Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans filosofiska system, som avsöndrat mycket av Jamblikos' teurgiska tillsatser, gick tillbaka till Plotinos, men anknöt till en tankeföljd av denne en riktning på den yttre världen, som annars var främmande för nyplatonismen och skenbart stridande mot hans ande. Krysanteus själv tycktes erkänna denna stridighet genom ett yttrande, som han ofta fällde: När jag blir sextio år gammal, vill jag draga mig tillbaka inom mig själv och försänka mig i åskådningen av Gud. Krysanteus' filosofiska system återfinnes ej i någon bok, ty han utgav aldrig dess enskilda delar i skriftligt sammanhang. Men hans lära och undervisning bar en världshistorisk frukt i en av hans lärjungar Julianus. Julianus hade under tvenne tidpunkter av sitt liv åtnjutit hans undervisning. Den gamle filosofen Ädesios skrev en dag till Krysanteus: »Lämna ditt Aten och kom till mig! Intet får hindra dig att uppfylla min bön! Jag är själv för gammal, och min jord har förlorat sin alstringskraft, men i din vill jag nedlägga ett ädelt frö, som skall uppspira till ett träd och överskygga jorden. Jag vart i dag icke litet förvånad, när den unge Julianus steg över min tröskel. Du känner huru han blivit uppfostrad av sin faders mördare. Biskopen Eusebios av Nikomedia har velat göra honom och hans broder icke till furstar, cesarer och hjältar, icke heller till människor, utan till kristianska helgon. Macillums fästningsmurar, inom vilka de stackars barnen tillbragt sitt liv, understödde hans bemödanden. Och vem anade annat än att de lyckades? Julianus såväl som Gallus knäböjde ju för munkar, kysste eremiters trasor och föreläste evangeliet inför den kristianska församlingen i Nikomedias storkyrka! Nåväl, Gallus är sådan man velat göra honom. Han är kristian av samma halt som Konstantius och Konstantinus. Men då Julianus i dag inträdde under mitt tak, omfamnade han mig med tårar i ögonen och sade, att han längtat efter mig, ty mitt namn hade genom Macillums murar trängt till hans öra. Han framtog bok efter bok ur mitt bibliotek och upprepade med hänförelse deras författares namn. Jag förstod honom icke i början.
Den första gång guldtärningen — det är ben af en oxe, men det gör UTSTÄLLNINGSTVÅLAR: ingenting — den förste gång guldtärningen på tafvelbordet rann, den ungersven han tappade och Viol, Hyacinthe, H e l i o t r o p e, Syren m. f l. sköna jungfrun vann, » sjöng Hjalmar Berg med THEA rörande vemod. » Nu är det du, Hildur! Hvad fick du? Sexton. Aj, det kommer att stå mig hårdt — firisbelönta vid i8gy års utställning med Tjugu! — Den andra gången tärningen på tafelborGULDMEDALJ det i ann, den sköna jungfrun tappade och ungersvennen vann. — Nu gäller det! — O ve, bara sju! Försaljes i våra butiker Slå nu det åtgörande slaget, Hildur! — Hurra, bara 8 Eeg; eringrsg:eitem — ^esterlå-ngfgratan l e fyra I Den tredje gången tärningen på tafelbordet A. T. A. T. 24 97. rann, den sköna jungfrun tappade och ungersvensamt hos alla finare Parfymhandlande i rikeU nen vann! » jublade Hjalmar. ii i n » Håll till godo med vinsten, herr ingeniör! » » Hjärtligt tack! Hur lyder adressen? » » Hvad skall du med den? » » För hennes skull, min vinst. Jag måste väl veta hvar hon dväljes. » » Hon kommer ju hit. — Men här har du adressen, och nu får jag ut och se, om tant somnat, så vi få vänta ännu längre på eftermiddagskaffet. » När Hildur lämnat rummet, stämde Hjalmar upp melodien » Den muntre kopparslagaren » till orden: TjÖDENS SKÖRDAR. Nyårsafton afled i Stockholm fröken Uenriette Sofie Löwen, dotter till » I den där bygden jag ju har en » moster », kaninnehafvaren af Gärdesta och Trollesunds fideikomtorns fru, miss, kaptenen frih. Otto Trolle Löwen och hans till henne skrifver jag ett bref, får svar på sidor maka Anna Charlotta Cederstråle. Den aflidna tillsju.
Den 5 Januarii. får jag vördsamt anhålla, det mätte Målet till behörigt Utskott remilteras. 2:0 Om Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Högh Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, vågar jag i förhand göra mig försäkrad, när jag nu går alt anmäla ett Mål, som angår, icke allenast en Rikets skuld, utan äfven en dermed förenad vacker och för det Allmänna nyttig Inrättning. Till Direetionen af Upsala Barnhus hade nemligen Fru Öfverstinna!) Montgomery, fodd Friherrinna Cederhjelm, inberättat, huruledes hennes Faderbroder, Friherre Adam Cederhjelm, redan år 1799 till Barnhuset öfverlåtit den så kallade Weingardtska och Strokirchska Kronofordringen, som han ägde att disponera; men att så väl han, som hon förgäfves anhållit om samma underdåniga Fordrings betalning, emedan Acterne härom i Kongl. KammarCoIlegio förkommit, hvarföre Fru Friherrinnan till Direetionen nödgades öfverlåta denna omsorg. Direetionen, som vid närmare efterfrågan inhämtat, huruledes denna underdåniga fordran härledde sig ifrån några under kriget med Ryssland åren 1706 och 1709 åt Armeen gifna Försträckningar, har ansett sin första pligt vara, ätt härom hos Konungen göra en underdånig anmälan. Och sedan nödiga upplysningar blifvit i Nåder infordrade, har Kongl. Maj:t Allernådigst behagat anbefalla Kongl. KammarColIegium, att häröfver med slutligt Den 5 Januarii. 261 underdånigt Utlåtande inkomma. Högstberörda och Nådiga åtgärd har också haft den lyckliga påföljd, att Liqvidationen blifvit af Vederbörande författad, beroende nu mera på Kongl. Collégii granskning; så alt, sedan Kongl. Maj:t i Nåder värdigats fastställa densamma, föga något mera härmed synes återslå, än sjelfva utbetalningen.
Uti det nya lagförslaget är dock 7 st. nya §§ upptagne, hvadan vid nummerföljden någon rättelse bör bemärkas, i händelse lagförslaget kommer att gillas. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef den ifrågavarande motionen jemte yttranderne remitterad till Lag-Utsk:t. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättning af plenum kl. 6 e. m. Föredrogs Hr von Mentzers, Carl Fredrik, d. 22 dennes bordlagde motion, N:o 53, ang:de bränvins-försäijnings-afgiftens ingående till landstings-kassorne. 158 Den 26 November f. m. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Enär motioner i fullkomligt enahanda syftning med den af Hr Mentzer i detta Stånd väckta, äfven blifvit afgifne i de andre Stånden, har jag af åtskillige personer hört den åsigten uttryckas, att det vore väl, om de afgifter, som nu utgå för utskänkning af bränvin, kunde komma att ingå till landstings-kassorne. Jag medgifver, att ur en synpunkt kan detta förslag hafva mycket skäl för sig. J)e blifvande landstingen komme derigenom i tillfälle, att straxt från början af sin verksamhet ega medel till sin disposition, utan att genast behöfva uttaxera skatter af allmänheten. Jag anhåller likväl att det Utsk., som får sig uppdraget att utreda ifrågavarande ämne, måtte fästa behörig uppmärksamhet på en omständighet, som jag tror icke bör förbigås. Hvad beträffar den bränvins-utskänknings-afgift, som nu utgöres af landtkommunerna, tror jag, lika med Hr von Mentzer, att dessa medel ändamålsenligare skulle användas, om de inginge till landstings-kassorne, emedan det belopp, som deraf tillfaller hvarje kommun, är så obetydligt, att sällan något rätt gagneligt kan dermed uträttas.
Föredrogs å nyo Stats Utskottets den S dennes afgifne, samt den 11 derpå följde på bordet lagde, Utlåtande, angående Herr Munck af Rosenskölds Memorial om anslag af medel till löner för Ledamöterne i den Committé, som skall utarbeta förslag till öfverflödig® Ämbetens och Tjensters indragning, samt en lors bättrad arbetsmethod. Hant Excetlence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke det å Allmänna IndragningsStaten redan uppförde anslag af 3000 R.dr Banco årligen äfven kunde hädanefter få fortfara, till Commitéeng Ledamöters afiönande , med samma rättighet för Kongl. Majrt derjemte, som är »812 bestämdes, att derutöfver af öfverskotten å Stats intraderna låta förskjuta, hvad som kunde finnas för ändamålet nödigt. Bifölls. Hvarefter Hans Excellence föreslog, att de öfrige RiksStåaden måtte inbjudas, att uti dets \ Den 13 Julii. 247 ta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. Ropades Ja. Företogs till pröfning StatsUtskottets dea 8 dennes afgifne, och den 11 derpå följde på bordet lagde , Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Ber tänkande angående Pensions-Stats reglerande för Högstsalig Hennes Maj t EnkeDrottningens Hofstat. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm'. Sorn jag har mig bekant, att BondeStåndet på det sätt bifallit StatsUtskottets ifrågavarande Utlå-, tande, att de deruti förekommande frågor blifvit i hela deras vidd till Kongl. Majds visa och nådiga afgörande samt reglering öfverlemnade, utan hinder af särskilda grunder eller föreskrifter, endast under förbehåll, att den för ändamålet anslagne summa af 16,666 R:dr 32 6k.
Slutligen i afseende på den föreslagne beskattningen af Vattenverk , hvarom en Kongl. Proposition blifvit aflemnad, får jag, till undvikande af vidlyftighet, åberopa Herr Westerstrands reservation, med den erinran, att då en del qvarnar och vattenverk ingått i beräkningen af vissa hemmans grundskatt, bör, vid tillämpning af den nya principen iakttagas, att den, som äger en sålunda beskattad inrättning, ej måtte derutöfver betungas med bevillning för densamma, och således komma att skatta på dubbelt sätt. Friherre Anckarswärd: I denna sista anmärkning af Herr Ribbing instämmer äfven jag. Friherre Cederström, Anders, hade inlernnat ett Anförande, som upplästes, så lydande: Att här ingå i någon detail af Sveriges Beskattningsoch Bevillnings-historia, vore OQJ. Den 3o Mars f. m. belt säkert onyttigt och öfverflödigt, då, enligt min öfvertygelse, hvar och enafRidderskapet och Adeln, som vid denna Riksdag representerar sin ätt, bordt taga en noga kännedom om detta så högligen vigtiga ämne. Hvad forntida häfder åt oss bevarat, hör vara oss heligt, och hvad de ur de försvunna dagarnes dunkel ännu med mäktig stämma tala till oss, hör uppmana oss till efterföljd. Tider och former stå i vexelförbindelse; så äfven tider och behof. De sistnämnda höra alltid bestämma vårt handlingssätt; ty vi kunna med trygghet säga, att de emanera från en högrestyrande makt, hvilken fjettrade menniskan vid behofvet, för att sålunda gifva en nödvändig driffjäder åt hennes verksamhets-förmåga. Erfarenheten är den tillförlitligaste historia, och den, som blott lefvat några decennier, har utan allt tvifvel af erfarenhetens studium inhämtat den kunskap, att tiderna och behofven i nästan oafbruten continuation förändras. Detta kände våra fäder; detta böra vi och vår samtid äfven känna och inse, om ej i kommande dagar våra afkomlingar skola medömksamt le åt vårt oförstånd, och tro sig vara bättre än vi.
Enligt Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern och Stats-Rådets öfriga ledamöters underdåniga tillstyrkande, behagade Kongl. Majit förklara Sig vilja meddela Rikets Ständer hvad Stats-Kontoret i ofvanberörde hänseende underdånigst" hemställt, för att iakttagas vid regleringen af Andra Hufvudtiteln. 3 2:o Krigs-Hof-Rutten. Att sedan, under åberopande deraf, att i 96 §. 14 Gip. Krigs-Artiklarna den 31 Mars 1798 blifvit stadgadt, att böter, hvartill någon, enligt samma Capitel eller jemlikt Råttegångs-Baklen af allmänna Lagen, varder af Krigsdomstol fälld, skulle gå till tväskiftes och uti Öfverdomstol delas emellan Krigs-Justitiarien (numera Krigs-Hof-Rättsrådet) och Krigs-FLscalen, samt att andra böter delades i Krigsdomstol till treskiftes emellan Konungen, Rätten och målseganden, då ej annorlunda stadgadt funnes, hvilken sednare föreskrift erhållit genom Kongl. Brefvet den 26 Januari 1832 den förklaring, att Rättens andel i treskiftes-böter uti Öfverdomstol borde tillfalla Krigs-Justitiarien, till följd hvaraf Krigs-Hof-Rättens Civil-ledamot åtnjutit andel i så väl tväskiftessom treskiftes-böter, Krigs-Hof-Rätten, uti underdånig skrifvelse den 3 September 1846, enär det ansågs olämpligt, att Öfverdomaren toge andel i de böter, som af honom sjelf åläggas, till Kongl. Majit i underdånighet hemställt, att den förmån, som, på sätt berördL är, blifvit Civil-ledamoten förunnad, måtte med 1846 års slut upphöra, så att, i likhet med hvad i öfriga IIof-Rätter egde ruin, ifrågavarande böter tillfalla Kronan, men att deremot Kongl.
Gubben fick hastigt göromål, emedan han genom fönstret varseblef något ofog på gården, och Erika svarade blott med ett af dessa vänliga småleenden, som kunna tolkas efter behag. Men att förekomma någon vidare fråga, yttrade hon sin förmodan att de väl nu snart hade Birger tillbaka. Om det var Erikas afsigt att förtaga den lilla smula glädje, hon ansåg ohelsosam för Gabriella att erfara, så vanns denna afsigt fullkomligt; ty på en gång blef hon tyst och nedslagen, liksom förut. Det smärtade Erika, men hon ansåg sig likväl hafva gjort rätt. Efter detta afbrott blef det så tryckande ängsligt, att Arve önskade sig långt från Tistelön eller rättare att han ej rest dit. Erika såg orolig genom fönstret och svarade ofta tankspridd; och Gabriella – men det var icke möjligt att förstå sig på henne. Än såg hon helt vänligt på honom, men åter tycktes hon ej ge akt på något annat än tvenne små snäckor, hvilka hon upptog från bordet och betraktade med ett uttryck af djup rörelse. Arve visste ej att det var Rosenbergs sista gåfva. Nu inträdde hastigt Haraldson med den underrättelsen att Birger kom; det ville säga att båten var i sigte. Erika steg upp, Gabriella ville göra detsamma; men hennes knän svigtade, hon måste åter sätta sig, och medan hennes kind blef alldeles hvit, och hennes ögon ovilkorligt irrade åt fönstret, tryckte hon de begge snäckorna med orolig häftighet till sina läppar och till sin panna, der de små röda fläckarne åter glödde. ”De der snäckorna, som hon håller så kära, äro en skänk från Rosenberg; kapten Kocher hade dem med sig,” hviskade gubben Arve i örat. ”Jag förstår!” svarade Arve; men de tvenne orden kommo från hans hjerta, der det nu var ganska mörkt och tungt. Emellertid gick det ej så brådt med Birgers ankomst. En god timma förflöt innan han lade till bryggan, men denna timma var för den arma Gabriella en evighet. När Birger slutligen inträdde, kände hon knappt något mera; hon visste ej ens om Arnman var närvarande.
Rörande den af Friherre Ollerström, fscob, gjerds anmärkning: det Utffottet ester hans tanka gjort bast, att » före - Dm 16 April. j forewarande fräga widtala en Kakelugnsmakare, som wäl ej torde förstätt sig pä Architccturcn, men deremot säkert pa Kakelugnar; för Utskottet förklara, att Utskottet för sin del icke kunnat anse sig af ensamt en sadan Handtwerkarcs kunskaper winna tillräcklig uplysning till grund för fine orydönun och yttranden, om möjligheten af Kakelugnars inrättande i ett rum ast den owanliga storlek och höjd som -Riddarhus - Salen, hwilken dcrjcmje ä trcnne sidor omgifwes af yttre murar och har ett hwälft tak, som upfiiger änva till den öfwersta delen af hela Byggnadens takresning. Under erkännande af de otillräckelige insigter ; Byggnads-konsten, som Utskottet med bekymmer hoö sig funnit, dä det blifwit alagdt, att yttra sig öfwer en fräga till beskaffenheten sä främmande som denna i jemnförelse med de ämnen, hwilka manligen blifwit till Utskottets pröfning anförtrodde, har Utskottet deremot ansett angelägit, att dä hufwudfrägan jemwäl förutsatte ett noga afseende sä wäl pä bibehållandet af den yttre och inre Architecturen, som pä möjligheten, att genom fönsterpelarne updraKa rör för eldstäder, deste rörs ledande öfwer ett högt hwalf, som gräntsar helt nära till det yttre taket, mädan att fullfölja dem igenom owanligt täta takstolar och bjelklag m. m., alla desta anförda omständigheter äfwen fordrade att nägvn skickligare Architeet, Byggmästare och Murmästare oumgängcligrn borde deröfwer höras och rädfrägas.
Assignation, angående afskrifning af en falsk. Se Afskrifning. Assignalioner, om rättighet för Directionen öfver Wisby sparbank. att på Banken utgifva sådana. Se Wisby. Axelson, Carl von, yttranden. I. 445. VII. 126. X. 86. Axelson, Georg Julius von, yttranden. Ii. Bahr, Hobert von, yttrande. 1. 29. Bank, Rikets Ständers, angående förslag lill expedilionstaxa för. Se Expedilionstaxa. — angående revisionen af. Se Revision. Bankens Discontfond, angående tillökning af. I. 543. R. 621. V. B. 84. Se vidare Banko-Utskottets betänkande N:o 29. — fastighetslån och dess allmänna disconlrörelse, om anvisande af förskott till. I. 68. R. 112, 152. V. B. 84. Se vidare Banko-Utskottets betänkande N:o 29. — fastighetslån, om ingifvande af, i händelse af låntagarens död. Se Lån. — förvaltning, om förändring i grunderna för. IX. B. 4. A. 199. -— metalliska cassa, om upptagande af lån till förstärkning af. I. 491, R. 603. V. B. 8 4. Se vidare Banko-Utskottets betänkande N:o 29. — embetsoch tjenstemanna-personal, om förändrad reglering af. V. B. 316, 411. Å. 415. VI. U. 615. VII. A. 133. — förskott till Myntverket, om godtgörande af. Se Förskott. — vaklbetjeniug, angående gratification åt. Se Gratification. — tjenstemän, angående löneförbättring för. Se Löneförbättring. Banker, privat-, om indragning af, samt insättning af silfver i Rikets Ständers Bank, emot räntebärande statsobligationer. I. R. 338. II. B. 285. A. R. 321. V. B. 84.
St:r måtte på det sätt Hr Lemchens ifrågav:de motion bifalla, alt ett belopp af 10,000 rdr anvisas att under instundande stalsregleringsperiod årligen från Riksgäldskontoret utgå, att, enligt K. M:s Nåd. disposition, användas för bekostande i hufvudstaden af offentliga vetenskapliga föredrag i sådana ämnen, som företrädesvis tillhöra allmän bildning;» framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades manga nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Gr. Cronstedts nyssberörde förslag, hvilken propos. med starka jarop besvarades. Frih. Hermelin, Carl Samuel: I)å nu R. o. Ad. fattat det beslut att, med afslag å Utsk:ts i förev:de 89:de punkt gjorda hemställan, bifalla den vid Betänk:t i afseende på denna punkt afgifna reservation, får jag anhålla, att R. o. Ad. ville inbjuda de öfriga Riks-Stånden att i detta Ståndets beslut sig (örena. Till detta förslag lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos. sitt bifall. 90:de—100:de punkterna. Utskits hemställanden biföllos, hvarjemte vid den 100:de punkten erinrades om iakttagande af den förändring i hufvudtitelns slutsumma, som kunde blifva en följd af R. o. Ad:s från Utslcts förslag alvikande beslut. Den vidare behandlingen af förev.de Utlåt, uppskjöts till nästa plenum, och R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 e. m. In fidem, O. Brakel. 106 Den 24 Augusti. Måndagen den 24 Augusti 1863. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2 prot.-utdrag för den 22 dennes samt pleniprotrt för den 11 sistl. Maj. f. m. Upplästes ett af Gr. Ehrensvärd, Albert, inlemnadt mern. af följrde lydelse: Hos Höglofl. R. o.
Så hände det en förmiddag, då luften stod full af surr och sommarvärmen söfde, att hon plötsligt kände hans hufvud glida ned i hennes sköte, lägga sig till rätta där och bli liggande. Det gick som en sjungande ton igenom henne. Handfallen och lycklig satt hon och såg på detta bara hufvud, som hvilade mot hennes knän så tryggt, som hade det där funnit sitt rätta hviloställe. Hon nändes ej göra en rörelse, knappast draga andan; det var henne till mods, som vore det minsta nog till att drifva honom upp igen; hon log blott helt stilla hän för sig. Hon lyssnade: han andades djupt och jämnt. Som en människa, hvilken sof. Skulle ? Hon lutade sig helt varsamt fram öfver honom: jo, han sof, sof godt som ett barn. Hon blef sittande framåtlutad, med varma, tårade ögon betraktande honom, sakta strykande med handen öfver hans blondbruna hår. Och det spelades hela orkesterstycken omkring henne, i henne, i naturen, i hennes blod, i hennes själ, – så blundande tysta som den musik, till hvilken älfvorna tråda sin luftiga dans i sommarens månskensnätter, och dock så mäktig, fyllig och stark, att jubelackorderna nästan ville spränga henne »Jag tror jag har sofvit,» sade han efter att ha gnidit sömnen ur ögonen och orienterat sig, – förvånad, spörjande. Hon rätade på sig och sträckte på sig förstulet, trött af det långvariga, orörliga stillasittandet. »Åja, ganska mycket.» »Hur länge?» »Kanske en god halftimme.» Det låg som glans öfver hennes ansikte, tyckte han. »Det är sällsamt. Jag har aldrig kunnat sofva, när en annan människa var tillstädes. Nu tycks jag kunna det.» Han såg drömmande framför sig. »Jag har sofvit mycket godt.» Hon svarade intet, blott sväljde, som om det stått gråt i halsen, och betraktade honom oafvändt, med ett varmt, lyckligt, tacksamt leende. Han låg ofvanpå middagsmaten i bara skjortärmarna på den obekväma pinnsoffan och läste.
Näringsgren för den ofruktbara och icke odlingsbara delen af Elfsborgs Län, samt trott, att man borde inhemta några års erfarenhet af Kongl. Maj:ts omnämnde utgifne Nådiga Förordning, innan ändring föreslås» Ifrån Vallofl. Borgare-Ståndet, 1:0 Memorial af Herr Hieleister,hv&ri åsyftas ett fullkomligt upphäfvande af Gårdfarihandlares privilegier, men att derjemte en ordentlig undersökning borde på stället ega rum, för att utröna, huru vida Jordbruket ännu befinnes så litet lönande, att, vid upphäfvandet nämnde privilegier, någon nedsättning af Kronans skatter för längre eller kortare tid bör beviljas. Dessutom hafva Herrar Bäckman, M. Linds bröm, Wallström, Danielsson, Cronius, Ehinger, Langenberg, Egge och Lenning, rörande Eesv. och Ekon. Iltik. Betänkanden. 357 denna fråga till Ståndets Protocoll afgifvit sine meningar, hvilka i det hela åsyfta samma ändamål» Herr Bjuhr har tillagt, att det vore högst orättvist, att lita Västgötha allmogen, genom sin Gårdfarihandel, betaga andre provincers innevånare, som äfven tillverka tygväfnader, afsättning på sina tillverkningar. 2:0 Af Herr Palm, som yrkat, att Gårdfarihandeln, såsom oumbärlig för flere tusenda menniskors bärgning, måtte förblifva orubbad, helst skatten till staten och det allmänna deraf ingår, och den således ej är skadlig för landet, utan endast missbruken deri, som böra förekommas genom författningar, som noga efterlefvas. Frän Hederv.
Trots detta var bifallet föga lifligt, o c h » Den beryktade fru Ebbsmiths » dagar i Stockholm torde snart vara räknade. Fru Anna Bendixson, elev af Signe H e b b e, fru Falck-Hofer och madame Artöt, gaf i tisdags afton m e d biträde af konsertmästaren herr Tor Aulin o c h herr " Wilhelm Stenhammar konsert i Vetenskapsakademiens hörsal tor en talrik o c h intresserad publik. Konsertgifvarinnan, som m e d en stark, klangfull och omfångsrik, ehuru ej fullt behärskad stämma förenar en aktningsvärd teknik, föredrog till herr Stenhammars fulländade ackompagnemang arian » A h, P e r f i d o! » af Beethoven, en aria af Händel samt romanser af Brahms, Jensen, Sjögren, Stenhammar o c h Grieg. Den kyla, som, måhända förorsakad af rädsla, karaktäriserade den unga sångerskans föredrag, v e k i vissa m o m e n t, så i Stenhammars hänförande romans » Du hade mig k ä r », för en värma o c h innerlighet, s o m ryckte åhörarne m e d sig. Herrar IDUN 1897 Aulin och Steuhammar utförde tillsammans m e d sin vanliga gedigenhet o c h elegans suite af Sinding o c h fantasistycken af Schumann. Hr Albert Friedenthal från Berlin hade gjort sig den m ö d a n att resa långa vägar f ö r att i måndags gifva en pianoafton f ö r den otacksamma Stockholmspubliken. H a n kunde förvisso ha b e - sparat både sig o c h oss detta besvär. E j ett ögonblick under det ganska långa o c h skiftande programmet t o g han sina åhörare m e d sig. Det var en briljant, m e n t o m virtuosmässighet, sådan den n u för tiden för rödan guld kan köpas nä- stan i instrumenthandeln, i alla händelser v i d hvarje hyggligare konservatorium. O m han spelte Beethoven, Schubert eller Chopin, kunde därvid naturligen kvitta lika; tämligen lidlig blef m a n n e n, först när han k o m in p å Btilow o c h Liszt.