Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
JBcvillnings-Utskottets Memorial, N:o 23. 53 Borgareoch Bonde-ständen hafva bifallit Utskottets förslag, att Brodér-duk, Brodérduk, Marle och Stramalj, som nu är upptagen i taxan såsom serMarle och skild rubrik och, efter de olika ämnen, hvaraf den består, indelad i: ”af Stramalj' silke, eller silke och bomull,” med 4 r:drs; ”af ull” med 1 r:drs och ”af bomull, lin eller hampa, enkla eller blandade” med 32 sk. införsels-tull per skålpund, skulle ur kontexten uteslutas och i noten hänvisas till väfnader. Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet hafva deremot vid biifvit gällande taxa i detta hänseende. I öfverensstämmelse med hvad här ofvan är vordet iakttaget i afseende å arliklarne Band, Sammets-, Sidenoch Halfsidensamt Bokbindar-cloth och på dervid anförde skäl, får Utskottet, med frånträdande af sitt utaf Borgareoch Bonde-stånden antagna förslag till styrka, att sistbemälda tvenne Riks-stånd ville, lika med de öfriga Stånden, bibehålla gällande tull-bestämmelser för artikeln Broderduk, Marle och Stramalj. Preste-_, Borgareoch Bonde-stånden hafva, i öfverensstämmelse Brundier, med Utskottets förslag, beslutat, alt Brundier skola i noten hänvisas till Plommon, i stället att, såsom nu är förhållandet, i taxan hafva egen rubrik; men Ridderskapet och Adeln bar icke till denna förändring lemnat sitt bifall.
Hvad har han icke sett i detta enda ögonblick klart, intensivt som i blixtens ljus. Det tycktes honom, som o m han aldrig förr än nu kännt den kvinna, s o m han dock en gång trott sig älska — en ljum, svag underårig kärlek, s o m ingen kärlek var. Nu visste han, hvem hon var — han hade förnummit hennes karaktärs väldighet. Och för hvem, för hvad hade han ej försummat henne? För denna lockande, frestande onda siren, s o m likt en orm droppade sitt gift i en krets rundt o m Sonja, att skilja henne från dem, som stodo henne närmast. Den stolta, rena, höga jungfrun för hitriganten, förförerskan! Hade det då gått därhän, att hon för alltid glidit ifrån h o n o m? Vid denna tanke blef det mörkt inom honom. Men nej — det var omöjligt. Ännu kunde det ej vara för sent! Han måste — måste vinna henne åter. Med osäkra steg kom han åter ned i matsalen, där grefvinnan med frisk aptit lät den doftande tryffelfileten sig väl smaka, medan hennes man midt öfver bordet med stor möda sökte bedraga sig själf o c h henne med konstlad lugn o c h lama ansträngningar att göra anrättningen heder. » Nå, » frågar grefven o c h stiger upp från sin plats. » Träffade du Sonja? » » Hon nekade att taga emot mig, » svarade han doft. » Hvad? Nekade? Hur skall jag förklara detta? » » Hon har rätt att vara förbittrad på mig, » sade Stråle; » jag har ej varit den jag borde mot henne på sista tiden. » Han stirrade envist i golfvet, men han formligen kände stygnet från Käthe Stjärnes blick vid dessa ord. » Ah, mitt barn, mitt stackars älskade barn, » bröt grefven ut i ruelsefull klagan; » öfvergifva då alla henne — far, fästman, a l l a. Jag måste genast till henne. Hon har mycket att förlåta. » När Käthe o c h Kurt Stråle strax därefter voro ensamma i rummet, reser hon sig o c h går fram till den unge mannen, s o m ännu står orörlig på samma ställe, utan att lyfta sin blick.
Den 12 Augusti e. m. 323 Jag tror, att detta är att förutsätta eu allt för stor finkänslighet hos våra lagbrytare. Vi böra icke heller förgäta, att det är en hos folket djupt inrotad föreställning, att de stölder, för hvilka raan icke kan akta sig, äro nedrigare än andra olofliga tillgrepp. Det är omöjligt för egare till å bete gående boskap att hindra folk ifrån att mjölka densamma, och det enda skyddet emot ett sådant tilltag ligger i en sträng straffbestämmelse. Om kringstrykande lättingar, med komjölkning till födkrog, icke skulle straffas annorlunda, än att de skulle utställas med mjölkstäfvor i händerna, fruktar jag för, att detta lefnadssätt skulle förefalla serdeles beqvämt och locka till efterföljd. Jag är således af fullkomligt motsatt åsigt med förfäktarne af mjölkstäfvestraffet och yrkar vördsamt bifall till §:u. Gr. Sparre: Det företer sig ett ganska eget förhållande med mine värde motståndare i denna fråga. Ena gången säga de, att LagUtsk. förfarit allt för mildt, och en annan gäng anse de Ulsk:s straffbestämmelser allt för stränga, allt som det faller sig. Detta bevisningssätt är ganska beqvämt, men skall, hoppas jag, till sin halt upskattas af R. o. Ad. Gr. Lagerbjelke har redan uplyst, huru det förhåller sig med de beprisade skamstraffen. Föreställom oss att en person redan undergått detta skamstraff. Han förnyar förbrytelsen och straffas på samma sätt, men hvad har han väl då att frukta, sedan han redan af lagen tvingats, att bita hufvudet af skammen. Man har sagt, att spö- och risstraffet skulle vara serdeles lämpligt för stöld af kreatur ute å marken. Jag vet verkligen icke, efter hvilka grunder mine värde motståndare bedöma lämpligheten af dessa straff. Jag, som finnér dem olämpliga i allmänhet, och jemväl i synnerhet, anser, för min del, ett å två års straffarbete å fästning vara ett ganska afskräckande straff och tror, att den på detta sätt straffade personen skall betänka sig innan han förnyar förbrytelsen.
Almroth, jemte åtnjutande af den för nämnde tjenst anslagne lön och öfrige förmoner, fått under revisionsåren fortfarande uppbära det arfvode, stort 1000 K:dr, med derunder inbegripne 95 tunnor spanmål, hvilket, enligt Kongl. Brefvet den 9 Maj 1835, blifvit honom tillagdt såsom ersättning för dess tillsyn vid de för Kongl. Mynt verkets iståndsättande erforderliga byggnads-, reparationsoch machineri-arbeten; i afseende hvarpå Revisorerne yttrat den mening, att, då vilkoren för detta arfvodes bibehållande numera upphört, sedan Mynt-verket blifvit bragt i det skick, att derstädes icke förekomma andra reparationer och machin-tillverkningar, än sådana, som vid en inrättning af denna beskaffenhet i all framtid årligen måste ega ruin, ifrågavarande serskilda arfvode icke eiler bordt Ofver-Direktören för berörde tid tillgodokomma. Utskottet har för dess del visserligen funnit, det Revisorerne icke saknat giltigt skäl för deras i detta ämne gjorda framställning; men då, jemlikt Kongl. Brefvet af den 23 Februari 1842, Öfver-Direktören Almroth fått sig i Nåder tillerkänd rättighet att det honom , genom Kongl. Brefven den 2 Nov. 1833 och 9 Maj 1835 tillagde omförmälde arfvode framgent åtnjuta, så länge, han fortfar med den serskilda tillsynen å de till Mynt-verket hörande byggnader och machinerier, jemte ledningen af den å Myntet befintliga mechaniska verkstad, anser Utskottet någon åtgärd uti förenämnde fråga icke vara att å Rikets Ständers sida vidtaga. % 30. (1841 års Rev. Ber. pag. 35. Förkl. 224. 1843 års Rev. Ber. pag. 91. Enär så väl 1841 som 1843 års
Vid sådant förhållande, och då hvad som kunde anses brista af Friherre Mannerheims sammanlagde tjenstetid, i suni mait 4o år, ersättes af hvad han tillbragt i sitt Embete öfver den stadgade lefnadsmål dron - Sia t s-U ts k o I, t e ts 13 e t ä n k a n d e n. &6t Jrcn; skulle jag med fullt skäl anse honom berättigad, att, i analogie med Statens Ämhetsman, få behålla hela lönen, som pension. Likväl och som man synes så rayeket fr ugla praejudicat och fritt beslut för hvarje i framtiden förekommande fall bör förbehållas, förenar jag mig i Herr Friherre Hjertås förslag, det den i frågavarande pensionen må bestämmas till i,5oo R:dr 33anco, att från Riksgäids-Contoiret årligen utgå.” •• , . Herr Commeree-Rådet Santesson: ”Jag skall gerna medgifva att jag vid åhörandet af den motion, sorn inom Borgara-Slåndet väcktes till nu förevarande fråga, kände den önskan att sådan ej hade blifvit vackt, aldraheldst jag då gjorde mig den föreställning, att densamma ej af Friherre Mannerheim torde gillas, och ansåg honom öfver allt slags behof deraf, Sedan Motionen emedlertid nu blifvit gjord äfven inom ett annat Stånd och ej blifvit inhiberad eller fsagd utaf Friherren, som under tiden ej gerna kunnat‘undgå erfara att den förevarit, så förutsätter detta för min öfvertygelse, att Herr Friherren verk 4:de Sami. 5 JB u n d. 3G 56? Stat s-tl tskottets Be t frii ka n d éfi. ligesl'belvöfver påräkna, hvad drift’ lön 11 dö könitna i fråga' Stim års pension i dess öfrige lifstid. Jag kan då icke tveka att bifalla Motionen; ' Högloft.
Stadga ang:de försvarslösa och till allmänt arbete förfallna personer, d. 29 Maj 1846. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollet: N:o 112, i anledn. af väckta motioner om vidtagande af åtgärder för utfärdande af nya krigs artiklar, tjenstgöriugs-reghte för Armén, fältförvaltnings-reghte m. tn.; N:o 113, i anledn. af väckt motion att en af f. d. Löjtnanten A. Törnstén i Norrköping inrättad läro-anstalt måtte godkännas såsom högre elementarläroverk, och vissa lärare derstädes erhålla rätt till tjenstårs-beräkning; N:o 114, i fråga om rättighet för skolorna inom Lunds stift att dimittera elever till Universiteten; samt N:o 115, i anledn. af väckt motion om utsträckt' fraktningsrätt öfver Kalmar sund för personer, boende emellan färjeplatserna Röhälla och Fröbygårda på Olands vestra kust. Föredrogs ånyo LagUtsk:s den 19 och 26 sisth Sept. på bordet lagda Betänk. N:o 43, i anledn. af väckt motion om förändring af 2:dra § i 12-.te Kap. RättegisBalken. Hr Adlercreutz, Axel: Jag har uti min Betänk, vidfogade reservation sökt framställa de skäl, hvarföre jag anser att förslaget icke bör antagas, men då möjligen många af R. o. Ad:s ledamöter ej tagit kännedom om denna reservation, så anhåller jag att få uprepa några af de deri framställda skälen. 12 Kap. Rätteg:sBalken stadgar: »kommer kärande tillstädes men icke svarande, så dömer Rätten på de skäl, som käranden företer. Tappar svarauden, har han rätt att stämma om återvinning på landet till nästa ting och i staden inom en månad, men försummas sådant, är han sin talan qvitt. Blir käranden ute, men svaranden kommer tillstädes, förfaller målet, men käranden eger rätt att på landet till nästa ting och i stad inom en månad ånyo instämma vederparten, för att få sina påståenden pröfvade.
Han äger ju på ryggen ett märke efter spöna, sorn aldrig kan utf plånas. Hvad åter lifstidsfången beträffar, anser jag ännu mindre tvekan böra uppstå otn hans förseende med ett synbart marke. Haa har ju sin bergning på Fästningen, har dit»' kommit för den osäkerhet han sprider i Landet, är utesluten från allt umgänge med ärligt folk; och när han undkommit, måste Lagstiftarens äadamål vara, att så snart som möjligt återfå» ra honom dit, der han för allmänna säkerheten bör vara. Det är således nödigt, att hart <56 Den 21 Maji. blir ökänd genom ett synligt marke. Deraf kan han ej i minsta mohn lida, ty han är redan för evigt utestött ur Samhället, Vi äga acke exempel, att de, sorn för stöld 2 3 3 gånger blifvit spöade, sedermera blifvit förbättrade. Qcb jag tillstyrker af dessa anleduingar bifall i denna del af Betänkandet. Friherre Cederström: Jag kan ej instämma med de tvänne sista värde Talarne. Att nemligen, om Lagen framdeles undergår den förändring, att lifstidsfängelse afskaffas, de till sådant straff dömde deruti ej skulle njuta nå» gon lindring, sådant kan jag aldrig förmoda. Det är tydligen bestämdt, att Lagar ej kunna hafva retroactiv verkan, då tredje mans rätt deraf skulle lida förfång; men helt annat är, då Lagen funnits vara origtig och straffet olämpligt. I sådant fall måsteden nya Lagstiftaren kunna säga: Lilstidsfångar få en viss tid sig förelagd att ådagalägga det förbättrade uppförande, som bör göra dem berättigade att återfå friheten, och om de utstå profvet, må de lösgifvas mot borgen för deras oskad. lighet. Jag finner ej något hinder för en sådan åtgärd. Men skulle de åter brännmärkas, på sätt Friherre Drufva föreslagit, voro de för alltid uteslutne ur Samhället, och långt värre än uteslutne. Jag ser ej eller hvad nytta en dylik brännmärkning skulle medföra, då, så-, som Friherre
189 gemenskap skulle snart bland de sålunda isolerade Folken upphöra, Och Menniskofculturén, som livi lar på ömsesidiga meddelanden af gagneliga upptäckter, slutligen bortdö’*, Herr W i n b e r g. ”Det beslut hvartiti Högloflige Utskottet slantiat, att afslå ali ersättning till Svenska Medborgare för éådane bevisliga förliister, sorn under eli loflig bandel, och Sjöfart blifvit dera tillfogade af Magtér, med hvilka Riket varit i fredligt förhållande, kail jag omöjligen biträda, då detta beslut efter min tanka saknar både billighets och ReciproitetS om ej rätts grund. Utaf Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer den Junii 1812', 0111 afskrifningen af Rikets Utländska Gäld, hemtar jag tillräcklig både anledning till, Och öfvertygelse för, detta mitt yttrande; Af denna Nådiga Proposition inhenitaS, att Kongl. Majit tili Hemliga Utskottet framställ frågan: ”huruvida Staten i dess när v a r ande b el ä genhet k u nde up pfylla sina förbindelser i ali deras vidd emot de Utländske C r édi 10- Verne, och om det vore möjligt Stan der 11 e äfven borde göra de t?” Jemte en framställning af Rikets då va - t6o S ta t s-Ut sk o 11 e ts Betänkande!»» rande politiska förhållanden, hvaribland liämnes att ”Sj Ö far ten Varit hämmad o c h oroad un der en för s
Till stöd för det nådigst framställda förslaget angående samtliga Revisions-sekrelerare-embetenas tillsättande medelst förordnanden, är uti Justitie-deparlementels ofvan åberopade protokoll af den 14 Oktober 1862 hufvudsakligen an förd t: att Revisionssekreterarnes göromål, såsom påkallande ett synnerligen träget och själsansträngande arbete, i allmänhet icke väl lämpade sig för embetsmän af mera framskriden ålder; alt det mäste fördelaktigt inverka på lagskipningeu, om de insigter, som under föredragning i Hö gste Domstolen lörvärfvas, oftare än som nu skett, kunde lillgodokomma de lägre instanserna derigenom alt personer, som någon tid bestridl Revisions-sekrelerare-embete, öfverginge lill Hofrätt eller Underdomstol; samt att, då någon sjelfständig domareverksamhet icke tiilkomme Revisions-sekreterare, de skäl, som kunde anföras emot domares försättande i en beroende ställning genom deras förordnande att endast på viss lid eller tills vidare bestrida sina embeten, icke vore å ifrågavarande embeten tillämpliga. Rikets Ständer hafva, viii bedömande af förevarande vigtiga fråga ansett i första rummet böra tagas i betraktande, att Högste Domstolen icke kan, såsom Hofrätterna, sysselsätta sig med fullständig läsning af alla de handlingar, som förefinnas, utan mäste i allmänhet grunda sina domslut på den uppfattning af saken, hvartill Revisions-sekreterarens föredragning föranleder. Den till följd af ärendenas mängd i förhållande till arbetstiden nödvändiga ordningen tillåter icke läsning af andra handlingar, än det ölverklagade beslutet, jemte de lill Kongl. Majit ställda skrifter och måhända en eller annan särskild skrift, t. ex. det kontrakt, om hvars tydning och tillämpning tvistas, eller dylikt.
25 tokollet till vederbörande den 12 sistlidne Juli; samt att General-majoren, uti den af Utskottet här ofvan åberopade, af honom likaledes i Juli månad aflemnade promemoria, punkt för punkt upptagit och yttrat sig öfver ifrågavarande af Öf ver-intendents-embetet föreslagna, uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition uppräknade byggnadsarbeten, dervid General-majoren i afseende å uppställningen följt alldeles samma ordning, som den öfver-intendents-embetet iakttagit, endast med den skilnad, att i denna promemoria sifferuppgifter saknas. Huruvida verkställigheten af det arbete, som erfordras för uppförande af dessa 2:ne spiraltrappor och terrasstrapporna viri östra ingången, tillhört byggnadschefen eller ej, har väl, med hänsigt till de härom meddelade stridiga uppgifter, icke kunnat af Utskottet med tillförlitlighet afgöras; men då, i allt fall, det synts Utskottet mindre lämpligt att det för dessa arbeten äskade belopp särskildt beviljas innan såväl detta förhållande blir upplyst, som ock utredt huru stor behållning verkligen förefinnes af de till byggnadschefens disposition ställda medel, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att den af Kongl. Majit till byggnadsarbeten begärda summan minskas med förenämnda belopp 6,9 50 R:dr. Hvad nu angar de byggnadsarbeten, för hvilka, i enlighet med öfver-intendents-embetets förslag. Kongl.
Riksdag framlagt ett förslag lill fattigvårdens ordnande så att den med minsta möjliga kostnad skulle npfylla rättvisans och mensklighetens alla billiga fordringar; men jag då icke ens lyckades att för alla de bland R. o. Ad:s Hrr ledamöter, hvilka borde förutsättas hafva något tänkt öfver detta vigtiga ämne, göra fatiligt, att det, ej allenast utur allmänna moralens och rättvisans utan äfven utur statsekonomiens synpunkt betraktadt, måste vara bättre att i det fria tillståndet bereda arbetstillfälle åt den, som, i saknad deraf, var nödlidande, än att för denna hans nöd döma honom till tvångsarbete, och såmedelst bereda tillökning i fångarnes antal och i utgifterne för dem; så anser jag det vara ändamålslöst att nu åter rörande denna fråga uttala min åsigt, helst jag vid nämnde förhållande naturligtvis bör anse mig ej ega förmåga att så klart framlägga, mina tankar derom att de kunnat riktigt fattas. Dä vidare jag har för afsigt att väcka serskild motion i afseende på brottmåls-lagskipningens och det dermed sammanhängande fängelse-systemets felaktighet så har denna min motion egentligen endast till föremål att bereda ändring uti tillämpningen af försvarslöshets-systemet och af 7 § i 11 Kap. af Kongl Krigs-artiklarne.
I afseende på f. d. Ministern C. Peyron^ och KonglChargé d’affaires, Cantsli-Rådet Lagersvärds fordringar; sa, j betraktande deraf, att Riksens Ständer vid *812 års Riksdag beviljat inlösen med Svenskt mynt af ett större antal obligationer uti Svenska Stats-Lånen i Holland och Brabant, på deri grund, att dessa obligationer före Riksdagens början bevisligen tillhört Svenska Medborgare peli äppu funnos i deras händer; då Riksens Ständer, i afseende på diqvidatipns - sättet , stadgat och fastställt, att Obligajions-Capjtalen med Intergssen skaile reducerat? till Svenskt Banco och efter 47 sktrs Cours för 25 Gulden Ståndeis Ledarn, vägnar £nd’ Fredin, Ståndets Ledam. Vägnar Nils Mänsson, M, Mi Rosbeck, Holländskt Dm 11 Maj, Holländskt Courant liqvideras • med Riksgälds.. Contoirets
Ordföranden kan dessutom låta uppsätta protokoll emot den felaktige och förvisa honom till den lägre polis-domstolen, hvilken eger makt att döma honom till böter från en till 13 francs, eller till fängelse från en till tre dagar, utan hinder för vidare åtal, om bans förhållande dertill gifver anledning. Kommunal-rådet eger att upprätta stadgar för den inre ordningen och tjenstgöringen. Poletter till bevis om närvaro vid sammanträdena (jetons de presence) kunna, med samtycke af Provins-rådets Ständiga Utskott, till Kommunal-rådets ledamöter utdelas. 2:dra Titeln. Om föremålen för den kommunala verksamheten. (Des attributions communales.) Om Kommunal-rådets befogenhet. (Des attributions du conseil communal.) LXXY. Kommunal-rådet beslutar öfver alla kommunens angelägenheter och meddelar yttrande öfver hvarje annat ämne, som blifvit af högre myndighet till detsamma hiinskjutet. När Bilaga lill Allm. Ilrsv.- oell Ekon.-Ulsh:s Bil. M 127. 89 När Regeringen sådant fordrar, eller reglementen det föreskrifva, skola rådslagen föregås af en särskild undersökning (information). Kommunal-rådets beslut i följande ämnen skola till Provins-utskottets utlåtande och Konungens fastställelse hänskjutas: l:o. Försäljningar och utbyten af kommunens fastigheter, förlikningar angående dessa fastigheter eller från dem härflytande rättigheter; hyres-kontrakter, lån eller inteckningar, delning af kommunens allmänningar, såvida delning ej blifvit genom domstols beslut föreskrifven. Dock erfordras endast samtycke (autorisation) af Provins-rådets Ständiga Utskott, när frågan icke afser ett värde, öfverstigande 1,000 francs, eller en tiondedel af budgeten öfver kommunens vanliga inkomster, såvida denna tiondedel icke öfverstiger 20,000 francs. 2:o. Upptagande af vägoch bro-penningar inom Kommunen. 5:o. Gåfvobref och testamenten till kommunen eller kommunala inrättningar, när värdet öfverstiger 3,000 francs. Provins-rådets Ständiga Utskotts samtycke är tillräckligt, när gåfvorna eller legaterna icke öfverstiga denna summa.
Att fabriksoch manufaktur-produktionen samt handtverkerierna inom länet i allmänhet icke ens motsvara ortens behof, än mindre lemna öfverskott för utförsel, är en helt naturlig följd af de höga arbetsprisen och de öfverdrifna transportkostnaderna så väl för råämnen, hvilka från andra orter behöfde förskaffas, som för de förädlade varor, hvilka skulle kunna dit föryttras. Inom vissa trakter af länet kan skogsafverkning en snarare betraktas såsom hufvudnäring än binäring. Icke blott dessa trakters egen befolkning, utan äfven arbetsfolk från öfriga delar af länet samt vida aflägsnare landsorter tillströmma i hundradetill och med tusental till floddalarne, der genom betingsarbeten en karl med häst kan genom bjelkhuggning och utdrifning dagligen under vinteroch vårdagarne förtjena ända till 8 å 10 R:dr. Det är dock ett tungt arbete, ofta förenadt med försakelse i skogsmarkerna af bostäder och andra beqvämligheter; och då under sådana förhållanden lefnadskostnaden derjemte blir mycket hög, torde behållningen af de höga arbetsförtjensterna i allmänhet föga öfverstiga hvad med mindre ansträngning och bättre vårdad helsa under vanligt arbete kan förvärfvas. Till en af de mest framstående binäringarne är att hänföra varufor slingen till och från de aflägsna Östersjö- och Nordsjökusterna. På denna varuforsling nedläggas årligen högst betydliga dagsverken och dragkrafter, som för jordbruket och öfriga näringar gå förlorade; och fastän transportkostnaden är otroligt dyr — den betalas vanligen med 1,25 å 1,50, stundom 2 R:dr per mil för ett enbetslass om högst 40 lispunds vigt — visar det sig likväl, att allmoge, som sysselsätter sig med varuforslingen, i allmänhet befinner sig i vida sämre vilkor, än de, hvilka uteslutande egna sig åt skötandet af sitt landtbruk. Varuforslingen alstrar håglöshet för jemnt arbete, förslappar tillsynen öfver jordbruket, fördyrar lefnadskostnaden, demoraliserar folket, utsliter dess kläder, dragare och fordon, förspiller gödseln på landsvägen och lemnar, när allt noga räknas, dålig behållning.
Kommiténs ofvan framställda förslag skulle erhålla en utsträckt beväringspligt, men derjemte befrias från all tjenstgöringsskyldighet i fredstid, torde det ej vara behöfligl, att föreslå något tillägg till eller förändring af det i nu gällande beväringslag intagna stadgande, som ålägger Öfverståthållaren i Stockholm och Magistraterna i Rikets öfriga sjöstäder, att inom den 1 Februari hvarje år till Kongl. Sjöförsvarsdepartementet insända specifik uppgift å antalet af de i staden skattskrifne eller för 54 öfrigt i dess sjömansrullor inskrifne beväringsskyldige sjökaptener, styrmän, machinister och sjöfolk. Då machimster å ångfartyg, såvidt Kommitén har sig bekant, likväl icke hafva något åliggande att låta sig inskrifvas å sjömanshus eller i Magistraternas rullor öfver sjöfolket, men det otvifvelaktig! skulle både lända till lättnad vid uppgörandet af ofvanberörda specifika uppgifter och dessutom bidraga till ökande af desammas tillförlitlighet, om man i sjömanshusens och Magistraternas rullor kunde bland öfriga sjöfolket återfinna machinisterna å ångfartyg, har Kommitén ansett sig böra i underdånighet hemställa: det stadgas måtte, att beväringsskyldige machinister å ångfartyg, tillhörande enskilde personer eller bolag, hädanefter ovilkorligen skola vara å sjömanshus eller i Magistraternas rullor Öfver sjöfolket inskrifne, samt dessutom, då de äro å sjömanshusen inskrifne, vara skyldige att, om de finnas inom riket och fortfarande utöfva sitt yrke, en gång hvarje år till sjömanshuset anmäla sin vistelseort och den sjöfart de för året eller till fället antagit.