Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— I sammanhang härmed har motionären dels såsom vilkor för sin stiftelse förbehållit sig, så långe han lefver, fem procents ränta af det öfverlemnade kapitalet, dels yttrat den önskan att vid revisionerna af medlens förvaltning få ega tillträde så långe han lefver, och sedermera de ombud, som hvardera af ätterna Roos af Hjelmsäter och von Axelson dertill utse, dels hemställt, huruvida icke, för dea händelse Ridderskapet och Adeln gillar den ifrågavarande stiftelsen 4 Rid d arhns-li t sko tte t s Utlåtande N:o 15. densamma bör i underdånighet anmälas hos Kongl. Majit för erhålande af dess nådiga godkännande. Slutligen och då Kidd aritus-Utskottet utan tvifvel funne nödigt att i ämnet inhemta Riddarhus-Direktionens Utlåtande, har motionären förklarat, att om Direktionen funne sig antingen behöfva att af honom äska ytterligare upplysningar i en eller annan omständighet eller önskade föreslå modifikationer, främjande stiftelsens framgång, utan att strida mot dess syftemål, motionären vore både beredvillig och beredd att gå sådana Direktionens önskningar till mötes. Sedan, i anledning af förrberörde, genom remiss den 18 sistlidne April, af Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Utskottet bonvista memorial, Utskottet infordrat Riddarhus-Direktionens Utlåtande och Direktionen vid motionärens förslag framställt åtskilliga anmärkningar i afseende å dils den för verkställigheten af stiftelserna långt utsträckta tiden, dels förvaltnii gs-kostnaderna, dels slutligen den Direktionen i framtiden ålagda skyldighet, att till medlemmar af vissa slägter årligen utdela räntemedlen å de hopsamlade kapitalen, så har, efter af dessa anmärkningar erhållen del, motionären under den 31 sistlidne Juli till Direktionen öfverlemnat ett nytt donationsbref, (se Bil. litt.
Den som instämmer i Utskottets af Borgareoch Bonde-Stånden godkända Lukter,huggne förslag, att tullfrihet bör medgifvas för utförsel af trävaruartikeln “Läkter, huggne1^ täljde etc. eller täljde; äfvensom bandstakar af furu och gran, samt båtshakeskaft och bärlingar om 15 å 20 fots längd och 1,2 å 1,6 tums diameter i lilländan11, röstar Ja, Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bör, enligt Embetsverkens, utaf Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet gillade, tillstyrkande, för denna artikel antagas följande lydelse och tullsatser: Läkter, huggne eller täljde 1 tolft 50 öre. Bandstakar af högst 1,6 tums diameter i lilländan 1 „ 50 „ af större dimensioner hänföras till spiror. Årträd eller Den som bifaller att, på sätt Utskottet hemställt samt Borgareoch Bonde ämnen au årorStånden beslutat, den bland Trävaror sist upptagna artikeln “Årträd eller ämnen till åror“ skall afgiftsfritt vara till utförsel tillåten, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, kommer, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt PresteStåndets mening, den nu derå stadgade utförselstull, 15 öre paret, att bibehållas. Anm. Fartyg må till skeppsbehof tullfritt etc. Samtliga de af Utskottet uti Underrättelserna vid Tulltaxan föreslagna förändringar hafva blifvit godkända af Borgare-Ståndet
Det nådiga förslagets 16 § innehåller, med hänsyn till fridlysningsstadgandenas uppehållande, föreskrifter sorn synts Rikets Ständer lämpliga, dervid dock Rikets Ständer aktat nödigt, (ill förekommande af missbruk genom den i förstnämnda § medgilna rätt, att till jagt efter hjörn, varg, lo och jerf begagna hund äfven under den allmänna fridlysningstiden, att gifva samma § en från det nådiga förslaget något alvikande redaktion; hvarförutan, och då redaktionen af samma förslag synts lägga hinder i vägen för den lofliga jaglen i Juli månad efter fogel, som vistas å sumpig mark, Rikets Ständer tillagt orden: ’’sumt å kärrmark”. Redaktionen af 17 § 1 mom. i del nådiga förslaget, hafva Rikets Ständer, al det vid § 1 anlörda skäl, förändrat. Då 1 mom. i § 18 af E. K. Majlis förslag väl endast afser ali, lill vildbrådets fredande under den för jagt efter fridlyst vildt i allmänhet förbjudna lid, från de skogsmarker, der sådant vildbråd samt dess bon och ägg finnas, utestänga de hundar hvilka derå kunna göra betydligare skada, men den föreslagna ordställningen lätt kunde leda dertill, alt älven sådana hundar, hvilka vore till jagt oduglige samt endast begagnades såsom gårdvarar eller lill inenniskors sällskap, bleive af personer, som önskade att vinna den stadgade lösesumman, upptagne, och alt förlust derigenom tillskyndades deras egare; hafva Rikets Ständer sökt finna en sådan ordalydelse för detta moment, att tillfället för okynnet och vinningslystnaden, att utan giltig anledning begagna sig af det stadgande, som deri innehålles, må varda undanröjdt. — Ur 2 mom. af denna § har slutet, såsom, i betraktande af 16 § innehåll, öfverflödigt, blifvit i Rikets Ständers förslag uteslutet. Allmänna polisföreskrifter och ansvars-bestämmélser. §§ 20—24. I skrifvelse den 21 Februari 1857 hafva Rikets Ständer yttrat den mening, att böter för oloflig jagt borde ådömas särskildt för hvarje djur.
Har tina nsdorffs framställning, om föreskrift för den blifvande Dykeri-Styrslsen, att vid förlust af bärgnings-procnten, göra alla möjliga försök lill besättnings och passagerares räddning* Varandes Utskotten dessutom fullt öfveriygade, att Kongl. Maj:t hvars Kådiga uppmärksamhet genom den underdåniga skrif vefsen b [ifver fästad å denna del af Dykeri-Styrelspns skyldigheter, vid Reglementets förändrande häråt visserligen lemnsr det afseende, sorn fÖrers*3let$ vigt förtjener, Stockholm den 13 Oelober i8a3, Stats-Utsktotets Betali kan den. 477 C/tdrag af Protocollet, hållet hos * Riksens Höglofl. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott vid sammanträde å stora Riddarhussalen 13 October 1823. S. D. Justerades Betänkandet i anledning af Herr Carl David af Uhrs Motion, om pension åt Dykeri-Commissarieil Westbeck, om anslag till försöks anställande med en så kallad Vattcnlyckta m. m.; Och lillkännagaf härvid Herr Friherre Cederström sig icke kulina dela de åsigter Utskottet öfver detta ämne yttrat samt anhöll, att följande anförande måtte 1 Protocollet intagas, nemligen: ”Phiraliteten i Höglofl. Utskotten liar icke ansett Dykeri-Commissarien Westbeck förtjend af den Pension, af 600 R:dr om året, för de af honom uppfundne instrumenter, hvarigenom han likväl bevisligen förmått att från Sjöbotten upptaga och bärga Laster, som icke af Dykeriet, 478 Stats-Utskottets B e t ä nk a n de n. med de af dem kända Räddnings-mede!» kunnat bärgas, sorn han begärt för .ÄII? mängörandet af sine nppfunnc instrimienter och emot åtagen skyldighet å dess -ida, alt undervisa andra i deras rälta begagnande.
N:o 285» förnyadt Utlåtande i frågan om rättighet för Bergsmän att lösa Kronans Persedeloch Tiondejern. S. D. e. m. BevilfcjingsUtskottets Betänkan, de N:o 18, angående Postverket och de deraf inflytande medel, blef vid förnyad före - 49* Trot. Uidr. d. j2 gfulii 1823. dragning återremitteradt, i hvad det angeck den så kallade moderation å tyngre bref; hvaremot allt det öfriga, som Memorialet innehåller af PresteStåndets godkändes. S. D. e. m. Efter förnyad föredragning af BevillningsLJtskottets Memorial N:o 19, rörande gjorde anmärkningar i afseende på Utskottets Utlåtande om en utvidgad Fribrefsrätt för Städernes Magistrater, beslöt PresteStåndet att, med antagande af det förra utaf de Alternatif Utskottet nu framställt, förblifva vid sitt i detta ämne förut fattade beslut, enligt hvilket en ytterligare Postfrihet blifvit för Städernas Magistrater i Ämbetsärender afslagen, Från Wäilofl. BorgnreStåndet. S. D. Lagoch EkonomiUtskottens nu å nyo föredragne Betänkande N;o 102, i frågan om en Författning angående förflyttning eller utdömande af Wattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, blef, med anledning af deremot gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteradt. Pior Ut dr. d. 12 Julii 1823* 493 S. D. ConstitutionsUtskottets Förslag i Memorialen : N:o 34, Af ett nytt moment vid slutet af 68 §• Regeringsformen. N:o 35, Af ett tillägg i 15 <$. Riksdagsordningen, och N:o 56, Till ändring i 23 §. Riksdagsordningen, blefvo, vid nu förnyad föredragning, antagna att hvila såsom Riksens Ständers Utlåtande till nästa Riksdag. Frän Hederv. BondeStändet. S. D.
Nödigt anser jag det icke heller, ty om man understundom, vid universiteten och andra läroverk, behöft tillgång å utländningar för att undervisa i vetenskaper, hvilka inom vårt land äro mindre långt framskridna än annorstädes, så tror jag ingalunda att under den trängsel om sysslor, hvilken i Riket f. n. eger rum, det skall behöfvas, att till deras besättande använda utländningar. Jag anser förslaget således vara hvarken nödigt eller nyttigt, och hemställer derföre att det måtte blifva återremitterad! med detta uttryck såsom Ståndets gemensamma tanka. Gr. Lägerbjelke, Gust.: I min tanke är det nu ifråga var:de förslaget i högsta målto både nödigt och nyttigt. Vi lefva nemi. för det närvande nästan uti ett laglöshets-tillstånd i afseende på naturalisation utaf utländningar, ty derom finnes ingenting uti lag stadgadt. Häraf har blifvit en följd att Konungen, utan någon egentlig grund uti lagstiftningen af egen maktfullkomlighet naturalisera! utländningar, och sålunda se vi dagligen, att en mängd sådana af mer eller mindre god beskaffenhet erhålla naturalisation såsom Svenske medborgare. För min del skulle jag anse det vara af högsta vigt, att i vårt land, likasom i alla andra länder, en natoralisalions-lag verkligen funnes, uti hvilken vore bestämdt att vissa vilkor skulle upfyllas innan naturalisation kunde erhållas. Man sluppe då att, på sätt nu ofia tillgår, utländningar, som äro af ganska tvetydig beskaffenhet, nästan dagen efter det de kommit öfver gränsen erhålla en Svensk medborgares rättigheter. Detta är den ena sidan af saken, men det finnes äfven en annan, som är lika vigtig. Om det nemi. är lätt för hvilken utländning som hellst att erhålla Svensk medborgare-rätt, så kan han likväl aldrig erhålla den fullständig; men om det å ena sidan bör finnas genom lag stadgad säkerhet för att några garantier leranäs af den utländning, som erhåller Svensk medborgare-rätt, så bör det äfven å andra sidan för denna utländning finnas en möjlighet, att någonsin kunna erhålla denna rätt fullständig. Angelägenheten häraf blir med hvarje dag större, isynnerhet sedan R.
Att uti ett land, der en så välgörande lag finnes, vilja stifta eller bibehålla en annan, som berättigar en Corporation eller inrättning, att rakt handla emot berörde lag, tyckes åtminstone mig vara stridande emot ali Den 7 julii. * 95 rättvisa och billighet, då ett sådant stadgande synbarligen kan leda till Medborgares för-* störing. Mig torde tillätas upplysa denna sanning genom följande exempel: örn A tår af B pä 6 månader låna looo R:dr, eller hvad summa som helst, ernof 6 procents ränta, som är den högsta enskildt man tår taga; mert A inom desse 6 månader, genom en vid lånets meddelande oförutsedd händelse, kommer i trängande behof af sin utlånte Summa, som hart då icke möjeligen kan få på annat stalie, så torde han olyckligtvis blifva nödsakad låna den i Disconten, der 6 procents ranta, jemte andra utgifter, som höfligt vis kallas douceurer lill vederbörande, genast afdragas länet, så 9tt Gäldenären får äfven vidkännas mera tunga än ränta på ränta, och måste tillika lemna förbindelse, att inom 6 månader återbetala capitalet med 12 procents ränta för den tid, sönt derefter utan betalning förlöper. Han underkastar sig dessa hårda vilkor, ehuru han för sin försträckning hvarken fått douceurer* eller får räntan förr än med capitalet, som han gjordt sig förvissad återfå på förfallodagen, och derpå grundat sitt hopp, att kunna å utfäst dag betala sid skuld tili Discontetf. B försummar likväl sin skyldighet, att betala till A, som derigenom sättes utur stånd betala sin berörde skuld, derföre han då måste erlägga 12 procent ränta i Disconten, men får icke fordra eller taga mera än 6 procent för sin fordran hos B, som tilläfventyrs, såsom man ty värr ofta böf 19Ö
Jag kan ej bestrida prin» cipen som den siste värde Talaren yttrat; men jag hyser den fruktan, att alla utsträckningar utöfver hvad jag nu yrkat möta motstånd. Jag känner, att Presteoch BorgareStånden återgått till hvad i8a3 års Ständer stadgade, men tror, att BondeSlåndet ej gör det. För min del anser jag vara bäst återgå till i8a3 års Förordning. Centonalen kan dessutom göra blott några skillingar, och kanske man ej får fästa sig vid denna småsak. Jag anhåller om afslag å förevarande Utlåtande, och att Författningen måtte i detta afseende blifva till ordalydelsen lika -med hvad 1823 års BevillningsFörordning stadgade. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition till bifall å den af Utskottet föreslagne 6:te BevillningsGrunden. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga samma Grund med den af Hr Tham dervid föreslagne förändring, att den deruti upptagne summa af Etthundrade Riksdaler borde förändras till Tvåhundrade Riksdaler Banco. Bifölls. 7: d e Grunden: Bevillning utgöres af de i 3:dje Mo« Den 26 Ju n i i f. rn. mentet 6 §. 2 Art. af i8a3 års BevillningsFörordning uppräknade ActieBolag, Societeter, Cassör, Verk och Allmänna Inrättningar, efter det närmare bestämmande, som kommer att i Författningen inflyta. Bifölls. 8:d e Grunden: Bevillning utgår med vissa procent af Testamenten, Gåfvor, FideiCommisser, Arf, Fynd och Vinstmedel. Från en dylik Bevillningsafgift må dock undantagas Testamenten till fromma Stiftelser, samt sådane dispositioner, gåfvor och inkomster, som ej i värde uppgå lill 5o R:dr B:co, eller hvilka, så väl som arf, icke tillfalla personer i det slägtskaps-förhållande, som 2 Art. 7 §. BevillningsFörfattningen såsom undantag upprepar. Herr Tham:
Hvad å min sida här ofvan uti Irsta punkten är yttradt i afseende å andra uppgifna förhållanden, hvilkas beskaffenhet mig icke tillkommer att undersöka, emedan de ej utgöra ämnen för min talan, bör jag äfven nu vördsamt åberopa, tilläggande blott, att sådana förhållanden, om hvilka, så vida de ägt rum, fullständig kännedom svårligen kan erhållas, i allt fall ej kunna förklara Grundlagens mening, om den icke, efter sin ordalydelse, dermed instämmer. I korta men bestämda ordalag bjuder Regeringsformens '76 §.: ”Utan Rikets Ständers samtycke kan Konungen icke lån ineller utrikes göra, eller Riket med ny gäld belasta.” Både med detta Grundlagsbud, som icke antyder något undantag, och med vanliga begreppet om skuldsättning torde kunna förenas att betrakta, såsom upptagande af lån, hvarje åtgärd att, medelst någon, vare sig allmän eller enskild, inrättnings skuldförbindelse samt derför, å Statens vägnar, serskildt utfäst ansvarighet eller gifven anvisning å framtida eventuella Statsmedel, bereda tillgångar, hvilka eljest skulle saknas. Sådana åtgärder synas hafva blifvit vid ofvannämnda tillfällen, antingen tillstyrkta eller utan erinran lemnade. Ehuru Theaterinrättningen visade sig såsom ensam låntagare, var den likväl icke ensam ansvarig för lånens betalning, icke ens i första rummet, utan blott under förutsättning, att Theatern framdeles skulle komma att upphöra och att dess tillhörigheter då kunde till skuldens godtgörande användas. Den egentliga betalningsskyldigheten skulle åligga RiksStatens Åttonde hufvudtitel, i följd af de å densamma för sådant ändamål gifna anvisningar; och meningen dermed var utan tvifvel att betrygga Theaterns långifvares rätt och säkerhet. Att serskilda bevis eller förbindelser i detta hänseende blifvit utfärdade, synes väl icke af liandlingarne, och har ej heller annorledes kunnat upplysas.
Ej mindre Sven Hanssons ofvanberörda yrkande om större skyndsamhet vid meddelande af Häradsrätternas beslut, än äfven Per Ostmans förslag, »att ting bör afslutas inom två månader och domaren vara pligtig att inom denna tid hålla de rättsökande tingets utslag och öfriga handlingar mot lösen vid tingsstället tillhanda, vid äfventyr att straffas såsom för tjenstefel», torde härmed få anses besvarade. Beträffande deremot Per Östmans förslag om en föreskrift, »att Häradsrättens sessioner böra hvarje dag i god tid begynnas och ej sednare än klockan 7 hvarje afton slutas,» så, enär dylika föreskrifter redan äro meddelade i £ Kap. 3 § Rättegångs-Balken och Kongl. Brefvet den 27 Maj i 801, hemställer Utskottet, att östmans motion i denna del ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Det återstår Utskottet att yttra sig öfver Herr Henschens i ofvanberörda motion framställda förslag, »att i den mån det ske kunde, protokollsföringen vid Häradsx rätt måtte komma att bestridas af särskild, derför ansvarig notarie, ungefärligen så som Lagkoraitéen föreslagit i sitt förslag till notariatsinrättning på landet.» Det Lag-Utskottets Betänkande N:o 15. 25 Det af motionären om förmälda förslaget afgafs af Lagkomitéen den 29 December 1825 och enligt detsamma skulle den notarie, som bestridde protokollsföringen, ansvara, »att allmänna sakprotokollet (domboken) å rätt tid till justering färdigt varder, så ock att utdrag ur protokoll utan dröjsmål meddelas åt en hvar, som det äskar. » Ansvarigheten inskränkte sig således till expeditionen; för innehållet skulle domaren fortfarande vara ansvarig. Detta lärer också vara det enda rimliga, såvida domaren och icke någon annan bör ega vitsord att bestämma hvad inför Rätten blifvit taladt och svaradt. Protokollsföringen bestrides för närvarande i de flesta domsagor, åtminstone till någon del, af unga jurister, sorn, ofta utan någon ersättning, uppehålla sig hos häradshöfdingarne för att förvärfva öfning och erfarenhet i domarevärf. De arbeta emellertid helt och hållet på domarens ansvar.
Derefter anslog Kongl. Maj:t den 3 Maji samma år , för Veierinair-Inrättningens behof, en summa stor 29,000 R:dr af särskilde, till Kongl. Maj:ts Disposition hörande, medel, och efter det Kongl. Maj:t, den 16 Maji samma år, bifallit ett underdånigt Project till uppförande af erforderlige byggnader, till en början för en provisionel och sedan, enär Riksens Ständer anslagit medel för en fullständig Veterinair-Inrättning å berörde Tomt, erhull den för Veterinair-Inrättning tillförordnade Committé, Nådig befallning, att genast gå i författning med an. läggandet af den provisionella inrättningen, och att, då den blifvit fullbordad, med återstoden af ofvanberörde anslag underhålla samma inrättning intill nästa eller nu inträffade Riksdag. Veterinair-Inrättningen uti dess provisionella skick blef och till följd häraf färdig i början af år 1821 och öppnades i Februarii samma ar. Genast anlitades Inrättningen till den grad, att uti Sjukstallen ej fanns rum till emottagande af alla de sjuka djur, som der till vård anmäldes, hvarföre Kongl. Maj:t den 9 Mardi samma år, biföll, att den större, först för framliden projecterade Sjukstalls-byggnaden genast borde uppföras, och att kostnaden dertill, stor 15,000 R:dr, borde utgå af Medicinal-fondens besparingar, enligt Riksens Ständers ofvananförde Skrifvelse af år 1818. —- Och hafva Committerades, till Kongl. Maj:t ingifna, underdåniga Rapporter, för åren 1821 och 1822, visat, hurusom ett betydligt antal af Elever vid Inrättningen njutit Proposition om Veterinair-Inrättningen'. 4C9 undervisning, och ätt ett ganska stort antal af sjuke djur derstädes blifvit vårdade och botade.
Ut skottet bomullsväfnader, med blandning till större eller mindre del af lin eller hampa, hvilka nu finnas dels specificerade och åsatte serskilda tuiiafgifler, dels hänvisade till lika tullbehandling med jemförliga tyger af bomull allena, böra, i stället, ulan någon specifikation, tullbehandlas såsom lika beskaffade tyger af lin eller hampa allena. Gällande taxa innehåller för ylleväfnader fem införselsförbud, nemligen för »boy»; för »helylle-flanell af kamullsränning och kardulls-inslag, färgad, eller af större bredd än 6l/j qvarter»; för »kläde, drapp, halfkläde, vadmal, ratin och corderoj, äfvensom casimir af vissa färger, eller af större bredd än 6 qvarter»; för »halfylle-flanell»; samt för »shawlar, shawletter och andra dukar under 6 R:dr 52 sk. värde stycket.» Alla dessa artiklar utgöra nödvändighetsvaror, hvarpå, med hänsigt isynnerhet till landets klimatiska förhållanden, den stora förbrukande allmänheten synes företrädesvis hafva rätt att fordra åtminstone så vida obegränsad tillgång, att varorna, der behofvet sådant klafver, må kunna lofligen införas; och denna rätt låter visserligen väl förena sig med inhemska fabrikationens bestånd. Man torde nemligen icke kunna uppgifva någon antaglig grund, hvarför inhemsk tillverkning af t. ex. flanell af kamulis-ränning och kardulls-inslag, färgad eller af större bredd än 6% qvarter, icke lika väl skulle kunna uthärda täflan med utlandets produktion, som tillverkningen af all annan helylle-flanell, eller hvarföre inhemska tillverkningen af kläde icke skulle kunna beslå, utan förbudsskyddet, då det visat sig, att fabrikationen af den när slägtade artikeln doffel, oaktadt lullsatsen derå utgör endast 52 sk. skålpundet, på sednare tider ögonskenligen gått betydligt framåt.
Derifrån öfvergår bevisningen lill ett försök, att med denna rättighet till slädsmål och landgille samt, såsom han påstår, 7 H. 53 418 Den 1 Mars f. m. äfven lill städsrätlen förena dominium eller en fullkomlig äganderätt till hemmanen, och hvarifrån Hr Doetorn otvunget leder sig till den slutsats, att kyrkorna äga göra sig detta dominium till godo på hästa sätt, och att således de i sednare tider verkställda ularrenderingar af hemmanen enligt 1826 års bref äro fullkomligt lagenliga och grundade i kyrkornas urgamla rätt. Huruledes del verkligen hänger tillsammans med denna bevisning skall jag nu söka ådagalägga. Doctor Stenhammar börjar med alt säga, att det skulle hafva varit ett högst besynnerligt förhållande, om i Halland Calholska kyrkan hade haft så litet inflytande, att icke der, som annorstädes, donationer blifvit gjorda till kyrkor. Mig åter skulle det högeligen förundra, om Calholska kyrkan i denna fattiga provins varit så mäktig, att den kunnat tillskansa sig dominium lill 212 hela hemman. Utan att mera än i förbigående vidröra kyrkans i Danmark i allmänhet underordnade ställning under Adeln, från hvars öfvervälde hon först lösryckte sig vid 1660 års riksdag, dä PresteSt. tillika med 3:dje Ståndet gjorde gemensam sak med konungamakten emot Adeln, vill jag blott anmärka, att om, under Calholska tiden, donationer af hemman till både jord oell ränta blifvit till kyrkorna i Halland gjorda, sädane icke kunnat ske af andra än sjelfägarne, d. v. s. antingen adelsmän af deras frälsehemman, eller sjelfägande bönder af deras hemman, eller också af kronan sjelf; som likväl icke kunde bortskänka äganderätten lill något hemman, ulan blott räntan af detsamma. Alt några donationer af adelsmän blifvit gjorda till kyrkorne i Halland har man icke ens försökt att bevisa, och det skulle troligtvis icke eller lyckats. Hade sådane skett, så skulle de donerade hemmanen varit af frälse natur; inga räntor eller annan herrlighet hade dä af dessa hemman utgått till Kronan, och någon fråga om att tillsätta äboer för Kronans räkning hade då sannolikt icke uppstått.