Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksgälds-kontoret kommit i behörigt åtnjutande af de åt detta verk utaf Rikets Ständer anvisade inkomster och tillgångar, hafva Revisorerne funnit, att det belopp, 16,666 R:dr 32 sk., som köpeskillingen för den vid Regeringsgatan här i hufvudstaden belägna och af Kronan försålda så kallade hofbageriegendomen utgjorde, hvilket belopp, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, i den män detsamma vore eller blefve disponibelt, borde till Riksgälds-kontoret öfverlemnas, ännu icke till större eller mindre del kommit meranämnde verk till godo; varande, så vidt af protokollerna kunnat inhemtas, någon underrättelse om de hinder, som emot verkställigheten af detta beslut möjligen förekommit, icke Fullmäktige meddelad. Vid medgifvandet, att återstoden af det, vid 1844 och 1S45 års riksdag, Kapitenen Baltzar Cronstrand med 3,(100 R:dr beviljade understöd för utarbetandet och ordnandet af hans samlingar angående forn-egyptiska byggnadskonsten finge af Riksgälds-kontoret fortfarande tillhandahållas och, enligt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, utbetalas, fästade Rikets sednast församlade Ständer det förbehåll: att Kapitenen Cronstrand, vid äfventyr att eljest hafva förlorat all rätt till detta understöds vidare åtnjutande, skulle, före slutet af Juni månad 1852, med intyg af Kongl. Vitterhets-, historieoch antiqvitets-akademien styrka, att han dessförinnan inför denna Akademi till granskning framlagt berörde samlingar och att Akademien dervid funnit dem i det skick, som vid understödets beviljande loreskrefs. Men som, enligt hvad bemälte Akademi, uppå derom af Fullmäktige gjord förfrågan, uti skrifvelse af den 5 nasti.
Och hon stönade och kved och förbannade tills ett ängsligt bäh hördes och fick henne att komma till sig själf igen. Hon såg krokig och hoptorkad ut, då hon nu reste på sig och gick fram till kätten. Lammet kom fram och gned sig mot henne, och hon måste taga det öfver. Det var bra nog stort och tungt, men hon lyfte det ändå upp i knäet, i det hon satte sig ner på pallen och nu bar det till med gråten på nytt. Hon stödde pannan mot den mjuka, ulliga kroppen och grät den all’ våt. Det fanns så många tårar hopsamlade hade just aldrig varit tid med sådant, om det också hade trängt på ibland. Ett slut på dem blef det i alla fall, och så var det int’ lönt att sitta där i kylan längre, då så mycket annat var att rusta med. Stor stund drog det inte om heller, förrän det var undanstökadt efter odådet, och när det öppna fönstret blifvit tillstoppadt med halm och trasor, gick Brita in i stugan igen inte för att sofva men för att sitta på vakt. Hon slapp dock se vargen mera den vintern. De komma just aldrig dit de äro väntade. Frampå vårsidan blef det som lättare, och en Anders hade kommit hem med nog så bra förtjenst. Men olycksåret var inte slut än, och det varslade för sig. En dag strax före midsommar låg moran nere vid älfven och gnodde opp lite småkläder åt lill’Brita. Där hon höll till var det bakström, men utanför gick den stor och vild, och just som hon slutat och reste på sig för att gå hem, såg hon liksom någonting ovanligt ute i värsta skumhvirflarne. Först tyckte hon det var en knölig stock, som dök upp och ner. Jesus, hjälp! Brita blef hvit i synen som småsärkarne hon nyss vridit upp. Där ute i skummet skymtade en röd lapplufva sådan som lappkvinnorna hafva en gråhvit skinnpäls såg hon alldeles tydligt. Till och med fransen af långt hår neromkring den syntes, och den hängde drypande våt. Lappflickan var det, och mycket riktigare än då hon förr i världen höll på att skrämma vettet ur Brita, när hon i nytändningsljus skymtade uppe i bärgskrefvorna.
Ex protocollo L. Ciir. Joach. Ark tilljExp. Utsk, den 18 Da em ber kl. 12 mield. Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständers Stats-Utskottj angående en Staden Lund tillhörande jords, K agn munsjör den kallad, rotering; gifven Stockhol ms Slott den 8 Oktober 1846. Sedan, efter verkställighet af den under den 21 September 1839 i nåder anbefallda extra roteringjtiil båtsmanshåll af den, städerne tillhörande, priviligierade jord, som i ordinarie roteringen icke ingått, Kongl. Majit, af de inkomne bandlingarne, i anledning af den inom Malmöhus län för sig gångna så beskaffade roteringsförrällningen, i nåder inhemtat, att en i staden Lund belägen jord, Wagnmansjorden kallad, såsom icke af privilegierad natur, bort ingå i ordinarie roteringen, men att sådant icke skett, och att samma jord, i anseende till berörde natur, icke eller blifvit till extra rotering upptagen, bar Kongl. Majit, uppå Dess Förvaltnings af Sjöärendena samt Dess och Rikets Kammar-kollegii, uti utlåtande den 10 December 1840, afgifna underdåniga tillstyrkan, under 1 Februari påföljande året i nåder förordnat, att frågan om denna jords extra rotering skulle förfalla, men vederbörande roterings-kommission deremot ega att, efter samma jords beskaffenhet, värde och afkastning, i förhållande till jord å landet, derå bestämma rotemantal till ingående i städernes allmänna båtsmanshåll, på det sätt, att, till undvikande af rubbning uti den redan skedde regleringen i detta afseende, 32 Kongl, Majlis Nåd. Skrifvelse, N:o 32. vakansafgift årligen intill nästa' Riksdag af staden borde utgöras för de rotenummer, hvartill jorden blef uppskattad, hvilken afgift i ränteiiet skulle insättas, för att af nästsammanlrädande Rikets Ständer användas.
Det är kändt af livar oell en som rest utomlands, ali Sverige, som för hundra år sedan kunde, i afseende på sina landsvägars beskaffenhet, ställas framför de Hesta andra länder, nu deremot i delta hänseende är kanske sämst lottadt af de europeiska slaieine. Detta kommer icke egentligen deraf, att våra landsvägar äro sämre nu än då, ulan deraf att andra länder, i denna likasom i mänga andra riktningar, gått med jättesteg framå^, medan vi för blifvit stillastående. I sjelfva verket känner enhvar att våra landsvägar, ifrån förhöstens början, äro i det skick, att längre transporter af tunga varor derå pä hjuldon, väl icke öfverallt, men pä ganska länga sträckor, äro ytterst försvårade, och att det är renlaf omöjligt att här etablera sädane formansinrätlningar som i Tyskland, Frankrike och England, der man på en stor vagn kan forsla ända till S,00() U. Det finues ännu ganska länga vägstycken, der äfven en resvagn, under vissa tider, knappt kan forslas fram mer än fot för fot, och detta t. o. m. i rikets mest befolkade provinser. Någon ersättning hafva vi visserligen i slädförel och de isbelagda sjöarna, under s. k. goda vintrar; men dels är man, äfven i deu medlersta delen af riket och ända upp till gränsen af Norrland, alltid oviss huru snart ett godt slädföre skall inställa sig och huru länge det skall räcka; dels har liela den södra, mest befolkade delen af landet sällan godt af denna underlältnad i kommunikationsväg. Huru otillräcklig ofvannämnde ersättning i allt fall redan är, och än mer måste blifva, vid ökad produktion, visar sig också, icke allenast af den starka efterfrågan, hvarmed folk och dragare då, för den korta tiden, tagas i anspråk, och som tvingar jordbruken eller bergsbruksidkare!! att hälla långt Hera hästar, än de eljest behöfde, utan ock af flera andra omständigheter.
Kungörelse angående fortfarandet till 1815 års slut av det mellan Sverige och Ryssland år 1801 avslutade vänskapshandels och sjöfartsförbund samt av XVII artikeln i fredsfördraget av år 1809. Stockholm den 14 oktober 1812. Vi har med Kejsaren av Ryssland överenskommit att det vänskaps-, handelsoch sjöfartsförbund som slöts i Petersburg den 13 mars 1801 och XVII artikeln i fredsfördraget av den 17 september 1809 skall gälla till slutet av 1815. Stockholms slott den 14 oktober 1812. CARL. Kungörelse om utskrivningssättet och inrättningen av allmänna beväringsmanskapet. Stockholm den 27 oktober 1812. Vår plikt påkallade, för att trygga fäderneslandets lugn och självständighet, ändringar i utskrivningssättet av det redan fastställda förstärkningsmanskapet. Vi är övertygade att Svenska Folket är villigt att underkasta sig varje uppoffring, varigenom deras frihet och urgamla ära bevaras. Vi har med livligaste erkänsla känt Ständernas tänkesätt mot Oss och riket Och igenkänt en värdig efterföljd av den osvikliga fosterlandskärlek som under seklernas gång och ofta under hårda villkor, utgjort borgen för Sveriges bestånd och stundom vid branten av dess undergång, berett nya och oväntade medel till dess räddning. Varje svensk man mellan 20-25 år är skyldig att ingå i allmänna beväringen. Endast de som redan är i krigstjänst undantas. Eller om de genom lyten eller sjuklighet är oförmögna att delta i krigstjänst samt de som tillhört det nu upplösta lantvärnet. Lotsar, lotsdrängar och lotslärlingar, postförare med beställningsbrev och ordinarie ämbetsmän i staten undantas. Bevis om lyten och sjuklighet skall utfärdas av någon medicine doktor eller kirurgie magister och anskaffas av den som vill bli befriad. Skulle några av de utskrivna vara straffade för vanfrejd eller liderlighet skall de tillhöra särskilda kompanier med speciell uniform. Den som är skyldig att göra tjänst kan sätta annan duglig karl i sitt ställe, vilken han anmäler hos landshövdingen. Han skall vara mellan 25 - 49 år och varit i krigstjänst, så att han äger erfarenhet.
543 särskilda anordningar och assignationer icke behöfde för mindre summor utfärdas, utan att medlen utan tidsutdrägt kunde i kontanta penningar utbetalas af Räntekammaren, som derefter egde att redovisa de förskott, som till sådana utbetaluingar blefve Räntekammaren meddelade; samt att Kongl. Majit täcktes, efter pröfning af de uppgjorda förslagen, låta befordra desamma till behörig verkställighet. Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 29 November 1862. Fr. Cronstedt, W:o 212. Af Grefve Cronstedt* Fredrih* angående veterinär-väsendet och den veterinära undervisningens ordnande. Det är allmänt erkändt och vid många tillfällen, jemväl af Rikets Ständer uttaladt, att såväl landets veterinär-väsende i allmänhet, som ock den veterinära undervisningen bör ordnas i öfverensstämmelse med tidsförhållandena samt de Stigande behofven och ford ringome. Uti Kongl. Majits nådiga Proposition till Rikets år 1839 församlade Ständer om Statsverkets tillstånd och behof, begärde Kongl. Majit ibland annat ett anslag af 13,000 Ridr Rimt, att användas till sådana byggnadsarbeten, som i öfverensstämmelse med en af Kongl. Majit lastställd plan för ordnandet af Veterinär-inrättningen i Stockholm pröfvades mest nödige. Dessa medel blefvo jemväl af Rikets Ständer beviljade, att användas i eldighet med den plan, som af Kongl. Majit kunde blifva fastställd. Rikets Ständers år 1861 församlade Revisorer hafva uti sin afgifna berättelse, hvad samma inrättning angår, anmält åtskilliga brister, som ansågos nödiga att afhjelpa. Jemväl Nionde allmänna Svenska landtbruksmöte^ som år 1860 hölls i Göteborg, har ingått till Kongl. Majit med underdånig framställning om behofvet af ve - 544 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1802. N:o 212. terinär-undervisningens och veterinär-väsendets ordnande i dess helhet på ett sätt, som motsvarar nuvarande tidsförhållanden. Till följd häraf har Kongl.
Den 22 Juni 1841 blef en afskrift af denna skrifvelse öfverlemnad från Justitie StatsEvpeditionen till CivilDeparteinenlsExpedilion, i afseende å BergsRätterna och HallRälterna. — I frågan om BergsRätternas upphörande afvaktas det utlåtande, BergsKollegium, enligt Kongl. Majrls nådiga befallning al den 2 September 1840, åligger att afgifva öfver Kommilterades för en förändrad organisation af Bergsstyrelsen och Bergsstaten ra. m. underdåniga förslag i ämnet. — Frågan om HallBälternas upphörande hvilar i afvaklan på Högsta Domstolens infordrade underdåniga utlåtande, angående upphörande af Stockholms Stads Kollegier. 43§:o den 19 December 1840, angående reglering af utgifterna under Riksstatens 3:dje Hufvudtitel (173). Fortsättn, från Nio 101, 2:dra punkten. Sedan frågan om KrigsHofRättens indragning blifvit till JuslitieDeparte rnentet den 27 Januari 1841 öfverlemnad, jemte Nole af protokollet öfver LandlFörsvarsärenden för den 25 i samma månad, bar ytterligare åtgärd härvid icke ägt rum. 43f$:o den 30 December 1840, angående den tullafgift, som af Kongl. Danska Regeringen uppbäres för Svenska fartyg, hvilka passera Öre sund (178). Fortsättn, från N:o 288. Efter träffad konvention i afseende å Öresundska tullen, bar Kongl. Maj:t under den 22 December 1841 härom utfärdat allmän nådig Kungörelse, införd i samma års Författningssamling N:o 66. o O 4SO:o den 30 Januari 1841, så vidt denna skrifvelse angår Svenska undersåters skyldigheter, när de vilja bosätta sig eller resa utrikes (208), Jfr. N:o 47.
5 Den 5 Martii, re mycket kunna utvidgas, ej bör äfventyra säkerheten för brefs och penningars fortstållande med löspost på 7 ä 8 mil; äfvensom att icke såsom hittills för starkt besväras af den högst öfverklagade tryckande extra brefbäringen för Kronobetjening och Embetsmån, som, i fall förestående project blir godkändt, i betydlig mon kommer att lindras. Denna min ödmjukaste framställning torde blifva cornmunicerad Respective Med-Stånden, och till vederbörligt Utskott öfverlemnad. Herr Gyllenholm, Eric Guflaf: Hos Lagstiftaren bör, vid påbud i allmänne frågor af böter,ansvar otvifvelaktligen tagas under noga och ömt öfvervägande, dels att detsamma varder lån padt efter felaktighetens beskaffenhet, dtls att detsamma, utom behof för den åsyftade ordningen eller skyldigheten, icke må tjena till missbruk för mindre grannlaga eller egennyttiga Tjensfemäns riktande, och dels att föreskrifter i dylika ämnen icke sakna nödig tydlighet, sammanhang och bestämdhet. Flere af dessa omständigheter tyckas likväl vara förbisedda uti 4 §. af Kongl. Förordningen den 5o September 1812, der det stadgas, att den som ej infinner sig med behörig anmälan vid mantalsskrifning, skall plikta 2 Riks - Den o Martil, 379 daler. Häraf hafva åtskilige Skattskrifvare tagit sig ett gynnande tillfålie att skaffa sig ett särskilt bidrag till siria inkomster, och andra åter äro bekymrade att i detta fall infinna sig i valet emellan tjenste-pligt och misstanka för mannamon. Det år ej mantalsskrifvare!! förelagdt huru eller hvar han bör börja och sluta upprepandet af mantalsiörteckningen. Man har , ock derföre hört att samtlige Aboerne i flere Byalag, fastän till förrättningsstållet anlände, men icke straxt i sjelfva samlings-rummet inkomma, hafva utan skonsmål blifvit hvarje person till omförraålte dryga böter uppförde och fålde.
Det är just genom npphafvandet af de tryckande afgilter, hvilka hittills förhindrat en sådan sjöfart, som denna beredes möjlighet af tillväxt. Om Svenska fartyg hittills varit alldeles utestängda från Frankrikes hamnar, Den 8 Februari e. m. 455 skulle, efter motsidans sätt att uppskatta fördelarne af dessa hamnars öppnande, dessa fördelar blifvit lika med noll. Samme talare anförde jemväl såsom en allmän anmärkning emot traktaten och de derigenom heviljade tullnedsättningar å öfverflödsoch lyxartiklar, att dymedelst endast uppmuntrades njutningslystnaden oell förvekligades Svenska nationen från Spartaner till Nordens Athenienser. Detta talesätt, med hvilket man sökt tillintetgöra betydelsen af det ovedersägliga faktum, att tullinkomsten efter traktatens tillämpning ingalunda, såsom man så gerna önskat, visat sig otillfredsställande, detta talesätt skall således innebära, att tullinkomsten bibehållit sig olörminskad hufvudsakligast genom ökad import af öfverflödsoch lyxvaror. Mycket beklagar jag, att ur det nyss slutade fjolårets vidlyftiga tulljournaler ännu omöjligen kunnat medhinnas de sammandrag, som ensamme lemna fukt iska upply-ningar angule de varuslag, hvilkas ökade införsel utjemna! tullinkomsten; men det ges en annan viig, att med ganska stor visshet sluta sig till verkliga förhållandena i delta hänseende, och jag heder att derpå få lästa R. o. Ad;ns synnerliga uppmärksamhet. För en hvar al eder, Mina Hrr! som närmare känner förhållandena i sin ort, kan det icke vara obekant — hvad dessutom här ganska olta erinras — att landet under sistlörflulna året ingalunda halt att glädja sig (ifver en lycklig ekonomisk och financiel ställning. D t vitsordas fastmera från alla landsdelar, att ställningen varit högeligen he tryckt, och den kan icke hafva varit annorlunda efter flera års svaga skördar. Svår missväxt har hemsökt hela Norrland, förut hardt lidande. Under så ogynsamma omständigheter har för folket blifvit en oafvislig nödvändighet att i det aldra yttersta inskränka sina utgifter, och jag vädjar till eder.
StatsUtskottets betänkande, angående Talemans tafHarnes eller de så kallade Representations penningarnes återinförande, har jag funnit mig böra anmärka, att förfarandet i denna fråga icke öfverensstämmer med föreskriften uti 69 §. af Regeringsformen, hvarest stadgas, att när betänkligheter uppstå uti något af RiksStånden, mot antagande af hvad StatsUtskottet tillstyrkt, uti det som rörer Statens reglerande eller Bevillningens hela belopp, samt de skäl blifvit hos Ståndet anförde och StatsULskottet meddelte, på hvilka sådane betänkligheter sig stödja, men StatsUtskottet anser sig icke kunna afvika ifrån dess redan afgifne yttrande eller instämma i Ståndets tankar, Utskottet då skulle nämna Deputerade, som i Ståndet, der betänkligheterna uppkommit företräda och närmare upplysa förhållandet, samt att om något Stånd ändock förblifyer vid den Rening det förut fattat, Constitutions-TJtsliOttets bctänkanden. 71 saken då först skall afgöras efter .Tre Stånds beslut.” ”Här har en sådan händelse inträfFat. Frågan angick ett nytt Statsanslag, som skulle intagas i StatsRegleringen och öka Bevillningens hela belopp. Betänkligheter uppstodo hos ett af RiksStånden, att antaga hvad Utskottet tillstyrkt. Skälen till dessa betänkligheter anfördes och meddeltes Utskottet, hvilket således hade bort taga ärendet under ytterligare öfvervägan. de, samt i fall Utskottet icke ansett sig kunna afvika från sitt redan afgifna yttrande, utnämna Deputerade, att hos Ståndet företräda och närmare upplysa förhållandet. Detta har likväl Utskottet uraktlåtit, och endast anmält att saken var igenom Tre Stånds beslut afgjord. Efter en sådan återremiss som BondeStåndet gjort, var Utskottet ovillkorligen förpligtadt att taga ärendet i öfvervägande, utan allt hin* der af de Tre Ståndens beslut; och dessa
Nej — 17. Ånyo föredrogs LagUtskis d. 26 och 29 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 38, i anledn. af gjorde anmärkmr emot Utskis betänk. N:o 6, öfver väckt motion om rätt till jord och lägenhet för anläggande af elektriska Telegrafer. Gr. Sparre, Erik: På sätt min delta förslag vidfogade reservation innehåller, anser jag detsamma vara verkligen olämpligt och för den enskilde eganderätten vådligt. Jag tror nemi., pä sätt jag i reservationen baft äran anföra, att Staten kan fordra af den enskilde att lian afstår sin egendom för det allmännas behof, men Staten kan icke fordra att, om han bibehålles vid denna egendom, han i sin eganderält skall tåla sådan inskränkning, att han icke skulle vara skyddad för intrång från andra. Del vore, för att använda en något trivial liknelse, som skulle jag-få behålla min rock, men vara tvungen att bära den full med stenar. Samma förhållande är det om jag finge behålla min eganderält, men icke skulle kunna förhindra att genom anläggning af en telegraflinea man upgräfde jorden, och sålunda förstörde den provenyjag trott mig af densamma kunna draga, och derjemte tillfoga mig det obehaget att se min gårdsplan, min trädgård eller min åker upgräfd och förstörd. Det ligger i sakens natur att jag såsom egare till jord har rätt att från densamma afhålla alla andra; men enl. detta förslag skulle främmande personer i hvarje ögonblick ega rättighet alt inkomma på mina egor, och upgräfva min jord för anläggning af en telegra f-1 i nea. Jag hemställer till en hvar af eder, Mine Hrr, om ni skulle lycka om att midt för er gårdsplan uppsattes en lelegraflinea, eller om den lägges under jorden, skullen J väl tycka om att man upkastade barikader så att J icke kunden komma in i edia egna hus?
Beträffande derefter landtmätericont., har fråga ofta uppstått, om denna inrättning rätteligen hörer till näringarna eller drätseln; men nödvändigt hör den til! endera af dessa och ej till en 3:dje afdelning. Efter min tanka hör den för sin oumbärliga gemenskap med skattläggningsverket närmast höra under drätseln. Hvad slutligen tullverket vidkommer, vore det besynnerligt, om tullen skulle skiljas frän drätseln, enär den utgör en så betydlig del af statens inkomster, och deras erhållande utgör tullens förnämsta syftemål. På grund häraf kan jag ej linna annat, än att det här föreslagna tredje departementet eller s. k. Inrikes Departementet endast skulle tjena till att sönderstycka de tvenne öfriga förut befintliga departementerna, hvilka innefatta allt, hvad som tillhör båda näringarna och drätseln. Jag afstyrker således all anmärkning emot Utsk:s betänk, i denna del, och instämmer med Frih. Cederström i begäran, att Hr Gr. o. Landtm, först täcktes göra propos. på antalet af de nu ifrågavar. departementerna. Gr. Horn: Den värde ledamoten, som sist yttrat sig, synes mig egentligen hafva hemtat bevisningen för sin sats derifrån, att de särskilda departementerna nödvändigt måste understödja hvarandra. Men på detta sätt skulle man slutligen kunna leda sig derhän, att»t. ex. chefen för Krigsdepartementet äfven skulle öfvertaga financerna; ty onekiigt är, att intet departement står alldeles oberoende af de öfriga. Sålunda ser jag emedlertid icke saken. Om en inrättning, af hvad slag som helst, medför någon lättnad för näringarna, vet jag icke, hvarför chefen för näringarnas departement endast på sådan grund skulle öfvertaga vården af dessa inrättningar och t. ex. blifva vägbyggare eller hafva tillsyn öfver postverket. På samma sätt kati jag ej inse, hvarföre tullen endast derföre, att den ger inkomst, skulle skötas af Financeministern, ehuru det är gifvet, att inkomsten skulle lemnäs dit.
Innehafvare af Bankens Credilsedlar, hvarföre betalning blifvit fordrad, men tj erhållen, åtnjule laga’ ränta derå från uppvisnings-dagen, samt handräckning till sin fordrans utbekommande såsom för till innehafvare» ställdt skuldebref. 11 §. Directionens Ledamöter vare med deras personer och egendom, cn för alla och alla för ep, ansvarige för betalning af ali Bankens gäld. Afgår Ledamot 8 Bancooch Lag-\Jr skot tern Memorial ;V:o 6- utur Directionen, fortfare under loppet af ett år derefter dess ansvarighet för de intill dess afgång utfärdade credit-sedlar samt andre Bankens skuldförbindelser. Yrkar någon Bankens borgenär, att dess tillgångar måtte lill coneurs afträdas och varder han ej genast för sin fordran förnöjd, döme Rätten till concurs. Beträdes någon Directionens Ledamot eller annan delegare i Bolaget, att hafva begått svek eller bedrägeri, eller genom uppenbar vårdslöshet vållat Bankens obestånd, straffes enligt Lag såsom bedräglig eller vårdslös gäldenär och ansvare för ali Bankens gäld. 12 §• Den, genom Kongl. Förordningen den i3 Juni i 1800, för skuldfordring i allmänhet bestämda praescriptions-tid af io år ege ej rum i afseende på de af Sedel-Banken utgifne credit-sedlar och invisningar; ej heller erfordras, vid inträffad concurs eller års-proclama, bevakning af desamma, på sätt i Concurs-Lagen eljest för fordringar är stadgadt; —hvaremot då tiden för privilegium tilländalupit, eller detsamma af annan orsak upphört, hvilket Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bör utan dröjsmål till Kongl. Maj:t inberätta, Kongl. Maj:l låter utgå nödig Kungörelse derom, med föreläggande för en hvar, som någon så beskaffad förbindelse af Banken innehafver, att, vid förlust af all betalnings-rätt, förbindelsen till inlösen uppvisa i Banken inom trenne år från den dag, hvarunder Kungörelsen utfärdas; börande under tiden samma Kungörelse årligen från predikstolarne uppläsas.