Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj. på den frågan, huruvida de sedan förra Riksdagar beredda förslag till ändringar och tilläggningar i Grundlagarna skulle vid innevarande Riksdag till afgörande upptagas eller förblifva hvilande till den nästa, den skiljaktighet i meningar hos Riksens Ständer inträffat, att Högvördiga PrestStåndet ansett det alla dessa förslag borde hvila, Hedervärda BondeStåndet att blott de Sju af ConstitutionsUtskoltet utmärkta, Vällofl. BorgareStåndet att berörde Sju och Fern dertill, samt Högloft. Ridderskapet och Adeln att samtliga förslagen borde upptagas; att då något helt Riksens Ständers yttrande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Grundlags-frågornas hvilande alltså hittills icke funnes, och då BorgareStåndet för sin del önskade, att, i ett mål af så vigtig beskaffenhet, ett fogande till enstämmighet RiksStånden imellan måtte äga rum; så hade BorgareStåndet för sin del beslutit, att, till befrämjande af ett sådant fogande, anmoda bemälte Utskott, att, så skyndsamt sig göra låter, upplysningsvis till Riksens Ständer aflemna sina tankar om grunderna, hvarefter den sålunda i skiljaktigt skick Stånden imellan befintliga preliminaira fråga, om Grundlags-förslagens hvilande eller upptagande, må, i brist på ett bestämdt stadgande, särskildt för det nu inträffade fall, likväl i full enlighet med Constitutionens hufvudsakliga föreskrifter, anses och behandlas. Den 22 Maj 659 Likaledes upplästes ett ProtocollsUtdrag från Hedervärda BondeStåndet, äfven af denna dag, af samma innehåll och hufvudsakligen samma ordalag som uti BorgareStåndets. Härjemte tillkannagaf Herr Landt-Marskalken sig genom skriftlig underrättelse från PrestStåndets Taleman hafva sig bekant, att PrestStåndet äfven stannit uti lika beslut som Borgaresamt Bonde-Stånden; — och hemställde Herr LandtMarskalken i anledning häraf om Ridderskapet och Adeln skulle behaga, så uti saken som ordalagen, med BorgareStåndet instämma. Bifölls.
Denna skyldighet har tvingat hvar och en låntagare att för ränte-afbetalningarne begagna Ombud i hufvudstaden, hvaraf handt, att, genom Ombudets aflönande för dess besvär, räntan, sorn beräknats att utgå med 4 procent, i sjelfva verket uppgått till 6 för hundradet och deröfver, serdeles när primitiva lånet varit af ringa belopp. Enär dessa smärre lån hufvudsakligen erhållits af allmogen, i följd al de smärre fastighets-delar, som af dem vanligen innehafvas, har den egentligen jordbrukande delen af Sveriges bebyggare, till hvars förmon dessa lån varit ämnade, deraf njutit minsta gagnet, tvert emot Rikets Ständers afsigt, emedan å dessa lån högre afgäld verkligen egt rum, än i den händelse, desamma erhållits hos enskild person. För att afhjelpa denna olägenhet vågar jag ödmjukligen föreslå: att ränte-afbetalningarne på hos Rikets Ständers Bank erhållna fastighets-lån måtte af lånens innehafvare få ske uti Landt-Ränterien, hvarifrån dessa ränte-medel inom viss föreskrifven tid kunde till Banken insändas. Låntagarne belastades icke då med onödiga och ofta betungande commissions-arfvoden, och Bankens säkerhet kunde genom lämpliga föreskrifter lika väl bevaras, som nu, genom räntans omedelbara insändande. Jag öfverlemnar tili Rikets Ständers Höglofl. Banco-Utskottets Betänkande, N.o 8. 3 Banco-Utskolt att föreslå de controller, som kunna erfordras till betryggande af Bankens säkerhet, i händelse mitt förslag skulle anses verkstälibart.”
" Qviiinan kan lättare skaffa sig kännedom om de hjälpbehöfvandes personer och vidden af deras behof, väcka och lifva deras håg till arbetsamhet, främja bland dem ordning och sedlighet. " Det kan icke blifva svårt, skrifves det från Malmö, minst i städerna att finna qvinnor, som med heder kunna fylla ifrå- gavarande åligganden. Många äro i den ställning, att de kunna egna tid och krafter åt allmänna värf och torde derför önska en dylik verksamhet. K. befallningshafvande i Upsala förorda med värme reformen, yttrande bland annat: " Qvinnan är till lynnet vekare än mannen, är i allmänhet i besittning af ett ömmare hjärta och större medlidsamhet; men hon är ock, då hon hängifver sig åt en med hennes natur öfverensstämmande verksamhet, oförtrutnare att noggrannt fullgöra de förbindelser hon sig åtager. " Samma motiv i svagare betoning gonomgå flertalet öfriga utlåtanden. Många beklaga, att valet måst begränsas till i kommunen röst berättigade qvinnor, hvarigenom kanske just de lämpligaste personerna utestängas. Men allmänt erkännes nödvändigheten af denna inskränkning, emedan gift qvinna, såsom stående under mannens målsmanskap, icke kan åläggas penningansvar. Flertalet åberopar sig på den omfattande och gagnrika verksamhet, som inom ifrågavarande områden frivilligt öfvats af många qvinnor, och finner deri ett skäl till för att bereda dem tillfälle att såsom samrådande och beslutande taga del i resp. myndigheters arbete. Egendomligt är att se huru nästan samma motiv åberopas af reformens motståndare för alldeles motsatta yrkanden. Typiska för det rena afstyrkandet äro utlåtandena från Falun och Östersund. Reformen, säges det, skulle göra intrång på qvinnans af natur och samhällsordning förelagda pligter, komma henne att försumma sina husliga åligganden för att öda sina krafter på ett besvärligt och tidsödande, för hennes skaplynne främmande uppdrag m. m. Något behof af qvinnans direkta ingripande i samhällsarbetet har icke visat sig. Den ifrågasatta reformen ar blott en yttring af " den agitation för mannens och qvinnans likställighet, som nu för tiden bedrifvq. " De båda utlåtandena äro nästan ordagrannt lika.
Mest beundrades likväl att jag kunnat plugga i Lars det lilla han hade att säga. Men i sista akten gjorde han ett fult spratt, hvarvid frun så nära dånat; men det blef skratt af i stället. Herr Lars skulle nemligen föreställa en liten gudomlig Amor, naken naturligtvis, hvartill han blifvit utstyrd med ett par trångt åtsittande nankinsbyxor, hvilka frun gaf namn af trikåer. Men se guden hade snufva – och bäst han skulle hålla sitt lilla tal, drar han upp sin blårandiga näsduk, den han, tvertemot moderns föreskrift att ha till hands bakom kulisserna, gömt under det blänkande pilkogret – och nu snöt sig Amor, så att det gaf eko i salen. Aftonen slutades för öfrigt på allt sätt gladt och tillfredsställande. Jag hjelpte till och med vid uppassningen, för att få det väl nog; och när allt var slutadt och tullförvaltaren med ett hjertligt handslag tackat mig för allt besvär, och frun klappat mig på kinden, med den försäkran att hon riktigt gjort ett fynd i sin snälla Arnman, gick min tjenstaktighet ända derhän att jag samlade in allt silfret, släckte ut ljusen i lampetterna och slog alla vinslankar tillsamman i en kruka, den jag sedan insatte i handkammaren; ty sådant vin begagnar frun till soppa, efter hvad hon sagt mig. Då alla mina mångfaldiga göromål voro slutade, smakade det bra ljuft att få lägga sig. Jag hade icke haft en ärlig sömn på åtta dygn; och det kändes riktigt, när jag klef upp i sängen, liksom jag sjunkit ned i himmelriket. Dertill kom medvetandet att hafva, såsom min älskade mor säger, ödmjukat mitt sinne. Det är en glad känsla att vara tillfreds med sig sjelf. Vi kunna då med lättare hjerta tänka på dem, som ständigt ledt oss på det godas väg. Dagen efter högtiden fick jag en vacker silkeshalsduk, som frun sjelf fållat åt mig. Med den har hon riktigt bundit fast mig; ty läser jag icke nu hvar morgon med den ohjelplige Lars, och har jag honom icke att tvätta, borsta och kamma sig, liksom hela min välfärd berodde på att göra folk af den sjelfsvåldige pojken.
Då denna kompetens emellertid hängde på så litet, och då nu snart ett halft sekel gått förbi, samt vådan af ett ynnest-prejudikat således icke är farlig, vågar jag vördsammast hemställa huruvida icke It. Ilögl. St:r skulle täckas finna skäligt att tillägga Professor Waij pension i likhet med blesserade Officerare, hvilken min ödmjuka hemställan jag anhåller måtte till vederb. Utsk. remitteras. Itemitterades till StatsUtsk:t. Frih. Ribbing, Conrad, upläste följande motion: Utarbetandet af den stora mängd motioner, som inkommit och ännu kanske inkomma, af större eller mindre vigt och värde, torde kanhända ej blifva för mycket ökadt af dessa få rader, hvilka jag tager mig friheten föredraga; och att dermed trötta R. o. Ad:s tålamod, torde ursäktas mig. Då fyrfaldiga klagomål upstått öfver det dåliga pappersslag, och den lätthet att efterhärmas, hvarpå R. Stms Banks sedelvalörer äro tryckta, äfven då det redan visat sig att i VexelBanken inkommit ett icke obetydligt antal redan odugliga sedlar, så torde det ej vara utur vägen, och sålunda ursäktas mig, att jag till R. Stms behjertande, hemställer: Om ej angeläget vore att Hrr Bankofullm. förständigades att anskaffa eller gå i författn. om nytt pappers anskaffande till sedelblanketter, hvilka vore af bättre beskaffenhet, och sålunda bättre motsvarade sin promenerande bestämmelse hand i hand. För detta ändamåls vinnande, tager jag mig friheten att bifoga, ej vidfästa, ett prof af sedeltryck på cn bättre sort papper, och äfven bättre text och vattustämplar, och torde det tillåtas mig nämna att upfinnaren häraf är Svensk, och att det icke torde vara olämpligt att denne upfinnare, som nu i utlandet söker sin utkomst, finge i sitt fädernesland sedeltrycken utföra, Sveriges Bank till nytta och upfinnaren till fromma och gagn. Om remiss häraf till BankoUtsk. anhåller jag vördsamligen. Remitterades till BankoUtsk:t. Hr von Koch, Nils Samuel, upläste en motion af följande lydelse:
Första frågan är den: böra statsmedel användas för menigheters utgifter? — För min del, kan jag icke annat än afstyrka ett sådant användande. Dtn enda säkerhet man äger derför, att de fattiges mängd icke skall öfverdrifvet ökas, ligger deruti, att menigheterna sjelfva måste underhålla deni; ty derigenom är hvarje medlem af menigheten uppmanad att söka förekomma fattigdom och tiggeri. Borttager man detta menigheternas åliggande och, i mer eller mindre mån, kastar omsorgen på statsverket; så kan man vara öfvertygad, att anspråken alltid skola ökas, och att statsmedlen aldrig skola förslå. Från den allmänna regeln, i delta fall, kunna visserligen gifvas undantag, såsom då Staten med 3ooo r:dr årligen bidrager till fattigförsörjningen i Carlskrona, emedan fattighjonens antal derstädes betydligen härrör från det till flottans corpser hörande manskap. Frih. Sprengtportens förslag framstår deremot såsom allmän Den t5 Februari c. m. G5 allmän regel för hela Riket, och det är felet. Hvad som i sådant fall gäller om mantalspenningärnas användande, gäller äfven i afseende på den personella bevillningen, hvilken Frih. Gederström ansett hellre kunna för ändamålet begagnas. Frih. von Kraemer har anmärkt, att statsmedel kunna behöfvas för sådana fattiga, sorn icke tillhöra någon viss församling, samt kunna vara både barn och ålderstigne personer. Men redan i 1791 års instruetion för Seraphimerordens-gillet stadgar 6 §:n, att, så vidt allmänna hospitalsfondens inkomster det medgifva, skola i hospitalen intagas fattiga och orkeslösa menniskor, hvilka ej kunna anses för sådana, sorn församlingarna, enl. kyrkolagen, sjelfva böra försörja. Den 7 §:n föreskrifver, huru med värnlösa barns vård förhållas hör. För begge classerna af fattighjon är således sörjd t, om än mindre, än nuvar. tillvext af fattighjon måhända kräfver.
Ofva.nstaeiide vackra publikation, iitlroinmen på Wahlström och Widstrands förlag, hm, efter hvad företalet iitvisar, som förf. Sigrid ~Tool~de ?zfni! ?c, hvillren häri framlägger en driftig och lzlok husmoders 25-higa erfarenheter inom det som hör till kökscleparteiiientets och matlagningsleonstens område. I&lt;ompetenta doiiwe inom facket, med hvilks vi råclfört oss, hafva gifvit de aruplaste loford. åt denna » beskrifiiingsboks r enkla, rediga iippstiillning, förtraff liga matrecepter och i allt gedigna innehåll. Bokens prydliga och tilltalande yttre svarm till fullo mot det aptitliga innehållet. E n iner. praktisk och lainplig jiilgåfva lriinna vi ej önska våra svenslra husmödrar. ' Sveriges konungalan g d intill niirvamnde tid ined S taflor och 2 tabeller af .A. TV. och J ?. W. Edelsviid Idbn nied detta arbete, i hvilket planschernn " ') äro hiifviidsak, testen bisak, är att i hem och skola, framför allt i hem, väcka b&amp;- nens intresse för var historia och iihen hos dein genom åskådningen iinderlattn inlärandet af historislra uppgifter. &amp; ledels särdeles vaclrra plnnscher, som väl lampa sig som väggdekorering i barnens rum eller på skolsalens viiggm, göres de unga förtrogna med dragen af våra konungar fr&amp;n Giistaf Vasa till Oscar II. Kring hvarje portratt &amp; terfinnes Ironungens valspråk, årtalet mellan h v i h han regerade och några dekorationer, soin åslrådliggöra en eller annnn viktig tilldragelse från hans regering. Så t. es. finna vi vapnen af de provinser, som då eröfrnts eller ett monument, som hugfast minnet n£ en vunnen seger, såsom Schwedenstein eller mon,umentet på slagfältet vid Lind.
Det är företrädesvis denna stora, stundom öfvervägande anpart i göromålen, som frågornas formela behandling, jemförd med deras väsendtliga pröfning, eller arbetet i sak, intager hos kollegial myndighet, hvilket utgör hufvudfelet hos denna förvaltningsform, fordrande en uppoffring af tid och bemödande i det förra hänseendet, som borde förbehållas arbetet i det sednare. Mot tillämpningen af Förvaltnings-chefers allena beslutande rätt har framhållits, såsom det egentliga skälet, farhågan för magtmissbruk, synnerligen i afseende på penningedispositioner. Huru litet grundad denna farhåga dock torde vara under här i landet rådande fria samhällsskick, lärer inses vid erinran derom, att Förvaltnings-cheferne äro skyldige personligen ansvara, hvar för sin afdelnings beslut; att deras penningedispositioner begränsas af Rikets Ständers generela och Kongl. Maj:ts speciela anslagsstater; att redovisningen för deras åtgärder underkastas både Kam mar-rättens och Rikets Ständers Revisorers pröfning, samt att de icke ega besluta, utan vederbörande embetsoch tjenstemäns hörande, enär besluten alltid skola föregås af kontors handläggning och ledamöternes yttranden, hvilka, när beslutet derifrån afviker, intagas i protokollet såsom reservationer. De åsyftade förenklingarne i Kollegii arbetsordning torde icke behöfva understödjas genom någon ny bevisning för deras behöflighet, hvilken hvar och en, som af denna arbetsordning tagit del, måste finna uppenbar och obestridlig. Krigs-kollegii mångfald af bokhålleri (såsom 1858 års Komité uttryckte sig), af diariiföring samt andra anteckningar och formaliteter företer ett förvaltningsmachineri, hvartill motstycke lärer saknas inom hela den öfriga administrationen.
Ledamöter ville bärom lemna upplysning. Herr Cederschjöld: Till besvarande af den siste värde Talarens hemställan, får jag, ehuru icke varande Ledamot af RiddarhusUtskottet, upplysa, att 18 §. Riksdagsordningen, som äfven åberopas i ingressen till ifrågavarande 7 §. af RiddarhusOrdningen, lyder sålunda: ”Till Riksdagsman må ej i något Stånd godkännas ” den, som, efter frigifven cessions”ansökning och utfärdad t proclama, icke blif”vit från sina borgenärers kraf genom laga ”Dom befriad.” Justerades 10 ProtocolIsUtdrag, innehållande Ridderskapets ochifAdelns i Plenum den 1 dennes fattade beslut. Upp - t)en 3 Augusti e. ra. 161 Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Utlåtanden: Frun Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten: Af den 23 sistlidne Julii i N:o 58. Angående Krono-brefbäringen, samt åtskillige med densamma förenade olägenheter. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o a3 förut meddeldte Betänkande om uppmuntran till J. E. Ekenmark, dess Hustru och tvenne Systrar för af dem införda förbättringar i Väfnadskonsten. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under Nio 21 förut meddeldte Betänkande, om behofvet af nya Provincial-Läkares tillsättande i åtskilliga delar af Riket. Frun Lagutskottet: Af den i5 sistlidne Juliii N:o <j5. Öfver väckt Motion om skärpning af straffet för den, som med samnad band, eller andra resan, begår rån och stöld, samt om anstalter dels tillförekommande af häktade missgerningsmäns rymning, och dels till rymd fånges efterspanande och gripande. 36 H. 11 lCa Den 3 Augusti c. ra.
Här liar af en värd talare blifvit yttradt, att io5 tj:n föreskrefve prot:s infordrande såsom grund för Coust.Utskts bedömmuude af radio H, 41 I> c ii i 'i September f. iti gifvare-åtgärderna. Vid detta tillfälle har prot. verkligen blifvit infordradt; men man har fått till svar, att någon påminnelse af Statsrådet i afseende A Statsrådets incompletta skick icke blifvit till prot. förd. Jag tager mig friheten hemställa till herrarne, om ett så beskafiadt förhållande, som Statsrådets närvar, incompletta skick, icke bade knit t, icke påkallat några påminnelser. Om förhållandet finnes vara sådant, så måste del hafva varit inför prot., som dessa påminnelser bort afgifvas; och då det blifvit svaradt, att något sådant prot. icke finnes, så har Ulsk:s majoritet trott sig deruti äga tillräcklig anleda, för en anmärka, mot uteblifna sjelfkrafda påminnelser om Rikets bästa. Derefter torde man böra komma till den betraktelsen, huruvida verkligen Statsrådets närvar, incompletta skick öfverensslä ramer med Rikets bästa. Jag lager mig friheten fråga om det allmänna finner sig belåtet med det närvar, förhållandet inora Konungens rådgifvare-personal. Jag tror att, om man samvetsgrann! ville yttra sina tankar, så vore det ganska få af eder, mine herrar! som icke yltrade bekymmer öfver det närvar, förhållandet, som ej funnit olämpligheten af detta förhållande under R. St:s sammanvaro, då det synes som K. M. bättre iin någonsin vore i behof af en coraplett och fullständig rådgifvare-personal. Jag täger mig friheten fråga, 0111 samhället verkligen kan anses nöjd t och belåtet med det närvar, förhållandet. Jag känner mycket väl, att det påstås att det blott är en ganska liten fraction af personer, som göra sig till ett yrke att klandra, att vara missnöjda med allt; men min öfvertygelse är, att missbelåtenheten är vida mern utsträckt, än man föreställer sig inom de högre regionerna och inom den mera inflytelserika personalen.
Här äro de nu indelade uti 6 ciasser för den inrikes handeln, och sammanförda uti en enda class i afseende på bevillningen för utrikes resor. Jag finnér mycket skäl att de skola betala särskildt för den utländska handeln, och tror, att detta tillgår så, att alla, sorn handla både utoch inrikes, betala afgift de förra på lands-cancelliet och de sednare i vanlig uppbördsväg. Gr. Hamilton: Till svar å Hr Printzenskölds förfrågan, får jag blott nämna, att som jag fattade frågan inom Utsk., så afser uttrycket: ”Denna afgift skall uppbäras af lan dssecret: n’’ endast de 3o r:dr, som gårdfarihandlanden borde erlägga vid utrikes resor, när han erhöll pass lill utrikes ort. Hr Printzensköld: Enligt den upplysning, som Bevilln. Utsk:s nuvar. ordför. behagat meddela, hemställer jag, om icke, till förtydligande deraf, ordet "sistnämnde” finge införas framför ordet "afgift.” Derigenom blefve all otydlighet undanröjd, och någon fråga om de öfriga afgifterna för gårdfarihandlande kunde således icke uppstå vid den uppbörd, som landssecrehn äger att göra. Eljest skulle den tillämpning kunna äga rum, att iandssecretm, då han jemte landshöfdingen meddelade pass för gårdfarihandlande för resor inom landet, äfven då kunde vilja uppbära de bevilln.-afgifter, som gårdfaribandlanderne för denna handel äro skyldige att erlägga. Frih. von Kraemer: Efter den förklaring öfver §:n, som Gr. Hamilton gjort, får jag nämna, att jag anser äfven denna afgift af 3o r:dr för utrikes resor kunna erläggas i landtränteriet; ty vid sådana resors företagande skola passen begäras hos landshöfdingen i länet, hvarför det ej bör medföra någon svårighet att insätta afgiften uti ränteriet, hvilket jag alltså yrkar måtte blifva R. o. Adis beslut.
Hvart aadedrag ar sona ett s m, Likt viltden som piper ock 7ruii2er. Kamraterna sofca. - Halt sautiat Och s a d a r af minnela m flock Frbn 7ie9itnzet, frdn soncla.,clen och Frdn Aela den lycka, son2 rundat. Haliz 9ninnes, 92är förr Itan uar vakera, Hzw imor i s k säng hoiitom tog Oc7h k r h g hono9a arma; rna slog, Ock hzcr de se ' n sofvo pd sakeia. O mödrar, hzcr kwarcen 1 satta I friimmande htitader Er son, L) e@ vård som ej kowz.wer ifrån Et8 moder ar aldrig den ratta. Ean hot20ill yifua Den f ram~~~mnde Mat, kliider i öfver~öc2, &lt;j kärlekens dagliga bröd &amp; i bli, livad en moder kan b l i f ~ a. Men fastän så otacksaplznm J aren, de glömma ej Er, De borra smd hzlfvude~ ner I kudden och snyfta sitt: mumta! Hanna Lindberg. Af Esselde. Det var en adel människa och en egendomlig personlighet, som med Hanna Lindberg gick ur tiden. Hon förtjänar ett rum i den svenska kvinnorörelsens annaler, både derför, att hon älskade och deltog i flera af dess strafvanden, som ock derför att hon sjalf har representerat en viss sida af dessa sträfvanden. g: * o Q Född p&amp; Tullgarn i ett bnrget men tarfligt handtverkarhem uppföddes Hanna Lindberg tillsammans med en syster och ett par bröder, hvilka senare vid tidiga år gingo ut i varliten att söka sin utkomst. De båda systrarna stannade i hemmet. Men redan under uppvaxtåren greps Hanna af en stark lnst att komma ut för att se och lära nagot mer af vadden. Denna önskan väckte dock intet gensvar hos föräldrarna. Tiden gick och Hannas sinne kom i jäsning.
Propos. N.o 2g. 35 godonjuta de dem af Staten derföre till erlända förmåner ; har Bergs-Collegium, ehuru dess bemödande att för Stals-Cassans större vinst närmare sammanjemnka Collegii år 1818 uppgjorda plan för Regleringen och Bergslagets sedermera yttrade åsigter, endast i vissa delar rönt någon framgång, trott sig böra till antagande å Kronans sida hemställa ofvan intagna Reglerings-förslag, hvarigenom ett säkert, om än något aflägset, mål skulle sättasjför de uppoffringar, som Staten, måhända ej alldeles förgäfves, under den framflutna tiden gjort och ännu någon tid måste göra för vidmakthållandet af Sveriges så till sägande enda SilfverVerk; och har Collegium till denna hemställan ansett sig ega så mycket större anledning, som dels, å ena sidan, tiden för den ifrågavarande Fondens samlande, genom en högre uppdrifven Silfvertillverkning, deröfver Collegium eger att i möjligaste måtto bålla hand, torde i verkställigheten och genom en klok administration kunna betydligen förkorrtas, dels äfven, å andra sidan, Collegium holle före, att omsorgen för Verkets behöriga och vidare uppkomst kräfde nödig tillsyn derå, att, genom de årliga tillskottens alltför höga uppstegrande, Bergslagets krafter icke fingo medtagas på ett satt, som kunde blifya menligt både för sjelfva Bergsbruks-rö - 36 Kongl. Maj ds Nådiga Propos. N-o 2g. reisen, såsom folknäring betraktad, och för de enskilde delegarnes bestånd samt det Allmännas verkliga fördel, oberoende af den förut opåräknade och således tillfälliga penningevinst, som genom förläningarnas indragning möjligen kunde Stats-Cassan tillskyndas. —■ Vidkommanda serskildt de, så kallade Konst-Stats-Räntorne, sorn Bergslaget, till följe afl ^4* års Kongl. Transport-Resolution, innehafver, har Bergs-Collegium ansett frågan derom nu mera så mycket hellre böra tills vidare förfalla, som Stats-Verket vid nuvarande