Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dylikt rafs passar derföre ock ypperligt, att stå i Tidningar. Enhvar ädel läsare bör besinna, att, liksom i en Tidning kan stå någon förträfflig bit, så kan der ock stå allt det fåvett, missvett, ovett, vanvett, som kan falla på en – Tidnings-skrifvare. Dagblads-anonymiteten och Recensenteriet är ett vittert skuggspel, der man får se pysslingar och jättar, trosspojkar och monarker, galningar och profeter, om hvarannan, än till största åtlöje, än till största häpnad, för Åskådarne, som sitta vackert i sitt mörker och få tro af all sin förmåga; men något enda hyr-snille, någon yster fåne, har gjort alla dessa vidunder. Emot detta, såsom emot allt gyckelspel, kan likväl ingen hjelpas förr, än han får förstånd; innan dess måste han dåras lika lätt af Revolutioner och Recensioner, af Republiker och Kritiker. När han åter förstånd har: då ser han helt simpelt, att, om hans Auktor är en känd bra karl och dennes Recensent en okänd namnlös Etcetera, så är det ju vida klokare, att fråga Auktorn hvad han tycker om Recensenten, än att fråga Recensenten hvad han tycker om Auktorn. Ett kändt namn är alltid en större säkerhet, än ett okändt; och om han icke sjelf känner Auktorn, så spörjer han hellre någon sin kunnige vän, som läst Auktorns bok med vett, än en Anonym, som läst den med vanvett. Nästan alltid hafva store män blifvit illa recenserade af små namnlösingar, men nästan aldrig sjelfve recenserat dessa; och det är klart, att, utan all controll, är recensera lika så lätt som radotera. Också är, i allmänhet, Tidnings-vett ett ynkeligt vett. Allting kan ropas och skrias, allting kan prisas och smädas; och ju flera dylika Lögn-Blad i ett land finnas, dess mera uppkommer deraf en sådan höglärd förvirring, att mängden af Läsare – det är, Publiken – stannar i en slug dumhet. Faciunt intelligendo, ut nihil intelligant271. Derföre är det en gudomlig sak, att se med sina egna ögon.
Efter den ordning, hvari ordet straxt förekommer, bör dock en borgenär omedelbarligen efter löftesmäns död fordra ny borgen af gäldenären. Dödsfallet kan emellertid först långt efteråt blifva honom bekant och då är det ej honom möjligt att iakttaga hvad lagen bjuder, för underlåtenhet hvaraf den i allt fall ej stadgar någon uttrycklig påföljd. De omständigheter, som nu blifvit anmärkta, hafva ej eller varit utan inflytande på lagskipningen. Olika meningar hafva nemligen städse sökt göra sig gällande då ledning i omförmälda lagrum måst sökas för lösning af yppade rättsfrågor. Så har i det oftast förekommande fall att löftesman, hvilken borgat som för egen skuld, dött och fråga uppstått angående den tidsbestämmelse, som innefattas i orden slraxt och genast och om vidsträcktheten af arfvingarnes betalningsskyldighet, den mening hyllats af några domare, att gälden förfaller genom löftesmannens död samt att lagsökning emot arfvingarne bör, jemlikt Kongl. Förordningen den 28 Juni -1798, anställas inom 12 månader derefter, vid äfventyr att de eljest äro frie, enligt hvilken mening arfvingarnes betalningsskyldighet således ej beror på föregående utsökning hos gäldenären. Andre åter hafva ansett beskaffenheten af borgensförbindelsen ej inverka på arfvingarnes rätt att endast betala hvad som hos gäldenären brister, hvaremot de i orden straxt och genast ej funnit någon sådan inskränkning i tiden för fordringars utsökande, att en försummelse att härutinnan ställa sig lagen till efterrättelse medför förlust af fordringsrätt; — och slutligen har äfven den åsigt gjort sig gällande att ifrågaställde lagrum qj i någon mån har tillämplighet i afseende på borgen som för egen skuld.
Afgiften till Kajutan serskildt 150 r:dr. 2:o 8 Akter mellandäcks-platser å 120 r:dr, 4 fragter 3840: — Obs. Egen mathållning, öfrigt lika med New-Yorks Paket. Bidrag af allmänna medlen årligen, dock under de första 3 åren 8000 r:dr 6000: — 50640 Inkomst-öfverskott 29911 24 Afgår 5 proc. kapplake af brutto-inkomst . 2200: — samt 50 proc. af brutto-inkomsten för lägre fragter m. m 22320: — 24520 Antagligt öfverskott 5391 24 Om Paketen på utoch hemgående angörer Engelsk eller Fransysk hamn skulle troligtvis några passagerare från dessa ställen vara att emottaga eller aflemna. Paket emellan Götheborg och llio Janeiro. O Arliga utgiften för samma slags fartyg som de föregående 20728 24 300 Den 30 December f. m. Banco. Kalkyleradt maximi-belopp af inkomst: 200 Kommerce-läslers drägt å 400 Tons å 2 £t per Tons 3 fragter per är 14400: — l:o 10 Hyttplatser å 200 r.dr, 3 fragter 6000: — Obs. Afgiften till Styrraansmessen 100 r:dr. 3:o 20 Förrums-platser å 50 r:dr, 3 fragter 3000: — i j 880: •— Obs. Samma förhållande som i andra Paketer. Bidrag af allmänna medel 8000: — 34280 Anses böra ulga ständigt så högt för den längre vägens skull. Inkomst-öfverskott
Hyres-ersättning åt Professoren von Döbeln Nådegåfva åt Barnmorskan Klein . För medaljer till åtskillige personer, smärre understöd och diverse utgifter Understöd åt Kapitenen Cronstrand vid utförande af återstående arbeten för ritningar och text till ett verk öfver Egyptiska fornlemningar 666: 32. — Bland ofvanstående poster förekomma äfven, under rubriken: ”Till af Kongl. Maj:t kända behof’, tvänne, år 1843 anordnade, belopp å tillsammans 1,300 R:dr, hvilka ådragit sig Revisorernes uppmärksamhet. Det kan nemligen, i Revisorernes tanka, ingalunda anses förenligt hvarken med begreppet om ett konstitutionel! slatskick elier med ett ordentligt redovisningssätt, att en, om än mindre betydlig, del utaf det till extra utgifter beviljade anslag undandrages Rikets Ständers och deras Ombuds granskning. Ett godkännande af dylika slags anvisningar skulle ock innebära, att något hinder af de om stats-medlens förvaltning gällande föreskrifter icke möter för användande på lika sätt af liela detta anslag. Då Revisorerne likväl ej vilja bestrida, att utgifter understundom kunna förefalla, hvilka både äro oundvikliga och af natur att hvarken kunna eller böra verifieeras, finna Re - — 32 — visorerne vida lämpligare, att någon viss bestämd summa för sådana föremål å Stat anslås, med förklarande, att densamma är från revision fritagen och blott redovisas på det sätt, Kongl. Maj:t skäligt pröfvar; men att deremot alla öfriga anslag, med undantag af dem å l:sta Hufvudtiteln för de Kongl. Hofven, i grundlagsenlig ordning underkastas Rikets Ständers och deras Revisorers granskning. §• 12.
Och att man äfven i borgerliga kretsar stundom roade sig med dramatiska förlustelser, bevisas af ett 1664 tryckt stycke: Comedia om Felixandro och Veffonia, skrifvet med anledning af grefvinnan Agneta Horns kammererare Gustaf Prosperii bröllop med Brigitta Hoffvenia d. 28 Jan. 1664 och uppfördt dagen efter bröllopsdagen af brudgummens goda vänner. Stycket, som har 1 akt och 4 scener, förtjenar icke att uppehålla sig vid456. Mera uppmärksamhet må vi egna Linköpings skoldrama. Linköping hade på 1610-talet en borgmästare vid namn Hans Olffson, som sedan blef domhafvande i angränsande härader, och hvilken brukade på vitterlek använda de timmar, dem rättvisans skipande lemnade honom lediga. Han författade bland annat en rimmad ”Relation om Christian II:s tyranni,” i hvilken krönika han, enligt Hammarsköld, ställt sig Messenius till mönster. Som dramatisk författare har han deremot icke lånat mycket af Messenius, hvilket synes af hans enda kända försök på denna bana: Een lijten Andeligh Tragoedia. Om the tree wijsa Män aff österlanden, huru the igiö nom then Nya Stiernan som i theras Landh syntes, togo sigh then långa fahrliga Resan före, till Judeska Landet och söckte effter then nyfödda Juda Konungen Christum Jesum, then the på sidstone medh stoor glädie i Betlehem igen funno, Offrade och tilbåde honom etc. Enfaldeligen fattat och stäldt aff Hans Olffson, fordum Borgmästare i Linköping och nu Laghförare öfver några Herrader, Westenstång etc. Tragedien är tillegnad fru Beata Eriksdotter Oxenstjerna, enka efter Erik Jöranson Ulfsparre till Herresäter och Nääs, fordom landshöfding öfver Östergöthland, samt hennes barn, de välborne Ulfsparrar.
Majoren Ehrenstolpe . hvarförutan den hittills af bespa100: — ringarne titgifne tillökning i hy. rån för de af Öfver-StåthållareEmbetets Cancellie begagnade ruin uppföres med 35°: * Utgörande desse anslag tillsam - mans .. 16,871: 8.'—• Utom hvad som erfordras dels till Högstsalig H. M. Enke-Drottningen Hedvig Elisabeth Charlottas Hof-Stats Pensionerande, hvilket behof hädanefter kommer att af allmänna IndragningsStatens anslags-summa utgöras, och dels till Pensioner för dem,n som förut njutit understöd af den sa kallade Abo-Academie-fond, sedan Riksens Ständer beslutit, att denna fond bör till Riksgälds-Contoiret aflefvereras; hvaremot denna Stat blifvit minskad med följande belopp: Det till aflöning för Lag-Committéens Ledamöter, jemte nödige utgilter till Lag-Försla - TJnderdåniga Skrifvelser. gens tryckning m. m. uppförde belopp 8,000 R:dr årligen, är minskadt med 2,000: Anslaget för en Commiftée till öfverseende af Rikets Oeconomiska Författningar, hittills utgörande 5,ooo R:dr har blifvit nedsatt med 800: —■ — Äfvensom å anslaget 5,500 R:dr till Pensioner för blesserade Officerare och Under-Officerare äro indragne .. 500: — *— Tillsammans 3,300: och ehuru Allmänna Indragnings-Staten kommer att i betydligare mån anlitas, i följd af det vid denna Riksdag fattade beslut, att Civile Embetsoch Tjenstemän äga rättighet, att, vid uppnådde 65 års ålder, taga afsked med Pensions åtnjutande på denna Stat , till lika belopp med innehafvande Lön, förmoda likväl Riksens 4t Ständer, att den förut uppgifne Förslags-Summa af 5270,000 R:dr, utgörande: Penningar 5265,5152: 6. 11.
R. 70. — angående tillägg till 24 kap. 8 § i samt Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1845. Se Lifsfarligt vapen. — om ändring i 40 till och med 43 kapitlen deraf. Se Lag-Utskottets Betänkanden N:ris 37 och 48. — om förklaring af hvad 1 kap. 2 § i, innehåller angående gäckeri med sakramenten, eller stiftande af lag emot ett olofligt utdelande deraf. VIII. B. 132, 156, 398.” Å. 409. XIV. U. 349, 350. XV. 20. A. 43. E. 147. Missnöje, om förlängd tid för anmälande deraf emot Hof-Rälts dom och utslag i tvistemål. II. 77, 104, 116. R. 117. Missväxt-år, angående medel för behöfvandes undsättning i. I. 48. R. 123. VI. B. 324, 397. VII. A. 155. E. 243. Mjöl, om uphäfvande af införselstull å. Se Införselstull. Mjölqvarnar, om åläggande för egare deraf att deltaga i underhållet af vägar och broar. Se Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 1. — om förändrade beskattningsgrunder för. Se Qvarnar. Moderna Litteraturen. Se Lefvande Språken. Monument öfver H. K. H. Hertigen af Upland, om anslag till upresande af ett. II. R. 278. Mordbrand, motion angående ändring af lagens sladganden rörande. III. 385. Moritz, C. J., f. d. Expeditions-Fogde, angående afskrifning af ett vattenaftappningslän, beviljadl åt. IV. B. 339. V. A. 38. Mosaiske Trosbekännare, angående utvidgade rättigheter för. II. 235. III. R. 32.
De frön, som sparats, skjuta fram och gifva Den spillda frukten hundrafallt igen. Oxenstjerna. Så sker dock icke förr, än när af solen En blick dem väckt och fram ur stoftet drar. Så skedde, när du steg på kungastolen, Och vårens lik, din spira blommor bar. Gustaf. Men nu ej våren blott, som ler åt hoppet, Bekransar nejden rundt om thronens höjd. Nu gör en sommar, som i dröjda loppet Allt mer välsignas, hela landets fröjd. Nordin. Så talar den, hvars egen ära hvilar, För segrens ankar, i historiens hamn. Gustaf. Dock hvina äfven der de ryktets ilar, Som rycka upp och slita sönder namn. Celsius. Ej aktar häfdens tolk hvad agget skriker, Och hvad förtalet vågar hviska blott. Wingård. Den domen först, som evig är, förliker Vår lefnadsstrid emellan ondt och godt. Botin. Dock, att det rättas kränkta helgd försona, Sänds ren i tiden Nemesis af Gud; Och kungaätter skiljas från sin krona För skylda brott mot hans försyn och bud. Fersen. När Cæsar föll, trots sina hjeltedater, Var det vid foten af Pompeji stod. Du från ett gyckelspel på en theater, Med fallen mask, blef buren i ditt blod. Armfelt. Hämd ropte Cæsars blod, och det blef hämnadt Ej blott med vapen, men af verldens dom. Hans namn, från kronan ryckt, likväl var ämnadt Att kejserligt regera ej blott Rom. Så skall din ära – Gustaf. Må hon stå sitt öde, Af tiden pröfvad. Nu min tröst det är, Att, hur der nere än bedöms den döde, Den lefvande ännu har vänner här. Armfelt. Jag fann vid många hof, ibland de höga, Beundransvärda, älskansvärda män Med hjeltens hjerta och med snillets öga, Men ej din like, Konungslige vän. Oxenstjerna. Hvem såg, hvem hörde dig, och ej bekände Ditt höga väsens välde öfver sig? Jag har dig målat, sådan jag dig kände; Och hvem har känt dig, som ej älskat dig?
Men att denna Förordning, med ali sin skärpa och ehuru årligen uppläst ifrån predikstolen, dock icke allenast ej kan förekomma fornlemningarnes förstöring, och alltså är overksam och ändamålsstridig, utan ock, på sitt vanliga sätt tolkad och tillämpad, leder till skadliga följder, och således är olämplig för nuvarande tidsförhållanden, derom vittnar dagliga erfarenheten, och andra bevis för påståendet fattas icke heller. Månne det icke kommer sig deraf, att den stödjer sig på origtiga principer? I 6 § stadgas: att “en hvar, som finner gammalt mynt eller äldre arbeten i guld och silfver, koppar, metall, sten eller trä eller andra konststycken, skall hembjuda det till Kongl. Maj:t och Kronan; och att den, som det uraktlåter, skall utan lösen mista det, och dertill böta dess dubbla värde: orkar han ej böta, straffas han med kroppsplikt.11 En person således, som funnit en flintknif eller ett förro stadt bronzvapen, och, antingen af okunnighet om författningens innehåll eller af lust att samla antiqviteter, försummar att hembjuda det Kongl. Majit och Kronan, straffas, då han ej mägtar erlägga böterna, lika med en brottsling, som uppsåtligen skadat sin nästa till lif eller gods! Må hvar och en hafva sin öfvertygelse; men jag beder, att äfven få yttra min och grunderna för densamma. Jag är af goda skäl öfvertygad, att detta påbud skadar, icke endast derigenom, att det lägger hinder i vägen för fornforskningen i fäderneslandet, utan äfven derigenom, att det förstör de källor, från hvilka Riksmuseum kunde vänta sina rikaste tillökningar. Till förklaring må mig tillåtas anföra ett yttrande af den berömde Thomsen, föreståndaren för det stora antiqvariska museum i Köpenhamn: “havde der ikke vseret private samlere, hvor smaa ville ikke vore offentlige museer havé vaeret“! — säger han; och dessa få ord hafva en djup betydelse, 254 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
I anmärkntn N:o 19 har Utsk. fästat sin uppmärksamhet dervid alt, oansedt landshöfdingarne i åtskilliga län uppgifvit, att länen lidit af missvexter, möten likväl icke, hvarken för bevärts-manskapet eller för indelta regttena, blifvit inställda. I fråga härom upplystes först och främst af Konungens General-adjutant för ar indien uti afgifvet mein., alt mötena ej utan förlust för tjensten kunde inställas , att bevärts-classerna i bestämd tur och ordning borde exerceras, och alt den ordin -stammens förlust af ett års exercis vore betänklig för försvarsverket. I ekonomiskt afseende förekom jemväl, att då desse soldater och bevärts karlar i alla fall skulle lefva af provinsens tillgångar, så uppkom ingen annan olikhet, än alt de i ena fallet förtärde deni på spridda ställen och i det andra fallet på ett enda ställe, och detta en - 56 Den i Juli f. m. dast under loppet af 2 till 3:ne veckor. Emot bristen på lifsmedel vid mötesplatsen begagnades det correctivet, att entreprenad-auction utsattes, och derigenom uppkom intet hinder för uppköpens utsträckande till andra Jan med bättre tillgångar af födoämnen, samt lifsmedlens införande till det län, der brist förefanns. Penningar komrao dymedelst i större omlopp uti provinsen, och dessa fördelar kunde idet hela fullt uppväga de olägenheter, man trodde uppkomma för den ort, der trupper under slikt förhållande sammandrogos. Derjemte reglerades äfven så, att vid inqvart:s-ställena proviant var anskaffad till lättnad i inqvartrs-besväret. Hade dessa upplysningar, som finnas att tillgå i de till Utsk. afgifna prot., begagnats; så hade kanske denna anmärkn., såsom nog litet grundad för att leda lill den åtgärd Utsk. afsett, kunnat uteblifva. En värd talare har redan , vid anmärknm N:o 22 om rekryters antagande vid en mindre framskriden ålder än förut varit tillåtet, utvecklat förhållandet och dervid herntat skäl af handlingarna, hvilka jag äfven undersökt.
Vi minnas nogsamt huruledes vid 1840 års Riksdag, under öfverläggningen på detta rum om StatsUtskis Betänk, angide Statsregleringen, det öppet yttrades af 2:ne Utskisledamöter, att man genom de i detta Betänk, framställda förslag hade för afsigt, att, såsom orden föllo, göra Regeringen omöjlig för att tvinga Konungen till vissa eftergifter, som man på annat sätt af honom ej kunde vinna. — Hvad som en gång skett kan återigen förnyas; och man akte sig för att fatta sådana beslut och vidtaga sådana förfoganden, som kunna i sina följder först tillskapa af Fullmägtige i BiksgisKont. en makt, som skulle kunna djerfvas att ställa sig i jemnbredd med Konungen, och sedan låta oss skåda en ny uplaga af den fordna s. k. Frihetstidens allena maktägande Ständer. Jag förkastar hvarje förslag som kan i ringaste mån innebära en svftning af dvlik beskaffenhet, emedan jag älskar att se en X H. ' 2 18 Den 2 December. stark Konungamakt, såsom ett bland de allra vigtigaste medlen att kunna befrämja landets säkerhet och välgång. Och jag skulle derföre yrka afslag å Betänk, i fall ej den 7:de punkten, såsom med föga förändring intagen i Riksg:sKont:s nu gällande Reglemente, der den framdeles äfven måste qvarstå, för ett sådant afslag lade hinder i vägen, hvadan jag nödgas inskränka mitt yrkande dertill, att Betänk, måtte återremitteras. Herr von Koch, Nils Sam.: Förev:de Betänk, har, enligt min tanke, egentligen fått sin stora vigt i följd af den ställning, hvari handelsverlden för närvide sig befinner. Hade det icke framkommit under denna period, skulle det sannolikt ej tilldragit sig den upmärksamhet, sorn man redan af de 2:ne gjorda anföranderne förnummit egnas detsamma, och hvilken upmärksamhet troligen är att förvänta äfven från de talare, som ytterligare hafva anmält sig.
Uppskattning af fast egendoms värde. § 7- Sedan fast egendom år J867 blifvit, enligt föreskrifna taxeringsgrunder, till sitt verkliga värde uppskattad, må detta värde, under tre år, bibehållas oförändradt, så vida icke brandförsäkringsvärdet å byggnader i stad och på dess område eller å öfriga i § 4, mom. 4, uppräknade hus och byggnader blifvit ökadt eller minskadt, eller egenBih. till R. St. Fröt. 1865 b 1866. 5 Sami. 7 A/d 2 Haft. 4 26 B ev illningsUtskottets Betänkande N:o 3. domens värde antingen genom nyeller tillbyggnader, nya fabriks-anläggningar eller andra inrättningar blifvit under tiden i betydligare mån lörhöjdt, eller genom inträffad eldsvåda, vattenflöde eller af annan dylik anledning märkligen förminskats; i hvilka fall sagda värde bör jemkas efter de förändringar egendomen undergått. Uppskattning af inkomst utaf bergsbruk och dertill hörande näringar samt qvarnar och fabriker m. fl. verk och inrättningar. Uppskattning af inkomst genom skeppsrederi, sjöfart, handel och handtverk samt annan jordbruket icke tillhörande näring. Uppskattning af de i allmän eller enskild tjenst anställde personers inkomster. Uppskattning af inkomst genom räntebärande kapital samt andra här ofvan icke omförmälda tillgångar, Som vid tillämpning af 1 momentet i Bevillningsstadgans 8 §, angående befrielse från eller lindring i bevillning för inkomst af kapital eller arbet», såväl den behållna ajkomsten utaf skattskyldig tillhörande fast egendom, sorn äfven lians inkomst af sådan särskildt beskattad rörelse, som drifves i bolag eller idkas å annan ort än der den skattskyldige är mantalsskrifven, skola tagas i beräkning vid bestämmandet af hans sammanräknade årsinkomster, så bör, hvad fast egendom angår, dervid iakttagas, att af kornsten af jordbruksfastighet beräknas till 3 procent och af annan fastighet till 5 procent af taxeringsvärdet; — Och om sålunda skattskyldig finnes i sin mantalsskrifningsort hafva t. ex. 300
Se, hafvet låg sedan stilla det blef en skimrande väg mellan dalen och Västerland. — Och omkring dalen restes murar, fasta, väldiga murar, genomskinliga, klara som kristall. Dessa murar skulle skydda dalen för fiender, för vilddjuren, ja, för den bistra vinterstormen, som österifrån, norrifrån kom isande kall från ödsliga tundror. Murarne voro dalens värn, dess lifvakt. De skulle hållas fria från hvarje fläck. Och hvem af dalens inbyggare var ej villig att gifva sitt hjärteblod för deras försvar? — Vinterstormen ifrån fjällen i öster for fram, härjande, förödande. Han trängde fram mot murarne. Han ville störta sig öfver dalen. Det gick en suck, en bön igenom dalen. Alla blommor böjde sig, stormen kunde icke lösslita dem. Furuskogen susade: han var rotad djupt i sin fosterjord. Och se! Österns mäktige härskare, stor i mildhet som i makt, han bjöd stormen stanna. Dalen hade funnit behag för hans ögon. Han talade: » Du skall icke förstöras, du sköna dal. Fritt må du blomstra upp i skydd af dina murar. » Stormen måste lägga sig för härskarens bud. Fördärfvet stillades. Härskaren lade sin hand välsignande på murarne. Han ristade dit sitt namn. Nu voro murarne fasta, orubbliga, helgade. Ingen röfvare, intet vilddjur, ja, ingen vinterstorm kunde tränga genom dem. Dalen grönskade, blomstrade i frid. Där strå- lade dess helgedom, korsets tecken i himmelskt ljus; det ljuset upplyste hela dalen mer och mer. — Där tonade sången äfven ur djupaste ödemark ... Där hade » sång och trohet b y g g t. I D U N 1899. 3 Till den mäktige härskaren i Öster sände dalen villigt, gärna sin hyllningsgärd: de skönaste blommor från skog och mark, de ädlaste frukter, som mognat i sol och ljus, de dyrbaraste, klaraste pärlor ur sjöarnes djup, och sångernas ljufliga, klingande toner. Härskaren gladdes öfver hyllningen. Han tog emot gåfvorna och skattade dem högt.
Landtbruksakademien blifvit öfverlemnade 15 inträdeskort till akademiens sammankomst den 30 dennes, samt anmodade de ledamöter af R. o. Ad., som önskade erhålla dessa biljetter, att anmäla sig hos Riddarhus-fiskalen. Med förmälan att Talmännen vid hållet sammanträde öfverenskomma föreslå de resp. Riks-Stånden att nästk. Onsdag den 30 dennes företaga val af ledamöter i Förstärkt Banko-Utskott, hemslällde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade å sagde dag det ifrågav:de valet förrätta. Ropades ja. Sedermera föreslog Hr Gr. o. L,andtm. att utom de 21 ordinarie ledamöterne skulle, i likhet med hvad förut iakttagits, 9 suppleanter utses, så att hvarje valsedel komme att upptaga namnen å 30 personer; hvilket jemväl bifölls. Föredrogs ett från Vällofl. Borgare-St. ankommet protokollsutdrag N:o 420, innefattande, bland annat, inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda Borgare-St:s, vid föredragning af Lag-Utsk:ts Utlåt. N:o 55, fattade beslut i afseende å 18:de §:n i 5:te kap:t af förslaget till ny stralTlag. Gr. Cronstedt, Fredrik: Jag anhåller att Riddarhussekreteraren ville upplysa hvad beslut R. o. Ad. i denna fråga fattat. I anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att R. o. Ad. öfver den ifrågav:de §:n fattat enahanda beslut, som Borgare-St. Den 28 September f. m. 395 Gr. Cronstedt: Vid nn upplysta förhållande torde den gjorda inbjudningen icke påkalla annan åtgärd, än att läggas till bandlingarne. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes propos. derå att inbjudningen ej skulle anses erfordra annan åtgärd, än alt läggas till bandlingarne; hvartill svarades ja. Efter ånyo skedd föredragning af Konst.-Utsk:ts den 19 och 26 dennes på bordet lagda Mern.