Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N.o 7. 3 följd han bort undergå, om han icke friat sig genom edgång; att den, som genom en uppsåtligen falsk vittnesed, vållat att en oskyldig mistat lif, borde straffas med lifvets förlust; och att, om en oskyldig, pä sådan falsk utsago, måst undergå neslig bestraffning, såsom spö, vatten och bröd och uppenbar kyrkoplikt, menedaren borde straffas med arbete för lifstiden i fängelse; hvarjemte menedaren alltid skulle vara skyldig att, med sin egande eller framdeles erhållande egendom, ersätta ali den förlust , som af den falska edgången för annan uppkomme. Utskottet, som granskat berörde förslag, erkänner visserligen hela vigten deraf, att eden hålles i helgd, samt anser menedaren i allmänhet, och serdeles den som aflägger falskt vittnesmål, förtjena alt alfvarsamt bestraffas; men, efter Utskottets öfvertygelse, företer sig likväl en ej ringa betänklighet emot tillämpning af den yrkade strängare grundsatsen i afseende på straffbestämmelserna, än nuvarande lag innehåller; hvilken betänklighet Utskottet äfven föreställer sig hafva kunnat ingå i de motiv, stiftarne af samma lag för sig uppgjort. Brottet är nemligen till sin natur sådant, att det sällan kan ådagaläggas, med mindre den brottslige sjelf yppar och erkänner detsamma. Detta skulle kunna motverkas af stränga straffbestämmelser, oell man saknar icke erfarenhet deraf, alt den oskyldige, dömd, eller nära att dömas på falska vittnens utsagor, blifvit räddad genom dessas egen återkallelse af vittnesmålen; hvilket måhända icke skett, derest straffet å falsk ed varit så svårt, som brottets svåra beskaffenhet synes förtjena. För att bereda oskuldens och den lidandes upprättelse, men icke för att skona menedaren, torde således del lindrigare ansvaret böra qvarstå, åtminstone till dess ämnet i någon större allmänlighet kan komma att behandlas, och nödige gradalioner varda iaktlagne vid en framdeles föreslående pröfning af del utarbetade förslaget till ny brottmålslag.
– Modren. Gubben ser rigtigt hederlig ut: men denna Antonio Carlos – gubevars: han ser ut, som han skulle vilja äta oss opp allesammans! Tem o diabo no corpo 8. Fadren. Men ändock skall han vara den starkaste patrioten: man kallar honom Brasilianska frihetens sköld. – Modren. Må vara; men han ser mig ut som en haj. Vi få akta oss. Bara det inte går med den der frihetshjelten och oss, som det heter i ordspråket: os peixes maiores comem os menores 9. – Sonen. Men hör nu, hvilket ändlöst hurrande, hela gatan uppföre! Nu kommer väl kejsarn? – Fadren. Gapa nu inte, pojke, utan hjelp till att hurra! Hals plär väl inte annars fattas dig. – Sonen. Hvilken ståtlig häst! det är väl en äkta Andalusier, pappa? Honom ville jag ändå helst rå om af allt, hellre än sjelfva Andradas guldmaschin och sjelfva kejsarkronan! – Modren. Hvad han ser nådig ut, hvad han helsar och småler mildt! – Hvad kejsarn ändå ser bra mycket hyggligare ut, än alla våra patrioter! – Sonen. Tacka honom hin för det. När jag blir kejsare, lofvar jag mamma att skicka mig lika belefvadt, och se ändå bättre ut. – Dottren. Ja, det är i sjelfva verket skada på hela denna tillställning, att precist hufvudpersonen skall vara så ful. Jag tycker som många andra, att denna krona skulle klädt Dom Miguel bättre. – Sonen. Dom Pedro rider ändå inte illa. Men är det sannt, pappa, att han kör sex hästar ensam? – Dottren. Och skrifver de allra vackraste francezes och valtzar, och de allra små nättaste seguedillas. Ack, hvad vi komma att bli lyckliga under honom! – En äldre man. Lappri, flicka; han har skrifvit en patriotisk hymn, som vi straxt efter hyllningen få höra. Det kan vara något att tala om. – Modren. Ah, se der kommer också kejsarinnan i den stora förgylda sexspända vagnen! Kors, hur god, hur mild hon ser ut!
Ifrån befattning &c. — entledigas, 37 §• Vid hvarje riksdag utser R, o. Ad. in pleno en af sju ledamöter bestående Ridd.Direct:n, genom val särskildt till ordförande jemte suppleant, och särskildt till öfriga ledamöter jemte 3:ne suppleanter. Denna Directtn besörjer och förvaltqr Riddarhusets angelägenheter enligt utfärdad instruetion, som äfven innehåller föreskrifter för Riddarhusets tjenstemän. Ej må <5tc. Justerades plemproLn för d. 16 sisth A«g. f, och e, m, H, R. o, Ad, åtskiljdes kl, ^ till 9 på aftonen, In fidem protocolli, F, O, Silfverstolpe, Den 6 Oetober f m. Måndagen den G Oetober 1834- Plenum ki. io f. m. Justerades 2:ne prol.utdr. för d. 2 dennes. Ilr Printzenskjöld , Carl: Jag har varit nödsakad att, i anseende till den allmänna farsoten, länge hålla mig inne. Sedan jag blifvit till helsan återställd, har till min kunskap kommit, att R. o. Ad:s Hrr Electorer behagat utse mig Lill ledamot i Bevilln.Utsk., och som mina göromål och den plats, som mig i Ridd.Utsk, blifvit anförtrodd, hindra mig att mottaga ledamotskapet i Bevilln.Utsk., får jag nu vördsamt afsäga mig detta förtroende. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hit Electorer att utse nya ledamöter uti Utskrn såväl efter Hr Printzenskjöld, som efler Hrr Grundelstjerna och Quiding, hvilkas afsagelser i sista plenum blifvit anmälda. Upplästes till justering och godkändes Exped Utsk:s under N:o i5o afgifna förslag till R. St:s und. skrifvelse lill K. M., ang:de några med statsreglering™ gemenskap ägande allmänna frågor. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
Jacob Illka, jemte fem andra af anstiftarne, blefvo fängslade, halshuggna och steglade, och några sändes fängslige till Åbo. Detta var att gjuta olja på elden. Uppmaningar att hämnas ”det rysliga mord som i Österbotten skedt är”, kringspriddes; presterna i flere socknar uppmanade sina församlingsbor att resa sig emot det olideliga tyranniet. Den ena socknen sände bud till den andra, ofta med hotelser om, att ifall de icke ville deltaga i försvaret af böndernas rättigheter, skulle de sjelfva ihjälslås och socknen sköflas. Från Kemi, Uleå, Limingo och mellanliggande socknar, tågade nästan man ur huset. Abraham Melchersson med 50 knektar blef omringad, det manskap han medförde dödadt, han sjelf tillfångatagen, förd till Stockholm och der afrättad ”för det ynkliga mord och blodsutgjutelse, hvarmed han emot de Österbottniske bönder framfarit.” Nu var åter bondehären samlad större och mera oppretad än någonsin. Mord, rof och brand betecknade åter dess spår, och qvinnorna täflade med männen i raseri. Ett vildt yrväder rasade öfver Tavastskogen, den tolf mil vidsträckta. Fritt kunde stormen bryta de seklergamla tallarne, ingen menniskoboning fanns der att krossas af deras fall. Vargarne ströko i skaror omkring och sökte efter de i snön nedbäddade liken efter klubbmännerne, som under flykten stupat för de förföljande knektarne. Men fredliga resande gjorde sitt testamente och beredde sig till döden, när de ensamma nödgades färdas genom den öde skogen. Flemings skaror hade tågat norrut, för att qväfva det värre än förut åter utbristande upproret, oro och bäfvan herrskade öfver hela landet, hungersnöden grep omkring sig och dess följeslagare sjukdom och död. Men på Tavastmon visste ingen af nöd eller sorg, ty intet menskligt hjerta klappade inom dess område, om ej stundom en vilsekommen brottsling gömde sig der.
Att sedan, efter slutet af 1823 års Riksdag, hos Kongl. Maj:t blifvit föredragen en Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse med dervid fog ad t förslag till Ansvarighets-Lag för de af Rikets Ständer förordnade Directeurer vid Discont-Contoiren i Götheborg och Malmö; men, uppå de skäl, som upptagas i Stats - Råds-Protocollet öfver Justitia^-Ärenden den 8 April 1824, Kongl. Maj:t då ansett Sig icke kunna antaga 6 §. i berörde Lagförslag, innehållande: att den Directeur, som , genom Svea Hof-Rätts beslut, blifvit förklarad sin Directeurs-befattning förlustig, ipke, ehvad Hof-Rättens beslut, uppå anförde underdåniga besvär, ändras eller ej, eller den klagande benådas, kunde i sin förenämnde befattning insättas utom afRiketsStänder; utan i den afKgl. Majit under berörde dag i öfrigt antagna och derefter utfärdade Ansvarighets-Lag i detta ämne ofvannäraude §. blifvit utesluten; så, enär uti 10 §. af nu gällande Ansvarighets-Lagen af den 1 Maji 18to för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken, äfvensom 11 §. uti Ansvarighets-Lagen af samma dag för Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret finnes ett stadgande lika med det, sorn Kongl. Majit, på sätt omförmäldt är, förklarat Sig icke vilja godkänna uti Ansvarighets-Lagen för Bil. till K. M. Nådiga Propos. N. o 60. 11 Directeurerne i Discont-Contoiren, hade, uppå nu i Stats-Rådet väckt fråga, om icke Kongl. Majtt skulle finna nödigt, att någon åtgärd vidtages till beredande af enbet i lagskipningen i detta ämne, Kongl. Maj:t förklarat
Ödmjukt och vördsamt Memorial till Högloft. Constitutions-Utskottet. Af de öfverläggningar, som i Bonde-Ståndet förevarit rörande ledige eller framdeles ledige blifvande Kungsoch Kungs-Ladugårdarnes förvaltning, som 77 § Regerings-Formen och 33 § Riksdags-Beslutet, af den 2 Maj, omnämner, har Ståndet ej trodt sig kunna frångå dess beslut, efter Högloft. Stats-Utskottets Betänkanden af den 19, 25 Mars och 4 April detta år, och af hvars ordalydelse och i följe deraf tagne beslut Riksens Ständer afgjordt, att dessa lägenheter borde styckas, till skatte försäljas och inroteras. Men som Kongl. Majit, till följe af uti förut åberopade 33 § Riksdags-Beslutet införde ordet pröfning, i nåder aflemnat dess Proposition om förvaltningen på det sätt, att desse lägenheter borde förarrenderas, hvarigenom Bonde-Ståndet, i synnerhet hvad de onereusa dagsverken vidkommer, trodt sig framgent komma att lida, utom den brist, som af framdeles påräknade, flerfaldiga tillgångar af dessa lägenheter uppstår; i följe af hvilka uppkomne stridigheter i ordaförståndet af detta förvaltningssätt och denna pröfning jag ödmjukeligen anhåller om Högloft. Utskottets förklaring af nämnde §§. Härvid får jag äfven lika ödmjukt anhålla, att Högloft. Utskottet igenom Original-Handlingarnes uppteende behagade förvissa Ståndet om rätta förhållandet i desse ganska vigtiga ämnen. Ordalydelsen i 33 § Riksdags-Beslutet jemfördt med förut åberopade Högloft. Stats-Utskottets Memorialer, 222 Riksdagen 1810. hvarpå Proposition och Beslutet grundade sig, stämma öfverens, så vida ordet pröfning i det senare saknas. Uppmärksamheten kan lätt fela vid uppläsandet af så många och vigtiga ämnen, då jag icke varit så lycklig att vid sist förflutne Riksdag haft förmån vid denna fråga vara närvarande, och det är i följe af denna arindran jag vill förmoda, att förhållandet kan igenom Originalernes granskning snarast utredas.
Summa 19,623. 2,371. 17,252. hvilken minskning efter 8, 25 per dukat utgör i Riksmynt 142,329 R:dr. 17 TT, , , j, Bankens metalliska U tguvet myntadt , . , , , & *1 * • r» i kassa i myntadt och olliver, i it:dr , , c,.,/. c, . omyntadt har enek Siliver-Specie. Metalliska kassan utgjorde den 10 September 1859 i R:mt, med afräkning af depositionsskulden i dukater, . 13,710,372, 20. Efter tillägg af effektiva ökningen i silfver 10,512,133, 38. 24.222,505, 64. men med afdrag af guldförminskningen 142,329, — visar det sig att nämnde kassa den 8 September detta år uppgick till 24,080,170, 64. eller med tillägg af dukatskulden, 281 dukater ä 8 : 25 2,3 1 8, 25. Silfver Runt 24,082,494, 89. § 15. 1 de för invexling af utländska Silfvermyntsorter, uppräkln^”/akf nade i § 99 af Reglementet, bestämda pris är förändring ej vid“ mint. tagen. Under tiden från den 15 Augusti 1859 liar invexling ägt rum af allenast Ryska rubler. Beloppet af invexladt sådant mynt utgör i R:mt 128,717, 00 öre och 7:de § här ofvan gifver vid handen, att Bankens hela tillgång i utländskt mynt uppgick den 8 September till Rnnt 082,410. os. hvaraf i Ryska rubler 080,832, 42. och i Holsteinska, Danska och Norska specier 1,583, 66.
Dessa handlingar, om hvilka Utskottet tagit kännedom, upptaga fullständigt de mångfalldiga hinder, som möta för användandet af städernas jord på det föreslagna sättet; hvaribland Utskottet nu endast vill anföra de hufvudaakligaste, såsom att jorden på mångfalldiga ställen är dertill alldeles otjenlig, enär odlingen af hampa och dylika växter fordrar den bästa jord och årlig gödning; Att i samma mån, som denna odling skulle utvidgas, förminskas äfven fodertillgångarne, då sistnämnde växter icke dertill kunna i minsta män användas, och på samma gång äfven nödiga gödningsämnen, hvilka stadsboen troligen icke kunde af landtmannen erhålla Att nya anstalter, genom nödige redskaps inköp, byggnaders anläggande till växternas ans tu. m., skulle Besv. och Ljkon. Utsk. Betänkanden. 535 medföra vida större kostnader än för åker* bruket, och hvilka ett ofta ganska fattigt Borgerskap svårligen kunde utgöra; Att planteringen af samma växter och deras ytterligare skötsel och beredning fordrade, för att med fördel kunna verkställas, en säker kännedom derom, en sorgfällig eftersyn samt ett vida trägnare arbete, än odlingen af säd och jordfrukter; samt slutligen, att brist på torkningsoch rötningsställen, hvartill, vid en större linoch hampodling, erfordras ett ganska betydligt utrymme, enär 6 tunneland knappt vore tillräckligt, att röta den hampa, som växt på ett enda tunneland, skulle i flere städer utgöra ett väsendtligt hinder för samma växters odling.
Deputerade lika litet borde få inblanda sig uti frågan örn Allmogens Narings-rättighet, sorn det ur något skäl skulle kunna yrkas, att Deputerade af Allmogen skulle få deltaga i rådslag om antalet af de Pass, som för Stadernas Borgerskap böra meddelas, och Riksdags Fullmägtigen icke kunde inse, i hvad man Städernas frihete-, genom Allmogens rese-rättighet på något sätt förnärmas; dels ock emedan tillkallade Deputerade från nästgränsande Län des t o mindre skulle hafva med Allmogen i Elfsborgs Län i detta afseende att j.-e Bandet 5»oj. 2oi, skaffa, 1634 Den 17 Juli. skaffa, som det för dem mäste vara fullkomligen likgiltigt, huru mänga af Elfsborgs Lans Allmoge med handels resor sig befatta, och det icke kunde finnas med hvad rätt Allmogen frän Halland, Bohus Län, Smaland oell Skaraborgs Län skulle kunna förpligias öfvergifva hus och hein för att bevista öfveriäggningar, som icke i ringaste matto angingo eller interessérade dero mera än Allmogen i aila aruha Län , hvilka Gård‘ fari-handlande under sina resor besöka. Vidare har Anders Danielsson anmärkt och sökt visa, att
Nu härska ro och harmoni och en rörande barnslig fromhet, som näppeligen kan framställas bättre än genom att återgifva, hvad hon själf en gång skref som exempel på » Herrens handlingssätt » med henne » i penningangelägenheter ». » En gång k o m en af mina forna fattiga från Stockholm och bad o m 100 kr. Jag svarade, att jag nu behöfde mina penningar till mitt hem, och ersatte henne blott reskostnaden. I min låda hade jag 50 kr., nyss mottagna såsom gåfva. Under natten hade jag ingen ro. Morgonen därpå uppsökte jag den fattiga kvinnan vid ångbåten och lämnade henne de 50 kronorna. Sedan var jag i stort penningebetryck. Det var, så vidt jag minnes, den enda gång jag af så- dan anledning fällt tårar. Men efter 14 dagar kom ett gåfvobref å 500 kr — jämnt tio gånger det gifna. — Jag hade gifvit tio kr. åt en gammal gumma, som jag visste vara i nöd. Hon tyckte svårt att taga emot gåfvan, men sade: » Jag vill bedja vår Fader gifva fröken tio tusen i stället. » Kort därefter kommo 50,000. — En familj hade måst lämna allt sitt bohag i fordringsägares händer. Jag gaf 300 kr. Hade jag rätt därtill? Den ena af Hemmets vänner tänkte så, den andra så. Men samma vår fick jag af släktingar och vänner såsom personlig gåfva en hel villa med inventarier. Så gaf Herren mångdubbelt igen. — Under det jag byggde barnhemmet, trodde jag, att alla mina tillgångar voro slut. Jag hade en del papper och kvittenser och dylikt i ett skrin, trodde alltsammans värdelöst och ref sönder det ena efter det andra, utropande med fröjd i hjärtat ' Nu har jag bara Gud '. — En. tid därefter, då jag gick upp på banken för att betala ränta å ett lån, kom en herre och sade: ' Fröken har en insats IDUN 1898 här '. Det befanns vara 6,000 kr., som jag alldeles glömt. Med andras borgen fick jag ut summan. En vän sade då: ' Gud är de dårars förmyndare '.
Då likväl vid de sedermera af Kongl. Stats-Conloret uppgjorda beräkningar, det visade sig, att eli öfverskott af 18,919 hulr 4a sk. uppkom på Interim s-staten, och alt den af Skol-Revisionen år i83a föreslagna Stat skulle kunna införas, äfven om några, men icke om alla af nämnde bifördelar från tillgångarne afdrogos, så beslutade Kongl. Maj:t, uppå föredragning af Stats-Secreteraren för Ecclesiastik - Ärendena, den 18 Jan. i834, att meddela Rikets Ständer förenämnde anspråk, jemte Stats-Contorets uppgifter, på det att Rikets Ständer måtte, i sammanhang fned det redan beviljade anslaget, deröfver yttra sig, och, i händelse af bifall, ytterligare anslå hvad som genom dessa afdrag komme att brista uti de för Interimsstaten påräknade tillgångar. — I sammanhang härmed beslutade Konglj Maj:t jemväl till Rikets Ständer hänskjuta så väl frågan om Preebende-pastoraters frånskiljande vid Skol-sysslor, som den serskilda af Consistorierne i Carlstad och Hernösand väckta, om oförminskadt bibehållande af de högra spanmåls-belopp, som vid ett eller annat Läro-verk förefinnas, och hvilket, enligt Läro-verks Comiteens förslag och Kongl. Maj:ts redan fattade Nådiga beslut, borde vid innehafvmnes bortgång nedsättas till det maximum a£ spanmål, som för hvarje befattning blifvit bestämdt. Man finner häraf, att fråga inför Kongl. Majit aldrig uppstått, att ofvanuppräknade bi-förmoner skulle verka till minskning uti den indelta span målslön Skoleoch Gymnasii-Lärare af ålder åtnjutit, och ännu mindre har Kongl. Majit föreställt Sig, att någon Lärare skulle kunna aflönas blott och bart genom dylika bifördelar, och dess vid stifningen anslagna lön indragas. Enligt
Fonden har årligen .stigit. Insättarnes fond utgjorde vid 1847 års slut 173,688 R:dr 19 sk. B:ko, och sparbankens enskilda , sura vid 1837 års slut var 1,518 R:dr 5 sk. 10 r:st. B:ko, hade genom rånte vinst förkofra! sig vid 1847 års utgång till 9,546 R:dr 25 sk. 7 r:st. B:ko. En afdelning af Smålands privatbank är här förlagd. Denna bank fortgår i sin rörelse med säkra steg, äger nu mera stadgadt förtroende inom orten och gagnar isynnerhet genom kreditiv-rörelsen. Af denna låne-inrättning njuta delägarne betydlig räntevinst. Den med Eders Kongl. Maj:ts nådiga sanktion bildade hypotheks-förening, omfattande de trenne Småländska länen, samt Blekinge, Halland och Westergöthland, trädde genom sin här förlagde styrelse i verksamhet under 1847 års lopp, och det torde vara för tidigt att nu fälla ett omdöme om denna låneanstalts större eller mindre nytta. Säkert är, att denna förening, lika med förenämnde bank-inrättningar, afhjelper penningeförlägenbeten för ögonblicket och lernnar tillfälle för den genom fastighetsköp eller misslyckade spekulationer skuldsatte jordbrukaren, att småningom afbörda sig sina skulder. Att så måtte vara förhållandet, ådagalägges bäst dermed, att då genom missgynnande skördar och privatbankens oväntade indragning af utlåningsfonden 1842, allmänna krediterr varit störd, så att då, på sätt jag i min förra berättelse omnämnt, lagsökningsmålen 1843 vid härvarande Landskansli utgjorde 8,000, dessa uppgingo 1847 till endast 4,374. Efter all anledning komma under en längre tid lagsökningarne vid mitt embetsrum att icke öfverstiga, utan snarare understiga sistnämnda belopp. I min sednaste Femårs-berältelse omförmäles, att fråga då var väckt om förening af det år 1800 stiftade brandstods-bolag för lösören å landet med det år 1843 äfven bildade bolag för byggnader å landet.
Riksdag uppgifne förhållanden fortfarande förekomma, hvadan Utskottet hos sig stadgat den öfvertygelse, att den då yrkade förbättring i redogörelseformen är af behofvet högeligen påkallad; men som Utskottet befarar, att Kongl. Stats-Contoret för det närvarande icke är i tillfälle att egna sig åt detta serskilda arbete, hvilket, i Utskottets tanka, uti flere fall erfordrar att på stället taga närmare kännedom om beskaffenheten af bokföringssättet och de grunder, hvarpå det sig stödjer; och enär således en längre tid ännu kunde komma att förflyta innan Rikets Ständei’s åsyftan i denna del skulle vinnas, anser Utskottet sig fördenskull böra föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t framställa den underd. önskan, att Kongl. Maj:t, med fästadt nådigt afseende på angelägenheten deraf, att tjenlige formulairer för åtskillige förvaltande Verks Hufvudböcker varda utan dröjsmål, och oberoende af frågan om de förvaltande Verkens förseende med contanta statsanslag, upprättade, täcktes i Nåder uppdraga åt en eller flere sakkunnige personer alt dermed gå i författning; äfvensom att Kongl. Maj:t täcktes låta af statsmedlen förskjuta de till ändamålets vinnande erforderliga utgifter, för hvilka Rikets Ständer vid nästa Riksdag icke lära underlåta att anvisa ersättning.
Målsägande» ware likwäl obetagit, att, hos Justitie Canzlers-Embetet begära biträde i Rättegången af Kronans Ombud, och ma pa Justitie, Canzlerns eget ompröfwande ankomma, att härtill bifall lemna; dock kan sadan Actors franwaro eller uteblifwande icke uppehålla malets företagande och algöande wid Domstolen. Sadan aklagan af enssilda personer, handteras i alla delar efter det Rättegångssätt denna och Allmän
Men redan vid den hittillsvarande flottan har alldeles samma förhållande egt rum, och så är det vid alla mariner, och jag vill dessutom påpeka att det vid flottan icke, såsom vid landtregementena, är någon utväg att genom förflyttning befordra, och att detta sannolikt varit orsaken hvarföre vid flottan alltid varit ett jem förelsevis större antal regements-officerare än vid landtregementena. I fråga om skärgårdsartilleriet, vill det synas som om man antoge, att dess enda tjenstgöring skulle komma att bestå uti att bemanna kanonsluparne. Så skulle dock ingalunda blifva förhållandet. Tvertom antyder förslaget, att det skulle blifva ett landstignings-artilleri, som komme att öfvas med härför lämplig materiel, att det skulle användas till utläggning af stängsellinier, 46 Den $ November. sprängminor m. m., och på så vis få ett ganska vidsträckt fält för sin verksamhet. 1 afseende å den nya materielens beskaffenhet, tror jag att man bör kunna göra sig de hästa förhoppningar, enär Sekundchefen för flottans konstruktions-korps är en man med utomordentliga både praktiska och theoretiska kunskaper. Han har försäkrat, att den föreslagna certen skall kunna föra både pansar och artilleri och att båtarne likväl icke behöfva byggas större, än att de kunna passera genom slussarne å Göta kanal för att komma in till vara större sjöar. De kunna beklädas med 10- tums pansar och skulle då utan fara kunna våga en strid med de största pansarfartyg, hvilka, som bekant, icke föra mera än 4 å 5-tums pansar. Jag har icke kunnat uppfatta flera anmärkningar, värda ett svar, och jag vill icke heller längre upptaga R. o. Ad:ns tid. Jag hoppas och tror, att det klander, som blifvit uttaladt mot K. M:ts Propos., och det försök, som blifvit gjordt för att åter arbeta oss in i det gamla oefterrättlighets-systeinet, icke skola gillas af R. o. Ad., som alltid varit mån om fäderneslandets ära och anseende. Hr Brakel: