Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo det säger, enligt Utsk:s utlåt.: ”coll.-m erkänner visserligen att ej ensamt fördelaktigt läge eller beviljade privilegier förmå göra en ort lill en betydande handelsplats. Dertill fordras en förening af många gynnande förhållanden.” Men det är just denna förening af gynnande förhållanden, som ej finnes. Sverige äger många hamnar, der djupgående fartyg kunna inlöpa, hamnar som äro lika säkra som Slitö hamn, men derföre äro de ej passande nederlagsorter, eller skulle, om de hade denna rättighet, blifva såsom sådana begagnade. Olägenheterna har jag förut tagit mig friheten omtala, och de hafva sedermera af Ur Lagerhjelm blifvit upprepade, att nemi. denna plats skulle blifva en ort, hvarifrån smuggling skulle komma att utgå, ej allenast på Sverige ulan hufvudsakligast på de östra orterna. Bornholms exempel har bär blifvit åberopadt, och jag tager mig blott friheten fästa uppmärksamheten på huru särdeles väl denna jemförelse är passande vid detta tillfälle. Gottland skulle för Ryssland blifva detsamma, som Bornholm är för Sverige. Huru pass stor belåtenhet Sverige har med de expeditioner, som årligen ske från Bornholm, det torde hvar och en känna. Något skäl, hvarföre Sverige skulle etablera en sådan plats, för att behaga Ryssland, kan jag ej för min del inse. Fördelarna för Sverige skulle vara ringa. De existera blott, som jag nyss nämnde, för fiender som på Slitö kunna etablera sig, men jag tror ej alt, om äfven det vore en förmån för Goltländningarna, denna fördel för riket skulle kunna existera i så stor skala, att R. St. böra förorda en sådan inrättning genom en formlig anhållan hos K. M. Skulle Gottlands innevånare vara af samma mening, som Frih. Cederström och flere, så äga de ju vägen öppen till K. M., och jag förmodar alt K. M. pä en sådan önskan gör mycket afseende, om ock ej fullt så stort som om R. St. föreslagit det. Hr Gripenstedt har visserligen sagt, alt 4 rikets städer redan äga en sådan nederlagsrätt, som nu är i fråga för Slitö, och att ingen olägenhet deraf befunnits; men förhållandet är mycket olika med dessa städer.
För varje rum med sidentygstapeter erläggs 6 riksdaler årligen. För sidenmöbler, sängar, stolar och gardiner betalas 2 riksdaler för varje rum. Alla ståndspersoners fruar och hustrur, som brukar sidentyg betalar 24 skillingar. Deras döttrar över 15 år betalar 12 skillingar. Alla tillhörande den arbetande klassens hustrur, döttrar, pigor, torparhustrur, soldathustrur betalar 4 skillingar. Skulle någon påstå sig inte bruka siden, men ändå gör det bötar 5 riksdaler. Den som brukar fickur av guld betalar 12 skillingar och för andra fickur 6 skillingar. Vid mantalsskrivningen skall alla fickur anges, upptecknas och kontrolleras. För varje kortlek som tillverkas erläggs 2 skillingar i stämpelavgift. Varje biljard eller s k partipengar betalar i Stockholm och Göteborg 66 riksdaler, i övriga orter 50 riksdaler. Biljarder vid hälsobrunnar är undantagna, då inkomsten tillfaller brunnskassorna eller de fattiga. För varje knähund betalas 8 skillingar. Föreskrifter om mantalsskrifter o dyl. Varje år under november och december skall mantalsskrivning ske i hela riket för dem som fyllt 15 år. Förrättningen anställs i närvaro av konungens befallningshavares ombud och pastor. Alla husbönder skall infinna sig och lämna upplysningar om sitt hushåll. Där uppges alla personer med namn, kön och ålder samt övriga upplysningar. Om personen är orkeslös, vilken befattning han har, hans fastigheter, verk och inrättningar. Dessa uppgifter skall lämnas i 2 exemplar. Allmogen och mindre skrivkunniga personer får lämna upplysningarna muntligen. Den som underlåter att infinna sig eller undanhåller inhyses personer som bor hos honom bötar 2 riksdaler. Böterna tillfaller till hälften mantalskrivaren och till hälften de fattiga. Uppgifterna vid mantalsskrivningen skall noggrant jämföras med husförhörslängderna, så att ingen skattskyldig person blivit utesluten. Handlingarna överlämnas till beredningskommitten. Beredningskommitten skall bestå av pastor som ordförande och 6 besuttna män. Flera socknar kan ingå i samma kommitte. De skall föreslå grunderna för hur var och en skattskyldig skall debiteras och pröva de uppgifter som föreligger. Där överses de fastighetsköp som skett under året. Om taxeringskommittéerna på landet.
Santessons till 4 Sami. 11i. 1734 Stats-Utskottets Betänkanden. Vållofl. Borgare Ståndet ingifne Memorial, innefattande Förslag till en föråndrad ordning vid val af Revisorer ofver StatsBancooch Riks^ gålds-Verken. XTti”berorde Memorial år föreslagit, att vid de under denna Riksdag skeende val till Revisorer eller bestämmande af ordningen för desse val, måtte iakttagas, att af de först blifvande Revisorer utsåges arne för En, Q:ne för Två och arne för Tre Revisioner, samt densamma åsigt sedan följas, så att framgent altid blott arrie personer eller ^:del af hvarje Stånds antal uti Revisionen vore nykomne; men arne sådane som en gång förut varit Revisorer och arne som Två gånger förut haft detta uppdrag. Härvid anse Utskotten sig först böra anföra huru vid sådane val hitills inom hvarje Stånd tillgått nemi. Hoglojt. Ridderskapet och Adelli Väljer vid Riksdagen sine Revisorer endast för näst derefter inträffande Revision, hvilka Revisorer, innan de åtskiljas samfäldt med Riddarhus-Directionen utse Revisorer för derpåföljande Revision, hvarvid merendels Stats-Utskottets Betänkanden. 1*735 iakttagits, attén eller Q:ne af de förra Revisofrerne bibehållas. Hugvordige Preste-Ständet, Foijer den samtlige Stiften emellan i allmänhet faststålde ordning, hvilken för hvarje gång, genom Kongl. Majit blifvit tillkåniragifven Consistoriel ne i de Stift, inom hvilka Revisorerne bland Stiftens Pastorer skola valjas nemligen En af hvarje sådant Stift, som år i Tour att sanda Revisor. Vallo fl. Borgare-Ståndet.
St. i ett sammanhang af hela Stats-regleringen, dels om densammas bibehållande oförändrad intill nästa riksdag; N:o 92, med återlemnande af en af Hr Waern inom Välloll. BorgareSt. väckt och lill StatsUtsk. remitterad motion, ang:de utsättande af dag för nästa lagtima riksdags början. Lagsamt Allm. Besvo. Ekon.-Utskntten : N:o 7, i anledn. af väckt motion om ändring af och tillägg uti Kongl. Stadgan om jagt och djurfång d. 13 April 1808; N:o 8, i anledn. af väckt motion om ändring af Kongl. Brefvet d. 19 Juni 1830, i fråga om beräknande af ”matlag” eller ”rök”; N:o 9, i anledn. af väckt motion om ändring af gällande stadgande, ang:de tiden för afoch tillträde af de till ecklesiastikstaten anslagne hemman och lågenheter; N:o 10, i anledn. af väckt motion om ändring i Kongl. Militim-Boställs-Ordn. d. 23 Januari 1836, i fråga om tiden för afoch tillträdes husesyners hållande samt dervid ådömde reparationers fullgörande; Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottel: N:o 85, i anledn. af väckt fråga om beredande af ersättning åt enskilde personer, som genom förändringar i ekonomiska lagstiftningen tillskyndas förluster m. m. N:o 86, i anledn. af väckt fråga om uphörande af den till förekommande af tullförsnillningen och oloflig införsel af varor vid Norrska gränsen inrättade tullbevakning; N:o 87, i anledn. af väckt fråga om inrättande af en daglig postgång emellan Stockholm samt Skåne och Götheborg, äfvensom emellan sistnämnde stad och Skåne m. m.; samt N:o 88, i anledn. af väckt motion om Fabriksoch Handtverks samt Handels-Föreningars befriande från expeditions-lösen i rättegångsmål. H. Ex.
S. D, Vid förnyad föredragning af Statsoch Ranko-Utskottens den 30 nasti. April på Bordet lagda Utlåtande öfver de inom Riks-Stånden gjorde anmärkningar vid bemälte 2:ne Utskotts först afgifna Betänkande, rörande Utredningen af Götha Canal-Rolag Malmö och Götheborgs Diskonter, fattade Prest-Ståndet för sin del efterföljande beslut: 1, 2, 3 och 4:de puncterne af ifrågavarande Utlåtande blefvo af Ståndet godkände. Vidkommande de uti 5:te puncten omförmälla 2:ne Alternaiiver, antog Prest-Ståndet det senare, eller att Riksgälds-Contoirets för Gotha Canal-Bolag satnt Malmö Diskonters skulder utgifvande Obligationer, när de begagnas till liqviderande af Dan, hvilka från endera af dessa Diskonter blifvit meddelte, må beräknas med Rabatt af 5 procents ränta om året för deras återstående förlallotid. ö) 7> 8» 9 och io:de punkterna blefvo gillade. Likaledes bifölls litte punkten, utom hvad angick den derstädes o inför mal t a 6 procents räntan , hvarom Ståndets Utlåtande i sammanhang med 12 punkten varder meddeladt. ■9 _ _ _ ^ jPröf. Utdr. dl g Maji 1818.1 407, Beträffande dernäst den sistnämnda eller I2:te punkten, beslöt Prest-Ståndet, lika med Vällofl. Borgare-Ståndet, att på alla Götheborgs
Började se från Svidia-land sin trotsande like; Då ock började Sver’ge ibland Verlds-makterna blänka, Ädlaste hopp till Kungar och Förstar i verldene skänka. Nu är i dag jemnt hundrade år, se’n Gustaf i fejden Lemnade lifvet i blod vid Lützen, och ryktet i frejden! Vi, som, ett hundrade år se’n Sver’ge upphöjdes i ära, Svurit en ed, att riddare-dygd i sköldarna bära: Skulle ej vi slik träffelig Drotts kullstupande minnas? Ej svensk Tro, svensk Redlighet i vårt minne befinnas? Gustaf Adolf! du dyrbare Kung, som prydde din Adel Med gods, trefnad och lof emot afunds gnagande tadel; Du, som i segrens blodiga fält dina riddare förde, Att hela Tyskland en Adelig Svensk, som Kejsaren, hörde: Mörk vare städs den dag, den stund Ditt namn skulle glömmas, Och din segrande död icke af svensk tunga berömmas! Vi, som från snöda lustar ännu af Fäderne tämjas, Vi sku i adligt stånd genom adligt bragdande sämjas; Städs våra minnen uppå Kung Gustafs frejd äro ställte: Han är ett efterdöme för oss; vår lefvande Hjelte. Han var en Riddare-Drott; Hans fotspår vilje vi följa; Inför hans skuggas dygdiga syn ej dygderna dölja. Så, uti Fredriks ljufliga tid, vi gläda vår Konung, Att äfven Han har Riddare kring sin kungliga våning! Tal inför Riddarne af Avazu och Wallasis den 30 November 1732. I dag fira Nordens inbyggare den fjortonde vinter-månaden, sedan en jordisk sol slöt sitt lopp. Carl den Tolfte, Svea och Göta Konung, kärnan af Svea frejd och märgen af Göta tapperhet, blef genom ett domväldigt skott Dödens vinning, då han tänkte vinna Norrige och millioner lif; den sista November 1718. Vi, Svenske Män! Riddare af Avazu och Wallasis! som intet högre älska, än den gamla redligheten, och intet ädlare hysa, än Sveriges uråldriga prydnader!
”Nej, der fins icke spår till nervositet hos henne. Man skall bara betänka att hon legat sjuk i två år och ändå alltid lugn och jemn till sinnes.”140 Jag undrar om det icke käns välgörande för ett nervöst, retligt sinne att liksom hvila från sin jägtande oro under inflytandet af en kraftfull jemn natur, oåtkomlig såväl för öfverilning som nedslagenhet? Härom dagen då Lars var i Lund och tenterade borstade Hildegard hans kläder & fann då i en ficka några versar, skrifvna af en af hans kamrater om Lars, ”Skäktorna” hos Holmens samt Lars’ dåliga mage. – Qvicka men ”studentikosa”. – ”Hans mammor hade (c)hlosett.” – ”Tusan d-r” – ”satar” etc. Det är ett stort fel att du i långa tider kan gå och dra dig för att skrifva ett utkast derföre att formen blir skroflig och full af luckor. Skrif ändå. – Skrofligheterna kunna nog afjemnas, luckorna fyllas. 11.3 1883. Enskilda Anteckningar Ingen – hvem det vara må – eger rätt att öppna denna bok, hvarken nu eller vid min död. Den person som af mig utses att taga hand om min literära qvarlåtenskap är den ende som får läsa, om honom så för godt synes. Äfven eger han rätt att, med ledning af hvad jag skrifvit, göra egna anteckningar, men ingen mer än han får läsa något i dessa anteckningar, utan böra de uppbrännas så fort ske kan.142 ”Han är så originell.” – Hade han varit fattig skulle man utan tvifvel inskränkt till att säga det han var en gammal led gubbe. ”Das Meisterschafts – System” von S. Rosenthal. Französisch, 15 Lectionen à 1 Mark. – English, 15 Lectionen à 1 Mark. – Italienisch, 20 Lectionen à 1 Mark. – Spanisch, 15 Lectionen à 1 Mark. – (Jede Lection auch einzeln beziehbar.) Schlüssel dazu: à 1 Mark 50 Pf.143 Hilda berättar att Hildegard tillrättavisade Valdemar & Sigurd.
Förordningen den 17 Maj 1814 hafva Bergsbetjening och Jernvräkare erhållit rättighet att med qvarstad belägga sådant tackjern, som i någon mon kan befinnas vara otydligt slämpladt, ehuru samma tackjern för öfrigt kan vara med omsorg tillverkadt oeh af god egenskap, samt vidare, att genom Kongl. Förordningen den 39 Januari 1831 blifvit stadgadt, att egaren af det, såsom otydligt stämpladt befunna gödsel, för denna lörsurcmelse skall, med afdrag af 6 procent utaf hela postens vigt, plikta i/3:dei af dess återstående värde; hvilka stadganden motionären ansett så mycket hårdare, som stämplingen, enligt hvad bekant vore, verkställdes af hylt-arbetarne vid masugnarne, hvilka, i anseende till deras fattigdom, icke kunde lemna deras husbonde någon ersättning, i händelse stämplingen genom deras vårdslöshet blifvit otydlig, hvilket äfven vid sjelfva smältningen lätteligen kunde utan deras förvållande inträffa; och har motionären, till följd häraf, ansett en jemkning af hvad genom Kongl. Förordningen den 29 Januari 1831 blifvit föreskrifvet vara af rättvisa och billighet påkallad och derföre föreslagit, att i stället måtfce stadgas, det Tackjern skall vara märkt med den för hvarje masugn tillåtne stämpel, och att, i fall uti någon tackjernspost påträffas stycken, som antingen sakna stämpel eller äro sA otydligt stämplade, att det icke kan urskiljas, hvarest jernet blifvit till verk a cl t, sådane stycken, i händelse de icke utgöra mer än 25, eller minst 20, procent af hela posten, må lemnäs utan åtal; men att, för hvad derutöfver stiger, tillverkaren eller säljaren må fällas att böta i/^tdel af delsammas värde, beräknadt efter Kronans sist fastställda pris å tackjern i den ort, derifrån jernet blifvit afyttradt. Härmed förenade sig till alla delar Riksdags-fullmägtige Anders Ja. Bih. till B. St. Brot. ISU.
Den sanning, att alla Donationer’, Testamenten och fromma stiftelser, hvilka af enskilda personer till något visst ändamål elier harmhertighets-verk blifvit anslagne, böra orubbade användas t’H uppfyllande af denna afsigt, som med stiftelsen blifvit åsyftad, fordrar intet slags bevis, heldst den ej min' dre vitsordas af allmänna rättskänslan, än af beskrifven lag. Uti denna öfvertygelse instämmer Utskottet så mycket heldre med Memorialens författare, som ett motsatt förfarande skulle medföra ej mindre en öppen orättvisa, stridande mot helgden af samhällsförfattningen, än äfven de vådliga följder, att allt sinne och hug för dessa välgörande ästif - 5<j2 Bern. och Ekon. Utsk. Betänkande», telser skulle afsvalna, hvilket äfven erfarenheten visat hafva inträffat, så ofta nian lemna! denna sanning utur sigtet. Sveriges fr a infam e Konungar och Lagstiftare hafva derföre aldrig sfvikit från samma grundsats. Afven finnes den ordagrant iakttagen, uti de för Kongl. Seraphimer Ordens Gillet tid efter annan utfärdade stadganden och instructioner, hvarutaf den sednaste och nu gällande af den 28 A piili 1791, 14 §• ut-tryckeligen stadgar: Hvad enskilde personer till Hospitalerna vdfvit, bor icke pä mindsta sätt rubbas eller i~ jrån Gifvarnes dervid hysta ändamål i narf on de' dragas, utan blir den af Gifvaren dervid lemnade föreskrift efter dess bokstafliga innehåll följas. Då lagens fordran i derfall är tydlig, så föijer äfven lika klart, att alla afsteg derifrån tillhöra Lagskiparen, och le re Lagstiftaren, att beifra och deremot rättelse meddela. Enligt nu gjorda motioner är det egentligen Gottland, Skåne och Östergöthland, för hvilka yvkas inställelsen af så kallade iifverskottsmedel, sorn årligen frångått dessa orter, men hvilka förmenas, såsom uppkomne af enskilda fonder, böra qvarblifva till orternas egna, nu i detta afseende mer än förr, vida utvidgade behof.
”En rysligt kolsvart natt med blodröda skyar simmade på hafvet” – blef det ett sådant skämt och gyckel öfver min litterära verksamhet, att jag måste utstå samma pina som jag förut haft vid mina besök i de mörka sjöbods-utsprången, der jag så lifligt umgicks med för andra osynliga väsen. Gycklet och satiren utgjorde mina värsta fiender, och det blef ofta för mig ett studium att söka begagna dem igen, der jag så vågade. Jag beslöt nu modigt att icke vidare sätta mina spinnrockshistorier på papperet, ehuru det var bra svårt att endast behålla dem i hufvudet, så mycket mer svårt som biblioteket derinne ständigt ökades med nya volymer. Men tiden gick om. En vacker dag hade jag hunnit till de 12 åren, och min far förklarade nu att han skulle uppfylla sitt löfte och taga mig med på resan till Oroust, dit han just i de dagarne ärnade afsegla. O, hvilken fröjd! Från detta ögonblick lade jag mig endast på räknekonsten. Men huru jag än räknade, ville timmarne ej flytta sig. Resan till Morlanda. Ändtligen var dagen inne. Jag tror att hatten varit på en hel halftimma, innan solen gick upp; och då det varskoddes att tid var för hand, hur stolt, hur lycklig flög jag ej nedåt stranden, med en hel serie förmaningar från min mor, att vid denna min första stora utflykt i verlden skicka mig på bästa sätt och framför allt icke draga upp en enda af de finare klädningarne på vägen, ifall vi blefvo liggande för motvind, hvad så ofta hände! Naturligtvis lofvade jag allt möjligt, till och med att icke rifva sönder floret och att hvarken glömma citronskifvorna, om jag blef sjösjuk, eller att på förnuftigaste sätt besörja pappas måltider ur den stora mat-tinan. Jag skulle blifva hans hushållerska, och det ålåg mig då framför allt derpå lade min mor synnerlig vigt – att se efter det far icke skar upp allt det mjuka brödet, då han trakterade båtkarlarne, ty far kunde ej äta hårdt bröd, och mjukt fanns icke att få på fisklägena.
Vill Jord-egare, efter dertill, såsom i föregående §. stadgas, å det allmännas sida erhållen tillåtelse, sjö sänka eller aftappa eller vatten annorlunda afleda, och kan detta ej ske utan att vatten-verk ändras eiler flyttas, eller att för vattnet ny ledning öpnas , eller att vatten-verket alldeles utrifves, då skall den, som vatten-verk eger, vara pligtig att låta sådant verkställas, på sätt och under de vilkor, förut i denna författning stadgade finnas; Och vare jemväl en hvar skyldig, att den jord, sorn före ligger och nödig är, å det ställe den medför minsta olägenhet för egaren, afträda, mot ersättning, enlig §. 3, an„ tingen i jord eller penningar, efter som Domaren, i brist af godvillig öfverenskommelse skäligt pröfvar; godtgöre äfven pa enahanda sätt den skada* sota i öfrigt kan finnas deraf uppstå. 398 Förslag. Sedan ege Sökanden rätt att vattnet öfver jordegaren egor afföra, med vilkor, som i x2 §. sägs. 5- 16. Hvad om vatten-verk,’ som för odling af jord äro hinderlige, här ofvanföre nu finnes stadgadt, galle äfven i enahanda afseende om fiske-verk eller annan byggnad, som lagligen tillkommit eller af laga beskaffenhet är. §• 17- Genom denna Författning är ingen ändring gjord i hvad Kongl. M:ts Nådiga Bref till Dess och Rikets Kamtnar-Collegium af den 28 December 1822, samt Collega derpå grundade kungörelse, rörande dispositionen af strömfall å Kronohemmans eller annan Kronojords områden , innehåller. Underdåniga Skrifvelser. 399 N:o 389- Uppl o. godk. hos Kidd. o. Ad. d. 10 Dec. 1S23. Prest e-Ståndet d. 10 Borgare Ståndet d. Jo •—■ — Bonde-Ståndet d. 12 Riksens Sfänders underdåniga Skrifvelse, angående frågan om Närings-friheten, samt dermed gemenskap egande ämnen.
Förordningen den 9 Maj 1826, vid afoch tillträde af Rusthåll vid så väl det beridna, som afsutna kavalleriet, skola, utan afseende på hemmansnaturen, utgöras sålunda, att för egande — eller åborätt till rusthåll, vid alla ombyten af rusthållare, erlägges såsom tillträdesafgift 1 R:dr för helt mantal och i förhållande derefter för rusthållsdelar, som icke understiga |:dels mantal, samt att, med undantag endast af de fall, då Rusthåll genom arfseller giftorätt öfvergår till förre innehafvarens slägt, under benämning afträdesafgift betalas en procent antingen af köpeeller transportsumman eller, då sådan icke är bestämd, af Rusthållets taxeringsvärde samt, då Rusthåll bytes mot Rusthåll, endast å den utsätta mellangiften; varande tillträdaren ansvarig för ej mindre tillträdesän afträdes-afgifternas erläggande. 4: o Avancementspenningar, först påbudne genom Kongl, kungörelsen den 31 December 1689, erläggas nu mera, likmätigt Kongl, kungörelsen den 25 Januari 1811, af så väl militära som öfrige stater, vid befordringar, transporter och löneförhöjningar, för fullmakter med en procent och för konstitutorialer eller förordnanden tills vidare med en half procent å atlöningen. Från dessa afgifter är dock tjenstemannapersonalen uti Rikets Ständers Embetsverk befriad* hvarförutan afgifterne vid befordringar inom Kongl.
’Nämn hvad det är, och om det står i min makt skall du få det.’ »Jo,» sade prinsessan, »jag har hört talas om de tre sjungande löfven, och dem ville jag ega framför något annat i verlden.» Nu log konungen; ty det tycktes honom att hon bad en alltför ringa bön. Ändteligen utbrast han: ’icke kan jag säga att du är mycket storbegärsen, och såge jag hellre att du bedt mig om någon större gåfva. Likväl skall du få hvad du önskar, gällde det ock halfva mitt land och rike.’ Dermed tog han hjertligen farväl af sina döttrar, steg till häst med sitt följe, och red bort såsom ernadt var. Som han nu kom till köp-staden hvarest marknad hölls, var der samladt mycket folk ifrån alla lands-ändar, och många främmande köpmän, som bjödo ut sitt kram på gatorna och torgen. Der var så ingen brist hvarken på gull, eller silfver, eller annan rikedom, hvad helst man någonsin ville tänka, och konungen köpte deraf åt sina två äldsta döttrar. Men änskönt att han gick ur bod och i bod, och sporde krämare ifrån både österland och vesterland, var der ingen som visste besked om de tre sjungande löfven, som han lofvat sin yngsta dotter. Häröfver blef han illa tillfreds, ty han hade gerna unnat henne någon glädje, liksom de andra; men när intet annat stod till råda, och qvällen föll på, lät han omsider sadla sin gångare, samlade sina följe-svenner, och drog misslynt åter hem till sitt land igen. Bäst han nu färdades vägen fram i djupa tankar, fick han plötsligt höra en klang, liksom af harpor och stränga-spel, och var den så öfvermåttan fager, att han aldrig hört dess like i all sin tid. Häraf blef han mycket förundrad, höll in sin gångare, och satte sig att lyssna, och ju längre han lyddes desto ljufligare blef sången; men qvällen var mörk, så han inte kunde se hvarifrån ljudet kom. Han besinnade sig så icke länge, utan red in på en stor grön äng, hvarest tonerna hördes, och ju längre han for, desto klarare och ljufligare ljöd sången emot honom.
IV. B. 209. V. 62. 81 A. 89. 636, 644. A. 648. VII. E. 3. — N:o 64. i anledning af väckt motion att ett sammandrag af lagrum och författningar, rörande Presterskapets och Klockares aflöning, måtte hvarje församling tillhandahållas. — N:o 65- i anledning af väckt motion om åtgärder för tillsynen öfver fångars behandling i häkte. IV. B. 209. V. 62- A. 90. —• N:o 66. i anledning af väckt motion att civil eller militär tjensteman, som vid Kongl. Maj:ts hofstat vinner anställning, må frånträda sin lön på Rikets stat. — N:o 67. i anledning af väckt motion om Krigs-Hofrättens indragning. IV. B. 210. — N:o 68- i anledning af väckte , motioner om åtgärder, på det, den tjenande och såkallade arbetande klassen må hafva penningar afsatte för ålderdomen. IV. B. 210. V. 62, 1 18- A. 120- — N:o 69- i anledning af väckte motioner om Styrelseoch Förvaltnings-verkens reorganistation. IV. B. 210.