Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Boye: Jag skulle alltför mycket förändrat min princip, om jag nu underlät att böja min röst. Voteringar bevisa ögonblickets öfvertygelse, men bevisa ingenting annat. Jag har redan haft den äran att framlägga den öfvertygelse, att på detta sätt valde, skola båda kamrarne erhålla ett och samma element, och jag förstår icke hvarföre man skall besvära statsskicket med att hafva tvänne kamrar. Skola de väljas båda två af samma valmän, så äro och blifva de till syftemål och princip ett och detsamma. Jag skulle vilja laga bort detta, men beslutet är redan fattadt, och jag respecterar det; men jag vill dervid göra hvad jag kati och uppfylla min skyldighet, min trohet emot den princip jag framställt, att då samma valmän välja till den öfre och den nedre kammaren, så blir den öfre lika democratisk som den nedre. Jag begär propos. till alslag å denna punkt, och ehuru jag viii förutser att* den bifalles, uppfyller jag min politiska röle, trogen min princip, då jag begär afslag å denna punkt. Hr Nordensköld: Hvad i Och ?. punkterna, sådana som R. o. Ad. beslutat dem, angar, så har jag ingenting att invända. Beslutet att ledamöterne i begge kamrarne skola vara lika till antalet har fått mitt bifall derföre, alt jag, lika med andra talare före mig, tror den omständigheten vara ett medel att bibehålla den öfre kammaren vid den respecta bi I i tet, som är nödvändig för fäderneslandets väl; men då vi nu kommit till den hdje punkten, så måste jag skilja mig 'ifrån Hr von Hartmansdorffs förslag. Jag kati nemi. ej förena mig deruti, att begge kamrarne skulle väljas på samma sätt. Jag är öfvertygad att Konungen bör hafva och mäste få en rättighet att i den öfre kammaren insätta eiler invälja en del af ledamöterna, t. ex. halfva antalet. Val har jag hört, det man sagt, alt 0111 Konungen ägde alt tillsätta ledamöter i denna kammare, så skulle densamma snart förlora landels sympalhier.
Vid 1882 år slut var dess ställning sådan: att 1022 personer deri hade insatte 44>°63: 3j. 11. och Bänkås egen behållning utgjorde 1,24»: 1- 10</p 305* 3^ g Stadens Drätselverk befinner sig för närvarande på en mindre redig och ordentlig fot i anseende till organisationen af dess förvaltning. Ehuru en så kallad 65 kallad Drätsel-Commission nu mera finnes, bestående af Valda Ledamöter, af sä väl Borgerskapet sorn stadens Öfrige husägande innevånare, bar den samma likväl icke befattning med annan del af Stadens Drätselverk, än förvaltningen af Stadens donerade jord samt besörjandet af vissa bestämda ekonomiska angelägenheter; hvaremot Magistratens Lärlings-Cassa, Mildder-Cassan och Fattigvärds-Cassan förvaltas på serskildta sätt och afvandra Corporationer, oberäknad! Borgerskapets enskildta Cassaj af hvilken sednare åtskillga Tjenstemäns och Betjentes löner olämpligen utgå, äfvensom en del Stadens allmänna inrättningar deraf underhållas. Den donerade jorden, som består af åtta hemmansdelar om tillsammans 4i?dels mantal och ior6i Tunnland, är skiljd i tvänne delar, hvaraf den ena4 användes till bete för Stadens kreatur, emot serskild fastställd betalning, och den andra är indelad i 3y Farmer, hvilka intill år iS37 äro borrtarrenderade och hvilka numera till största delen äro uppodlade.
Jag tror det vara bäst, att göra hvar och en form så god, den kan blifva, och afvakta tiden för dess förändring. Skall en förändring göras, bör den vara god; jag önskar, att förändringen måtte uteblifva intill den tid, då man kan förutse hvad följderna blifva och man kan skrifva en ny författning. Hr von Troil, Emil: Jag anhåller om ursägt, att jag vågar deltaga i en discussion, vid hvars början jag ej var närvarande. Jag skulle ej hafva underlåtit att förr infinna mig, om jag kunnat föreställa mig, alt förslaget skulle möta något motstånd. Jag har hört Frih. Boye upprepa den gamla visan om liberalism &c. Reformernas vänner äro af 2 slag: de ena sätta sig emot alla partiella förbättringar, på det att det gamla helt och hållet matte ramla och något bättre uppstå ur dess grus; de andra vilja efter hand införa en bättre ordning. Jag hörer till den sednare classen, som önskar antagandet af hvarje nyttig reform, hvilken ej är förenad med våda. Jag bellö!ver då ej säga, huru jag röstar i denna sak. Frih. har ansett, att delta stadgande vore stridande emot Ståndets prerogativer; jag är af en motsatt mening. Om Ståndet skall kunna bibehålla rättigheten att lemna ordförande!- inom Utsk:n, måste det se till, att det kan lemna skickliga personer. Jag vill ej ingå i något bedömande af nuvar. ordföranden; jag vill tro, att de äro skickliga, ty jag tior det alltid, då jag ej känner motsatsen; men det måtte vara lättare att få skickliga personer dertill, då man ej är bunden af nummerordningen. Man har sagt, att detta vore första steget på en ny bana; att det vore en inconseqvens i förhållande till Standels öfriga sammansättning och att Utsk:s förslag innehölle flera inconseqvenser; men likväl är förhållandet sådant, att den person, som i följd af sin befattning har första rummet på Riddarhuset, jag menar Landtm., ganska ofta icke har den Don 7 Juli f. m. högsta nummern, men att, då han är hindrad att vara närvarande, ordförandeskapet tillhör den till nummern äldsta ledamoten.
Docenter gjord framställning underdånigst anhållit, det Eders Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer föreslå det stadgande, att Docenter, som vinna anställning såsom lärare vid Elementar-läroverken, må vara berättigade att, vid lönegradens bestämmande, få sig räknade till godo de år, som de vid Universitetet till vederbörandes nöje tjenstgjort, enär i annat fall den fördel, uppflyttningsrätten medför, skulle föranleda dertill, att de unge män, som aflagt sina akademiska prof, genast derefter, till mehn så väl för Universitets-undervisningen som för sin egen grundligare bildning, skyndade att söka sig in vid Elementar-läroverken. Beträffande de uti de 4 första punkterna ifrågaställa anslag har Kanslern å dessa tillstyrkt nådigt bifall; öfverlemnande Kanslern i underdånighet äfven frågan om anslag för en Adjunktur i kirurgi och obstetrik till Eders Kongl. Maj:ts närmare bepröfvande. Hvad vidkommer Kanslerns yttrande angående frågan om rättighet för Docenter, som vid Elementar-läroverken vinna anställning såsom lärare, att vid lönegradens bestämmande få sig räknade till godo de år, som de vid Universitetet tjenstgjort, är det hufvudsakliga deraf redan anfördt vid samma angelägenhets behandling för Upsala Universitet; Hemställande Kanslern dessutom i underdånighet, att om Upsala Consistorii ofvan angifna förslag om årligt anslag af 3,000 R:dr till förhöjande af de sex nu utgående docentstipendier kunde vinna nådigt afseende, enahanda förmån måtte förunnas äfven Lunds Universitet. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt finnér jag mig böra i underdånighet tillstyrka, det Eders Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer äska följande årliga anslagsbelopp för Lunds Universitet: till underhåll af Universitetets byggnader R:dr 2,000. till förhöjning i anslaget för Universitetets Bibliothek „ 1,800. för materielen vid Zoologiska Museum 200. till förhöjande af anslaget för den Kemiska institutionen „ 700.
"I afseende på andra punkten får jag mig reservera, med åberopande af den reservation, jag afgifvit vid Utskottets förslag till Instruction för Rikets Sländers Revisorer öfver BancoVerket;" af Herr Helsingius: "Emot Utskottets förslag i ofvanstående 6 punkt får jag mig reservera, dels emedan jag tror det vara med andan och meningen af Grundlagarne mer öfverensstämmande, att Öfverstyrelsen bibehålies vid ett antal af aine ibland hvartdera Riks-Ståndet, än att beslut skulle kunna fattas jemväl i de fall, då af något Riks-Stånd ej mer än en Ledamot är tillstädes; dels emedan jag anser det böra med större bestämdhet uttryckas, huru snart Suppleant skall i Öfver-Styrelsen inkallas, än som af Utskottet är föreslaget." Ankom till Exp.-TJtsk. den 37 Januari! i835. Memorial, med anmälan om en nödig ansedd förändring i • Art. af i83o års Banco-Reglemente. Vid granskning af 2 Art. i i83o års Banco-Reglemente, har Utskottet funnit, att Bankens Commissariers åligganden och befattningar i allmänhet måste förblifva sådane de för närvarande äro, intilldess annorlunda kan varda förordnadt, i följd af Rikets Ständers vid innevarande Riksdag Fullmägtige lemnade uppdrag, i afseende på Bankens nya organisation; hvadan ock någre hufvudsaklige förändringar i denna Årt. icke synts Utskottet af behofvet påkallade, utom hvad angår den i sista morn. af §. 7 lemnade föreskrift om tiden, då Commissariatets, eller Under-Styrelsens m. flis Berättelser till Rikets Ständers Banco-Utskolt eller Revisorer böra till Fullmägtige ingifvas, hvilken föreskrift Utskottet, af -enahanda skäl, som vid 10 punkten i Utskottets under denna dag af - Banco-Utskottets Memorial N.o g©-. gifne Mern.
Samma ändamål vinnes ej genom Utskottets ifrågavarande förslag; utan jag är tvertom. öfvertygad, att om det bifalles och anmaningar icke såsom vanligt meddelas Gäldenären, skall liqviden på förfallotiderne uteblifva, och Lagsökningarne, mångdubblas. Jag förenar mig derföre med Friherre Boije i begäran, att detta Betänkande må återremitteras. Friherre Boije: Jag ber alt, till de skäl jag förut anfört, få framställa ett exempel. Om man i ett Sterbhus ej känner, att det häftar för Disconllån, så får man veta det genom ett ankommande anmaningsbref, och erlägger ordentligt betalningen, sorn i annat fall skulle uteblifva. Om oordentlighet häri ägde rum och öfverränta följaktligen måste betalas, livad skulle man tillskrifva orsaken lill dessa olägenheter, om icke bristen på anmaningsbref. Den 23 Mars e. m. 277 Herr von Hartmansdorff: Då man omtalar, burn mycket Banken vinner på DiscontVerket, bör man äfven anföra, huru mycket Banken gifver till Staten, kanske skall man då finna, att Banken är den EgendomsEgare, som minst af alla i Riket får behålla sin egendom och njuta vinsten deraf. Jag kan för öfrigt ej inse, att de betalningspåminnelser, som meddelas Gäldenärerne a:ne månader före förfallotideu, skola vara kraftigare, än om, såsom Utskottet föreslagit, anmaningarne gifvas sex månader förut. Ingen har så korrt minne, att han ej kan minnas sin skuld fyra eller sex månader, så väl som 2:ne, så framt lian ej vill förgäta henne alldeles. Det är dessutom tid, alt ställa creditväsendet på den fot, att det ej fordras, att Borgenären skall påminna Gäldenären om betalning, utan Gäldenären* sjelfmant erlägga den på utfäst tid, eller plikta för sin uragtlåtenhet. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef BancoUtskottets ofvanberörde Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Det anförda må vara nog, för att visa, det organisationen af de tillämnade synodalmötena nog torde tåla alt tänka på litet närmare, innan derom beslutes. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, och efter framställning att derunder ingen yrkat bifall å Utsk:s förslag utan förändring, men Hr von Hartmansdorff föreslagit bifall till Ulsk:s förslag med den förändring, alfi2:dra mom.-let erhölle följande lydelse: ”val af Prestman till ledamot af mötet sker i den ordning, som för val af Biskop stadgad är”, samt Gr. Lagerbjelke m. fl. yrkal återremiss, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade utan förändring bifalla Ulsk:s förslag. Ropades Nej. Efter sedermera först lill antagande af Hr von Harlmansdorffs förslag och derefter till återremiss framställde proposir, som besva - 1 Den 13 September e. m. 361 rades med blandade Ja och Nej, hemställde Hr Gr. o. Landtm, ånyo om R. o. Ad. behagade antaga Hr von Hartmansdorffs förslag, och besvarades denna propos. nu med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja hafva öfverröslat Nej. Gr. Lagerbjelke begärde votering. Upläsles till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den sora bifaller 3:dje §:n af LagUtskts förslag till förordn., ang:de allmänt kyikomöte, med den förändring, alt 2:dra raom:tet erhåller följande lydelse: ”val af prestman till ledamot af mötet sker i den ordning, som för val af Biskop stadgad är”; röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde § gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 31. Nej — 14. § 4. Hr von Hartmansdorff:
Beträffande JLand-Tullarne, så är redan vid 1809 års Riksdag Eand-Tull-afgiften, såsom en beskattning, af Riksens Ständer ansedd vara olämplig och böra upphöra* för dermed förenade olägenheter att dryga kostnader vid Uppbördens verkställande, hvarför ock Eder Kongl. Majit genom Nådig Kungörelse den 30 November 1810 förordqat Eand-Tullarnes afskaffande med det årets utgång. På sådant sätt har väl denna Inrättning upphört s| vidt afgiften beträffar och Statens inr komst blifvit genom serskild Bevillning ersatt; men Bevakningsanstalten, hvilken utgjort egentliga anledningen till Land-Tullarnes upphäfvande,' liar dock blifvit bibehållen och fortfar ännu till betydlig del , samt medförer alltså den kostnad och de olägenheter, som skulle undvikas. Detta Eand-TulIs-bevakningens bibehållande lärer val grunda sig på den nödvändighet, Eder Kongl. Majit i Nåder funnit , att, till kontroll Bikung till Rikt^St, Fröt, 1317—iglSSimi, N:r 63, 64. 4g8 Underdåniga Sbifvelser•
Och därifrån utgår denna legion af vedervärdiga judinnor, som glupskare än gamar vandra omkring på jakt efter geschäft. Jag var nog olycklig att en gång vilja göra mig af med en klädning, som ej passade mig, och som hundar vädra kött och en råtta ost, vädra dessa varelser på milshåll en affär. En förmiddag fann jag en medelålders kvinna med antagen fryntlig min och listiga, spelande ögon i min tambur. » Jag är fru Schneider. Jag har hört, att fru grefvinnan har kläder att sälja, » yttrade hon i judisk nasalton. » Ja, jag har en klädning, som möjligen. » » Fru grefvinna, visa mig den lugnt, jag är en hederlig människa och bedrar ingen, hvad den är värd betalar jag. » Jag bad den ärliga människan stiga in och gick efter klädningen. Hon satte klorna i den som en hök i en dufva, vände den mot dagern, gnuggade tyget, granskade och granskade och var slutligeu lycklig nog att få tag i en liten fläck, hvilken hon med en axelryckning visade mig. » Hvad begär fru grefvinnan för den där, » frågade hon och kastade plagget ifrån sig, som om det varit en disktrasa. » Fem gulden har jag tänkt. » H o n slog ut sina feta händer med en judisk gest. » Fru grefvinna, jag är en ärlig människa, som försörjer mina fem barn med mitt arbete, men jag vågar både deras och min salighet på, att jag inte kan betala mer än två gulden för den här trasan, jag ber om ursäkt, IDUN jag vet nog, att fru grefvinnan inte nyttjar trasor, men som sagdt, jag kan säga, att jag skänker fru grefvinnan två gulden, om jag betalar det. Men kanske det är något mer, så vi kunde komma öfverens. Herr grefven har nog en rock eller annat. » Jag kom ihåg, att min man verkligen hade en rock, som kunde afyttras, och gick att hämta den. Judinnan underkastade den genast en föraktlig granskning. » Ja, » sade hon med en suck och en grimas, «om jag för rocken och klädningen gåfve fem gulden tillsammans, toge jag brödet ur munnen på mina barn.
Hon sänkte hufvudet, ty hon tänkte att det väl icke heller kunde komma i fråga: hvem skulle någonsin gifva akt på hennes förändring?" "Till midsommar", återtog den gamle, "får du väl ha den gula silkes-shalen efter din mor!" Vid detta löfte rann en flyktig ros upp på den unga flickans kind, och hon tog så som hon aldrig förut lett, ty detta leende var en qvinnas, som anar en kommande triumf. "Pris ske gud", återtog gubben, öfvergående till ett annat ämne. "för all den nåd och lycka han sänder oss! Det har nu en tid varit mycket bekymmersamt, men då Ragnars penningbref och varor komma, råka vi åter i goda omständigheter. Fattigdomen har ett stort godt, som rikedomen icke vet af: glädjen öfver ett ringa lycka. Den rike njuter kanske aldrig så som den fattige." Medan den hederlige gamle Lönner allt mer och mer försänkte sig i sina egna funderingar, vred och vande sig Nanny på pallen och tappade maska efter maska. Det förra ämnet gick väl an, men det här... Emellertid vågade hon ej nämna att hon ville gå bort. Hvarför vågade hon det ej? Hon frågade sig detta, men kunde ej uppgifva annat svar än det, att hon i går skulle haft så lätt att säga: "Pappa, jag springer nedåt ängen lite"... Men i dag kunde detta icke sägas. "Du sitter med hatten på, ser jag ärnar du dig ut, min flicka?" frågade sent omsider fadern. "Jag har icke varit utom dörren i dag!" "Så gå då, spring, roa dig arma lilla kräk, du har så litet att roa dig åt!" Kanske var det just dylika uttryck, födda af den arme faderns qväfda bedröfvelse öfver att ej kunna bereda sin dotter något för hennes ålder passande nöje, som orsakade att hon så tidigt kommit att inse det hon hade något att sakna, kommit att inse det hon var ensam och såsom hon plägade uttrycka sig utan någon like. Det vissa är att den sällhet, som gubben Lönner beredt sig sjelf derigenom att han i sin dotter bildat sig ett sällskap, hvilket i någon mån erinrade honom om förra tider, lättligen kunde blifva denna dotter till långvarig skada och smärta.
— Varande till anskaffande så väl deraf, sorn till bestridande af kostnaden vid ulfö - Siats-Utskottets Memorial, N:o 38. 27 randet af förrberörde förändringar, sedan år 1835 intill början al innevarande år, utbetald en summa af 16,660 R:dr g sk. l6:o. Riksgälds-Contorets Hus ellet' det förr s. Is. Hesscnsteinska Huset. Efter föregångne afhandlingar med Stockholms stads Drätsel-Commission, som före Riksgälds-Contoret varit innehafvare af delta hus, bar det, redan före Rikets Ständers sammanträde vid sisla Riksdag, uppgjorde provisionel utbyte af f. d. General-Assistance-Contorets hus emot det ifrågavarande Hessensleinska huset, år 1835, genom utfärdadt Bytesbref och derå af Stockholms Rådhus-Rätt meddelad lagfart, blifvit bekräftad t; och är nu mera jemväl, i enlighet med Rikets Ständers vid sista Riksdag vidtagne beslut, vestra flygelbyggnaden till detta Riksgälds-Contorets hus upplåten till begagnande af Riks-Archivet, efter, uppå Fullmägtiges föranstaltande, för ändamålet verkställd inredning, hvilken är vorden af Riksgälds-Contoret bekostad. I öfrigt äro Fullmägtige betänkte på att, under loppet af Riksdagen, anmäla några behöflige förändringar vid Riksgälds-Contorets ifrågavarande egendom, medelst tillbyggnad och uppförande af en brandmur. Förändringar med de löner, pensioner och arvoden, sorn frän Riksgälds-Contoret utgå. Af de å ordinarie Staten uppförde tjenster har, under den tid, denna Berättelse omfattar, endast en Kammardrängs tjenst kunnat indragas. Deremot hafva, i mon, som göromålen sådant medgifvit, från Interims-Aflönings-Slaten, genom indragning, försvunnit:
I Frankrike och Belgien har regeringen tagit den om hand, i England och Skottland regeringen och komrniinen, i Tyskland och Schweiz föreningar och enskilda. Första försöket i vårt land gjordes i Stockliolin 1881, där saken så utvecklat sig, att för närvarande undervisiiirig i husliållsgöromål meddelas i fyra folkskolor. Tio kr senare inrättades ett skolkök i Göteborg, hvarest öfver 400 flickor från stadens folkskolor åtnjutit dylik undervisning. Exemplen från Stockholm och Göteborg Iiafvo bland andra orter följts af Malmö, Nyköping och Lysekil. Carnegieska sockerbruket i Göteborg och Doiiinarhet i Dalarne Iiafva inrattat skollcök för sina arbetares döttrar. Haraf framgir, att det nya bildiiiiigsmedlet oinfattats med .intresse såviil p i landsbygden som i staderna. D Svåriglieteil vid inrättandet af dylika nndervisniiigsanstalter ar dock att erhålla fiillt dugliga lärarinnor. Och det ar för att afhjalpa denna brist herr Liljeliolm franiställt sitt förslag. För att ändå iner lagga det riksdagen på hjärtat slutar han nied följande motivering: wMan vågar tryggt påsti, att hustrurnas bristfälliga kunskap i liiish %llsangelägeiilieter &amp; r en af de väsentligaste orsakerna till arbetsklassens dåliga stallning. Häraf kommer det ofta, att förniågaii ocli lusten att arbeta förlczmas samt svaghet och sjuklighet inträda. Lagges härtill att bostaden ar osnygg ocli vanvårdad, kläderna siiiutSsiga och trasiga, så försvinner sinnet för ordning och renlighet Iios både stora och sinå; mannen drifves ur det obehagliga lieininet till. krogen ocli bameii ut på gatan. IkIåiigen inan, som ej haft dåliga anlag från början, blir p&amp; så sätt en drinkare ocli niånget barn en dagdrifvande vilde. &amp; an får dock icke föreställa sig, att en kvinna blott darföre att Iioii födes so111 kvinna, af naturen är utrustad med de nödiga förutsättningarna för vården af ett hem.
Under det dessa ord vexlades, hade locket hunnit lyftas af kistan, och derinne syntes nu qvarlefvorna af hertig Carls bittraste fiende, den stolte, mäktige, bottentrogne royalisten, Klas Fleming; han, som skref sig ståthållare öfver Finland, riksamiral, Svea rikes marsk, friherre till Wik, herre till Svedja och Qvidja, och som nu endast företedde en bild af förgängelse, ehuru den mäktiges lik genom balsamering var skyddadt mot förruttnelse. Orörlig stod fru Ebba. Ej en tår i hennes öga, ej en ryckning i hennes anlete utvisade för den, som varit hennes makes dödsfiende, hvad hon kände. Hertigen betraktade en stund under tystnad, stoftet af den man, som varit honom det svåraste hindret på hans väg till makten, och den klippa, mot hvilken alla hans anslag brutit sig och fallit till skam. Slutligen grep han med handen den döde i skägget och sade: "Ha, du min gubbe, lefde du än, så sutte ej ditt hufvud mycket säkert nu." Med en stolt höjning på hufvudet svarade fru Ebba: "Lefde han, så stode icke Eders Furstliga nåde här. Han hade väl gett Eder annat att göra än att komma vid sitt skägg!" Dessa fru Ebbas stolta ord har sägnen förvarat, men icke hvad hertig Carl derpå svarade. Det hände stundom, att ett djerft språk icke misshagade honom. Det syntes, som om han deri skulle funnit ett slags förvandtskap med sitt eget sinne. Sedan hertigens folk besatt slottet och noga ransakat att intet förräderi kunde vara anlagdt och sålunda ingen fara mera var för handen, hade fru Ebba erhållit tillstånd att bege sig till sina rum, der hon befalltes att qvarstadna, och vakt ställdes utanför dörren. Äfven hennes döttrar fingo på begäran lof att komma in till henne, men med vilkor att sedan der qvarstadna. Sigrid erhöll icke samma tillåtelse, och yrkade den icke heller med all möjlig ifver. Hon fruktade att på det sättet bli stängd från hvarje underrättelse utifrån, och hon kände ännu ej hvilket öde som drabbat hennes trolofvade.
Nu kunna af de lör bränvinstillverkning nedsatta penningar J:delar till Riksgälds-kontoret insändas, men skulle Hr von Mentzers förslag gå igenom, måste man i ränteriet hålla inne de |:delarne och blott afsända |:del, och då tillverkaren har rättighet att dröja i 30 dagar, innan han uttager det depo - Den 8 Maj. 121 nerade öfverskottskapitalet, skulle man vara nödsakad att i kronans kassor behålla stora summor, som för statsverket kunde vara behöfliga. Vid sådant förhållande hemställer ja®, om man för en sådan näring bör göra stadganden, som ingripa i statens rätt. Jag fortsätter mitt yrkande på bifall till Utsk:ts framställning. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts ifrågavrde hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter förnyad propos. på bifall till Utsk:ts hemställan gjordes samt besvarades med starka ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Härefter tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm, att, till följd af R. o. Ad:s nyss fattade beslut, komme §:ns text att blifva oförändrad. § 24. Gr. Hamilton, Malcolm Walter: I denna 24:de § förekommer den bestämmelse, att den, som efter terminens början styrker, att algiften blifvit, »på sätt i § 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad», derefter må bränvinstillverkning utöfva. Den del af 2lista §:n, hvarpå denna bestämmelse har afseende, har redan blifvit af R. o. Ad. afslagen.