Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
8ädane en8liilda företag, eliuru berömliga oell nyttiga, 8alina äfven den 8älierllet för dera8 framtida 1)68tänd, 80m framför allt erfordran om den derigenom äa^ftade förädling af inbemsba boaba^cn iebe 8liall blifva ofullständig oell 08älier i af8ende L dess framtida utveebling. Vid de88a förbällanden bär bebolvet af bättre boaba^a-raeers inlorabaf1'ande genom 8taten8 försorg blifvit mera allmänt in8edt, oeb Kongl. !VIaj:t tiar i 8ädan syftning sätt emottaga underdäniga anaöbningar af lduallällningasällabapen i Idpsala, 8ödermanlanda, ^Veater-lXorrlanda, dönböjdnga oell (dalmar bän. Äfvenledes bär bandtbruba-Veademien, b vai s underdäniga utlätande i ämnet blifvit intordradt, afgilvit en framatällning om föremaleta 8tora vigt oeb olli de Åtgärder, 80m anaägos för ändamälet böra vidtalad. Dessa sbulle, enligt Veademiens tanba, bestä uti inrättandet afsäballade 8tambolländerier, bvilba jlä vi88a villier, bvaribland erläggandet af ett visst antal goda raee-djur, i förliällande till stamlijordens storleb, 8lrn1Ie öfverläta8 till ensbilde tor 8alien nitisbe oeb sbieblige jordbrubare, emot förbindel8e att fullgöra de föresbrifter, 80m linnde linnas tjenlige att befordra det afsedda ändamälet oeb Zifva bronan 8älierbet för inrättningens ändamälsenliga värd oeb framgena be8tänd.
Ropade hon och nedföll för sin fars fötter. Utan at den minsta förebråelse undföll hans läppar, omfamnade den rörda Gubben sit barn, stig opp, sade han ändteligen, jag förlåter dig. Med en lycksalig känsla hade Uno åskådat denna sköna scen, och tusenfallt belönt af sit eget samvete, den redlige Gubbens varma tacksägelser och Maris talande blick, nalkades han den sköna flickan, för at i hennes fars närvaro med den första kyss på hennes läppar, broderligen lyckönska henne, då olyckligtvis hans adeliga Epaulette fastnade i den lutande Gubbens grå hår, bortryckte altsammans och förändrade Gubben til en ung man med mörka hår. Lik en fängslad bandit, stod Uno mållös af vrede. – Den uptäckte bedragaren fann sig bättre. – I största skyndsamhet begaf han sig trapporna utför med sina dukater, och lemnade Mari i sticket, ej mindre förlägen än hennes välgörare. Förträffligt! Skönt! ropade han ändteligen, och såg med et sorgligt skraft efter mannen. – Usla! föraktliga varelse! fortfor han vändande sig til flickan, dubbelt kunde jag straffa dig, men – du kan ju aldrig bli uslare än du är – du är under min hämnd. Sök up din dig värdiga vän, och hälsa honom, at han kan vara lika trygg. – Utan at fordra någon vidare förklaring af en så usel varelse som Mari, återvände han med långsamma steg, nödsakad at anse sin ädlaste gerning som et oförstånd. Utan penningar, och genom sit elaka lynne dubbelt plågad af gårdagens händelser, öfverlefde han de svårafte stunder af sit lif, och ritade derfore med skäl, tre stora kors för båda dagarna i sin Kalender. Tiden försonade snart åter Uno med menniskoslägtet och sig sjelf. Ofta påminte han sig väl dessa öfverlefvade dagar, men snart endast med en lycklig känsla vid jemförelsen af, huru olycklig han varit och kunnat bli som spelare, och huru lycklig han i sjelfva verket var.
Räkenskaperna för denna fond, från hvilken under revisions-åren, likasom under föregående år, någon utbetalning icke ägt rum, äro i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning granskade och utvisa, att fondens från år 1851 inbalanserade behållning, 1,494 Ridr 43 sk. 1 rst., vid 1853 års slut, genom influtna ränte-medel, ökats till 1,665 Ridr 15 sk. 11 rst., deraf i kontant 215 R:dr 3 sk. 3 rst., utlånta medel 1,400 R;dr samt, enligt restlängd, utestående 50 Ridr 12 sk. 8 rst., hvilket sistnämnde belopp utgjordes af dels 33 R:dr 30 sk. 2 rst., ogulden ränta för ett lån, dels en fordran å 16 R:dr 30 sk. 6 rst., sorn, på grund af Kongl. Kammar-rättens den 10 Maj 1847 meddelta beslut, i afvaktan å tillgång hos gäldenären, fortfarande i räkenskapen balanseras. I anledning af den utaf Rikets Ständers år 1851 församlade Revisorers gjorda framställningen om arbetshus-fondens öfverflyttande till Riksgälds-kontoret, och sedan Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om nådig föreskrift för en sådan åtgärds verkställande, har Kongl. Majit, genom nådigt bref den 5 September 1854, förordnat, att fondens dåvarande behållning skulle till Kongl. Stats-kontoret insändas, för att genom dess försorg öfverlemnas till Riksgälds-kontoret. Sistnämnde års räkenskap, deraf Revisorerne jemväl erhållit del, utvisar, att fondens vid början af nämnde år ägande behållning, 1,665 Ridr 15 sk. 11 rist, medelst en ränte-inkomst af 69 Ridr 5 sk. 1 rist., ytterligare tillväxt till ett belopp af 1,734 Ridr 21 sk., deruti dock inbegripen ofvannämnde osäkra fordran å 16
Domstolen borde sig häröfver utlåta; så hade Lag-Committéen, jemte skrifvelse af d. 24 sisth Maji, afgifvit ett nytt förslag tiil förändrad Redaction af ofvannämnde Lagens rum, så lydande: Missgernings-Balken. XLV. Cap. Om den som sv: kli a a dräger till sig Kronans ingäld, sä ock om Uppbördsman eller annan Ämbetseller Tjensteman förskingrar medel, som han i eller Jår Ämbete eller Tjenst emottagit. 2. §. Griper någon till medel, vare sig Kronans, Städers, Menigheters eller Enskildes, dem 94 edng. iippluifvande af 8 §, i Cap. Uis. B. m. m. han i eller för Ämbete eller tjenst, till förvarande, förvaltning eller redovisning cmottagit, och dem förskingrar, miste Ämbete eller Tjenst, förklares ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas, och straffes med fängelse eller tjenligt arbete i ett till tvä år, då det tillgripa är under, eller till ett tusende Daler ; med arbete å fästning i två till fem år, om tillgreppet är öfver ett tusende eller till tre tusende Daler 5 i feni till åtta år, om det är öfver tre tusende Daler; och i tio år om han rymmer med uppbörd eller andra sådane medel, som förr sagde äro, ehvad tillgreppet till mer eller mindre går. Vid fängelse eller fästningsstraffs bestämmande i de fall, då kortare eller längre tid derför satt är, pröfve Domaren, om tillgreppet af slöseri eller vårdslöshet föranledt varit eller ej, så ock andra omständigheter, s< m tifl strafftidens förkortande eller förlängande inom de stadgade gränsorne verka kunna. Hvad tillgripet är skall åter gäldas med sex af hundrade i Ränta. Varande grunderne för denna förändrade redaction uti Lag
Till Banko-Utskottet remitterades en af Herr Sundvallson väckt Pr ot.-Utdrag den 26 November 1859. 79 motion N:o 82, angående upphörande af rättigheten att å uppoch afskrifnings-dopositioner i Riks-banken erhålla ränta. S. I). Till Stats-Ulskottel remitterades följande motioner, väckta: af Herr Brun, N:o 84, om lån af allmänna medel till en jernbana genom norra Helsingland; af Herr Staaff N:o 85, om anslag af medel till anläggning af väg ifrån Sollefteå genom vestligare delen af södra Ångermanland och öfver Jemtland till Norrska gränsen; af Herr Staaff, N:o 86, om anslag till väg-anläggningar uti Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län; och af Herr Eneman, N:o 87, om anslag till utvidgande af skolhuset i Helsingborg. S. D. Till handligarne lades l:o Stats-Utskoltets Memorial N:o 5, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret afgilna berättelse; och 2:o nämnde berättelse. S. D. Föredrogs ånyo ett bordlagdt utdrag af Höglofl. Ridderskapets och Adelns protokoll den 19 dennes, med kommunikation af en af Friherre von Schwerin. j Carl Julius, väckt och af Ridderskapet och Adeln till Banko-Utskottet remitterad motion, angående penninge-väsendet. Motionen, jemte inom Borgare-Ståndet afgilna yttranden, remitterades till Banko-Utskottet. S. I). Efter ånyo skedd föredragning al en hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Friherre von Schwerin, Carl Julius, väckt, till Lag-Utskottet remitterad och de öfriga Riks-Stånden delgifven motion, alt köpmäns bokförda fordringar, äfvensom handlverks-räkningar, af äldre dato, än en månad, skulle förlora rättigheten att kunna lagligen indrifvas, blef samma motion, jemte ett yttrande af Herr Wistelius, till Lag-Utskottet remitterad.
Byggnings-Balken, mäste anses lika gällande för Presterskapet, såsom i detta fall innehafvare af Kronans rätt, som för andra hemmansegare, hvarföre också Kongl. Maj:t, uppå Presteoch Annexe-böndernes i Skåne underdåniga klagan, att de efter den Kyrkoherdens afgång, lill hvilken de betalt sina städsel-penningar, blifva af successoren för ny städja krafde, genom Resolution den 20 Maj 1720, i Nåder befriat åboerne å så~ dane hemman från erläggande af städsel-penningar till senare Kyrkoherdar, lie!st Presterskapet icke ens vore befogadt att fordra städja af sådane hemman, emedan de äro pure Kronohemman, som icke böra städjas, och skulle bonden vara skatte, borde han än mindre erlägga städjan. På det åboerne å ifrågavarande Presterskapet anslagne hemman, icke måtte genom en oskälig och, såsom för många skall inträffa, ofta förnyad städja, från sin i laglig ordning Förvärfvade besittning blifva vräkte, utan bibehållas vid hemman, hvarå de nedlagt sina tillgångar och arbeten, har Oloj Lindbäck föreslagit en sådan författning, att, i likhet med hvad för Bohus Län, enligt förut anförde Kongl.
Den skulle nemi. kunna föranleda dertill, att samme värde ledamot begagnar sitt inflytande inom Utsk. för att, i likhet med hvad BorgareSt. gjort, afstå frågan; och då min framställning om återremiss icke gick ut på annat än att, med De b i Maj. bibehållande af det beslut, hvaruti Utsk. slädnät, göra ett tillägg i afseende på nödvändigheten af en und. skrifvelse till K. M. med underrättelse om det uppdrag, Bancofullmägtige skulle erhålla, så finner jag frågan, om återremiss är lämplig, vara af så mycket mera vigt, som Frih. Cederströms yttrande skulle kunna väcka nya farhågor och föranleda till afslag å motionen. Frih. Cederström har nemi. gjort den anmärka, mot memor., att fullmägtige icke borde, på sätt här är sagdt, lemnäs rättighet, utan åläggas att begära K. M:s biträde till creditivs erhållande. Jag bör derföre upplysa, att inom Utsk. discussionen äfven sträckt sig dertill, huruvida fullmägtige skulle åläggas eller blott autoriseras, och då man icke kan förklara det vara en absolut omöjlighet, att capitalister kunna finnas, med hvilka Bancofullmägtige kunde ställa sig i relation till credits erhållande, ansåg majoriteten inom IJtsk. bäst att icke ovilkorligen pålägga fullmägtige att derom vända sig till K. M. Jag skulle derföre tro, med afseende på huru opinionen nu är stämd för denna fråga, bäst vara att bifalla memor., och att en särskild motion nu gjordes, hvilken i det fallet må upptagas såsom min, om en und. skrifvelse i ämnet till K.
Man börjar marka, att allt ej hänger ratt ihop, att ett grundfel måtte finnas någonstädes, ty ehuru såväl den offentliga som den enskilga välgörenheten ökas år från år, si ökas nöden och krafvet p&amp; hjälp an mer. Man gnuggar sig i ögonen och försöker få en öfverblick af sakernas stallning. Allt n synes då till en början kaotiskt; s&amp; si~åniiigoin framträda dock för den genom fraininaiide 15inders erfarenhet skärpta blicken vissa stora drag, om livilkas betydelse inan ej kali misstaga sig, och inan får en allt bestamdare öfvertggelse om, att såväl den offentliga soin den enskilda fattigvården behlifver en omgestaltning. viktigast härvidlag är naturligtvis ordiiandet af den förstniimiida. Men då allt reformarbete, för att säkert nå sitt inål, bör börja ined att omskapa individen,. synes det vara rattast, att livar och en först söker klargöra sin egen ställning till frågan. Välgöreiilieteii ar icke en käiislosak, icke iiiigot, soin rätt eller orätt öfvaclt, angkr blott den som ger och den soin mottager, iitaii deii är af sainh~llsingripande betydelse; livar ocli en bar Iiär ansvar för det liela, +gen f8r koinma ined den skenbart anspråkslösa invandningen, bakom livilken kvinnan ' s&amp; ofta förskansar sig, att det gör så föga till, oin man är med eller ej. Har ä r det just på huar enskild person det beror. E t t fital, son1 sätter in hela sin kraft i arbetet, kan ' ingenting iitratta, ifall ej alla äro nied. Och frainst gäller det liar kvinnan. reformarbete %r hennes medverkan af största betydelse, ty lioii kan liålla den lieliga eldeii vid makt. Och har ar deii det i aniiii högre grad än eljest, emedan det är i kvinnans liander, som utiifvandet af den enskilda valgörenlieten till stor del ar lagd. Det ä r diirför siirskildt till. kvinnan ett ord beliöfver sagas om välgörenheten ocli dess ordiiande.
Högborna Furstinna, Sveriges och Norriges Kronprinsessa! Ridderskapet och Adeln, som, efter slutade öfverläggningar, nu går att åtskiljas, begagnar detta sista tillfälle, att för 414 • Den ig Mars e. m. Deras Kongl. Ilöglieter i underdånighet förnya uttrycken af deras vördnad och tillgifvenhet. Uppriktige äro dessa Ridderskapets och Adelns tänkesätt, och de skola äfven under alla skiften af Ridderskapet och Adeln oföränderlige bibehållas. Dessa uttryck, ej endast en tolkning af Ridderskapets och Adelns glädje och tacksamhet för de dyrbara egenskaper, genom vilka Deras Kongl. Högheter förvärfvat Sig Svenska Folkets kärlek, äro äfven en uppriktig gärd af Ridderskapets och Adelns tillgifvenhet för Deras Kongl. Högheter, och af deras kärlek för de unga Furstar hvilka, af ömheten vårdade, äfven af Deras Kongl. Högheters vishet skola danas, alt i en framtid befordra Sveriges lycka och sjelfständighet. Försynen, som i så många afseenden fullkomnar och vårdar Sveriges sällhet, har derå gifvit ett förnyat bevis genom Deras Kongl. Högheters yngste Son, hvilken nedlagd i Nationens sköte, delar med sina Bröder Nationens oföränderliga kärlek och tillgifvenhet. Denna tillgifvenhet har, om möjligt, ännu mera blifvit förökad genom det närmare föreningsband, som fästat Nationen vid Deras Kongl. Höghelers tredje Ättling. Ridderskapet och Adeln har äfven i Folkets namn knutit detta föreningsband, och hugkomsten af denna höga Religionshandling har för Ridderskapet och Adeln ökat de glada minnen af Deras Kongl. Högheters sällhet, hvaruti Ridderskapet och Adeln, Den 19 Mars e. m. 415 tillika med Svenska Folket, så nära och så innerligen deltagit.
Jag har under denna tid skrifvit en liten matematisk afhandling, hvilken jag med det första skall afsända till Weierstrass med begäran att låta publicera den i Borchardts journal. Jag har tillsammans med Mittag-Leffler begynt ett mycket stort matematiskt arbete, af hvilket vi lofva oss mycken glädje och framgång. Detta är dock ännu en hemlighet, och Ni får ej berätta därom för någon. Jag har gjort bekantskap med en mycket hygglig människa, som nyss kommit till Stockholm från Amerika, och som nu är redaktör för den största svenska tidning. Denne har intalat mig att också arbeta för hans tidning, och då jag, som Ni väl redan lagt märke till, aldrig lugnt kan åse att mina vänner göra något, utan att själf strax vilja göra detsamma, 4 så har jag slutligen skrifvit en rad små tidningsartiklar för honom. 5 För ögonblicket är blott den ena af dessa, ur mina personliga minnen, färdig, och jag skickar Er den, då Ni dock förstår svenska så bra. (Last not least.) Kan Ni tänka Er, hur osannolikt det än må synas Er, så har det blifvit en riktigt skicklig skridskolöperska af mig. Ända till förra veckans slut har jag också nästan dagligen varit på isen. Det gör mig så ondt att Ni icke kan få se hur bra jag till slut lärt mig att gå. Vid hvarje nytt framsteg har jag alltid tänkt på Er. Nu kan jag till och med gå ganska bra baklänges!! men framåt alldeles säkert och riktigt fort!! Alla mina bekanta här ha mycket förundrat sig öfver att jag så fort lärt denna svåra konst. För att något trösta mig öfver isens försvinnande har jag nu begynt att i sällskap med min väninna rida passioneradt. Nu, då vi ha några veckor fria vid påsk, ämnar jag hvarje dag rida åtminstone en timme. Det roar mig också så mycket. Jag vet icke hvad jag skall föredraga, att rida eller åka skridsko. Därmed är det dock icke slut med mitt lättsinne. Den 15 april blir här en stor folkfest. Dessa folkfester tyckas vara någonting mycket svenskt, ett slags bazar. Vi äro 100 damer, som där skola uppträda i olika kostymer och försälja alla möjliga saker till förmån för ett folkmuseum. Jag skall naturligtvis vara zigenerska, ohygglig att skåda. Jag har adjungerat fem andra unga damer, som skola dela mitt öde.
Med fullt erkännande af svårigheten att härutinnan meddela någon fullständig plan, har jag vågat vördsamligen framlägga detta förslag, under liflig önskan, att de Herrar Besv. och1 Ekon. Utsk. Betänkanden» 643 och män, åt hvilka verkställigheten forslagsvis är uppdragen, icke måtte afskräcka^ fråä ett arbete, sorn likväl är tillfredsställande i samma nion ändamålet upphinnes, men tröttande, då, med lika uppoffring af tid och mödor, det allt mera aflägsnar sig och slutligen alldeles förloras ur ögnasigte. Uti detta utlåtande förenade sig af Högloft. Ridder skap et och Adeln: Herrar Friherre Edélcrantz, Didron och Her• z enhjelin, af Högfärdiga VrestStåndet: Herrar Prostar Grandelius och Säve, samt Comminister Bergegren, af Hälloft. Borgare Ståndet: Ilerrar Lithe, Malmborg, och Schotte. af Hedervärda BondeStundet: Pdksdagsfullmägtige Hans Michaelsson, Gustaf Larsson, Jöran Jönsson och Eric Johansson. Anni. Den tillhörande Tabellen finnes serskildt tryckt oell hit antecknad. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotes ytterligare Utlåtande angående föreslagen ändring uti Tjenstehj ons flyttningstid. H ögvördige PrastStåndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet återremitterat Utskottets Betänkande af den 15 sistlid - 644 Besa. och Ekon.
M. föreslagit, desto mindre anses vara bragt å bane, som motionärernas framställningar endast åsyftade att, i händelse denna lagförändring blefve antagen, öfriga lagsladganden måtte komma att dermed öfverensstämma. Sedan Utsk. nu afstyrkt bifall till Konungens propostn, synes det mig altså hafva bort vara eli naturlig följd deraf, att de ifrågavar. motionerna skulle vid sådant förhållande anses såsom'förfallna. Enligt denna åsigt, hvars riktighet torde vara svårt att vederlägga, hade jag både önskat och hoppats, att Utsk., i öfverensstämmelse med de former gällande grundlagar föreskrifva, slutat sitt betänk, med det afgifna yttrandet öfver Konungens propos. Då likväl Utsk. icke ställt sig dessa former till efterrättelse, utan i stället för den afstyrkta K. propostn framkommit med ett annat, af Utsk. sjelf väckt lagförslag, förmodar jag, att B. o. Ad. icke lärer vilja, med åsidosättande af stadgade former, genom bifall till betänk, medgifva LagUtsk. en rättighet, som detsamma icke tillkommer; ty det är endast Constit.-, Banco-och Qecon.Utskm, som grundlagarna tillerkänt rättigheten att sjelfva väcka nya förslag. Jag yrkar således återremiss af betänk, i anseende till dess förkastlighet äfven i formelt hänseende. En talare, som yttrat sig före mig, har redan med skicklighet framställt de betänkligheter, hvilka i politiskt hänseende möta betänkts antagande, och jag instämmer i hans åsigt. Betänkligheterna från den juridiska sidan låta icke heller undanrödja sig; men då desamma likaledes blifvit fullständigt och val utvecklade uti en betänk, vidfogad reservation, anser jag öfverflödigt att nu ytterligare framställa dem, utan anjbåller endast få j; B. 48 3j8 Den ao December f. m. uppläsa en del af denna reservation.
Föredrogs å nyo Stats-Utskottets den 6 dennes afgifne, samt den 1? i samma månad på bordet lagde Utlåtande, angående Stats-Regleringen i hvad som röret Riks-Statefts andra Hufvud-Titel. Herr Silfverstolpe, Fredric Samueli upplär ste följande: Till följd af Nådig Remiss från Kongl. Maj:t, har Högloflige Stats-Utskottet till beredande upptagit en af mig, förmedelst under, dånigt Memorial till Konungen af den äi sistledne October, inledd hemställan om tvänne Löne-förhöjningar å Kongl. Öfver-IntendentsEmbetets Stat. Omförmälte mitt underdåniga Memorial till Konungen upptog såsom skäl till denna hemställan, att nämnde tvänne Löner, nemligen Secreterarens och CancelhstenS, icke befunnos svarande hvarken mot Tjensternes egenskap, när de med dylika vid andra Verk Den 21 April. jemföras, ej eller mot de Löner, som åt andre Tjenstemän vid öfver-Intendents-Embetet äro bestädde, och att således, med afseende både på en erkänd likhet uti Tjenstegrader och på göromålens beskaffenhet och mängd, jag anlag mig bora önska Secreteraren enahanda villtor med dem Kamererare!! åtnjuter, och åt Canceliistea enahanda med den 4:de Conducteuren. jag anförde vidare i underdånighet, att Secreterarens göromål vid de tvänne Protocoil, han vid Öfver-Intendents-Embetet och uti Siotts-Byggnads-Directionen har att i hvarje vecka föra, och vid de Expeditioner, som af båda desse Sessions-dagar föranledas, vore flere och trägnare än Kamererarens vid desse Befattningar, samt att med Cancellisten inträffade det sällsamma förhållande att hans Lön vore icke obetydligt mindre än Vaktmästarens. Öfver detta
Dä jag ännu har ordet, torde jag dessutom få bestämdt förklara mig mot återremiss af betänk., åtföljd t af hvilken gemensamma tanke som h el dst, enär jag är öfvertygad derom att denna gemensamma tanka icke skulle komma att delas af nästkommande Riksdags R. o. Ad., och jag skattar den sanna ridderligheten hos R. o. Ad. allt för högt —- för att jag skulle kunna med min röst biträda ett förslag soia man ej hade fullt allvar med. Frih. Raab, Adam Christian: Jag kan icke lika med den siste värde talaren klandra hvarken motionären eller Utsk. derföre att de bragt, å bane en förändring i vårt Stånds representations sätt. Det är obestridligt, mine Hrr, att lika visst som det rörer R. o. Ad., huru de öfriga Stånden representeras, lika visst är det, att det äfven rörer de andra Stånden på hvad sätt vårt stånd blir representeradt. Men då jag i så måtto försvarar sjelfva grundtanken för förslaget, är det ingalunda min mening att upträda till försvar derför. Jag bestrider icke. att Utsk. haft 81 § Reg.-sF:ti för ögonen, der det heter: nödiga och nyttiga grund lags-förändringar»; ty det kan icke nekas att ju icke en förändring i Adelns representation är af behofvet påkallad. Vi behöfva icke gå mycket granskande till. väga angule de förhållanden, som under Riksdagarne gestalta sig inom vårt. Stånd, för att finna brister, som böra och måste afhjelpas. Men saken har flere än en sida. Det är icke nog att förändringar äro af behofvet påkallade; dessa förändringar måste framför allt leda till förbättringar. Om det vore tänkbart, att genom ett val af 54 Deri 16 Januari. 70 ledamöter, de utmärktaste förmågorna inom detta Stånd verkligen kunde framlockas, skulle det ieke falla hvarken mig eller någon annan in att förneka, det ju icke dessa 7 0 äfven skulle blifva utmärkta representanter. Men huru är det möjligt att få fram just dessa förmågor? Låtom oss tänka oss, huru ett val i allmänhet går till inom stora kretsar!