Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han måste lugnas med goda ord och en klingande dusör ur kabinettskassan. Struensee sätter sig vid sekretären och börjar skrifva. Han vill finna blida och kloka uttryck, men kan icke hålla tankarna samlade. Innehållet af Brandts bref föresväfvar honom ideligen, en djup bedröfvelse tynger hans sinne. Så skrifver icke en vän till en vän. Men han känner en intrigant kvinnas inflytande i hvart ord. Det är fru Holstein, som stuckit fjädern i Brandts hand, och hon skulle också gärna locka honom till förräderi mot den man, hvars vänskap han har att tacka för allt. – Å, Gud, hvarför lät han icke den damen stanna kvar i Töndern! Mycket skulle då ha varit annorlunda, ty allt sedan den olyckliga förbindelsen med fru Holstein har Brandts väsen undergått en märkbar förändring. Hon intalar honom idel ondt. Hur smått ser han icke nu på allt, den forne Don Quichotte, hur futtig hans äregirighet blifvit, hur ömklig hans fåfänga. – Måhända var den så alltid, fast han icke såg det, därför att vänskapen gjorde honom blind. På sista tiden ha de kommit längre och längre bort ifrån hvarandra, tack vare fru Holsteins inflytande. Dock har han själf redeligen bemödat sig att öfvervinna den antipati, han känner för detta det obehagligaste fruntimmer han någonsin mött; detta af hänsyn till Brandt, för hvilken han alltjämt i djupet af sitt hjärta hyser samma hundtrogna tillgifvenhet – ty ingenting tycks binda en människa fastare vid en annan, än känslan af, att man gjort henne mycket godt. Nu förebrår honom denne vän med bitterhet, att han ingifver alla fruktan. Brandt borde dock snarare beklaga honom därför. Hur mycket angenämare vore det icke att få göra sig älskad genom att visa sig svag och skaffa sig vänner på bekostnad af statens väl. Struensee lutar sig tillbaka i stolen och lägger handen öfver sin heta panna. Tankarna hvirfla som rök genom hans hjärna, rök med dalande gnistor, som bränna. Påminnelsen om, att han skulle ha Brandt att tacka för sin ställning, upprör honom nu. Tusen gånger har vännen sagt honom detsamma; och han har blott smålett.
Malmborg, hvilken så enkelt, men träffande skildrar det oefterrättlighetstillstånd, hvari vår bevillning för det närvande befinner sig. Reservationen igenfinnes pag. 24 och lyder som följer: »Under det man nödgas erkänna, att af alla beskattningsformer, från och med de urgamla natura-prestationerna, småningom öfverflyttade till grundskatter på fastigheterna, till och med de nyare, under vexlande former af accis-, tull-, stämpel-, tillverkningsm. fl. mer och mindre indirekta beskattnings-titlar, ingen enda är till principen så riktig eller i verkställigheten borde kunna blifva så rättvis, som den inkomst-skatt, hvilken med individuel kännedom om hvarje särskild persons ställning, honom af hans närmaste samhällsmedlemmar påföres, torde dock svårligen gifvas någon beskattning, öfver hvars ojemna fördelning klagomålen äro så allmänna och — man må icke förneka det — så befogade, som just denna inkomstbevillning. Det är öfverflödigt att ingå i någon bevisning för detta påstående. En hvar har förnummit samma klagan och är i tillfälle att vitsorda dess rättmätighet. Men från missbelåtenheten öfver tillämpningen är steget till ogillande af sjelfva saken, vore den ock aldrig så rättvis, helt nära. Man må icke neka, att Hr Spångbergs vid innevar:de Riksdag väckta förslag, om afskaffande af all bevillning, har många anhängare, hvilka, lika med motionären, för missbrukens skull vilja upoffra den grundsats, genom hvars följdrika genomförande det likväl endast är möjligt att rättvist fördela skattebördorna och att i tider — såsom jag hoppas — aflägsna, då det allmännas välfärd kan taga i anspråk utomordentlig ansträngning IV H. 27 ■118 Desi 2S Marg. af samhällets alla medlemmar, hafva en tillförlitlig grund både för bedömandet af landets verkliga krafter och för tillgodogörandet af desamma. Innan man hunnit till den förtviflan om sätlet, som röjer sig i omförmälda motion, hafva många förslagsmeningar derom blifvit framkastade, försökta och åter öfvergifna. Nya saknas ieke heller nu.
Skrif, N;o 322,323. ierinairlnrätlningen af andra personer derföre erhållit, begagnas, enar omständigheterne kunna så påfordra; varande en summa af .åooo R:dr B:co, en gång för alla, af R. St. beviljad till de upplåtne Byggnadernes inredning, att af RiksgåldsConloiiet till vederbörande utbetalas, i händelse större eller mindre del af denna Summa skulle oundgängligen erfordras, dock med vilkor, att planen för Veterinairlnrättningens förseende med nödige rum och lägenheter så uppgöres, att samma Anslag varder tillräckligt. Rikets Ständer framhärda etc. N:o 3q3. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 22 Jan. i830* Preste-Ståndet d. 25 Borgare-Ståndet d. 25 —- — Bonde-Ståndet d. 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Remiss utaf gjord ansökning om Byggnadshjelp för Öregrunds Stadj efter derstädes timad eldsvåda. S. A. K. Efter erhållen Nådig Remiss af en hos E. K. M. gjord underdånig ansökning, deruti, med anföra n - Exp. Utsk. Förslag till undh Skrif a. N:o 323. 49 förande, att, vid den vådeld, sorn den i4 Junii nästlidet år öfvergått Staden Öregrund, jemte de publika husen, bestående af Rådhuset, KyrkoherdeBoslållet och Scholhuset, med serskilda Boningsrum för Lårarne, den bäst bebyggda delen af Staden nedbrunnit, saint att, oaktadt det, lill lindring för Staden uti densamma sålunda öfvergångna olyckshändelse, af E. K.
Som vanligt vid vackert väder, var bordet dukadt på den stora gräsplanen midtför slottet vid början af kastanjealléen. Solen höll på att gå ned bakom St. Cucufaskogen — kastanjernas skuggor blefvo längre och längre. Men gästerna voro i afton många och glada och hade icke lust att så tidigt resa sig från bordet. Joseph och Madame Julie Bonaparte hade kommit från Mortefontaine, tillsammans med Madame Bernadotte. Andre Konsuln Cambacérès var också bjuden, och i utmärkt humör af den eldiga Champagnen och den torra Madeiran hade han engång kommit i taget med att berätta historier från sin ungdom i provinsen, från Konventet och Direktorietiden, och ville nu icke hålla upp igen. Förste Konsuln satt med båda armarne på duken och smålog road, på sitt tysta sätt; de öfriga skrattade af full hals. Till slut reste värden sig upp och sträckte på sig. — Det blir för sent att leka något i afton, sade han med en blick på himlen. Låt oss få en smula musik — eller hur, Hortense? Mademoiselle de Beauharnais gjorde tecken till en lakej att hemta hennes harpa från galleriet. Med kaffekopparne i hand lägrade sig sällskapet omkring henne på trädgårdsstolar och i gräset, som förresten började bli fuktigt. Det skymde nu också mer och mer. Edmée hade en djup beundran för Hortenses talang — hon, som sjelf var helt och hållet utan den sortens fullkomligheter. Hon satte sig en smula på afstånd under ett träd och hörde andäktigt på. Vid middagen hade hon skrattat som den gladaste af de glada — detta sorglösa, en smula frivola, men alltid friska och intelligenta skratt, som Förste Konsuln på sitt hasarderade och oregelmessiga språk brukade säga «klang af Frankrike». Nu medan romansens toner, ackompagnerade af de späda harpoackorden, blidt vibrerade genom den skumma, milda kvällen, vaggades också hon småningom in i den sentimentala stämning, som efterhanden bemäktigade sig hela sällskapet. När
Ständers öfverläggningar, och den korta återstående tiden i alla fall är otillräcklig för det noga öfvervägande denna fråga för» tjenar , synes mig att ytterligare uppskof, såsom Friherre Boye nu proponerat, vöre högst olämpeligt. Redan den 3 Maj aflemnade jag i StatsUtskottet mitt förslag, hvaruti jag sökte visa nyttan af att uppgöra den generella Financeregleringen så sta* *54. D*n 5 Juli f. m. iligt att man kunde bestämma Bevillnings» summan förr än som vanligen skett, rid, Riksdagens slut. Den i sammanhang dermed framställda plan till Credit-, och Rånsystemets reglering, hvarom nu egentligen är fiåga, kan jag icke finna vara på mindsta sätt motsagd af Högloft, Särskildta Utskottet; tvärtom instämmer nämnda Utskotts Betänkande hufvudsakligen med StatsUtskottets om orsakerna till närvarande Penningförlägenhet, Jag får, på nu anförda skäl, vördsamt hemställa, om icke Friherre Boyes nu gjorda motion alldeles må förfalla. Herr LandbMar skalken frågade Friherre Boye, om lian icke sjelf behagade derifrån afstå. Friherre Boye; Min gjorda framställning grundar sig i min bästa öfvertygelse, och jag kan alltså ej frångå den. Af både pligt och böjelse skall jag finna mig uti det beslut Ridderskapet och Adeln fattar om samma framställning; men aldrig skall jag finna, att de af mig såsom oskiljaktiga ansedda frågor kunna särskildt afgöras, ritan att derigenom göra beslutet i det ena förhasta dt och i det andra öfverflödigt.
Lvz för bwilken Kamaren wid 1809 ärs flut hos hwardera af Banquierhusen häftade, hwarwid tillika genom Pommerska Kamarens försorg < bör anskaffas authentikt betyg derom att netto provennuen af be pä Banquiererne dragne Weplar, hwarifrän Capital skulden sig härle, der, blifwit anwänd till krigskostnader samt i Fält-Commitzariatets räkenskaper till redowis. ning upptagen. Enär detta allt sälunda blff. wit iagttagit. samt ofmannämde Handlingar till Riksgälbs.Contoiret öfwerlemnade, kommer den Summa, hwilken af Kongl Pommerska Ka. maren erkännes wara desi skuld wid 1309 ärs flut, att anses säsom Consoliderad Capital gäld och löpa med fem Procents ränta ifrän den 1 Januarii innewarande är, hwarwid dock mär. kes, att i händelse Jnteresiet, hwilket hwarje 6 mänad förfaller, icke skulle komma att ordente. ligen Liqvideras, fär det icke tilläggas Capitalet, utan böra Jnteresiet samt Capitals skulden under serskilda tittlar i Räkenjkaperne Balanceras. Sluteligen och angäende den af Banquierer, ne Luis Jencguel serskildt anmälta för. bran stor 96,870 mark Hamburger Banco, bar, sedan anmäldt blifwit, att den beror pä enskildt Liqvid mellan bemälte Banquierer samt Hof. marskalken och Riddaren von Platen, densamma icke kunnat komma i fräga att uppta, gas bland de öfrige fordringarne, hwilka under här ofwan anförde wilkor af Riksgälds-Contoi. ret stola warda Liqviderade. Riksens Ständer framhärda re. > L04 Den 14 October. - Vppl!!i ock Stormägtigfte Allernädigste Konung.
Att deremot, vid vanliga strandningshändelser, der hjelp antingen af Dykeriet eller Strandboer erbjudes, eller ock utan våda kan afvaktas, till dess densamma hinner ankomma , tillåta Lotsarne taga befattning med bergning af skepp och last, skulle ej blott föranleda till desse tjenstemäns undanryckande från deras egentliga och magtpåliggande göromål , i och för hvilkas uppfyllande en oupphörlig vaksamhet och ständig närvaro å anvisade stationer är af den största angelägenhet, men kunde derjemte , hos mindre väl sinnade Lotsbetjente , möjligtvis blifva en anledning att strandsätta fartyg, för att sedermera , af desammas bergning, upphemta en brottslig vinst. Utskotten hafva alltså , i öfverensstämmelse med hvad ej mindre Rikets senast församlade Ständer, i ofvanomförmälda underdåniga Skrifvelse den 19 November i825, yttrat, än pluraliteten af i detta ämne hörda Embetsverk samt Localoch MunicipalStyrelser hemställt, lo Statssami Allm Tiesv.a.Oec. Utsi.Ull, N.o 55. vördsamt skolat tillstyrka, att Dykerioch Ber gningsf örsorgtn i Riket mä ät enskihle personer genom ylctieteckning erbjudas ; hvarvid, och enär Kongl. Maj:t uti Dess till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Skrifvelse behagat yttra, att, med bibehållande af de af Rikets Ständer år 1823 föreslagna grunder, någon enskild Association icke lärer DykerijVerkets vidmagthållande på det hela sig åtaga , Utskotten, med antagande af samma förmodan , ansett sig icke böra tillstyrka, att Dykerioch Bergningsförsorgen åt ett enda Bolag erbjudes, utan att densamma fast hellre må upplåtas åt tvänne eller flere sådane Bolag ,' hvilkas districter Förvaltningen af SjöArendena skall ega att hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslå ; och hafva , för beredandet af detta vigtiga ändamål , Utskotten i de reglementariska stadgauden , som till Rikets Högloflige
Oinclelt, Mått. Värde å 6 R:dr. Ank. till Exp. Utsk. d. 24 Oct., kl. 1 e. m. tillåtande, i anledning af väckt motion, angående upphörande af den inom (latinare Län utgående sä kallade Spring-skatten. (f. A.j Riksdagsfullmägtigen Måns Månsson från Calmare Län liar, uti en hos Bonde-Ståndet vackt oell till Stats-Utskottet remitterad motion , hemställt, att den, under benämning af Springskattj utaf några hemman inom berörde Län utgående, för jordbruket tryckande, skatt, hvars ursprung vore obekant och hvilken, efter motonärens förmodan, icke vid skattläggningen tagits i beräkning, måtte för framtiden upphöra, helst Staten deraf hemtade allenast en obetydlig inkomst. Den så kallade Springskatten, om hvars upphörande nu är fråga, utgår så väl inom Calmare Län, som ock å vissa andra orter af Riket, t. ex. Ostra Härad af Jönköpings Län. Den utgör en del af hemmanens ordinarie ränta och erlägges i åtskilliga persedlar, hvilkas värde uti de årliga markegångstaxorne bestämmes. På Oland är denna skatt för hvarje hemman fastställd att utgöras med en ko, ett svin, ett får och ett lispund ullgarn, alltsammans i kronovärdi upptaget till 10 daler, och en tunna äpplen, 2 daler. Beloppet af den år 1842 inom Calmare Län influtne Springskatt har, enligt Utskottet meddelde upplysningar, utgjort i Tjusts Härads Fögderi B:co R:dr 455: 15. 2. Norra Möre, Stranda och Hanbörds Häraders D:o . „ 254: 46. 2. Södra Möre Härads D:o „ 816: 19. —• Ölands Södra D:o „ 886: 20. 8. tillsammans B:co R:dr 2.592: 25. 11. och uti Östra Härads Fögderi af Jönköpings Län hafva i dylik skatt nämnde år erlagts 1,179 R:dr 10 sk. 2 rst. Banco.
Förhållandet blir betänkligare, då man vid undersökning finner, att denna höjda medelålder uppkommit derigenom, alt mängden af officerare inom hvarje grad hunnit en jemnt fördelad högre ålder samt att således icke endast deras overksamhetstid nalkas, men äfven att delta sker för pluraliteten inom hvarje grad så jemntidigt, att denna overksamhet kan befaras drabba en hel grad på en gång. Detta för det närvarande menliga och för den närmaste framtiden ännu mer botande förhållande hemtar ytterligare anledning till ett för tjensten högst skadligt inflytande derigenom, att det förmörkar utsigten för Officerns framtid, inskränker kretsen af hans verksamhet under den ålder, då helsa och krafter göra arbetet lätt, beröfvar honom de billiga förhoppningar på utkomst för sig och sin familj, som naturligen utgöra kraftiga medel att väcka bågen och lifva ansträngningarna för tjensten, samt alstra på delta sätt den modlösa liknöjdhet, som, fiendtlig mot ali verksamhet, utgör militärandans död och upplösning. Man må ej invända, att delta af långvarig fred framkallade förhållande är under detta tillstånd af ringa betydenhet och vid utbrott af krig lätt afhjelpes genom den oljenstbara personalens afgång och platsernas uppfyllande med yngre verksammare - Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 41 mare personer. Dels fordrar det en lång tid att bilda skickliga sjöofficerare, framför allt dem, som skola bekläda de ansvarsfullare befälsplatserna; dels måste, om icke allt skall lemnäs åt sitt öde, personalen under fred öfvas och undervisas uti tjenstens olika delar. Men denna öfning och undervisning blir, under ledning af ett föraldradt med sin ställning missnöjdt och för sin tjenst likgiltigt befäl, ofullständig och ändamålslös, till stor och oersättlig förlust för det allmänna. Slutligen, om man antager, såsom ofvan är antvdt, att, vid ett utbrytande krig, bela antalet af orkeslösa officerare skulle lemna tjenslen, så ökas vid detta tillfälle det redan alltför stora behofvet af befäl på flottan och detta till en grad, som, då i betraktande tages den stora vigt som är fästad vid denna del af personalen, kan göra en stor del af den med så betydliga kostnader anskaffade materielen overksam.
I afseende vidare å undervisning i musik och säng samt i teckning, anser Utskottet äfven denna, genom sin förädlande verkan på ungdomen, vara af den vigt, att Utskottet trott sig höra föreslå bestämmande af enahanda arfvoden för lärare i dessa ämnen vid de högre läroverken, som för gvmnastik-lärarne, äfvensom ställande till Kongl. Majlis disposition af en rund summa för utdelande af sådana arfvoden vid de lägre läroverken, hvilken summa synes Utskottet lämpligen kunna bestämmas till 10,000 R:dr Riksmynt: hemställande Utskottet, i öfverensstämmelse härmed, att för särskilda lärare i musik och sång samt i teckning vid de högre läroverken arfvoden må å stat uppföras att utgå med samma belopp och på enahanda sätt, som i afseende å gymnastiklärarnes aflöning är föreslaget, samt att en summa af 10,000 R:dr samma mynt måtte ställas till Kongl. Majds disposition, att användas tili dylika arfvoden vid de lägre läroverken, i den mån skicklige lärare hinna bildas. Härigenom har Utskottet äfven ,besvarat en hos Preste-ståndel af Prosten Söderberg väckt, till Utskottet remitterad, motion, innefattande begäran, att Musik-direktörerne vid elementar-läroverken måtte erhålla löneförbättring på del sätt, Utskottet här ofvan föreslagit. Stats-Cts kottets Utlåtande N:o 448. 53 Bland andra till elementar-läroverkens reglering erforderliga summor, upptager den af Kongl. Maj:t föreslagna staten ett belopp af 21,600 R:dr för Nja Elementarskolan i Slockholm, dock utan att någon utredning eller specifikation af anslags-behofvet finnes meddelad. Efter hvad Utskottet inhemtat, har ifrågavarande skola 9 lärare, deraf 7 hufvudlärare och en Adjunkt på ordinarie stat samt 1 extra lärare i fvsik och kemi, hvilken sistnämnde fått sig tillagdt ett arfvode af besparingarne å anslaget för elementar-läroverken.
Dock kunna alla förslag, som icke blifvit af Konungen framstälda, utan remiss till Utskott nedläggas, då minst trefjerdedelar af Kammarens vid beslutet närvarande ledamöter derom ense äro. § 73. Tillsättning af andra Utskott, än de i 65 och 66 nämnda, uppdrag af ökad befattning ät de i 65 § omtalade och förstärkning af desamma anses såsom ordningsmål. Är förslag derom till den ena Kammaren från Medkammaren återsändt med ändring eller af slag, och varder Medkammarens mening då icke mita gm, sammanträde hela Riksförsamlingen, för att frågan ge - Hor till Constitiitions-Ulskottets Memorial, N\o 85. 23 nom samfäld öfverläggning och omröstning afgöra. Om tid till säd ant sammanträde och om Ordförande deruti vare lag, som i yi § säges. I alla frågor, om hvilka denna Regeringsform icke annorlunda stadgar, är till besluts fattande i Riksförsamling, Kammare, Nämnd eller Utskott nog, att minst hälften af de röstande sammanstämt. Nila val ske med slutna sedlar; alla andra omröstningar öppet. Huru förhållas bör, då rösterne äro lika delade, äfvensom hvad i öfrigt angår Riksförsamlingens, Kamrarnes, Nämndernas och Utskottens öfverläggningar och beslut eller Utskottens fördelning i färre eller flera af delningar, stadgas i den arbetsordning, som Riksförsamlingen godkänt. Hvar Kammare äger ensam besluta om sin enskilda Aj'betsordning. § 74. K O. § 27, Framställningar i andra mål, än dem, som 82 § omtalar, mom. 2. aflåter Konungen, när Han för godt finner, till Riksförsamlingen. Alla framställningar från Konungen till Riksförsamlingen böra genom en Stats-Rådets ledamot en af Riksförsamlingens Kamrar tillställas, samt alltid vara åtföljde af Stats-Rådets och, i frågor om sådan lag, som i to5 § omtalas, jemväl af Högsta Domstolens deröfver lemaade yttranden; kunnande likväl Kammaren, då Stats-Rådets yttranden angå hemliga mål, endast förvänta del af dess tilleller afstyrkande. § 75. K. o. § 56.
"Uti 64 § föreslå H. Utsk:n, att oloflig bränn vinsförsäljning "bör äfven å landet vid allm. domstolarna åtalas och afdö"mas. Om detta stadgande antages , får förbrytaren tillfälle "att, genom begagnande af vanliga rättegångsformer, bere"da sig en tidsutdrägt af ett till tvenne år, innan utslag i "målet faller, och under samma tid fortsätta sitt oloflig» "yrke, hvarigenom han kan förvärfva vida mer, än de bö"ter, hvartill han omsider fälles. Jag reserverar mig derföre emot detta förslag, och anser frågor örn oloflig bränn"vinsförsäljning å landet böra af K. M:s Bef:h:de afdömas, "emedan ansvaret derigenom hastigare drabbar, och det än"damål, som sökes, således säkrare vinnes." En annan ledamot i Utsk:n, Hr Bååth, har likaledes jemte flera andra reserverat sig, och då hans reservation upplyser om tillkomsten af Utsk:ns beslut, torde jag äfven få uppläsa en del deraf: "Såväl jag som flera värda ledamöter inom Ut"sk:n voro af den mening, hvad angår 2 mom. af 64 §, att "åtal om oloflig brännvinsförsäljning å landet borde, till "större skyndsamhets beredande, ske hos K. M:s Bef:h:de i "länet, med rättighet för K. M:s Bef:li:de att, då vittnens "hörande behöfdes, låta sådant verkställa vid den för par"tcrna närmaste stadsdomstol eller, då ting höllos, vid när"maste häradsrätt. Men den fåtaligt närvar, personalen af "3:ne Stånd leranade vid omröstningen i denna, såväl som "andra frågor, ett 4:de Stånd, mera talrikt tillstädes, öfver"vigten till besluts bestämmande." På dessa skäl anhåller jag, att redactionen af denna § måtte ändras till likhet med reservanternas mening. Hr af Billbergh: Äfven jag delar ej Utsk:ns åsigt, som visar, att de ej gjort afseende på nödvändigheten att följa polisbrott med så skyndsamt åtal som möjligt.
Vi se visserligen ständigt i lifvet, huru kärleken trotsar alla formella regler och bruk, men den trotsar sällan naturen, och denna känslans disciplin är så långt ifrån att — såsom våra diktare förmena — vara liktydig med band och fjättrar, att den är beroende af en verklig lifsinstinkt. De första människorna blefvo varse sin nakenhet, så fort de smakat på kunskapens träd; de första spå- ren af civilisation taga sig städse uttryck i ett uppvaknande af blygsamheten. Den nordiska kvinnans kärlek är sällan vare sig synnerligen expansiv eller sensuell. Den har en viss skär, behärskad karaktär. Det nordiska skaplynnet har en något tung, drömbunden natur, som vållar .att kvinnorna i allmänhet hvarken vilja eller kunna fullt exponera sina känslor. De handla omedvetet efter den lyriska tonkonstens regel att icke låta alla röstens resurser strömma ut, utan bevara en inre fond, på det att icke stämman må förlora sin fullhet och charme. De » slösa icke kungligt » med sina kärleksyttringar — såsom en modern erotisk term lyder. Deras kärlek är en hjärtats, långt mer än en blodets sak, och därför är den mera intensiv än eruptiv. Den lyser ej med de elektriska solar— 2 — nas dårande och bländande glans eller slocknar i plötslig natt och kyla såsom dessa; den brinner med den nordiska brasans lugnare, mildare sken och värmer ännu, när den icke längre flammar upp i lågor. Måhända har denna erotiskt sensuella konstriktning varit en nödvändig kris, betingad af att ett missledt ideelt nit förut alltför mycket undertryckt och förnekat den sinnliga sidan i människonaturen. I så fall har denna riktning dock i sitt syfte att höja naturen skjutit långt öfver målet, vida längre än reaktionernas lag i allmänhet tillstädjer. Ja, så långt att man nu som oftast oskärar den natur, hvilken ett ursprungligt syfte sålunda möjligen varit att höja. Såväl den högre som den lägre naturen i oss äger berättigade kraf på att respekteras. En öfver-idealistisk tids diktning gaf oss overkliga människogestalter; en öfvcrsensuell framställer motbjudande vrångbilder af människan. Man antingen förbiser eller förnekar, att den lägre sidan i vår natur såväl som den högre lyder under utvecklingens och fullkomnandets lag.