Betänkande såsom innefattande Utskottets tanka om grunderne i allmänhet för postbeskattningen. Om jag ej minnes orätt, måtte titteln på Betänkandet älven antyda något sådant. Örn så är, så frågar jag, oin icke allt hvad som hörer till grunderne för postuppbörd, controll derå, afgifter m. m, bör kunna vid återremisssen förekomma, och åtfölja densamma. Så synes det mig åtminstone och jag anhåller således att alla anmärkningarne i ett sammanhang måtte till Utskottet få åtfölja och iju blifva betraktade, på det att det icke måtte komma i fråga, huruvida man kunde neka att emottaga och behandla förslagen, såsom varande såkallade nya motioner. Herr Tham: Jag anhåller först, att få nära' na tvänne saker, som jag glömde förra gången jag yttrade mig. Den ena var en fråga, som förekom uti Herr Grefve Spens’s anförande, hvad Bevilluings-Utskottet tillgjort i frågan om porto-frihet för Tidningar. Till svar derå får jag nämna, att saken så till vida är afgjord, att Utskottet tillstyrkt porto frihet och föreslagit att Tidningarne i dess ställe skola blif* va Deu 29 Julii f. m - **S3 va stämplade, mea att det är reglorne, soth ännu ej äro uppgjorde, hvilka dock med det första skola inkomma. Den andra saken var angående ersättning för genom Postförvaltarries förvållande förlorade recomrnenderade bref. Denna ersättning tillhör Postförvallarne, och Staten har ej annars att dermed sig befatta, än när Postförvaltarne ej kunna ersätta dem, i ansennde till bristande förmögenhet, eller bristande caution; men då är felet hos dem, som befordra sådane personer.
Lågs såsom ett åliggande lör densamma, att, om dess fördelaktiga ställning så kunde medgifva, näringarna skulle understödjas. Detta är således ett direct ändamål för banken. Alt deremot från banken (aga och beräkna statsverkets egentliga utgifter, skulle jag visserligen icke anse olagligt, 0111 Ständerne derom öfverenskomme, ehuru det icke är så alldeles enligt med sjelfva bankens stiftelse; men samma ändamål vinnes i alla fall, derigenom att bancovinsten användes för allmänt nyttiga företag, såsom strömrensningar, canalanläggningar m. m., emedan de medel, som, derest denna tillgång icke funnits, för dylika företag kunnat blifva anslagna af de egentliga statstillgångarna, blifva disponibla till fyllande af de behof, som erfordras för statrnachinens gång, då bancovinsten kan användas för de allmänt gagneJiga företagen. Således ser jag icke någon inveckling utan tvertom reda deruti, att man bestämmer att bancovinsten användes lill allmänt nyttiga företag. Jag anhåller örn propos. först derpå, huruvida någon reservfond för bankens förstärkning skall äga rum, och sedermera huruvida R. o. Ad. beslutar, alt återstoden af bancovinsten, eller, i händelse den första propostn afslås, hela delta vinstbelopp skall till allmänna arbeten och nyttiga företag användas. Hr Mannerskantz, Carl Axel; Jag vill blott med några få ord förklara, att åtminstone ganska många ledamöter inom BancoUtsk., hvilka tillstyrkt reservfond för banken, icke haft för afsigt alt fästa den vid någon annan lånerörelse, än en sådan, hvarigenom medlen blefve för banken tillgängliga. På det att de för banken tillgängliga lånefonder icke skulle behöfva minskas, har Utsk. ansett en million af bancovinsten böra reserveras.
Horn har säkert missförstått mig, om han trott, att jag icke är lika varm vän af munrcipalinrättningar som han. Jag önskar på det högsta, att man må ernå detta ändamål; men jag har sett de största svårigheter vid de få tillfällen, då K. IM. ställt sakerna i en sådan form, hvarvid jag blott behöfver åberopa skiftesstadgan och huru svårt det varit att förmå personer att åtaga sig befattningen af gode män, hvilket möjligen härledt sig från distancernas längd och åtskilliga andra förhållanden, som göra det svårare hos oss, än i andra länder, att tillvägabringa dessa inrättningar. Jag :viflar dock icke, att vi ju närma oss detta mål; men innan vi upphunnit det, tror jag det icke vara så alldeles riktigt från Ständernas sida att genom framställande tili K. M. af sådana önskningar, som den ifrågavarande, sätta K. M. i nödvändighet att svara nej; ty jag ser icke möjligheten af att K. M. kan afslå en landshöfdings begäran att för ordningens upprätthållande inom länet få antaga en större polispersonal. Det är sannt, att extra länsmännen äro lönlösa, men de ordinarie äro i det närmaste så äfven, då de allmänt ej tjena för mera än 100 r:dr; och när de dertill äro till den grad öfverhopade med göromål, att de icke utan yttersta ansträngning kunna medhinna dem, frågar jag, huru polisuppsyningen möjligen skall kunna behörigen skötas utan sådana extra tjenstemän, synneriigast i Blekinge, hvarest endast finnas 2:ne fogdar och sex länsmän, men hvarest jemnförelsevis mångfaldigt flera brott blifva begångna, än i Skåne. Det är under sådana förhållanden, som jag tror, att Representationen icke handlar rätt, då den genom en sådan hemställan till K. M., som den ifrågavarande, sätter K. M. i den obehagliga nödvändig he - Den 10 Maj e. m. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Med undantag för Dalarö station, finnes ingen postgång till någon af de öfriga stationerna; ingen ordnad båtfart eller annan bestämd och säker kommunikations-anstalt mellan dem och liufvudstaden. Att hit inkalla den tjenstgörande personalen, för att erhålla sin aflöning, låter sig icke förena med tjenstens fordringar, och skulle föranleda än större kostnad än den nu öfverklagade. Att, till ifrågavarande resor använda en person af lägre grad än Liniechefens, ifall en sådan funnes vid inrättningen disponibel, skulle heller icke leda till besparing, enär Liniechefen icke uppbär särskildt dagtraktamente under sina embetsresor, endast ersättning för fortskaffning till lands efter resereglemente!, det vill säga, lika med hvad Subalternofficerare till och med Fanjunkare bestås, och till sjös, efter hvad 148 § af Kongl, lotsreglementet stadgar, för båtfart med 2:ne roddare; det minsta antal, som kan beräknas för sjöresor i en pä flera ställen öppen skärgård, omfattande hela kuststräckan emellan Furusund, Sandhamn och Landsorts fyrbåk. dag vågar hoppas, att nu afgifna underdåniga förklaring af Eders Kongl. Majit i nåder såsom nöjaktig antages, och att Rikets Ständers Revisorers anmärkning således varder lemnad utan afseende. Stockholm den 3 Februari 1854. CARL AKRELL. — 184 — Kongl. Förvaltningens af sjöärendena underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af 5:1e hufvud-titelns räkenskaper för åren 1850 och 1851. Stormäktigste Aller nådigste Konung!