Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag rätt upfattat Hr Roos’ förslag, skulle Riddarhuskassan ej erhålla någon ersättning för förvnltningsbesväret, förr än den åsyftade summan är uppnådd. Under sådana förhållanden anser jag att R. o. Ad. icke kan åtaga sig ett sådant med ganska mycket besvär och stora omkostnader förenadt åliggande. Jag skulle derföre vilja föreslå, att Riddarhuskassan under förvaltningstiden efter Hr Roos’ frånfälle finge upbära och åtnjuta en proc. af kapitalet, hvilket visserligen skulle fördröja upuåendet af de 110 milhna till 200 år i stället lör 144 år, men Riddarhuskassan erhölle derigenom en nödig förstärkning och intresset för en förvaltning i Hr Roos’syfte blefve betydligen ökadt. Genom ett sådant medgifvande af donationsgifvaren skulle Riddarhuskassan, från och med första året efter Hr Roos’ död, hafva en inkomst af 1,000 rdr, sorn i jemnt stigande skulle efter omkring 20 år fördubblas, och efter en lika tidrymd ytterligare fördubblas o, s. v., allt intilldess de 200 åren vöre upnådda, då Riddarhuskassans inkomst kan uppgå till en million rdr. Jag anhåller att dessa anm:r måtte få åtfölja till Utsk:t. Sedan öfverläggningen ansetts slutad, remitterades det ifrågav:de Mem:t jemte yttrandet till RiddarhusUtsk:t. Slutligen anmäldes och lades på bordet StatsUtskottets Utlåtanden: N:o 87, i anledn. at Iw. Mtts, Nåd. Propos., i fråga om ändring utaf den för Vesterbottens och Norrbottens län gällande skattläggningsmethod; N:o 88, i anledn. af väckt motion ang:de förändring af de inom VesterNorrlands län uti grundräntan ingående persedlar; N:o 89, i anledn. af väckta motioner ang:de förändring af upbördstiden för kronoutskylder dels i hela riket, dels ock särskildt för Oland; 340 Den 18 April.
Den 9 Mars e. m. varsamliet och en noga öfverläggning må behandla detta ämne, som i århundraden inverkar ej blott på Westergöthland, utan på hela Sverige. Uppå derefter af Hans Eaccellence Herr Grefven och LancltMarskalken framställd Proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Proposition, jemte de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämne, nu afgifne yttranden, till Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten. Herr Dalman, Lars Johan, upläste följande: Emot det af Ridderskapet och Adeln i förmiddags tagne beslut, rörande underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om kungörande af det redan 1823 enhälligt, som jag tror, af Rikets Ständer beslutna uphäfvandet af Kongl. Påbudet den 7 Dec. 1787, som, enligt 1772 års då gällande Grundlag, ej kunde äga kraft, förrän National’ församlingens sanction tillkom, men hvilket detta oaktadt blifvit af den ännu tjenstgörande JustitiaeCancelleren åberopad såsom grund, att 1823 begära en af våra utmärktaste Representanters hufvud; får jag härmedelst på det varmaste mig reservera, viss, att många med mig instämma i den tanka, det Herr von Hartmansdorff ej gör Den 9 Mars e. ra. 71 sig stort namn i RikdagSxinnalerne genom att framträda med den längesedan, som jag hoppas, föraktade läran, som skulle fiscaler och straffbestämmelser följa tankarnes af Skaparen lemnade organ (rösten) i spåren. — Jag hade derföre önskat, att LagUtskottets välgrundade Utlåtande genom voteringen kunnat bifallas, hvarigenom den Värde Anmärkaren medelst ny motion kommit i tillfälle att förflytta oss tillbaka till 1787, om han det möjligen kunnat förmå.
Ifrån de äldsta tider har härstädes ett Hospital och Fattighus varit inräitadt och skall hnnu äga sådane Fonder öfrige, sorn redan uti Catholska tider varit dertill anslagne. Uti detta Stift har varit 4 Hospitaler, nemi. Skara, Mariestads, Synnerby och Varnhems, hvilka efter Kongl. Majus Nådiga Förodnande Stats-ZJtskotlcts Betiinkånderil 1655 af den 25 Januarii 1689 och den 21 December 1690 äro nn tilllhopasiagne och således de för*- ut hvarje Hospital anslagne publique inkomster nu tillslagne Skara Hospital ensamt. lnkomsterne bestå förnämligast uti Räntor af 4j Hemman och 3 Qvarnar, Krono-Tionde Spannemål och Penninge-Inkomster, dels visse och dels ovisse. Ett ingifvet Förslag på 1755 års Inkomst Utsätter Krono-Tionden till 430 T;r 2 fj:r. Afrads och Qvarntulls Spannemål 18 T:r. Flemmans Räntor och Arrenden 386 D;r 26 ör. Frivillige gåfvor Armböse-Penningar Fr ibröds-Penningar] Saköres-Medel Efter ett Konung GUSTAF ADOLPHS Bref af den 7lde Februarii 1625 skall vara Mariestads Hospital anslagit 5 st. Osar in Natura; men efter framledne Landshöfdingen Gabriel Karks Resolution af den 19 de September 1671, skulle i stället för samma Oxar betalas 60 Djr Sjmt i Penningar, hvarvid det altsedan och ifrån det att Mariestads Hospitals - Inkomster blefvo till detta Hospital anslagne, förblifvit, och således upptages - 60!
Dessa äro sum-> mariskt uppgjorde, och i Debet finnas sum. nior upptagne, hvilka ej äro afförde i Credit; med ett ord, det fordras, för att utreda förhål* landet, att man sätter sig ned, och särskildt Upptager hvarje summa, samt afskiljer alla origtiga ballancer, som icke ingått. Di först blifver räkningen klar och begriplig för hvar och en.. Till vinnande af ett sådant ändamål, anhåller jag, det Utskotten måtte anmodas att då de med sitt Utlåtande, i anledning af dervid nu gjorde anmärkningar, ånyo till Riksens Ständer inkomma, calculerne må blifva så förenklade, att tillgångarne och skulderne icke, så till sägandes, sammanblandas, utan bestämdt åtskiljas. Då detta behörigen iakttages, blifver räkenskapen, hvad den bör vara, tydlig och klar, På grund af dessa anmärkningar, anhåjJ ler jag om åteiremisg af Betänkandet, Den ig Julii f, mi Friherre Boye, Ludvig*. Jag anhåller blott att få fästa Eidderskapets och Adelns uppmärksamhet på den delen af den sista värde Talarens yttrande, som angar Riksgälds-sediarne. Jag är ej viss, om jag icke möjligen kan hafva rpissförstått honom; men då samma upp? fattning skulle kunna ske af mängden, har jag trott mig icke böra. stillatigande förbigå denna omständighet. Efter min tanka är nemligen Friherre Cederströms framställning af natur att bli ganska oroande för allmänheten, äfvensom hans argumentationssätt både ovänr tadt och felaktigt. Vi minnas alla, att Riksens Ständer vid igoo års Riksdag emottogo Riksgälds-sedlarne till amortering genom Banken. Det är sannr, att dessa Riksgälds-sedlars belopp då uppgafs endast utgöra 15 millioner Riksdaler, och att realisations-beslutet då endast afsåg dem; men det är ock lika sannt, att sedelstocken icke sedermera blifvit ökad med någon enda skilling, hvartill ej Riksens Ständer samtyckt.
Väl är hela det historiska tumultet ett krig om det sköna i dettas djupaste mening, men därmed befrias du icke på minsta sätt från att nödgas tveskifta ditt sinne mellan de olika intressena för de andliga händelserna och de i verkligheten skedda. Det är de handlande personligheterna, som gifva inbillningen verklighet, och anekdoterna om deras bemödanden upphöra ingalunda att sysselsätta dig, därför att du med ännu större vördnad ihågkommer de inspirerande visionärerne. Somliga af de estetiska debatterna om rangen mellan dessa båda motsättningar af det personliga skulle kunna förlöjligas på följande sätt. Konstnärerna äro det högsta. De handlande personligheterna äro också konstnärer. Vegas färd kring Asien och Europa jemte en historisk återblick på föregående resor längs gamla verldens nordkust HANS MAJESTÄT KONUNG OSCAR II VEGA-FÄRDENS HÖGE BESKYDDARE EGNAS SKILDRINGEN AF DEN RESA HAN SÅ HÖGSINT OCH FRIKOSTIGT BEFORDRAT MED DJUPASTE TACKSAMHET UNDERDÅNIGST AF A. E. NORDENSKIÖLD. Förord. I det arbete, som härmed offentliggöres, har jag, jemte skildringen af Vegas färd kring Asien och Europa, af naturbeskaffenheten vid Sibiriens nordkust, af det der rådande djuroch växtlifvet samt af de folk, med hvilka vi under resan kommit i beröring, sökt lemna en så fullständig öfversigt, som utrymmet medgifvit, af föregående upptäcktsfärder till Asiens polarhaf. Allt för otacksamt vore det nämligen att vid beskrifningen af Vegas resa ej med några ord omnämna de föregångare, som under otaliga mödor och svårigheter och oftast med offrande af lif och helsa banat den väg, der vi framgått, möjliggjort den seger vi vunnit. Härigenom har för öfrigt sjelfva arbetet erhållit en väl behöflig omvexling. Nästan alla berättelser om äldre nordostfärder innehålla nämligen i rikt mått, hvad en skildring af våra egna äfventyr ej har att bjuda på, men hvad mången läsare kanske väntar att finna i en bok sådan som denna, berättelser om faror och olyckshändelser till lands och sjös af tusen slag.
Jag var då en bland dem, som förklarade sig emot förslagets antagande, på grund deraf, alt motionären då yrkade nya knektecontract efter de grunder, som i K. Garl XI:s contract äro följda. Men då motionären nu inskränkt sig till en högst hillig jeinnkning emellan Staten samt rustoch rotehållarne, hvilka synas under tidens längd hafva blifvit mångdubbelt besvärade i jemnförelse med den primitiva underhållsskyldigheten, så kan jag icke annat än understödja Hr Grefvens motion. Det är otvifvelaktig!, att contract 0111 vissa knektehåll grunda sig på enskilda öfverenskommelse!- emellan rotehållsskyIdige och Staten; hvadan K. Carl XI med Ständernas autorisation afslutade knekte-contracten. Den för IndelningsCommissionen af Konungen utfärdade Instruetion vittnar om den omvårdnad för rotehållares rätt, som, jernnförd med senare tiders ökade fordringar på rotehållets besvär, skulle måhända väcka saknad af den stränge och visserligen något våldsamme Carl XI:s förordningar i detta afseende. Det har af motionären blifvit ådagalagdt, huru tidernas förändring påkallat förändrade förhållanden emellan rotehållare och soldat, och att de enskilda contracten varit en följd af svårigheten vid värfningen. Bland de fördelar, som ursprungligen lemnades rotehållarne, var den en, att ingen arbetsför karl skulle få låta värfva sig utom provinsen, hvilket tydligen tillkännagifver syftningen att underlätta rotehållarnes tunga. Detta förbud åtföljdes af 4° dalers vite för den, som erlade högre lega än 100 daler kopparmynt. Af soldatens ringa lön, 35 daler k:mt, men som i Nerike endast utgjorde 25 daler, afdrogos vissa procent till soldatens beklädnad. Enligt knekte-contractet åligger rotarna ingen skyldighet att bekosta soldatens vapenöfningar, hvadan den af den siste värde talaren omnämnde lättnad för rotehållarne alldeles icke står i ett behörigt förhållande till ett lagligt bestående contract.
Då dessa jordbrukande, idoga, men i allmänhet vanlottade, Lappmarks församlingars innevånare förtjena samma omvårdnad, som andra Rikets inbyggare, helst folkökningen hos dem är i ett betydligt tilltagande, jemte arbetshåg, sedlighet och flit, så kan jag ej tvifla derpå, att Rikets nu församlade St:r skall neka dem det ringa statsanslag, som erfordras för anställande och lönande af ytterligare en ProvincialLäkare derstädes, att stationeras i Åsele, för att med sjukvård betjena degna Lappmarks ofvanmde 4 sock - Den 4 December f. m. 243 nar, likasom den nu i Lycksele vistande skulle förblifva Läkare för denna Lappmarks 3:ne socknar. Om remiss till vederbörligt Utsk. anhålles. Remitterades till StatsUtsk. Hr Braun, Carl Adolf, upläste 2:ne motioner, så lydande: 1 :o. Under det lefnadskostnaden på de sednare åren i allmänhet stigit, har sådant i synnerhet ägt rum hvad resande angår. Genom K. M:s förnyade Nåd. Resereglemente af d. 31 Okt. 1851 blef det förut gällande Resereglementet af d. 5 Juli 1827 i så måtto ändradt, att, på samma gång hästantalet för några af de högre klasserna nedsattes, förhöjning i dagtraktamentet för dessa högre klasser beviljades. Deremot kom någon förhöjning uti dagtraktamentet icke till del de uti Regktet uptagne lägre klasserna. Följaktligen innehafva dessa lägre klasser, från och med den 6:te till och med den 12:te klassen, enahanda dagtraktamenten, som blefvo år 1827, uti det då utfärdade Regktet, de lägre klasserna tillerkände. Den naturliga följden härutaf har blifvit, att de för lägre klasserna bestämda dagtraktamenten äro för dem alldeles otillräckliga. Vanligen åtgår numera hela dagtraktamentet till betalning af en måltid eller för ett rum öfver natten, hvaremot för öfriga utgifterne på dagen intet återstår.
Den elegante, parfymerade, petige Constantin, sittande vid en pulpet med pennan bakom örat! Det var en tanke, åt hvilken man måste både skratta och gråta, men det värsta var, att åt verkligheten fick man endast gråta. Afskedet från regementet grep honom mycket hårdt. »Gud allena vet hvad det kostar mig», sade han flera gånger med tårar i ögonen, och på den afskedstillställning, vi arrangerade för honom, var han så uppskakad, att alltsammans fick pregeln af en sorgefest. Han började nu sitt arbete, och han berättade för mig att han hade goda inkomster, och att han snart kunde tänka på att afbetala sina skulder. Jag frågade honom hur han trifdes med sin tjenst, och första året svarade han alltid – ifrigare för hvarje gång, alldeles som om jag motsagt honom – att han trifdes utmärkt. Men andra året kom sanningen ohöljd fram, och den var, att han fann sitt arbete afskyvärdt, och att han längtade efter sitt forna lif, som en landsflykting efter hemmet. Han försökte dölja denna längtan, men den framskymtade i hans ifriga uppsökande af kamraterna, i de glädjeblixtar, som lyste i hans ögon, då man talade om forna förhållanden. Han hade slutat upp med en stor del af sitt förra umgänge, för att i stället uteslutande egna sig åt sin fästmö och hennes familj, men då han hörde talas om någon af de baler, på hvilkas föregångare han varit den förnämsta kavaljeren, smålog han alltid vemodigt och drog en längtansfull suck. Stackars Constantin, – han var skapad att älska och svärma, icke att sträfva och försaka. Han var en fjäril, som behöfde sol och glädje – icke en myra som drar ihop sin stack. Under en tre, fyra år höll han emellertid på med att draga ihop sin stack. Han blef allt flitigare och flitigare, fick en ny befattning i någon filialbank, började betala sina skulder och uppsökte mer och mer sällan kamraterna. Under sista året hade vi mycket litet reda på honom; mig undvek han särskildt. Ett par gånger mötte jag honom på gatan, och då tyckte jag att han såg oroande blek och mager ut.
Det är med stöd häraf jag tager mig friheten föreslå: ali i instruktionen för Rikets Ständers Justitie-ombudsman måtte, på passande ställe inrymmas det stadgande, att denne embetsman må vara skyldig på det sätt vaka öfver vården om fromma stiftelser inom riket att han, sjelf eller genom förordnadt ombud, beifrar alla de fel och afvikelser mot gällande föreskrifter, som kunna blifva hos honom anmälda, äfven der dessa inrättningar kunna vara ställda under enskilde personers tillsyn och förvaltning. Stockholm den 30 November 1H62. Anders Söderholtz, från Södermanlands län, 699 Motioner i Bonde-Ståndet 1862, iV:o i29. Af Anders Söderholtz från Södermanlands län, om anslag för uppförande af ett sjukhus i Strengnäs. Under en lång följd af år har saknaden af ett sjukhus i Strengnäs ofta erfarits af Åkers och Selebo härader. Belägna vid Södermanlands norra gräns på Mälarens stränder och öar, hafva de visserligen rättighet att transportera sina sjuklingar till länslasarettet i Nyköping, i provinsens sydöstra hörn, men vägens längd (8 å 40 Svenska mil) och resans besvärlighet för den sjuke hindrar mången, alt i behofvets stund våga den vådliga färden. I Eskilstuna är väl ett lasarett, inrättadt för Österoch Vester-Rekarne, men der sakna ofvannämnda härader plats för sina sjuke. I Strengnäs har äfvenledes funnits ett rikt doneradt, 400-årigt sjukhus. Riks-drotset Bo Jonsson Grip skänkte nemligen 4 302 en gård i Strengnäs till ett blifvande sjukhus, hvilken än i dag kallas Hospitalsgården. Riks-amiralen Carl Carlsson Gylienhjnlm skänkta Stenby gård utanför staden till sjukhusets everdeliga ego och underhåll. Jag vill ej trötta med uppräknandet af alla öfriga donationer till nämnda sjukhus. Nog af, det finnes icke mer. På 4 780-talet försåldes nämnda sjukhus och köpeskillingen jemte årsinkomsterna anslogos till Nyköpings hospital, dit de framgent inflyta. Hvad som blifvit Strengnäs och kringliggande landsort beröfvad!, kan ej återfås.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 58. 1 N:o 58. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Febr. 1866, kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner angående folkskoleväsendet. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning hafva blifvit remitterade fyra motioner i ofvanberörda ämne, väckta, inom Högvördiga Preste-Ståndet af Kyrkoherden Ekelundh (N:o 5 i 2;dra motionsserien) samt inom Hedervärda BondeStåndet af Lars Magnus Carlsson från Stockholms län, Jonas Andersson från Ostergötlands och Sven Rosenberg från Christianstads län (N:is 4, 135 och 266 i 4:de serien). Kyrkoherden Ekelundhs motion åsyftar 2:dra momentet af 40 § i Kongl. Stadgan angående folkundervisningen i riket den 4 8 Juni 4842, som innehåller följande: »För underhållandet af de i skolan förvärfvade kunskaper och synnerligen för befrämjandet af en sann kristlig bildning, bör helst under den tid af året, då ledighet från skolan gifves, skolläraren, under inseende och med biträde, der så ske kan, af församlingens presterskap, på söndagarne, meddela undervisning och anställa förhör med den ungdom, som utgått från skolan.» Mot denna bestämmelse anför motionären, att den i tillämpningen visat sig otillräcklig, overkställbar och orimlig. Först och främst vore det ett faktum att största delen af allmogens barn måste afsluta skolgången långt före konfirmationsåldern, och att i följd deraf det vid afgången från skolan inhemtade kunskapsmåttet hunne förglömmas eller utplånas före nattvardsberedelsen, hvarför, äfven om de afsedda söndagsstunderna flitigt begagnades, dessa dock blefve alltför otillräckliga för det med dem afsedda ändamål.
Eli svårare pröfning, livilken likval har sin lustiga sida, Mr sällskapssjukan, som nu måste ta sin skada igen efter vårvinteri~s ' tvun~na försakelser. Roa sig, systematiskt oci i skock, inåste man, annars vore man icke svensk, och livarje bruk är centrim för en liflig verksamhet i denna viig, hvilken drar in i sin hvirfael hela trakten och omf attar midsominarvakor, kafferep, danstillstiillningar, högtidliga middagar p&amp; herrgirdm och en hel rad stora gemensamma utflykter ptg, ångbåt eller i hövagnar till nigon berömd utsiktspunkt, med glada middagar i det gröna - till uiigdoiiiens förtjusning och de äldres plhga, hvilka bra mycket hellre skulle sitta i ro i matsalen hemma an » äta kall mat på en kdll sten&gt;, soni en fru bland mina bekanta alltid brukade säga. Men foga sig mlste ' man. Och vanligen bruka den vackra fardeii och den glada stäiiiniiigen förjaga .sj alf va minnet ' af förargelsen öfver att ej Ila E t t gå i fred. l ' Ocli s ' a, koiiiiner fi.iintiinmersvechn nied siiia onistiiudligx fiïiiiiden; kaffekalas i stugor ocli p i verandor, biiketter, blonikort ined kanslofidla p&amp;skrifter, tartar med nainn, gratiilatioiier ocli allniau feststainning. ' Hrarföre? J a, det torde de firande sjalfra ha inycket sv %rt för a t t sliga och i all syiinerhet icke gariia g % in p % att tro, a t t bade pliigseden och entiisiasineii iiro af katolskt, ja klassiskt-hediiiskt iirspriiiig. I katolska länder har bruket a t t fira nainiisdiigar alinii en liten l~opskriiuipen kasns af niening inuti skalet af forin.
Vidare har Hr Stuart förklarat det vara nödvändigt, att stadga en fix penningeränta, derföre att erfarenheten skall hafva ådagalagt, det markegångspriserne icke alltid äro grundade på kännedom om varornes verkliga värden, och såsom bevis derpå har han anfört hurusom den uträkning, komiterade lagt till grund för sin beskaitningsplan icke skulle slå in med resultatet af den beräkning man verkställt efter markegångspriserne under en föregående period. Men när Hr Stuart sålunda vitsordat att den beräkning komiterade lagt till grund för skatternes bestämmande, är grundad på mindre tillförlitliga markegångspriser, eftersom de icke stå i något riktigt förhållande till prisen under föreg:de perioder; inser han icke då, att han härigenom sjelf vederlagt nödvändigheten af hvad han påyrkat, och i stället gjort det alldeles tydligt och klart, att det, för rättvisans skull emot både Staten och den enskilde, är bättre att låta persedlarne vara underkastade dessa periodiska prisomvexlingar, än att efter grunder, hvilkas ringa tillförlitlighet man sjelf erkänner, stadga en penningeskalt, som sedermera icke kan förändras. Ytterligare har Hr Stuart såsom bevis för billigheten af förslaget anfört att byggningshjelpen, som förr i vissa län utgjorts efter förvandling, numera genom auktoriteternes beslut, förklarats böra utgå i kontanta penningar efter kronovärdi beräknadt till allerum tantum. Jag 4* 52 Den 7 September f. m. hemställer likväl till Eder mine Hrr, huruvida ett exempel hemtadt från en enda artikel, som utgör en obetydlig del af persedelräntan, kan antagas såsom giltigt skäl för hela denna räntas förvandling till penningar. Det ligger i sakens natur att från ett undantag icke kan eller bör bernias grund för en allmän reglering. Hr Stuart säger äfven att saken icke serdeles rörer indelta arméen, emedan statsanslagen till densamma uppgå lill nära nog lika stort belopp, som indelningarne; men om så äfven är förhållandet, hvilket jag dock vågar betvifla, så bör man ihågkomma att under tidernas lopp till statsverket blifvit indragne en mängd roilitiaeboställen, af hvilka den indelta arméen således nu icke njuter den ringaste fördel. Och indraga R.
Genom remiss den 13 November 1863 anbefallde Kongl. Majit, i anledning häraf, Kommers-kollegium, att, efter det föreståndaren för Bergsskolan 4 nyo sig yttrat, samt Bruks-societeten jemväl blifvit hörd i afseende på fortfarande bidrag till skolan, till Kongl. Majit inkomma med alternativa förslag å de åtgärder, som kunde vara lämpliga att vidtaga, för att åt ifrågavarande undervisningsanstalt, ehvad densamma ansåges böra qvarblifva i Fahlun eller derifrån till annan ort förflyttas, bereda den utveckling, som, med afseende å undervisningens tidsenliga ordnande och behofvet af ökadt utrymme för elever, funnes vara af omständigheterna påkallad; och, sedan Bergsskolans föreståndare, Professoren Eggertz infordradt yttrande afgifvit och Andre Läraren vid skolan, Professoren J. S. Bagge, till Kollegium jemväl insändt en skrift i ämnet, samt Bruks-societeten sitt utlåtande aflemnat, har Kommers-kollegium med samtliga handlingarne och eget underdånigt utlåtande under den 19 sistlidne Oktober till Kongl. Majit inkommit. Bruks-societeten, som vid' sin föregående allmänna sammankomst 1862 förklarat sitt år 1859 framställda erbjudande att till Bergsskole-elevernas praktiska undervisning och öfningar af Jernkontorets medel anvisa ett årligt anslag af 15,000 Ridr icke vara för Societeten bindande, derest Bergsskolan skulle komma att qvarblifva i Fahlun eller förläggas å annan ort än hufvudstaden, har förmält sig, af hvad Rikets Ständer uti deras sednaste skrifvelse anfört, icke ega anledning att frånträda sin åsigt om nyttan och lämpligheten af skolans flyttning till Stockholm. På de för en sådan förändring förut framhållna och nu åter åberopade skäl, har Bruks - Kongl. Maj:ts JSåd.