Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Motionairen anser den efter 1826 års missväxt åberopade hungersnöd hafva frambragt en ryslig vederläggning af den ifrån Calhedern uttalade thcorie, att Staten ej bör befatta sig med uppköp och upplag af spannmål. Motionairen anser jemväl de uppjagade prisen hafva uppkommit genom Statens overksamhet vid spannmålshandeln, och att man äfven i följd deraf knappast hunnit iita sig mätt, förr än Landtmannens förlägenhet blifvit fullbordad genom den andra plågoandan: vanvärde och bristande afsättning. Motionairens beröm öfver de mest LandsTaderlige anstalter ifrån Regeringens sida, lill afhjel] lande af följderne af 1826 års missväxt, vill jag ej bestrida i hvad som angår uppsåtet, men ingalunda kan jag godkänna de härvid synlige beräkningsgrunderne och der - 8o Den 17 December f. m. på följande åtgärder, hvilka jag icke heller kail frikänna från en dryg andel uti verkningarne. Jag påminner mig ganska väl, att jag 1826 omkring den 4 eller 5 Julii passerade Slockholm efter en lägre resa uti flere directioner inom de sydlige Provincerne, och att missväxten då redan var ohjelpligt gifven. Kort härefter började en strid i Tidningarne huruvida spannmålsimport genom tullfrihet borde gynnas eller icke; och Styrelsen började, alt under tiden göra utländska spannmålsreqvisitioner; men författningen om tullnedsättningen för Korn, Ärter och Ilalia, daterad den 3i Augusti, kunde ej förr än ett godt stycke in i September vara af hela Handelscorpsen känd, och termin för denna tullnedsättning var dessutom allt för kort, då den uti den Kongl. Förordningen begränsades inom den i5 November, hvadan all speculation var inskränkt inom de utländska behållningarne ifrån förra årets skördar. Den 14 September daterades tillåtelsen att till den 1 derpåföljande Julii få tullfritt införa Hö och Halm. Den 1 November daterades den Kongl, tillåtelsen, att till hamnarne i Götheborgs och Bohus, samt Hallands Län, emot nedsatt tull, få införa Råg. Den Den 17 December f. m. 8t
Alessandro, hvilken suttit så, att onkeln vid klaviatyren kunnat se honom genom dörröppningen och redan därför måst bevara en min af spändt intresse öfver sin sjöröfvarfysionomi, hade under ett crescendo försiktigt bytt plats och satt nu i säkerhet bak en fönstersmyg. Den gamla klostergården låg sval och skuggig utanför, och den hade för Alessandro en särskild tjusning, ty han höll på att måla fresker i en af arkaderna midt emot. En grupp af tre kvinnliga helgon var redan färdig. Det var S:ta Agatha, som bar sina af bödelsdrängarna afknipna bröst som ett par strutsägg på en tallrik, S:ta Catharina, som stod och trampade på sitt lottohjul och S:ta Theodora med sitt utslagna hår och sina framsträckta händer, hon som kejsar Valens lät föra till ett dåligt hus, men hvilkens dygd räddades genom ett under. Alessandro vred de svarta knäfvelborrarna och betraktade med oskrymtadt intresse de tre damerna, hvilka ej blott voro prof på hans fulländade, af Carlo Dolce påverkade pensel, men också erinrade om tre angenäma minnen ur hans eget lif. Den dygdiga Theodora hade en oneklig likhet med Flaminia, samma bruna löst fallande locksvall kring en rund barnpanna och samma yppiga, litet korta gestalt. Pasquale, organisten i San Giusto hade länge af samvetsömhet tvungit sig att lyssna till hvar ton, i det han slog takten med sin kryckkäpp – han hade början till höftsjuka – men småningom hade hans naturs obetvingliga håg för att flyta bort i bilder och toner tagit öfverhand, och nu var han långt ifrån Clytemnestras och Thyestes’ operaHellas. Hans tärda, spetsiga hufvud med den långa tunna näsan föll ner mot bröstet; ögonen slöto sig. Han liknade en dufven fågel på sin pinne, där han satt hopkrupen i sin svarta dräkt med båda händerna hårdt knutna kring käppen. Hans egen lilla kyrkas skymningsfrid föll blå och sval ikring honom. Pappersblommorna på altarna blefvo lefvande.
Ständers Constitutions-Utskotts Beredning den 3 Julii 1815. Till Beredningen hade blifvit remitteradt: Herr Friherre Ceder ströms, Jacob, motion angående ändring i 38 § Riksdags-Ordningen till införande af voteringssättet per capita. Beredningen tillstyrkte, med afseende å fördelarne af ett sådant voteringssätt, att följande af ConstitutionsUtskottet vid 1809 och 1810 års Riksdag föreslagne nya redaction af 38 § Riksdags-Ordningen måtte Riksens Ständer föreläggas: Alla omröstningar i Utskotten skola ske per capita emellan Utskottets samtlige Ledamöter, utan afseende på Stånd. Då votering med slutna sedlar anställes, må alltid en sedel uttagas och förseglas, hvilken öppnes endast i det fall, att rösterna. vid uppsummerandet skulle befinnas lika delade. Ar pluraliteten redan vunnen, bör den aflagde sedeln genast förstöras. Inom Banco-Utskottet böra i de mål, der Utskottet med Riksens Ständers rätt beslutar, två tredjedelar af Ståndets Ledamöter vara närvarande. Från hvilket beslut Herr Doctor Falk sig reserverade. 900 Riksdagen 1815. Bilaga C till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 6 Julii 1815. Föredrogs Beredningens Utlåtande öfver följande dit remitterade mål, nemligen: Den af Friherre Cederström gjorda motion om införande af voteringen per capita i Utskott. Utskottet beslöt, att detta förslag till Riksens Ständer skulle anmälas, men Preste-Ståndets Ledamöter reserverade sig deremot. Memorial med förslag till ändrad lydelse af 37 § Regerings-Formen.
Silfret skall insättas i Banken; och att när proportionen af 5 till 8 mellan silfverfonden och sedelstocken vinnes, Fullmägtige skola anmäla, alt realisationen kan för sig gå. Således är det tydligt, då man vet, att Banken redan har 17 millioner R:dr B:co i Silfver och 3i millioner i Sedlar utelöpande, och beräknar att 5 millioners ökning gör 22 millioner Silfver, till 36 millioner Sedlar eller mera än förhållandet af 5 till 8; att när detta lån deponeras, skall ock den stadgade proportionen för realisationen vara erhållen och Banken till vexling färdig. Då uppstår visserligen frågan, om Herr Cederschjöld kan hafva rätt deruti, att detta förhållande skall kunna vålla någon myntförändring. Men detta synes mig ej möjligt, då just genom insättningen af silfret det blir möjligt Den 3 Mars f. m. «43 att genast realisera, innan länen hinna utgifvas. Mig synes alt Konungen snarare nödgas derigenom bestämma tiden för vexlingen genast, emedan om länens utgifning skedde, innan vexling vore börjad, skulle sådant kunna föranleda en farlig kris i allmänna och enskilta crediten. Jag öfverlemnar således saken till Konungen med fullt förtroende, att detta icke kan motverka realisationens början, och icke eller farligt rubba dess beställd, oaktadt jag vidhåller min yttrade mening, alt detla lån aldrig bort beslutas; och fär jag äfven förena mig med dem som yrka, att Rikets Ständer må till Konungen öfverlemna att bestämma tiden för lånets upptagande. Friherre Sprengtporten} Jacob Wilhelm: Sedan discussionen så långt lidit, vill jag ej ingå i någon theoretisk undersökning om kursens stigande och fallande, samt den verkan sådant kan komma att äga på realisationen, utan endast begära proposition lill bifall å den mening, som innefattas i reservationerne. Friherre Rantzou: Jag afstär på intet vilkor från den begäran, jag till Ridderskapet och Adeln framställt, och förnyar min anhållan derom, samt yrkar votering, om den ej bifalles. Som jag varit den förste, som yttrat sig, lärer jag ock äga förmånsrätt alt föreslå contra-propositionen.
Sedan Riksens Stander i underdånighet erbjudit Eder Kongl Maj:t en witz bestämd ärligen, til detz Hosoch Hof-Sra!I-Staters underhall, och Eder Kongl. Äiaj:r i Näder brsallit Riksens Ständers derjamte gjorda underdäniga anhållan, der räcktes Eder Kongl. Mahr lil deras fria anwändande Nadigst öfwerlemna de Kungs och Kungs-Ladugärdar, med rilhörige Hemman och Lägenheter, som hirrils statt under Eder Maj:cS och Detz höga företrädares enffildta 6i poxu-on, hafwa Riksens Ständer om detza Kronans egendomar tagit en närmare kännedom, och hwad angär de /n lemle - donu iick, som aro asstucade om de under Drottningholm lydande Lägenheter, same om Swarrstö, Wendtholms, Gripsholms, Sundbyholms och Ribbingelunds Kungsoch KungSLaougärdar, ansett ingen rubbning deruti kunna aga rum, annorledes än alde föreffrifne ^rrencle-^ummorne, jfrän och med innewarande är, pä utsatte lider erläggas clliecks ril Räntekammaren, samt at wederbörande Landshöfdingar i öfrigt hafwa enahanda tilsyn och wärd öfwer efterlefwandet af de härom afstutade ^.I i-encle-dontrack, som dem, rörande öfrige inom Läner belägne Krono-vomsiuLr äligger. Sjette Bandet. Nw 72. Wid - no6 Den 27 Mars.
(Orvar, Ingiald och Alof i~trPda. De sednare Pro hogtidsprydda, men den forre iir hhvardagskladd, har tofvigt h i r ooch pilkogret vhdslost hangande p i rygg.) Olvar (stannas vid hijgsiitet i hvars bildsirade pelare en af tiirnorna ifrigt soker bortgnida en fliick). Fosterfader, hvad iir det for en gudabild, Oden, Tor eller Frey? Ingialcl. Frey, ser du viil,. On ?ar. Det var ju han som skankte bort sitt svard for en kvinnas skull? Gor dig ej sB mycken moda, tirna, ej gnider du bort flacken. Jag skall nog fB borb den. Orvar. DB gor du en dr&amp;pelig ghning, hvem vill blota till en gud, som icke &amp; ren? (ser sig omkring i stugm): S&amp; r-iilprydt allt h a - inne, £ager bildvaf och blankfaja.de skoldar. Det synes som skulle mcm vdkomna frajdstor hjalte eller praktkiir hofding, som skulle man prisa stord&amp;d och mannavett i stallet for ... (afbryter tvgrt o ~ h rycker p&amp; axlame.) Grims son, gif dig till freds, hvem vet hvad miirkliga ting, volvan kommer att tiilja dig. Fostermoder, du tror att jag tanker sporja, du tror att allt, hvad jag harom ordat endast varit tomt munvader. dslof. Fosterson, om du g i r undan henne, blir det dig en latt sak att st&amp; vid ditt ord. Foga kanner du mig - jag skall visa dig, att jag kan handla som jag bor utan att fly. Tro icke att jag amnar lopa till skogs, nej, stum sorn en gudabild skall jag sitta h %rinne i laget. Nen ej hofves mig sporja efter frmtiden, ty den har jag i egen hand.
Frågan snåste alltjemt återkomma och besvära statsmakterna, domstolar och menigheter; ty det ligger i samhällstillståndets, på rättsgrunder hviiande, skick, att minnet af det orättvisa förblifver i generationerna, och derigenom sinnena oaflåtlig! känna sig manade att påyrka rättelse. 'Ilan handlar derföre i detta, som så många andra fall, hvari landtbygdernas naturliga och lägliga rättigheter blifvit kränkta och fortfarande underkännas, ganska obetänksamt, då man ej: gör slut på orättvisorne och missförhållandena, genom att låta staten godtgöra för framtiden, hvad den flydda tiden brutit. i denna sak är det obestridligt, att de förhållanden icke längre finnas till, som under fordna tider föranledt och då kunnat ursäkta en del af Skånska Helgonskyldens dragande från landtsocknarne till städernas skolor. Församlingarne antaga och aflöna nu för tiden sina ständiga klockare; de begagna ej mera lärjungar från städernas skolor till detta kail; och det är bevisadt, att det var i och för dessa lärjungars underhåll och uppmuntran, icke till städernas skollärare, som Helgonskylden ursprungligen af alla inom 2 mil från städerna belägna kyrkosocknar dertill anslogs,. Slaten har sedan lem nät allt störe fördelar och anslag till stadsskolorna, och delta förökar obihigheten af att låta Helgonskylden fortfarande till dem utgöras, under det att folkundervisningen i landtsocknarna är deraf i så stort behof och dessa socknat numera icke hemta några motsvarande fördelar af stadsskolorna. Vidare bör i denna sak betraktas, att vid yrkandet på landtsocknarnes rätt att åter fritt och lagligt till kommunernas egna behof få disponera den kommunala afgiften, man alldeles icke begärt, att städernas skolor skulle blifva 1 dande. Man har, under det man yrkat rättvisa åt landsbygden, önskat bibehållandet at löftens: helgd och påräknad inkomst för städernas skol-undervisning. Man har erkänt, då. Regeringen en gång iofvat dem en fördel, och då äfven, efter det att vilkoren derför icke mera uppfylles, regering och ständer låtit den fortfara, att de ock hädanefter böra hållas skadeslösa.
Det af sex års erfarenhet bevittnade behofvet bör vara tillräckligt, för att göra undantaget till regel. De olägenheter, som äro förenade med nuvarande undantagsställning, och bland hvilka blott må nämnas lärjungarnes på latinlinien försändande till annat läroverk för afläggande af maturitets-examen, svårigheten att bestämma lärarnes undervisningsskyldighet, då läroverket på, papperet heter ett real-läroverk, men i verkligheten är ett humanistiskt, den möjliga tveksamheten hos föräldrar och målsmän att insätta sina söner och myndlingar i en läro-anstalt, om hvars fortfarande de icke ega tryggad visshet, — dessa olägenheter kräfva alla ett billigt och skyndsamt afhjelpande — motioner att få läroverket fullständigt äfven på den klassiska bildningslinien hafva ock vid sist hållna riksdagar varit väckta, men strandat förnämligast mot det ringa antalet af lärjungar, som då ännu icke uppgått till 100. — Då nu jemväl denna stötesten så tillvida bortfallit, att läroverket innevarande termin räknar 105 inskrifna lärjungar, hvaribland inom 6:te och 7ide klasserna 13, af hvilka blott en enda realist, och då den redan befintliga lärarestyrkan med afseende på det begränsade antalet af lärjungar kräfver en högst ringa och obetydlig ytterligare uppoffring från Statens sida för läroverkets försättande i fullständigt skick, tillåter jag mig ånyo framkomma med en motion i detta ämne. Det skall ännu säkerligen invändas, att lärjungafnes antal är alltför ringa, för att kräfva läroverkets utvidgande till ett högre fullständigt; men deremot må först och främst anmärkas, att det otvifvelaktig! måste komma att utöfva ett än ofördelaktigare inflytande på tillvexten af lärjungarnes antal, om de fleste af dem i en så vigtig tidpunkt, som vid afgångsexamen, blifva betraktade såsom privatister, då naturligt är, att Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. 55 alla de, som hafva någon möjlighet alt välja mellan olika läroverk, föredraga ett sådant, der de veta, att de äfven hafva rättighet att aflägga sin afgångsexamen. Dessutom är det icke lärjungeantalet ensamt, sorn bevisar ett läroverks behöflighet och värde.
Hvad du behöfver, det är norrmännens och finnarnas nationella idealitet, om icke en ännu bredare – en sådan fulltonig och klockklar idealitet, då luften sjunger öfver landet och man väntar att hvar hustru skall föda en Messias. Det ideella är det mänskligt naturliga och omedelbara; cynismen är förkonstlingen. Därför är och förblir också hos både individer och folk en oförställd idealitet den enda kraft, som kan fylla ett skede med verklig lifsvärme. Om en sådan guldålder diktar sinnet, när Roms alla klockor ringa och bilden på det gamla kastellet ljungar som en frihetsgud. Du är ett af jordens underligaste byggnadsverk, Ängelsborg. Ibland förefaller du mig som ett väsen eller en stor och sällsynt planta, hvilken med de taggigaste kaktusblad skyddar sin blomma. Ibland åter måste jag tänka på ett helleniskt tempelberg eller på en evmeniderkor, öfver hvars mörka strofer en skinande Olymp sträcker sin hämnande glafven. Med blicken riktad på keruben upprepar jag dessa ord ur Johannes’ Uppenbarelse: »Och jag såg en ängel stå i solen, och han ropade med hög röst, sägande till alla fåglar, som flögo midt öfver himmelen: kommen hit och församlen eder till Guds stora gästabud, att I mån äta konungars kött och krigshöfdingars kött och hjältars kött och kött af hästar och af dem som sitta på dem och kött af alla trälar och fria och små och stora!» Jag ser romarne från murkransen nedstörta urnor och stoder öfver de framstormande goterne. Jag ser Beatrice Cencis förgråtna ögon och hör den fångne Cagliostro, utmagrad och bruten, förbanna sina forna lifselexir. Jag ser Cellini knäböja framför solstrimman på fängelseväggen och mitt öga följer honom, när han öfverst under själfva ängelsbilden hjälper den belägrade påfven att nedsmälta regalierna, men själf smyger en del af guldet i sin egen ficka. Ängelsborg! Du fyller mig med fasa om natten, men med klang och glädtighet, när dagen lyser in på Pierono del Vagas fresker och glindrar kring hela den skönhetsstad af pelare och fönsterbågar, som du på din barbariskt tunga sockel lyfter mot solen.
Finnes nu en församling, hvarest man indelat terminerna så, alt icke hela denna tid af åtta månader beliöfves, så kan den öfriga tiden användas att ambulatorisk t meddela undervisning; men vi böra antaga såsom en regel för bela Sverige, alt fasta skolor kunna hållas öppna under åtta månader af året. Jag får anföra hvad som är förhållandet i norra Tyskland. Der äro skolorna öppna i i månader af året, och de hafva således blott en månads ferier. Jag tror således ej att något hinder hos oss bör möta för att i 8 månader hålla skolorna öppna. Yrväder kunna visserligen stundom hindra barnen alt komma till skolan, men kölden blir ej något hinder. Hr Le fre'n, Joli. Pehr: Ifrån längre lid tillbaka har jag sysselsatt mig med alt betrakta frågan om undervisningen i allmänhet, och särskildt nitälskat för folkundervisnin O ' gens befrämjande, så långt delta på mig kunnat ankomma och jag dertill haft tillfälle. Jag har under denna tid samlat den erfarenhet, dels direct och dels genom samtal med andra, alt den som vill i Sverige befordra folkundervisningen gör väl att ej gå tillväga våldsamt, d. v. s. ej gå lill väga på ett sätt, som icke öfverensstiimmer med menigheternas begrepp om sjelfva sakens beskaffenhet. Svensken håller icke af att i frågor, sorn han tycker röra honom en samt, blifva underkastad en sträf och befallande lagstiftning. Detta härrör ej alltid af sjelfsvåtdsanda, utan han har denna känsla oftast lill följe af gammal frihetsanda. Att nu, på sätt som Utskm hafva, construerat denna författning,' pe - i56 Den 10 Februari f. m. remtoriskt gifva föreskrifter, hvilka så djupt ingripa i allmogens husliga förhållanden, anser jag lör min del ej. befordra, utan snarare motverka ändamålet. Hr von Hartmansdorff har framställt en särskild tillämpning af dessa satser. Den K. propos:n har i min tanke gått en lugn medelväg, då den öfverlåtit åt socknarna att besörja huru dessa lärare skola användas antingen i fasta skolor eller i s. k. ambulatoriska. Lemnar man ej denna latitud, så möter hela saken motstånd.
Till förekommande af de olägenheter, motionären ölverklagat, anser jag det Utskottet bordt hafva tillstyrkt Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af bestämdt stadgande, det fordringsägare må vara berättigad att få utmätningsåtgärd verkställd direkte genom Länsman, derest fordringsegaren sådant bos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller Domaren i orten begär, så att det hädanefter icke skulle bero af Kongl.. Majits Befallningshafvandes pröfning, huruvida sådant må medgifvas eller icke. Detta är för närvarande förhållandet enligt hvad så väl erfarenheten visat, som motionens motståndare inom Utskottet sjelfva måst medgifva. Häruti instämde Efraim L<irsson från Elfsborgs, Jöns Persson från Blekinge, Nils Svensson från Christianstads, Jakob Lindbg från Gottlands och Eric Carlsson från Stockholms Län. N:o 12. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Jan. 1857, kl. 2 e. m Betänkande, i anledning af väckt motion om tillägg till I Kap. 5 ^ / muni. i Kongl. Fisken-stadgan den W Juni 1852. Till Utskottets handläggning har blifvit remitterad en inom VälloO.
Äronofogben fTall äfmen mara tidftäbeö, att met> nöbiga upplpönffcgar tidbanbagå, mib enabanba bot för förfallolös uteblifmanbe, forn ofman jtabgab är, §. 59. $ärabö|ftifmaten före odj anfmare för protocollet, famt antecfningar od) längber öfmer ^maö §apering$»<£ommittéenö befattning tillhörer, utan atrfpråf pä något arfmoDe. ©å mäl ^järaDéfrifmaren forn ^ronofogben åligger, mib påféljD, forn för anbra fel i t jensen, att, enär antingen mib mätbering af Remman od> lagen» beter, eller annarö, kronans rätt marber förnärmab, fåbant i protocollet an* märfa. ©bolanbe £aperingö 62* $id $apertngö»€ommitteen beböfmer ej #uöbonbe afgtfma förtekning å be perfoner, för bmilfaö SSemidning ban anfmarar, bmaremot bonom omifFor* ligt åligger att anmäla odj, på fått om SJlantalö* ocb ©fattffrifning ftabgabl är, upp - 5; uppgifna fttt ämbete och $jenjl, Den lön och infomS, han Deraf njuter. Den rörelfe och näring han iDfar, jemte De jfepp och farf öfter af §em fvåra läjierö Drägtighet och Deröfver, [arnt De faftigheter och lägenheter, han unDer eganDe* ener npttjanDevätt innehafver, äfvenfom å Defja ftfinämnDe Det värDe, hvoar^ tiU han anfec Dem böra uppSattaö. §. 63. £>en, forn på en ort iDfat näring ener rörelfe, men unDer (öpanDe året flpttat
Det g8ller att fiil-st satta sig in i dens forhillanden, son1 bebofver hjiilpen. Detta blir dock i de storre stadernn med hvart Ar allt svirare: de rika och de fattiga bo i skilda hus, ja, i skildn stadsdelar. De lromma ej 18ngl: e p % ett enkelt, naturligt siitt i beraring med hvarandra, o ' ch den handrackning, som forr var s&amp; latt att gifva just i rtitta ogonblicket, dB rnkn som grannar lefde i hwwandras niirhet och kiinde till, ej allenast traktens slraplynne och resurser, ntan afven de enskildes forh&amp;llanden, den blir nu ett foretag, son1 fordrar tid och skarpsinnig ntredning. Det iir ej nog att kilnna den person, .soin bedt om hjiilp. Vill man lyckas i sina fiirsiSlr att hjalpa, sB inBste inan afven lara kanna den oingifning i hvilken denne lefver; man m h t e taga hanvyn till hans familj, den lirets, i hvilken, han axbetar, och de forhBllenden,. som d&amp;r gora sig giillaade, den forsainling och de foreningar han tillhor, hans frestelser och haus nojen stivli.1 s o u hans idealer, och framst af allt mgste man gora sig fortrogen ined hans karakter. Hvad son1 verkar farsliiande pd en, kan verka eggande pB en annan; men det mdste man fasthglla: ntt forb&amp;ttra nfigons yttre stallning under det man skadar hans karakter, det ej viilgorenhet. Detta kan Eta ofverdrifvet, och det mlste jtl droja lange, innan man i h~rarje siirskildt fall lyckas komma ens tilln5irmelsevis sb ltingt, men i nllt detts bor man soka vinna klarhet, om. man vill hj&amp;lpe~ riitt.
Herr 8 i! verK oI zac, I? raöri c. Zsf Herr Greswcn och Hof-Marstaiken lVIäiner pokallod at upgitwa, huru det i förra tider förholmö med 8 mevFullmägtigaö ställande ti! answar för stim Förrättningar, bör jqg wid del Herr kdl-ijoisn 8-sär behagat anstra och med ali reljwÄ för dr af honom nämnda Personer, i ödmjukhet gifwa Häglof!. Riddrstla - 1228 pet och Adeln, sanningen lil styrka, wid handon, ar aldrig ek kadant bedömande gifwiks, four jlulie Swea Hos - Rätt coristirueosk någon Oivisinn lii en siik förrättning inom ksnyusns murar, Wäk har der nä» gon gang häiidt, ak, iör stna orsaker, kwänne eller st-«- re af H)f-Rä,-iöns derkil autnrikcrLäo Ledamöter kunnat inom Lsncc» Husek göra sig af Verisic -rinner och Handlingar undtrrackade om det, som lil ek fvr-wgrands amne uplysningswis hörde; men aldrig med rgägon Domsrätt pa si älick, och ej elier i »agon fräga, som Lanen-Fullmagkiga angatt. Deremot har det wäl ocksä i förra riorr häudr, ak kan^nsns Fuklmägrige fäkt akiagai! rinok sig inför Hos» Räck ,>, såsom i bör» jan af della Leoulum, för er ti! dä warande ägaren af idl-oelevpings Mäfiingobruk, Hostui knen -Vkei R.seniij«rnä, möfwer Författningarna uklrmu^dr län. Men äfwen derra asdömdcS pä manligt wis af Languens rätta korum, inom Swea Hof-Rätt. Herr 8 ro ät. Detta synes mig wisa ak en Division af Hof.