Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Min hulda vän, nu har du i tre års tid möjliggjort för mig min tillvaro som förnuftig menniska; men jag har aldrig frågat dig, min Lydia, om du är ung; din röst tyder derpå." "Jag är tjugutre år", svarade Lydia sakta. "Och jag är tjugufem, ma chère Lydia! Om du kan, så fortsätt läsningen, jag ber." Och Lydia återupptog läsningen: "Den 26 Juni (8 Juli), kommer hans majestät kejsaren att afresa härifrån (Petersburg) för att den 27 (9 Juli) öfvervara den helige Cyrilli fest i klostret å Walamo..." "O, Nikolai, Nikolai! Huru vill du försvara detta?" utbrast fången. "Skall Alexej Alexandrowitsch någonsin kunna förlåta dig allt detta sitt lidande? Min unga vän, ma chère Lydia, läs icke mera", fortfor han efter en stunds uppehåll, "tunga minnen lägra sig öfver min trötta själ... tala hellre... berätta mig om det är vackert derute; det borde ju vara sommar. Skiner solen, leka vindarne än öfver blommande ängar, som fordom då jag var fri som lärkan i skyn, som näktergalen i vårens lund O, säg mig, är allt ännu såsom det var förut? Se, jag har glömt om blommorna dofta; här växer blott mossa på de kalla väggarne, och råttornas tal sinsemellan är en sorglig musik. Ack! du är den enda vänliga fågel, som helsat mig, fallne herrskareson." En droppe, en perldroppe ur den sköna flickans öga föll ned på fångens panna. "Lydia, du gråter? O, gråt ej för min skull... den glömde, den namnlöses skull!" utropade fången. Skiftande stämningar SKIFTANDE STÄMNINGAR ETT NOVELLHÄFTE AF RUST ROEST VISBY, GOTLANDS ALLEHANDAS TRYCKERI Hon visste ej hur den kommit denna ömkliga ångest, som plötsligen gripit henne!
Stat blifivtt tillagde full ersättning för alla inkomster eller löningswilkor de ansägos förlora, äfwcnsom de Subaltern-Osficerare. hwilka förmeines åtnjuta en wänlig ehuru obestämd douceur inom Regementet, sätt en sonponerad morswarande ersättning ftg tillagd. ' Med Den iz Iunu. Med anledning häraf och dä i militaira tjenstewägen accorderne hiltils manligen warit lämpade efter motsvarande fördelar, är der således afwen med åberopande af Riksens Högloft. Sränders underdåniga skrifwelse lii Kongl. Maj't rörande Skarsregleringen af den ic> April 7812, hwarmedelst de EsquadronS-Lhefer mid Lif-Gardet til hast som, genom den förocdnade reducrionen, förlorat sina compagni revenuer eller löningg förmäner med afseende vä godtgörande för erlagde drygare accorder, bliftvit tillagde lika förmåner, som genom Kongl. Brefwet d. 6:re Junit 1806, med älföljande Stat moro förwarade Compagnie. Cheferne wid de öfrige Gardes-Regemenkerne, jag hos Riksens Högloft. Ständer wördsammast får anhålla att dä, efter bifogade och pä förcnämde författningar grundade säkra calcul, jag wid berörde Regements Qwartermästaretjenst innehaft en åtminstone jemgod om ej större revestue an förbemälte Compagnie-Chefer, och för hwilken revenue, hwars förlust genom den anbefalke och sedermera med missa förändringar stadfästade härda reduciioncn, af mig fika litet som de öfrige Compagnieoch EsquadronS.
Arfda-Balken stadgade representationsrätt, hvarigenom en afliden persons syskons barn ega att vid arffall efter honom träda i sin faders eller moders ställe och rätt, redan är ett lill syskons barns förmon ifrån omförmälde allmänna regel gjort undantag, för hvars utsträckande ingen rättsgrund lärer kunna anföras, och ej'heller den naturliga ikänslan äf blodsbandet åberopas, emedan, om det å ena sidan ej må bestridas - Lag-Utskottets Betänkande fl.-o 122. 33 stridas, att fader eller moder, som ärfver ett aflidet barn, lika gerna skull* se sitt barnabarns barn, som barnet eller barnbarnet med sig dela qvarlåtenskapen, det likväl å andra sidan lärer böra antagas, att den aflidne hyst större ömhet för sin efterlefvande fader eller moder, än för sitt syskons barnabarn samt, i följd deraf, önskat, att hans qvarlåtenskap måtte komina fadren eller modren hellre än syskonbarnet tillgodo; 4:o Det föreslagne utvidgandet af istadarätten skulle leda till den med nämnde regel och dess grund oförenliga följd, att sidoarfvinge i 4;de, 5:te och följande leder Lomme att ifrån arf aldeles utestänga bakarfvingen i a:dra led; och 5:o Det till stöd för förslaget anförde motiv, som är hemtadt från den spädare ålderns behof af vård och uppfostran, lärerjtful Ikorn ligen uppvägas af det motskäl, som företer sig i den bräckliga och hjelplösa ålderdomens behof af skötsel och understöd. För öfrigt får jag, i anledning af ene Motionairens j ttrande i ämnet, anmärka, att ascendenters tillgifvenhet för sina afkomlingar tyckes visserligen icke förminskas, utan snarare tilltaga i den mon desse äro mera aflägsne ifrån dem; men så tror jag icke förhållandet är collateraler emellan.
Den breda legato-stilen, den på samma gång beskrifvande lifliga, fasande våldsamma och likväl episkt lagna gjorde denna ballad till ett antikt konstverk, stilfullt i detta ords präktigaste bety-delse. Frk. Oselio tyckes oss en lämplig Gluck-sängerska — och innebär detta omdöme en den grannaste kompliment vi kunna göra frk. O., då Gluck * sångerskor i dessa tider ej finnas en bland hundrade. Det var onekligen högst öfverraskande att efter en sådan modern operaprestation som den i tredje akten finna frk. O. i fjerde akten i dess antikiserande ballad fullt mäktig denna storartade stil, som skulle göra henne helt säkert till en utmärkt Clytemnestra och Armida samt till en kanske ännu förträffligare Alceste. Vi afundas uppriktigt den utländska publik, som möjligen flr se och höra sångerskan i dessa herrliga partier, här i Sverige är naturligtvis Gluck omöjlig fbr närvarande, jag skulle tro på fler än tio skäl. Frk. Oselios högst framstående uppträdande hade fbrdelen att ske mot en ganska mörk bakgrund. Hr Nordquists danska och norska eröfringar realiserade den farhåga, jag redan i höstas antydde om dessa herrars kompetens fbr sina partier. Och i all synnerhet hr Brun. Vi äro långt ifrån att dela den Stockholmska ensidighet i smaken, som endast tillerkänner röster af det Ödmann-Strandberg-ska slaget namnet tenor. Naturligtvis finnes och bör man erkänna det andra slaget, de mörka, starka tenorstämmorna, de må nu ha böljat som barytoner eller baritenorer. Dessa röster äro ej smekande, men de äro och behöfva ej vara fula fbr det. Men i fråga om hr Brun är Stockholmspubliken oskyldig. För det fbrsta är han ingen hjeltetenor och har aldrig det varit. Så sågo vi t. ex. häromdagen i en gammal musiktidning att hr Fr. Brun » engagerats vid Berlineroperan som fbrsta lyriska tenor ». Har hr B. derfbr någonsin haft någon tenor så har den varit lyrisk.
Hvad nu afskrifningsproc:n beträffar, har ännu ingen påyrkat, att den skulle afskaffas. Det är klart, att då förvaltare skola ansvara för magasiners innehåll, måste de, till undvikande af förlust, beredas ersättning för intorkning, råttfrat och dylikt. Också har i det afseendet ingen förändring blifvit föreslagen. Helt annat är förhållandet med öfverskotten, som vid inventeringar förekomma. Om vid dessa inventeringar magasiner befinnas innehålla mera än de enl. räkenskaperna böra, upstår den frågan, hvem skola dessa öfverskott tillerkännas? Det måste vara den, som äger magasinet. Tilläggas åter dessa öfverskott förvaltaren, så är det derföre, att man vill bereda honom nya löneförmåner, och bland alla sätt att bereda löneförmåner är detta enl. min åsigt det aldra sämsta, ty det är en upmuntran till förvaltare att gå egennyttigt till väga vid förvaltningen af förråderne, att chikanera vid inoch utvägningar, att tvinga leverantörer att lemna mera än de skola, och det är icke svårt att förmå en leverantör dertill, emedan han heldre underkastar sig detta än de chikaner, för hvilka en förvaltare kan blottställa honom. Den sannolika följden häraf är, att kronan får betala saken, ty för att undvika allt detta trassel lemna leverantörerne mera än de böra, men betinga sig i stället desto högre betalning för sina varor. Leverantörerne kunna således icke utöfva lämplig kontroll å förvaltaren, likasom icke heller de, hvilka skola från magasinet erhålla varor, ty alltid gifves något tillfälle för förvaltaren att vara knapp vid utmätningen. Såsom jag redan nämnt finnes alltså icke något sämre sätt att lemna förvaltare löneförhöjning, än att man tillerkänner dem rättighet till upkommande öfverskott.
Skrifvelse, har till Utskottets förberedande behandling från Bonde-ståndet aflemnats en af Riksdags-fullmäktigen Johan Bergström från Stora Kopparbergs län väckt motion, innehållande: att då en flerstädes vunnen, ofta dyrköpt, erfarenhet visat, att transporterna på jernbanor, derå rörelsen bedrefves genom hästkraft, blefve med hvarje år besvärligare och kostsammare samt vid tralikens allt mera ökade t i 11 v e x t otillräckliga, och då, under sednaste åren, inom den ort, der nu ifrågavarande jernväg skulle anläggas, kostnaderna för hästars lega och underhåll nära fördubblats samt mängden och vigten af de effekter, sorn fraroforslades i den för jernvägen bestämda riktning, sådant oaktadt, till följd af nya jernbruks-anläggningar och ökad produktion vid flera äldre bruk samt rörelsens hitledande från andra orter, stigit från 60,000 till omkring 75,000 skeppund årligen, så och enär mod ull sannolikhet kunde antagas, att sedan ombyggnaden af Strömsholms kanal blifvit fullbordad samt sjöarne Barken och Wessman sammanbundna genom den nu pågående jernvägs anläggningen, sagde efTekters belopp skulle vid allt mera minskade vinterforslor komma att än vidare förökas, hade det för denna jernväg i början af år 1856 bildade bolag beslutat, att, under iakttagande af den arbetsplan, som Kongl. Maj:t i nåder gillat, anlägga banan för lokomotiv med 4 fots spårvidd samt minskade lutningar och krökningar. Under åberopande af det, med afseende å de ökade Bilt. till R. St.
Alexis lät emedlertid ej denna blick verka på sig, utan stod qvar; och snart efter honom kom äfven en prest, och ställde sig bakom Stellans stol. – «Borgerlig point? Åh ja, hvarför inte; men om jag får lof att fråga, hur hög är nu din borgerliga point? – «Åh en femti dukater – men, gubevars! det beror visst inte på mig. Jag är värd, och rättar mig helt och hållet efter dig, såsom mitt fremmande.» – «Eh bien! femti dukater då, fullvigtiga och holländska?» – «Förstås!» – «Är jag betrodd, eller skola penningarne läggas på bordet?» frågade kammarjunkaren under ett sjelfbehagligt leende, som tillkännagaf, att han väl visste att han hölls för god. – «Som du behagar; men det kunde ju vara roligt nog att se de små raljörerna på bordet, – jag är en uppmärksam värd, och det är min skyldighet att roa spektatörerna,» sade Stellan, och kastade åter en flyktig blick på Alexis och presten. Alexis lät icke piken bekomma sig, och presten hade så mycket mindre uppfattat den, som hela hans själ nu var upptagen af åtankan på de på bordet hvilande etthundra dukaterna. – «Högsta kort ger,» sade Jernkrona, och Stellan fick det högsta. – «Proposition!» – «Combien? – Quatre encore!» – «Non!» Stellan markerade två. Nästa gifning markerade Jernkrona två. «Jag tror herrarne äro intresserade af spelet,» sade Stellan, kastande en försmädlig blick på Alexis och presten. Presten blef mycket flat, men hade ändå icke styrka att gå från spelbordet, förr än han fått se spelets utgång. Alexis teg, och stod orubbligt qvar. Jernkrona markerade ännu två points, och detta verkade något på Stellans humör. Han trodde, som alla spelare, att oturen kom från dem, som sågo på spelet, och gaf luft åt sitt dåliga lynne, i det han sade till de tvenne åskådarne: «efter herrarne tyckas vara så intresserade af spelet, så går det ju an att parera något.
Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Hermelin, Garl Samuel: Jag anhåller att få förena mig med Hrr Olivecrona och von Koch; och jag gör det så mycket heldre som man ju kan tänka sig den förmildrande omständigheten, att den förorättade embetsmannen sjelf gifvit anledning till den mot honom begångna förbrytelsen. Hr Olivecrona: Då man af 3:dje §:n i detta kap. fin ner, att andra än egentliga embetsmän äro ställda i samma kategori som dessa sednare, och då man lätt kan föreställa sig, att en nämndeman sjelf är orsaken till en skuffning, kan jag ej annat än finna en sådan omständighet till den grad förmildrande, att till och med ett minimum af 2 månaders straffarbete är för mycket. Jag anhåller fortfarande om bifall till Hr von Köchs förslag. Frih. Armfelt: Jag ber att endast få tillägga några ord i afseende på Hr Olivecronas och Frih. Hermelins yttranden, att nemi. så förmildrande omständigheter kunde tänkas, att straffet ovilkorligen borde nedsättas till fängelse. Jag medgifver visserliaen att dylika förmildrande omständigheter kunna förekomma vid alla slags brott, och jag vet äfven, att den störste nu lefvande kriminalist, prof. Mitjer Mayer, har den åsigten att, i anledning af de förmildrande omständigheter, som kunna tänkas vid alla slags brott, ej något minimum alls hör utsättas. Detta är åtminstone en princip, och den kunde också öfverallt genomföras, om man så önskade, ehuru den icke öfverensstämmer med vår lagstiftning, som alltid vill inom vissa gränser hafva både maximum och minimum; inen att i delta särskilda fall, då särskilda skäl i sjelfva brottets natur icke synas mig gifva dertill anledning, med frångående af alla principer bestämma en så stor latitud, synes mig både opåkalladt och olämpligt; hvadan jag anhåller fortfarande att mimimum i detta fall ej må komma att sättas under sex månaders straffarbete. DeD 14 Juli. 449 Gr. Hamilton, Gilstaf:
Bref antyder, nemligen Rikets Ständers beslut om sterbhus-afgiftens första tillkomst, såsom bidrag till aflöning åt de erforderliga nye Embetsoch Tjcnstemännen i bemälde Kongl. Hof-Rätter; hvarjemte Öfver-Ståthållare-Embetet, för att närmare utreda förhållandet, tillkännagifvit, det efterforskningar i Riks-Ståndens handlingar för 1751 och 1752 årens Riksdagar blifvit anställde, då, enligt det nyss åberopade Kongl. Brefvets innehåll, omförmälde matlagsskatt och sterbhus-afgift blifvit beslutade, men att den enda upplysning, som dervid kunnat erhållas, innefattas uti eLt utdrag af Rikets Ständers stora secreta Deputalions-protocoll för den 26 Maji 1752, jemte Riks-Ståndens derå tecknade beslut, rörande medels anskaffande till ofvanberörde löneanslag, af hvilken handling synes: att, till anslagets åstadkommande, så väl Ridderskapet och Adeln, som Preste-Ståndet medgifvit, alt af behållna summan, enligt bouppteckning, i sina sterbhus betala i procent; att Borgare-Ståndet bifallit, att 6 öre silfvermynt skulle erläggas af alla invånare i städerne Stockholm och Götheborg för hvarje matlag, med undantag af så väl personer af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, som i allmänhet de fattiga och minst förmögne, men deremot öfriga städerna utgifva i procent af sterbhusets behållna qvarlåtenskap; samt Bonde-Ståndet, att sålunda jemka Lagmans-markerne, att de öfver hela Riket komme att utgå med 24 styfver af matlaget; anmälande slutligen Öfver-Ståthållare-Embetet, att något skäl till den fastställde olikheten emellan Stockholm och Götheborg, å ena, samt öfrige släderne, å andra sidan, icke finnes uti Borgare-Ståndets beslut anfördt, samt att någon underrättelse derom ej heller kunnat vinnas af i öfrigt granskade
”Om, enligt en redan länge känd uppgift, (säger det sednare) det är en sanning, att, då lagen bör vara ett uttryck af allmän vilja öfver ett gemensamt föremål, är en Corps’s vilja såsom sådan, lika litet som den enskilda menniskans, den, som i ett dylikt fall bör komma i fråga, lärer man också medgifva, att den lagstiftande maktens nu varande fördelning i Fyra Stånd, med serskilda corporations-rättigheter och deruppå grundade anspråk, då den i många fall förorsakar brist på tillräcklig upplysning vid ärendenas afgörande, synes egenteligen vara gjord blott för bevakandet och bibehållandet af serskilda intressen» och att den således så mycket som möjligt tyckes aflägsna den förening till gemensamt nyttiga ändamål, som bör vara afsigten med all god lagstiftningUtskottet har också funnit denna theori af erfarenheten bekräftad, och har således ej kunnat undgå att erkänna, att uti Stånds-Fördelningen lag större delen af anledningarne till det missförstånd, det uppehåll och den oordning i ärendenas gång, ändtligen till de Ståndstvister, sorn så ofta söndrat Nationen, skakat Samhälls-ordningens grundvalar och kullstörtat Stats-Författningen. Utskottets pluralRe' bar, i stöd af dessa anledningar, ansett Stånds-fördelningen såsom det hufvudsakliga felet i vår representation, och har derföre till en början, vid frågan om de orepresenterades anspråk, ansett sig böra alldeles åsidosätta den om ett Femte Stånd/’ Införandet af ett 5:te Stånd, som Höglofl. Utskottet skapat af personer, hvilkas gemensamhet består uti den negativa egenskap att icke tillhöra något annat, måste försvåra, i stället att förenkla formerna» Om man af 1840 års förslag hade att frukta ett folkvälde; så skulle man i Höglofl. Utskottets förslag kunna emotse ett Embetsmannavälde. Inflytelsen af Stånds-intrcs - lior till Constitutions-Utskottets Utlåtande, IV:o 36. 5 sen bör ej af Lagstiftaren gynnas; men finnas de, så böra de ej förbises.
Riksens Ständers Justitie Ombudsman kunde ej lika hastigt sträcka sin Embetsåtgärd till 5o mils afstånd, som till Stockholms Län, der han bevarade Medborgarnes rätt att beskatta sig sjelfva, hvilket genom dess memorial till Landshöfdingen Friherre Edelcreutz upplyses. Jag anhåller således om Eders Excellenceg proposition till bifall å Utskottets betänkande, med tillägg, att de vid Roteringsfrågans afgörande frånvarande äga deras rätt till öppen talan bevarad. Grefve Mörner, Carl Stellan: Med den någorlunda kännedom jag äger om Skånska Roteringen, och med all aktning för de Herrar, ÖS3 Den 11 Juni i e. m. sorn utgjort Roterings-Commissionen, den jag visserligen icke vill klandra, har jag likvisst den öfvertygelse, att detta arbete icke i allt så riktigt tillgått. Att lägga hand vid ett ärende, der 2,000 hemmans Rotering är i fråga, fordrar lång tid, mycken kunskap om författningar och icke ringa local kännedom. Dock fullbordades hela förrättningen på mindre än 6 månader, och detta var onekeligen orsaken till de flere misstag, som dervid förelupit. Historien skall knappast kunna framvisa sådane exempel på patriotisme, som dem Skånska Possesionaterne gifvit. Jag tror att Staten är dem tack skyldig och bör lindra de bördor, som genom permanenta Roteringen blifvit dem ålagde. Efter hvad jag af Betänkandet funnit, har Utskottet i möjligaste måtto gått den rätta vägen, hvarföre jag ock önskar, att dess yttrande måtte gillas, men med de considerationer jag enskilt har i denna fråga, vågar jag hemställa, att, jemte det Betänkandet bifalles, det tillägg dervid måtte göras, att de Roteringsskyldige, hvilka förut icke blifvit hörde, måtte vid den nya undersökningen varda behörigen kallade, samt äga att dervid afgifva det utlåtande, hvartill de kunna anse sig befogade. Jag vill ej vidare uppehålla Riddersktpet och Adeln , men jag har ansett som en skyldighet att yttra mina tankar, då denna frå« ga förekom.
Utsk. säger ytterligare, »att qvinna af blygsel, af fruktan för den skymf hennes tillstånd medför och af bekymmer för sitt barns öde ej låtit sig afskräckas från barnets afdagatagande genom det i Lagen utsatta dödsstraff.» Såvidt jag kan inse och förmått följa med min tid, hafva barnamorden icke minskats. Erfarenheten visar ock, att desse okände baruföderskor nästan hvarje vecka afdagataga sina barn och äfven med de mest fullständiga statistiska uplysningar kan icke visas, att barnamorden aftagit. Men hvarföre är väl en sådan bevisning omöjlig? Jo derföre, att de allmännaste morden äro de aldra tidigaste, ja! nästan i första stunden, af barnets aflelse, och vågade jag anföra exempel i detta fall från min erfarenhet såsom prest, hvilka exempel jag dock är förbunden att icke yppa, skulle Hrnne finna, att de icke i obetydligt antal årligen inträffa. Således har 1778 års Kongl. Bref icke förminskat barnamordens antal. LagUtsk. har icke uptagit ett af mig i min motion anfördt skäl för upbäfvande af detta Kongl. Bref nemi. att dess bibehållande är en orättvisa emot en del af svenska befolkningen och emot Stockholms stad. Det är en orättvisa emot svenska befolkningen derföre, att inom landsförsamlingar kuntre fattigare qvinnor icke fördölja sitt olyckliga tillstånd. De måste antecknas i kyrkoboken. De förmögnare åter kunna, om de vilja dölja sitt tillstånd, resa antingen till liufvudstaden eller till utrikes ort och der framföda barn. Hvilken prest som helst kan intyga detta. Det är en orättvisa emot Stockholms stad derföre, att här samlas flertalet af de talrika olyckliga barnaföderskor oell vistas här intilldess barnen kommit till verlden, hvarefter de aflägsna sig härifrån, och, derföre att man icke har rättighet att Den 17 Janl I. ra. efterfråga föräldrarne, hemfalla barnen till stadens kommuner. Detta kan af PastorsExped:ne inom hufvudstaden när som helst vitsordas.
Med afseende å det goda inflytande på yngre slöjdoch närings idkares utveckling, som visat sig af reseundcrstöd, beviljade åt sådane arbetare i de särskilda näringsyrkena, hvilka i främmande länder önska förvärfva sig ökade insigter och konstfärdighet, har Kongl Maj:l begärt, att den summa af 3,000 R:dr årligen, som, jemlikt Rikets sednast församlade Ständers beslut, från Riksgälds-kontoret för sagda ändamål utbetalas, måtte å ordinarie stat uppföras och tilläggas 6:te llufvudtitelns anslag till »befrämjande i allmänhet af slöjderna», hvarjemte Kongl. Maj:t föreslagit, att samma åtgärd måtte vidtagas i afseende å de 1,800 R:dr, hvilka likaledes blifvit anvisade att från Riksgälds-kontoret årligen utgå till Slöjdexpositioners befrämjande; och får Utskottet, då ifrågavarande anslag hittills visat sig motsvara de med dem afsedda ändamål och tvifvelsutan jemväl för framtiden blifva behöflige, tillstyrka, a) att Rikets Ständer måtte bifalla hvad Kongl. Maj:t så i ena som andra fallet behagat föreslå Deremot har Utskottet, enär Kongl. Maj:t icke funnit sig böra föreslå någon tillökning uti ofvanomförmälda till reseunderstöd åt fabriksoch handtverksarbetare beviljade anslagssumma, 3,000 R:dr årligen, och Utskottet således måste antaga alt denna summa är för ändamålet tillräcklig, ansett sig sakna anledning till bifall förorda ett af Herr P H. Hesselgren uti särskild motion inom BorgareStåndet väckt, af Herr Bovin biträdt förslag, att berörda anslagssumma måtte höjas till 4,500 R:dr om året, och hemställer derföre, >>) Slats-Utskotlets Utlåtande M 99. 97 b) ott denna motionärs framställning ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
— N:o 130. i anledning af väckt motion om ett anslag till utskrifning af registratur, som bort från Kongl. Maj:ts Cancelliexpeditioner aflemnas till Riksarchivet. VI. B. 33, 397. A. 417. VII. E. 294. 19 ( 146 ) StatsUtskottets Memorialer, Betänkanden ocl) Utlåtanden: — 131. i anledning af vackla motioner om inköp af boställen åt Länsmännen i Lane härads östra distrikt och i Såfvedals härads vestra distrikt inom Götheborgs och Bohus län. VI. B. 33. A. 397. VII. U. 354. A. 393. — N:o 132. i anledning af en, med stöd af 56 § Riksdagsordningen, väckt motion om ersättning lill trenne församlingar inom Linköpings stift, för utgifven så kallad skolmästareskäppa till Rector och Collega scholae i Westervik. VI. B. 33. A. 397. — N:o 133. med förslag till sammanjemkning eller voteringspropositioner, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, angående statsregleringen. VI. B. 294. A. 381. E. 574. E. 604. E. 619. VII. E. 4. U. 32. E. 68. — N:o 134. angående dispositionen af de å hufvudlitlarne uppkommande besparingar. — N:o 135. i anledning af väckt motion om inrättande af en dubbel postgång emellan Gottland och fasta landet. VI. — N:o 136. i anledning af väckt motion, om bidrag af allmänna medel lill anläggande af ett magazin för kronotiondespanmäl vid Mörbylånga köping å Öland. VI. — N:o 137. i anledning af väckt fråga om förändrade grunder för lösningsprisets bestämmande å kronotionde och hemmansräntor inom Fellingsbro härad. VI. B. 435. A. 650.