Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så väl Capitainerne Sjöbohm och Tilosius, som Lieutenanten Hård Bih. lill R. St. Prot. 1834> 4 Sami. 1 dfd. 1 i5;de Häftet. 3 Stats-Utskotlets Utlåtande N.o 6o\ ingåfvo till Kongl. Majit, efter det omnämnde reglering gått i verkställighet, underdåniga ansökningar med enahanda syftning som de af Motionairerne nu gjorda framställningar, eller om expectance-lönernes förhöjning, för de bägge förstnämnde, frän 3oo H:dr till 5oo Rldr, samt för Lieutenant Hård frän 200 till 3oo Rldr, men i deröfver meddelade Resolutioner har Kongl. Maj:t i Nåder förklarat, att bifall dertill icke kunde lemnäs, enär sökanderne, då regleringen skedde och deras förflyttning på expectance-stat verkställdes, endast innehade, Sjöbohm och Tilosius Lieutenants samt Hård Under-Lieutenants lön, och förhållandet ingalunda kunde anses vara förändradt genom den tillfälliga omständighet, att vacancer någon tid förut inträffat, hvilka dessutom ingått i beräkningen af utvägarne för regleringens lillvägabringande. Hvad sålunda förekommit samt motionerne och de dervid bilagde handlingar i öfrigt innehålla, har Stats-Utskotlet tagit i öfvervägande, och ehuruväl Utskottet ingalunda kan bestrida, alt ju icke ifiågavarande 3:ne Officerare, vid den med Kongl. Majlis Flottas Officers-corps år 1825 verkställda förändrade organisation, blifvit mindre väl lottade; likväl och då ojemnheter vid dylika regleringar alltid skola uppkomma och beviljandet af löne-ersättning eller löne-fyllnad under ofvanuppgifne förhållanden, serdeles då Kongl. Majit underkännt anspråket derå, sålunda, efter Utskottets åsigt, alltid komme att innebära ett betänkligt praejudicat, samt i betraktande jemväl bör tagas, alt Capitainerne Sjöbohm och Tilosius samt
Ehuru Stats-Utskottet, lika med motionären, erkänner, att den tillsyn öfver elemcntar-läroverken, som åligger dels Biskoparne i stiften dels Chefen för Ecklesiastik-departementet, icke torde under närvarande förhållanden uppfylla det behof af noggrannare kontroller samt större enhet och samverkan uti Läroverksstyrelsen, hvilket, i anseende till undervisningsväsendets utveckling under de sed - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 77 nare åren, nu mera än förr måste göra sig gällande, liar likväl Utskottet tvekat, att till detta behofs afhjelpande för närvarande tillstyrka någon åtgärd i den syftning Grefve Adlersparres motion innefattar. Förslaget om en inspektion eiler styrelse öfver läroverken torde nemligen icke böra skiljas från den fråga, som bos Rikets Ständer vid flera föregående tillfällen förevarit angående inrättande af ett centralt förvaltningsverk för samtliga de till Ecklesiastik-departementet hörande ärenden; — i afseende hvarpå Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 3 November 1854 uttalat den åsigt, att ett sådant förvaltningsverk för ecklesiastikärenden vöre af högsta behof påkalladt, ej allenast för vinnande af nödig enhet samt tillsyn och kontroll i denna förvaltningsgren, utan ock för att bereda Departements-chefen erforderligt biträde vid utredandet af de till hans handläggning hörande ärenden, samt hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att förslag måtte varda uppgjordt till inrättande af ett embetsverk, som kunde handlägga och i andra instansen besluta öfver de till Ecklesiastik-departementet hörande ärenden.
Om » mindre hushåll » ska ' köpa allt Har lifsåskådning t:ång. Till grisen för att få fläsk och palt, I frack du aldrig klär dig Blir billigare att gris ej ha. Men väl i snobbig päls — Och köpa julfläsk går lika bra. Man grismat ej för intet får. Jag vet ej om det modet tas Och får ej » Nasse » så det förslår, Från prinsen af Wales. Så blir han inte tillräckligt fet. Nu ditt porträtt jag målat Och grisar fordra ju, som man vet, Af mat rätt mycket för hvarje dag, Med några penseld.ag, Om de ska ' bli af det rätta slag. Men kanske det ej lyckats har, Muntra fruarna. Ty kenstnärns hand är svag, N:r 1387. Fördelaktigast är nog i allmänhet, att » fostra » en egen nasse, Och därför på paletten ty köksaffall och dylikt tillgodogöres Jag ordnar i falang bäst på detta sätt. Beror ju mycket på, De färger som jag nyttjade; om man bor på landet, där mjöl och dylikt är billigare. Ett bra svinfoder Dem blanda med talang. är dränk från brännerier, och sådan kan fås utan allt för stort besvär och fraktkostnader. Hvaraf vi hafva tio. Pelle. Ett regn som knappast känns. Tillskrif A. G .. Linköping, Hvad som gaf Liitzens slagfält färg pöste restante. Låt flickorna genomgå ett I hvad en hexa bränns. åttklassigt läroverk. Låt dem välja en Hvars värde först bestämmes lefnadsbana, på hvilken de kunna förUtaf den plats det får. sörja sig. Blifva de förlofvade, är konsten att sköta ett hem lärdt på ett år. Hvem som är lejoninnan kär. Vid valet af maka sätta männen främst En slokig tofs af hår. pänningar och skönhet, allt annat är Hvad man till vämjelse får se för dem en bisak. Moster Emma. På nutids restaurant. En, som för skickligt måttadt slag I luften lustigt tvang. Hur solen syns för ögat, Och likaså dess glans. Hvar sväimaren ibland har sett En luftig elfvadans. För hungrig mage förning. Ett djur i vildan skog.
Bernstorffs väl disciplinerade ansiktsmuskler förråda ingen öfverraskning, och han skakar sitt hufvud med en min, som ville han värja sig mot föreställningen om, att detta kunnat beslutas utan hans vetskap. – Det kan jag icke tro – säger han lugnt. – Jag har icke hört talas om någonting sådant. – Ers Excellens hör icke till de invigde. Men jag har uppgiften från tillförlitligaste håll – från Brandt, som är vassen, åt hvilken kung Midas’ barberare anförtror sina hemligheter. Det lär vidare vara beslutadt, att flertalet af sviten samtidigt skall hemförlofvas – min syster och min bror afskedade liksom jag, de öfriga permitterade. – Verkligen? En högst öfverraskande nyhet om den är sann! Och hvilka skola stanna kvar? – Förmodligen Brandt, attacherad till kungen – och helt säkert monsieur Struensee, attacherad till drottningen. Jag är öfvertygad om, att det sedan kommer att lefvas ett paradisiskt lif! – Och grefve Rantzau? – Den gamle äfventyraren lär vara designerad att inom kort taga säte och stämma i geheimekonseljen. Bernstorffs afmätta tal får ett raskare tempo: – I generalitetskollegiet menar ni förmodligen? – Nej. Brandt nämnde verkligen geheimekonseljen. Jag fäste mig särskildt därvid, ty den lille kammarherren brukar vara väl underrättad, när han pratar bredvid mun. – Men då jag i förgår talade med kungen, lofvade H. M:t mig uttryckligen, att detta icke skulle ske. Och grefve Rantzau har dessutom gett sitt hedersord på att icke blanda sig i politiken. – Kungens löften – Holck rycker på axlarna – likna maskrosens dunbollar, som kallas parole de chevalier. Blås på dem och de förintas. – Och Rantzaus hedersord äro pappersmynt utan guldvärde! Det lägrar sig ett moln på Bernstorffs klara panna, och hans röst får en djupare klang: – Det är tyvärr alltför sant. Också ser jag med oro framtiden till mötes. Gärna skulle jag nu velat afvärja det slag, som inom kort skall drabba er, min käre Konrad. Än hellre skulle jag vilja afvända den olycka, som hotar bådas vårt fosterland. Men jag förmår det icke.
Pag. 16 rf). Då det varit Utskottets mening, alt för Billander på inrättade Sällskap, hvilka Billarder icke kunna anses jemförlige med enskilde personers, en serskild afgift borde ega rum, ehvad der erlägges partipenningar, eller icke, kan Utskotlet således icke biträda det hos Borgare-Slåndet framställda yrkande, det uttryckas borde, att sådana Sällskaps-BiJlafder, der partipenningar icke erläggas, skulle vara från afgift frie. Pag. 20. Herr il lunek af Rosenschöld har hos llöglollige Ridderskapet och Adeln yr - Bévillft.-Utsltls Utlåtande, N:o G6. i5 hat, att utländska Handels-Expediter, hvilka ofta här i Landet skola drifva en icke obetydlig handel, borde derföre erlägga någon serskild bevillning; men då en sådan handel merendels är otillåten , anser Utskottet, att densamma icke bör genom beskattning erhålla ett slags laglighet, samt att det för öfrigt icke tillkommer Bevillnings-Utskottet att föreslå utvägar lill förekommande af en så beskaffad handels-rörelse. Och har af Utskottet, genom det här förekommande, nu något förändrade, stadgande, att ”Judar och Utilindning ar” som med tillstånd kringresa i Landet och afyttra Kippeleller drifva Diversehandel, skola erlägga 5o Rdr, samt att dessa personer, då de i Rikets Städer äro bosatts, skola för sin rörelse taxeras lika med andra Handlande, allt lämpligt afseende blifvit fästadt å dessa förhållanden. Ibid.
Länge hänförde af dessa bländverk, finna vi ej Sällan för sent vår sanna bestämmelse; men hvad annat är orsaken dertill än den oss meddelade ensidiga, uppfostran. Passionerne i omdömet, ja sjelfva grundsatserne, få vanligen, n tider vår första och i afseende på följd erne. vigtigaste lefnadsperiod, en förfelad riktning. Våra naturliga anlag undersökas icke, utvecklas icke till det beståndande sarina och adla, och om de någon gång hos en kraftfull yngling det oaktadt yttra sig, qväfvas de likväl under deras Utveckling, ofta i sjelfva gryningen, genom föräldrars och lärares mindre uppmärksamma led» ning, ej sällan af ständsinteresse, fördomar% fåfänga och sådan slags ensidig bildning sorn den blott militairiska. Hvilka icke blott enskildt olycklige utan äfven för Staten vådlig^ följder deraf ägt och äger rum, är lätt insedt^ 17* Den 5 Martil, och behöfver icke en kanske smärtande, om icke sårande bevisning. Man må icke säga, att en blott militäirisk uppfostran är nödig om man skall kunna påräkna användbare Officerare och skicklige Generaler. Visserligen har frän KrigsAcademien pd Carlberg utgått Officerare, sorn gjort sig förtjente af Fäderneslandsts bifall, och som genom kunskaper, mod och skicklighet banat sig en ärofull väg till högre befäl, kanske till Generals-grader; men jag uppmanar dessa aktade män, (hvaraf säkerligen många hedra detta rum) att säga: om ej den bildning de erhållit på Carl. berg dertill varit mindre verkande, än deras derefter fortsatta egna bemödanden att grundlägga, rotfästa, öka och utsträcka de kunskaper de vid KrigsAcademien blott ytligt fått inhämta? Dessutom fanns ingen KrigsAcademie, under Gujiaf Adolph den Stores och derpå följande store Carlars tid, och när har väl Sverige ägt större Generaler, skickligare Officerare? Mig tillkommer det icke att göra någon jemförelse med samtidens Generaler; jag blott vågar framställa en vördsam fråga till mera competenta domare. Af samma orsak kail jag blott nämna, att när har val
För biträde i Kongl. KammarKollegii 3:dje Provins-Kontor och vid Registrators-göromålen Anslaget för Stats-Tidningen Till Pantlåne-inrättningen i Stockholm Kostnader för Belöningsmedaljer Adjunktionsmedel till Kongl. Svea Hof-Rätt Ersättning för uppförd gästgifveribyggnad vid Skalstugan i Åhre Transport år 1840. år 1841. 6oo: — • 9 Socken joo: 1 Till inlösen af Jordfynd 757:32. — 390:28. 8. För uppsättande i Riddarholmskyrkan af dit flyttade Tro feer m. rn a3o: Li vrebeklädnad åt Vaktmästaren vidHögsta Domstolen 242: 36. — För de Kongl. Samlingarnes förökande 1,298: 42. — För kringförandet af Kongl. Kommerse-Kollegii Kungörelser 183y, rörande Ckolera-farsoten 248:40. Obs. Hvad som uti ofvanstående summor öfverstigit anslagen, har utgått af reserverade behållningar å föregående årens anslag. Till ränteoch kapital-afbetalning å lån, upptagna för bestridande af utgifterna vid Lejonbackens ombyggnad , äro utaf Byggnadsanslaget för Kongl. Slottet i Stockholm använda: år 1840, räntemedel 4 410 ®*dr, „ 1841 dito 4’°.9® »* „ „ kapitalafbelalning i4,5oo „ så att skulden vid 1841 års slut utgjorde 71,803 R:dr. Och då nämnde anslag, 25,000 R:dr årligen , fullt erfordras för sitt afsedda , vigliga ändamål, det Kongl. Slottets underhåll, samt icke bordt betungas med ifrågavarande, uti Stats-Propositionen till Rikets sednast församlade Ständer ej upptagna skuld, instämma Revisorerne i den anmärkning, som vid 1841 års Statsrevision mot åtgärden framställdes; Finnande Revisorerne derjemte ifrågavarande 25,000 R:dr böra flyttas till i:sta Hufvudtiteln, der anslagen för de öfriga Kongl. Slottens underhållande äro uppförda.
Slutsatsen häraf torde göra sig sjelf och fullkomligt ådagalägga i II. 49 Den u Februari c. ra. nödvändigheten al communernas organiserande så, att de, genom delegerade, äfven må kunna bidraga till allmänna ordningens upprätthållande. — Om jag skulle anses hafva sagt alltför mycket i detta ämne, innan det ännu kunnat blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggningar, så är ursägten den, alt jag, till mitt verkliga bekymmer, trott migförinärka, att frågan om corn immal-inrättningarnas reorganisation icke i allmänhet tillägges all den vigt eller omfattas med allt det interesse, saken onekligen krafvel’, såsom varande, efter min tanka, ett det mest angelägna riksdagsärende. Jag anhåller att detta mitt anförande måtte få åtfölja K. M:s nåd. remiss, anglde allmänna fattigvården, till R. St:s vederbör. Utskott. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh.: En värd ledamot fästade under förmiddagens plenum R. o. Ad:s uppmärksamhet å de bittra tvister mellan församlingar, och stundom upprörande händelser, som uppkomma genom en alltför sträng tillämpning af författningarna rörrde fattigvården, enl. hvilka församlingarna icke äro pligtiga att .vårda andra fattiga, än de, som vid sista mantalsskrifningen tillhörde deni, och äfven, under vissa förhållanden, äro berättigade att vägra inflyttningar. Dessa följder af vår fattiglagstiftning, sådan den nu finnes, torde i ännu högre mån visa sig, om det förslag får gälla, som af särskilde comiterade blifvit utarbetadt, hvilket förslag jag i öfrigt, i afseende på de upplysningar det innehåller, samt den flit och sakkännedom, hvarom det vittnar, skänker allt det värde det förtjena»1. Comiterade utgå från den grundsatsen, att då communen har för uteslutande pligt att bekosta de fattigas underhåll, häraf följer en uteslutande rätt för communen, att på allt sätt, äfven för framtiden, freda sig för möjligheten att blifva belastad med ett sådant underhåll.
Martinson läg och undrade hvad det nu var fatt igen. Agda hade ej varit sig lik, sedan den der doktorn varit hos dem. Skulle han ändå möjligen sagt något mer! son1 Agda ej talat om? Men i alla fall kunde hon ej behöfva ligga och blinka mot denna stickande sol" Du kunde kanske se, äfven om du läte gardinen vara litet nedfäld, Agda, bara så att solen komme u r mina ögon. ' Agda for upp. " Stackars gamla Martinson, plågar jag dig med ", sade hon och drog genast ned hela gardinen. ' Så mild hon är i dag ", tänkte Martinson och slöt ögonen för att få sofva igen. 124 Men hvad i all verlden var det hon hörde alldeles bredvid sig2 En snyftning! Hon satte sig yrvaken upp i sängen. Der låg Agda Törne på knä, med ansigtet mot den hårda sängkanten, och grät, SK hjärtat kunde brista. Gamla Marthson blef så uppskakad af att se Agda gråta. Det var förskräckligt att se en så frisk och stark varelse kufvad af bedröfvelsen. Gamla Martinson fick tårar i ögonen bara vid tanken på hvad det måtte vara för en förfärligt stor sorg, som kunnat bryta Agda Törne. Eljest satt hon tyst i sängen och stirrade på henne. " Martinson ", snyftade Agda, " det är sd förskräckligt, Martinson. " " Ja visst, barn, men hvad är det? " Hvad Martinson kände sig rådlös med denna gråtande Agda! Hon, som eljest ständigt brukade vara så modig och ta ' saker så förnuftigt. Agda slog armarna kring den gamla och tryckte henne intill sig. " Är det sant, Martinson? " " Hvad då, Agda? Herre Gud, barn, låt mig iiu snart f i veta hvad det är! " " Tror du, att jag skickat bort iionom för att döda honom, Marti nson? " " Hvil ken? ' " Harald. ' " Åh, herre Gud, sådana dumheter! Visst inte. " 0 ' Ja, men du sade så i går, du med. Du tror, ocksil du, att jag intet hjärta har. " " Inte ett ord, barn, sade Jag om det. Skulle jag tro nQot s i dumt!
Likwäl mäste jag kilsta, at jag icke juft inser nödwändigheten, at Konungen skulle tilsätta lvl3Z32in8-vi rEionen. Herr Grefwen och Ordföranden gjorde derefter proposition, at Utskottens Förslag, rörande aflönings-Staten, sa wäl som om den rätt til förändringar deri, som at Riksens Ständers vikjorer borde öfwerlemnaö, mätte gillas. Bifölls. Herr Den i; Mars. 7Z9 Herr Grefwen och Ordföranden framställde nu den fragan, hwilka Krono-Brannerier och borde komma at bibehailas eller förfqljas? Grefwe lVIÖrner, ^clolk 6öran, lilstyrk» le, at pröfningen häraf mätte hel och hällen til Kongl. Maj:c öfwerlännäsHans egen och flereS erfarenhet i Utffotten kunde bestyrka, huru litet Rikfens Ständer wörö i stand, at efter säkra grunder något derom förordna, emedan, när denna fraga i Utffotten förewar, atffillige Ledamöter an sett hwar och en sin Orts mteresxe först böra komma i öfwerwägande. Manga hördes häri instämma. Herr Grefwen och Ordföranden gjorde ?rox08mon> at endast Bränneriet' i Stockholm och Götheborg ffulle för Kronans räkning fadrifwas, men at pröfningen af dem, som der ffola nyttjas, äfwen som af de lVlaAL?,w8-hus, hwilka kunna försäljas, ffulle i underdånighet til Kongl. Maj:t öfwerlemnas. Bifölls. Herr Grefwen och Ordföranden föredrog nu fragan rörande Branwins-bränningen i Stockholm och Götheborg, Krono-Bränneriernes utarrendering, samt Tullfri Införsel af Branwin i Staderne. Hans TXoe11 ence Herr Grefwe kunt b. Den första fragan härwid lärer wara, hnruwida Krono-Brännerier böra fa utarrenderas.
— Enär, enligt 11 kap. 1 §, egograderingen förrättas innan om skiftenas läge afgjordt varder, och delegarne således vid egograderinggns verkställande ännu icke känna hvilka egor kunna, till följd af den blifvande skiftesläggningen, hvar och en af deni tillfalla, lärer det nemligen icke kunna antagas, att den delegare, sorn vid skifte yille på öfrige delegares bekostnad befrämja sin enskilda fördel, skulle tro sig kunna uti felaktig egogradcring finna ett medel till uppnående af berörde ändamål; i följd hvaraf Utskotten ej heller finna skäl lill förändring af den för föredragning af nu omförmälda frågor stadgade ordning. Och då vid bestämmande af odlingskostnad för ouppodlad jord, som i skifte såsom inrösningsjord intages, samt af ersättning till delegare, som erhålla vanhäfdad jord eller förlora ståndskog eller plantering, skiftesmannen och gode männen ega att, om delegarne icke kunna sig förena, utlåtande meddela, samt dessutom bestämmande af ersättning för vanhäfdad jord, ståndskog eller plantering, vid betraktande af ändamålet med dylika ersättningar, finnes icke kunna ifrågakomma förr än skiftesläggningen försiggått, anse Utskotten f örslaget om berörde frågors afgörande före skiftesläggningens verkställande, icke förtjena afseende. af Johan Persson och Lars Mattsson från Upsala län: alt delningsgrunden lämpligast borde bestämmas löre egomätningens anställande, i stället för att, enligt föreskrifterne i förevarande 1 §, frågan derom icke förekommer förr än mätningen försiggått och konceptkartan befinnes i fullständigt skick; och att, då uti 2 § af detta kap. blifvit delegare i skifteslag medgifvet, att i fråga om delningsgrunden sig förena, det, i händelse icke häfden eller innehafvet, ulan annan i orten van - 1 22 Lagsamt Allm.
Lån, beräknade till högst hälften af den 'summa, hvartill Egendomarne blifvit skattade vid laglig så kallad Bancovärder.ing, beläningen dock aldrig sträckt öfver häfva Brandförsäkringsvärdet; anser Utskottet nödigt, det denna grund förändras, oell i dess ställe blifVer stadgadt-, att ej mer ari ^:del af Taxeringsvärdet för år 1823 kunna såsom Lån beviljas, med iakttagande tillika, att Länet i intet fall får öfverstiga tredjedelen af den summa, hvartill Fastigheten finnes brandförsäkrad. X öfverensstämmelse härmed föreslås vörd. samt följande Stadganden: l) På LandtEgendömar samt den Städer’ne utom 'Stockholm, ‘tillhörande jord må såsom lån utgifvas en tredjedel af 1823 års Taxeringsvärde, som genom af Kongl. Majrts Betailninghafvande bevittnade Utdrag utur Prof *4° Banco-Utskottets Betänkandtn. ningsCommittéens Taxerings-längder bör be* sannas. 2) På Fralseoch SkatteJernbruk, som hafva egen skog, och andra till-egor af den tillräcklighet att åtminstone hälften af det tillåtna smidet kan tillverkas rned kol af egna eller Recognitionsskogar, får såsom Lån utgif•vas Två hundrade Femtio Riksdaler för hvarje Ett hundrade Skeppund vid Bruket, emot Hammarskatt beviljadt smide; men på de Bruk rom drifvas med köpekohl må ej högre lån tillåtas än Ett hundrade Femtio Riksdaler för Ett hundrade Skepp-d pri vilt gieradt smide.
Öfver detta Ilofrättens utslag har jag hos Kongl. Maj:t anfört underdåniga besvär, med ■påstående, att Hofrättens beslut måtte ogillas och Kongl. Maj:t i nåder förklara Häradsrätten hafva falskt antagit den genom stämningen anhängiggjorda talan röra arfvode för biträde vid 1844 års skiftessammanträde, om än denna talan skulle kunnat angå 1845 års stängseldelning, och följaktligen begått rättegångsfel derutinnan, att samma talan utan svarandens begifvande fått förekomma till afdömande i annat skick, än den instämd varit, samt derföre i nåder döma Häradsrättens Ordförande till ansvar, på sätt hos Hofrätten blifvit påstådt; hvarförutan jag, på anförda skäl, i underdånighet hemställt, att jemväl i frågan om rättegångskostnad Häradsrätten mätte i nåder förklaras hafva felat, enär samma kostnad vid den utgång, saken hos Häradsrätten i öfrigt fått, bordt parterna imellan qvittas. Och beror detta mål för närvarande af nådig pröfning. Sedan Kongl. Svea Hofrätt genom utslag, hvilket redan den 18 Aug. 1847 ankommit till Konungens Befallningshafvande i Gottlands län, återförvisat ransakningen rörande en häktad person till förnyad handläggning vid Gottlands Södra Häradsrätt, men denne person likväl icke förr än den 26 derpåföljande Oktober blifvit för sådant ändamål vid bemälte Häradsrätt inställd; så har jag öfver det sålunda inträtläde dröjsmålet begärt och erhållit en förklaring, deri Landshöfdingeembete upplyst, att efter det berörde Kongl.
— Ja, hon hade varit sjuk några dagar, men hon ville icke låta hemta doktorn och jag trodde icke heller att det var så farligt; men i går vid middagstiden blef hon hastigt sämre och då bad jag lilla Elsa gå fram till Svaneholm, eftersom jag visste, att doktorn var der för barons skull. Det dröjde allt likväl, innan han kom, och jag tyckte att frun öppnade läpparne flera gånger och bjöd till att tala, men hon förmådde icke, utan bara såg på mig så hemskefullt; det föll mig då in, att hon kanske ville tala med prosten, och jag lutade mig ned och frågade henne, och då nickade hon och såg nöjd ut, så att jag strax sprang in till vår grannqvinna, mor Sissa, och bad henne gå hit, men innan hon hann att få hucklet på hufvudet och just som jag kom ut ifrån henne, så kom doktorn åkande i barons schäs. Jag gick fram och talade några ord med honom, och då vi sedan kommo in tillsammans, så hade hon redan dragit sin sista pust. — Åh, det är icke möjligt! Såg doktorn henne? — Ja, det förstås, att doktorn såg henne, han kom för sent och då mor Sissa i detsamma var klädd och kom in, så sade hon, att det var icke värdt att besvära prosten, ty hon var redan död, den stackars frun; jag tror, att hon gerna skulle velat haft prosten hos sig i sin sista stund, men hon nämde aldrig något derom förut. — Vid hvad tid var detta? — sade du. — När doktorn kom, så var klockan sex, men hon hade säkert dött, just då jag gick ut, ty hon hade knappt någon lifsvärme qvar, när vi kommo in, och när doktorn reste, var hon alldeles stel. — Det är besynnerligt, — mumlade prosten helt bestört och kännande en rysning, som han icke kunde öfvervinna. — Prosten tycker kanske, att jag borde sagt till om dödsfallet redan i går qväll, men det var redan mörkt och ett sådant Herrans väder. Jag frågade doktorn, men han tyckte, att jag gerna kunde vänta till morgonen, — tillade qvinnan, förvånad öfver prostens besynnerliga och tankfulla utseende. — Du vakade väl icke hos henne i natt?