Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dét har blifvit sagdt, att om silfveruppköp icke stadgas, vore intet medel vidtagit till Bankens consolidering; men så väl genom silfver-invexlingen som genom silfverräntan för fastighetslånen, är detta på ett för Nationen ej menligt sätt tillvägabragdt. Det är visserligen önskvärdt, att man må erhålla ordning i penningeväsendet, men det bör dock ske på ett sådant sätt, att det ej ingriper och orsakar rubbning uti hvar och ens förmögenhets tillstånd. Således kan jag ej bifalla det föreslagna silfver-uppköpet. Ridderskapet och Adeln har väl antagit detta uppköp genom sitt beslut olli bifall till grunderne för financeregleringen; men ehuru jag ej anser Ridderskapets och Adeins beslut vara bindande, då de andra Stånden tagit ett annat, får jag dock medgifva, att Ridderskapet och Adeln måtte dervid förblifva, likväl under förbehåll, att den summa, som till silfver-uppköp kommer att användas, högst blir den, som Friherre Björnstjerna nämnt. Jag får härvid påminna om Ridderskapets och Adelns beslut rörande en förlängd pragscriptions - jjcn 11 September /. m. 423 tid för inlösen af FilialDisconternes ännu utelöpande assignationer, dä Ridderskapet och Adeln och BondeStåndet inbjödo de öfrige Ständen, hvilka redan fattat ett annat beslut, att frångå detta, och förena sig uti den mening, sorn utaf vårt Stånd blifvit yttrad. När Ridderskapet och Adeln nästan enhälligt beslutat en sådan inbjudning till andra Stånd, så har Ridderskapet och Adeln äfven derigenom erkänt, att detta Stånd Jean ändra sin mening, till följe af andra Stånds inbjudning. Herr Tham: Äfven med fara att trötta och misshaga, är jag af min pligt uppkallad, att yrka hjelp för hemmavarande bröder. Jag har känt och känner, att deras behof är helt annat än hvad man här theoretice vill bevisa. Deras behof är icke fylldt, de äro icke hjelpte genom konstlade medel att skaffa silfver, och derigenom, att man med fara att uppjaga coursen, inköper sådant åt Banken.
M:t till ordf:de utser någon af de valda ledamöterue, den kommun, för hvilken han varit vald, bör skicka en annan i hans ställe, eller ock att suppleanten skall inträda. Emedlertid är §:n redan bifallen af Presteo. BondeStm, och då det är föga troligt, att BorgareSt:t deri gör någon förändring, torde vara lämpligast att antaga densamma sådan den är. Gr. Lagerbjelke: Då man nu söker för första gången åstadkomma en mera genomförd och utbildad kommunalinstitution i vårt land, torde det vara försigtigast att icke gå för häftigt till väga och att åt K. M:t öfverlåta åtminstone det obetydliga inflytande vid landstinget, som kan ligga i rättigheten att utse ordfide. När en gång denna institution hunnit stadga sig, går det ju an att förändra bestämmelserna, men till en början tror jag Gr. Mörners förslag vara det lämpligaste, och om det antages, kan man sedan vid § 36, som ännu icke är af R. o. Ad. handlagd, intöra ett sådant stadgande, som Frih. Tersmeden ansett nödigt. ben 10 Oktober a, m tio Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Pir Gr. o. Landtm., att i afs:de å förevide § yrkats dels bifall till densamma oförändrad, dels bifall dertill med uteslutande af orden »bland tingets ordinarie ledamöter», och dels slutligen af Hr Halman, att R. o. Ad. måtte besluta den förändring i §:n, att landstinget sjelft eger att inom sig utse ordförande. Härefter framställdes först propos. på bifall till §:n oförän* drad, dervid svaradés flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på g:tis antagande med uteslutande af orden »bland tingets ordi* narie ledamöter», då svaren utföllo med flera ja jemte ett eller annat nej, och förklarades ja nu haft öfvervigten. § 26. Tillkäunagafs vara antagen af PresteStit och bifölls. $ 27. Tillkännagafs vara antagen af PresteStit. Gr. Mörner: Det är för mig icke rätt klart, hvarföre vice t>rdf:de skall utses vid början af hvarje ting.
Jag vill bekänna, att Den G April f. m. under vissn synpunkter Hr Mannerskantz kan anses hafva ratt; men jag hemställer, huruvida BancoUtsk. i detta afseende skulle kunna hafva frångått det sätt alt calculera, som blifvit följdt under hela denna riksdag. BancoUtsk. har åtskilliga gånger framlagt sina calculer för R. St., och R. St. hafva godkänt de grunder, hvarpå de voro byggda. BancoUtsk. kunde således icke nu komma med något annat slags calculer. Ilr Nordenanckar har dessutom icke begärt, och han är för mycket hemmastadd uti bancosaker, för att kunna begära annat än en approximativ calcul, hvilken calcul icke hade annat ändamål, än att tillse, huruvida någon ytterligare latitud skulle kunna lemnäs Hrr fullmäktige att disponera öfver hankens behållningar. Det är möjligt alt denna calcul skulle kunna hafva sträckt sig några 100,000 r:dr längre, et voila tont. Att punkt för punkt ingå uti en vederläggning af alla Hr Mannerskantz’ anmärkningar och de beräkningar han uppgjort, skulle blifva alltför vidlyftigt. Jag inskränker mig derföre till den förklaring, alt BancoUtsk. vid uppgörandet af sina calculer, sökt vara så conseqvent som möjligt. Att det oaktadt ett och annat fel kan vara begånget, vill jag icke bestrida; men jag tror emedlertig att dessa fel icke äro så betydliga; och jag för min del tillstyrker att R. o. Ad. ville bifalla betänk, sådant det är, emedan derigenom åtminstone 2:ne vigtiga grundsatser vore godkända, nemi. 1:0 alt medgifva bancofullmäktige en större latitud till användandet af öfverskotten på fonderna, och 2:0 att tillåta uppköp af räntebärande papper till ett visst belopp.
den noga gifva uppgift om tidigare innehafda är rätta tiden att sända ull och stickylle till Har härmed äran meddela ärade kunder och gynnare, att jag jämte min BageriPrenumeration kan ske å alla Sveriges postplatser, ålder etc. och sända dessa under Sahlströmska Fabriken, Jönköping (i affär i kuset N:r SO Nybrogatan äfven därstädes öppnat förstklassigt kontor, äfvensom i hvarje bokhandel. 15 märket » Helsingfors » till S. Gumseli Ansitt fack Sveriges äldsta &amp; största fabrik) nonsbyrå, Stockholm. (G. 91139) häften^ — däraf 10 redan färdiga — utkom - för beredning af£héloch halfyllevaror — ma i år. Postprenumerationspris endast tre flere hundra olika slag och mönster. kronor + 30 öres postarvode. I bokhandeln Garanti: Ovanlig styrka och hållbarhet, 25 öre häftet. Kommissionärer antagas. färgäkthet, arseniklrihet, prisbillighet. VerkProfhäfte gratis efter rekvisition till » PrakBeställningar mottagas tacksamt å alla sorters Tårtor, Glacer, Puddingar, V ligt förstklassigt fabrikat. ärlde L n ä s kar b e ä b s o ta ks » Zittra, tisk exp., lättiärdt Klaraberg in s o g m atan 1 39, timm van e. att profva, kan få förmånlig plats å OBS. I Kommissionärer på alla större Mareng-Sviisse, Krokaner och Xonfektyrer m. m. Stockholm N. större syatelier. S var i m t » Skicklig », platser. Upplysningar gratis på begäran. u n g. Tel. - begåfning och sinne för bildande konst förbeläget vid_ foten af Omberg med dagliga Riks-Tel. 1660. e n a r v e r k s a m h e t s l u s t, pliktkänsla och godt järnvägsoch årigbåtskom., kunna unga lynne. Svar med porträtt till » Ensam », unflickor erhålla grundlig undervisning i allt, ' 50 Nybrogatan 50. der a d r e s s S. (G. Allm.
Derföre bevisar rubriken kyrkohemman i Hallands jordebok för 1646, hvilka de hemman voro, som med egande-rält då tillhörde Halländska kyrkorne, Någon jemförelse eger här ej rum mellan de Svenska och Halländska förhållandena. Halländska Contractet af 1648- Svenska kronan hade genom fredstractalen i Brömsebro 1645 (§ 27), lofvat att regera och försvara invånarne af afla stånd i deras fordna privilegier och friheter efter Danska lagarna. Redan 1648 sammankallades invånavne i serskilda härader och förmåddes att, på jord af alla naturer, krono, skatte och frälse, åtaga sig en skatt af 15, 18 till 20 daler Silfvermynt (det gamla frälse! allena till mindre belopp, under namn af Kongsskatl), sorn i jordeböckerna derefter upptogs under namn af terminskatt. Kyrkohemmanen blefvo dervid icke eller lotllöse. Den handling, hvarigenom öfverenskommelse!! bekräftades och kronan jemväl tillegnade sig sakfall och slädsniål, är det Halländska contractet. Men denna åtgärd var ju i sjelfva verket en förändring af de i Danska lagarna grundade rättsförhållanden, — ett ingrepp i invånarnes gamla privilegier och friheter, om ock under form af f rivillig öfverenskommelse. Det var ju alltså en act af sjelfmyndig maktulöfning, som träffade alla jordnaturer, skatte och frälse, så väl som krono, och derföre lika litet bevisar för kyrkohemmanens krononalur, sorn dea bevisar, att åtgärden var laglig, fastän den verkligen vidtogs. Man har åberopat, såsom bevis för kyrkohemmans krononalur, åboernes benämning af kronobönder i det Halländska contractet och i afkort - Bih. Ull II. St. Prat. 1845. — I Sverige voro, vid denna tid, kyrkohemmanet» åboer blefne kronobonden Samma benämning användes af de Svenska embetsmännen kanske tillfälligt, i följd af deras Svenska vanor, kanske afsigtligt, för att förbereda ett lika förhållande i Halland som i Sverige. Men benämningen är ingen laga dom.
Den ofvanberäknade jordrymden 25,920,000 tunneland, hvaraf Hr S. nu anser skördas på sin höjd 5,700,000 famnar årligen, skulle, efter hans tanka, väl skött, kunna för hvarje tunneland i en omgång frambringa minst 50 famnar, så att hela skörden för året blefve 12,960,000 famnar, och exporten kunde, i stället för 175,700 famnar, som den efter tullspecialerna för år 1848 utgjorde, uppgå till 2 å 3 millioner (rätteligen 5,200,000 eller Värdet af denna export, skattadt endast efter 8 sk. kubikfoten, i stället för 12 å 16 sk., ända till 40 sk., som skall vara vanliga priset, skulle således för 200 millioner kubitfot (lika med 2 millioner famnar) blifva 33^ millioner R:dr banco (men för 500 millioner kubikfot eller 5 millioner famnar 83^ millioner R:dr banco); och afsättning skulle säkerligen icke saknas vid den tid, då våra skogar hunnit uppväxa till brukbarhet. (Härvid måste dock anmärkas, att icke hela denna tillgång, om än befintlig, någonsin kommer att föryttras. Skogsprodukternes efterfrågan, huru stor den ock må blifva, kommer nemligen ej andra skogsägare till godo, än dem som icke af alltför dyra transporter hindras att konkurrera. Så höga priser på trädvaror, att tio mils landtransport skulle dermed betäckas, äro förmodligen aldrig att förvänta). Vid dessa kalkyler af Skogsinstitutets Chef kan naturligtvis intet annat förtroende fästas, än det de äro ämnade att förtjena. De hafva bordt uppgöras, och äro utan tvifvel grundade på den vidsträckta sakkännedom, som bemälte 97 bemälte Chef under långvarig utöfning af sin tjenstebefattning haft tillfälle att inhämta. Om deras resultat icke inträffar på siffran; så inträffar deraf dock säkerligen tillräckligt, för att rättfärdiga stora farhågor och stora förhoppningar.
Hvad beträffar slutligen den gjorda anmärkningen deremot , att Utskotten icke skolat fästa tillbörlig vigt vid bildandet af ändamålsenliga sockf n-magazincr, samt icke sökt alt sälta dem i samband med Statens undsättnings-anstaller, så få Utskotten , med åberopande af sitt Utlåtande N:o j8o, förklara, att, då Utskotten å ena sidan anse socken-magazins inrättande tillhöra socknarne sjelfva, det å andra sidan torde höra lemnäs åt Kongl. Maj:ls Nådiga omsorg att, derest Han finner sådant nödigt, på Ijenligt sätt uppmuntra dessa anstalters anläggning; och finna Utskotten af sådan orsak berörde anmärkning icke böra föranleda till någon förändring uti det ifrågavarande Utlåtandet. Slockholm den ii Maj 1841. Ank. till Exp. Utsk. den 12 Maj 1841 > kl. 1 e. m. Ull ätande, i anledning af äterremiss utaf Betänkandet N:o 158, angående förändringar uti Kongl. Maj:ts Nådiga lnst nidion för BeklädnadsDi rectiunerne vid indeldta drif antori-Regementena, ru. 111. Dilta Betänkande, ii v i i k et Piesteoch Borgare-Stånden bifallit, har, •6 Statssamt Alim. Besv.~ och Ekon.-Vt skottens Utlåtande, IV.o 197. efter deremot gjorde anmärkningar, blifvit af Ridderskapet och Adelil samt Bonde-Ståndet återremitteradt. De erinringar, som hos Ridderskapet och Adeln blifvit framställde, hafva endast afseende på förslaget, att den Krigs-Coileginm nu tillkommande pröfningen af anmärkningar vid Beklädnads-Directionernes räkningar, må öfverlemnas åt Kammar-Rätten , då anmärkningar göras af de Revisorer , som rotehåilarne, för räkningarnes granskning, utse.
Direktören vid länscellfängelset uti Carlstad Peter Holmgren uppföra å Allmänna Indragningsstaten en årlig pension af 1,500 r:dr; att enär Direktören vid straff-fängelset i Norrköping Hård af Segerstad ännu icke uppnått 60 års ålder och endast 35 år varit i Statens tjenst, b) Rikets Ständer måtte för bemälde Hård af Segerstad bevilja pension till belopp motsvarande Adelar af hans nu innehafvande lön, med 1,500 R:dr; att, med hänseende till Direktören vid länsfängelset i Stockholm D. L. Locks kortare tjenstetid af icke fullt 29 år, 0) Lock måtte uppföras till erhållande af en mot |:delar af hans innehafvande lön svarande pension af 1,000 R:dr årligen; att, som kompanichefen vid kronoarbetskorpsen, Kapitenen Kuylenstjerna från Arméens Pensionskassa uppbär 600 R:dr årligen, d) pensionen för bemälde Kuylenstjerna måtte bestämmas till 1,000 Ii:dr; att jemväl i följd af kortare tjenstetid af 29 år, e) Direktören vid länscellfängelset i Örebro 1. F. Ohlin måtte tilldelas pension med endast 1,000 R:dr, motsvarande |:delar af hans nu innehafvande lön; att, i betraktande deraf att Vaktknekten Wennberg först vid fyllda 56 år kommit i Statens tjenst, f) pensionen för bemälde Wennberg måtte bestämmas till 250 R:dr; att, då Vaktknekten Per Pettersson, hvilken är öfver 61 år gammal, varit anställd vid fångvården sedan år 1829, g) Pettersson måtte tilldelas pension med 300 R:dr årligen; att, som Vaktqvinnan Anna Catharina Eriksson under nära 16 år med goda vitsord tjenstgjort vid fångvården, h) Rikets Ständer måtte tillägga Anna Catharina Eriksson en årlig pension af 200 R:dr; samt 1) att samtliga förenämnda pensioner måtte anvisas att utgå från och med månaden näst efter den, då vederbörande från sin befattning erhåller afsked. 6:o.
* Den 20 dennes, senaste onsdag, fyllde den gamla konstnärinnan sitt åttionde år. Närmast af denna anledning har Idun i veckans nummer velat bringa sina läsarinnor hennes bild, och å deras vägnar gjorde den, som Y. pOETHE. skrifver dessa rader, för några dagar sedan ett besök i det konstnärligt ombonade lilla hem å Östermalm, där fru Ahman under en dotters kärleksfulla vård framlefver sin sena ålder, ännu med obrutna krafter till kropp och själ. Med en flickas liflighet leder ännu den åttiåriga konversationens trådar, och med ett förundransvärdt minne för tilldragelser och tider, som ligga vida mer än en vanlig människoålder tillbaka, förenar hon ett vaket intresse för dagens alla frågor och företeelser. Gärna sitter man som stum åhö- rare, när hon rullar upp taflor från dessa längst förgångna dagar ur sitt minnes album; men kommer talet in på saker, som ligga oss närmare, ryckes man snart med af den esprit och träffsäkerhet, hvarmed denna gamla kvinna förstår att bedöma en ung tid. Fort glida stunderna hän i ett sådant sällskap. » I Östermalms församling är jag född, i åttio år har jag nu bott där, och här vill jag också dö, » sade hon. » I kyrkan här tätt invid ligga mina föräldrar begrafna; jag tycker om att vara nära mina kära. » Ett så långt lif i en församling — det kan kallas stabilitet! Eller kanske än hellre trohet; ty det var något af den glansen i hennes blick, när hon talade om sina församlingsminnen. Med rörande stolthet visade hon det vackra album, hon vid sin afgång år 1881 erhöll som en minnesgåfva af kamraterna inom hofkapellet och k. teaterns artister. » Den snälle Norman öfverlämnade det själf, och han höll ett så hjärtligt tal! Och så var det blommor. så mycket blommor! » Det var idel bekanta ansikten och namn, som rymdes inom dessa permar. Hjärtliga inskriptioner — karaktäristiska för hvars och ens skaplynne — vittnade otvätydigt om de varma sympatier, som omhuldade den gamla bland äldre och yngre kamrater, manliga och kvinnliga. • » Allas gamla tant — det var, hvad jag var, » sade hon och log genom tårarne.
26:te § blir en särskild §, som borde placeras antingen efter 12:te §, eller åtminstone annorstädes än i det sammanhang berörda mom. nu finnes i 26 §. Och emedan ej blott ofvanomförmälda i äldre tider utfärdade författningar, 124 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 5 utan ock Rikets Ständers Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts åren 1854, 1860 och 1863 afgifna till en del ofvan afskrifna yttranden ådagalägga, att lagstiftaren'kan och bör förbjuda, att rusgifvande drycker under helgedagar utskänkas eller annorledes afyttras; ty tager jag mig friheten vidare förelå: 6:o) att brända eller distillerade spirituöse drycker ej må i stad eller å landet under söneller helgedagar utskänkas eller annorledes säljas från kl. 5 f. m. till kl. 10 e. m., äfvensom 7:o) att krog eller annat allmänt näringsställe, å hvilket sådana drycker afyttras, ej må under söneller helgedag hållas öppet eller för allmänheten tillgängligt annan tid, än mellan kl. 8—9 f. m. samt kl. 1—3 och 7—10 e. m. I händelse det Utskott, som skall handlägga detta ärende, finner sig kunna tillstyrka de af mig sålunda föreslagna ändringar, torde Utskottet taga i öfvervägande om ej ifrågavarande §§ kunde erhålla ungefärligen följande lydelse: § 26. Bränvin må från kl. 10 e. m. till kl. 5 f. m., samt dessutom under söneller helgedag från kl. 5 f. m. till kl. 10 e. m., hvarken utskänkas eller annorledes säljas, ej heller å krog, värdshus eller annat för allmänheten tillgängligt ställe på något sätt afyttras, utmätas eller utlemnas.
Kungörelsen den 19 Februari 1861, enligt hvilken väl skall för beväringens räkning vid regementena finnas, till föreskrifvet antal, tvänne munderingar, af hvilka den s. k. exercismunderingen består af, bland annat, en skjorta, ett par ullstrumpor och ett par skor eller stöflar; men då, beträffande sättet för anskaffande af de särskilda munderingspersedlarna dels genom Krigs-kollegium, dels genom Beklädnadsdirektionen, undantag göres för nyssberörda s. k. småpersedlar — »dermed beväringsmanskapet fortfarande må ega rättighet att under de årliga mötena sig sjelft förse, emot stadgad slitningsersättning» — och hvilka endast i fall denna rättighet ej begagnas, skola genom Krigs-kollegium anskaffas, följer häraf, att icke större antal af dylika persedlar upphandlas, än som oundgängligen erfordras för att dermed förse dem, som antingen ej kunna eller icke vilja begagna sina egna. Enligt hvad motionären sjelf uppgifver, skall detta sednare nästan aldrig inträffa, och denna uppgift öfverensstämmer med hvad Utskottet härom inhemtat. Enär följaktligen icke några förråder af meranämnda persedlar kunna vara till finnandes, men föreskriften i ofvanberörda Kongl. Kungörelse, att de persedlar, som tilläfventyrs blifvit anskaffade, skola af Beklädnads-direktionen förvaras och underhållas, men att de, som anses till vidare bruk odugliga och icke heller kunna till lagningshjelp användas, skola försäljas, torde böra qvarstå såsom lämplig och med god hushållning öfverensstämmande, hemställer Utskottet vördsamligen: att förevarande motion måtte lemnäs utan vidare uppmärksamhet. Stockholm den 12 Februari 1866. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 51. 11 N:o öl. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Febr. 1866, kl. 12 midd.
Ett förhållande, sådant som detta, hvarigenom skuldsättning af rikets jord utöfver behof befordrats, kan icke räknas till de önskvärda; och ett obestridligen ändamålsenligt medel att förekomma det är utan tvifvel upplåningens centralisering på ett sätt, som, då det på ena sidan förenar Hypotheks-föreningarne till samverkan för sina i aNo lika ändamål, på den andra förbehåller dem full rättighet att dervid tillika, hvar för sig, vårda sina intressen. En Hypotheks-bank, i hvilken hvarje Hvpotheks-förening skulle ingå såsom delegare, och åt hvilken för framtiden all upplåning för föreningarnes behof uteslutande skulle anförtros, utgör den på nämnda grundtanke stödda organisation, som i sådant afseende blifvit föreslagen och den Utskottet icke kan annat än lill alla delar godkänna. Den sammanhållning i plan och enhet i handling, som härigenom skulle blifva möjlig alt åt låneoperationerna bereda, vore icke den enda välgörande vinst Hypotheks-föreningarne af centraliseringen komme att hemta; flere andra, icke mindre vigtiga, skulle såsom naturliga följder häraf desamma tillskyndas. Redan Sammans. Stalsoch Banko-Utskottets Utlåtande JYs 24. 7 den omständigheten, att kostnaderna för löneuppgörelserna blifva jemförelsevis mindre, dä ett större lönebelopp pö en gäng, än dä samma belopp i mindre partier på olika tider, eller af olika händer, upptages, är icke ulan sin vigt, och dö kretsen af lånsökande delegare i följd af centraliseringen komme att omkring den gemensamma kassan i hög grad utvidgas och tillfälle till snar placering af de upplånla snmmorna derigenom städse att stå öppet, behöfde det pö en gäng upptagna större kapitalet icke, vid hvarje särskild upplåning, utgöra mera än behofvet för tiden angåfve.
Detta är eli bestämmande, som jag anser vara förhastadt; ty man kan tänka sig, att så vigdga ärenden kunna vid en riksdag förekomma, att det vore för landet högst skadligt, om Ständerne, genom antagande af detta stadgande, bundit sig att nödgas åtskiljas vid den 8:de månadens slut, fastän de endast för fullbordandet af sina arbeten icke behöfde mer än t. ex. en half månad, och Konungen, till följe af grundlagen, icke kunde bevilja förlängning. Som detta vore skadligt, afstyrlier jag förslaget. Hr Anckarsvärd, Aug.: Jag har vid så mångå tillfällen under denna riksdag hört den önskan yttras, att riksdagarne mätte förkortas, alt jag icke kan förstå annat, än alt antagandet of den lagbestämmelse, som inskränker riksdagaroes längd till 8 månader, vore att gå önskningarna till mötes i de flesta fall. Jag kan ej finna eller utfundera möjligheten af så beskaffade fall och händelser, der icke under 8 månaders tid, om man visste att riksdagen icke fick räcka längre, göromålen skulle vara fulländade, — och medhinnas de icke inom 8 månader, befarar jag att icke heller 16 räcka till. Vid förra riksdagen har jag med förundran sett, att redan i början af Juni månad inkom StatsTJlskts svar på ålerremissen af betänk, rörande statsregleringen, och likvisst räckte riksdagen från den tiden intill Maj månad påföljande året; och jag kan ej förklara en sådan tidsutdrägt, om ej genom våra dävar. banco-förhållanden, och till följd af realisations-frågan. Men sådana casus komma säkert sällan att inträffa; och jag tror således, att det icke vore någon våda uti att antaga förslaget. Man kunde säga att vid en riksdag, der det nya lagförslaget blefve förelagdt Ständerna, skulle man ej på den inskränkta tiden af 8 månader kunna medhinna granskningen af ett så vidlyftigt och vigtigt arbete; och detta vore riktigt, — men jag tror icke heller, att sådant skulle medhinnas på åratal, om man på våra 4 kamrar börjar att genomgå förslaget § för § och balk för balk och discuterar deröfver.
JVs 67, af Herr von Koch, Nils Samuel, angående vägunderhållningsskyldighetens ordnande; JVS 85, af Herr Treffenberg, Curry, om utfärdande af ny skiftesstadga; JVS 99, af Herr Fitinghoff, Conrad Blechert, om ändring i 1 § 15 Kap. Rättegångs-Balken; JVS 107, af Herr Treffenberg, Curry, om ändring i 2 § 2 Kap. Strafflagen, jemte ett derom afgifvet yttrande; JVS 117, af Herr von Dardel, Fritz Ludvig, om stiftande af en lag angående efterbildningar af fotografier, m. m.; JVS 118, af Herr Ulfsax, Adolf Fredrik, om den personliga frihetens skyddande; - 56 Prot.-Utdrag den 15 November 1865. JVs 119, af densamme, angående ändring i lagens stadgande om giftoman narätt; JYS 128, af Herr Gyllenram, Henrik, om upphäfvande af den för Gotland gällande undantagslagstiftning rörande tiden för fullföljd af talan i vadesaker och besvärsmål; JVs 130, af Herr Treffenberg, Curry, angående vilkorliga utmätningsresolu tioner i utsökningsmål, der krafvet grundas å skuldförbindelse, accepterad räkning eller vexel; samt JVs 145, af Herr Ulfsax, Adolf Fredrik, om utvidgad religionsfrihet.