Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I den mån en Ulligare beröring uppstått emellan de Svenska och Danska folken, har ock behofvet alltmera visat sig af internationela lagar, enligt hvilka domar och utslag, meddelade inom det ena riket, skulle kunna inom det andra verkställas. I anledning häraf hafva, efter ömsesidiga meddelanden mellan de båda ländernas Regeringar, förslag till sädana lagar blifvit utarbetade, dervid, till följd af den väsendtligu öfverensstämmelse!! mellan Danmarks och Norriges lagstiftning i hit hörande delar, hufvudsaklig ledning hemtats frän de af Svenska och Norska Kommitterade år 1856 till dylika mellanrikslagar för Sverige och Norrige uppgjorda förslag, hvilka dock, med afseende å den politiska föreningen mellan sistnämnde tvä länder samt deraf redan föranledda internationela bestämmelser, erhållit en utsträckning, som ej gerna kunnat ifrågakomma vid denna angelägenhets uppgörande med en helt främmande stat. De grunder, hvarpå ifrågavarande lagförslag hvila, inhemtas i öfrigt af närlagde, vid ärendets behandling i Stats-Rådet hållna protokoll, dervid jemväl finnes fogadt det lagförslag, som, för att den Danska Riksdagen föreläggas, blifvit inom Kongl. Danska Justitie Ministeriet utarbetadt, men i hvilket ett tillägg torde, efter framställning härifrån, komma att göras i fråga om beslut, meddeladt af Magistrat i de Svenska städer, der, enligt särskilda privilegier, Magistraten tillkommer att i Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes ställe handlägga utsökningsmål. För den händelse att de ifrågavarande lagförslagen, hvilka äro afsedda att, i lith. till II. St. Proposition M 117. förhållande till Sverige, omfatta endast det egentligen så kallade Konungariket
Trots allt hvad jag uppräknat vill jag tro honom om originalitet, om en ursprunglig djerfhet, om möjligheter, hvilka skulle ligga begrafda under allt det andra. Det är kring dessa begrafda möjligheter min fantasi springer omkring och tjuter, lik en hund som vädrar en menniska i olycka. Åh, sådan är jag! Jag är ursinnig deröfver. Jag har ett väderkorn, som snokar upp (icke det som kan räddas; det vore ju en lycklig gåfva) utan allt det som gått förloradt. Och jag saknar både omdöme och förstånd; jag ledes icke af min fria vilja, utan af en medfödd naturdrift, hvilken icke vet af något ”hvarför”. Och jag känner hvarken rast eller ro, jag kan icke drifvas undan med hugg och slag. Den arma osjäliga hunden i mitt inre bara tjuter mera klagande, höjer sin nos emot himlen som för att bedja om hjelp, där all räddning för länge sen är omöjlig. Hvad är det då jag funnit hos honom? En fantasiens rörlighet, som aldrig blifvit samlad; ånga, som i stället för att drifva ett verk, fått sprida sig i luften; arbetskraft, som gagnlös och formlös som ett moln, rullar fram hvart vinden blåser, fängslar ens blick i skiftande dagrar, tunnas och försvinner. Sjelfva hans romantiska benägenhet att se förälskelser i hvarje vrå tycks mig vara en qvarlefva af fantasirikedom. Och ändå skriar det inom mig i ångest öfver att jag icke sjelf tror på den begåfning jag söker ljuga fram hos honom. För allt detta slites jag af tvifvel. Vanvett! Hvarför kan jag icke nöjas med mig sjelf? Hvad rör mig allt detta? Hör jag till någon räddningskorps? Har jag någon ansvarighet? ”Skall jag taga vara på min broder?” Och så är det alltid när jag upptäcker något hos en människa, hvilket skulle kunna komma mig att känna sympati. Jag säger alltid till mig sjelf: vet du om icke allt detta till slut fins endast hos dig sjelf? Om det icke är en hallucination, framkallad af ditt eget begär att finna en motsvarighet, en varelse med puls som bultar i samma takt som din, med lungor som andas lika djupt som dina.
Sedan jag utaf Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer inhemtat hvad Kongl. Maj:t, beträffande norra stambanans anläggning nu tillstyrker Rikets Ständer, uppmanar mig min pligt såsom representant att uttala, det jag anser Kongl. Maj-.t i denna del af sin nådiga Proposition till Ständerne icke kommit till det för| Riket och det allmänna lyckligaste val; och för hvilken skull jag föranledes‘att medelst denna min motion vördsamt hemställa, det Rikets Höglofliga Ständer, vid beslutandet om denjiorra stambanans anläggning, ville för vägen emellan Stockholm och Upsala antaga den gena sträckningen öster om Sigtuna-fjerden. De Motioner i Borgare-Ståndet 1862. De skäl, som tala för banans läggning den gena vägen inpå fastlandet, öster om Sigtunafjerden, äro ej blott många, klara och öfvertygande samt vidlyftigt relaterade, bland annat i Kongl. Jernvägs-kommittéens Betänkande i ämnet, utan de förekomma i sjelfva den Kongl. Propositionen, och, leda såsom det förekommit mig, äfven här den uppmärksamme betraktaren till ett annat slut, än det, hvarvid Kongl. Maj:t stannat. Att här ingå i särskilda bevisningar för hvad jag tagit mig friheten anföra eller för företrädet af den östra linien, anser jag varä alldeles öfverflödigt, enär hvar och en, som vill hafva skäl och taga skäl, torde finna tillräckligt af sådana uti en föregående, år 1856 af Kongl. Maj:t aflåten nådig Proposition till Rikets Ständer; uti Kongl. Jernvägs-kommittéens betänkande; uti det förord för östra linien, som en gång är lemnadt af den utmärkte, insigtsfull och oväldige chefen för Statens jernvägsbyggnader, Öfversten, Friherre Nils Ericson; uti den betecknande omständighet, att denne utmärkte mans utlåtandesom man alltid tillförene sökt, framlagt för Svenska folket och detta alltid kunnat så tryggt lita sig till - nu, vid den Kongl. Propositionen saknas,— samt slutligen uti den reservation emot Kongl. Maj:ts nu framställda Proposition till Rikets Ständer, som ej mindre än sju af Stats-Råden afgifvit.
De af Rikets Ständer förordnade 4 Directeurer, hvardera, Banco-Ombudet - - Kamereraren Ombudsmannen - Registrator)!, lön - Arfvode, såsom ersättning för den tredubbla registreringen Bokhållaren, lön serskildt arfvode för böckernas afslutande Vaktmästaren, lön - - skopenningar för Låne-Contoret, missräkningspenningar hvarförutan de Låne-Contoret hittills af Banco-Fullmäglige beviljade serskilda arfvoden för Handelsoch Närings-Discontens lånerörelse för Disconteringen af adier och publika papper - för belåningen af jern och andra vågförda elfecter - fortfarande må utgå, så länge lånegrenar bibehållas vid deras nu varande omfattning; och ega Bauco-Fullmäglige att, derest sådant ound - Rdr 5oo. — 53 i,333: 16. 33 800. — 99 5oo. — 99 666, 3 a. ’ 35 600 .. 55 666, 32. 55 100. — 55 200. —■ 55 3o. —. 200. <93 666. 32. 55 222. io. 8. 55 400. — - ,< Fröt. Vt dr. den 9 April i835* 23 vik ligen nödigt pröfvas, öka Verkets tjenstemanna-personal med en Bokhållare eller annat biträde, och honom tilldela så stort belopp, som motsvarar lönevilkoren för Contorets nu varande Bokhållare. Den af RikySlåndens Ledamöter i Directionen, hvilken bor mera än 2 mil från LåneContoret, erhåller i rese-ersättning |6C Rdr 3a sk. B:co. Om Banco-OrcJmdet eller någon af Tjenstemiinnen innehafver ordinarie tjenst i Banken^ åtnjuter lien, så länge han delta uppdrag vid Låne-Cor.loret innehafver, sin halfva lön, med åtföljande arfvode i Banken. 7:de punkten, Aflönings-Staten för Malmö Låne-Contor är vorden fastställd lill följande belopp nemligen:
Ständer framlägga förhållandet samt ett enär en utgift för Tituln ägde rum, häldre återtaga (tenna Titulns tillgång der den fanns, än att i förra fallet, på sätt sorn förut någon gång skedt, annullera anordningar, sorn visat Ofver Assignexing, och föra differencen på det följande året,' och i sednare åter, att föra utgifter, som angelägne ansetts, på Förskotts-Tituln, att till nästa Riksdag anmälas till ersättning hos Riksens Ständer, hvilket i sådant fall rätteligen hade påfordrat nytt anslag; Och Kongl. StatsContoiret ansåge för öfrigt rigtigare än allt annat både för Räkenskapen och Conlrollen, det ingen så kallad jemkning för Titul-Summorne efteråt ägde rum , utan att Böckerne, likasom Bankens, löpa för dagen, och tillslutas på dag, j6io Stats-Utsiottsnt Betänkanden. till hvilket mål Kongl. Stats-Contoiret sträfvade att hinna, men dervid vöre det ock nödigt att de åtgärder icke ansågos klandervärde, hvilka Jeda till detta mål, men hafva ingen ting annat till föremål, än sådan ordning ock en fullständig säkerhet, hvarförutan Kongl, Stats-Contoiret tillkärinagifvit att för Å:en 38t& och 1817, hade Hufvud-Titlarnes Anslags-Summor icke genom anvisningar å Besparingarne blifvit Öfverskredne, samt alt hvad Åttonde HufudTituln särskildt beträffade, de fleste derå uppförde Anslag, endast äro Förslags-Sunimor hvarå Besparingar föga ärp att påräkna, hälsi förhöjda vahruprisen samt Arbets* och Dag-löner verka på mångå af denna Titulns utgifter. Då erfarenheten under de sednaie
Då StatsUtsk. och de medlemmar af detta hus, som talat för detta förslag, synts åsyfta att det skulle fortgå på samma sätt, som förut inom Bergs-colbm varit förhållandet, nemi. att det icke finnes någon President, utan att en ledamot bestridde Ordf.-befattningen, och då delta äfven öfverensstämmer med min åsigt; så får jag nu, med anledn. af 56 § Riksd.Ordn. väcka den motion alt StatsUtsk. måtte inkomma med ett så beskaffadt förslag, att nemi. intilldess Bergs-colbm hinner reorganiseras, K. M. icke måtte tillsätta någon President i Bergs-colbm, utan alt den äldste ledamot måtte bestrida hans befattning, emot åtnjutande af taffelpenningar. Flera ledamöter hördes begära bordläggning af denna motion. Gr. Posse: Jag instämmer lill alla delar uti Hr Cederschiölds förslag, men dertill fordras likväl att en ny ledamot konstitueras, ty såvidt det skall vara ett colbm, måste der åtminstone vara tre ledamöter och f. n. finnes ej mer än 2:ne, utom tillförordnade Presidenten. Hr Cederschiöld: Det faller af sig sjelf att den lediga ledamots;*, latsen måste antingen tillsättas eller också annan person tillförordnas och jag trodde mig derföre icke behöfva nämna något derom. Frih. Palmstjerna: Då motionen är begärd på bordet, så torde den komma att der förblifva. Jag ser likväl icke huru propos. till remiss deraf skulle kunna af Hr Frih. o. Landtm, framställas, såvida ordalagen icke i någon mån jemkas, enär den i sitt närvar, skick strider emot 90 § R. F., som säger: att under RiksSbns öfverläggning och pröfning må icke komma frågor om Ijenstemäns tilloch afsältande. Hr Fåhraeus: Jag hemställer till Hr Cederschiöld om han icke skulle finna lämpligt att låta den ifrågavar. framställningen hvila intill dess StatsUtsk. har besvarat den återremiss, som nu är beslutad.
Ja, det är mera än skäligt vara bör och det kan lätt med exempel belysas. Med anledning af hvad ofvan är anfördt, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer mätte i skrifvelse i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes anbefalla Biskopar och andra vederbörande tillse att nya billiga taxor i församlingarnc uppgöras öfver hvad som vid dylika tillfällen skall minst erläggas, vaka deröfver att icke någon, emot sin vilja betungas med afgifter derutöfver, samt att de kyrkans tjenare, hvilkas aflöning är grundad på tillfälliga inkomster af sterbhus, varda på annat sätt, helst genom bestämda löner, godtgjorda. Om remiss till Ekonomi-Utskottet för frågans närmare utredning anhålles vördsamligen. StQckholm den 30 November 1862. C, Drake. 630 Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1862. Af Herr Bogeman, Carl Adolf, angående inrättande af ett Öfver-konsistorium. Under föregående riksdagar har man förehaft frågan om inrättande af en högre myndighet för skötande och sammanhållande af kyrkans och skolans angelägenheter, hvilka nu handhafvas af rikets spridda konsistorier, hvar inom sin ort, utan någon annans öfvervakande än Konungens och hans föredragandes i Ecklesiastik-ärenden; och Rikets Ständer hafva äfven hos Kongl. Majit anhållit om inrättande af ett Ofver-konsistorium eller Ecklesiastik-kollegium; men ännu har Kongl. Majit icke bifallit denna Rikets Ständers underdåniga begäran. Okade anledningar hafva emellertid förekommit, att önska en sådan öfre myndighet för kyrkan och skolan. Söndringar inom kyrkan spörjas temmeligen allmänt och nya småkyrkor, under namn af bönehus, uppbyggas bredvid de gamla. Biskopar och konsistorier söka väl, hvar inom sitt stift, att leda rörelsen, men efter olika grundsatser. Kongl. Majit har väl i nåder proponerat allmänna kyrkomöten hvart 5ite år; men hvem skall under mellan tiderna utöfva det förenade väktarekallet på det Svenska Sions murar?
Medlen härtill utgå af framlidne Vågmästaren Nilssons donatious-fond, rörande hvilken Eders Kongl. Maj:t genom Nådigt bref den 11 September 1838 förordnat, att fondens tillgångar af ursprungligt kapital, inköpte fastigheter eller sedermera gjorde besparingar skulle användas under tio år, räknadt från den 1 November berörde år, till de ändamål och i de proportioner, som kommitterade den 2 Mars 1833 föreslagit, samt stadens borgerskap och tomtägare den 26 Maj 1834 inför Magistraten godkänt. Den till förvaltning af nämnde fond tillsatte Direktion har af tillgängliga medel årligen användt 600 R:dr till utackorderande af fattiga barn, 100 R:dr till en arbets-inrättning, lika summa till anslag för fattige sjuke samt 400 R:dr, allt Banko, till lön åt läraren vid folkskolan, jemte anslag för ved, böcker och materialier m. m. till samma skolas behof. Uti donationsfondens hus är rum afsatt der stadens fattige sjuke intagas och kostnadsfritt åtnjuta läkarevård, skötsel och medikamenter. För fattiga qvinnor är ständigt tillfälle att af Direktionen erhålla arbetsförtjenst genom spånad, väfning m. m. Af stadens innevånare erläggas till fattigförsörjningen årligen 1,000 R:dr Banko; de hehöfvande bekomma qvartaliter kontant hvad till deras underhåll är anslaget. Ålderstigne och arbetslöse fattige intagas på ett staden tillhörigt fattighus. 32 Philipstad hade sistlidne år 1,109 innevånare. Handeln drifves der förnämligast med tackjern samt för öfrigt med spannemål och andra sådana köpmanna-varor, hvaraf bergslagen har behof; och" handtverkerierna förse äfven landsbygden eller bergslagen med arbeten.
Maj is Collegiér fastställas på alla afgifter, så väl till Kronan som Städerna, lämpade efter Victualievigten, så att ingen ovisshet härutinnan mera då agde rum; hvarförutan Comtnitterade underdånigst gjort följande förslag, nämligen: att, på det vederbörande måtte kunna undvika kostnad till nya Lödjors anskaffande, tillåtas måtts, det Lödjor, af hvad form och skapnad de vara inå, kunde till bruk och nyttjande medgifvas, allenast de till Victualievigt justerades, men att den skilnad i formen, som 1739 års förordning om Mått, Mål och Vigt utsätter af runda Lodjur för Victualievigten och ökantiga för de öfriga, mätte förfalla så vida, sedan ingen annan Vigt än Victualievigten blir tillåtlig, den förut befarade blandningen då mera ej egde rum: att, om denna vigtförändring antoges, anbefallas mätte att, efter 1791 års bönan, ingen annan vigt linge på något ställe i Riket gälla och nyttjas än Victualievigten, och alla Räkenskaper, så hos enskilda som vid Kronans verk, derefter rättas, Myntoch Medicinalvigterna likväl oförändrade; samt att en förbättrad och efter de nya grunderna 13mpad Förordning om Mått, Mål och Vigt i 172 Bcsv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. Nåder mätte utfärdas, hvilken framför allt borde hafva för ändamål att utestänga underslef och i det stället bibehålla redlighet och noggrannhet Säljare och Köpare imellan. N:r 44* Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkortomiUtskotts Betänkande i anledning af gjordt yrkande att förläningsoch löningshemman i Hedland må tilläggas samma förmoner som Kronohemman i allmänhet, eller få lösas till skatte.
Den värde talaren yttrade nemligen, att, som jordegare från flera härader i Småland erbjudit sig bestrida expropriationskostnaden, så borde äfven vid detta tillfälle på samma sätt förfaras. Dervid är dock den olikheten att märka, att Småland, i hvilketdera fället som helst, nu först får en jernväg, utan att provinsen förr haft någon, hvaremot 82* Den 25 April f. m. Nerike, äfven om den na ifrågavarande banan icke utföres, likväS förut tiar trenne större banor, nemi. Nora-Ervallaoch KöpingHult-banan, samt vestra stambanan. En hvar finner alltså att denna fråga icke för provinsen Nerike, som för Småland, är en 1-ifsfråga* och derföre tror jag icke heller, att dess innevånare äro lingade att göra detta sammanskott, ty det är icke något verkligt provincielt intresse, som derpå beror. Hr Bildt har äfven yttrat, att dessa sainmanbiudningsbanor icke voro, ur allmän synpunkt betraktade, nödvändiga. De stora statsbanorna, har han sagt, borde fullbordas utan afseende å den förlust, det allmänna derpå koinme att lida. Afven jag är af denna åsigt; men jag tror derjemte att, om man på något siitt kan minska den förlust, som underhåll af dessa banor m. m. förorsakar, så är allt skäl dertill. Orebro-Halsbergs-banan kommer att i betydlig mån minska förlusten å den vestra banan; och jag tror att denna bana blott och bart i delta hänseende är af stor vigt, emedan den kommer att blifva en af de bästa matare för vestra stambanan samt alltså en af de banor, som komma att egentligen minska förlusten derå. Om nu It. o. Ad. amager Hr Bildt* förslag, är sannolikt att denna liana icke kommer till stånd. Anser man åter, i likhet med K. M., JernviigsKomitén och SiatsUtskrt, att denna bana är af vigt och nytta, tror jag att man bör tillstyrka den på sätt StatsUtsktt föreslagit;: hvarom jag således lius Hr Gr., och Landtm, anhåller om propos.
Det är kändt och erkändt, att i Amerika kommunala updrag skötas bättre än annorstädes, och der äro de betalda; i England deremot skötas de gratis, men illa. - Jag kan icke heller förslå att man skulle förminska landstingsmannens intresse för allmänna angelägenheter genom att tillerkänna dem ett lågt arfvode. Det är också ingalunda främmande för våra institutioner, alldenstund riksdagsmän, revisorer och ledamöter i pröfningskomitéer åtnjuta arfvoden, och man dessutom här föreslagit en resekostnads» ersättning, som synes mig lika stridig mot den åberopade principen, som någonsin dagtraktamentet kunde blifva. Frih. Tersmeden: Jag kan lika litet biträda Hr von Köchs I7B Den 10 Oktober etn. som Gr. Mörners förslag. Mellan riksdagsmannakallet ocli lands* täugsmannaupdraget råder en väsendtlig skillnad: det förra räcker i åratal, då det sednare varar blott 6 å 8 dagar, och den, som icke under denna korta tid kan underhålla sig sjelf, torde ej vara qvalificerad att rösta i beskattningslrågor, som röra hela länet. Sedan nu också BoudeSt:t, antagit §:n, skulle det förekomma mig högst besynnerligt, om R. o. Ad. bestämde arfvoden för ett updrag, som massan af folket vill lönlöst åtaga sig. Jag anhåller om bifall till g:n. Hr Dalman: Jag är förekommen af Frih. Tersmeden och förenar mig med honom. Gr. Liljencrants: Jag tror icke denna fråga vara så simpel som en föreg;de talare synes antaga. Naturligtvis är det af största vigt, att allmogen blir talrik vid landstinget, och detta mål tror jag icke är möjligt att vinna utan rese och dagtraktamente. Man får icke se saken ur så hög synpunkt, som roan här synes vilja, utan snarare taga praktiken med i beräkningen; och särdeles många torde icke de blifva, som vilja underkasta sig uppoffringen att i 8 dagar och mera ligga boria från hembygden och underhålla sig i residensstaden, som alltid är en ganska dyr ort. Jag anhåller om bifall till Hr von Köchs förslag. Gr. Mörner: Till det mesta är jag förekommen af den siste värde talaren.
Äfvensom Utskotten, till svar ä livacl frun en annan sillu anförts om närvaruncle tills olämpligbet till vicltagancle r>5 en lVI^ntbestämning, fä erinra, utt clä öet system ak ett till visst belopp bestämclt ro,else-kspital, livaruti mun nöclgats sig lionu, enär sä väl en förökning uf lletsumma pu luttills ölligt sätt, skulle l>u5t en försämring uf clet gängbara mintet till följö, som ock en goclt^cklig förminskning skulle bukva leclt till IVlvntets förbättring, icke kun annorluncla betraktas än säsam ett vullf utöfvu<lt pä näringseller förkokringsfril, eten, kunnu ej lieller, uncler nuvurancle förballancle», näringarne viunu framgång, utun är rlet tve, tom genom uppbörnncls af beräkningarne pä m^nt såsom m^nt eller pu cless stigunlle oell sullu,ille som vägen för en stigunlle inöustrie i tluncleln oel, näringarne mäste öppnas. ffvuct angar (le skäl emot en mvntbestämning, ankorlle uti 2!llra oell Ziclje f?unkter»e, som man velat klämta »lels frun statens närvuralille sörbällancle till Lunken, clels ock frun inncbället af 72 §.
Arbeta måste en husmor. En lat qvinna orkar jag ej se." Siris lilla hufvud var upptaget af så många tankar på en gång, att hon knappt visste reda på sig; men icke minst ofta framträdde för hennes sinne en obestämd fruktan för ståthållaren, i hvars hus hon skulle vistas. Den mörke mannen, med de ingalunda polerade åthäfvorna och den af rustningen på flere ställen nedrostade drägten, skrämde henne, och det var så mycket naturligare, som fru Metta haft för vana att ganska ofta fara ut emot honom och hans tyranni, och Siri hörde honom sällan nämnas, annat än såsom en hård och grym man. Fru Metta var hela nejdens tillflykt och rådgifverska, och hvarje gång bondgummorna tyckte sig hafva något att klaga öfver knektarne eller ryttarne, som hos dem lågo i borgeläger, så kommo de med sina bekymmer till fru Metta, och bådo henne, genom herr Erik, framskaffa deras klagomål till herr Klas. Vid sådana tillfällen utmålades Flemings tyranni af qvinnorna i de bjertaste färger. Fru Metta skref väl om saken, men hennes epistlar voro vanligen svåra att läsa och isynnerhet att förstå. Skrifkunnighet hörde icke mycket till seden på denna tid, minst för fruntimmer. Sedan hon hunnit öfver den vanliga början: "kan jag eder icke förhålla", så förhöll hon dock mestadels sjelfva saken, emedan herr Erik ej kunde förstå hvad hon ville. Men äfven när han begrep hennes mening, eller när han på någon dag var hemrest, så att hon rätt fick komma fram med sina klagomål, så vann hon dermed intet annat, än ungefär sådana svar: "kära min Metta, gif åt bonden några spann råg", eller tillochmed: "gif åt stackars Brita en annan ko, då hon så der illa mist sin", eller dylikt. Af klagomålen till ståthållarn blef intet, ty "hvad skall man besvära herr Klas för lappri, som man sjelf kan hjelpa." Fru Metta, som sällan kunde förmå sig att bli ond på sin man, vände i stället sin vrede på ståthållarn, och brummade ofta storligen öfver honom.
Dtlätande, N:o 27. 367 yttrande: af Hr Kamma, berren /loren/tt-rtt^ / ! jag får vid det af Utskotten nu algilne utlåtande, N:« 27, Åberopa innebsllet al min reservation vid betänkandet N:o i5, med förnyande ak mitt der gjorda lorbebäll, att inom mitt 8känd la väcka särskild motion i afseende pä de undantag, bvilka svnas rättvisligen böra ega rum frän den i allmänbet fastställde li^vidationsgrunden. l^:cr 28. 8t,nt.8-, Laucoocli I^NA-IIl8lMll6U8 Leläuiiaucl«, kill 8V»r ä lie inoiu 8anttc;liAu lli!<8- 8lättc1eil gjorde auuuiriiuln^at, vid det uk Ht.8liottLN under 16 usAikue Iltlälnude nied i?or8b>Z till lö.ag för Ikikels 8Liuder8 Lunli. -Kf Zterremiss - bandlingarne i förevarande lräga, livilka e, förr än dea 2,:ske i denna manad blifvit Dtskotten fullständigt meddelade, inbämtas, alt de, inom biks-8tänden emot förenämnde betänkande gjorda anmärkningar afse ej mindre Lörslaget i det kela, än de särskilde delarne deraf. De torre af desse anmärkningar linnas bufvudsakligen innefatta efterföljande satser, nemligen: , g"att sä länge den moraliska förpliktelsen ännu icke 558 8tatsLaneaock Lag-kltskottens "me8 oketagen magt att pröfva vi88en ak sin iklä8- "8a ansvarigket ock 8erekter fastställa Ligvi8ations"grun8en för Langens skuI8se8Iar, vore 8en positiva "jmicliska ätgär8en törli8ig;" L"att 8en 8venska Lanken är ock