Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Wid pröfningen häraf hafwa de trott att isynnerhet gränsen emellan ExcecutornS och Domarns befattningar bordt öfwerwägas, sä att a ena sidan bet answariga åliggande Konungens BefallningShafwande, ester de grunder Allmänna Lagen iByggninga-Balken, Landshöfdinge - Jnstructionen den 4 Nov»7Z4 och Kongl. Förordningen afd. iz Sept. 1790, jemförd med hwad Ulsöknings-Balken samt flera stadganden förefkrifwa, icke förfelas, och ä andra sidan, den anklagade icke betagas de Rättegängsförmäner, Lagen en hwar Swensk Medborgare tillägger. Riksens Ständer tro afwen, att sä långt en summarisk Rättegängsordning kan stä tillsammans med hmarje mans rätt, ar, genom wittnen eller andra laga stal aflägsna fran sig det an - 974 Den 5 Julii. swar, ftin Lagen för fösuimnad snöstoktning stadgar, ett sadant RättegäncLsätc i alia OrdmiigLmat medförer kraftigaste werkan, och an der ingalunda bör betagas de Embetsmän, hwilka wärdén öfwer Ordningen i samhället ar anförtrodd, all berak under förenande åsigt sig begagna. Rik,ens Ständer hafwa äswen i allmänna Lagens stadgande i 2 Cap. ? §. Utsöknings Balken trott sig finna den sakraste gransen emellan K-iiunaens BesallningshafwandeS och DomareS Emdecsbefattningar, wara bestämd, samt att da besia Lag-rum rigtigt tillämpas, ingen har stal akt klaga öfwer förnekad ratt alt sin vstuid ådagalägga. Det ar pa besia grunder, Riksens Stander icke hafwa funnit något stal att tillstyrka nvsinämde inskränkning i den Länens styrelse tillaode Domsrätt uti Economie och Ordningsmål.
Resolutior.erne a£ den 10 September 1674, den 20 December 1748, den 12 December 1755 samt den 21 Jan. 17845 och, då härvid förekommer, att det för handelsrörelsens ostörda gång är nödvändigt, att de handlande, när behofvet så påkallar, ega lägenhet, att med säkerhet, samt utan hinder och uppehåll, få varor förde till och från fartygen.* att hemförara Båtarne äro vida större och af en starkare och solidaresammansättning, än de lastnings» båtar, som å andra orter i Riket finnas och derföre kosta betydliga summor i nybyggnad och reparationer; att, utan ett tillräckligt antal sådana båtar, transporten icke nog skyndsamt och säkert kan besörja» på Göthe» borgs Riviére, som är vidsträckt och ofta basvaras af stormar och starka strömdrag, dä mindre och svagare farkoster icke kunna begagnas; att upphäfvandet af denna inrättning kunde i synnerhet under en iifligare bandel förorsaka en förlägenhet, sannolikt medförande än större olägenheter äa de nu anmärkta; — Alltså, och med afseende i öfrigt derå, att ifrågavarande hemförarebåtar blifvit, genom Kongl. Resolutionen den 12 December 1752, förklarade att böra anses lika med fast egendom, i så måtto, att de, efter gammalt vedertaget bruk, Cyo Besv. •eh Ekon. Utsk.
Lindberg ådömd er sättnings—skyldighet, beslöt Ridderskapet och Adeln alt bifalla Stats-Utskoltets in komst-afdelnings, uti Herr Henschens förevarande Utlåtande bifogade reservation, intagna tillstyrkande; och skulle de öfrige Riks-Stånden, genom Utdrag af Protokollet, vänligen inbjudas att sig i detta beslut med Ridderskapet och Adeln förena. S. D. Vid föredragning af Konstilutions-Utskoltets den 23 dennes på bor del lagda Memorial N:o 63, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande det af Kon stitntious—Utskottet i Memorialet N:o 59 framställda förslag lill ändring af 12, 17, 19, 41 och 79 §§ Riksdags-ordningen, angående val af Ridderskapet och Adelns riksdagsmän, vidblef Ridderskapet och Adeln sill förut i ämnet fattade beslut samt godkändes Utskottets nu afgifna förslag lili volerings-propositioner. S. 1). Föredrogos och lades til! handiingarne Stats-Utskotlets nedannäninde den 23 dennes på bordel lagda Memorial: N:o 2 16, angående verkställd omröstning i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga lill stats-regleringen hörande frågor; och N:o 229, med förslag lill voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om anslag till beredande af tillfälle för officerare af arméen att ingå i utländsk krigs—tjenst. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottels den 23 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 233, angående ifrågasläldl anslag af allmänna medel till an läggande af en vattenledning i Carlskrona. Frän Hägn. Presle-Ständet. S. 1). Föredrogos ånyo Stats-Utskoltets nedannäninde Memorial och Utlåtanden : N:o 216, angående verkställd omröstning i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till stats-regleringen hörande frågor. Lades till handiingarne.
Härtill får jag blott svara, att jag aidrig, i likhet med vissa kända personer, intagit, eller någonsin ämnar intaga, någon annan ståndpunkt, den må vara hög eller låg, än en sådan, som jag hoppas kunna bibehålla; och jag anser mig deruti handla vida klokare och riktigare, än om jäg, lik mången annan, sökte kräla inig upp på en så hög ståndpunkt, att jag ofelbart konnne att innan kort nedramla derifrån. Hr Rosenblad bar funnit den föreslagna und. skrifvel sen så till ordalag som till föremål obehörig. För min del kan jag dock icke finna någonting obehörigt deruti, att den ena af statsmagterna underrättar den andra derom, att det eller det hindret möler för ärendernas tillbörliga gång och riksdagsgöromålens fulländande, samt begär, att delta hinder må varda undanröjdt. Något kränkande för Majestätet 7a Den 5 Mart f. «i. eller opassande för Representationen kan jag icke heller deruti upptäcka. Jag är likaledes fullkomligen urståndsatt att finna något sårande i de af Utsk. begagnade ordalag. Att de möjligen kunnat vara lämpligare och omsorgsfullare valda, är jag visserligen icke egenkär nog att förneka; men intilldess jag hört någon mera lämplig, passande och ändamålsenlig redaction af en sådan skrifvelse, som blifvit föreslagen, uppgifvas, anser jag mig kunna på goda grunder försvara Utskrs förslag. Något klander mot Regeringen har detta förslag ingalunda åsyftat; men då redactionen af R. St:s aflåtna und. skrifvelse, ang:de myntoch räkneenheten, verkligen är i det hänseendet tvetydig, att den icke bestämdt utmärker, det denna fråga blifvit af R. St. ansedd och behandlad, icke såsom önskningsmål, ulan såsom lagstiftningsärende, har Utsk. ansett det vara destomera nödvändigt att anmäla behofvet af nåd. svar derå i afseende på bancoreglementets uppgörande, som K. M. af både frågans beskaffenhet och berörde skrifvelses form möjligen kunde hemta anledn. att uppskjuta densammas pröfning till riksdagens slut.
Ridderskapet och Adeln till Ledamöter invalde 3:ne Landshöfdingar, men 41 § Riksdags-Ordningen innehåller, att ingen, af hvilken Rikets Ständer kunna fordra redo och ansvar, må inväljas i Utskott, der red visning för hans egna göromål och embetsåtgärder kan förekomma, har Utkottet trott sig böra med anmälan härom till Rikets Ständer ingå. Stockholm den 30 Juli 1844. Reservationer : af Herr Grefve Hamilton, Henning: ”Mot det af Höglofl. Stats-Utskoltet nu fattade beslut att bos RiksStånden anmäla, det ibland Utskottets Ledamöter befinna sig 3:ne Lmdshöfdingar, får jag mig reservera, emedan jag anser en sådan anmälan sakna stöd i Grundlagen och dessutom icke kunna till någon Ståndens åtgärd föranleda. ” Häruti hafva instämt: Herr Friherre Palmstjerna, Herr Friherre Tersmeden, Herr Hirgin, Herr Möllerhjelm, Herr Ekströmer, Prosten Stenhammar, Contracls-Prosten Gumcelius samt Prostarne Berlin och Hallbeck: af Herr biskop Hedren: ”Den nu beslutade anmälan hos Rikets Ständer anser jag sakna ali betydelse, så vida den skulle inskränka sig till en blott underrättelse örn de Ledamöters inträde i Utskottet, hvilka nedan för alla Rikets Ständer vore genom Protoeolls-utdragen till namnen uttryckligen kända. Skall åter denna anmälan åtföljas af ett utlåtande i sak, så måste sådant förutsätta en väckt fråga, hvilken föranledt ett från Stats-Utskottet afgifvet betänkande, för all lill Rikets Sländers afgörande öfverlemnas. En så beskaffad åtgärd anser jag stridande mot Riksdags-Ordningens 37 § 2 mom. I öfrigt finner jag icke Stats-Ulskottet af Grundlagen bemyndigadt alt omedelbarligen göra anmärkningar vid Riks Ståndens beslut; utan bör sådant ske inom RiksStåndens Plena; hvarföre jag emot beslutet mig reserverar.” Ståts-Utskottets Memorial, N.-o 3. 3 N:o 3.
SD. ^Efker uppläsande-as Constitutions, UtssotretS yttrande i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition, angående förändring i atffillige Punctcr af Grundlagen och derwid fogade förstag till sadaue ändringar, fann Prest-Ståndet öfwerläggningen härom böra lill nästa Riksdag uppssjutas. Ut »ugrs. Lx krotocollo, f. U. Almguist. Den is Augusti. 2661 Urdrag af wällöf!. Borgare-Grandets prorocoll, häller wid Urtima Riksdagen r Orebro den is Aug. 1812. SD. 2L^Zid ytterligare föredragning af Constitutions-Utssoktets Betänkande, om en af Utstvttet nödig funnen tilläggning i 14 §. af Jnstructionen för Riksens Ständers Justilie-Ombudsman, förklarade B.^rgare-Standet lika med H'glosiige Riddcrstapet och Adeln, att denna fraga nra blifwa hwilande pa dordet till nästa Riksdag I-ll sugra. Lx krotocollo, ch f. Lergström. Utdrag af wällöf!. Borgare-Gtändets prstocoll, hållet wid Urtima Rishagen i Orebro den 15 Aug. 1812. SD. ^ anledning af Bewillnings Utffoktets derom gjorde hemställan, fann Borgare-Ståndet för godt anmoda Bancooch Stats-Utffolken, att i Jnstructionerne för Bancooch Riksgälds - Mertens Fullmägtige införa, att hwad Riksens Stander förmdnadt angående blifwande öfwerssott as Allmänna Bewillningen ifrån och med ar rZrz, blifwer behörigen iakttagit. Ut su^l». Lx krotocollo, f. f. Lerjström.
Med anledning häraf, och som E. K. M. under den 21 November 1849, i sammanhang med förändrad lönereglering för Postverket, jemväl, i afseende på de gratifikationer, hvilka ditintills till fribrefs-skrifvaren från allmänna verk utgått, för fullgörande af hans bestyr vid fribrefvens expedierande, i nåder förordnat att utbetalande af sådana gratifikationer, från och med påföljande år 1850, icke vidare finge ega rum, samt då det, i Rikets Ständers tanka, icke heller är med god ordning förenligt, att statens verk utbetala gratifikationer till tjenstemän inom Rikets Ständers Rank för bestyr, hvilka tillhöra deras tjenste-åligganden, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla om vederbörandes förständigande, att dylika utbetalningar icke för framtiden fa ega rum. Hvilket allt Rikets Ständer få härmed hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 16 April 1851. 88 Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N:o 54. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln dea 16 April 1851. Presle-Ständet den 16 Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående behöfvandcs undsättning under inträffande missväxtår. (Stats-Utsk. Uti., N:o 101.) S. A. K. Genom nådig proposition af den 15 November nästlidet år har E.K.
Den mörka har dock varit öfvervägande, och om Hrrme hade sett, huru mörkrets makter gått omkring i församlingen för att upväcka rörelsen och huru de sedan dragit sig tillbaka för att med en låtsad likgiltighet och lugn afbida den stund då de kunde sluta offren i sin läras bojor och band, så tror jag att man nu icke skulle undra deröfver att jag i min ringa mån söker förekomma just sådana eröfringar för mörkrets rike. Jag får fästa upmärksamheten derpå, att när jag väckte min motion, begagnade jag just sådana uttryck, som skulle visa, att om motionen allenast varit en följd af min egen erfarenhet, skulle jag hafva tvekat att väcka den; men så är ingalunda händelsen, och jag står alldeles icke ensam om det förslag jag framställt. Af tidningarne 128 Den 12 November. hafva vi redan sett, att i Norrland har en församling på sockenstämma beslutat såsom en man att begära höjda böter och straff för dessa andliga kolportörer och vinkelpredikanter, som der framstått. Der finnes således ett skäl. För att ytterligare bevisa att jag verkligen har skäl för min motion, anhåller jag att få uplysa, det jag i denna syftning emottagit upmaningar från Dalarne, Småland och Skåne. Jag hoppas också, att genom ledamöterne i LagUtsk. långt fullständigare uplysningar skola meddelas, än dem jag nu lemnat. De Hrr, som hafva följt med de andliga rörelserna, sådane de framställts i tidningarne, ha svårligen kunnat undgått att fästa sin upmärksamhet på det prestmötesbeslut, som fattats i Hedemora, och som blifvit remitteradt till Biskopen i Westerås, för att anmoda honom att göra detsamma gällande under denna riksdag. Det är enskild vänskap, enskildt förtroende, som gjort att ögonen riktats på mig, icke blott från en och annan enskild, utan från smärre allmänheter, som sett sitt lugn hotats af dessa kolportörer, och min motion är nästan blott ett ordagrannt uprepande af hvad som blifvit mig meddeladt. Är det då förvånande att jag väckt densamma? Frih.
Med afseende å desse medaillers och mynts sålunda styrkta höga värde, och då för Banken, som eger tillgång rå omynladt guld, behof att uppsmälta dem icke är att befara, har Utskottet, på det desamme icke må gå för vetenskapen förlorade, velat hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, att ifrågavarande medailler och mynt, tillsammans 820 ducater, hvilka äro uti Bankens reela fond inbegripne, måtte få derifrån afföras och till förökande af Bankens Mynt-Cabinett användas. I sammanhang härmed och enär Mynt-Cabinetlet förut eger åtskilliga medailler och mynt af guld och silfver, får dock Utskottet, i händelse Rikets Ständer bifalla Utskottets nu gjorda hemställan, tillstyrka, ej mindre att de i Bankens Mynt-Cabinett, efter den sålunda vunna tillökningen, befintlige medailler och mynt af guld och silfver, lill deras metalliska värde i Bancosedlar, såsom en Bankens fordran och deposition hos Mvnt-Cabinettet, upptagas och redovisas i räkenskaperne, med iagttagande för framtiden af de förändringar, Mynt-Cabineltel årligen, i detta hänseende, kan komma att undergå än äfven, att Bankens myntoch medaill-samling icke må, förrän i sisla rummet, användas till inlösen af dess utelöpande förbindelser eller annorledes, ulan Rikets Ständers begifvande, Banken afhänclas. Stockholm den 31 Mars 1840.
I händelse Hr Gr. o. Landtm, meddelar särskild propos. ang:de frågan om utvexling med silfver, så skall jag derefter begära ordet för alt yttra mig i afseende på hvad den föredragna §:n i öfrigt omfattar. 384 Den 19 Mars f. m. Hr Stuart: Jag har redan tillkännagifvit, att jag, likasom den siste talaren, hyser föga förhoppning, det min mening kommer att delas af pluraliteterna inom RiksSltn. Jag anhåller dock alt få till besvarande upptaga några deremot framställda anmärknrr af Hr Stråle och Gr. Horn. Den förre har sagt, att det vore obilligt alt ålägga privatbankerna att med metalliskt mynt inlösa sina förbindelser, då hvar och en annan är berättigad betala sin skuld med brcosedlar. I anledn. häraf anser jag mig böra fästa uppmärksamheten derå, att nämnde rättighet icke är ovilkorlig; förord måste i detta som andra fall bryta lag. Om altså privatbankernas sedlar varda utställda till inlösen med metalliskt mynt, så måste äfven, enligt 4 § af myntbestämningslagen, liqvid för dem kunna fordras i sådant mynt. Samme talare har vidare yttrat, att det af mig yrkade åliggandet för privatbanken komine att utgöra ett väsendtligt hinder mot sådana inrättningars uppkomst. Jag kan icke dela denna åsigt. Ifrågavar. skyldighet för bankerna synes mig deremot i det närmaste böra vara godtgjord genom fördelen deraf, att de i allmänhet icke behöfva vara försedda med så betydliga invexlingscassor, då dessa hufvudsakligen utgöras af klingande mynt, som då de endast bestå af b:cosedlar; ty det måste såsom högst sannolikt kunna antagas, att utvexlingar af större summor i silfvermynt mera sällan skola komma att äga rum än utbyten af sedlar, hvilka äro vida lämpligare och tjenligare för alla slags penningeremisser. Gr. Horn har förklarat, att jag icke nog betänkt följderna för realisationen af det förslag, jag framställt.
Ingen Riksdagsman inom de andra Stånden kan transportera sin representations-rätt, och hvarföre skall då Adelsmannen kunna det? Man kan icke transportera sin bördesrätt på annor man, man kan icke transportera målsmanskapet för sin hustru; och med hvad rätt transporterar man representativa rättigheter? Icke grundar det sig på några naturliga rättsbegrepp; och vi veta rätt väl, att denna rätt icke gällde förr än den genom missbruk inträngde sig. Vi fullgöra Allmänhetens fordran då vi afskaffa den; och genom båda dessa sätt blir Riddarhusets talrikhet, vid Riksdagar, af sig sjelf mindre. Att PresteStåndet blifvit bibehållet vid sin representationsrätt, anser jag vittna om Utskottets öfvertygelse, att tiden ännu icke tillåter oss att rätta alla fel. Jag hyser myc - 384 Den 27 Maji. ken aktning för PresteStåndet: men dess serskilta och uteslutande rätt att representera upplysningen kån jag ej medgifva. Ridderskapets och Adeln, ja, hela den svenska allmänhet, som haft Studiernas uppfostran, är lika upplyst som PresteStåndet, och de tider äro förbi, då man trodde på inspiration i verldsliga ting. Häfdens rätt har PrestcStålidet, men ingen annan: och jag skall icke neka, att den ju ännu torde behöfva respecteras. Då jag talar om Adeln och PresteStåndet, har jag en erinran att göra, hvars vigt likväl är ingen annan än den, att hvarje princip bör äga sin bestämda hållning. Deremot bryter, som mig synes, den besynnerliga rätt, sorn hittills gifvit åt en och samma person representationsrätt inom tvenne Stånd. Prester taga säte på Riddarhuset, och detta synes mig icke vara princip-enligt. När en Adelsman, antingen af inre kallelse till det andliga Ståndet, eller af verldslig håg för pastoraternes goda lönevilkor, frivilligt öfvergifvit sitt stånd, och inträde i annat, samt alltså blir delaktig af nya representations-rättigheter, så har han också, som mig synes, dermed frånträdt sina förra.
Derigenom kunde den förnämsta olikheten i orternas serskildta wilkor jernnäs, och det blefwe dä synbart äfwen för dem, uti hrvilkas Contracter med Soldaten en tydelig förbindelse funnes införd att wid möttn förse Soldaten med kost, ingen rubbning t Cvw tractet Den 9 Julik. »47s tractet ägde rum, utan endast den förändring, att Rotehällaren ät Kronan erlade sin afgift, hwarcmot Kronan uppfvlde Rotens förbindelse till Soldaten, för hwilken, enär den genom ert föregående Contraet wore faststäld, af Rotehällaren ingen ersättning af Soldaten kunde äskås. Att denna Pasicvolanee-afgift ärligen skall kill Kronan urgä, har Utskottet frän början ansett er kunna sättas i fraga, men will nu färesta, att för tydlighetens skull orden: ärligen i fredstider, wid tppeditionen, såsom en bättre redaction, mätte insKas. Den i sammanhang härmed stående anmärkningen vin möjligheten deraf att somliga är inga möten hålles, trodde Utskottet »vara alldeles utan kraft, enar det berodde af Kongl. Majit att när som hälst pa äret , före, under, elier efter andra Commenderingar anställa Möken, och desia öfningar till en förestående Falt-lefnad utan twifwel wore bland de angelägnaste, att kill en duglig Armees billdande ärligen werkstalla. Utskottet behöswer allenast åberopa ben 8s K. af Regerings-Formen för att »vederlägga den anmärkning, akt detta mäl icke skulle kunna höra till Riksens Ständers afgörande, och upptager den här al, lenast såsom etc mihförstand.
Ett annat regemente, som efter en mödosam marsch anlände till Sofia, fick där genast sitta upp på kavalleridepotens hästar, två man på hvarje häst, och fortsatte på detta sätt färden till Slivnitza. Så väl vid detta tillfälle som vid g: e tyska kårens ofvan omtalade marsch fördes en del af manskapets ränslar på fordon, hvilket medel underlättar marschen, men kräfver ganska mycket fordon. Om man afser från dylika utomordentliga marschprestationer och håller sig till det, som under vanliga förhållanden och under en längre tid kan åstadkommas, så finner man, att under åtminstone något så när gynsamma omständigheter en mindre truppstyrka utan svårighet tillrygga-lägger 20 — 25 km. om dagen och, om det gäller, kan utsträcka denna väglängd till 30 km. för en eller annan dag. Med inskjutande af erforderliga raster kräfver en marsch om 20 km. omkring 5^2 — 6, en om 30 km. 9 — 10 timmar, allt under gynsamma omständigheter. I samma mån truppstyrkan i kolonnen växer, i samma mån ökas marschens svårighet och tiden för dess verkställande, så att man t. ex. af en arméfördelning näppeligen kan fordra, utom i enskilda fall, längre dagsmarsch än några och tjugo kilometer. Det är nödvändigt, att marschen i allmänhet afslu-MARSCHER OCH ANDRA TRUPPFÖRFLYTTNINGAR. tas fore mörkrets inbrott och så tidigt, att trupperna hinna anordna sin förläggning, koka och spisa samt Verkställa proviantering o. d. samt i tillräcklig tid komma till hvila. Då stora mål stå att vinna, kan man visserligen marschera dag efter dag utan rastedag, men i längden sliter detta dock ut trupperna, som tid efter annan måste beredas tillfälle att hvila upp sig samt att iståndsätta brister på kläder och persedlar. För en hel härs samfälda rörelseanser man en medelmarschlängd af 15 — 18 km. om dagen vara det mesta, som i allmänhet kan åstadkommas, och ökas detta mått någon gång till 20 km. eller mera, så blir rörelsen förenad med stor ansträngning. I hög grad bidragande till marschens underlättande är det sätt, på hvilket truppernas förläggning ordnas under de dagliga af brotten.
Skrifvelse af d. 27 Oct. nästl. år med öfverlemnande af Häradsskrifvarnes i Länets 2.’ne Fögderier ansökning, att, för deras arbete vid BevillningsTaxeringsFörrättningarne få uppbära någon högre ersättning så väl för de förflutne åren sedan sista BevillningsStadgan utkom, sora för framtiden, emedan den härtill anslagne En procent å Bevillningens belopp i Länet, då PröfningsComite'ens Ledamöters skjutskostnads-ersättning deraf äfven bör bestridas, lemnade en så ringa tillgång, att hvad Häradsskrifvarne fingo uppbära icke ens motsva - t Betänk anden, Nio 271. 309 rade deras contante utgifter för resorne; åberopande Sökanderne derjemte, att deras vederlikar i dvt nästgränsande Norrbottens Län, hvarest, enligt 1823 års BevillningsFörordnings 3 Art. 5 §. 11 Morn. ett särskildt Anslag af 220 R:dr vore för samma ändamål bestämdt, derigenom blifvit så belönade, att Häradsskrifvaren i Luleå Fögderi fått för året åtnjuta 100 R:dr; hvarvid K. M:ts Bef:hde, med anförande huruledes den i berörde Art. och §. af BevillningsStadgan till bestridande af Kostnader och Arfvoden vid BevillningsTaxeringar anslagne En procent af Länets BevillningsSumina, för nästl. år uppgått till allenast 248 R:dr i5 sk. 11 rist. hvarutaf 101 R:dr 23 sk. 11 rist. varit att föidela emellan Häradsskrifvarne och öfrige Tjenstemännen, som med Taxeringarne haft befattning, samt med jemförelse af anförde förhållande i Norrbottens Län, sökt ådagalägga huru otillräckligt Tjenstemännen i Westerbottens