Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Meningen var, att Discontens revenue skulle användas dertill, sedan Bolaget icke hade några Den a6 Mars e. m. andra medel. Sedan Disconten upphörde, fingo actieägarne sine 5 procent genom afkortning å inbetalnfngarne af actie-capitalet, hvilket, om allt varit som sig hort, hade till fullo ingått. Man kan likväl icke säga någonting derom , då Actie-capitalet var Bolagets egne medel, ehuru jag tror, att det stridde mot principen från början; men efter den tiden, och då Bolaget ej vidare hade egne medel, utan blott Statens medel voro att använda, måtte det väl vara slut med Bolagets pretention på ränta. En helt annan sak är, om man af känsla för det lidande, som drabbat actieägarne, ville bevilja dem någon förmån under namn af ränta. Emedlertid var det dessa pretentioner om laglig rätt till ränta, som väckte mycket missnöje. Vid sista Riksdag, då Bolaget begärde ytterligare understöd, föreslogs, att Bolaget skulle få dessa fern procent på sådant sätt, att de ansågos hafva ökat sitt actie-capital med 20 procent. Ehuru detta förmodligen icke hade medfört någon direct vinst, innefattade det likväl ett anspråk att erhålla en förmån, som var i rak strid med Bolags-reglorna. Det blef äfven af Rikets Ständer afslaget. Under öfverläggningarne i Statsoch BancoUlskotten sista Riksdag, deruti jag' såsom Ledamot i BancoUtskoltet deltog, voro manga, som yrkade, alt anslaget icke skulle blifva högre, än hvad föregående Ständer hade till årligt användande bestämt. Jag var då Den 26 Mars e. ro. en bland dem, som ifrade emot delta; ty jag tyckte då, att det varit oklokt, att icke bifalla Bolagets begäran, emedan man borde förutse, att om anslaget icke till det begärdta beloppet bifölls, utan derå prutades, vederbörande just deruti skulle finna en ursäkt, att kostnaden komme att öfverstiga hvad uppgifvet var. De begärde anslagen blefvo också slutligen bifallne; men något skäl fanns icke att anse de då framlagde calculer, mera tillförlitlige än dem, som förut blifvit uppgjorde. Hvad jag då fruktade, har sedermera inträffat.
Då emellertid hvarken Stiftets byggnadskassa, hvars inkomster äro tillfälliga och hvars behållning för närvarande utgör endast 4,366 R:dr 32 sk., förmår härtill lemna erforderliga medel, eller annan tillgång för utförande af ett slikt byggnadsföretag är att påräkna, helst försäljning af det gamla skolhuset svårligen torde kunna ega rum, och någon inkomst byggnadskassör dymedelst beredas, enär öfra våningen af denna byggnad blifvit på enskild mans bekostnad uppförd, med föreskrift, att densamma skulle inredas och allt framgent upplåtas till boställsrum åt sex af skolans lärare, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj:ts, i berörda hänseende gjorda Nådiga framställning, måtte, för uppförande af ett nytt lärohus i Wexiö å Riksgälds-Kontoret anvisa en summa af 40,000 R:dr, att i man af behof utgå.
Emellertid skulle nya vägbyggnader, af den bär omförmälde beskaffenhet, på ganska många ställen der de behöfvas, öfverstiga de väghållningsskyldiges krafter alt vidtaga på enskild bekostnad, i anseende till det första utläggets betydlighet, oaktadt de skulle vinna derpå i längden, genom minskning i underhållskostnader. Det skulle t. o. m. svårligen kunna åläggas dem lagligen, och i följd deraf är det fara värdt, att landsvägarne i det hela, eller hvad sjelfva vägbyggnads-sysfe/nef i allmänhet angår, komma att förblifva i oförbättradt skick, sä länge icke staten, äfven i detta hänseende, träder emellan. Det är af denna anledn. jag tager mig friheten anhålla, att Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskin må taga i öfvervägande, i hvad mån det här antydda ändamålet må kunna befordras och en allmän reform af vägbyggnadssystemet i landet inledas, genom anslående af belöningar af allmänna medel eller råntefria lån ä vissa år eller deltagande i kostnaden ifrån statens sida med de väghållningsskyldige, som åtaga sig att, enligt gifoa föreskrifter ombygga och sedermera underhålla sina vägstycken, der sådant finnes mest erforderligt; samt ali, om ett sådant förslag gillas, R. St. dertill må anslå den största möjliga summa, som kan undvaras, såsom egnad till ett allmänt och stort behofs afhjelpande, samt till ett föremål, som snarare än de liesta andra skall återgälda den derpå nedlagda kostnad. Remitterades till Stalso. LaglJlskm. 2. Om rättvisa utgör ett af de förnämsta villkoren för ett väl ordnadt, ett civiliseradt samhälle och till en verklig rättvisa äfven hör att den är lika mot alla, d. v. s. jemlikhet inför lagen, så långt den är förenlig med det helas bestånd, så kau det icke annat än strida mot fordringarue på en sådan rättvisa äfvensom emot samhällets sedliga ändamål, om äfven inom privatlifvet den ene medborgaren skall äga en af lagen sanclionerad godtycklig makt öfver den andre.
H ms lixcellence Herr Grefve af [Hetterfiedi; Till svar å hvad af Herr Hji-rta sednast blifvit yttradt, torde jag i minnet få återkalla, att då motion först gjordes, b-gardes remiss till Riddarhus Utskotter om ändring i RiddarhusOrd. ningen. LandtMarskalken kunde icke vägra Pro. position å remiss till RiddarhusUtskoftet, då han icke kumle veta, hvad Riddarhus-Uiskottet om frågan skulle säga. Det hade således varit myc - ket i förtid, om Landt Mai ska I ken då hade begagnat den rätt 55 §. lemnäs honom. Dst var först, sedan RiddarhusUtskottPt yttrat sig i ämnet och Utskottet ansett det vara nog att ändring skedde uti insituciiunen för Riddarkui.Directiou, som 422. Den 27 Oclober e. m. I.andtMarskalken skred lill det steg han tagit. Herr Hjerta h3r ock ingått i förklaring af 55 och sagt, att <ler ej vöre LamltMarskalken förbjudet att göra Proposition, i händelse ConstitutionsTJtskottet hade förklarat Propositionen stridig emot Grundlagen. Då likväl fråga n kommit till ConstitutionsUtskoitet derigenom, att LandtMarskalken vägrat Proposition,' så vöre det verkligen besynnerligt, örn, då Utskottet instämt i hans öfvertygelse, han skulle ändra den, sedan han fatt stöd af GonstitutionsUtskottet. Förmodeligen liar ritan ej ansett detta i Grundlagen behöfva föreses utan däremot förutsatt, att LandtMarskalken skulle bibehålla samina öfvertygelse, då den af ConstitutionsUtskottet blifvit understödd, som förut. Jag hyser för liten förmätenhet till min öfvertygelse, för att vilja bibringa den ät andra, och om jag således ej undrar på att Herr Hjerta ej vill lyssna till mina rådslag, ej heller tilltror dem kunna ”öppna ögonen” på någon, så måste han ock förlåta, om jag gör mig blind för hans pculistförmiga.
Om högsta domstolen skulle försynda sig emot bränvinsbrännarnes intresse eller emot privat-bankernes eller andra mäktiga korporationers, huru ginge det då när opinionsnämnden sammanträdde? Man säger, att det icke vore så farligt emedan opinionsnämnden icke kunde afsätta mer än 3:ne ledamöter hvarje gäng. Men om hon afsätter 3:ne de oförskräcktaste, och igenom stänkröster utpekar dem, hvilka nästa gång äro i ordning att utröstas, så får man se om högsta domstolen kan förblifva sjelfständig. Nej, mine Hrr! afskaffen först opinionsnämnden och talen sedan om domaremaktens sjelfständighet i Sverige! Hvarföre är det som vår allmoge, som de flesta mindre bildade medborgare i landet så ofta säga, att de vilja gå till Kongs? Hvarföre åtnöja de sig icke med det besked, som lemnäs dem af en lägre myndighet? Jo det är derföre att de vilja se sina saker afgjorda af någon, som är mäktig nog för att icke behöfva rädas för någon annan, som med ett ord är starkare än hvarje vederpart, huru mäktig han än må vara. Ordet gä till Kongs har redan förlorat sin ursprungliga betydelse derigenom, att högsta domstolen afgör i Konungens namn. Huru litet denna förändring af sak har, så länge namnet står qvar, gått in i folkets tänkesätt, det finner man lätt, när man erinrar sig att då salig Konungen icke längre ville underskrifva högsta domstolens beslut, i hvilka han icke tagit del, utan lät utfärda dem under Konungens - Den 19 Januari f. m. 145 gens sekret d. v. s. försedda med Konungens sigill i st. f. namn, och den föredragande revisions-sekrebs kontrasignation, så undrade menige man högeligen derpå att ett sigill kunde betyda Konungens namn och ville icke längre tro, såsom sanningen var, att saken blifvit Konungen underställd. Skall man ytterligare, pä samma sätt som i andra saker, gäcka menige mans tro och förhoppning? Men, mine Herrar! det är nödvändigt att härvid afse icke blott enskildt» intressen, utan vissa allmänna förhållanden som för närvar, äro mäktiga eller möjligen blifva det.
Si, jag ser det väl, säger Herren. Går bort till mitt rum i Silo, der mitt Namn tillförene bott hafver, och ser till, hvad jag der gjort hafver, för mins folks Israels ondskos skull. Efter I nu alle sådana stycke bedrifven, säger Herren, och jag eder tidt och ofta predika låter, och I viljen icke hörat; jag ropar, och I viljen intet svara; Så vill jag sammalunda göra med de hus, som efter mitt Namn nämndt är, der I eder uppå förlåten, och med det rum, som jag edra fäder gifvit hafver, likasom jag med Silo gjort hafver; Och skall kasta eder bort ifrå mitt ansigte, likasom jag bortkastat hafver alla edra bröder, alla Ephrahims säd. Och skall du intet bedja för detta folk, ej heller någon klagan eller bön förebära, eller lägga dig ut för dem inför mig; ty jag vill intet höra dig. Ty ser du icke hvad de göra i Juda städer, och på gatomen i Jerusalem? Barnen hemta veden, och fäderna göra upp elden, och qvinnorna göra degen, att de skola baka himmelens Drottning kakor, och gifva främmande gudar drickoffer, på det de skola förtörna mig; Men de skola icke göra mig der ondt med, säger Herren, utan sig sjelfvom, och skola till skam varda. Derföre säger Herren Herren: Si, min vrede och min grymhet är utgjuten öfver detta rum, både öfver folk och fä, öfver trän på markene, och öfver fruktena på jordene; och skall brinna, så att ingen skall kunna släckat. Detta säger Herren Zebaoth, Israels Gud: Görer edor bränneoffer och annor offer tillhopa, och äter kött. Ty på den dagen, då jag förde edra fäder utur Egypti land, hafver jag intet sagt eller budit dem om bränneoffer och annat offer; Utan detta böd jag dem, och sade: Lyder min ord, så vill jag vara edar Gud, och I skolen vara mitt folk; och vandrer på alla de vägar, som jag bjuder eder, på det eder skall väl gå.
Ofverstinnans röst darrade af rörelse, de fina dragen hade fått något hårdt och stelt i uttrycket. Med den samhörighetskänsla, som gör, att de flesta, som lida, lättare deltaga i andras lidande än i deras glädje, lade fru Berg sin hand på ofverstinnans o c h smekte den sakta. Öfverstinnan svarade, s o m o m den unga kvinnan yttrat något: » Ja visst, men jag borde bara varit glad och lycklig, och det var jag också. Han kunde långa stunder sitta och tala med mig om henne, hur förtjusande hon var, hur olik alla andra unga flickor, han hade verkligen aldrig frågat efter nå- gon förr, o c h det var nog också det, som gjorde, att detta kom så plötsligt, utan förberedelser! Flere gånger tackade han mig » för den bästa idé, jag haft i hela mitt lif, » den att öfvertala h o n o m att låta henne sjunga för sig. Han ville inte resa hem till Sverige denna sommar, han ville försöka, hvad Davos kunde göra för h o n o m. Det hade han aldrig förut velat! Nu sade han, att han masta bli frisk, han kände, att han skulle bli det! Han ville inte tala med henne, förrän han var alldeles säker på, att han var fullkomligt återställd; han visste, att denna vinter gjort honom så oändligt mycket godt, men först när vi kommo tillbaka från Davos, skulle han fråga vår läkare om hans uppriktiga åsikt, o m han hade rättighet att tänka på sin lycka, binda någon vid sig. Jag satt och hörde på, som jag så ofta hört på andra af hans sangviniska framtidsplaner, som det tyvärr endast velat den minsta lilla oförsiktighet till, ibland endast en plötslig temperaturväxling, en fläkt, för att på en gång nedslå och krossa. Jag tänkte inom mig: ack det går så med detta också, under det jag satt där och hjälpte h o n o m att måla framtiden så ljus och vacker, som han drömde den. Men han fick rätt. När vi på hö- sten lämnade Davos och foro tillbaka till Nice, där familjen Strömer skulle tillbringa vintern, blef vår doktor alldeles förvånad öfver Ernst. Han hade tilltagit i vikt o c h orkade gå långa stunder. Jag mätte som vanligt hans temperatur hvarje afton, och det var mycket sällan, och då endast helt obetydligt, som den gick öfver det normala.
Majit genom nådig kungörelse den 31 Oktober samma år förklarat, att sedan, enligt Kongl, kungörelsen den 6 April 1810, Ridderskapet och Adeln afsagt sig rättigheten att med andras uteslutande besitta säterier, de rå- och rörssamt insockne frälsehemman, hvilka efter samma dag blifvit eller vidare blefvo från de säterier, hvarunder de lydt eller lydde, afsöndrade, borde, sådant oaktadt, sin rå- och rörssamt insockne frihet bibehålla, men att detta stadgande icke skulle tillämpas på de hemman af nämnde naturer, hvilka före sistnämnde dag blifvit från säterier afsöndrade. Och som de så kallade veckodags-hemmanen äro till sin natur af samma beskaffenhet som insockne frälsehemman, hvilka, om de blifvit före den 6 April afskiljde från de säterier, hvarunder de lydt, förklarats förlustige de fördelar, som insocknefriheten innefattar, och i hvilka fördelar frihet från rotering, enligt Kongl, brefvet den 4 Mars 1690 och Ridderskapet och Adelns privilegier, jemväl ingår; altså och då Kongl, brefvet den 7 Mars 1683 föreskrifver, att frälset skall lika med kronooch kronoskatte-hemman deltaga i knektehåll eller rotering, samt motionären icke visat eller ens uppgifvit, att något efter den 6 April 1810 från säteri afsöndradt insockneeller veckodags-hemman i Bohus län blifvit till ordinarie rotering indeldt. få Utskotten, i likhet med hvad det af Utskotten vid sista riksdag i enahanda fråga afgifna, af samtlige liks-stånden bifallna, yttrande innehåller, tillstyrka, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 17 Juli 1851. Slatssaint Allm Besvärsoch Eleon.-Ilsk. Utlåtande, i\:o 29. 4 7 H:o 29. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1851, kl. 9 f. m.
I Söndags qväll, just som vi skulle lägga oss, fick jag din paket. Sliter upp omslaget i hopp att finna bref. Jo pytt ock! Bok fans der och manuskript fans der, men brefvet brefvet! Jag bläddrade igenom boken, jag bläddrade igenom manuskriptet. Nej – intet bref. Du kan tro att jag stod der handfallen. Men jag trodde inte mina ögon. Jag vände ut och in på omslaget, jag granskade allt. Nej. En ny undersökning ledde inte till bättre resultat. Så måste jag trösta mig, lade bok och »Årstider» 11 på mitt nattduksbord och »gick till mina fäder», som min gamla pappa brukade uttrycka sig. Tankarne surrade i hufvudet på mig, och sedan jag släckt ljuset, kunde jag naturligtvis inte somna. Jag bara brydde min hjerna med att hitta på skälet, hvarför der inte funnits något bref. Jag ville se saken förnuftigt, jag sade till mig sjelf: »han har mycket att göra, har inte tid att skrifva bref». – »Men bara ett par rader» invände det. »Han har slutat skizzen just innan tåget skulle gå, har icke hunnit att skrifva.» – »Kunde skrifvit nästa dag i stället», invände det envist. Ah – då bröt det löst! Jag tänkte på mitt eget långa bref, hvad hade jag skrifvit? Jag kom ihåg, att det varit omedelbart – oförbehållsamt, att jag varit helt mig sjelf utan tanke på hvarken kön eller konvenans. Åh jag tänkte alldeles detsamma, som du tänkte, när mitt bref dröjde – och en hel del mer. Ja – skall jag erkänna det? – Jag tänkte till och med på doktorns fru och informatorn 12. Nu blir du röd i hufvudet och ond. Skall jag verkligen sticka under stol med något, om det vore än så dumt? Och när jag verkligen tänkte det så Det tänkte jag för resten många gånger i somras, och det var mycket det, som gjorde mig tafatt. Jag var rädd att jag kunde synas för vänlig och att det kunde missförstås. Nå, det der har varit borta alltsedan vi började skrifva till hvarandra, men nu kom det igen.
N:o 40, ang:de förändrade föreskrifter i afseende på skogshushållningen i Riket, yttrade Ilr von Hartmansdorff, Au g: Af Utskms föregide yttrande slutar jag att med detta förslag icke åsyftas, att alla beslut, sqm R. St:r fattat rörande ändringar i skogsordnin, skola anses förfallna; utan att fråga blott är om en ny skogsordnings utfärdande. Uppå härefter framstäld propos. biföll R. o. Ad. Utskins förevaride Mein. Anmäldes, men begärdes på bordet, ett från Vällofl. BorgareSt. ankommet fröt.-utdrag N:o 634, med inbjudning till R. o. AÄ. att instämma i BorgareStis, vid föredragning af StatsUtskis, Utlåt. N:o 381, fattade beslut. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n irskomne Utlåtin, Mern. och Betänk., nemi. från Stats-Utskottet: JVi 374, i anledn. af väckt motion om anslag af 36 tunnor spanmål åt Kyrkoherden i Södertelje till ersättning för indraget ständigt vederlag; JVå 385, med förslag till reglementariska stadganden, ang:de några, vid upgörandet af förslaget till Riksg:sKont:s Reglemente, af R. St:r ännu icke slutligen behandlade ämnen; JVs 386, med förslag till 2:ne, af R. Stms beslut i fråga om bränvinstillverkningen föranledda §§:r i Riksg:sKont:s Reglemente; JV5 387, angtde öfverlemnande till K. M. af det nya Reglementet för RiksgisKont.; 266 Den 2 December. JVs 388, ang:de inlösen af några nyligen till Riksg:sKont. inlemnade Riksgälds-sedlar; JV2 389, ang:de den uprätlade nya RiksStaten; JV? 390, i anledn. af väckt motion om arfvode åt en hos PresteSt. anstäld e. o. Kanslist. Lag-Utskottet:
Egodelningsrättens ordförande oftast är densamme som förer ordet i Häradsrätten, och under förmenande att fastställandet af ett laga skifte icke erfordrar den större kännedom om jordbruk, som är nödig, då klander af laga skifte skall bedömas, ansett, till besparing af tid och kostnad, skiftes fastställande kunna öfverlemna.' ät Häradsrätten, samt derföre föreslagit att 18 kap. 20 ¥. i Skiftes-stadgan mätte erhålla följande förändrade lydelse: ”Klandras ej skifte inom den i 13 §. föreskrifva tid, bör skiftesmannen till Häradsrätten, vid nästa sammanträde eller näst infallande lagtima ting, karta och handlingar ingifva; och har Rätten att, innan fastställelse ä skiftet meddelas, noga tillse och pröfva, att detsamma är lagligen besk alfa dt”. n Här må äfven anmärkas att Jon Andersson ansett egograderingeh böra, pä sätt Öfver-Direktören för Landtrnäteriet i sin underdåniga reseberättelse för är 1851, med hemtadt stöd af Lagkomitéens och Lagberedningens uttalade åsigter, förordat, pröfvas icke af Domaren utan af en särskild Nämnd. A. W. Uhr har deremot, på sätt förut nämndt är, förmenat frågan om Egodelningsrättens utbytande mot kompromiss vara väl förtjent att tagas i noggrann pröfning, synnerligast för vinnande af en säkrare och snabbare rättegångsordning i skiftesmål. Under flere riksdagar, innan 1827 års Skiftes-stadga utkom, påyrkade Rikets Ständer sammandragning af de särskilda förlättmngarne om Egodelningsverket, hvilka tilläto pä en gäng både storskiften och, med deras upphäfvande, enskiften. De förra pröfvades, såsom i albi tider med skifrosmäl tillgått, af Domaren, och de sednare blott af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande.
Föredrogs ånyo StatsUtskis d. 29 och 30 sisth September på bordet lagda Mein. N:o 302, i ani. af återremisser å Utlåt. N:o 164, angide begärt ytterligare anstånd med inbétalningarne å staden Cimbritshamns hamnbyggnads-län. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Utsk. har icke anfört andra skäl, än att lie Stånd varit af olika tanke med R. o. Ad. Då frågan första gången här förevar, anfördes goda skäl lill , det beslut, som Ståndet då fattade, och så vida inga bättre framställas, än det att andra Stånd varit af olika tanke, anhåller jag att R. o. Ad. täcktes vidblifva sitt vid nämnde tillfälle fattade beslut. Sedan härefter först propos. till bifall å StatsUtsk:s uti förevar:de Meni. afgifna tillstyrkande blifvit framstäld, men besvarad med Nej, fann R. o. Ad. lör godt att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, afstå hvad Utsk. i detta Mern. tillstyrkt. Ånyo föredrogs StatsUtskis d. 29 och 30 sisth September på bordet lagda Utlåt. N:o 303, i ani. af K. M:ts Nåd. skrifvelse samt väckt motion, ang:de hegardt understöd för fullbordandet af Norbergs jernväg. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Händelsen med den ifrågavande jernvägen tyckes vara ett kort sammandrag, eller en föresyn af det sätt, hvarpå det sannolikt kommer att gå med de blifvande jernvägarne i allmänhet. Det är derföre jag anhåller, alt något närmare få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på detta förhållande. För ifrågavande jernvägs-företag upgjordes ett kostnadsförslag å 156,491 R:dr, hvilket af Konungen pröfvades och faststäldes. För Statsbidragets erhållande, öfverlemnades åt den myndighet, som borde i byggnadsfrågor vara den sak-kunnigaste, nemi. Styrelsen öfver Vägoch Vattenbyggnader, att upgöra kontrakt mellan bolaget och Kronan.
Då betänk, förra gången förevar, så upp lystes det att det var ordet "F o r t i f i c a t i o n s-a fd e Ining, ” som synts hafva fästat uppmärksamheten, och att således byggnader, som hörde till inqvartering, icke dermed hade gemenskap; men det upplystes, alt de ordin.-anslag, sorn för fästningsbyggnader och reparationer äro fastställda, tillika äro bestämda för bestridandet af de utgifter, som erfordras i och för underhållet af Kronans hus och byggnader för mililär-truppers inqvartering; och sorn gifvet är, att det Norrska Hästjägare-detachement, som här uppehåller sig, skall hafva inqvartering, men Kronan fått vidkännas betydliga utgifter om nya stallbyggnader för detsammas behof skolat uppföras, hvilka utgifter nu besparats, derigenom att ett af de K. lustslotten blifvit för ändamålet upplåtet; si synes detta hafva varit en sparsambetsåtgärd, hvaraf afven torde böra följa, att då, genom denna inqvartering, opåräknade utgifter drabbat lustslottet, ersättning detsamma bort beredas af anslaget till inqvarteringar; hvarföre jag anhåller om afslag på hvad i 26 §:n i betänk. N:o 76 föreslås. 358 Den 12 September e. m. Gr. Horn, Claes Fredr,: Jag får blott upplysa, att StatsUtsk. icke varit främmande för det förhållande, som den siste talaren omnämnt; men StatsUtsk. har vid granskning af revisorernes berättelse trott sig finna, att de omkostnader, som Staten kunde hafva för den härstädes vistande del af Norrska Hästjägare-gardet, tillhörde det Norrska Kronan att ersätta och borde icke belasta Svenska statsverket. Detta är orsaken till Utsk;s hemställan. Hr Lefre'n: Det är för första gången jag hör delta skäl; hade det varit ett af skälen, så hade Utsk. förra gången bort yttra det, så att man kunnat få tillfälle vederlägga detsamma. Mig synes, alt när trupp från Norrige commen deras hit, så bör icke Norrska statscassan besörja inqvarte ringen, åtminstone gör jag mig icke ett sådant begrepp om inqvartering.