Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande äter den förra påminnelsen, sä är det wäl sivärt akt i frågor om kaÄa, hwilka af hwar och ens tillfälliga erfarenhet bero, anföra allmänt gästande bewis. Af hwad här ofwansöre är ansördt, om begreppens och känslornas genom sielsiva Lagen förordsakade sammanblandning och waklande riktning, torde dock icke obetydlig styrka för Utskottets öfwerkygelse pm »verkligheten af ifräga »varande uppgift kunna tagas: och vin en sädan öfwertygelse more grundad, och gälde den ock endast om en eller annan aflägsen Province, der resulkater af grundeliga forskningar eller qwicka Sophisterier äro lika okände, som de i sednare tider tillätne afwikelser frän Lagarne; sä more, i Utskottets tanka, en sadan förutsättning ett titträckeliat stöd för det tillstyrkande, att, fastän förbud af Äktenskaps i de förhastande»», som pä uppfostran inflyta, fäsom ett absolut sedebud, icke bör af någon »verldslig magt kunna upphäfwas, skulle dock uti förbudet mellan ä sidone beswägrade, såsom ett blott politiskt stadgande, undantag kunna medgifwas. Genom en sädan ätskillnad i Lagarna kan det rätta förhällandet blifwa för 'en hivar tydeligt, dä deremot ett fullkomligt upphäfwande af det förra owillkorliga förbudet mera skulle förmana än upplysa. Ve - Den 2 Novemi rZ Beträffande det af Högwördige Präste-Ständet äfwensom af Herr Grefwe Norner förmenta Politiska stal af egendomars befarade hopande innom en slagt, kan Utstottet hwarken inse att Äktenstaps tillåtelse mellan ä sidone beswagrade strrlle hofwa nägon sädan påföljd, eller förmoda, att i fall det nägon gäng inträffade, deraf kunde uppsta nägon wäda för Samhället, hwilken Lagen borde förebygga.
I^ran detta ögonkliek syntes ingen tvifvel kunna ujipstä, att den för det allmännas n^tta sä nödvändiga samdrägten mellan ris kegge 8tats-mggt6rne skulle uteklikva, om ieke ä Lina eller andra sidan något steg gjordes, kor att berecia etli kättre körkällande oell undanrödja de lör landet menliga följder, 80>n ak denna missämja korde förväntas. ^l sadan anledning uppkallade mig plikten oell tillgikvenketen emot Ikonung oell fosterlan<l, alt, i kvad pä mig kunde ankonlina, medverka till denna samdrägts återställande; oell da det mäste vara kland Htatsmannens irämsta plister under en eonstitutionel 8tals-förkattning, att, med uppmäi ksamket kolja de tids-körkällanden, i livllka Ilan 8kall verka, vell att, utan klindt förlitande till sin goda vilja, jemföra 8in tid8 anspräk Nied 8in förmåga, trodde ja» mig köra inse, att denna samdrägts aterställande ieke genom po8itiva ätgärder krän min 8ida kunds tillvägaki ingas, da» tvekade dä ioke att genom den negativa ak mitt resignerande tran 8tatsHäds-Lmketet, 8öka att kidraga dertill, ekuru detta steg innekar en uppoffring ak mina förkoppningar, att såsom 8tat8man ännu någon tid kunna gagna,— förkoppningar, Kvilka Kiders Ikongl. Naj:ts mig vi8ade varliga förtroende kerättigat mig att k^8g. liders Ikongl.
Kompetent sökande till sådant stipendium ar kvinna, som aflag t mediko fioso fisk eller medicine kandidatexamen. ArnsöLi~&amp; ar ~ ~ sAoZa fika d m I n&amp;stkommaitcZa a p i 2 insbhdas ti2Z Styrelsen för förvaltning a f Fredrika-Bremer-Förbundets strpendiefonder, Stockholm, 54- Drottninggatan, samd $tfi$hs a$ ' t3styg ofvar c j e ~ d c i hmskccps E '. Hellberg: E. Bergströnz, M. Nyström och E. Wiqströru, Hiii.ii skall kvinnan l ~ ä s t kanna bidraga till höjande af familjens ekonomi? - L. li ' itinglzofl Vki-luft. ' Z. 1Itoggströiii: AIJ; Ensain till StBdjaii. Hökerborg: C. Hanzi~znrskölcZJ Sagaii om sanningens kalla. Ad. Joliiisoii: Barnavii.rldens glada dar. - Bariidoineiis gyllene dagar. - Långt bortoin liafvet. - J. l? Coo21er) Briggen Molly eller lifveiityr vid G.olföarna. - de Sylzuestre, Kristoffer IColiiinbiis. - lic (lcnrb Töme, Jiinker Magniis. - Tltonzccs h ILemnpk, Betraktelser öfver Kristi lif. - E. Wetliercll, Mr Rlitherfords barii. - Cliryssas och Sybillas viiiteriiöjeii. - Stafsattet i Folksl&lt;olaiis liisebok. ' Utg. af två l#rai-e. Looströlik &amp; Koiiiy. ' West7circ7r,:) Han skall vara din herre ». - ForJ till » l11te heir of Redcliflc' ~, Ricliarcl. Y. A. Norsteiit &amp; SGi~er: H. Anderson, Berättelser ur deii Heliga skrift för barn. - Rolfs nya klisiner.
xä eLpeditione^ Hery Ten 30 September. rv79 Herr Lilverotoipa, 6ustsk /rbrabam, anmärkte, att egcnteliga frägan här vare, huru särskildta Ständs, i huswudsakcn sammanstämmande, men i nägra obetydliga omständigheter skiljaktiga, beslut, skulle sä förenas, att en expedition däröfwer kunde upsäktaS. SxpcditionZ-Utstottct kunde cj med denna sammanjämkning befatta stg. Ä?en samma anförda He) § i Regerings-Zormcn, föreffrifwcr sättet, huru Stats-Utffottct skall söka till ett resultat förena Ständcns meningar. Hela frägan borde säledcs efter Herr Zilverstnlpoa tanka till Stats-Utskottet ätergä, som ägde att försöka en sädan jemkning, hwarcftcr Expeditions-Utffottet kan komma i tillständ att uppsätta Riksens Ständers gemensamma beslut. Friherre klsmin§, Lkps, förklarade, akt han tvid närmare eftersinnande funne saken sig perkcligen sä förhälla, hiyarföxe han tillstyrkte ben förcslagne ^emiZsan. Pä Lervin af Herr G^efwen och Landt-Marskasfen ytterligare gjord proposition, blef denna fräga, i anledning af Expeditions sltffottetS gjorda förfrägan, af Höglofl. Riddcrskapet och Adeln till Ståts-Utskottet remitterad. Föredrogs ä npo Allmänna Besivärs - och CeoRomis«Utskottets den 27 dennes pä bordet lagda Betänkande, angäende UppbördswerketS förbättrande, och blef detsamma, uppä af Herr Grefwesi och Landt-Marffalken gjord proposition bifallit. 3 ans 1O80 Den ZO September. anledning af den wid sista klsnum upstjukna fräga, om Frälse - Hemmans deltagande i Kungsskjuts, hade Herr krucs, , anmält sig, hvilken nu uppropades, och anförde:
Under den mer eller mindre aflägse afvaktan på en sådan reform, återfaller jag till tvekan, huruvida Juryns bibehållande i dess nuvarande skick skulle säkrare leda till målet, än en nybygd Jury, enär tid och omständigheter det medgåfve. — Grefve von Schwerin har i ett annat hufvudsakligt föremål yttrat sig så, ^itt jag, långt ifrån alt dervid hafva den Den 27 Jan aari i f. ni. 77 ringaste anmärkning, endast återkallar det för att mig dermed lill alla delar förena: det är den af honom rättade irring om tryckfrihetens nog allmänt förmodade exelusiva bestämmelse att vara folkets försvar mot styrelsen. Tryckfriheten är en agerande och reagerande kraft. Den försvarar ej mindre den ena mot den andra, än den andra mot den ena. — Herr Crusenstolpe har mot förslaget anmärkt lättheten, då tryckfriheten i tidningar tvingas, att söka sig luft och utväg genom brocluirer. Detta är icke obekant här, och mycket bekant annorstädes. Men det förutsätter ett trycktvång, som jag ingalunda tror finnas, och erfarenheten har dessutom visat, att surrogatet alltid förblifver ganska ofullständigt. Herr Crusenstolpe önskar, att Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition må inrättas i enlighet med slutmeningen af Herr Ugglas anförande. Jag får endast yttra, att all proposition, hvars föremål är att utreda Ridderskapets och Adelns öfverläggning så, att den stannar i 2:ne hufvudsakliga meningar, är för mig likgiltig. Herr Crusenstolpe har anmärkt hurusom närvarande fråga, så vigtig den än må synas och är, förlorar någon del af sin betydelse derigenom, att den icke förr än vid nästa Riksdag delinitift kan afgöras. Jag har äfven haft tillfälle förut att vidröra denna omständighet, men begagnar denna af Herr Crusenstolpe mig ytterligare lemnade anledning, att yt - ;8 Den 27 Januarii f. m. terligare dervid fästa Ridderskapels oell Ådelns uppmärksamhet. Det är ett återupprepande, men som af sakens vigt torde hämta sitt försvar.
Då Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna, alt nej öfverröstat ja, begärde Hr von Hartmansdorff votering. Då nu Hr Landtm, skulle framställa förslag till voter:s-propos. , anhöll Gr. Frölich, att propos. å hans förslag först måtte framställas. Hr Landtm, föreslog att voter:s-propos:n skulle blifva följande: Den som bifaller, att detta ärende må hvila tills prot.utdr. från de öfriga Stånden derom inkommit, voterar ja, den det ej vill, voterar nej, vinner nej beslutar R. o. Ad. att det sättes främst på föredragn.listan i nästa plenum. Frih. Sprengtporten: Jag får vördsamt anhålla om förklaring på hvad här menas med protocolls-utdi ag; om det menas prot.utdr. om beslutet eller ej. Då Hr von Hartmansdorff förut har sagt, att han ej menade, att R. o. Ad. skulle afvakta något prot.utdr. rör:de de andra Ståndens beslut, så torde det följaktligen blott vara fråga om prot.utdr. Den 4 November f. m. rör:de föredragningssättet. Till undvikande af allt misstag, anhåller jag om förtydligande deraf. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att ordalagen voro, alt detta ärende må hvila tills prot.utdr. från de öfriga Stånden derom ankommit. Hr von Hartmansdorff: Då ordet derom afser både beslutet och föredragningen, så synes mig att mina värde motståndare hafva propos;n bäst redigerad, sådan hon nu är. Frih. Sprengtporten: Då nu den värde talaren, som gjort förslaget, behagat meddela R. o. Ad. en förklaring öfver hvad propos. betyder, så har jag intet att tillägga, utan afstår. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposition: Den, som anser att det ärende, som innefattas i StatsUtsk:s utlåt.
175 skottet fuitnit irsta puncten tarfva någon mindre jemkning i Ordsställningen, samt andra puncten en bättre articulation af den successiva upphöjelsen i Friherrlig och Greflig värdighet får Utskottet, för den behandling 56 §. RegeringsFormen anvisar, vördsamligen tillstyrka Riksens Ständer antagandet af en så lydande förnyad Re» daction af nämnde Grundlags 37 §. ”Konungen äger att i Adligt stånd upphöja Män, som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiska tjenster, gjort sig af Konungen och Riket synnerligen förtjenta. Konungen må jemväl, såsom belöning för stora och utmärkta förtjenster, tilldela Adelsmän Friherrlig och Friherrar Greflig värdighet.” ’Ej må Adelskap eller Friherrlig eller Greflig värdighet, som hädanefter förlänas, tillfalla flera än den, hvilken Adlad eller upphöjd blifvit, och, efter hans död, i rätt nedstigande, led efter led, hans äldsta manliga Rröstarfvinge af äldsta grenen, samt, efter denna utgång, Stamfaderns närmaste manliga Afkomling af då lefvande äldsta Slägtgren, och så vidare. Om genom arf Adligt stånd tillfaller den, som redan blifvit deruti sjelf upphöjd eller genom närmare Arf insatt, upphöra hans e - Cons ti tu tior. sUtskottets bctänknnden. get Adelskap,' så framt detta icke är af högre värdighet, i hvilken händelse Stamfaderns Adelskap öfvergår till närmaste slägtgren ; linnes ingen sådan, utslockne Ätten. Förklaras någon sitt Adelskap förlustig, tillfälle detsamma den, som dertill, enligt här stadgade grunder, närmast berättigad är.’’ Stockholm den 21 Junii 1825. N o gi. Ankom den x Juiii 1823. Memorial, till Riksens Ständer, med hemställning om en underdånig anmälan, i afseende på innehållet af Q mom. 4 §. Tryckfrihets Förordningen.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändrad, dels bifall till densamma med den förändring, att efter orden »Norsk embetsman» infördes orden »under tjenste-utöfning i Sverige», framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades flere ja, jemte några nej, och sedermera propos. på bifall dertill med ofvansagde förändring, då svaren utföllo med flere nej, jemte Den 14 Juli. 453 några ja, hvarefter propos. på bifall till §:n oförändrad förnyades samt besvarades med många ja, jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. Gr. Mörner hegärde votering. Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den, som bifaller 4:de §:n i 10:de kap. af Lag-Utsk:ts förslag till strafflag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. §:n, med den förändring, att efter orden »Norsk embetsman» införas orden »under tjensteutöfning i Sverige».» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 19. Nej — 10. Gr. Mörner: Mot R. o. Ad:s nu fattade beslut ber jag få anmäla min reservation, enär jag, efter noggrann genomläsning af Norska strafflagen, icke kunnat derstädes finna något med det ifrågav:de liktydigt reciprokt stadgande. Om framdeles citater ur Norska lagen af Lag-Utsk:t komma att göras, hoppas jag, att dess ledamöter äfven uppgifva, hvarest dessa föreskrifter finnas, på det man må vara viss om, att deras uppgifter öfverensstämma med verkliga förhållandet. 5:te—12:te §§:na. Riföllos. 13:de §:n. Hr von Koch: Med afseende å den stora skiljaktigheten i de brott, som emot denna § kunna begås, anser jag en modifikation af straffbestämmelserna vara af behofvet påkallad.
Holmen var nästan cirkelrund och bekransad af små löfdungar, hvilka skuggade dess stränder. På dess högsta punkt funnos ett par nya torfbänkar, der utsigten var skönast öfver den kringliggande nejden. Hit förde Wallinder Hilda, och bjöd henne sitta. ”Hvem vårdar denna lilla, täcka, tjusande holme?” frågade hon och tog plats på den af frisk grönska svällande torfbänken; ”den synes vara helt ny, och är icke den lilla planen här framföre beströdd med blommor!” ”Förmodligen har Necken haft en aning om det besök han skulle erhålla, och derföre sökt pryda sin boning,” svarade Wallinder, under det han med ett spö ristade runor i sanden, hvilka Hilda icke tordes beskåda, emedan, vid den flyktiga blick hon kastade på hans arbete, då hon ville betrakta blommorna, ett H kom henne att ana, att det var hennes eget namn hon fått läsa. ”Necken är en ganska artig värd,” yttrade Hilda slutligen, då tystnaden blef för lång, och högt rodnande tillade hon: ”Jag ville önska, att han visste huru tacksam jag är för den glädje han beredt mig.” ”Tala bara sanning,” inföll Wallinder, och i böjningen af hans röst låg något vemodigt hänförande. ”Neckens skarpa öga tränger genom fröken Hildas hjerta, och smärtsamma blifva de toner, i hvilka han utgjuter sin klagan, om han finner att ni blott velat säga honom en artighet.” ”Necken skall icke få skäl till en sådan klagan,” svarade hon hastigt, och lät Wallinder blicka in i de klara, mörka ögonen. ”Denna dag, hela denna dag, har, med undantag af det bekymmer brefvet från min väninna tillförde mig, varit en af de skönaste i mitt lif.” ”Många sådana sköna dagar hoppas jag då kunna bereda er,” svarade Wallinder med rörelse; ”och emedan jag redan sent i går afton, då jag var här, hoppades få föra fröken Hilda hit i dag, lemnade jag qvar något, som jag trodde möjligen kunde behaga och roa min följeslagerska.” Wallinder gick bort till en urholkning, som fanns i stammen af ett gammalt träd, och framdrog derur en flöjt.
Jag förenar mig således om remissen, ehuru jag skulle hafva trott att ett särskildt Utskott låmpeligare hade kunnat behandla frågan och många sessioner dertill icke behöfts, sedan den förut af 2;ne RiksStånd så omständligt blifvit afhandlad. Grefve Posse: Det år i följe af Herr v. Hohenhausens framställning, som jag anhåller få fästa uppmärksamheten deruppå, att det ej var en Kongl, proposition, som i afseende å pupliciteten ankommit, utan en Kongl, skrifvelse, som ej bör förblandas med en proposition, hvilken måste vara på annat sätt beskaffad ån denna, för att bära det namnet. Jag tror äfvenledes, att alla de personer, som af vigtiga skål önska publiciteten, finna sig bedragne, om de vilja stödja hoppet derom på den Nådiga skrifvelsen. Den tyckes åsyfta att tillintetgöra publiciteten för en Den 27 Maji f. m. 553 lång tid. Det år otvifvelaktigt, att då accessoi* rerne skola uppgöras af Lagoch OeconomieUtskotten, och således tre Stånds pluralitet och Konungens sanction fordras till dessas afgörande, måste deremot sjelfva hufvudfrågan om publiciteten vara underkastad fyra Stånds sammanstämmande beslut, för att kunna åga rum; Genom den Kongl, remissen har man troligen tillintetgjort publiciteten, åtminstone för en lång tid. Huruvida sjelfva publiciteten i öfrigt år önskvärd, år en annan fråga, hvaröfver jag snart torde få tillfälle yttra mina tankar, då Herr Lefréns motion förekommer. Herr Tham, Wollrath: Jag hemståller ödmjukast, huruvida de frågor Grefve Posse väckt', nu böra sysselsätta discussionen hos Ridderskapet och Adeln. Hår år blott fråga om verkställighet af ett redan fattadt beslut angående remiss; ej om att upphäfva det samma. Frågan år blott huruvida ProtocollsUtdraget år författadt i enlighet med Ridderskapets och Adelns beslut.
Ar lian af sådana tänkesätt, så äger han nog, för vinnande af sitt ändamål, kraftigare medel, än att utdela en titel. En annan värd ledamot har, såsom skäl till bifall å förslaget, anfört den stora svårighet Konungen skulle hafva vid valet af de peroner, som han ville med titlar benåda. I händelse Konungen vid sådana tillfällen skulle finna sig villrådig, sä tror jag icke, att Stäuderne äro hvarken behöriga eller berättigade att stifta lag derför. Det må Konungen ensam och allena göra för sig sjelf. Finner han någon svårighet dervid, sä lärer lian nog akta sig att utöfva rättigheten. — Likaledes är anmärkt, huruledes det skulle kunna inträffa, att personer, som erhållit en titel, skulle, när ledighet inträffade vid någon tjenst, hvarå titeln lydde, företrädesvis vid dess återbesättande komma i fråga, på den grund, alt man icke gerna kunde förbigå en sådan person, om han visade sig enträgen, äfven om han icke ägde de för tjernsten nödiga egenskaper. Icke kan delta skäl vara antagligt. Det är ju Konungens rätt att utnämna tjenstemän, och att bedömma skickligheten Ims dem, som dervid kunna ifrågakomma? Ständerna äga dermed alls intet att skaffa, med mindre än att äfven denna rättighet bortloges och bruket under frihetstiden återigen blir infördt, att låta Stäuderne pröfva de af Konungen verkställde befordringar. Slutligen har samme värde talare förklarat, alt om Ii. o. Ad. antog förslaget, sä skulle alla fyra Ståndens beslut, i händelse det icke af Konungen bifölies, likväl innefatta en opinionsyttring, som för Högsldensamme skulle vara nyttig att känna. En opinionsyttring af denna natur kan jag ej betrakta annorlunda, än såsom ett slags memorandum, eller en åtvarning till Konungen att icke missbruka det ifråga var. prerogalivet; och jag hemställer, om det väl är lämpligt att till sin Konung framföra beslut, hvilka äro af dylik beskaffenhet. Jag tror det icke. Emot honom skall man, om någonsin, handla öppet, utan alla biafsigter.
Dock som de två öfriga Riks-Stånden godkänt Utskottets förslag, hvars innehåll ligger emellan Presteoch Bonde-Ståndens stridiga åsigter, får Utskottet inbjuda Presteoch Bonde-Stånden, det förra med frånträdande af sitt redan fattade beslut, att förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet om antagande af ifrågavarande §§ i oförändradt skick. 5 § 2 mom. Enligt den Kongl. Propositionen skulle i den uti detta mom. förutsatta händelse det i §:ns förra mom. bestämda straffarbete på lifstid kunna inskränkas till viss tid från och med sex till och med tio år. Utskottet, som i 1 mom. ändrat nämnda af Kongl. Majit deri föreslagna straffpåföljd till straffarbete på lifstid eller i tio år, hvilken ändring genom tre Stånds röst blifvit Rikets Ständers beslut, hade äfven föreslagit den ändring i 2 morn., att för det deri upptagna fall tiden för straffarbetet må till fyra år nedsättas. Ridderskapet och Adeln har antagit detta moment med förändring af nyssnämnda tidsbestämmelse till sex år. Preste-Ståndot har, med ogil - 12 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55. lande af Utskottets förslag, antagit hela §:n och således jemväl detta morn., i enlighet med Kongl. Maj:ts Proposition. Utskottets förslag är deremot i allo godkändt af de två öfriga Riks-Stånden; hvadan Utskottet, som saknar anledning atl detsamma frånträda, får inbjuda Ridderskapet och Ådeln samt Preste-Ständet att, med frångående af sina vid ifrågavarande 2 mom. fattade beslut, om dess antagande i oförändradt skick sig med Borgareoch Bonde-Stånden förena. 4, 5, 40, il och 58 §§. Äfven i dessa §§ hade Utskottet föreslagit straffnedsättningar emot hvad Kongl. Maj:ts Propositiou innehåller; hvarförutan Utskottet i 4 § gjort en med nu gällande lag öfverensstämmande redaktionsförändring samt förvandlat den i 38 § af den Kongl.
Man visade i allmänhet ett stort deltagande för dessa rön och tycktes aldrig tröttna på att vistas i kemisters sällskap. Hydrogenius såg omkring sig en stor skara beundrare hvilka ständigt sjöngo hans lof och som till mellanspel sysselsatte sig med att förtälja och förklara dagens tilldragelser inom och utom Skandinavien. Denna dag talade man om riksdagsvalet i Göteborg, om Warm-Blasius, om fröken Doftman-Ozodes’ räddning, om de senaste maskinstyckena på en af de många skådebanorna på Kristianshavn, om de nyaste bokutdragen och om mycket annat som kan finna deltagande hos en politiskt och ästetiskt bildad samling af herrar och damer. »Vi ha fått ett nytt utdrag ur professor Digermans bok, De fem senaste århundradenas historia,» yttrade en af sällskapet, »och det utdraget öfverträffar alla föregående, ty det innehåller i sammanprässad form på sexton sidor alt hvad professorn meddelat i tio stora band på femtusen sidor. Det är det nyare bokmakeriets triumf.» På 2,300-talet skref man visserligen ännu stora böcker eller sammansatte dem med tillhjälp af den literära mekaniken, men ingen hade tid att läsa dem. Kampen för tillvaron medgaf visserligen då och då ett litet nöje, såsom en luktkonsert, en hjärnorgelföreställning, ett skådespel, ett besök i kemisternas laboratorier, ett enskildt samkväm eller något dylikt; men att läsa stora böcker hade man funnit alt för tidsödande och således icke öfverensstämmande med den nyare tidens statsoch folkhushållning. Det var därför som företagsamme literaturmaskinister hade funnit på att af de stora böckerna göra små utdrag eller rättare små sammanprässningar i minsta möjliga form, men med bibehållande af ursprungsverkets egentliga kärna. Sådana små böcker hade man tid att läsa och de funno god afsättning. De voro tidsenliga, och det gälde endast att kunna få dem så sammanprässade, att de kunde läsas på några minuter, hälst på några sekunder. De fem senaste århundradenas historia på sexton sidor upptog med lika mycken noggranhet som nätthet hela gången af verldshändelserna, så väl i politiskt som kulturhistoriskt afseende, och redogjorde fullständigt för i synnerhet de skandinaviska landens utveckling, alt stödt på de noggrannaste källforskningar och de mest samvetsgranna undersökningar.
Sedan jag redogjort för de skäl och orsaker, som föranlåtit mig alt påkalla hevilla.Ulskts åtgärd i ofva nupp - 353 Den 39 Maj. tagna hufvudsakliga . delar af bevilln.lagstiftningen , anhåller jag få öfvergå lill Utsk:s afgifna förslag till ny bevilln.- stadga, nemi.: Artikeln 1. § '• Skyddsafgiften, sådan den varder til! belopp bestämd för personer från och till viss ålder, lärer böra utgå jemväl efter högsta åldersgraden af alla dem, hvilka utaf tjenst, rörelse och capital-förmögenhet, eller genom undantagsbeting vid afhandlingar om öfverlåtelse af fast egendom, eller genom lifstidsränta och pension, äga en årlig inkomst af 100 r:dr, äfvensom af dem , hvilka efter 2:dra art. utgöra bevilln. för fast egendom af öfver ioo r:drs värde. Till sådan utsträckning af antagna principer föranleder väl äfven stadgandet örn undantag och lindring; (se §5:na i43, 144-) Men den lärer dock böra uttryckligen här antydas. Man kan för öfrigt anmärka, att 100 r:drs inkomst och ägande fastighet af 100 r:drs värde äro mycket skiljaktiga qvalificationer; ty den, som har 100 r:drs inkomst, bör anses kunna med ojemförligeu större lätthet erlägga skyddsafgift, än den som endast äger fastighet af 100 rtdrs värde; och någon jemkning synes följaktligen nödig, tilläfventyrs så, att 5o r:drs inkomst bestämmes till norm, i stället för 100 r:dr eller 200 rtdrs fastighetsvärde, i stället för 100 r:dr. Härvid åberopas hvad tillförene är i allmänhet yIträdt, såsom skäl för nedsättning i bevilln.afgiften af löneinkomster för embetsoch tjenstemän, samt betjente, m. fl. — §§ 8, 9, 10, 11, i2, i3 och 14.