Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det fanns väl knappt en yngling af Abrahams slägte i hela Athen, Piræeos inberäknadt, som icke svärmade för Rakel och det ansenliga arf, som en gång skulle tillfalla henne. Men hvem som helst var icke värdig den rike Baruks vackra dotter. Det visste såväl Baruk som Ester. När de för den skull bortlofvade sin dotter, så var det till ingen obetydligare person än rabbi Jonas, den athenska synagogans stolthet, en ännu ung, men mycket lärd man, som ej blott kunde lagens böcker utantill, utan äfven hade studerat den helleniska filosofien och skrifvit långa med kabbalistiska funderingar späckade kommentarier till sin landsman Filons djupsinniga verk. Föräldrarne hade vid detta val icke gjort sig mödan att rådfråga sin dotters tycke. Sådant var icke brukligt hos deras folk, och för öfrigt kunde väl Rakel ej blifva annat än mycket belåten med en man af så utomordentlig lärdom, så stor vältalighet i synagogan och dertill af så ansedd slägt som rabbi Jonas. De anade icke, att Rakels hjerta redan var fångadt af en annan och denne – o ve! – var en af Javans oomskurne söner, som icke hade en droppe af Abrahams blod i sina ådror och icke kunde läsa en bokstaf i de heliga rullarne. Det är aftonen efter den, på hvilken den obekante filosofen besökt Krysanteus’ hus. Dagen är Hebreernas sabbath. Baruk och Ester hafva begifvit sig till synagogan. Rakel har föreburit något skäl för att få stanna hemma. Hon försakar dermed nöjet och uppbyggelsen att höra, huru sinnrikt rabbi Jonas utlägger profeten Daniel. Hon försakar tillfället att se sin trolofvades person, just i det ögonblick när den är vacker: när stående framför altaret hans mörka melankoliska ögon lifvas, hans af studier fårade panna klarnar och hans af samma ihärdiga studier krökta gestalt rätar sig, vid korens sång: „Hur sköna äro dina tält, o Jakob, och dina boningar, o Israel!“ och vid den församlade menighetens rop: „Hör Israel!
Styrelsens öfver fängelser och arbets-inrättningar i riket underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid granskningen af 1852 och 1853 års räkenskaper rörande allmänna fångvården. Storma k tig ste A Iler nådigs te Konung! Till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning i remiss den 4 denna månad, får Styrelsen öfver fängelser och arbets-inrättningar i riket härigenom afgifva underdånigt utlåtande, i anledning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers, i deras afgifna berättelse, gjorda anmärkningar och framställningar rörande fångvården. Hvad först angår Revisorernes yttrande i anledning deraf, dels att, vid uppgörande al 1842 års Fångvårds-styrelsensu hufvudbok, af fångvårdens dåvarande tillgångar bildats ett kapital, sorn, efter afräkning af åtskilliga deri ingående fängelsebyggnaders värde, nu mera utgör 122,626 R:dr 3 sk. 6 rst., dels att Styrelsen vid 1853 års utgång häftade i skuld till Stats-kontoret för 131,268 R:dr 22 sk. 9 rst., får Styrelsen underdånigst anföra, att förstberörde kapital, som under sådan benämning upptogs i Styrelsens hufvudbok på den grund, att detsamma utgjordes af sådana tillgångar, som, enligt det förut följda bokföringssättet, blifvit såsom kostnad för fångvården afförda, i sjelfva verket jemväl är att anse såsom en fångvårds-anslagets skuld till den hufvudkassa, hvarifrån utgifterna för stats-förvaltningen i första rummet bestrides. Om i afseende å ett Rikets Ständers förslagsanslag det är med ett behörigt redovisningssätt öfverensstämmande, att samma anslag endast påföres den kostnad, som för anslagets ändamål verkligen erfordrats, men icke det belopp, som blifvit anvisadt eller af en eller annan anledning utbetaldt, så lärer otvifvelaktigt redovisningen öfver OO — 298 — förslags-anslaget för fångvården alltid böra utvisa, att detta anslag har skulder tili enahanda belopp, sorn dess tillgångar.
Ber. den i5 Febr. 1834. 4-4-® Angående den i Rikets Ständers Skrifvelse, rörande regleringen af Riks-Statens Andra Hufvud-Titel gjorde anmälan i afseende på arfvodets beräknande för Krigs-Hof-Rältens Mililaire Ledamöter, i83o den a3 Januarii föredragen genom Handelsoch Finance-Expeditionen, och frågan öfverlemnad till Krigs-Expedilionens underdåniga föredragning. i83o den 29 April, vid underdånig anmälan härom, genom KrigsExpeditionen, förklarade Kongl. Maj:t Sig, ejnot Kongl. Brefvet af den 19 December 1826, icke kunna bifalla den af Rikets Ständer föreslagne minskning i arfvodet för de Ledamöter inom Krigs-Hof-Rätten, som i Stockholm äro stationerade. 45:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 28 December 1829, i anledning af verkställd granskning utaf de lill Allmänna Garnisons-Sjukhus-byggnaden anslagne medels förvaltning. i83o den 29 April föredragen; och den af Comilerade för berörde Byggnad afgifne förklaring i ämnet antagen, såsom fullständig och nöjaktig; hvarvid Kongl. Maj:t tillika yttrade den öfvertygelse, att Comilerade icke gifvit anledning till de anmärkningar, Rikets Ständer emot deras förvaltning framställt; i följd hvaraf dessa anmärkningar icke heller kunde till någon vidare åtgärd föranleda. 46:o Af den 17 Mars i83o, angående de till Förs vars-VerkeU iständsättande anslagne medels förräntande i Banken. i83o den 22 April föredragen och bifölls. 47:°
Län, hvilka, enligt de uppgjorde calculerne, skulle genom denna Allmänna Reglering lida minskning i Remisslaget, de förut hade njutit, komme att tills vidare beräkna laget efter förra grunder. I sammanhang hvarmed, och då Räntmästarne vid Kongl, Ränte-Kammaren härstädes i underdånighet anhållit, att, i anseende till deras trägna och ansvarsfulla tjenstgöring, jemväl varda tillagda den förbättring i Lönevilkoren, sorn med billigt afseende på Sökandernes i sednare lider ansenligt ökade göromål, men deremot, genoiii inträffade förändringar, minskade inkomster, kunde i Nåder pröfvas svarande, emot Sysslornas beskaffenhet, och desse Räntmästares skälige anspråk, i jemförelse till Ländt-Räntmästarnes både tjenstbefattningar och åtnjutande aflöning, Kongl. Maj:t funnit skal, att genom Nådig Skrifvelse d. 17 April 1822 bifalla, det Kongl. Räntmästarne, tills vidare, finge uppbära |:dels proCent af alla de Medel, hvilka från Kongl. Ränt-Kammaren till Landt-Ränleri - Cassornes förstärkande eller andre behof remitteras, räknadt från samma tid, den nya provisiönella Regleringen af Landt-Räntmästarnes Remisslage vid - ii44 Stats-Utskuttets Betänkanden. tog, och äfven, lika som denne till nästa Riksdag.
115,172. — rörande redogörelsen för Charta^Sigillateemedlen, Junii I. ii5, 172. — angående RikshufvudBokslutet, Junii I. 115, 173. Junii II. 180. ■— angående ControllStämpelafgiften för guld, silfver och tenn, Junii I. 142, 595. — angående väckt Motion örn Controll å HushållningsSällskapemas disposition af de utaf 321 Utaf Nionde HufvtulTitelus fond erhållande medel, Junii I. i43, 5g5. StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, angående medels uppförande å Stat till bestridande af Inqvarterings-penningarlie för Götheborgs Escader, Junii I. i43, 5p6. — angående Tullveds-uppbörden i Halmstad, Jun ii I. 317, G5g. *— i anledning af vackt förslag, att Statens alla intrader skulle uppbäras och redovisas af RiksgäldsContoiret, Junii I. 3r8, 65g. —■ i anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelse om RiksgäldsVerket, i den del, som angår det under sistnämnde Verk lydande GeneralAssistanceContoiret, Junii I. 45i. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss af f. d. Commissariens i RiksgäldsContoiret C. J. Lanells underdåniga ansökning om återställande af försäten tid, samt understöd af RiksgäldsContöirets medel, Junii I. 45!, 659. — angående Statsregleringen i allmänhet, samt förslag till RiksStat för 1819 och följande årell intill nästa Riksdag, Junii II. 4, 180.
Hvarje äldre erfaren landtman känner, att, under sådana förhållanden, förbättringsarbetena framskrida långsamt; och om ett sådant fält, under öfvergång till högre cultur, underhåller hos honom ett lifligt intresse, genom de fortsatta långvariga ansträngningar, sorn dervid fördras, så inverka dock de hastigare resultater, hvilka en meia lättbrukad jord, i förening med resurser för gödning, framvisa, mer att väcka ny begynnarens tillit för brukning, ssättet. Under åren r831 och i832 hade emedlertid några pensionärer, på trägen begäran, redan blifvit emottagne, för att undervisas; och omständigheter inträffade sedermera, som föranledde till eftergifvenhet för en allmännare uttalad önskan att realisera ett så vigtigt men svårt företag, som en läroanstalt för landtbruket. — I December x833 kungjordes institutets bildande i allmänna tidningar, och inom få veckor anmälde sig flere elever, jemte rättare-lärlingar. Tidigt om våren inträffade redan åtta elever, och i mån som rum kunde inredas, ökades antalet under årets lopp till tolf. Så föranleddes, — i följd af det här införda förbättrade åkerbruket, och det insedda behofvet att sprida detsamma — anläggandet af institutet vid Degeberg. — Detta var 94 Den i5 Februari c. m. likväl blott ett försök. Man kände väl, att en sådan inrättning icke kunde fortfara, och ännu mindre utvidgas, för att framdeles kunna motsvara det allmännas och den enskildes billiga kraf, så framt den icke behörigen understöddes. Också insågo Riksens då församlade Högh Ständer så val behofvet, som nyttan af företaget, och beviljade dertill ett anslag af 5,ooo r:dr b:co årligen, från och med början af år 18 35. En lärare i naturvettenskaperna anställdes året förut i October, med större aflöning. Den praktiska undervisningen på fältet har under hela tiden, med ospard möda, blifvit bestridd af Hr Skinner, och föreläsningarna öfver tlieoretiska och praktiska landthushållningen hafva hållits af mig. I veterinären meddelades äfven tidigt leclioner.
Att detta pris icke blifvit för högt upptaget, anser Utskottet ådagaläggas deraf, att inkomsten i medeltal de sist förflutna 5 åren vida öfverstigit, hvad Utskottet beräknat och att medium af Riksmarkegångspriset, som grundas å hvad Statsverket för dess behållna spanmål uppburit, uppgår till något öfver 7 R:dr. På grund af allt detta och då, fastän här efteråt föreslås någon förändring uti hvad förut, i afseende å Öländska Utmarks-skatten är vordet hemstäldt, någon andel af samma skatt icke kan med säkerhet påräknas, finnér Utskottet sig sakna skäl att den förut föreslagne beräkningen af nu ifrågavarande ränte-Titel frånträda. Utlå - Stals-Uiskollels UtlåtandeN.o 226. 9 Utlåtandet Lit. E, angående eftergift af utmarks-skalten å Öland, har blifvit bilallet af Bonde-Ståndet, men af de öfrige Riks-Stånden återremitteradt med de anmärkningar: alt i den ordning, Rikets Ständer förut begärt, blifvit ulredt och lagligen pröfvadt, alt vederbörande äro förbundne att nu ifrågavarande afgift erlägga; att en så beskaffad allmän eftergift deraf, som Utskottet föreslagit, följagtligen icke med skäl kan rnedgifvas; att, i händelse skatten skulle anses vara för tryckande och någon lindring af nöden, beviljandet deraf borde antingen, efter någre Talares förmenande, inskränkas till eftergift af halfva skatten, på sätt Herr Doctor Thomander i sin reservation föreslagit, eller ock, efter andras åsigt, undersökning anställas, hvarigenom kunde blifva utredt, i hvad måtto nedsättning vore af behof och billighet påkallad; samt att, då fråga vore om eftergift af en grundränta, pröfningen deraf icke ensamt på Rikets Ständer ankom ine.
Och konvaljerna vid björkens fot de blomma och glädja sig, men deras systrar, som vuxit upp några få steg längre bort mellan hjulspåren på vägen, de dofta ock, men deras hvita drägt höljes af dam och de längta och tråna och veta ej sjelfva hvarföre. Vägens trånande blomma frågar: "Syskon, hvita, doftande konvaljer, huru kunnen j blomma och dofta så friskt och hvarföre tråna vi?" Och konvaljerna svara: "Vi blomma och dofta i björkens skydd, vi veta ej annat. Men fråga rosorna se huru rika de blomstra". Rosor vexa tätt i sluttningen, konvaljerna fråga: "Rosor röda, glödande, huru kunnen j blomstra så rikt, så yppigt, hvad gläder så edert hjerta, hvarföre måste vi arma tråna". Gladt svara rosorna: "Se vi vexa här fritt, den resandes hjul krossar oss icke, knappt når oss ett damkorn af dem hans vagn sätter i rörelse, och vi äga hela den sköna verld, som här utbreder sig för oss; vi äro rika, vi äga sol, vi äga dagg, men vi äga af allt dock endast den ena hälften, derföre att vi stå här på åsens ena sida, men se björken, den äger all vida verldens fägring rundt omkring sig, den äger sol, luft och lif, hvadan de än må komma, derföre är björken stor, derföre är björken stark och fager mer än någon annan". Men vägens konvalje visste icke huru hon skulle, äfven hon, komma från vägens dam till ljus och frihet. Kom så en ung flicka; hon band en krans, hon plockade vägspårets konvalje och fäste den i kransen, och så var kransen färdig. "Vackra björk, i dig vill jag hänga min krans, högt upp på en af de svajande grenarna"; och högt uppe sväfvade nu blomman, och hon lefde ett ögonblick af ljus, der intet stoft föll på hennes skönhet; nästa ögonblick var hon död. Qvinnan på Tongatabu.
Att nu säga sig ändra, hvad såsom regel förblifvit oförändradt, måste vara ett felaktigt uttryck, ledande till missförstånd. Blå man icke häremot invända, det meningen är så uppenbar, att missförstånd derom ej kan äga rum. Erfarenheten bar visat exempel på misstydning af stadganden, hvilkas ordalydelse förekommit vida mera solklar än den ifrågavarande. Det är lagstiftarens pligt att förekomma möjligheten af misstydning, der sådant kan ske; och jag tror, att detta mål vore vunnet genom antagande af den vid ärendets behandling af Lagoch EkonomiUtsk:ns sammansatta afdelning antagna mening: ”att i afseende på lagens föreskrifter i 24 cap. Byggn.b:n, i fråga om brandstod, det måtte varda genom särskild författning förklaradt, att” etc. Enligt hvad en ledamot af PresteSt. mig meddelat, har vid betänk:s föredragning inom detta Stånd den af afdelningen föreslagna ordalydelse blifvit antagen, och jag får således vördsamt föreslå, att R. o. Ad., med antagande af förslaget i öfrigt, ogillar ingressen till lagstadgandet, och i stället godkänner den nyss upplästa ordalydelsen. Gr. Bförner, Carl Göran Detloff: Då denna fråga inom de sammansatta Utsk:n förevar, drefs den satsen, att oaktadt den ingress till författningen, som af Utsk.n blifvit före - Den 9 November e. m. 173 slagen, man ändock, till följd af ordalydelsen i del nya stadgandet, skulle anse såsom uppenbart, att de gamla lagrummen skulle oförändrade qvarstå, alldenstund i nyssnämnde nya stadgande stod: ”att den som ingått i brandstodsbolag, sorn för orten är af Konungen stadfästadt, vare ej, så länge han i bolaget qvarstår, pligtig att gälda brandstodsersättning, hvarom i Lag eller derpå grundad förening stadgas”. Det var sålunda emedan i det nya lagstadgandet ordet ”i lag” förekommer, som man ansåg det vara klart, att de ändrade §§ skulle qvarstå. Jag får i sammanhang dermed äran anföra, att ehuru uti den vid förliden riksdag af R.
När det var fråga om pensioneringen af Tumba pappersbruksoch lånekontorens tjenstemän, så angick det frågan om pensionering af tjenstemännens enkor och oförsörjda barn, och var alldeles icke fråga om (jenslemännen sjelfva, emedan de pensioneras af Banken, när de upnått den derför bestämda åldern. Detta är icke någon förmån ensamt för Bankens tjenstemän, ty samma förmån gäller för Statens tjenstemän, hvilka komma på indragningsstat, när de upnått en viss ålder, af 65 å 70 år, hvilket är samma ålder som för Bankens tjenstemän är föreskrifven och Statens embetsman bidraga icke heller något dertill. Jag känner icke huruvida en person, som har pension på indragningsstat, i händelse han begär ett ärerörigt brott, får behålla sin pension; men Oen 16 Augusti. 265 icke finnes del något skäl för Staten och således icke heller för R. St. alt pensionera en brottsling. Det är hårdt för Ijensteraannens familj, men hvarföre tager han sig icke till vara för att begå ett sådant brott, hvarigenom han störtar sig sjelf och sin familj i elände. Icke bör Staten bidraga till hans underhåll då han icke afhåller sig från ett sådant brott. Jag kan således icke annat än fortfara i min anhållan om bifall till betänk. BankoUtsk:s förevarrde mern. blef uppå härefter framstäld propos. af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtsk:s d. 14 och 15 dennes på bordet lagde mern. JN:o 75, ang:de vissa föreskrifter i Bankoreglementets 5:te artikel. Föredrogs Const.Ulsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 28, med voter:spropos:r ronde det uti Const.Utsk:s mein.
Utgifterna af denna Cassa voro sistnämnde år* till Försa ml i nga nies Fattigvård och vissa Schol-Inrättningar 21,260 Ridr 26 sk., samt till Lnzarctts-byggnaden och andra Sjuk vår ds-anstalter m. m. 16,773 R:dr i5 sk., eller sammanlagd t 38,023 R:dr 4* sk. Terrilorial-Försaralingarnas FaLligoch Försörjningshus innehafva tillsammans Fastigheter till ett uppgifvet värde af omkring 128,000 Ridr, och räntebärande Capi tal-fonder till ett belopp af 275,593 Ridr. Deras inkomster utgjorde år 1831 tillhopa 65,929 Ridr 4* sk. 10 rist., och utgifterna 63,5g3 Ridr 9 sk. 4 1-st Antalet af de Fattiga, som af Fattighusoch Försörjnings-medlen åtnjuta dels husrum, vård och underhåll, dels särskilta understöd, har vanligen uppgått till omkring 2,720 personer, de oberäknade, hvilka vid inträffande behof undfått fria medicamenter och Läkare-vård. Med de vid nedannämnde Militär-Corpser och Församlingar särskilt stiftade Understöds-fonder och Fattig-anstalter är förhållandet följande: a) Kongl. Svea Lif-Garde: Capilal-beloppet af de för välgörande ändamål vid detta Regemente inrättade särskilta Cassör, utgjorde år i83a 2i,5oo Ridr. jemte ett årligt anslag af Statsmedel 214 Ridr 3a sk. I pensioner och understöd för 87 personer, utbetaltes 5ao Ridr, -7 6 — b) Kongl. Lif-Gardet till Häst: Hans Kongl. Höghet Prins Oscars Hospitals-Inrättning, stiftad år 181a och förvaltad enligt Kongl. Reglementet den 16 Juli 1816, eger i Capital-fond 14.6.08 R:dr 9 sk. 7 r:st.
Det kan endast en konstnär och en konstnär af första rang. Så synes jag fattig och arm när det gäller det skånska folklynnets vackraste drag, der eger jag intet att framvisa, inga talande exempel och anekdoter; det är med mig som med dem jag velat skizzera: der vi som mest önskade vara vältalige ega vi knappast ett ord.12 H.H.R! Härmed ett par små skizzer till genomläsning, om de bli förkastade tröstar jag mig, bli de antagna är det bra, men kunna de betinga mig ett om än så litet honorarium blir jag förtjust ty ”jeg er fattig, jeg har kun mit hjerte og min strengeleg.” Ödmjukligen Svar. O. Tvist. Så vidt vi kunna finna, eger ni både ”Hjerte og strengeleg”, och med dessa båda gåfvor torde ni kunna eröfra äfven ”det der”, som skulle göra er ”förtjust”. Med nöje mottaga vi både den lilla friska, stämningsfulla skizzen samt den väl berättade och i all sin enkelhet förträffliga historien. Sänd oss med omgående namn och adress jemte andra uppgifter, som pläga utgöra förutsättningar för en närmare bekantskap. (Ur Svensk folktidnings breflåda d. 12 Maj 1882.)14 H.H.R! Tack för det uppmuntrande svaret till O. Tvist – eder ödmjuka tjenare. Namn och adress finnas här nedan. Med glädje framsträcker jag handen till en ”närmare bekantskap”, jag, nybörjaren som ej kan låta bli att klottra alla papperslappar fulla men knappt känner en kristen själ som kan eller vill befordra dem till trycket, och Ni vet dock att för en författare är ingenting värre än att bli hängd i tysthet. Jag eger inga relationer, absolut inga, ty bland alla mina personliga vänner finnes ingen som lutar åt det literära hållet. Min håg för konst och literatur är medfödd och obetvinglig och har drifvit mig till trägna sjelfstudier. Jag har aldrig gått i någon skola, men min mor är ett bildadt fruntimmer, och jag har henne att tacka för mycket. Sorgen har lärt mig att älska naturen och förmodligen är det lyckan som ingifvit mig kärlek till menniskorna. Jag har pröfvat båda.
Jo, det skulle taga sig vackert u t! ger fram hennes fot). Hålls där, säger j ag! BARON. Hvad tänker baron på? EMMY. (får fatt i foten under hennes motstånd) BARON. Det v et ni mycket väl! Jag tänker knyta ert skoband, det tänker jag. EMMY. (ger med sig) Åh, s å envis! BARON. (knyter bandet) Nå, ni h ar ju hel t vack ra skor, och edra fötter är minst lika små som förut! Hvarför då gömma dem? GENERALEN. (har kommit in från tamburen, stannar en stund och betraktar dem, utan att de se honom). Kors en så liten näpen herdescen! Jag tror Fredrik tar lek tioner som kammarjungfru. ( E m m y f a r ihop). BARON. (helt lugnt utan att vända sig eller afbryta sitt förehafvande) Ja, j ag skulle minsann behöfva litet mera öfning. Det är s å länge s edan j ag snörde en frunti mmers sko. I vanliga fall är det obekvämt. Men det här är bekvämt. Se så, nu är det färdigt! Vi kan fortsätta med g ranen nu, f ru Stj ernfel t. GENERALEN. Fru Stj ernfel t väljer värkligen litet besynnerli ga attityder för att låta betjäna sig... FRU STJERNFELT. Jag klär julgranen, vet jag. J ag är inte l ång nog att räcka... GENERALEN. Kallas det nu för tiden att klä julgranen, när ett fruntimmer flyger upp på en stege, för att låta en herre knyta sina skoband? BARON. Jag vet inte om det är den tekniska termen. Hvilket namn hade det i farbrors ungdom? GENERALEN. (kort) Imbecil! Farbro r lille, kom hit ett ögonblick och var imbecil i mitt s tälle, så ska jag räcka fru Stj ernfelt mera konfek t och äppl en! GENERALEN. BARON. (smått afväpnad) Tack! BARON. Gå inte dit, farbror! J ulklappshemligheter! GENERALEN. (misslynt)
Uti folkskolorna på landet erlägges icke någon afgift, emedan kommunerne allona lärarne och vilja icke afveta någon vidare afgift, åtminstone har inom Gottland särskilda afgifter utaf föräldrarne icke blifvit erlagda, icke ens vid de äldre folkskolorne, oaktadt dessa icke existera genom bidrag från kommunerne, utan genom donationer, hvarmed bestridas icke allenast koslnaderne i och för skolhus och skolmateriel, utan äfven underhållet deraf, samt aflöning åt lärarne. Ibland lärjungarne skall enl. min öfvertygelse aldrig någon fråga uppstå om hvilken betalar mera eller mindre, emedan afgiflens bestämmande afgöres emellan skolstyrelsen och lärjungarnes målsmän. Vid den lärdomsoch apologist-skola jag omnämnt, äro redan till skollärare antagna flera fattiga barn, hvilka underhållas på det sätt, att de hafva matdagar i staden. Det oaktadt har jag aldrig hört omtalas eller kunnat förmärka, att någon olikhet uti barnens sätt att bemöta hvarandra deraf uppstått. Lika litet tror jag, att någon skillnad emellan lärjungarna skall uppdragas derföre, att den ene betalar full afgift då andra deremot endast | eller ^ eller också alldeles ingen. När för inhemtande af undervisning i alla andra saker och färdigheter afgifter måste erläggas, synes det väl ock vara skäl, att för allmänna kunskapers vinnande någon afgift 3'J8 Den G Maj f. m. erlägges af dem, som dertill hafva förmåga. I Paris, om jag vill gå till lärgossar, hålla mästarne icke några sådana, emedan de skulle blifva dem för dyra, utan använda i stället några afsigkomna gesäller, som verkställa sådant arbete, som annorstädes åt lärgossar öfverlåtes. Taga de åter på grund af ackord med föräldrar och målsmän emot lärgossar för alt dem undervisa, så måste för dem betalas ganska drygt; sålunda kan förfaras i Paris, emedan alla skrå-ordningar inom Frankrike blifvit upphäfda. Nu har man inom hela riket uti folkskolorna besörjt om en allmän undervisning i läsa, skrifva och räkna.