Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid öfvervägande af hvad således blifvit yrkadt, hafva Utskotten ansett det vara en sanning, som ej mindre är grundad på hvad Alla Författare uti de till Siats.jEkonomien hörande ämnen antagit, än äfven blifvit vitsordad af de Nationers efterdöme och vundne erfaren, liet, hvilka till befordrande af närings-industrien och för allmänna välståndets förkofran vidtagit anstalter, att, så länge näringsfliten är bunden och inskränkt, ett sådant förhållande ©fördelaktigt skall verka på handelns och all. inanna rörelsens liflighet, likasom Utskotten tillika funnit, att den grundsatts icke bör kunna bestridas, det näririgarne säkrast äga bestånd genom deras blott af ordningen begränsade frihet. I följd häraf ock då vid allmänna tänkesättens nu varande syftning till beredande af allt hvad sorn kan lifva National-verksamheten, det blifver nödvändigt att öppna och befrämja alla de utvägar, hvilka till detta ändamål på ett med Sarnhälls-ordningen förenligt sätt föranleda, tro ock Utskotten det väl vara ounigängeligt, att å ena sidan tillse hvarje Svensk mans rätt, att fritt, uti en pa rättsgrunder fotad ordning, få använda och utveckla sin arbetsförmåga till de yrken, hvilka för honom sjelf och för det allmänna kunna'vara gagnande, men att det derjemte är lika nödigt, att, å andra sidan, bevara hvarje Medborgares och hvarje Corporations rätt och säkerhet till framtida bestånd. Enär nu Utskotten insett att de serskildte frågor, som vid bestämmande af de åtgärder, hvilka till vinnande af nyssnämnde dubbla fö - 344: Lagoch Besvärs-Uisiottens Betänkandtn. remål behöfva vidtagas och begagnas, äro både af den synnerliga vigt och jemväl de vidsträckta och grannlaga följder, att, utan en större omfattning af alla de dervid sig företeende, till skiljaktige åsigter ledande omständigheter, det allmännas väl icke kan med erforderlig noggrannhet beredas, finna Utskotten sig deraf äga anledning, att föreslå och till Riksens Högloflige Ständer vördsamt hemställa, om icke Riksens Högloflige
Om derföre, som jag har anledning förmoda, de öfrige Stånden antaga inbjudningen, underlättas BancoUtskottets arbete betydligt, då Utskottet slipper besvara återremisserne, och derefter möjligen uppgöra och inkomma med förslag till jemkningar, i hvilket fall, med den korta tid, som af Riksdagen lärer återstå, möjligen kunde inträffa, att detta mål ej hunne slutligen afgöras och expedieras. Jag förnyar derföre min anhållan om proposition på den inbjudning jag tagit mig friheten föreslå. Herr Tham, Wollrath, hemställde, alt den af Herr Rosenblad framställde fråga om inbjudning till de öfriga Stånden finge hvila på bordet till nästa plenum, hvarmed Herr Rotlieb, Axel, förenade sig. Uppå begäran af Friherre Rålamb, Claes, och Herr Tham, Wollrath, blef Statsoch BancoUtskottens d. sisth Dec. under N:o4r afgifne och den 25 sisth Januari e. m. på bordet lagde Utlåtande i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse angående Landshöfdingen J. af Wingårds anhållan om befrielse från ersättningsansvar förde af förre LandsSecreteraren Kleman tillgripne och förskingrade allmänna medel, å nyö lagdt på bordet. Den i Februari! f. in. Föredrogs ånyo oell Lifölls Stats-Ulskottets under N:o,35r afgifne och den 3o sisth December e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af verkställd granskning af Slrömrensningsfondens räkenskaper och förvaltning. Vid förnyad föredragning af LagUtskoltets d. a3 sistl.
Men hvad hände? Den 4 April 1854 borttogs på en gång all införsel-tull på mjöl och spanmål, intill Juli månads slut. Uti den tulltaxa, som utfärdades d. 4 December s. å., blefvo föregående tullbestämmelser bibehållna å säd och mjöl, men å andra landtmanna-produkter, t. ex. ost och smör, bestämdes en lägre och för skyddet lämpligare tull. Denna taxa vidtog 1855. Men redan d. 26 September samma år borttogs all tull på ost, smör, spanmål, mjöl och nästan alla andra landtmanna-produkter. Detta undantag blef förnvadt d. 11 April 1856 och d. 12 December s. å., och har sedermera fortfarande varit gällande. Jag nämner dessa data, emedan de undantag, som Regeringen sålunda gjort från tulltaxorna till landtmannaoch qvarnegare-näringens beröfvande af det skydd R. St:r dem medgifvit, skett under den tid Gr. Mörner satt i Konungens Rådkammare. Den 26 November f. m. 149 Jag tänker olika med Gr. Mörner i fråga om tulloch andra lagstiftnings-frågor, men behöfver knappt förklara, att jag ej ett ögonblick kunnat tvifla, alt lian någonsin tillstyrkt en åtgärd, om hvars rättvisa han ej varit fast öfvertygad. För öfrigt och bedjande om ursäkt för denna digression, får jag blott tillägga: att när grundskatt blifvit betalad endast för rättighet att mala mjöl, med uteslutande af andra, dervid utländning afhållits medelst tull, men denna tull då först idkeligen tidtals godtyckligt borttagits och sedan alldeles blifvit upphäfd, då, saint när innom landet andra qvarnar fritt få utöfva rättigheten att mala, utan grundskatt, synes mig olämpligt att tala om att kapitalisera sagde grundränta. Jag måste således för min del protestera mot kapitalisering och aflösning af grundräntan å qvarnar. Frih. Raab: Jag begärde ordet för att genmäla några af de argumenter, som blifvit framställda af Gr. Mörner, men är så grundligt förekommen af motionären sjelf, att jag föga har att tillägga. Gr.
Vrot. 1855 & 1851. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 51 Häft. 1 2 Slals-Utskoltels Utlåtande, JYI 211. underdånig anhållan om framställning till Rikets nu församlade Ständer, angående densammas beviljande. Uti härom från den af Rolaget antagne ledande Ingeniör inhämtadt yttrande, hade denne förklarat, att, så vidt han kände, vore ingen jernväg af en sådan längd och fasthet i byggnadssättet inom något land utförd under den korta tid som, efter afdrag af vintermånaderna, återstode utaf de 3 år från arbetets början, hvarinom ifrågavarande jernbana skulle vara fullbordad, samt att, då ett så skyndsamt utförande af dylika anläggningar icke läte sig verkställas inom länder der ymnig tillgång å så väl erforderlig arbetsredskap som öfvadt arbetsfolk genast och utan svårighet vore att tillgå, sådant än mindre kunde åstadkommas härstädes, der ett motsatt förhållande egde rum och all arbetsmateriel måste antingen införas från andra länder eller på stället genom bolagets egen försorg förfärdigas. Ehuru de i detta yttrande anförde omständigheter gåfvo Direktionen grundad anledning befara, att jernvägens öppnande för allmän trafik efter hela sin längd icke kunde medhinnas lill nästkommande års slut, hade Direktionen dock, för att icke utan oundgängligt behof fördröja tidpunkten för samma vägs upplåtande till allmänt begagnande, ansett sig angående samma ämne böra rådgöra med ej mindre de Engelska ledamöterna af Direktionen än entreprenören för arbetet. I sådant afseende hade Direktionens Ordförande och en af dess härvarande Ledamöter, äfvensom den ledande Ingeniören afrest till London, hvarest vid hållet Direktions-sammanträde farhågan med hänsigt till möjligheten alt inom bestämd tid fullborda jernvägen vunnit bekräftelse. De af entreprenören gjorde beställningar af lokomotiv och jern vägsskenor, utan hvilka arbetet icke kunde fortskvndas, hade nemligen till följd af den mängd dylika beställningar, hvarmed fabrikerna öfverhopats, icke blifvit utförda.
Raab uppgifvit, en person köper in dem alla med undantag af en enda, så skulle denna återstående -g'x få stänga till hälften med de andra fftdelarne. Sådant förklarar jag otillständigt och en sådan författning tillämpad i Sverige, skulle väcka så mycket missnöje och skrik af alla små hemmansägare, alt den snart skulle komma att upphäfvas, Ständernas vilja förbi. Ty frågan är af ekonomisk beskaffenhet, och Konungen kommer troligen aldrig att deråt gifva Sin sanction. Jag skulle önska, att R. o. Ad. icke finge på sitt samvete ett bifall till detta betänk. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: De hufvudsakligaste skälen för förslaget äro i betänk, upptagne, och jag vill derföre icke upptaga tiden med att här upprepa dem. Jag ber endast att med några ord få bemöta de anmärkn:r, som emot förslaget här äro gjorda. Den anmärkn., som Frih. Palmstjerna först framställde, att förhållandena nu skulle vara helt olika emot fordom, har redan af Hr von Troil blifvit, enligt min tanka, fullständigt vederlagd. Frih. Palmstjerna yttrade vidare, att olägenheter finnas å ömse sidor, hvilkeldera förslaget man än antager. Detta rnedgifver jag, men skillnaden är den, att i den gamla författningen finnas så stora olägenheter, att vid nästan intet skifte kan författningen, sådan den nu bcfinues, tillämpas. De hemmansdelar nemi., som ligga inuti skifteslaget, komma icke allenast att få stänga intill sina egna ägor, utan de komma dessutom att få stänga rågärdesgårdarne intill de andras ägor. Gr. Mörner liar anmärkt, att ett litet hemman, som får dålig mark och således större utsträckning, skulle få en större stängselskyldighet, genom den föreslagna nya författningen, än om gärdesgården delas efter uppskattningsgrunden. Jag får dervid anmärka, alt då stängselskyldigheten nu bestämmes icke efter uppskattningsgrunden, utan efter delningsgrunden i byn, så kan det ganska lätt hända, att det der lilla hemmanet, som får större och sämre mark, kommer att ligga bredvid ett mindre hemman, som har god jord, och får stänga icke allenast hälften, utan ändå litet mera, så att det blir underkastadt en större olägenhet än Gr.
Det sunda förnuftet biträder utom ali tvifvel ConstitutlonsUtskottets yttrade mening, att fel, förseelser och misstag kunna viga sig i mångfaldiga skepnader; och Lagstiftaren synes icke förlorat ett sådant tingens naturliga förhållande utur sigte, då han genom 106 Bil, till Ridd. o, Ad, Pr, VI Band, 13 Dm i o Julii f. m. och 107 §. §. uti RegeringsFormen sträckt sitt förutseende, lill möjligheten af Lagens uppsåtliga öfverträdande, och derföre stadgai ansvar inför Laglig Domstol efter den förra af desa §• §•; äfvensom till de händelser der utan Lagens prositiva öfverträdande Rikets sannskyldiga nytta, icke uti rådslagen blifvit iakt. tagen, eller förtroendeEmbetet icke utöfvadt, med oväld, nit, skicklighet och drift, hvaremot den 107 §. synes vara uttänkt. Vid det förra förhållandet åligger det ConstitutionsUtskottet, att inför RiksRätt låta den brottslige tilltalas; vid det sednare är det Folkets öfvertygelse om verkningarne «f Rådgifvarnes negativa förhållande, sorn utgör hela grunden för missnöjet med Styrelseorganerne; hvadan beslutet om någon åtgärd i likstämmighet med den hänvisning ta fall aldrig kan blifva något annat äta ett opinions yttrand® ; och då jag erkänner rigtigheten af den tanke jag här vid något tillfälle hört uttryckas, att Representantens öfvertygelse tillhör Fäderneslandet, kan jag icke neka mig att äfven framlägga mina åsigter rörande detta lika vigtiga som grannlaga ämne, oaktadt äfventyret att, uti mine omdömen mycket kunna misstaga mig om det rätta. Då ConStitutionsUtskottet ansedt sitt Betänkande påkalla en så omständlig inledning, så torde det äfven benägit ursäktss mig , om jag sökt följa ett sådant efterdöme att, i förväg förklara grunderne för mine anmärk - Den to Julii f. nt. *95 ningar, och för den tankeyttring jag öfver ämnet går att afgifva.
Utskotten, som angående Inqvarterings-Ordningen komma att meddela serskildt Betänkande, anse sig böra framställa de upplysningar och yttranden, som i ofvanomförmälde handlingar innefattas, innan Utskotten upptaga de i ämnet väckte serskilde motioners innehåll. EmbetsVerken hafva, i anledning af Rikets Ständers skrifvelse, infordrat upplysningar i ofvanberörde afseeuden från Rikets städer, med undantag af Stockholm, som utan uppgifven anledning är uteslutet; och hafva, på grund af desse upplysningar, af EmbetsVerken blifvit upprättade följande, Stockholm icke innefattande sammandrag efver 1:0 Inqvarterings-tolagens belopp samt kostnaden för inquarlering och service (Litt, A.); Hih, till Ii. S. Prof. iS34 4 Suml. », i otde Häftet, Statssamt Allm, Besv. och Oecon. Utsk. Betänkande IV:o 46. a:o garnisonens styrka, sättet luiru den är inqvarterad samt inquarterings-penningarnes beräknande (Litt. B^; 3:o Bevillning för egendom och rörelse äfvensom uppgifne förmoner och inkomster; 4:o *-^1 inqvartering tjenlige byggnader, tillhörige Kronan, städer eller enskilde (Litt.
Denna Fiscals.syssla är högst nödvändig, om ordning skall bibehållas vid den vidlyftiga Landtmäteristaten, och om en behörigt skicklig person skall dertill erhållas, bör han, efter ålder i tjensten , vara lika med Contoirets Secreterare och Premier Ingenieur, samt torde kunna tilläggas lika tour med Kongl. Collegiernes AdvocatFiscaler, samt lika lön, nu 55o R:dr. För närvarande åtnjuta Contoirets Regi. strator och 6 af Jngenieurerna 200 R:dr i årlig lön; men den sjette och yngste Ingenieuren har 133} R:dr. Registrators . och Actuarie - göromålen vid Contoiret bestridas afen och samma person, hvilken alltid måste vara tillstädes och har ganska trägen tjenstgöring. Denne tjenstman kan lämpligast jemföras till värdighet och lön med Referendarien i Kongl. KarnmarCollegium, som nu innehar 350 R:dr. Två Ingenieurs.sysslor vid Contoiret kunde äga lika tour och lön med Registratorn, för att dermed uppmuntra de äldsta och flitigaste af. Ingenieurerna. Fyra Ingenieurs-tjenster projecteras tilf lika tour och lön med Kongl. KammarCol - T «n Den 5 Maj. leg ti Notarier och Kammarförvalter, hvilka liw imri hafva 226 R:dr. Canzlist har ej förut beståtts på staten, men synes högst nödvändig, och kunde fä blifva likyi med sädana Tjenstemän vid andra Verk, celi undfå i lön 200 R:dr, En Vaktmästare har nu i lön 66|- R:dr, men, såsom ensam betjenande, kunde dess lön blifva 100 R.‘dr. 1 fall vid nu påstående Riksmöte någon allmän förbättring af Embetsmännens löningsvilkor skulle beviljas, torde vara lika billigt, att General LandtmäteriContoirets här ofvanföre projecterade Stat äfvenledes fick till godo njuta en i anseende till andra Verk proportionerad förhöjning. Om detta vördsamma Memorial vinner Eders Kxcellences och Höglofl.
Åskan mullrade redan temligen nära, hvilket gaf Harald anledning att fråga om Irene var rädd. – Visst är jag rädd för åskan annars, men nu, kan jag just inte säga. Det svaret behagade Harald af två orsaker. Först och främst tyckte han inte om fruntimmer, som inte äro rädda för åskan; för det andra uttydde hans egenkärlek, nej, snarare hans förhoppningar hennes svar på ett för dem gynnande sätt. Just när schäsen stadnade vid trappan, började regnet att smattra och naturen började sitt stora skådespel, der intrigen är enkel och handlingarna icke många, men hvilket ändå gör det intryck på åskådaren, som våra intrigrikaste dramer icke just förmå. Baronen emottog dem kallt och förnämt. – Nå huru aflopp den notabla visiten? – Sådana visiter – svarade Harald – aflöpa bättre, än en, som aldrig gjort sådana, kunde förmoda. Jag hoppas fröken är nöjd med sin visit. – O ja, nöjd. Men det är för litet sagdt. – Det var kanske det der hittebarnet, som lyckades inspirera dig? – Ja, jag började hålla af henne så mycket. – Huru långt gick förtroligheten? Säkert skulle Irene ensam med sin far icke vågat säga, hvad ett dyrbart vittnes närvaro nu hade henne till. – Vi kalla hvarandra du. Det var icke af missförstådd ömhet för sitt barn, som baronen i allmänhet ville, att Irene icke skulle formera bekantskap med kreti och pleti. Nej det var af högfärd; han var ju Irenes fader. – Du – for han ut, märkbart vred, men i detsamma sågs en blixt och slog en knall, så förfärlig, att baronen föll emot golfvet. v. Assar sade: – Jag såg blixtens väg. Han slog på vestra flygelbyggnaden men antände icke. – På vestra flygelbyggnaden – sade v. Nit. – Nå än sen – sade baronen, våldsamt ansträngande sig – det der hör icke hit. Nå ja Irene, jag är icke en pedant, som vill utsätta lagar för en ung flickas oberäknade och omedelbara ingifvelser. Du må kalla henne du. Jag förstår, att du här på landsbyggden behöfver någon jemnårig leksyster att prata bort tiden med. Såsom sagdt, du må gerna kalla henne du.
Utskottet förordnade undertecknad till dess Secreterare och beslöt att till arbetets fortskyndande likasom å de tvänne sednaste Riksdagarne i Örebro sammanträda å 3:ne Fördelningar, i följd hvaraf Utskottet behöfde biträde af 3:ne Canzlister, hvartill, bland Tretton sökande, förordnades Canzlisten uti Justitim-Fördelningen af Konungens Canzli Carl Anton Kock, Hofrätts vice Notarien Knut Liljebjörn och Canzlisten vid Ecclesiastique-Expeditionen af Kongl. Maj:ts Canzli M. Meurling. In fidem G. A. Silverstolpe. Expeditioner till Riksstånden. N:o 1. Memorial i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om uppskof till nästa Riksdag med af görandet af de livilande Grundlagsfrågorna. Riksens Ständer hafva under den 29 sistlidne Martii till deras Constitutions-Utskott remitterat Konungens Nådiga Proposition om uppskof till nästa Riksdag med afgörandet af de hvilande Grundlagsfrågorna, gifven Stockholms Slott den 28 Martii 1815, och Utskottet skyndar nu att härmedelst till Riksens Ständer öfverlemna de tillstyrkanden, hvilka, efter en noggrann pröfning, Utskottet, i anledning af denna remiss, ansett sig böra afgifva. Utskottet har fullkomligen insett giltigheten af det i högstberörde Nådiga Proposition framstälda yttrande, att åtskilliga af de sedan sist förflutne Riksdagar hvilande Grundlagsfrågor ännu icke hafva af allmänna tänkesättet hunnit blifva så förberedda, att ett mot deras omfattning svarande beslut med någon säkerhet torde kunna tagas, samt att deremot andra ej äro för ögonblicket af den magtpåliggande art, att de icke medgifva en längre pröfning. 720 Riksdagen 1815.
Sprengtportens begäran, så nödgas jag likväl vid hans framställning göra den observation, att om prot.utdr. belt enkelt uttryckte, att reservationer blifvit afgifna mot R. o. Ad:s beslut ronde votens-proposma, så kunde man deraf icke inhemta, om det vore mot bela beslutet man reserverar sig, eller mot hvilka delar deraf sådant skett; och jag anser derföre ett sådant lillkännagifvande såsom oegentligt icke böra äga rum. Gr. Frölich, David: Om den notis, som, på sätt Frih. Sprengtporten begärt, genom särskildt prot.utdr. skulle meddelas de öfriga Stånden, endast innehölle att flere ledamöter af R. o. Ad., hvilkas namn kunde uppgifvas eiler också uteslutas, anmält deras reservationer mot R. o. Ad:s tili sista plenum fattade beslut, hvarigenom åtskillige af StatsUtsk. framställda voler:s-propos.'r blifvit afslagna, samt att reservationerne, så snart de hunnit justeras, jemväl skola Stånden meddelas; så tror jag att allan rättfärdighet vore uppfylld, samt att den af Frih. Cederström citerade grund!ags-§:n, som blott handlar om, huruledes reservationer, som man önskar få med öfriga Stånden communicerade, skola till erforderligt antal exemplar skrifteligen aflemnas, icke bör kunna inverka på den ifrågaställda notisens afgifvande. Frih. Cederström: Prot.utdr. rörtde de fattade be sluten är, om jag icke misstager mig, redan för R. o. Ad. justeradt. 57 §:n 1 mom. Ptiksd.Qrdn., som jag blott till en del uppläste, lyder i fortsättningen sålunda: "Lag samma vare då någon remiss går från RiksSt. till Ulsk. eller utlåtande från Utsk. lill RiksSt.; kunnande dock ej i något fall utlåtande eller beslut genom enskild ledamots eller minoritetens protest eller reservation uppehållas.” Prot.utdr. måste således afgå.
Och yttranden rörande förekommande låne-anBökningar skulle i Protocollet intagas, likväl Ipke kunde godkännas, dels derföre att Discontpjrec. tionen, såsom en OpinionsDomstol, borde vara utan alla influencer från andra håll, dels att det vöre en oformlighet, att till Pirectionen icke hörande personer skulle få deltaga uti dess öfverläggningar och beslut, och yttra sig för tillstyrkande eller afslag af inlemnade låneansökningar, samt dels att sådane upplysningars införande i Protocollet skulle förprdsaka, jemte andra olägenheter, tidsspil» |an och vidlyftighet i görotnålen.’’ På Utskottet tillstyrkt, att det må letn|jae gn hvar af Herrar JfaricoFullmägtige Öp^- pet, att till upplysningars meddelande. Piscpnf. Pirectionens sammankomster pcb öfyerläggningar Öfvervara, har sadant, på sätt Betan? kandet äfven bestämdt uttrycker, skett med vilkor, att desse Fullmägtige ide hofra rättig«• het att i beslut och voteringar deltaga, utan blott ppplys-pingsyis gifva ett dem veterligt fpyhåf. Igndp tillkänna, och önner Utskott#* alltså Bauco-Utskottfts T&tidnkcindcn, 32 51 hvarken något inflytande på Directionens beslutande r^tt deraf uppkomma, eller att antecknandet i Protocollet af dylika upplysningar, som endast, när ett lån med föranledande deraf blifvit bifallit, bör ega rum, skulle kunna förorsaka något synnerligt binder i Dire* ctionens göromål; hvarföre Utskottet äfven förblifrer vid sitt tillstyrkande i denna del. Några Ledamöter inom Hederv. BondeStåndet hafva, i afseende på tredje puncien af Betänkandet, instämt ut‘t den reservation en Ledamot af Vällofl.
Detta var ju en ofantlig utmärkelse redan på min första dag i skolan. Hela min barnasjäl triumferade. Men den stackars Aron såg mer än snopen ut, då han måste lemna sin plats åt mig och sjelf loma af dit ner och sätta sig nederst på den nedersta bänken. Skolläraren fortfor till Aron: »Skäms du inte för, att en sådan liten Glimmingebo ska’ kunna bättre än du? Och det, bara för du är lat! Det blir aldrig någon karl af dig, om du är en sådan later stut. – Se på mig! Tror du, att jag hade blifvit den karl, jag är, om jag hade varit så lat till att läsa som du? Nehej, du! Jag skötte mig allt på ett annat vis, jag, fast jag aldrig hade någon skolemästare, som hållde efter mig. För sen mor min bara hade lärt mig att läsa rent, sen så fick jag allt reda mig sjelf, jag. När jag kom ut näfvastor som vaktepåg, så hade jag boken med mig i lomman hvar dag, som Gud gaf, och läste, så det dånade uppe på fäladen. Och medan jag tjente dräng, så läste jag många timmar hvar söndag. Och derför så gick det också för mig att slå mig fram, när jag hade mist min högre arm i tröskeverket. Jag undrar just, hvad du skulle ta dig till, om du miste din högre arm i tröskeverket. Då så finge du allt gå på socknen. Men du, jag gaf mig åstad med de dalerna, som jag hade sparat af mina löner, och in till den stora staden Göteborg, och der läste jag och räknade och skref med, fast jag fick öfva mig med venstran, och det var för en magister, som hette Högström. Och när jag så hade vatt hos honom i sex veckor och läst och räknat och skrifvit – kom ihåg bara i sex veckor! – så sa’ magistern till mig: ’Ja,’ sa’ han, ’nu får Hans Persson ge sig hem till sitt land igen och hålla skola, när han vill och så mycke han vill, för nu så är Hans Persson så lärd, så nu kan han inte lärdare bli.’ Det sa’ magister Högström. Och sen så var jag karl.» Derefter återupptog han förhöret.