Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om således ^ af seminarierne indrages, så blir i alla fall antalet lärjungar uti de qvarblifvande icke fullt så stort som det var 1848; men då saihma penningesumma i alla fall vore af Staten till seminariernas underhåll anslagen, så är det gifvet, att då den icke behöfver användas till mer än | af de seminarier, som nu finnas, sä kunde för samma summa föreståndarne bättre aflönas, seminarierna i allmänhet hållas tili bättre skick, och man skulle således med den af R. St:r anslagna summan kunna åstadkomma bättre undervisning uti de qvarblifvande seminarierna än nu är händelsen. Hvarföre, på sätt den siste värde talaren anmärkt, tiden ännu icke skulle vara inne att företaga denna förändring, är för mig svårt ali inse, enär Utsk. sjtlft uti sitt Betänk, upgifvit huru betydligt antalet af lärjungar i seminarierna sjunkit; och alt så skulle blifva händelsen var äfven naturligt, då man besinnar alt vid seminariernas första inrättande behöfdes skollärare för alla församlingar i riket, men att delta behof nu är fyldt och att plats således icke finnes för Hera sådana än vid de församlingars skolor der redan befintliga lärare ifrån sin befatt - 510 Den 20 Mars. ning afgå Det är således gifvet att behofvet af nybildade folk* skole-lärare är vida mindre nu än förut, och att till följd deraf antalet lärjungar i seminarierna måtte vara och blifva mindre än under de första åren, hvaraf .äfven följer att så många seminarier numera icke behöfvas. Då nu i alla fall samma summa är för ändamålet anslagen, så vore det väl bättre att inskränka dess användande till ett mindre antal val hållna seminarier än att fördela dem på flere, hvilka just genom sitt stora antal och den derigenom mindre underhålls-summan blifva mindre ändamålsenliga. På dessa skäl anhåller jag om återremiss af denna punkt. Hr Adelborg, Anders Otto: Då man kastar en blick på Sveriges brottmåls-slatistik, så fasar man öfver den störtsjö af laster, som öfversvämmar samhället; man tror kanske att detta förhållande upkommit till följd af omständigheternas kraf under slägtets fortgående utveckling, men jag för min del tror det icke.
Sä fort ske kan, täta Fullmagtige genom dertill af Fullmägtige utsedde Revisorer gran« ska och öfverse samtlige Filial-Disconternes Förvaltning och Räkenskaper för innevarande är 1 81 8; och, derest något af betydenhet icke skulle vara att anmärka, äga Fullmägtige, att, ä Riksens Ständers vagnar, Directionerne Decharge meddela. De följande Momenter erhålla i följd häraf ny numerering, så att det som varit 3 mom. blir 4 o. s. v. I anledning af det tillkomne nya momentet, bör uti det blifvande 5;te momentet ett litet tillägg göras, och detta moment komma att lyda sålunda : 5 mom. ”Efter det den uti 3 mom. omförmälda Revision för sig gatt, böra Discont -Verkens Cassabehållningar, Län - Documenter samt Böcker, Räkenskaper, Protocull och Handlingar, efter ordentlige in duplo upprättade Inventerings-Instrument, af Directeurerne öfver Discont-Inriittningarne till Föreståndarns af Utrednings-Contoiren aflemnas; ankom - 2o/J 6 Stutsoch Banco-Utskottens Belänknnden. mande der pd Fullmiigtige att sä val bestämma tiden dertill, suni hvad i öfrigt skall iakttagas. Stockholm den 6 Julli 1S18. Riksens Högloft.
När de hade suttit en stund och språkats vid utan att hon syntes till, undrade brodren om hon kanske hade blifvit sjuk, och om Nils ändå int’ skulle gå och se åt en gång till i föjset. Det gjorde han, men när han så kom in lite orolig, och sade att hon inte syntes till nu heller, började de andra två också att bli fundersamma. Och när så Nils talte om, att hon varit som konstig af sig sista tiden, kom svågern ihåg, huru underligt hon bar sig åt den där gången hon kom till dem, och då blef han ändå mer fundersam. De började nu söka alla tre i uthusen, på vind och i källare, och Nils ville aldrig sluta med letandet. När de kommo in igen sent på kvällen, hade pigan satt fram aftonsmaten, men ingen rörde den just. Nils Ersa satt alldeles blek i spiselvrån. Han tycktes tro, att hustrun blifvit från vettet och gjort af med sej. Fram på natten började han läsa och sjunga psalmer och bar sig åt, som hade han varit konstig själf. Svågern gick vid midnattstiden han skulle komma tillbaks på morgonen och hjälpa söka, om hon inte kommit igen då. När han öppnade dörren var det med en lång, forskande blick på Nils. Han tyckte ändå, att det här var som underligt både det systern hade sagt den där gången och så var det inte helt med lappjäntan. Hon hade sett så märkvärdigt på husbonden, när han satt där i spiselvrån och sjöng. Hon hade bestämdt dragit på mun, det trollet! Dagen därpå blef det då att fortsätta med sökandet, men förstås utan att finna någon. Flere dagar gingo sålunda, och Nils tycktes bli’ mer och mer säker på att hustrun gjort af med sig. Han gick omkring som den tiden, när han var Guds barn, sjöng och läste hela dagarne och syntes taga detta med Erika mycket hårdt. Men svågern hade fått misstanken väckt engång och använde både ögon och öron efter den stunden. En dag åkte han bort till länsman och hade ett samtal med honom, hvilket ledde till att både han, länsman och fjärdingsman sedan följdes åt till Nils Ersa.
Han hade tills vidare ingenting att frukta af desse rättvisans tjenare. Han gick in ensam, ett föremål för många blickar och anmärkningar. Det fans i alla fall ännu någonting af renhet qvar hos honom. Han såg visserligen sjuklig och utarmad ut, men hans ansigte bar ännu ett uttryck af ursprunglighet, af sedlighet, nästan oskuld, som icke ens hans naturliga råhet kunnat helt utplåna. Det var detta ungdomens och den goda helsans adelsdiplom, som ännu vid inträdet i detta armodets hemvist var prägladt på hans anlete, men som var dömdt att snart nog derifrån försvinna. Matti anvisades en plats innerst i ett af de fuktigaste rummen uppe på vinden, der han tillsammans med tio personer af båda könen kunde logera bland de lumpor och bristfälliga möbler, som tillika med några knippor kringkastad halm utgjorde rummets hela bohag. Hvad mer icke var han van vid synnerlig beqvämlighet, icke ens vid frisk och sund luft, men i alla fall var stugan der hemma jemförelsevis ett paradis, oaktadt torroakanerna; der fans åtminstone ren halm på spiselbäddarne, och i hela den stora rymliga stugan bodde endast sex personer, allesammans i patronens tjenst och duglige, arbetsamme gossar, liksom han sjelf. Redan första natten hade han blifvit så utfrågad, att alla innevånarne i rummet visste nära nog lika mycket som han sjelf. Tyst och utan ord hade de öfverenskommit att den nykomne snart nog skulle bli deras vederlike han skulle nu »hjelpas» för att sedan dess säkrare kunna bli deras kamrat. De skrattande qvinnorna togo snart ur honom det landtliga återhållsamma sättet, de der »sockenkyrkofasonerna», som så illa passade här på stället, och lärde honom den ton af skrålande råhet, som utmärker Helsingfors hamnbusar, medan männen gjorde sitt till för att inviga honom i superiets och all annan depravations öfriga detaljer. Huru Matti uppehöll sig under de första veckorna är svårt att säga. Han hjelpte om dagarne en supig timmerman vid dennes arbete och lät sig af honom förledas att om aftnarne deltaga i de små uppfriskande festerna uti utskänkningsbolagets inbjudande salong.
Majit, genom utfärdad författning, tillstädja och uppmuntra sådana öfverenskommelser inom församlingarne i Halland, och, der de blifvit ingångne, efter vederbörande auctoriteters i orten, hörande till bevarande af kyrkornas och församlingarnes ej mindre än kyrkohemmans-åboernes rätt och bästa, å dem meddela nådig sanction, hvarefter och sedan de fastställda vilkoren af kyrkohemmansåbo blifvit fullgjorde, han skulle vara berättigad att hemmanet skatteköpa och för sig och efterkommande besitta, utan annan afgäld till kyrkan, än den i öfverenskonrmelsen bestämda räntan, med förklarande derjemte, att, der sådana frivilliga öfverenskommelser ej träffas och vunnit stadfästelse, Kongl. Maj:ts Nådiga Författningar, rörande kyrkohemmanens förvaltning, förblifva gällande. En utredning af frågan om egande-rätten till Halländska kyrkohemmanen kraf ver mera forskningsförmåga och andra kunskaper, än dem, sorn fallit Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 182. 25 fallit på min lott. Jag erkänner det villigt; men jag har trott min pligt vara att söka vinna en säker öfvertygelse i den omtvistade frågan och ställa denna öfvertygelse under sakkunnigares granskning. Att ett försök till utredning, som betraktar ämnet från en annan sida, än den, hvarifrån det af förra Ständer och i auctoriteters utlåtanden blifvit framsläldt, måste blifva vidlöftigt och likväl icke fullständigt, skall icke förundra någon, som tager kännedom om Utskottets recit af målet i det nu till Rikets Ständer afgifne betänkandet, och skulle det ännu mindre, om han hade tagit den stora massan af till målet hörande handlingar i ögonsigte. Det mörker, som förmenats hvila öfver frågan om egande-rätlen lill Halländska kyrkohemmanen, och till hvars skingrande förra Rikets Ständer ansett en undersökning nödig, är väl icke mera ogenomträngligt, än det mörker, sorn hos oss hvilar öfver mången annan kameralistisk fråga, hvars anor sträcka sig långt tillbaka in i den catholska epoken af vår historia.
Följden blef, att männen måste, för att få ner den torra maten, hjelpa till med bränvin, öl eller svagdricka; detta senare naturligtvis blott af brist på » bättre », o c h så blef krogen dem snart en rent af nödvändig förfriskningsort. » Hos medelklassen återfann Helga samma lörderfliga matordning, blott med den skilnad, att det stekta fläsket var utbytt mot någon kötträtt, o c h att ölet aldrig saknades på bordet. Men så saknades ej heller mannen många aftnar på värdshuset, o c h för hustru o c h barn måste jemt läkare anlitas. — » I vårt hem har, som du vet, din man vuxit upp. Hans sjukliga, ärfda anlag ha blifvit undertryckta, hans kropp är frisk, men — Ja, Anna, nu vet du, h varför jag med sorg såg, att du ej vet, till hvilken omfattning en hustrus — j a g vill ej säga pligt, utan kärlek o c h omtanka kunna sträcka sig. » Anna svarade blott genom att med en trofast blick lägga sina händer i farbror Göstas. » Blott en fråga, farbror, » sade hon efter en stunds tystnad. » Nils har väl ungkarlsvänner? » » Ja visst, o c h jag gick jäst hit för att fråga, o m vi — jag, som enkling, räknar mig också till enslingarne — o m vi ej snart få en liten fin fest hos unga herrskapet? Bjud du hit dem af dina flickbekanta, som du värderar; är der någon förnuftig, treflig fru, ung eller gammal, i ditt vänskapsläger, så mycket bättre. Nils har äfven ett par vänner, som äro äkta män; dock, deras fruar taga vi ej med, förr än vi bli litet mera bekanta med deras skaplynne, tyda ett ungt hushåll grundlägger sin umgängeskrets, skall det akta sig att blott låta gammal konvenans råda. » Ja så, du måste ut till soppan! Vänta, hör du, Anna!
Följden af Rikets Ständers öfveriäggningar blef derföre ett förmedlingsförslag, enligt hvilket ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, väl vöre berättigad att sig och sin egendom sjelf råda och förestå, dock med vilkor, att hon hos den domstol, hvarunder hon i förniyndaremål lydde, först gjorde anmälan alt hon myndigheten sjelf utöfva ville. Detta Rikets Ständers beslut vann ock Kongl. Majlis nådiga sanktion och promulgerades som lag genom 1858 års ofvannämnda förordning. Huruvida frågan härigenom erhållit en tillfredsställande lösning, har dock blifvit ifrågasatt; och har af sådan anledning blifvit hos Rikets nu församlade Ständer före - Exj) c di tio n s - lits kolti' Is Fiirs/ay till under d. Skrifvelse, .\:o 82. 5 slaget, att ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, måtte vara myndig, utan någon så beskaffad anmälan, som Förordningen af år 1858 föreskrifver. En sådan anmälan har nemligen ansetts numera öfverflödig och ledande till åtskilliga förvecklingar, hvarjemte den kostnad, som derigenom uppstode, ofta vore för mindre bemedlade qvinnor ganska kännbar, helst dä de hade sin bostad på långt afstånd från den Rätt, der nämnda anmälan borde ske. Den fråga, som sålunda underställts Rikets Ständers pröfning, eger väl icke samma principiela betydelse nu, som den hade år 1858, då det gällde att bryta en sedan uråldriga tider med vår lagstiftning införlifvad grundsats och, med undanrödjande af det absoluta förbudet i detta hänseende, göra den tjugufemåriga qvinnans myndighet beroende endast af hennes egen uttalade vilja. Men att borttagandet af den formalitet, som 1858 års författning uppställt, likväl är af siu praktiska vigt, har redan blifvit af erfarenheten bevisadt.
Annu år 1842 infördes till Sverige från främmande land, bland annat: fläsk 11,063 LC, saltadt kött 3,952 tunnor, smör 61,053 L2?, talg 102,679 LU, oberedda hudar och skinn: torra 2,59S,079 U, saltade 846,562 8f, hästar 574 st., oxar och tjurar 971 st., kor och ungboskap 1,176 st.., svin 916 st., ull 1,658,992 U, ost 4,239 LU, linolja 14,403 kannor, samt rofolja 86,487 d:o; — allt utgörande producter och alster, hvilka ladugårdarne och den Svenska jorden kunna erbjuda sina idoge och kraftfulla söner, utan att åtminstone för eget behof nödgas söka dem utom landet.” Dä nu spanmålsproducliotien betydligt tilltager för hvarje år, tyckes tiden vara inne, att icke blott använda öfverskottet till bränvinsfabrikerna, utan äfven aflåta någon del deraf till ladugårdarnas förbättring. Man har ytterligare invändt. att sedan enskilda personer börjat göra införskrifningar af ädla kreatur, så skulle Statens mellankomst icke behöfvas i detta afseende. Denna sats ogillar jag på det högsta. Så kunde man t. ex. då äfven säga, att emedan enskilda personer, på åtskilliga ställen i landet, vidtagit sjösänkningar och kostsammare odlingsföretag, på egen bekostnad; så skulle man då äfven deraf kunna draga den slutsatsen att Staten icke eller borde lemna bidrag till sådana åtgärder. Jag hoppas att landets modernäring icke så stjufmoderligt måtte behandlas. Den åtgärd, som Ilr Westfelt föreslagit, att hufvudsakligen införskrifva tjurar, och derigenom förädla våra inhemska krealursracer, anser jag icke motsvara ändamålet. Genom en sådan åtgärd skulle inga constanta racer erhållas, helst erfarenheten visat, alt den manliga afkomman af sådane croiseringar snart urartar.
En rese - nccetzaire af Silfwer Web Brunswigska tvapncti sd En Service märkt med E. P. och Kongl. Krona — samt förteckning i lockct af kistan. 6. Diverse Silfwer-picccr efter förteckning märkte med C. W. F. och Förstelig Krona. 7. Åtskilliga Silfweroch Porcellains-piecer efter förteckning. 8. Nitton figurer af Elfenben. 9. Äkskilliga Silfwcr-piecer märkte med C. W. F. och Furstelig Krona samt förteckning i locket till kistan. lo. Diverse Silfwer - pieccr — och en löda med Zlne Äord<-sirater. ^wä Plakrauer ris Silfwer efter förteckning j lockek 12. 6rsnäL Lbarts cis VrancE. iz. En sam''ng Chartor öfwer Europä. 14^ En samling diverse smärre Charlot och ett litet Mpnt-cabiiictt, innehållande efter för, teckning nägot öfwer 402 större och mindre guldmynt, i en afläng trädlädaÄfwcnle, lebes 2:ne päsar med gamla Köpparpenniagar större och mindre. Efter stukad förrättning förseglades alla Packlärår med Riksens Ständers Sigill samt af den fränn» mande Ekarne staffans» tillika med Hof - Marffalkett Herr Friherre Liisverlparees Sigill. Efter upläsakdci häraf fortfot Friherre gjerts, och förklarade, det han hoppades, att Ridderffapet och Adeln ej illa uptoge, akt han ej socknat i papperen, emedan han ej trodde att andras Correspondence anginge honom. Herr Erefwen och Landt-Mar, sk alken frägade Ridderffapet och Adeln om den skulle hafwa nägot emot, att beha nu salunda till sitt in. ne. 976 Dcn 26 September. nchäll undersökte, och Hertigen af Draunschwicg
Hördt öfver denna ansökning, har Öfver-Post-Directörs-Embetet uti den 21 sistlidne Februari afgifvet underdånigt utlåtande densamma afstyrkt, hufvudsakligen på den grund, att dea förra .communicationen icke medfört mot kostnaderne svarande fördelar, och att Post-Verkets närvarande och för framtiden påräknade disponibla tillgångar vore för ändamålet otillräckliga och dessutom behöfdes för de inrikes postcomrrmnicationernas utvidgande; dock har Kongl. Maj:t, så vidt Utskotten hafva sig bekant, ännu ickeafgjort Götheborgs Handels-Societets sistberörde underdåniga anhållan. * Utskotten måste visserligen medgifva, att én direct postgång emellan Götheborg och England är för Sverige nyttig, men då Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet redan blifvit fästad å denna fråga och densamma för närvarande är på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning beroende, samt hvad serskildt beträffar motionärens hemställan, att anslag af postmedlen måtte för ändamalet beviljas, öfverskottet af dessa medel, efter afräkning dels af Statsverkets deraf påräknade inkomst, dels af utgiftsbeloppet för Postförvaltningen redan är stäldt till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition för postcommunicationernes förbättrande och utvidgning, hvadan Kongl. Maj:t är i tillfälle att, med användande af berörde öfverskottsmedel, derest de dertill skulle lemna tillgång, bereda den af motionären åsyftade communicationens öppnande, finna Utskotten sig icke böra tillstyrka, att Herr TVcerns ofvannämnde motion må för närvarande föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 20 Mars 1845. Bih. till R, St. Prot. 1845. 4 Sand., a Afd. ig Haft. 4 i(5 S:atisamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottens Utlåtandej N-o qS. N:o 95. Ank. till Exp.-Ulsk. den 26 Mars, kl. 2 e. m.
Maj:t, uti nådige bref af den 29 November 1844 samt den 14 och 28 Januari 1845, förklarade, att, vid leverering in natura af 1844 års spannemål uti Upsala, Nyköpings, Westmanlands och Stockholms län, densamma (inge anses såsom levereringstid, såvida den befunnes rensad och efter äringens beskaffenhet strid. Den af Öhrvall till Kongl. Statskontoret insända redogörelse för den år 1845 till Warbergs kronomagasin inlevererade spanmål finnes vara försedd med vederbörande Kronofogdes intygande om densammas riintegilda beskaffenhet; och ehuru spanmålen, såsom mindre väl inbergad, varit mera än vanligt underkastad försämring, da den vid transport sjöledes under den varmaste årstiden legat 14 dagar sammanpackad i fartygets botten utan luftvexling och utan att kunna omskyfllas, synes den likväl vid inlastningen icke hafva varit oanvändbar för Kronans behof, enär försäljningspriset för den under transporten förskämda säden kunnat vid den om hösten anställda auktionen uppgå till 7 R:dr 25 sk. tunnan. Med afseende å dessa förhållanden och då genom utkräfvandet hos Öhrvall af statsverkets ifrågavarande fordran denne ålderstigne tjensteman, hvilken med familj befinner sig i torftiga vilkor, skulle betagas ali utsigt till framtida bergning, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer ville för sin del medgifva, att Kronomagasins för - Slats-Utskollels Utlåtande, JVs 131. 17 förvaltaren öhrvall mä från den honom ådömda ifrågavarande ersättningsskyldighet befrias; och torde, i händelse detta Utskottets tillstyrkande af Rikets Ständer gillas, underdånig skrifvelse i ämnet böra till Kongl. Majit aflåtas. Stockholm den 25 April 1851. Reservation: af Grefve Mörner, C. G.: »Utskottet har medgifvit, att någon juridisk rätt till den ifrågasatta afskrifningen icke för Öhrvall finnes, men Utskottet har ansett åtskilliga billighetsskäl tala för bifall till densamma.
De euin ber f. m. ”de, Städerue eller private tillhörige, ”tjenlige byggnader dertill kunna få kö”pas, oell, i sådant fall, till hvad pris, ”samt, i händelse byggnad för Statens ”räkning ej kan undvikas, bifogade af, i ”enkel stil, men ändamålsenligt uppgjor”da ritningar till plan, fagad, och genomskärning, jemte dertill hörande och * ”af vederbörande Embetsverk fullständigt granskade och rättade omkostnads”förslag. ” Sedan en sa vidlyftig undersökning, blifvit tillstyrkt, är det orätt, alt binda händerna på sig genom beslut, som utan ändamål hindra, att, efter undersökningens utgång, taga hvad parti som helst. Jag anhåller derföre, att endast den del jag omförmält måtte bifallas, och allt det öfriga afslås. Friherre Cederströmj Jacob: Det är verkligen sällsamt, att höra påstås, det 1720 års beslut angående Slädernes Inkvarteringsskyldighet kan hafva någon tillämplighet emot senare sladganden i detta afseende. Det vore det samma som att påstå, att 1720 års Regeringsform skulle gälla framför 1809 års. Då man vid 1809 och i 810 årens Riksdag fann, att inqvarteringen obilligt tryckte Städerne, beslöt man äfven, att lindra dem genom Caserners uppbyggande på SlatsVerkets bekostnad, så alt endast den så kallade Servicen, eller kostnaderne för säng - 4 Den 23 December f. m s33 kläder, ved och ljus, nu mera betunga städerne. Det är nu fråga, att äfvert mildra deras börda i detta afseende, men dertill fordras en föregående undersökning orri beskaffenheten af detta onus i hvarje stad, och de fördelar staden derföre latt sig tillagde. Sålunda skulle jag tro, att det icke går an, att på grund af 1720 års beslut decretera, att Inqvarteringskostnaden bör vidkännas af släderne allena, och derigenom upphäfva hvad senare Ständer beslutat i denna fråga. Om ock Ridderskapet och Adeln fattar ett sådant beslut, blir det likväl icke gällande, enär de andra Stånden annorlunda beslutat.
Motionären har så framställt förhållandet, som skulle sjöförsvaret under en lång följd af år hafva varit ett slags stjufbarn, och såsom stöd derför har han anfört att 5:te hufvudtiteln ej växt i samma proportion, som de öfriga. På det att denna uppgift, som till siffran kan synas riktig, ej måtte föranleda missförstånd, ber jag att få anmärka, att tillökningen i åtskilliga af de andra hufvudtillarne alldeles icke är effektiv och således ej utmärker något ökadt tillskott från Statsverkets sida. Jag vill i detta afseende blott anföra att på 6:te hufvudtiteln endast vid denna riksdag uppförts en dylik nominell tillökning af ej mindre än 1,259,434 rdr, hvaraf 750,000 utgöra anslag till Handelsoch Sjölärts-fonden, och 440,000 omkostnader vid bränvinsbränningens kontrollerande, samt resten af förhöjningar i förslags anslagen, hvilket allt äfven tillförne utgått, fastän siffrorna ej förut varit synliga på denna hufvudtitel. Enahanda är förhållandet med 7:de hufvudtiteln, der bland annat den af tullmedlen hittills direkt utgående ersättningen till städerna för mistad tolag, nu blifvit uppförd såsom ett nytt anslag till belopp af 1,040,000 rdr. Afven vid föregående riksdagar hafva på samma sätt ganska betydliga siffer-förändringar skett, utan verklig tillökning i utgifterna, såsom t. ex. i afseende på postmedlen, hvilka användas för postverkets behof, till samma belopp, hvarmed de Den 15 November f. m. 85 influtit, men hvilkas förslagsvis beräknade summa vid sednaste riksdag höjdes med omkring 700,000 rdr, och denna riksdag med ytterligare 100,000 rdr. Sammanlägger man endast dessa summor, har man redan deruti mera än 3 millioner, hvilka alldeles icke utmärka någon förökad skatt eller ökade anslag; och om man således något närmare undersöker det verkliga förhållandet, kommer man till helt andra resultater än motionären gjort i afseende på hufvudtitlarnes förökning.