Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi skola likväl noga ak ta oss att företaga något emot hans egen heliga person Gudbevars! vi behöfva just en sådan der docka, en mannequin som är för folket att se på. Må h an g erna f örstöra penningar på sina lustbarheter, allmänh eten tycker om en sådan der teaterhjelte och vi skola hjel pas åt att applådera hans komedier. NIONDE SCENEN. EN BBTJENT, sedan RUDBECK. PECKLIN. Öfverståthållaren B aron Rudbeck! Huru? ( Till Ru dbeck ) Ni redan hemma, min Baron? ( Betjenten g år. ) R u d b e c k . Jag kommer just nu på ögonblick et och mitt förs ta besök... P e c k l i n . Är hos mig, det f ägnar mig af hjertat, men ni ser u pprörd ut? R u d b e c k . Jag har vigtiga underrättelser att meddela er. R u d b e c k . Herr g eneralen vet att j ag kommer direkte f rån Sk åne dit Ständerna skickat mig för att taga reda på ställningen i landet. Vid min ankomst till Christians tad fann jag portarna tillslutna och s tycken på v allarna vända inåt staden. J ag begärde att få komma in i fäs tning en, men det nekades mig jag fordrade att få tala vid kommendanten förgäfves, och då j ag förklarade att jag kom på Rik ets Ständers vägnar, sv arade mig vakthafvande officern att man ingenting hade otal t med mig och att han ick e kunde afvika ifrån de o rdres han erhållit. P e c k l i n . Ah! öppen rebellion således! det var då ifrån det hållet ovädret skulle bryta löst. Och vidare! R u d b e c k . Jag fann dessutom fortificationsof ficerare syssels atta att uppkasta nya u tanverk , och på min fråga om ors aken till ett så ovanligt företag, svarades mig blott att det sk edde på kommendanten, kapten Hellichius' befallning, med ett ord, allt tyckes antyda att s taden ämnar emotstå en ordentlig belägring. P e c k l i n .
Dylik upplåtelse kommer alltid att upphöra så tidigt före Rikets Ständers sammankomst, att rummen och inventarierna dessförinnan kunna vara försatta i ordnadt och fullständigt skick samt, om så erfordras, reparerade. § 262 Då Rikets Ständers Revisorer öfver Stats-, Bankooch Riksgälds-verkcn sammanträda, skola Fullmägtige till dem afgifva berättelse om Riksgälds-konlorcls ställning och förvaltning under den tid, som Revisorernes granskning kommer att omfatta; och böra, vid samma tillfälle, särskilda berättelser af Kommissariatet och Ombudsmannen vid della Verk afgifvas och, genom Fullmägtige, till Rcvisorerne ölverlemnas. Dessutom skola Fullmägtige, vid nästa riksdags början, till Rikets Ständer afgifva och till Stats—Utskottet aflemna en fullständig berättelse för hela den tid, som förflutit sedan Fullmägtiges berättelse till Rikets nu församlade Ständer afgals; börande jemväl särskilda berättelser för samma tid af Kommissariatet och Ombudsmannen då afgifvas och till Stats-Utskoltet af Fullmägtige öfverlemnas. § 263. Efter hvarje revisions slut skola Fullmägtige, på sätt Rikets Ständers för Rcvisorerne utfärdade instruktioner innehålla, föranstalta om tryckning och utdelning med allmänna tidningarne af Revisorernes, angående Statsoch Riksgäldsverken, afgifna och Fullmägtige tillställda berättelser, jemte dertill hörande förklaringar; hvilka handlingar, äfven genom Fullmägtiges försorg, böra till näst derefter sammanträdande Revisorer och Ständer öfverlemnas. § 264.
S. D. Wid föredragning af Ekonomi Utskottets förnyade utlåtande N o 151, i fråga om nödvändigheten af krönte kohlskrindor och angående kohlmätare, fann PresteStåndet för godt att i likhet med hvad Hedervärda BondeStåndet, enligt nu ankommet Frotocolls Utdrag, af den 2 innevarande månad, beslutat, bifalla Utskottets först afgifne Utlåtande med de tillägg, som det sednare innefattar, dock under önskan, att i den författning om kohlmätet, som framdeles torde blifva utfärdad, rättighet att med både Mätstång och Tunna, låta uppmäta och derefter kröna kohlskrindor, Ryssar och stigar, må allmogen förunnas, S. D. Föredrogos StatsUtskottets Utlåtan? de N o ^77, samt EkonomiUtskottets Betänkande l\:o 155, bägge angående fortfarande understöd af Staten för Höganäs Prut. TJtdrd. 4 Äng. 1843. 613 Stenkolsverk, och blefvo desamma återremitterade till gemensam behandling af dessa Utskott förenade. S D. Föredrogos ånyo och biföllos nedannämde från Utskotten inkomne Betänkanden, nemligen: Stats-Utskottet: N:o 347* Om ändring i förvaltningen af Strömsholms och Kungsöhrs Kungsgårdar. No 348, Om förlängning i Arrendetiden af Strömmings fisken. N:o 349, Förnyadt Utlåtande om Nummerlotteri Inrättningen. N:o 350, Angående förrättad Revision af Postverkets Räkenskaper. N:o 351, Angående verkstald granskning af ChartaeSigilatas Medels Redogörelsen. N:o 352, Om Riksgälds Contoirets Waktbetjenings ansökning, att få till godo njuta så kallade Skopenningar. 624 Fröt. Ut dr. d. 4 Aug. 1823.' Bevillningsoch Ekonomiutskottet!: N:o 25, Om nedsättning af Tullen å utgående Tjära och Beck. Stats och BancoUtskottens:
Majit dock icke kunnat till noggrannare pröfning företaga, innan sig visat, huruvida ändamålet kunde på det af Rikets Ständer beslutade sättet vinnas. Under sådana förhållanden har Kongl. Majit velat till Rikets Ständer i nåder hemställa, att det vid förra riksdagen gjorda anslaget af Åttaliotusen riksdaler banko måtte ytterligare få blifva i Riksgälds-kontoret till nästföljande riksdag qvarstående, för att af Kongl. Majit användas på det sätt och med de vilkor, som Rikets Ständer kunna finna vara för ändamålet lämpliga.{ Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. H. Reuterdahl. Bih. lill R. St. Proposition, Jtä 23. Utdrag af Protohollet öfoer Ecclesiastik-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Slats-Itädet, under Hans Kongl. Höghet Kronprinsens närvaro, å Stockholms Slolt den 19 November 1853. Närvarande: Hans Excellens, Jnslilie-Slats-Ministern Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Stals-Ministern för Utrikes ärendena Herr Friherre Stjerneld, Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl, Grefve Gyldenstolpe. Chefen för Ecclesiastik-departomentet Stals-Rådet Reuterdahl uppläste till justering underd/iniga förslag till följande af Kongl. Maj:t den 9 innevarande månad beslutade nådiga Propositioner och skrifvelse lill Rikets Ständer, nemligen: 5:o Angående folkskolelärares pensionering. Kongl. Majit behagade, jemlikt Stats-Rädets underdåniga tillstyrkande, berörde förslag i nåder gilla, och befallde att, i enlighet dermed, nådig skrifvelse, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo Gust. Ribbing.
» Men han kan väl få vara folk för det » » Behöfver han bli uppskojad, » sade jag, » så ska ' vi rekommendera honom åt er. För resten är han en mycket präktig » janne ». Och en skicklig målare är han ju också. » » Skicklig, det är just hva han är, » sade Aja. (Forts.) Lifiärsäkiwsbol. New-York ||| Lif 37 Elise Hwasser. Och ensam jag vid h e n n e s dödsbädd sitter. J a g ser de välbekanta, kära drag, jag ä n n u m i n n e s ifrån g o s s e å r e n, när hon från scenen vann de stora slag, när hon var varm och segrande som våren. Och stormen ryter. Hon vrider händren. Ett stänk m o t rutan — k l a n g af tamburin — Nora, N o r a tråder åter dansen Kleopatra i bägarn skänker vin, se och Men nakna armar härma — marmorglansen. Din u n g d o m s d r ö m d e n var att du blef bli det äfven: drottning — konsten själf dig krönte, och kronan strålade af fantasi, och makalös var h y l l n i n g e n du rönte. Daniel räntor slår ett haf i storm o c h stänker skum Tillg. jan. 1893 Lifräntefond Fallström. kr. IDUN Från Iduns läsekrets. » Spinn, spinn. •&gt; Nu, fruar o c h fröknar, är det tid att låta spinnrocken surra både i salong o c h kök. Sedan julstöket är öfver o c h helgen genomlefvad med sina kalas o c h större eller mindre tillställningar, kommer hemmet i sin ordning igen, o c h då blir tid både för mamma o c h döttrar samt tjänare att spinna lin o c h ull eller väfva hvad under förra året spanns. Lägg ej bort vår gamla husslöjd, efterapen ej utländskt, utan vården på alla sätt hvad för vårt land kan vara originelt. Fast de ej spinna o c h väfva i Paris, låt o s s dock göra det i Sverige.
Men när nu kemien och alla andra naturens verkligheter voro genomskådade, tog han en dag en visit i bokskåpet. Han tittade i poesierna. Der kände han sig sväfvande i luften och visste icke hvar han var hemma. Han förstod det inte. Så fick han Fredrika Bremer's Skildringar ur hvardagslifvet. Det slog familjejolm och tantmoraler emot honom, och han stälde tillbaka dem. Så fick han fatt i Jungfrutornet. Det var berättelser och äfventyr. Den olyckliga kärleken rörde upp honom. Men vigtigare än allt var, att han kände sig vuxen med dessa vuxna menskor. Han förstod hvad de talade och han märkte att han icke var barn. Dessa fullvuxna voro ju hans jemlikar. Han hade ju varit olyckligt kär, lidit, kämpat, men var qvarhållen i barndomens fängelse. Och nu kom han till fullt medvetande om att hans själ var i fängelse. Den hade varit flygfärdig för länge sen, men man hade klippt vingarne och satt honom i bur. Nu sökte han fadern och ville tala med honom såsom en jemnåring, men fadern slöt sig och rufvade på sin sorg. På hösten kom ett nytt bakslag och en ny hållhake på honom. Han var mogen till gymnasiiafdelningen, men qvarhölls i skolan, emedan han var för ung och skulle mogna. Han rasade. Det var andra gången man röck honom i rocken, när han ville springa. Han kände sig som en omnibushäst, som oupphörligt tar fart och oupphörligt hålles igen. Detta röck sönder hans nervlif, slappade hans viljekraft och lade grunden till blifvande modlöshet. Han vågade aldrig önska något rätt lifligt, ty han hade sett sina önskningar motas så många gånger. Han ville rusa fram med arbete, men arbete hjelpte ju ej: han var för ung. Nej, skolan var för lång. Den visade målet i fjerran, men satte slagbommar för löparen. Han hade räknat ut att han skulle bli student vid femton år. Han blef det ej förr än vid aderton. Och i sista åren, då han såg utgången ur fängelset så nära, kastades ytterligare ett straff-år på honom, derigenom att sjunde klassen gjordes tvåårig.
Furstendömens utrymmande och stridigheternas återförande pä rent diplomatisk grund. Sedan Kejsaren af Ryssland, i enlighet med sin genom manifestet den 26 Juni 1853 kungjorde afsigt ali besätta förenämnde Furstendöme!], låtit sina trupper den1 3 nästpa följd o Juli öfverskrida gränsen, framträdde möjligheten af hvad, sorn sedermera inträffade, eller en brytning emellan Vestra Europas förnämsta sjömakter och Ryssland, så påfallande, att de Skandinaviska Rikenas Konungar nästan samtidigt uppfattade tanken att rådgöra med hvarandra om den ställning, som, i händelse af ett krig emellan sjömakterne, borde af Skandinaviska folken intagas. Genom dépéche den 15 Juli 1853 från dåvarande Slats-Minislern för Utrikes Ärendena Hans Excellens Herr Friherre Stierneld till Kongl. Maj:ts Chargé d’Äffaires i KöpenBlh. till R. St. Prot. 185G & 1857. 3 Sami. 7 H'äft. 5 34 Konstitutions-U(skottets Memorial N:o ■l'!. hamn, underrättades den sednare att, derest den i anledning af Orientaliska förvecklingarne uppkomna spänning emellan Europas Ostra oell Vestra stormakter skulle leda till en brytning emellan dessa maktor, Kongl. Maj:l beslutat bibehålla en strängt neutral ställning, men vid öfvervägande af de åtgärder, sorn för det närmare bestämmandet deraf kunde vara att vidtaga, ansett del vara af största vigt att förskaffa sig visshet om Danska Regeringens tänkesätt i denna fråga och att söka vinna dess samverkan för vidtagande af samtidiga oell likartade åtgärder; ecb #kulle i detta ändamål Konungens af Danmark Minister förUtrikes Ärendena i förtroende meddelas ett vid dépéchen fogadl memorandum, innehållande en närmare utveckling af Hans Maj:ts tänkesätt i förevarande ämne.
Utsv.-oOcc.-UttJ<, Uti. N:o 68. 37 menniskoåtgärd, lärer man ej böra yrka, hvarken att denna inrättning, hvars nytta en lång tids erfarenhet besannar såsom eit välgörande moralisk policeanstalt i Församlingen, skall upphöra, ej eller att dess verksamhet skall bindas inom allt för trånga gränser eller inskränkas till endast allmänna Embetsomsorger. I sådant fall vore det må hända alt befara, alt anstaltens förnämsta ändamål skulle aldeles förfelas och Domstolarne öfverhopas med handläggning och bestraffning af förseelser, emot hvilka den faderliga varningen nu görtillfyllest, men hvilka, drabbade af Lagens näpst, fruktansvärd t, kunde öfvergå till större brott. Och då Utskotten sålunda hålla före, .alt Författningens föreskrifter i denna del, med vis urskiljning och rättsinnig oväld tillämpade, böra blifva svarande ernot ändamålet samt medföra obestridlig nytta, och då endast misstag om deras rälta betydelse kunna föranleda de olägenheter man befarat, hafva Utskotten, under åberopande för öfrigt af hvad förra Betänkandet härom innehållet , icke tvekat att tillstyrka, det jemväl ifråga varandeanmärkningar måtte utan afseende lemnäs. Då Utskottens, i deras för ut afgifna Utlåtande, yttrade omdöme om obehöfligheten af ett närmare bestämmande af gränserne emellan mål af criminel beskaffenhet, de der 38 Lags. Allm. Besv. o. Oet.-UtshUtl. N:o 68. tillhöra Kyrko-Råds pröfning, och sådana mål, i hvilka Domaren anlitas bör, icke blifvit vederlagdt genom de häremot nu gjorda anmärkningar, anse Utskotten tillfyllest, att till svar derå samma yttrande åberopa.
Jag kan försäkra Hr Frih. äfvensom R. o. Ad., att jag lika mycket sorn någon annan är fiende till tryckfrihetens missbruk, ehuru jag icke erkänner såsom missbruk allt, hvad man derunder vill inbegripa; men jag är öfvertygad, att tryckfrihetens missbruk mycket bättre förekommes genom jury, än genom domstolarna. Det är endast vid sådana tillfällen, då ingen verklig förbrytelse finnes, men der en mäktigare impuls likväl kunde verka till för publiciteten menliga resulta - Den 17 October e. m. fater, sorn domstolen kunde äga företräde framför juryn; men der verkliga missbruk blifvit begångna, tror jag, att juryn lemnar det säkraste skyddet just derföre, alt det är ingenting, som leder sig sa lätt till känslan som den att straffa en orättvisa eller en förolämpning; och då en hvar önskar att blifva i tillfälle alt gifva upprättelse åt en förolämpad, skall lian sannolikt ej underlåta att tillfredsställa denna känsla genom att gifva sin röst i juryn derför. Man kan svårligen tänka sigen jury, deri domstolen och åklagaren tillsätta det antal ledamöter, som fordras för den tilltalades fällande, så organiserad, att icke den, sorn,verkligen lidit orätt, skulle få upprättelse. För min del ser jag endast derpå, att full rättvisa ma vederfaras parterna, och just derföre, att vanliga domstolar svårligen kunna vara fullt, både juridiskt och moraliskt, rättvisa i sina omdömen i sådana mål, är det, som jag i principen motsätter mig dessa måls öfverflyttande till domstolarna. Här är väl icke stället att vädja till erfarenheten; men den, som påminner sig politiska frågors behandling af våra domstolar, lärer icke underlåta att draga slutsatser, som kunna vara mera gynnande för min än för Frih. Cederströms mening. En värd ledamot, Hr v.
Djössilä, såsom herr bakom disken uttalade hennes namn, Tuominen erlade den obetydliga afgiften för beviset, och därmed voro de färdiga att gå till fredsdomaren, som skulle ombestyra det slutliga tillknytandet af bandet. Men de hade knappast hunnit ut i korridoren, innan en sluskigt klädd herre med en förfärlig skjortkrage och en illa tuggad cigarrstump mellan tänderna slog ned på Tuominen, räckte honom ett smutsigt visitkort Joshua D. Sharky, justice of the peace och sade sig vara villig att utföra vigselceremonin på stället. Både bekvämare och billigare för er än om ni går till någon annan bara en dollar. Tuominen visste, att en sådan vigsel var lika god i lagens ögon som någon annan, den kostade hälften mindre och orsakade minsta bråket. Hvarför inte? Med ett par ord förklarade han för Lena att den här herrn kunde och ville viga dem genast. Hon skulle bara svara yes, när han stälde en fråga till henne. Mera behöfdes inte. Inte är det ju någon präst, invände Lena. Men Tuominen tystade henne med några öfverlägsna ord om att i Amerika inte behöfdes några präster vid giftermål. Han skulle nog sedan närmare förklara det för henne. Innan hon rätt hann besinna sig, sade den sluskige karlen några ord, Tuominen svarade yes tillräckligt ljudligt för två, herrn med cigarrstumpen sade igen något och sträckte fram sin hand, Tuominen tryckte en sedel i den, och så vände han sig till Lena och sade: kom nu, det är färdigt. Hvad är färdigt? frågade hon i detsamma de kommo ut på gatan. Vigseln, vet jag. Han där inne vigde oss just nu. Han! den där karlen? Det kan du inbilla någon annan, men låt bli att sätta ihop sådant för mig. Lena kände sig ordentligt ond utan att ännu riktigt veta hvarför. Visst vigde han oss. Här i landet viges man af domaren; präst behöfs als inte, om man inte vill. Och här på kortet står hans namn och titel. Nog ä' vi lika lagligt gifta som alla andra i Amerika. Aldrig i lifvet, förklarade Lena med största bestämdhet. Om jag inte är vigd af präst, så är jag inte vigd als. Sådan där vigsel är en skam för Gud och människor.
Den ena eller andra åsigten må vara den rätta, det är en lycka att begge finnas; ly ur striden mellan åsigter framträder det rätta, och jag anser det vara en välgerning att vi kommit så långt, att man kan diskutera frågan, ty under långliga tider har ensidigheten varit så stor, att ganska få vågat upträda mot detta lagförslag. Hr Weijdenhjelm, Ernst Aug.: Då jag utan skiljaktighet deltagit i det beslut, som innefattas i det LagUlskis betänk., som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, så har jag icke för min del, vid det af Frih. Raab anmärkta uttryck, fästat den betydelse, han synes vilja detsamma tillägga. För en sådan händelse skulle jag ansett det uttalade omdömet vara för tidigt fäldt och icke af behofvet påkallad). Då motionärens framställning icke kunde komma under Utsk:s pröfning i del skick den nu förekommit, men motionen eller det förslag, som dermed åsyftats, är af den vigt och omfattning, att, om Ulsk. också deråt egnade all den lid, som en riksdag af vanlig längd medgifver, Utsk. likväl icke skulle kunna medhinna mera, än blott att till en del granska och genomgå delta förslag, så skulle häraf blifva en följd, att de många motioner, som afsa partiella, af behofvet påkallade förändringar i nu gällande lag, skulle undanskjutas, en åtgärd tydligen af mehn och skada för de rättsökande, eller ock att åt detta förslag icke skulle kunna egnas mer tid, än som LagUtsk. egde öfrig, sedan Utsk. medhunnit att granska och genomgå de motioner til! partiella förändringar, som lill riksdagen inkommit. Häraf skulle också blifva en följd, att en mängd af riksdagar skulle tilländagå, innan detta förslag hunne alt af Sländerne granskas. Alltså, och i den händelse att det nya lagförslaget må anses af behofvet påkallad), synes det mig vara nödigt, att Ständerna öfverens - Den 12 Februari. 399 kommo om vidtagandet af en åtgärd, hvarigenom en så beskaffad granskning, ledande till det ändamål, som dermed kan åsyftas, må kunna ske.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. mantal, som antagligen komma att undergå laga skifte på alla egorna, hära! följer, att för en landtmätare-personal af samma storlek som den, hvilken arbetat under nyssberörda 10 år, och som ännu finnes samt snarare är i tillän aftagande, arbete med laga skiften icke återstår för stort mera än 11 år eller till år 1876, öfver bela riket räknadt; att sådant arbete icke mera finnes i Malmöhus län och på Öland samt troligen inom kort tid, 2 å 5 år, upphör inom Christianstads, Skaraborgs, Södermanlands och Wermlands län; samt att Landtmätarens befattning med stängseldelningar, antagligen i följd af nådiga Förordningen den 21 December 1857 om egors fredande emot skada af annans bemdjur och om stängselskyldighet, högst betydligt minskats, hvilket ock visar sig deraf att, då af Landtmätare under åren 1855—1859 stängseldelningar blifvit verkställde å tillsammans 113,929,585 sträckfot, hafva samma slags förrättningar under åren 1860—1864 icke angått ens fjerdedelen af förenämnda belopp, utan allenast 27,352,721 sträckfot, och då Landtmätarne år 1857 delade 26,844,781 sträckfot stängsel, hafva de år 1864 icke haft att dela mera än 2,900,255 sträckfot, hvaraf med säkerhet torde kunna slutas, att den tid snart skall inträda, då Landtmätarne icke mera komma att sysselsättas med stängseldelningar“. lödare har Öfver-Direktören vid Landtmäteriet, uti sitt den 31 Oktober 1864 afgifna underdåniga utlåtande angående omarbetning af den nu gällande nådiga Landtmäteri-taxan, upplyst att, af de 409 vid allmänna skiftesverket i Riket år 1862 anställde Landtmätare, 29, eller 1 Förste, 2 Andre, 17 Kommissionsoch 9 vice Kommissions-Landtmätare, hela året varit utan sådan sysselsättning i tjensten, för hvilken ersättning efter Landtmäteri-taxan bestås, — 7 hindrade af sjukdom, 7 af andra befattningar, 1 af suspension och 14 af brist på förordnanden, — äfvensom att af de återstående 380 Landtmätarne, till resor i tjensten, renovation åt enskilde och andra efter taxan betalda göromål, 11 haft anledning använda från 4 till och med 42 dagar, 23 d:o d:o 50 d:o 98 d:o 36 d:o d:o 101 d:o 147 d:o 70 d:o d:o 152 d:o 199 d:o 131 d:o d:o 200 d:o 248 d:o 109 d:o d:o 250 d:o 316 d:o Under åren 1863 och 1864 har ock förhållandet,
Häraf synes, att nämnde summa icke utgått till premier utan till stipendier; och om det i allmänhet icke plär vara brukligt att qvittenser affordras almosetagare, så synes detta än mindre vid ifrågavarande fall böra äga rum, helst en dylik garanti mot Rektors undansnillning af stipendiemedel icke blott vore i juridiskt afseende otillfredsställande, enär flertalet af de lärjungar, som erhålla fattigunderstöd, utgöres af minderårige barn, utan ock i pedagogiskt rent af förkastlig, såsom bidragande till lärjungarnes missaktning för en lärare, mot hvilken en dylik garanti kunnat anses behöflig. — 353 — Att emedlertid nämnda garanti, ehuru i annau form, verkligen förefinnes, torde af följande framställning rörande sättet för stipendiers disponerande vid detta läroverk, inhämtas. Hvad först beträffar stipendium Maltnrosianum, utgörande räntan af till läroverket testamenterade 1,500 R:dr R:mt, så utnämna länets Höfding och stiftets Biskop hvarje år 2:ne obemedlade ynglingar till stipendiater, hvilka vid slutakten efter årsexamen, i närvaro af Läroverks-kollegium, läroverkets ungdom samt en mängd andra personer från staden oell orten, af läroverkets Inspektor emottaga hvardera 42 R:dr 75 öre. Vid samma tillfälle, äfvensom vid slutakten efter hösttermins-examen uppläsas af Inspektor med ljudelig stämma de inom Läroverks-kollegium hållna protokoller, upptagande bland annat namnen å de obemedlade lärjungar, åt hvilka Läroverks-kollegium anslagit understödsmedel, äfvensom beloppen af dessa, och tillkänagifver Inspektor, att de uppnämnda lärjungarne äga att hos läroverkets Rektor, på tid denne utsätter, de dem tillfallande medlen uppbära. Utdelningen verkställes antingen omedelbart efter slutakten, eller, i händelse denna inträffar sednare på aftonen, tidigt följande dagen. Innan läroverkets räkenskaper till