Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Blefve sjelfva theorien om äktenskapet ställd på sin rätta punkt, då den icke längre inginge såsom en för kristendomen karakteriserande beståndsdel i dess troslära och kyrkolagstiftningen. 3:o. Skulle den Svenska lagstiftningen och lagskipningen erhålla en lika så nyttig som nödvändig förenkling; ett mål, till hvilket jag hoppas och är öfvertygad om, att hvarje jurist ex professo sträfvar med oförtröltadt allvar och nit. 4:o. Skulle derigenom Statskijrkans egna tjenare blifva befriade ifrån många olägenheter och ganska betänkliga evenementer, hvilka hittills ej sällan inträffat, så länge presten skulle haft hand om och ombestyrt en i sig sjelf helt och hållet borgerlig fråga. 5:o. Skulle det vara ytterst påkalladt i sedlighetens — icke pruderiets och koketteriets — intresse om civil-äktenskapet inträdde i fullt gällande kraft, jemte och bredvid den bestående kyrkliga lysningen och vigseln, likasom i England, Danmark, Frankrike och (lere Tyska stater och derstädes bevisat sig på det högsta nyttigt och för folkets bästa ändamålsenligt. Ur anförda grunder får jag derföre anhålla om remiss till vederbörligt Utskott å denna min motion, att, med det snaraste äfven hos oss, en efter vårt lands förhållanden afpassad lag om civil-äktenskapet måtte utarbetas och inträda i fullt gällande kraft. Det är med äktenskapet eller den fria kärleken, såsom med religionsfrihetens princip, att den föga annat än till namnet skiljer sig från en viss smak af papism, med mindre verkligt fria institutioner uttrycka dess väsen och betrygga dess existens. Intill dess måste hvarje naturens som nådens sanning sakna sitt fulla deltagande hos det egentliga folket eller den stora mängden, hos hvilken traditionela fördomar vunnit en vidskeplig häfd. Att lösa dessa band på ett folks frihet och utveckla den till en sann kultur, det är Lagstiftarens högsta uppgift. Fåfängt väntar man den 494 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 18t>2.
Man säger det är ett ondt i samhället, att titlar eflersträfvas. Satsen skulle möjligtvis kunna sträckas så långt, att man ansåge för något ondt att eftersträfva Kronans tjenst. Om det sätt att behandla embetsman, som, särdeles vid denna riksdag, gjort sig gällande, skulle ytterligare fortfara och förvärras; så är det tro - i j6 D c 11 if) Augusti f. m. ligt, att Kronans tjenst ej biefve eflersträfvad af någon, sorn på annat sätt kunde draga sig fram. Sker det, så måste Ständerne med guldvigt, som man säger, uppväga Statens tjenare, d. v. s. betala deni så dugtigt, att man genom den goda betalningen anser sig godtgjord för allt obehag. Då måste SlatsUtsk. också lossa på pungen något mer än vid denna riksdag; och jag befarar alt Ständerne med tiden finge ångra, att de varit så njugga mot Statens tjenare. Under det de aflönas så ringa sorn nu, skulle det redan vara svårt att få någon duglig embetsman, om det ej ansågs för en heder att tjena Kronan. Men kommer man väl derhän, att det ej längre så anses, då inträlFar utan tvifvel det förhållande jag nyss nämnde. Man får då betala destomera. När vi icke hafva öfverflödig tillgång på penningar', så synes det vara skäl att icke för dem, som hafva lust för tjenstemanna-banan, göra utsigterna så ringa, att den som behöfver tjenst, hellre söker den hos enskilda. Man säger', att flärd och yppigt lefnadssätt följer afen högre fullmakt: jag öfverlemna!* lill den sannfärdige att dömma om han funnit mera flärd och yppighet aga rum bland embetsman och dem, som med högre titlar äro försedde, ellerhos Hrr grosshandlare och brukspatroner utan titlar, vare sig i hufvudsladen eller landsorterna? Jag skulle tro, altman finner det mest hos de sednare, såvida de hafva råd att föra ett sådant lefnadssätt.
Jag föreställer mig att det varit rättare, om man bestämt beskattningen för näringsidkaren, och utgått från en alldeles särskild grund vid bestämmandet af kapitalets beskattning. Så har förut tillgått. Här åter har man borttagit minimi-beskakattning för näringarne, och skall all beskattning utgå efter särskild taxation. Att detta kommer att ofantligt mycket öka besväret vid utöfningen af denna beskattning, är klart. Såsom nu förhållandet är, finnes åtminstone ett visst minimum, för hvilket hvar och en skall skatta. Till denna kategori hörer den stora mängden. Detta lättar naturligtvis alla TaxeringsKomiténs tillgöranden. Genom nu föreslagna åtgärder upkommer deremot uti ifrågavarande hänseende ett ganska vidlyftigt arbete; och det är just detta vidlyftiga arbete, som jag från första stunden fruktat för skulle alltför mycket försvåra upnåendet af det åsyftade målet. Jag befarar nemligen, att man får ganska svårt att finna personer, hvilka vilja och kunna uteslutande egna sig åt detta beskattningsyrke. Enhvar måste inse, att ehuru, enligt förslaget, icke någon utgift härför direkte drabbar staten, så kommer dock en icke obetydlig kostnad jemte uppoffring af tid och möda att ådragas de enskilda personel, ‘hvilka skola åtaga sig detta arbete. Huruvida allt detta motsvarar det resultat af en beskattning, som dock endast kan beräknas upgå till ungefärligen två millioner, underställer jag eder, mine Herrar! Uppå dessa skäl anhåller jag om återremiss af denna punkt, samt att, för den händelse samma grund framdeles kommer att följas, man då kommer att skilja, hvad Utsk:t här kallar kapital och arbete. Gr. Lagerbjelke: Att det skulle vara rättvist att ka pitalet blef med jordförmögenheten lika beskattadt, lärer väl ingen kunna förneka. De motståndare, denna beskattning har, hör man vanligen invända: ”Det är mycket svårt att (som man säger) få rätt på kapitalet”. Detta påstående vill jag icke helt och hållet bestrida; men, om man ock vidgår riktigheten af detsamma, så måste man dock derjemte hafva en annan, ganska vigtig, omständighet i minnet.
Om Konungens Befallningshafvande sedermera fann sig böra instämma i Deputerades beslut, borde det, i alla de fall, då saken ej vore af beskaffenhet att böra Regeringen underställas, genast kunde befordras tili verkställighet; men i de fallåter, då , efter Konungens Befallningshafvandes vägran, Deputerade ansågo deras beslut kunna förfalla, borde det ske; men om de yrkade beslutets fullföljande, borde det, jemte Konungens Befallningshafvandes utlåtande, insändas till vederbörande Stats-expedition, för att inför Konungen föredragas. — Vidare skulle valmännen utse ett Läns-Råd af 4 Ledamöter, hvilka borde vistas vid Landshöfdinge-sätet och öfvervara alla de Canzli-beslut, sorn röra Länets allmänna angelägenheter, med rättighet och pligt att deras mening till Protocollet anföra, då de ansågo Landshöfdingen beslut icke vara grundade på Lag eller på Deputerades beslut, eller förenligt med Länets eller dess invånares bästa. 2:0 Inom Borgare-Ståndet af Herr Wcern, hvilken, då något förslag till Communal-styrelsers införande, som lemnade hopp om verkställighet, icke blifvit till Rikets Ständer ingifvet, och emedan han vore öfvertygad, att sådane institutioner blott långsamt utvecklas, derföre genom uppskof med deras grundläggning, nu möjligen åter 5 å 6 år kunde förspillas, innan blott en början kunde komma i fråga, föreslagit: att alla allmänna Lagens stadgar och alla serskildta författningar, som kunna hindra Communal-styrelsers införande, och deribland uttryckligen Kongl. Förordningen den 1 Juli 174^» angående budkaflars utskickande och kringbärande i landsorterne, Kongl. Brefvet d. 5 Januari 1808, med Karamar-Collegii derpå grundade Kungörelse den 1 Februari samma år, samt Kongl.
Måtte ni likväl aldrig, under så bittra omständigheter medgifva sanningen af denna sats!» «Det gifves omständigheter så bittra,» sade baronen, och stadnade plötsligt, men tillade derpå, «att man kan förr dö, än underkasta sig dem.» «Åh, nej Edvard!» sade Arabella sagtmodigt, «ingen kalk är så bitter, att man ju ej kan tömma den, blott man ej säljer sin samvetsfrid. Mycket kan man förlora, blott icke sitt lifs lif, sin inre hvita seraf. När jag kan tänka så, Edvard; huru mycket mer ni, för hvilken framtiden säkerligen bereder ett ljufvare öde.» «Tala icke så, Arabella! sade baronen dystert; «ödet är af jern; det låter icke besegra sig; jag skulle annars väl försöka en strid på lif och död, och jag har aldrig känt det tyngre, än i närvarande stund, då det nekar mig hvarje försök till lindring i er smärta. Döden är den obevekligaste; han antar ingen lösen; han håller sitt rof; – men det är sent, jag bör lemna er, ni behöfver gå till hvila? «Till hvila? Edvard, nej till tårar!» «Tårar! ja, väl den, som kan gråta! tårar äro qvalets balsam; det sjuka sinnet blir bättre sedan!» «Åh ja, bättre! helt visst, när det framfarna är förgätet, det närvarande en sömn i jorden, och det tillkommande en ljuf och salig dröm.» Hon böjde sitt hufvud, och bittra tårar rullade ned på hennes bröst. «De äro välgörande dessa tårar; de släcka smärtans brand och lätta det beklämda hjertat,» sade baronen ömt, och äfven hans öga var fuktadt, då han till afsked tryckte Arabellas hand till sina läppar. Följande morgonen, då baronen besökte Arabella, fann han henne lugnare, än han vågat hoppas, och förgäfves förlorade han sig i gissningar öfver motsatserna i hennes uppförande. «Jag har skickat bud på er; förlåt mig Edvard! Ni skall hädanefter icke besväras af mig. Jag begär af er en tjenst, den sista. Hon vinkade honom att stiga närmare.
»Jo, farbror vet att det som jag kunde bättre än kamraterna i pensionen det var teckning, och derför tänkte jag, att det var bäst att slå sig på någonting i den vägen.» »Så-å.» »Ja. Och derför tänkte jag att kanske farbror ville hjelpa mig att komma in vid tekniska skolan i Stockholm. Der får man lära sig en hel del praktiska saker, som man sedan kan förtjena på. – På pappa kan jag ju inte lita.» »Nä-ä. Gud hjelpe dig så visst!» »Ja men i alla fall, farbror, var det så dumt?» »Vi få väl se. Men jag skall säga dig att det vill en hel del pengar till det också.» »Ja, det är då visst och sannt, att man kommer ingen stans utan pengar!» utbrast hon med en bekymrad dragning på pannan. »Men kunde jag inte lifförsäkra mig?» »Men barn», sade han eftertryckligt, »hvar har du fått allt det der hamset ifrån?» Hon såg ned och satte ut munnen med skamsen min, men svarade icke. Alla dessa malplacerade affärsuttryck hade hon ju lärt sig under umgänget med fadern. De föllo henne ständigt i munnen, och hon kom alltid i förtret för dem. Hon stack sitt ena pekfinger i ett af knapphålen på sin klädning, der hon vände och vred det i förlägenhet. Hon visste att hon gjorde sig löjlig med allt detta, men när det nu var så ... »Jag har ju mitt mödernearf», erinrade hon under en glödande rodnad. »Ja. Hur stort tror du ungefär att det kan vara?» frågade farbrodren med tillkämpadt allvar. »Sjuhundra trettioen kronor och åttiotvå öre», svarade hon gråtfärdig och med låg röst. Hon var mycket ömtålig för åtlöje, och nu visste hon att han skulle finna det lustigt, att hon hade så väl reda på det. Men ljuga kunde hon ju icke. »Men du är inte myndig, du kommer ju inte åt det!» Han kämpade emot skrattet, så att det kändes som skulle hans inre vändas upp och ned. »Jag tänkte att om man gick in med en inlaga»... Nu bröt det löst, alldeles hejdlöst; han gapskrattade.
Af nu anförda skäl har jag tro t, att ifrågavarande motioner icke bordt vinna något afseende.” Häruti instämde herr biskop Bergman och herr kontrakts-prosten Melander. Ank. till Exp. Utsk. den 23 Maj, kl. 11 f. m. Betänkande_, i anledning af väckta frågor om nedsättande af en kommitté' för undersökning rörande skogshushållningen, om inskränkning i dispositionsrätten af enskild skog ^ örn förhöjd ansvarspåföljd för åverkan samt om ett förändradt hushållningssätt i afseende på härads allmänningarne. Uti d essa ämnen hafva följande motioner blifvit väckta och till behandling, dels af Lag-, dels af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, dels ock af desse Utskott gemensamt remitterade, nemligen: Från Högloft. Ridder skåpet och Adeln: af herr Paijkulj C. 5., som fästat uppmärksamheten å angelägenheten deraf, att ett förändradt hushållningssätt vidtages i afseende på skogarne inom riket, enär dessa årligen minskas och uthuggas, eller, der sådant icke eger rum, så illa vårdas, att anledning vore för handen att befara, dels alt skogsbrist i mångå orter torde uppstå, dels ock alt den stora inkomst, som kunde hemtas af svenska skogarne genom exporten af trädvaror, snart kommer att förminskas eller alldeles upphöra. I anledning häraf och då strängare straff för åverkan eller lagbestämmelser för skogsegares bruk af egen skog, efter motionärens tanka, voro mindre lämpliga, har han hemställt, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om nedsättande af en kommitté af i skogshushållningens alla grenar theoretiskt och praktiskt kunnige män, hvilka borde undersöka och utreda allt hvad denna hushållning rörer, samt kan inverka på skogarnes framtida bestånd. Såsom föremål för den föreslagna kommitteens verksamhet har motionären ytterligare uppgifvit, att densamma borde taga en, så vidt möjligt är, noggrann kännedom om de skogar, hvilka nu finnas, så väl till areal som till jordmån och användbarhet för olika ändamål, äfven - Lagsamt Allm.
Efter upprepande och bevittnande af samma olyckliga följder, hvilka uti ofvanintagne anförande äro uppräknade, yrkas en allvarlig åtgärds vidtagande till sjön Venerns sänkning, såsom ett företag af troligen större nytta och nödvändighet än flere andra, redan genom Rikets Ständers omtanka för fäderneslandets välgång på allmän bekostnad började och verkställde, samt säkerligen fullbordadt med vida mindre utgift för Statscassan och på kortare tid, äa de fleste af dessa. Vidare itppgifvas ds allmänt kända utvägar, sorn blifvit nyttjade att undersöka lämpligaste sättet till sjöns sänkande, och ytterst anhålies, att, genom Riksens Ständers åtgärd, bestämda föreskrifter måtte utfärdas, i afseende på allt, sora till detta nyttiga företags verkställighet i det bela kan linnas ledande. Vid Remiss af detta Memorial antnäs» kes af RiksdagsFullmägtigen lohan Myrin, från Elfsborgs Län, att Trollhätte slussinrättningar möjligen kunde af vattnets sänkning i Venern komma att lida, hvadan sådant borde först undersökas; Af Eric Aldgren, fran samma Län, att vättnet kunde genom öfversvätmningar göra skada å de intill Götha Elf gränsande egor; och af Pehr Bengtsson, från Kalland, att ett sådant företag ej bör ske på Statens bekostnad, utan Be sv. och Ekon. Viik. Betankanden. 957 ombesörjas af den ort, som deraf väntar nytta. 5:0 Memorial af RiksdagsFullmägtigen, från Skaraborgs Län, Anders Andersson, som klagar öfver de öfversvämningar, hvilka åtskillige uppräknade hemman omkring sjöarne Venera och Dettern lida af dessa sjöars stigande vissa år och årstider, enligt bilogadt Besigtningsinstrument.
Hvad i afseende på Kungörelser, spelsätt, lottningens verkställighet, uppbörd af lotlmedlen samt redovisning derföre iakttagas bör, Bih. /, Riks St, Prat, i, Sami, igzj, 1:4 Rand, 3 34 Om fast egendoms försäljning å Lotten. derom stadgas särskildt genom ett Reglemente, som Kongl. Maj;t vill lära utfärda. De uti Högste Domstolen och Stats-Rådet förda Prctocoller vid de derstädes förefallne öfverläggningar, ej mindre i frågan ofn införandet af omförmäldte iörsäljningssätt , än i afseende å uppgörandet af förslag till författning i ämnet, varda härjemte bifogade ; Och Kongl. Maj;t förblifver Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen CARL JOHAN. G. Nordenstolpe, Utdrag af Frotocollet öfver JustitiaAr ender, hållet i Konungens Högsta Domstol den 21 Junii I82I, Närvarande : Justitise-Ruderne ; Poppius, Blom, Friherre Kurck, Noréus, Peterson , Sylvander och JM anner st am. Tillförordnade Föredraganden, Protocolls - Secreteraren Nordenstolpe anmälte i underdånighet, Om fast egendoms försäljning å Lotteri. 35 att han, till åtlydnad af Högste Domstolens förständigande, den 1 i denna månad, att anskaffa åtskiilige för besvarandet af Kongl, Mai;ts Remiss, huruvida under nuvarande omständigheter, i allmänhet må kunna tillåtas, att å Lot. teri försälja fast egendom , nödige ansedde handlingar, samma handlingar ifrån Riks Archivet infordrat, och derifrån erhållit så väl Conceptet till Kongl Maj:ts Bref, af den 10 Julii 1739, till Öfver-Ståthäliaren här i Stockholm » angående huru med Lotteriers inrättande derefter skulle förhållas , jemte R.
Pensionärernes antal vid den 30 Mars 1859 verkställd pensionsreglering utgjorde: å allmänna pensio?is-staten: l:sta klassen, 2:dra afdelningen, 3:dje dito )) d:o dito » 2:dra dito )) 3:dje dito )) 4:de dito » öde dito )) öde dito )) 7:de dito » 8:de dito )) 9:de dito )) 10:de dito )) 1 l:te dito » 12:te dito A den för Gottlands Landtbevåring fastställda skilda pensions-stat: i l:sta klassen » 2:dra dito » 4:de dito » 7 :de dito Pensionärer. Debet. Balans från år 1858: Tillgång. Uppbörd: 1859 års kreditivsumma :. Balans till år 1860: Balans till år 1860: Behållning, innestående hos Rikets Ständers Riksgälds-kontor 287,324: 56. Under revisionsåret hafva 100 pensionärer af detta kreditiv undfått pensionsfvllnad med ett sammanräknadt belopp af 44,026 R:dr 51 öre R;mt. Den särskilda redogörelsen för det under Direktionens öfver Arméens pensions_ kassa förvaltning ställda statsanslaget för pensionering af militäre embetsoch tjeustemäns jemte underofficerares enkor och barn är utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten. Deraf inhemtas: Debet. Balans från år 1858: ' Tillgångar .. Bilaga Litt Q. till 1861 års revisions-berättelse, angående stats-verket, sid. 101. Fortsatt utredning för år 1859 öfver de bidrag, stats-verket lemnat till Kongl. Arméens Pensionskassa och de af Kassan bestridda utgifter till pensioner m. m., samt öfver Kassans vid årets slut ägande förmögenhet.
Pi detta satt afyressade hon den bedragne mannen största delen af hans i fangelset förvarfvade arbetsförtjenst; men d&amp; han bad henne laga det fina linne, som han hade tillatelse att sjelf aiiskafi, d i nekade hon fången denna tjenst och beskärmade sig inför mig öfver hans .oförsynthet att begära sådant af henne, den förorattatle. h i l u en tjensteman, dömd för ungefar sanima brott och med en ung fru till den grad maklig, att hon tillbringade hela hans fangelsetid i fullkomlig overksamhet, om man nämligen ej raknar det sallskapslif, hon så flitigt idkade. Man berömde henne mycket för hennes trofasthet mot den straffade maken, som i allt var en låg karaktär, men i sjelfva verket hade hon en stor fördel vid detta, bland annat derför, att hans familj tipptagit henne, och hon kunde vänta, att han efter förloppet af sin fenxlriga strafilid skulle sättas i stand att försörja henne. Orsaken till hans brott hade varit den inest vanliga: eu ohejdad fåfanga, en vansinnig lys och njutningslusta hos dem båda. Der är ytterligare en man ur s. k. bildade klasserna; han gr dömd för en blodig våldshandling mot sin hustru, en qvinna, som tycktes rent af ha funnit ett nöje uti att drifva hans våidsamma lynne till utbrott. Har ar en köpman, ruinerad af en fal älskarinna;. der en dråpare, soni slagit sin i hemlighet gynnade rival till döds. Vilja vi så efterforska medhjelparne till den eller den tjufvens eller mördarens djerfva brott inom fangelset, så finna vi dem bland den skara qvinliga roffoglar, som, oaktadt all befälets vaksamhet, står i ständig förbindelse med de farligaste förbrytarne. Må ingen undra ', att jag vid niinnet af detta rika ' galleri, ur hvilket jag blott framdragit några få bilder, ej kan tillmäta moralstatistikens siffror iiagon afgörande betydelse.
Då afstånden emellan postgårdarne i allmänhet kunna antagas till samma medel-längd, som skjutshållen, och hvarje använd häst således skjutsat ll mil, hafva för denna skjutsning åtgått 142,766 hästar, eller i medeltal hvarje dag 392, hvilket antal, af ofvan omförmälde orsak, att en skjutshäst anses fordra hvila hvar fjerde dag, måste ökas med 3 eller till 523. Enligt förut uppgifne grunder utgör årliga kostnaden för 523 hästar 17 ä 350 R:dr 183,050. och för 202 skjutsdrängar k 350 R:dr 91,700. eller tillsammans 274,750, hvarifrån afdrages nyssnämnda skjutslegobelopp 124,114, då återstoden blifver R:dr R:mt 150,636. Denna summa torde likväl böra ytterligare minskas med värdet af de särskilda förmåner, som äro posthemmans-innehafvare beviljade. Flere bland dessa förmåner äro dock af beskaffenhet, att icke kunna till något visst värde i penningar uppskattas, såsom friheterna från materialiers framskaffande till allmänna bus och byggnader, från inkvarteringsskyldighet, från kronobrefbäring samt från nämndemans-, fjerdingsmansoch sexmansmed flere befattningar, äfvensom den postförare med så kallade beställningsbref förunnade befrielse från beväringsskyldighet. Den vigtigaste förmånen är utan tvifvel friheten från knekteoch båtsmanshåll, hvars värde kan mätas af de vakans-afgifter, hvilka, derest postförings-skyldigheten komme att upphöra, borde af roteringsfria posthemman till Kronan erläggas och uti ett af General-Post-Styrelsen den 4 September 1856 afgifvet underdånigt utlåtande för samtlige dessa hemman uppskattas till 18,862 R:dr 50 öre R:mt. Om detta belopp från ofvannämnda 150,636 R:dr afdrages, uppkommer en årlig postföringskostnad af R:dr 131,773: 50.
Kammar-kollegium, med öfverlemnande af underdåniga yttranden i ämnet af Upsala stads Magistrat och Borgerskapets Äldste samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Upsala län, hvilka icke haft något att erinra mot Chefs-embetets framställning, afgifvit underdånigt utlåtande i ärendet och, efter meddelade upplysningar rörande ifrågavarande lägenhets areal och natur samt de lägenheten åliggande skatter och besvär, ansett att, om än de derå belöpande, Kronan behållna boskapspenningar och båtsmans-vakansafgift, i händelse lägenheten komme att utläggas till exercisfältet, kunde eftergifvas, regementsbcfälet dock borde ansvara för kronobonden deraf, äfvensom för kommunal-utskylder och stängselskyldighet; och har Kongl. Majit, på grund af hvad Chefs-embetet vid Uplands regemente och Krigs-kollegium härvid anfört och upplyst, ansett den föreslagna utvidgningen af regementets mötesplats Polacksbacken vara af verkligt behof påkallad, och då tillfälle dertill sig nu erbjuder utan någon synnerlig uppoffring å Statens sida, föreslagit Rikets Ständer, att för berörda ändamål må få användas den ifrågaställa, Kronan tillhöriga marken, 39 tunnland 4,3 kappland, motsvarande 219 qvadratrefvar 15 qvadratstänger, med vilkor att de för denna jordrymd nu utgående allmänna utskylder eller besvär genom Krigs-kollegium i vanlig ordning ersättas. Stats-Utskottet, som från samtliga Riks-Stånden erhållit remiss å högstberörda nådiga framställning och under ärendets handläggning jemväl tagit kännedom af dertill hörande handlingar, får, med afseende å de i den Kongl. Propositionen anförda förhållanden, tillstyrka, att hvad Kongl. Majit i berörda hänseende behagat i nåder föreslå, måtte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 13 Mars 1863. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863. Rättelser t Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66: Sid. 62 rad. 6 nedifrån och följ. står: Då Utskottet funnit sig icke må beviljas. Läs: