Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får alltså fästa II. o. Ad:s uppmärksamhet härpå, i hopp att återremiss må beviljas, och Ulsk. sålunda komma att laga denna sak i öfvervägande, så alt remedium ej må beräknas per f£ utan per stycke. Ytterligare förekommer i afseende pä kopparn!myntningen något som synes mig mindre rikligt, nemi. 1 Sk$ koppar stapelstadsvigt utmyntas lill 000 r:dr i 10-centstycken, och slutligen 1 SkTt till 300 r:dr i 1-cenloch ^-centstycken. Om det icke finnes någon lag, som stadgar straff för fullvigtig eftergöring af myntet, så skulle just en ganska lönande industrigren kunna uppkomma, derigenom att man uppsmälte 1-centoch -centstycken och myntade om dem till 10-centstycken, då en vinst af 300 r:dr på Sk®1 uppstode. Utsk. tyckes sjelf haft någon aning om att så kunde bända, då det säges: ”Med å andra sidan fästad uppmärksamhet derå, att utmynlningen icke sker till ett så högt belopp, att, i följd deraf, det kan befaras att eftergöring kan ifrågakomma”, etc. Utsk. har således trott, att för det att Banken slår ett mindre antal af stora kopparpjecer, skall eftergöring icke vara att befara, ett skäl hvars gillligliet jag icke kan inse. 1 händelse af återremiss, anhåller jag att dessa mina an märkrnr må lill Utsk. åtfölja. Ilr Stuart, Carl Guslaf: Den verksammare del, som jag under föreg:de riksdagar tagit i öfverläggningarne ronde det ämne, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, torde berättiga mig att äfven vid delta tillfälle yttra några ord. Beliofvet af en genom lag bestämd myntoch räkne-enhet för landet, har låtit alltför länge känna sig, för alt olika åsigter derom numera skulle kunna förefinnas. Deremot äro tankarne delade i tvenne punkter, nemi. huruvida den nuvar. tiden är lämplig för den bestämda myntenhetens införande, och huruvida decimalsystemet bör på samma gäng antagas.
Föredrogs ånyo utdrag, M 470, af Vällofliga Borgare-Ståndets protokoll den 24 dennes, innefattande, utom annat, bemälda Riks-Stånds beslut öfver Stats-Utskottets Utlåtande, JYs 4 93, i anledning af väckt motion om statsbidrag till staden Oscarshamn för utlösen af tomtöreafgälden till egaren af de hemman, från hvilkas områden stadens utmål är afsöndradt, äfvensom inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att samma beslut biträda. Lades till handlingarne, sedan af meddelade protokollsutdrag blifvit upplyst, att 3:ne Riks-Stånd i frågan redan faltadt sammanstämmande beslut. S. D. Föredrogs ånyo utdrag M 470 af Höglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll den 23 dennes, med inbjudning lill de öfriga Riks-Stånden att förena sig i Ridderskapet och Adelns, vid behandling af Stats-Utskottets Utlåtande, JV2 483, i anledning af väckt fråga om inköp af Medicine Doktor N. P. Hambergs samlingar af naturoch konstprodukter, fattade beslut. Lades till handlingarne. sedan af inkomna protokollsutdrag den upplysning vunnits, att 3:ne Riks—Stånd i frågan redan faltadt sammanstämmande beslut. Från Fållofl Borg are-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Memorial, J\s 200, med förslag till de stadganden angående Riksgälds-kontorets skulder och fordringar, som böra införas i det nya reglemeutet för detta verk. Förslaget godkändes, utom hvad angår §§ S, 40, 14 och 76, hvilka återremitterades.
Och har Utskottet, som det, jemlikt 73 § Riksdags-ordningen, åligger att Riks-Ståndens skiljaktiga beslut sammanjemka, i följd deraf och innan Utskottet hos öfrige Riks-Stånden gör en eljest nödig framställning om .'sådan förändring i förevarande, af dem antagna lagförslag, att forum för upptagande af frälsemäns konkursoch boskilnadsmål fortfarande må vara Hofrätt, ansett si<r böra vördsamt / o hemställa, det måtte jemväl Hög v. Preste-Ståndet medgifva ifrågakornne, af de öfrige'^ Riks-Stånden bifallna, förändring i Ridderskapet och sldelns privilegier. Stockholm den 6 Oktober 1860' STOCKHOLM, typografiska föremxgess boktr ycrbiu, 1800. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 59. 1 JW 5». Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Okt. 1860, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af återremisser utaf Utskottets Betänkande N:o 36, i Iråga om upphäfvande eller revision af Kongl. Förordningen i afseende på handel om■ lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva, den 20 November 1845. Nämnda Betänkande, hvarigenom Utskottet tillstyrkt, upphäfvande af omförmälda Kongl. Förordning, har, enligt protokolls-utdrag, som till Utskottet ankommit, blifvit godkändt af Bonde-Ståndet, men af de öfriga tre Riks-Ständen till Utskottet återremitteradt.
Men vill man förbigå dessa ställen oell fästa sig vid andra ställen i landsorterna, mäste man erkänna, att då man reser kring landet, finner man på gäslgifvaregårdarna, eller den närmaste trakten deromkring, jordbruket icke vara på sämre ståndpunkt, än på derifrån aflägset belägna och således icke skjutsskyldiga hemman. Samma klagan, som Utsk. anfört emot skjutsbestyret, kunde tillämpas på skogsbruket; ty hvem kan neka, att i de orter, der tillgång på skog finnes, sysselsätter sig allmogen mera med att köra sina skogseffecter till torgs, än med att nedlägga arbete på jordlaruket? Jag skulle likväl tro, att man ej genom några författningar ville hindra denna rörelse, Utsk. säger, att skjutslegan är en för jorden tryckande börda. Äfven detta påstående tror jag endast ganska localt kunna tillämpas. Jag tror, att det finnes många orter, der skjutsningsbestyret är ringa betungande och deremot kan anses såsom en binäring. Då man tänker sig förhållandet med våra bönder i allmänhet, som hafva mindre jordbruk, finner man, att de ej hafva nog med ett par dragare, utan måste hafva ett par hästar jemte ett par oxar. Men de hafi? va icke heller full sysselsättning för 2:ne par dragare. De mäste således, för att icke kostnaden för dessa dragare må blifva alltför stor, söka någon bifört jonst på dem, hvilket endast kan ske genom foror eller skjutsning; och då foror på de flesta ställen svårligen kunna erhållas, återstår endast utvägen alt genom skjutsning draga någon fördel af dessa dragare, då de ej för jordbruket behöfvas, Skjutsningen kan i vårt land bestridas med mindre dyrbara hästar, och fordrar således ringa förlag. Jag tror således, att skjutsningen i allmänhet är fördelaktig för allmogen, och att den så mycket mindre bör borttagas nu, då jordbrukets producter snarare fallit än stigit j pris och penningebristen i landet förökat sig.
Höga näs stenkolsgrufva, såsom varande af en större patriotisk och för Riket gagnelig omfattning. Hvarföre Höganäs är af mera patriotisk omfattning än andra grufvor, kan jag icke begripa. Jag tror dem alla vara patriotiska, i den mån de lemna folket arbetsförtjenst och producter åt varubytena. Jag skalle således förmoda att, enligt den grundsats jag framställt, alt Ständerne icke böra utöfva någon enskild gunst eller grace, något undanlag i detta hänseende ingalunda bör äga rum föl Höganäs. Jag beklagar rätt mycket, att jag för andra gången uti mitt försvar för grundsatser råkat i contact med detta verk , med hvilket jag i öfrigt icke har något odell, lika litet som med dess actie-ägare; men det förefaller mig besynnerligt, att bland alla de undantag Utsk. föreslagit, förekommer denna enskilda inrättning alldeles isolerad, hvilket åtminstone synes utvisa, att Höganäs i Utsk. haft särdeles goda vänner. Jag anhåller, att dessa anmärkningar måtte få åtfölja återremissen. Frih. Oxenstjerna, Carl: Det vore utan ändamål att lill besvarande upptaga den mängd af anmärkn:r och inkast, som blifvit framställda emot det under öfverläggning varande betänk., då de till sin mångfalld och olika syftning varit sinsemellan så stridiga, att flera inneburit en vederläggning af hvarandra, och vid den ulan tvifvel blifvande återremissen Utsk. kommer i tillfälle desamma i sin helhet upptaga och pröfva. — Att försöka förlika eller sammanjemka desamma, kan på förhand förutses blifva ett oupplösligt problem. Flere talare synas hafva klandrat Utsk. derföre, att alltför många förändringar i nu gällande bevilln.förordn. blifvit föreslagna; andra åter hafva ogillat Utskrs förfarande derföre, att dessa förändringar varit alltför få. Detta klander har rört så väl innehåll, som redaction.
BefaHn!ttgsh".'wande i det Län, inom hwiiktt Not-rrne eller Rusthäll?» äro belägne, fä stg förklara, huruwida de, utan för stort lidande och kostnad, kunna de föreflaane nya Monderings» perscdlwne, hwara modeller böra wara till hands, anskaffa, samt inom huru läng lid sadant kan werkstallas; och att Nädig fastställelse ä Fölflaget för den nya persedeln ej dehförinnan mätte följa 2:0 Alide KonglStadgar och Författningar, som wid answar, förbjuda Regementsoch Compagni-Cheseme, att förestå någon ändring utl Regementernes gamla Uniformer, mätte ! Noder upplilwas och straffet lör deri, som wäqar bryta deremot, skarpas, samt Eder Koal. Maj t. förklara d?tz Nådiga wilja wara, att icke tillära annan förändring utl Jndelte Regemenkernas beklädnad och Monderwy, änden, som af förändrade tiderstick eller kill dervarande af Manssopcts hälja, 0- undgängeirg sinnes. I IDlr De» 27 Iamrartt. I sammanhang med detta ämne wäga Riksens Ständer älwen yttr deras underdäniaa önst.n, del käktes Eder Kongl. Maj t. göra det Nädiga afseende uppå OchrerarneS i allmänhet otillräklige löner , ort de hädanefter aldrig mage betungas "med för mycket kostsamma Uniformers anläggande, samt att förändringar deruti högst sällan och aldrig utan wigtiga ordsaker päbjudaS. Riksens Ständer framhärda rc. Srsrmätttigsie Allernädrgsts konung! Sedan Riksens Stander under öfwerlaggning förehaft iLder Kongl. Majus kill dem aflätt.e
– Nå-å, hvart vill du gå då? – Vi kan ju gå in på »Djurgår’n», sade Lars Johan, i det han stoppade en sista bit ost i mun. Det är så djäfla nära. »Djurgården» är ett litet kafé, dit de, som tröttnat på studentverlden, dragit sig tillbaka. Nästan alla, som där hafva sitt stamhåll, hafva på ett eller annat sätt lidit skeppsbrott i verlden. Sälskapet är därför där mer exklusivt än på andra ställen, och det händer ej sällan, att en okänd, som anses störa trefnaden, på lämpligt sätt aflägsnas af stamkunderna. Grane tvekade. Förslaget lockade honom egentligen icke. Men i ett anfall af nyfikenhet gaf han efter. – Nå, så kom då. Jag har aldrig varit där förr. En dimma af cigarrök bolmade emot dem, när de öppnade dörren. Kafét var litet, hade blott två fönster, och bordens antal inskränkte sig till fem. Klockan var redan öfver tio, och det hördes ute i förstugan, att stämningen därinne var hög. Två af borden voro upptagna. Vid det ena sutto fyra borgare, som under tystnad och med alvar rörde på sitt bruna toddyvirke. Men vid det andra gick det så mycket lifligare till. När hans ögon blifvit något vanda vid röken, urskilde Grane, att där sutto sex personer, hvilka alla syntes vara betydligt druckna. En af dem såg ut att vara en tjock patron från landet, och det var tydligen honom, som sälskapet lade an på. Fyra af dem kände Grane igen såsom ökända Upsalatyper. Alla voro gamla studenter, som blifvit öfverliggare, och alla voro de kända under något binamn, som till den grad undanträngt deras egentliga namn, att mången ej ens kände de senare. På lokalen kallades de aldrig annat än långa Anders, Kronhjorten, Grisen och Agathon. Den sjätte satt med ryggen vänd mot dörren och höll landtmannen om halsen samt tycktes hålla tal. Plötsligt utbrast ett väsen, som aldrig tycktes vilja taga någon ända, och ett femstämmigt: »Lefve patron»! dånade genom rummet.
Elektorerne böra, vid samma tillfälle, då de Justilie-Ombudsmannen utse, och på enahanda sätt, välja en man af de egenskaper, som hos denna embetsman erfordras, att honom efterträda, i fall lian, innan den nästföljande Riksdagen, skulle med döden afgå, samt ali utöfva embetel under den tid Juslitie-Ömbudsmannen kan vara af svår sjukdom eller annat laga förfall derifrån hindrad. 1 händelse Justitie-Ombudsmannen vid samma Riksdag, under hvilken han blifvit vald, afsäger sig det erhållna förtroendet, eller med döden afgår, skola Riksens Ständer i Embetet genast insätta den man, som de lill hans efterträdare utsett. Skulle Justitieombudsmannens utsedde efterträdare, under påstående Riksdag, afsäga sig det erhållna förtroendet, eller i Justilie-Ombudsmans-Embetet insättas, eller med döden afgå, utväljes, pä ofvan stadgade säll, en annan behörig man i hans ställe. Inträffar något af dessa fall emellan Riksdagarne, skall Riksens Ständers rätt härutinnan, genom deras Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Knntoret, ulöfvas. § 110. Ingen Riksdagsman må kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfvas för dess gerningar och yttranden uti Riks-Stånden, dessas gemensamma sammanträden elier något Riksens Ständers Utskott, utan att det Stånd, till hvilket han hörer, sådant tillåtit genom eli uttryckligt beslut, deruti fem sjeltedelar af Ståndets vid omröstningen in Pleno tillslädesvarande Ledamöter instämt. Ej eller skall någon Riksdagsman kunna förvisas från den ort, der Riksdag hålles. Skulle någon enskild Man eller någon Corps, Militär eller Civil, eller ock någon Menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift eller med anledning af befallning, försöka att våldföra Riksens Ständer eller deras Utskott eller någon enskild Riksdagsman, eller störa friheten i deras ölVerläggningar och beslut, vare sådant ansedl som förräderi, och aukomme på Riksens Ständer att slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. RiksdagsOrdningen. § 11.
Sedan jag blifvit landshöfding, har jag deremot kommit till en motsatt erfarenhet, att det nemi. är en ganska väsendtlig skillnad mellan straffarbetsoch fängelse-fångens tillstånd, till följe af den moderation i behandlingen, som inom fängelset kari beredas den sednare. Vid de flerfaldiga besök, jag i häkten gjort, bär jag också aldrig hos den sednare funnit den förtviflan, som man oftast ser intaga den förre, till följe af hans isolering och stränga behandling. J)å jag således finner denna fördelning af frihetsstraffet icke allenast kunna mycket väl försvaras, utan äfven ur praktisk synpunkt särdeles lämplig, har jag icke kunnat finna något skäl, hvarföre R. St:r, i strid med K. M:s Propos., hvilken återigen är i full öfverensstämmelse med R. St:rs föreg:de beslut, skulle frånträda denna åsigt. Alraminst lämplig likväl synes mig den åtgärd vara, som af Gr. Hamilton i hans reservation påyrkats, att R. St:r, på samma gång de antaga denna lag, skulle till K. M. ingå med anhållan om en revision eller ändring af densamma. Ett sådant sätt att lagstifta, har jag aldrig hört talas om; och jag hoppas att R. o. Ad., med ogillande af en sådan framställning, måtte bifalla denna §, på sätt den enligt Utsk:ts förslag lyder. Hr von Koch: 21 år hafva förflutit, sedan våra grannar, Norrmännen, erhöllo sin strafflag, hvilken, ursprungligen utarbetad af Svenske män, ligger till grund för den lag, som vi nu hafva framför oss. Jag är nu ock så glad öfver den lyckliga Den II Juli f. m. ställning, hvari vi befinna oss, då vi äro i begrepp att antaga en ny, med tidens fordringar öfverensstämmande stralTlag, att jag ej på minsta sätt vill bidraga till att sönderrifva densamma eller åstadkomma ett motstånd, som möjligen kunde fördröja dess antagande, och skall jag derföre icke allenast inskränka mig till högst lå anmärkningar, utan äfven i de fall, der jag ej röner bifall, gerna underordna min enskilda åsigt under den allmänna meningen.
Utskottet har nemligen sagt, att jag blifvit vederlagd , i den discussion, sorn här förevar. Detta är likväl icke förhållandet, hvilket hvar och en, sorn då var närvä - Den 3 Mart e. m. rande, torde kunna erinra sig. Jag hade uppgifvit, att 4i procents ränta och Capital al-pari var bättre, än en lägre ränta och betydlig rabatt. Detta bestreds i början af Friherre Cederström, men då Herr Friherren sedermera afstod derifrån, trodde jag honom hafva blifvit öfvertygad om rigtigheten af min satts. Grefve Björnstjerna var den enda, som framslälde någon rigtig calcyl; men att 4f procents ränta och alpari Capital skulle vara dyrare, än de af Utskottet föreslagne vilkor, påstod icke någon. Som detta Utlåtande först i går, tryckt, lill RiksStånden inkom och utdelades, och jag icke visste, att saken här i dag skulle förekomma, har jag icke haft tid uppgöra några skriftliga calcyler för att vederlägga Utskottet; men ehuru jag således icke kan bestämdt på zifFran visa förhållandet, tror jag mig likväl utur liufvudet kunna framställa det väsendtligaste. Då man för go ger 4, så skulle man, med samma ränteberäkning för ioo ge 4f;delar. Om man för att få 90 skall gifva en förskrifning på 100, så skall man för att få 100, efter samma beräkning, gifva förskrifning på nifrdel. Räntan blir sålunda 4 och T*^:delar, och skilnaden är blott Y^tdel; eller om lånet står i 36 år, blir räntevinsten -|f:delar eller 2 procent, då deremot förlusten blir 11 procent. Således, ehuru jag nu utur bufvudet icke kan mera bestämdt uppgifva förhållandet, ser dock hvar och en, att det alltid Den 3 Mars e. m. iSj 1)1 ir en betydlig fördel att vid lånets upptagande gifva procents ränta, då Capitalet är al-pari, emot att bevilja io procents förlust mot 4 procents ränta.
Folkmassan, som välde i två oafbrutna strömmar upp och ned i den höga, smutsiga trappan, bullret och sorlet på gatan, dånet af ett par tåg, som rusade förbi uppe i luften innan Lena och hennes följeslagare hunno upp, tjutet af ett halft dussin tidningspojkar och skoputsare, som gjorde affärer på gatan nedanför det tusenstämmiga larmet med ett ord af det brusande, rastlösa lifvet i en världsstad, hvaraf hon nu för första gången hörde och såg något, gjorde Lena rädd och kom hennes hufvud att svindla, så att hon nästan kände sig sjuk. Och sedan de klämt sig in i den fullpackade järnvägsvagnen och rasslade i väg mellan husraderna, i höjd med tredje våningens fönster, vände i hisnande skarpa kurvor kring gathörnen, dånade fram öfver taken af lägre byggnader och långt under sig sågo den mylrande hopen af människor, hästar och åkdon på gatorna då blef Lena helt blek af skrämsel och grep ofrivilligt tag i Tuominen, som om han behöft stöd. Han sökte lugna henne med att det als inte var någon fara på färde, men inom sig smålog han öfver sin goda tur. Just en sådan dum stackare, som ingenting begrep, var det han behöfde. Henne blefve det nog inte svårt att få till hvad som hälst. Omsider anlände de till afstigningsstationen och efter en kort vandring till hotellet vid Chenystreet. En och annan karl, som mötte dem, hälsade ovanligt vänligt på Tuominen och syntes böjd för att inleda samtal, men Lenas husbonde bara såg småslug ut och gjorde en åtbörd, hvilken kunde tydas såsom: senare, nu har jag inte tid. Krogsalen var öde och tom, så när som på gamla Wehkalainen, husvakten, som satt och såg på sin pipsnugga bakom disken, halffull och nöjd med sin lott. Han logerade alltid hos Tuominen då han var i land, ända sedan han för sex år tillbaka första gången råkat taga in där. Då hade han supit upp hela sin hyra inom huset och hade sedan fortsatt att supa på kredit, tills också den var slut och han sålunda tvungits att taga hyra på nytt.
106:te punkten, ang:de den under artikeln ”Half‘sidenvi)fnader” förekommande rubriken ”Alngods, alla slag”. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag anhåller, att Ståndet måtte antaga inbjudningen att instämma med de öfrige Stånden. Hr von Hartmansdorff: Jag nödgas begära motsatsen, under anhållan, att R. o. Ad. ville vidblifva sitt beslut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade vidblifva sitt i ämnet fattade beslut samt godkänna 145-te voter.propos. Ropades starka ja blandade med nej, hvarpå II. Ex. tillkännagaf, att ja öfverrösta! nej. 107:de punkten, ”Bomullsväfnader” förekommande rubriken ”Corderoy och Cordet, Sammet och Manchester samt Satin och Jean.” R. o. Ad. lät vid Ulsk:s yttrande i denna punkt bero. 108:de punkten, ang.-de tillägg af orden ”eller hampa” vid den bland ” Fä funder” förekommande rubriken ”Bomullsmed blandning tilt större eller mindre del af Lin.” Hr Rosenblad: Jag får anhålla om propos. på instämmande med de öfrige Stånden, under förmodan, att i denna fråga åtminstone, min värde granne icke måtte hafva något att vid cn sådan min begäran invända. Häruti instämde Frih. Palmstjerna, Carl Otto, och Hr von Hartmansdorff. Uppå härefter framställd propos. behagade R. o. Ad. instämma i de öfriga RiksSt:ns i ämnet fattade beslut, samt ansågs voter. propos. N:o J46 i följd deraf förfalla. 109:de punkten, ang:dc de bland ”Ylleväfnader” förekommande rubrikerne ”Filtar och Mattor”; ”Fris, Frisad, Doffel och Kalmuck” samt ”alla andra slag-,” och 110:de punkten, angtde den vid ”
Pä grund häraf föreslår Utskottet, att Rikets Ständer mätte, uti aflåtande underdånig skrifvelse gifva Kongl. Maj:t tillkänna, att de för deras del beslutat, att den till stads-skolorna inom Lunds stift och provinsen Halland nu ingående helgonskyld af inom två mil derifrån varande församlingar, må från skolorna skiljas och tili församlingarne återställas, med förbindelse för dessa, att angående helgonskyldens framtida användande till stiftets Konsistorium afgifva förslag, som derefter skulle af Konsistorium, med eget yttrande, till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning insändas; samt att Rikets Ständer, i sammanhang härmed, beviljat skolorna ett helgonskyldens värde motsvarande kontant anslag af 8,353 R:dr 20 sk. 10 rst. till Lunds stift och 587 R:dr 12 sk. 4 rst. till Halland, eller tillsammans 8,940 R:dr 33 sk. 2 rst., att å Riks-Statens 8:de Hufvudtitel under anslaget till Elementar-läroverken uppföras; och torde Kongl. Maj:t, derest framdeles någon församling, som, i följd häraf, kan hafva förklarats berättigad att. återfå helgonskyld, söker att erhålla understöd af den utaf Rikets Ständer till Kongl. Majrts Nådiga disposition för folkskolelärares aflöning särskildt anvi - 12 Stals-Utskotlets Utlåtande, N:o Ii3. säde summa, taga i Nådigt betraktande den förmån, församlingarne genom helgonskyldens återbekommande vunnit. Stockholm den 19 II e serva tion: af Friherre Cederström, Rudolf: »Vid de 2:ne sednaste Riksdagarne hafva Rikets Ständer afslagit då väckta frågor om helgonskyldens ersättande med Statsanslag. Inga nya skäl hafva sedermera tillkommit för ett förändradt beslut. Sedan mer än 300 år har ifrågavarande afgift utgått till det ändamål, hvartill den nu är anslagen.
De i Nåder communicerade anmärkningar återställas i underdånighet, och framhärdar Collegium med djupaste vördnad, trohet och nit, S tor mägtigste, Allernådigste K onung! Eders Kongl. Majestäts underdånigste, tropligtigste tjenare oell uiidersäler GUST. PEYRON. D. W. Silfverstolpe. C. J. Salomon. Stockholm den 5 Mars 1840. E. M. Dahlerus. Kongl. Majit underdånigst, med underd. utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Krigs-Collegii Arlilleri-Afdelninfrs räkenskaper för åren 183b och 1837. — 61 — Afskrift. CARL JOHAN &c. Vår ynnest &c. &c. Hos Oss har Vår IIof-Rätt öfver Skäne och Blekinge, med framställning af behofvet utaf en utvidgad local ej mindre för Sessionsrum, än för nödigt utrymme för dess med hvarje år tillväxande Archiver och Handlingar, i underdånighet anhållit, att då den åt Hof-Rälten år 1821 upplåtne, Fortificatioris-Stalen förut tillhörande byggnad icke kan förändras så alt den motsvarar behofvet, Vi i Nåder malte förse bemälle Hof-Puitt med ett emot dess värdighet svarande hus, hvilket Ilof-Rätten hemställt måtte lill besparings vinnande, uppföras å en Oss och Kronan tillhörig, vid stora torget belägen, större obebyggd tomt i förening med den nybyggnad, Vi i Nåder beslutit låta verkställa för Artilleriets behof; hafvande IIof-Rällens President, uti särskildt underdånig skrifvelse, ansett kostnaden, efter honom meddelad uppgift, icke böra öfverstiga 66,000 R:dr, hvilken summa Presidenten föreslagit alt utgå uti 5 på hvarannan följande år med en femtedel om året, hvarjemte han till vidare granskning och utförande i underdånighet öfverlemnat en öfver byggnaden upprättad provisionel! ritning.