Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rån är faststäld och i ofvannämnde Tabell innefattad , utan skola skälen till hvarje förändring alltid i Protocollet omständligt anföras och TaxeringsGommittéen underställas. a 3 Morn. Vid Bruksoch Bergsverks vär» dering bestämmes, sedan alla derunder lydande Hemman och Lägenheter, såsom för sig sjelfva uppskattade, blifvit afdragne, först värdet å de vid hvarje särskildt Bruk befintelige byggnader, verkstäder och andra för Bruksdriften nödige inrättningar; derefter jemnföres detta med de vid Köpe - afhandlingar om Smides - rättigheten i or. ten allmänt gångbara pris, och utsattes efter denna ledning Brukets värde; sedermera upptages och beräknas beloppet af den för hvarje Bruk tillåtna tillverkning efter det af de till Bevill* ningeus åsättande och fördelning blifvande Committéer fastställde priser, hvarifrån drages tillverknings-kostnaden, grundad på mer eller mindre aflägse tillgång, samt högre eller ringare pris på Malm, Kol, Spannmål och arbete m» m. Verkets olika belägenhet för afsättning, dess onera, 714 BivillningsUtskottetx Betdnianden. hammarskatt, särskildte för längre eller kortare tid afslutade Gonteact om större eller mindre del af tillverkningen o. s. v. då återstoden antages, såsom Brukets behållna inkomst, hvilken uträknas till Capital genom Fern procent. Slutligen jemnföres dessa begge, genom olika värderingssätt tillkomne summor med de i orten under de sista åren afslutade köp å Bruksegendomar, hvilka äfven böra tjena tili ledning, då den summan, som sig högst belöper, utföres såsom det värde, hvar» efter debiteringen verkställes; likväl må i intet fall, mera än en tredjedel eller mindre än en niondedel, anses såsom egarens behållna vinst af hvarje
Sl:s Justitiä-Ombudsmans Embetsberättelse lill Riksdagen år 1856. *) Uppgift pä den Rikets Ständers under riksdagen arén 1853 och 1854 aflåtna underdåniga skrifvelse, som ankommit till Kongl. Utrikes departementet, jemte anteckning om dermed vidtagen åtgärd: l:o af d. 9 Sept. 1854, angående regleringen af utgifterne under Riksstatens 3:e hufvudtifel. (128). 1854 d. 24 November inför Kongl. Majit i underdånighet föredragen samt i vanlig ordning till verkställighet befordrad. Förteckning å Rikets Ständers vid 1853 och 1854 årens Riksdag till Kongl. Maj:t genom Dess Landtförsvars-Departement, aflåtna underdåniga skrifvelser, jemte uppgift om Kongl. Maj:ts i anledning deraf fattade Nådiga beslut eller vidtagna åtgärder. 2:o Rikets Ständers underd. skrifvelse af den 23 December 1853, angående medels anvisande till Topographiska Corpsens arbeten samt till åtskilliga fästningsbyggnader år 1854 (M 2). 1853 den 29 December föredragen och erforderlige föreskrifter i följd deraf vederbörande i Nåder meddelade. 3:o af den 23 December 1853, angående anslag för år 1854 till gevärstillverkning. (JW 3). 1853 den 29 December föredragen och nödige föreskrifter i ämnet verderbörande i Nåder meddelade.
Majtt salunda i näder läkts StatsUtffottet meddela, hafwa äfwen, under loppet af denna Riksdag, blifwit till StatsUtffottet ifrän sä wäl Högloft. Ridderffapet och Adeln som Wälloft. Borgareoch Hederwärda BondeStanden »emitterade flera dit ingisna Memorial och Förslag A/6 Den i8 November bade om Möjligheten och nödwändighetei» af indrag, ningar, utaf öswerflödige ansedde Embeten och Tjenste»: med deråt följande löner och inkomster pä Stat uti Rikets sä Civile som Militaire och Ecclesiastique Embets. och Tjensteman»»» Stater och Corpser. Under erkännande af Kongs. Maj:ts ofwanhögstberörde för Statens uprätthällande nadigst yttrade tankesätt, och dä StatsUtffottet under fortfarandet af Dest arbete fatt tillfälle att inhämta en närmare kännedom af StatsWerkets tillstånd och werkeliga be, lagenhet, har StatsUtffottet blifwit an mera öftverkygadt om sa wäl nödwändigheten af alla de minffvingar och besparingar i Statens utgifter, som kunna täta stg göra, som ock möjligheten as föcändrin, gar och indragningar i Embetsoch Tjensteman,»» Staten. Det synes ock wara utom allt twifwelsmäl, att sedan Riket geno,»» Finlands och Pommerns förlust till en betydlig del blifwit minffadt; de allmänna Arenderne äfwen i ett mokswarande förhållande torde komma att aftaga, och följaktligen tarfwa e»L mindre antal Embetsoch Tjenstemän. Men till utrönande i hwilka delar af de till Riksstyrelsen hörande Werk och Stater en sadan inffränkning kan och bör äga rum, dertill fordras mycken och Fråntaga undersökning, samt en noga pröfning af Ärenderries och Werkens beffaffenhet.
NummerLotteriets indragning så utfallit, att det samma kommer att bibehållas, Maji I. a63. StatsUtskottets, det förstärkta, Berättelse, med tillkännagifvande, att, i följd af anställd votering, angående frågan örn TalmänsTafflarnes indragning, samma Tafflar 1111 genast komma att upphöra, 2(33. — med underrättelse att framlidne RegcringsRådet von Schevens bos Statsverket innestående pension må till bans Arfvingar utglfvas, Maji I. 264- — angående den lill dess åtgärd öfverlemnade fråga, om förhöjning af Postverkets intrader, Junii II. 5,2 1.. —- rörande frågan örn en stadgad afgift till Veneriska Smittans hämmande, dito. — angående den så kallade MinimiTabellens införande, Julii 96. — om dispositionen m. m. af RecognitionsSkogarne, .Julii 97, •— rörande bidrag af Statsmedlen till de Kongl. Theatrarnes underhållande år 1810, dito. Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Betänkanden, om vidtagande af en särskild räddningSånstallt för dem sorn å Rikets Sjökuster kunna lida sjönöd, April I. 38J. April II. 79, 334, 346, 354- om vidtagande af sådane medel, hvilka återföra välmåga inom landet, April I. 384- Aprjl II. 82, 108, 346, 354- Junii II. 196. 524 Statssamt Allmänna Besvärsocli Oecono» mieUtskottens Betänkanden, rörande underrättelse om hvad vid de af Riksens Ständer vid sista Riksdag anmäldte Önskningsmål blifvit tillgjordt, April I. 384- April II. 84, 334, 346, 354. — örn undersökning på allmän bekostnad till förekommande utaf öfversvämningar af sjön Wenern, April I. 384.
Diversehandlare: att diverse-handeln, hvars idkare innehafva burskap, ursprungligen är inskränkt lill försäljning af några få och mindre betydliga varu-arliklar, hvilka ej ingå uti andra härvarande privilegierade Handelsclassers rättigheter; hvarvid endast vore undantag för någre al Mosaiske Lärans bekännare, hvilka, på grund af äldre innehafvande skyddsbref, fått vii erhållen borgarerätt å diversehandel, bibehålla de mera utvidgade handelsfriheter, hvartill de genom skyddsbrefven blifvit berättigade: alt Diversehandlare tillförene tillhört och blifvit taxerade ibland Sidenoch Kladeskramhandels-Socieletens Class, men blefvo den 30 October 1840, efter Stadens Handels-Collegii beslut, förenade till en egen Societet, med valde Hufvudman och Deputerade till föreståndare, och äro försedde med ett af Eders Kongl. Majit sedermera i Nåder .gilladl Reglemente: samt att Societetens ursprungliga handel, som tili de utfärdade Resolutionerne för en hvar uppräknades, vore så ringa och så föga lönande, att deraf för de fleste en högst obetydlig båtnad kunde påräknas, derest ej genom Handels-Commissioner eller åt serskilda binäringar riktad omtanka en något förbättrad utsigt skulle erhållas, att hämta erforderlig bergning och sättas i förmåga att kunna de, äfven med denna handel förenade dryga skatter utgöra; Spannemåls-, Minutoch Victualiehandlare: att denna handel betydligen minskats, synnerligen de sednare åren, sedan Tullumgälderna å Vietualievaror ifrån Finland blifvit förhöjda och hämmat tillförseln derifrån, samt så väl Allmogen, som större Godsegare, hvilka till Stockholm föra Victualier, dels försälja dem i minut å torg och vid hamnar, dels genom Commissionärer låta utbjuda dem i minut genom dagliga annoncer i Stadens Tidningar; 15 Bokhandlare: alt försäljning af Svenska Bokpressens alster i Hufvudstaden under de sednasle åren mycket aftagit, sedan mera driftige Bokhandlare etablerat sig uti liera Rikets öfriga Släder, hvarigenom den afsättning, som Stockholms Bokhandlare förut haft att påräkna till orterna, numera nära helt och hållet försvunnit: alt deremot omsättning af den utländska Litteraturen, och hufvudsakligast den Tyska, på en del Bokhandlares händer varit ganska betydlig och fördelaktig; hvilket dock synes vilja återgå till mera inskränkt förhållande: att den bihandtering
Visserligen kan det gå an att lemna ett och annat 100,000 Kdr för att förskaffa Flottans OfficersCorps nödig öfning i sitt yrke men att kasta bort många 100,000 Kdr till Fartygs byggande för att hålla KonstruktionsCorpsen i öfning måste blifva allt för dyrt, hvarföre jag yrkar bifall till hvad Utsk. föreslagit. Gr. von Eosen: Det är verkliga föhållandet att det fattas vår KonstruktionsCorps tillfällen till öfning inom landet, men det vore en lätt sik att skaffa dem sådan utomlands, genom att låta dem göra resor. Att förminska Corpsen derföre att den icke har tillräcklig öfning under freden kan jag icke finna vara hvarken riktigt eller försigtigt, ty jag hemställer huruvida det vid en möjligen behöflig rustning kan vara tänkbart att anskaffa Officerare, som kunna göra tjenst som KonstruktionsOffieerare? Det nuv:de antalet är så ringa och den besparing som kan göras i förhållande till den dyra materialen så liten, att jag anser det opolitiskt att förminska deras antal och icke hålla sig till hvad K. M. föreslagit. Gr. Puke: Jag skulle tro att hela frågan om KonstruktionsCorpsens förminskning är öfverflödig att göra till föremål för discussion, ty det torde väl bero på det förslag som K. M. kommer att afgifva i följd af den skrifvelse som Ständerna aflåta. I afseende på löneanslaget kan jag icke underlåta att besvara Hr Mannerskantz’ yttrande då han förklarat att såväl Flottans Officerare som KonstruktionsCorpsen icke skulle vnra i tillfälle att upfulla sina skyldigheter, när det komme i fråga, — till följd af bristande anslag. Jag skulle innerligen beklaga om detta vore Hr Mannerskantz’ öfvertygelse, min öfvertygelse är att såväl Flottans Officerare i allmänhet som KonstruktionsCorpsen skola upfvlla sina skyldigheter när det gäller. Jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm. behagade Den 8 J ull f. m. 177 behagade framställa propos. på löneförhöjning i enlighet med K. M:s förslag. Ilr Mannerskantz: Jag får uplysa Gr.
Det kan efter min tanke ej vara för landet nyttigt, att man utför den rudimaterie, sorn är nödvändig för en nf dess vigtigaste näringar, och jag skulle snarare önska denna förut till utförsel förbjudna vara belagd med en högre tull än IL o. Ad. fastställt, men ingalunda med en lägre. Jag hoppas således att inbjudningen måtte afslås. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Då frågan om utförselstull på malm har inflytande på den Svenska jernhandteringen, neli intet förloras genom att R o. Åd. vidbliiver sitt beslut, men derigenom de öfriga St:n vinna rådrum att taga saken i närmare öfvervägande, anhåller jag att inbjudningen måtte af R. o. Ad. afslås. Uppå härefter framställd propos. vidblef R. o. Åd. sitt förut i ämnet fattade beslut och godkändes ifrågav;de voter:s-propos. N:o 91. 27:o Votcr-.s propos.n N:o 9?. Denna voter:s-propos. godkändes. 28:o Utsk;s yttrande i fråga om förra afdeln;n af den föreslagna 17:de § i Tulllaxe-underråltelserne. Detta yttrande lades till kandlingarne. 948 Den 24 Oktober. 2Oro Utsk.-s yttrande i fråga om 2:dra och 3;dje morn.-n f sednare afdeln:n af nyssnämnde §. Detta yttrande bifölls. Anmäldes och begärdes på bordet: l:o Ett från Högv. PresteSt:t ankommet protrs-utdrag Nro 37 6, innehållande inbjudning till MedStrn att instämma i PresteSt:ts fattade beslut vid pröfningen af Allm. Besv:s o. Ekon.Utsk:s Betänk. Nro 116, i anledn. af väckte motioner, ang:de omarbetning eller ändring af Kongl. Stadgan för Pikets Allm. ElementarLäro verk den 14 Aug. 1856 m. m.; oeh 2:o Ett från Hederv.
Genom K. Förordn. af d. 4 Dec. 1765 föreskrefs för »olydiga», d. ä. från förhören uteblifvande barn, aga af föräldrarne medelst ris, hvilket borde ske med en viss officiell högtidlighet, nemi. under kyrkorådets och sexmännens ögon.» Öfvergå vi nu från dessa föråldrade stadganden till de föreskrifter, hvilka ännu med den strängaste punktlighet tillämpas, så igenfinna vi uti K. Brefvet af d. 21 Juni 1810 Svenska kristendomsundervisningens egentliga, nu gällande Grundlag. Der heter det nemi. om Lindbloms utläggning af Luthers kateches: »Denna förklaring må till allmänt bruk hädanefter, såsom egentlig lärobok såväl vid skolorna som i församlingarne, antagas och nyttjas.» Om man vidare jemför 1842 års Folkskolestadgas 6 §, 1 morn., der, ibland de ämnen, hvaruti läraren bör ega fullgiltig insigt, katechesen uptages i främsta rummet, med 7 §:n i samma Nåd. Stadga, der det heter, alt »de kunskapsämnen, hvilka, eul. 6 §:n 1 morn., fordras af den, som till lärare i folkskola skall kunna uptagas, utgöra ock föremål för undervisning i sådan skola, så torde häraf vara klart, att Lindbloms kateches, den och ingen annan, utgör den för folkskolan lagligen föreskrifna lärobok. Då nu denna kateches, ehuru bärande Sveriges dårande Erkebiskops namn, numera allmänt, såväl af prester som lekmän, icke anses fullt renlärig, då den, till följd af sin vidlyftighet, är för barnaundervisning alldeles otjenlig, och sålunda hvarken såsom handbok eller lärobok borde begagnas; då ytterligare hvarje annat, om ock mera lyckadt försök i samma riktning, enl. min öfvertygelse, inga - Den 29 November e. m. 509 lunda förmår höja kristendomsundervisningens ståndpunkt i vårt land, utan deremot fördröjer och förlamar det kristliga lifvets utveckling hos det upväxande slagtet, så får jag härmedelst vördsamt föreslå: Att it. St:r måtte hos K.
Vidare Ivar jag, icke kunnat godkänna den-, om jag må så kalla den, dagstiftnings-minutering”, sorn innefattas uti 44 §• 2< ™om., då derigenom skulle framkallas sockne-lagar, hvilket jag finnér ganska äfventyrligt. Förslaget förmår, att, om, i stöd af serskildt fattadt beslut, menighet i en eller flere socknar, der rättigheten till bränvinsbränning allmänt är afsagd, bos Konungens Befallningshafvande anmäler sig till erhållande af fastställelse å träffad öfverenskommelse att eji emottaga bränvin, och att den bland menigheten, som detta öfverträder , gör sig förfallen tili böter till och med ao R:dr, äfvensom alt det bränvin, sorn anträffas uti förvaringsrummen hos någon af nämnde menighet, är förverkadt, samt att värdet deraf tillfaller de fattige, Konungens Befallningshafvande skulle ega att en sådan öfverenskommelse fastställa. Hvem kan förneka det vackra uti syftningen af denna lag? men huru lätt är ej tillika att inse dess olämplighet? Först måste medgifvas, att en öfverenskommelse inom en commun att afsäga sig bränvinsbrännings-rättighet, mäste vara enhällig, för att kunna blifva förbindande. Derefter bör ej förbises, att äfven en sålunda tillvägabragt öfverenskommelse kan brytas i samma stund* en ny hemmansegare inom socknen inträder, utan att underkasta sig aftalet, och med detsamma ramlar hela den nu tillstyrkte lagstiftningen; ty jag förmodar meningen ej kunna vara, att någon menighet annorlunda, än för sine personer,‘ må ega att upphäfva allmänna lagar, som Konung och Ständer fastställa. Ändteligen bör märkas, att förslaget äfven upptager, att allt uti förvaringsrummen hos den brottslige befintligt bränvin skulle vara förverkadt, hvilket åter förutsätter ett nytt ingrepp i husfreden, emedan lagens efterlefnad fordrar, undersökningar inom hus. Uti 45 §• finnes först ansvar stadgadt för oloflig bränvins-minutering och sedan att, om den är af art och beskaffenhet att kunna hänföras till krogrörelse, skall vara lag samma.
Hvarje nyans, hvarje skiftning måste jag lära dem — mina skådespelare — jag måste blåsa min anda in i deras näsor — liksom Gud Fader gjorde en gång — jag måste ge dem min själ.» — Detta sista ord formligen hvästes fram och härmed hade Anders Ericson hunnit så långt ned i tonskalan, som hans röst tillät; nu gick uttrycket öfver i något mjukt och blidt, en sorgset vek öfverlägsenhet, som stämde förträffligt samman med orden. »Nå — sådant är der ingen som vet — det är så att säga en yrkeshemlighet, som jag förråder för er, herr von Rosenberg» — här kom det vemodiga allvaret lekfullt nära gränsen af skälmskhet — »men ni är ju diktare! Ni har skarpare ögon än mängden, ni har kanske redan sett det? Mins ni den lilla skådespelerskan, jag förde fram? Ingen hade någonsin hört hennes namn, ingen hade sett henne annat än som tjensteflicka Jag gaf henne plötsligt en hufvudroll. Ni såg henne väl? Den döfstumma flickan? Åh, förtjusande! Der var lif och blod i framställningen, intelligens i uppfattningen, fantasi och eld!» — Med dessa ord, utslungade i hänförelse, kulminerade Anders Ericsons stämma uppåt, i det högre registret; så teg han ett ögonblick och sänkte hufvudet mot kudden igen. »Flickan har talang», sade han sakta, »Men det fans inte en detalj i framställningen, som inte min hjerna uttänkt. Det var min själ, som jag gifvit henne» — Anders Ericson lyfte sitt hufvud från kudden och det spred sig ett förklaradt glädjeskimmer öfver hans energiska ansigte — »Förstår ni hvad det vill säga, herr von Rosenberg, att ge en annan varelse sin själ!» »Anders!» hördes nu en röst inifrån nästa rum. »Anders!» Det flög en skymt af missnöje öfver skådespelarens drag, som om han plötsligt sett ridån sänka sig, medan han just var som bäst i farten. »Känner ni Erik Landtmanson?» »Nej, jag har inte det nöjet.» »Då ska’ jag presentera. Han ligger derinne. Han hade snufva, och jag bad honom gå till sängs förlåt mig ett ögonblick.» Anders Ericson försvann in i det inre rummet, lemnande dörren på glänt efter sig.
Dessa 2:ne mäktiga intressen höjde sig då för att säga nej till den absoluta importoch export-friheten, och från den stunden hlef jag förvissad om, att de grundsatser jag försvarat, så länge jag varit riksdagsman, slutligen skulle göra sig gällande, — jag menar stadga i tull-Iagsliftning och i ekonomisk lagstiftning i allmänhet. Bcvilln.Ulsk. har hyllat denna grundsats, men icke ansett, att ett ärligt hyllande deraf skall utesluta pligten att söka fullkomna densamma vid tillämpningen, d. v. s. alt göra de modificationer i tullen på de vigtigaste arliklarne, som erfordras för att derjemte åstadkomma likstämmighet i denna lagstiftning. Här finnes ingen af de ledamöter, som hittills yttrat sig, som icke erkänt, i större eller mindre grad, behöfiigheten af dessa jemkningar. Den förste talaren under denna öfverläggning har gifvit oss en reservation, i hvilken han föreslår ganska betydande jemkningar, och jag håller honom räkning derföre; ty jag föreställer mig, att han, såsom ledamot af Bevilln.Utsk. och i egenskap af ordförande, detsammas ledare, har haft tillfälle att inhemta den sakkännedom, som jag och många med mig sakna. Talaren dernäst instämde med Gr. Cronhjelm, men anmälde dessutom några artiklar, som han ansåg böra utgöra ett tillägg utöfver hvad Gr. Cronhjelm funnit nödigt, och andre talare hafva sagt, att der och hvar kunde ytterligare finnas sådane. Deraf drager jag den slutsats, att frågan icke ligger inora det qvalitativa området, ty alla äro ense om alt hylla stabilitets-grundsatsen; frågan har förfiyltat sig inom det qvantitativa området. Men huru många varuartiklar, flere eller färre, som än må blifva föremål för denna och kanske följande dagars öfverläggning, och huru man än må anse rättast vara alt härvid gå tillväga, är det dock tvifvelsutan ganska lofvärdt att söka bespara tid. För min del tror jag icke att tid besparas, derigenom att man söker drifva den eller den individens förslag företrädesvis till afgörande och derigenom betaga andra individer rättigheten att få fram de anmärkn:r vid andra varuartiklar, som finnas upptagna till föremål för öfverläggning.
Med förundran har jag ock hört understundom såsom skäl anföras, att Arméens Pen.' sionsCassa är för mycket bemedlad, för att icke hafva råd erlägga Bevillning; men utom det att detta alldeles icke hörer till saken, synes man dervid vilja förgäta det dryga pensions belopp, (hvilket troligen med hvarje år kommer att okas,) som för det sistförflutna, jemte extra utgifter, utgjordt öfver 132,000 R:dr Banco, och som medelst Begrafningshjelp samt andre oförutsedde händelser, förmodligen blifver än drygarej och var DireJ ctionen i April månads början ej utan bekymmer, att kunna vidtaga sådane anstalter, att Cassans inkomster skulle med säkerhet kunna påräknas motsvara dess utgifter. Häraf följer tydligen, att om Bevillningsutskottets tidstyrj kan vinner bifall, skulle pensionerne minskas, j stället att de, enligt KrigsBefälets vidtagne beslut, småningom och med skäl 'i vissa Classer böra enligt tiHgångarne okas. Så väl af hvad jag nu här ofvan baft äran anföra, som ock af de i detta ämne inom Bevillningsutskottet af flere olika Stånds Representanter aflåtne Betänkanden och reservat tioner, hvilka upplyst rättvisat mina yttrads 552 Den 29 Maji. asigter, vågar jag hoppas, det Rikets Högloflige Ständer derå täcktes göra behörigt afse* ende, och ej betunga Fäderneslandets i tjensten grånade, elter ock. af fiendtligt vapen van. iöre blefne försvarare, med en Bevillnings erläggande, som skulle minska aspecterne för deras närvarande och framtida bergning, samt blottställa deras lefnads höst för behofvets tryckande börda. Denna min vördsamma underställning sy-, nes åtminstone mig i hög grad grundad på billighet och rättvisa, och har älven nästan allt intill denna dag varit sålunda ansedd och motiverad af likaså rättrådiga Regenter, sorn upplysta Ständer. Det är ock med lugn tillförsigt till nu varande
Vidkommande fördenskull sjelfva saken ; så , ehuru Utskottet , som förut , enligt hvad ofvan berördt är , samfäldt med Banco-Utskottet, på anförda grunder, tillstyrkt ett fullkomligt upphörande af Bankens rättighet att meri egna käromål draga sina vederparter från de Domstolar, hvarunder de, enligt allmänna Lagens föreskrifter , eljest äro lydande, anser den af Eanco-Utskottet nu föreslagna förklaring öfver Kongl. Brefven den 17:de Februarii 1742 och den 26:1a April 1776 skola endast i ganska ringa moa bidraga till afhjelpande af de många olägenheter , hvilka af Bankens, efter Utskottets tan^a, lika olämpliga, som för Banken i sjelf - g Lagutskottet* Betänkande Nto 16a. v» verbet onyttiga serskilda domstolsprivilegitim härflyta, finner dock Lag-Utsfcottet sig böra desto hellre understödja Banco Utskottets förslag, sora de få fördelar, hvilka deraf äro att vanta, skola komma Banken lika mycket som dess medborgenärer i Concursen till godo; och hemställer derföre Utskottet, om icke den föreslagna förklaringen må erhålla denna lydelse; Kongl. Brefvet den 17 -de Februarii 1742, angående Bankens forum i Concursmdl, samt usta momentet af Kongl. Brefvet den 2b:te April »776, rörande förklaring öfver vissa delar af Concurs - Stadgan den 26\te Augusti 1773, skola hädanefter sålunda tillämpas, att prÖfningen af Bankens fordringar i Concurser, de der vid någon annan Domstol, än Svea Hofrätt, göras anhängige , icke skall till bemälde Hofrätt Öfverlemnas i annat fall, än då någon med Bankens fordringsanspråk gemenskap egande anmärkning förekommit; ulan bor, då detta fall ej inträffar, hvarje Concursmdl, äfven i hvad det förer Bankens rätt, LagVlskottets Betänkande N:o 16a. y behandlas och af göras af den Domstol, der bevakningen skett. Stockholm den 1 Febr. i85o.