Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti den nu förnyade underdåniga ansökningen i samma ämne, hade väl Grosshandlaren Wener sökt utveckla, huruledes han vore i tillfälle att åstadkomma ett högre arrende-bud än någon annan, äfvensom alt 5oo tunnor Spanmål vore det högsta, som han med sitt bestånd kunde i arrende lemna, hvilket af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms Län vitsordade förhållande Wener sökt ytterligare bekräfta genom ett företedt betyg af Prostarne A. E. Gran och Sam. Norrström samt af A. Björner, C. Hjertonn och F. L. Rung; men emedan några förändrade S t ats-Ut skottets Utlåtande JV:o 15. 7 omständigheter icke inträffat sedan Kongl. Maj:t d. 2 Junii 1829 meddelade Dess högstberörde beslut, utan den af Wener ånyo väckta frågan var af alldeles enahanda beskaffenhet som då, kunde Kammar-Collegium icke tillstyrka Nådigt afseende på hvad Wener derutinnan andragit. På grund af hvad Kongl. Kammar-Collegium sålunda upplyst och anfört, samt då lättheten alt vinna nedsättning uti de genom behörige Contract för Kronans lägenheter fastställda arrenden sannolikt skulle leda derhän, att dylika anbud genom en obetänksam speculalions-anda blefve alltför högt uppdrifne och hvaraf Arrendatorer obestånd och jordens utarmande åter äro gifna följder, afstyrker Stats-Utskoltet bifall till f. d. Grosshandlaren Weners ofvanberörde underdåniga ansökning om eftergift och nedsättning i arrendet för Svartsjö Kungsladugård. ;.i : Ankom till Exp.-Utsk. d. I Mars kl. 12. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss, i frågan om sökt eftergift af Öfver-Inspectoren Borghs Sterbhus-delegare ådömde anmärkningsmedel. Medelst Remiss d. 8:de innevarande Februarii har Kongl. Maj:t, till den åtgärd saken kunde finnas föranleda, till Stats-Utskottet öfverlemnat en af Slotts-Proviantmäslaren, Capitainen P. A.
Då således hår egentligen fråga förekommer, om den af Stats-Commissarien Widegren föreslagne förändrade method tili Landsoch Militiae-Böckernes författande på ett sått, att deraf må kunna hämtas säker grund för RiksHufvud-Bokens uppgörande, blifver, vid be dömmandet af detta ämne, först nödigt, att specielt betrakta hvarje del af hvad till LandsBoken hörer, samt om med den nya methoden säkerhet jemte lätthet vid controllen står att förena.
I Wermlands skogar har innästlat sig ett folk, hvars obestånd egentligen härleder sig från en fullkomlig brist på omtanka för nödig utkomst vid skedde bosättningar, och hvars afkomma vid hvarje är af svagare sädesskörd och äfven någongång eljest, till föga båtnad för egen daning och för öfrige innevånarne, stryker omkring i provinsen. Det är således af vigt, att man tager sig af densamma. Remitterades till StatsUlsk. Hr von Matern, Johan Anton, uppläste derefter följande motion: Sedan beskällare från Strömsholms stuteri icke kunnat med fördel begagnas till häslafvelns förbättrande i Wermland, enär de föl, som efter dessa beskällare fallit, befunnits vanligen mindre starka och uthållande samt följaktligen icke tjenlige för allmogens tunga körslor, har en förening år 1839 i provinsen bildat sig, för häslafvelns förädling, genom att anskaffa och på åtskilliga ställen i länet lill allmänt begagnande hafva stationerade beskällare af den kända, ihärdiga och kraftfulla Norrska hästracen, från hvilken race de nu i Wermland inhemska hästkreaturen otvifvelaktigt till större delen härstamma. Föreningen bar, till verklig nytta för orten, sedan berörde år baft i Wermland stationerade 4 ä 5 hingstar af nyssnämnde hästrace, men då föreningen saknar utvägar alt, såsom behofvet fordrar, öka beskällarnes antal och måhända icke eller förmår alt med egna tillgångar länge underhålla och fortsätta anstalten, sådan den för närvar, är, anser jag mig böra föreslå, att ett anslag af 2000 r:dr b:co måtte af statsmedel lemnäs omförmäidc förening, såsom bidrag till deri redan vidtagne anstalten för hästafvelns förbättrande i provinsen, och med villkor att föreningen i 10 års lid, efter det bidraget uppbäres, tillhandahåller å särskilda ställen inom provinsen minst 8 fullgoda beskällare af den Norrska hästracen.
Till Civila Ämbetsmän inom Riket och till Domare, må sådane Män endast nämnas, mm äro af den rena Evangeliska Läran. $ 34- StnsMinistrames, StatsRåden och JustitiagRädens Ämbeten skola uppföras i Rikets Stat, och må 4cke af någon tillika med annat Civilt Ämbete beklädas. De Två StatsMinistrarne innehafve Rikets högsta värdighet; Stats Råden ege lika anseende med de högsta, och JustiticeRuden med derintill närmast varande, militaira Amdetsmän. gj§ Constitutions-ZJtshottets betänkandcn. § 35- StatsMinistern för Utrikes Ärenderna, StatsRåden, Presidenten och Chefer för Collegier eller i dessas ställe inrättade Werk, Chefen för 7ullstyrelsen, ExpeditionsChefer i Statsförvaltnings Departementen ; Öfverståthållaren, Underståthållaren och PoIilieMästaren i Hufvudstaden, Landshöfdingar och Ståthållare i Landet, Fä tmarskalkar om de finna sig dertill skäl ega. $• 42- Skulle den olycka tima —• skola samtlige StatsRåd.ts Ledamöter vara närvarande och rösta. $■ 43- Går Konungen i Fält, eller — f&rordne Han Justi ticeStats Minis tern och Ire andre Ledamöter af StatsRddet, sorn der icke ega F öredragande befattning , att föra Regeringen féirhålles på det sätt sorn g §. stadgar. Constitutions-XJtskottets hetänkandcn. 557 § 99• Riksens Ständers JustitiaeOmbudsman må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta Domstolens Nedre JustitiaeRevisionens — —■ —• — honom biträda da han det äskar. § 102. Denna Domstol, som RiksRätt kallas, skall i sädant fall beslå af Presidenten uti Konungens och Rikets Svea HofRätt, hvilken deruti före ordet, fyra de äldsta StatsRåd, Presidenterne uti alla Rikets Collegier, Högste
Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansäge de emot ifrågavar. sednare del af Utskms betänk, gjorda anmärkmr föranleda till densammas återremitterande. Ropades ja. 610 Den 23 December. Ånyo föredrogs BancoUlsk:s d. 18 och 21 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 34, i anledn. af väckt fråga om afhjelpande af penningeförlägenheten i allmänna rörelsen. Gr. Frölich, David: Jag anhåller att först få fästa uppmärksamheteten på det formella af denna fråga, d. v. s. på det verkligen ingenieusa sätt, hvarpå BancoUlsk. har delat frågan om den allmänna förlägenheten frän den om penningeväsendets reglerande. Ulsk. har nemi. både delat och icke delat: på det sättet delat, att Ulsk. i sitt betänk, utgått ifrån Biskop Agardhs motion, och i anledn. af densamma egentligen tillstyrkt ingenting i sjelfva beslutet, men deremot har Ulsk. i sin motivering trott sig kunna visa, att det i sjelfva verket, till allmänna förlägenhetens afhjelpande, redan yttrat sig i BancoUtsk:s utlåt. Jag anhåller alt få uppläsa denna del af Utsk:s betänk, under förbigående af ingressen: ”Sålunda har Ulsk., uti dess under N:o 29 till R. St. aflåtna betänk, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse, med afseende på det större antal ansökningar om fastighetslån, som hvilar för bristande tillgång å den till sådan belåning afsalia fond, tillstyrkt, att för denna fond anvisa en förstärkning af omkring 500,000 r:dr, samt att de årligen ingående capital-afbelalningarne ä de s. k. silfverlånen åter få utgifvas emot pant af fastighet”.
Foremälet för wär sammankomst har blifwit fullbordadt och Thronföljden befästad genom ett wal märkwärdigt för desi enighet, men ännu mera genom det lysande namn Swerige derigenom fästadt bland antalet af sine Store Män. Under medwetandet att, sä midt händelserna af mennissor kunna förutses eller bestämmas , hafwa sörgt för Fäderneslandets framtida sjelfständighet, anropar Bonde - Stänget Försynen, att ffyddande kröna wära förhoppningar med fullbordan. Genom enigbct och inbördes förtroende hafwa Riksens Ständer utmärkt deras sammankomst. Bonde-Stänget, tacksamt erkännande Högloflige Ridderssapets och Adelns nitfulla bidragande härtill, har uppdragit osi att yttra desia tänkesätt, och förklara desi fasta föresats, att genom medborgeliga tänkesätt, tro och redlighet göra sig wärdigt, att wara medlemmar af det förbund som skall stödja och upprätthälla Fäderneslandet. Idesia bemödandengörBonde-Ständetsig försäkradt om Ridderssapets och Adelns deltagande, vch säsom en belöning för dem, smickrar sig Bond e-Ständet, att i Högwälborne Herr Barons och Landt-Marskalkens samt Högloftiqe Ridderssapets och Adelns ynnest fä wara inneslutit. - Ordfö - 638 Den 1Z November. Ordföranden för det Wällofliqe BsrgareStändets Deputation, Riksdags-Fullmägtigen för Stockholm, Herr Statö-Majoren bestin uttryckte sig som följer: Högwälborne Herr Baron och Landt-Marffalk samt Höglofiige Ridderffap och Adel! Borgare-Ståndet läter igenom osi desi Deputerade frambära till Herr Baron och LandtMarffalken samt Höglofiige Ridderffapet och Adeln, sin wördsamma wänliga hälsning.
Ständer väckta förslag dels att för nästa statsregleringsperiod ett förslagsanslag af 30,000 R:dr årligen måtte anslås lill aflönande af Instruktörer för skarpskytte-föreningarhe, efter beräkning af 3 R:dr för hvarje man, dels att medel måtte beviljas att årligen utgå ej mindre till premier för de skarpskyttar, som Eoep editions-Ut sk otte ts Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 133. 35 vid målskjutningar ega mesta träffsäkerhet, än äfven till utdelning af skarp ammunition åt hvarje skarpskytt, sorn i exercis och målskjutning deltoge. Att frivilliga skarpskytteväsendet, derest det fortfarande af nationen omfattas med det allvar och det varma nit, hvarmed denna fosterländska angelägenhet hittills i alla delar af landet blifvit upptagen, bör komma alt för rikets försvar och betryggande af dess sjelfständighet blifva af oberäknelig vigt och betydelse, anse Rikets Ständer allmänt erkändt. Såväl E. K. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning, som de hos Rikets Ständer väckta förslag, och hvad i anledning deraf blifvit hos Rikets Ständer anfördt ådagalägger jemväl att skarpskytteföreningarnes understödjande från Statens sida allmänt blifvit belrakladt såsom särdeles vigligt. Endast i fråga om beskaffenheten af delta understöd och de föreslagna anslagens belopp hafva åsigterna varit delade. Då i eli så glest befolkadl land, som Sverige, skarpskytteföreningars ordnande och utbildande måste vara förenadt med större svårigheter och kostnader, än under andra förhållanden kan vara fallet, anse Rikets Ständer det ock vara synnerligen angeläget att Staten, ulan mehn för skarpskytterörelsens sjelfva lifsprincip, frivilligheten, nu i rörelsens början gifver det understöd, detta fosterländska sträfvande onekligen förtjenar, enär eljest det hos nationen vaknade intresset för saken möjligen kunde småningom förgå, i fall de materiela hindren blefve alltför svära att öfvervinna.
Den som äzer flere tillhörigheter "fanns wara ryckt ur sitt sammanhang med en punct i 5 Momentet, och skulle, såsom 0- willkorligcn dithörande, nedflyttas". Uti 2:dra Momentets n punct skulle orden:sf dem", pa förra stället utgä, säsom onödige och förorsakande tive. lydighet. Wik l P!incten i z Momentet anmärktes, att det för ZcorgerffapetS och HuSägans wal till T-xeringsstiän förcstagna^ beräknings - satt efter hwad hwar och ens 2dervi. lniug innom Staden iör-gäxnde aret utgjort, More sä mickel ».undre lämpligt, som Städcrncs Znwänare endast i denna egcnstap har borde betragtas, utan afseende pä de öfriga Utffvlder som af dem wäi innom Staern, men «j till Staden betal s. Af sadane anledningar ochoä dertill kommer, alt afgisternc ej kunna bestämdt inräknas efter de grunder, stm i den stledes ofullständiga redactios nen upgifwas, fann Borgare-Stäiidetnödig den förändring af ifrägawarande stadgande, att hwars och ens röst mätte beräknas efter den pcnninge-afgift till Staden, handek förcgäcnde äret erlagt. I 2:dra Punkten fann Ständer, till minnande af en mera tydlig och Allmän för-skrift, den rättelse böra jagttagas, att ester orsén: "m-n icke utan ordentligt wal " införes : hrvilker, äfrvensom de förutlstmnde mä i hwarje Stad fritt rverkskällao genom etc. Z anseende till det större antalet af Stockholms Taxeringsman, och dä tillika Stadens widd och folknummer ej torde mstgiswa, att de förena sig till samfällt ätgärd med Taxeringen, skulle, i flutet af g pimcten, efter orden: 51 Tareringsmäi tilläggas: broilke mä kunna arbeta pä ? fördelningar -ock sä att definitiv» Taxeringen in plens fask skälle».
Vid gårdagens plenum, då jag behandlade traktaten, gjorde jag anmärkning mot den strof, som förekommer i slutet af tariffen B. Frih. Gripenstedt har sedermera sökt förklara denna strof, men på ett sätt, som varit för mig fullkomligt ofattligt. Om jag förstod honom rätt, sade han, att den bristande öfverensstämmelsen härvidlag emellan den Franska och Svenska texten grundade sig på ett skritfel; kanske grundar sig förhållandet med den förhöjda tullen å papper på ett tryckfel? Redan tillförne har jag redogjort för förhållandet med de tvenne vigtiga artiklarne socker och bränvin, hvilka, om jag så får uttrycka mig, varit tvenne liktornar för mina motståndare. Jag skulle kunna framlägga de klaraste bevis på riktigheten af mina påståenden, för att dermed vederlägga Hr Bennich, men af aktning för detta hus vill jag icke besvära med några ytterligare sifferuppgifter. Jag står emellertid fast vid hvad jag sagt, och förbinder mig att för hvem som helst, som derför intresserar sig, framlägga skäl för mina åsigter; — jag skall till och med kunna bjuda mina motståndare på Franskt bränvin, som är vida billigare än det hvarmed jag hittills serverat. Det är skada, att jag ej kan sysselsätta mig med väfnadsindustrien, hvilken enligt Hr Bennichs tanka blifvit i traktaten så väl utredd och behandlad. Att likväl så icke är förhållandet, finner man lätteligen, om man kastar en blick på de konventioner, andra magter afslutat med Frankrike, och ser huru dylika varor der äro behandlade. Man häpnar i sanning öfver den noggrannhet, hvarmed varorna oftast äro i sina minsta detaljer specificerade; och då ser man, att i den ifrågavide tariffen denna vigtiga vara knappt är underkastad den ringaste specifikation. Jag medger visserligen att en dylik noggrann utredning medför ett enormt arbete, men derpå får afseende ej fästas, när det saller en industri, som i tillverkningsvärde representerar öfver 22 millioner af de 71 millioner, hvartdl tillverkningsvärdet af liela den Svenska fabrikationen uppgår.
Om denna tillgripes och det öfverlåtes åt kommunalstämmorna att reglera saken, så komma säkerligen somliga kommuner att öfverlåta detta bestyr på entreprenad, andra att utgöra det in natura, och man skall då snart inse, hvilken dyrbar tid, som, utom hvad det för öfrigt kostar, genom det nuvide systemet går förlorad för den fattige. Frih. Tersmeden har invändt, bland annat, att kommunal-utskylderna äro så orimligt fördelade. Detta bestrider jag ingalunda; det är mig t. o. m. en tillfredsställelse att höra. Då vi båda vid förra riksdagen disputerade om kummunal-författmn och han ifrigt stred för densamma, men jag ansåg den ofullkomlig och behäftad med många brister, så var det jag som fick orätt. Men om kommunal-utskylderna äro orättvist fördelade, så kommer deri väl att snart ske ändring, och det bör icke hindra oss från att nu göra en akt af rättvisa. Summan är, att detta onus icke kan längre bibehållas på jorden, ty det är icke i enlighet med vår tids åsigter att låta dylika servituter fortfara. Dessa skyldigheter måste drabba alla lika, och vissa medborgare böra ej vara slafvar under de andra; orättvisan hjelpes ej heller dermed, att den begås emot ett större antal. Då jag likväl icke kan hoppas, att R. o. Ad. nu genast skulle vara beredd på att antaga mitt förslag, instämmer jag i Hr von Köchs begäran om återremiss, på det Utsk:t må taga frågan i förnya d t öfvervägande. Gr. Mörner, Carl Göran: Lika med flera föreg:de talare, anser äfven jag det vara på tiden att betänka hvad som bör göras i afseende å väghållnings-skyIdigheten, som icke längre kail bibehållas oförändrad, sedan numera våra kommunikationsanstalter blifvit och alltmer blifva utvidgade och derigenom nya vägdelningar måste alltjemt göras. Det kommer val också så småningom att gå derhän, att vägarnes underhåll upplåtes på entreprenad. Man har sagt det vara orättvist, att vissa personer, eller klasser, som hittills varit befriade från deltagande i detta bestyr, skulle få det sig pålagdt, men jag kan icke finna, att de med skäl kunna undantagas från deltagande i nya tillkomna bördors bärande.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislausi .Tåg understödjer Friherre Cederströms motion, hälst det annars är alldeles omöjligt, att sedan discussionerna blifvit nu mot förr mycket vidlyftigare, hinna uppsätta Protocollerne och få dem till trycket befordrade, förr än en längre tid derefter. Jag får vid detta tillfälle göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamma derpå, att alla anmärkningar som framställas antingen vid en motion , hvilken skall till Utskott remitteras, eller vid ett Utskotts Betänkande, som varder återremitterad, skola, enligt RiddarhusOrdningen ovilkorligen skrifteligen författas, eller, om de munteligen göras till Protocollet, dicteras; och då det beror af den person som gjort anmärkningen, huruvida han 'vill att den skall remitteras till Utskottet eller icke, och han i förra fallet, på sätt nämnt är, är skyldig att den skriftligen ingifva, så synes mig, att, vid Protocolls-justeringcn i sådane frågor, något vidare än sjelfva målet och beslutet icke kan vara > behölligt att uppläsa. En annan fråga är, då ett ärende till slutligt afgörande företages. Torde hända att discussionen deröfver borde vid Protocollets justering uppläsas. För min del kan jag ej fin. na annat, än att det är högst indifferent, om då eti Ledamot inlemnar sitt yttrande, ett eller annat ord deruti ändras, eller en mening med tydligare och klarare ord uttryckes. Sådant anser 58 Deri 5 April, jag ej böra kunna nekas; dock finner jag det vara af inycken angelägenhet, att noga tillse det meningen är bibehållen, så att hvad en annan Ledamot tilläfventyrs deremot anfort, ej tillintetgöres. Om Protocollet, som skall justeras, en eller två dagar, ja i å a timmar dessförinnan, under en RiddarhusCanzIisls vård, skulle blifva tillgängligt för hvarje Ledamot af Ståndet, som äskade se det, tror jag att all säkerhet vore vunnen. För öfrigt får jag hemställa, om icke flerr Morath ville afstå från sin begäran om frågans hvilande på bordet.
Det vid sistlidne riksdag beviljade anslag af 438 ridr, att, intill innevarande riksdag utgå såsom arfvode till en notarie vid Kongl. Statskontoret, har Kongl. Majit föreslagit att fortfarande anvisas; och dä denna tjensteman erfordras för göromålens gång vid nämnde embetsverk, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte bevilja den äskade summan, 438 ridr, att, under den tid nu förestående statsreglering kommer att omfatta, fortfarande utgå såsom arfvode till en notarie vid Kongl. Statskontoret. 4:o Uti afgifvet memorial, hvarå Utskottet från Bondeståndet erhållit remiss, har Sven Isacsson från Calmar län förordat en vid nämnde memorial fogad och af magasins-förvaltaren i Borgholm J. Marin undertecknad skrift, innefattande anhållan om löneförhöjning för sökanden till likhet med öfriga magasins-förvaltare i riket; i hvilket afseende blifvit anfördt: att den berörde magasins-förvaltare-tjenst åtföljande uppbörd, fördelad på 30 år, räknade från November månad 1817 till samma tid 1847, årligen utgjort omkring 15,420 ridr banko; att då den å Öland vexande spanmål, i anseende till vissa uppgifna förhållanden, vore i högre grad än annan spanmål benägen för intorkning, Marin vid serskilda tillfällen fått vidkännas undermål å sådan spanmål, som en längre tid varit magasinerad, samt slutligen att den med tjensten förenade lön, som från år 1824 tillgodokommit dess innehafvare, utgjort årligen 200 ridr banko, hushyresmedel deri inberäknade. Då de uppgifter, hvarå magasins-förvaltaren Marin grundat sina anspråk på löneförhöjning, icke äro till riktigheten styrkta, och några handlingar till ledning för bedömandet af denna fråga icke heller blifvit Utskottet meddelade, hemställes, att Sven Isacssons förevarande motion ej må till någon åtgärd hos Rikets Ständer föranleda.
Vid detta förhållande och då dertill komnie, att på andra ställen, vid ni a Stifts afskiljande från äldre, en deremot svarande förändring i dispositionen at Domkyrko-tunnan redan egt runi. samt kyrkan i Hernösand vöre förfallen och behöfde ombyggas , anhöllo 4 Staltsamt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtsJcottens Utlåtande, N:o 12. Rikets Ständer, att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder medgifva, att de omförmälde 124 Domkyrko-tunnorna måtte tillkomma Stifts-kyrkan i Hernösand. Sedan Kongl. Maj:t, genom Nådigt Beslut den 13 Mars 1835, förklarat, det Kongl. Maj:t icke funnit några nya skäl hafva förekommit, som kunde föranleda dertill, att Upsala
När smidet har varit fritt i några år, då få vi se, om icke inom landet kommer att förädlas allt det tackjern, som der kan produceras, samt ali kanske någon fråga om frihet till export ej ens uppstår. I afseende på frigifvaudet till import af sådana artiklar, som nu äro förbjudna, torde jemväl en noggrann undersök - 348 Den 29 Juli f. ra. nini; böra föregå , för att utröna hvilka ibland de näringsgrenar, sorn äro i fråga, raan anser kunna äga bestånd, sedan en fullkomlig handelsfrihet i n träd t, och hvilka åter troligen komma att gå under och upphöra. Det bör icke vara svårt att genom våra utländska beskickningar erhålla priskuranter och facturor, sora utvisa sådana artiklars inköpspris å utländsk ort; och alt, genom tillägg af frakt, omkostnader, tull oell handelsföi tjenst, uträkna till hvad pris de här i landet kunna afyttras. Genom förhör med inhemska fabrikanter inhemtas deras yttranden, huruvida täflan kan äga rum eller icke; och om man ock icke härutinnan kan erhålla alldeles fullkomlig visshet, så bör man likväl kunna komma sanningen någorlunda nära. [fall det skulle visa sig, att fullkomlig handelsfrihet skulle medföra näringens undergång, då måste man taga i betraktande, om andra omständigheter fordra, alt någon uppoffring å Statens eller å det allmännas sida’ måste göras, för alt hålla näringen tippe, åtminstone någon tid, eller om den skall lemnäs åt sitt öde. Man bör i detta fall handla med öppna ögon ; icke såsom säkert antaga, att derföre att en näring, utan att skyddas af förbud, kunnat äga bestånd, sådant skall inträffa med alla andra; och det bör icke kunna inträffa, alt en näringsgren, som man väntat sig skola kunna i en fri täflan hålla sig uppe, likväl finnes medföra idkarens undergång och näringens förfall. Genom förenämnda sätt att gå till väga får äfven näringsidkaren visshet om hvad han har alt göra.