Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och jag hemställer, om väl det konsiderationssystem, som på delta sätt gör sig gällande hos R. St., är egnadt att uprätlhålla lagarnes kraft och om det icke fasthäldre upmunirar Stålens tjenstemän till upsåtlig vårdslöshet och försummelse i deras embetsutöfning. Hvad den ifrågavarule tjenstemannen beträffar, så har Gr. Mörner i sin reservation upräknat åtskilliga omständigheter, som nogsamt ådagalägga att han icke tillhör antalet af dem, som i anseende till upfyllda tjenslepligter, gjort sig förtjente af någon konsideration; ty gör man sin skyldighet, så blir man icke blottställd för så många anmärkn.-r, som Hr Öhrvall haft uti sin tjenstebefattning och blir icke dömd att betala så betydliga anrnärkningsbelopp, som händelsen varit med honom. Således anser jag den af StatsUtsk. tillstyrkta konsideration emot Öhrvall, ingalunda vara pä sitt ställe. Oell StatsUtsk. hade, om det också funnit skäl att tillstyrka eftergiften i afseende på den del af summan, som skulle tillkomma Statsverket, åtminstone dertill bordt inskränka sin åtgärd, och icke, såsom nu, utsträcka denna sin tillstyrkan jemvfil till den del, som bordt tillkomma åklagaren, och hvarigenom min lagliga rätt blifvit förnärmad, emedan det varit jag, som utfört det åtal, på grund hvaraf Öhrvall blifvit ådömd den ersättningsskyldighet, från hvilken han uu sökt befrielse. Enligt gällande författningar har nemi. Kammar-rättens Advokat-fiskal sig tillagda 12 proc. af alla de medel, som i följd af hans åtgärd till Statsverkets eller andra allmänna kassor inflyta. Deraf måste följa, alt så snart han har bragt ett åtal till slut och fått en laga kraftvunnen dom, som innefattar förpligtelse för en eller flere att utgifva ersättning till det allmänna för liden skada, så återstår ej annat än att bereda verkställighet åt denna dom, för att få medlen i vederbörlig kassa lefvererade.
Landet stall tillhöra LL indelre Jnfanterie-Regementerne, och i Kustprovin cer de der indelte Ba^smans-Compagnierne, samt af deras Befäl till krigstjenst inöfwas, i hwilket ändamål hwarje sadant Regemente och Compagnie bör erhålla sine Bewärings-diftricter, samida möjligt ar innom de Härader och Socknar, der de nu äro indelte. I de Länder endast Cavallerie - Regementer finnas, förordnar Konungen särskildt Befäl för National Bewaringen. —- Ester den i 4-'de Z faststälde lottning, emo tages det utlottade manstapet af det till districtet hörande Regementernes Befäl, hwarefter Bewarnings-manstapet genast förstärker Regementet, under lika förbindelser som den Ordinarie Soldaten, och hemförlofwas med honom wid intraf - Den 4 Novemberm fad fred. Af denna anledning upphöra under krigstider alla Rerruterings förbindelser för Rustoch Rothållare, äfwcnsom skyldigheten att uppsätta Margier, ning, utom pä de Orter, der den ester särstildte och nu gällande författningar, eller överenskommelser, såsom en stäende Corps anses. §. 7. Exercitier med National-Bewäringen förrättar L fredstider af dertill förordnadt Befäl, ä Söndagarne, under de årstider, som efter hwarje orts läge finnas lämpligast, nägra timmar antingen före eller ester Gudstjensten. Till en början Exerceras, undernämnde öfningstid, hwarje Söndag, blott första Classen as National»Beväringen, efter g ars tid Exerceras arbra Clasien hwarannan Söndag; efter 6 är g'.dje Clasien hwar 4:de Söndag och efter 8 är, 4-de Clasien äfwen hwar 4:de Söndag. I de mindre folkrike Socknarne bör, efter friwillig öfwerenskommelse, Bewäringsmanstapct, sä midt sig göra lä'er, innom Häradet, men ej u'om det samma, pä ett eller flera ställen samlas och Exerceras.
Jag får dervid först erindra, att den auctoritet, som före Hög ste Domstolens tillkomst, förrättade dess Den 17 December e, ro. 24o functioner, var en Division af Rikets Råd, hvars ledamöter då voro af lika rang med dem, som presiderade i Collegierne, eller rattare öfver all rang. När Högsta Domstolen, efter Rådets upplösning år 1789, inrättades, fingo dess Ledamöter en mycket lägre värdighet än Rikets Råd haft; och detta var ett af de olämpliga förhållanden, som Rikets Ständer vid 1809 års Riksdag försummade att rälta. Derefter får jag förklara, att jag för min del gör stor skillnad emellan Embetsmäns värde och värdighet. De äga värde _, oell böra belönas i det förhållande, hvari de stå till de nödvändiga vilkoren för Statens trefnad och bestånd. Och hvilka Embetsman kunna väl då vara vigtigare och af ett högre värde , än Lagarnes högste skipare? Embetsmännens värdighet beror deremot blott på den godtyckligt upprättade Rangordningen. I det Constitutionella Samhället anser jag derföre t. ex. en StatsSecreterare vara af ett vida högre värdej än en Hofmarskalk , oaktadt de i RangOrdningen blifvit uppförde till lika värdighet. Herr Rosenblad Bernhard: Erkännande rättigheten att pröfva öfver allt, hvarest rättigheten alt bifalla eller afstå finnes, och medgifvande att vördnaden ej är ensam ett skäl till bifall af nya anslag, tror jag i afseende på behofvet af det för H. K. II. Prinsessan Sophia Albertinas Hofhållning föreslagna, mig böra fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, alt den - 25o Den 17 December e. m. 11a Furstinnas Hofhållning, utgörande före 1809 på ordinarie stut Omkring 27,000 R:dr, nu utgår med föga öfver 40,000 R:dr, under det att myntet förlorat mer än 60 procent i sitt värde. Grefve Posse: Jag ber om tillgift för det jag å nyo uppträder, men jag har hört anmärkningar göras mot mitt yttrande, hvilka jag icke anser mig höra lemna obesvarade.
Hvad sålunda blifvit påbjudet blefve likväl ej i verkställigheten lillämpadt, såsom exempel hvarpå motionären framsläldt förhållandet med ofvan antydda församlings skola, hvars belägenhet, enligt hans förmenande, ingalunda erinrade 0111 ”de fria, sunda, välbelägna och rymliga platser,” hvarom skolordningen talar, och der, hvad de inre anordningarne anginge, lärjungarne nödgades, sammanpackade i trånga mörka skolrum och omgifne af smuts och otrefnad, insupa en qvalmig och osund luft, i saknad af till och med de beqvämligheter, som sjelva skolarbetet fordrade, I följd häraf och då dessa olägenheter och brister, långt ifrån att utgöra någon olycklig utmärkelse ensamt för den skola motionären åsyftade, tvärtom förefunnos i högre eller lägre grad uti alla hufvudstadens offentliga skolor utan undantag, samt förmodades vara för handen jemväl i många af Rikets öfrige skolor såväl i städerne som på landet, bar motionären, i den öfvertygelse att skolhusens bristfälliga materiela anordningar icke blott lade nästan oöfvervinneliga hinder i vägen för ett ändamåls-enligt skolande af undervisningen och disciplinen i skolan, utan tillika medförde de mest beklagliga följder i afseende på ungdomens allmänna, såväl andliga som fysiska utbildning, föreslagit: att Rikets Ständer ville till Kongl. Maja ingå med en underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder tillförordna en kommitté af sakkunnige personer, för att dels närmare, än hill ilis skett, undersöka om och i hvad mon skolordningens allmänna föreskrifter i afseende på skolhusens läge och inredning m. m. äro iaktlagne, (hvilken undersökning borde, sä vidt görligt är, utsträckas äfven till folkskolorna), dels ock föreslå åtgärder till förbättring i dessa hänseenden, vare sig genom ett närmare bestämmande och vidare utsträckande af skolordningens föreskrifter, eller genom utgifvande af tjenliga upplysningar och råd i afseende på skolhusens ändamålsenliga konstruktion, inredning, möblering o. s. v., eller genom hvad andia medel, som må anses till' ändamålet ledande.
Vid sammankomst den 1'7 Februari 1846 antog föreningen stadgar, hvarigenom den för sig bestämde att verka till ett allmännare intresse för vården om barns moraliska uppfostran bland de fattigare klasserne samt alt förskaffa nödig vård och christlig uppfostran åt såväl sådane barn, hvilka, i saknad af föräldrar och hem, icke tillhöra någon kommun, som ock åt sådane, hvilka gjort sig kända för någon vanart; och skulle de barn, som blefvo föremål för föreningens så beskaffade omsorg, öfverlemnas till vård af personer, som med ädla tänkesätt, gudsfruktan och menniskokärlek förenade en för ändamålet tillräcklig bildning, hvarjemte åt annan skicklig person borde uppdragas att tillse de vanartige barnens moraliska förbättring. Samma år 1846 började föreningen sin verksamhet och upptog samt inställde hos fosterföräldrar till omvårdnad, det omförmälda året tre, 1847 två, 1848 tre, 1849 fyra och 1850 likaledes fyra, eller tillsammans sexton barn, af hvilka ett 1850 aflidit, tvänne från sina fosterföräldrar afvikit och fyra erhållit platser såsom tjenstehjon, sedan de hunnit till de år och den stadga, att föreningens omsorg om dem kunnat upphöra; och hade föreningen således vid 1850 års slut nio barn under sin vård. Den genom bidrag af föreningens medlemmar sammariskjutna fond, på hvilken, jemte årsafgifter, föreningen slödde sine åtgärder, utgjorde då 5,452 R:dr 42 sk. 11 rst. Banko. Såsom 25 Såsom underafdelningar af denna institution äro föreningar af fruntimmer bildade i Carlstad och i Philipstad, för att uti dessa samhällen verka till en sorgfälligare barnavård inom den fattigare klassen. § 6. Städer. Carlstad. Stadens befolkning utgjorde 1850: 3,502 personer, af hvilka 2,184 voro mantalsskrifne samt 346 manspersoner idkat eller haft sysselsättning och utkomst vid stadens egentliga näringar, handel och handtverkerier.
Men icke blott för provinsen Skåne skulle nu föreslagna jernväg medföra väsendtligt gagn, utan äfven för den allmänna kommunikationen mellan Sverige och Europas fastland skulle derigenom beredas så stora fördelar, att Statens mellankomst för detta företags utförande med fullt skäl toges i anspråk. Å Tyska sidan vore nemligen en jernväg mellan Stralsund och Berlin—Stettiner-banan under anläggning, hvilken jernväg nästa år komme att för allmänna rörelsen öppnas; och om, på Svenska sidan, Ystad sattes i jern vägsförbindelse med södra stambanan, skulle den sedan lång tid tillbaka öfver nämnde stad till Stralsund inrättade postgången på utlandet, som under vintern nu måste taga den långa omvägen öfver Danmark, kunna i förening med ångbåtslägenhet för passagerare ordnas på ett sätt. som icke lemnade någon önskan öfrig. På grund haral har Interims-styrelsen anhållit, det Kongl. Kongl. Ma:jls Nåd. Prop. JM 48. 46 Maj:t mätte föreslå Rikets Ständer att till omförmälde jernvägs byggande bevilja ett anslag af 2,450,000 Riksdaler, motsvarande omkring två tredjedelar af den beräknade kostnadssumman, uti hvilken summa nedsättning med 300,000 Riksdaler dock skulle kunna ega rum derest det tillätes bolaget att, mot skälig ersättning, begagna Statens godsoch passagerare-vagnar, hvaremot banans föreslagna konstruktion icke medgåfve att å banan använda lokomotiver af den tyngd, som för stambanorna vanligen nyttjades. Häröfver hörd har Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, utan att ingå i bedömande af lämpligheten af den för hanan föreslagna svagare öfverbyggnad, helst denna fråga blefve föremål för pröfning och bestämande vid planens fastställande, derest statsunderstöd beviljades, funnit sig böra till företaget tillstyrka ett lån af 2,455,000 Riksdaler, hvilken summa blifvit i Styrelsens general-förslag antecknad. 5:o.
Prot.-Utdrag den 21 December 1853. 35 Af Herr Tjernberg, (N:o 38), om anläggande af nya sjömärken uti de Norrländska farvattnen. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Herr Tjernbergs motion (N:o 39) om förändring uti den, vissa hemman nu åliggande, postföringsskyldighet. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades en motion (N:<» 40) af Herr Indebetou, om anslag till sänkning af sjöarna Långhalsen, Yngaren och Hallbosjön. alla inom Södermanlands Län. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades: l:o Herr Bomans motion £N:o 42) om förändring i författningen om lösöreköp; 2:o ett af Herr Henschen i ämnet lemnadt yttrande; och 3:o Herr Schenströms motion, £N:o 44) om upphörande af förbud för kronans Uppbördsman och Landtmätare att föra andras talan. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades motioner: Ilo af Herr Berg (N:o 45), derom, att underhållskostnader för fångar i städerne, äfvensom för desse fångars forslande, må utgå af Statens medel; 2:o af Herr Stenqvist (N:o 46), angående ett kronotiondeanslag till Södertelje stads kyrkoherde; 3:o af Herr Stenqvist (N:o 47), angående inlösen af Riksgälds-kontorets sedlar, till en summa af 32 Riksdaler; och 4:o af Herr Fristedt (N:o 48), angående statsanslag till quaioch hamnanläggning vid Wenersborgs stad. Från Hederv. Bonde-Ståndet.
Ståndet vid behandlingen af vigtigare frågor kunnat blifva så talrikt, som vid många tillfällen varit händelsen, och hvilket endast kunnat ega rum på grund af rättigheten att representeras genom fullmäktig. Det stora beholvet att vid vigtigare frågor här vara talrikt församlade har nu förfallit, och fullmaktsutgifvandet har således åtminstone i mina ögon förlorat en del af sin betydelse. Man skulle således, om man stadnade härvid, kunna anse, att fullmaktsväsendet helt och hållet borde upphöra. Men å andra sidan måste äfven tagas i betraktande, att den institution, hvarom fråga nu är, är för oss någonting alldeles obekant; det är oss icke möjligt att på förhand beräkna, om Riddarhus återstående angelägenheter kunna blifva af det intresse för Ståndets ledamöter i allmänhet, att man kan vänta, att sammankomsterna skola blifva talrikt besökta. Under sådane förhållanden tror jag det icke vara skadligt, att genom fullmaktsväsendets bibehållande en större utsigt beredes, att Ståndets ledamöter må någorlunda mangrannt tillstädeskomma. Genom det af Gr. Liljencrants framställda förslag skulle ingen annan förändring häruti ske, än att den enskifta rättigheten att utdela fullmakter ölvertlyttades på Ståndet uti dess helhet. Om jag rätt fattade Gr. Mörners förslag, så innefattade det någonting helt annat, nemligen att Ståndet skulle utse fullmäktige, hvilka skulle representera detsamma och med dess rätt besluta öfver de i Riddarh.-Ordn. föreskrifna frågor, samt att Ståndet endast vid vigtigare tillfällen skulle mangrannt sammanträda. Jag tror det emellertid vara oriktigt att helt och hållet förbise den historiska kontinuiteten uti Ståndets sammansättning. Den tanke, som ligger till grund för Gr. Mörners förslag, synes mig vara hemtad från Brandkontoret här i Stockholm, der liela bolaget rgpresenleras af 100 personer, hvilka sköta dess angelägenheter, och der endast vid de vigtigare frågornas behandling samtliga intressenterne komma tillsammans. Jag vill önska, att vi vid denna Riksdag ej gjort något Brandkontor, och åtminstone jag vill icke deltaga i möjligheten att göra ännu ett.
Med det förfarande, som nu äger rum, har, såsom R. o. Ad. sjelft nogsamt känner, ofta den olägenhet varit förknippad, att R. o. Ad:s electorer varit förhindrade att i Utsk. invälja personer, som haft högt nummer på Riddarhuset, just derföre att stundom sädane Den 5 Augusti c. ra. 115 personer, sorn eljest sluille varit beredvillige al! ingå i Utsk., likväl icke på något villkor velat blifva ord för. derstädes. Ett sådant binder hade naturligtvis icke uppstått, om det nu gjorda förslaget varit antaget. Jag skulle också tro, att R. o. Ad. genom denna förändring icke uppoffrar någon annan förmån, än en inbillad, ty det kan icke för detta Stånd mera än för de öfriga Stånden vara någon förmån, att binder läggas för ärendenas snabbare och ändamålsenligare utarbetande, hvilka hinder till stor del undanröjdes derigenom, att Utsk:n sjelfva fingo utse sina ordförande. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag bar så mycket mindre emot Coust.Utsk:s förslag i denna del, som R. o. Ad:s prot. nogsamt vittna derom, alt det varit min tanke tillförene, att Utsk:n inom sig borde utse sina ordför., men att, intilldess detta skedde, R. o. Ad:s ordförandeskap måtte bibehållas efter matrikeln. Men då jag erkänner denna grundsats och önskar dess tillämpning, får jag derjemte erkänna att Const.Utsk:s förslag förefaller mig i visst fall ofullständigt, emedan jag önskade, alt Utsk. äfven tillstyrkt alt en vice-ordför. måtte utses. Förslaget innehåller, att om ord•föranden är hindrad, skall äldste ledamolen af R. o. Ad. ovillkorligen föra ordet. Jag lior att det ligger en motsägelse i princip att så stadga, enär Const.Utsk. förutsatt, att det vore mycken svårighet att finna den skickligaste, såvida R. o. Ad:s sjelfskrifna rätt bibehölles. JVu är den likväl bibehållen, ty det är ganska tänkbart, att det ofta nog kunde inträffa, att verklige ord förin vore hindrad alt sig infinna.
Ehu ru den genom K. kungörelsen af den 14 Juli i835 stadgade förändring af 4 §:n 2 mom. af K. förordn. den 20 Jan. 1824, ang:de ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, äfven tyckes böra vara gällande, så väl vid de tillfällen, då rifning af vattenverk kommer i fråga, som vid de tillfällen, då afledning af vatten från odlingsbar jord, endast genom större afloppsdiken eller vattendrags rensning, beredas kari, bör, till undvikande af framtida rättegångar och hinder för sådana nyttiga odlingar, följande tillägg till ofvannämnde i835 års förändring af 4 §tn 2 mora. af K. förordn. den 20 Jan. 1824, äga rum: ”Lag samma vare vid de tillfällen, då kostnad för stör"re vattenafledning på annat sätt till beredande af odling ”för samfällig jord gäldas skall, och motvillig delägare ej, ”efter allmän lag, är pligtig i afloppsoch floddikes gräfling deltaga.” Lades på bordet. 2 H. 44 Den 22 Februari e. m. Hr Hjerta, Lars, anförde till prot. följande: Det är II. R. n. Ad. nogsamt bekant, alt en K. författning redan i (lera år varit utfärdad, angjde utbyte af de nu brukliga mått, mål och vigter emot andra, grundade på decimalsystemet, och till en del med nya benämningar. Del H. Ståndet torde likväl, likasom pluralilen af Svenska allmänheten, hysa den öfvei tygelsen , att detta nya sysleme ännu på lång tid icke kan till allmänt bruk införas och påbjudas; och jag går än längre, då jag vågar yttra den tanken, att det icke kommer att ske under den nuvar. generationens lifstid. Skälen härtill vore ej svåra att framlägga, men det är sannolikt inför de flestes omdöme icke behöfligt.
I öfverensstämmelse med redan yttrade åsigter om behofvet af stammens förstärkning och då ett medel dertill, som ligger nära för handen, är att, så långt omständigheterna i öfrigt medgifva, nedsätta antalet soldatnummer, som till andra ändamål anvisas; har blifvit antaget att endast spel och ge.värs handverkare skulle fortfarande erhålla nummerlöner. Om än icke stridande i egentlig mening, går dock spelet i elden med truppen och det kan således icke vara orätt att förse det med soldatnummer. I de flesta arméer står ock spelet i nummer lika med soldaten. Gevärshandverkarne aflönas nu med l£ till 2 nummerlöner hvardera. Äfven denna personal kan det vara fördelaktigt att insätta i nummer, emedan dess ställning och vilkor derigenom bestämdare uttryckas. Dock bör ingen hafva mer än en nummcrlön. Spelet har ansetts kunna nedsättas från 25 till 20 på bataljon, men då sistnämnde antal är behöfligt för tjenstgöringen och krigsfoten (Bil. V) finnes intet skäl till olikhet i detta afseende mellan bataljonerna, antingen de benämnas infanteri eller jägare. Endast en gevärshandverkare på bataljon har blifvit beräknad, under antagande att desse handveikare, utan att såsom nu delas i gevärssmeder och stockmakare, hvaraf de senare endast sällan äro behöflige, kunna verkställa alla de reparationer å gevären, som vid trupperne förekomma, och hvilket icke innebär någon öfverdrifven fordran på arbetsskicklighet. I enlighet härmed föreslås: att s. k. nummerlöner anvisas endast till spel och gevärshandverkare, samt att ingen erhåller mer än en nummerlön; att spelet bestämmes till 20 på bataljon, deraf 4 fältmusikanter och 16 egentliga spel eller trumslagare, och detta lika vid alla bataljoner; samt att i stället för särskilde gevärssmeder och stockmakare, en gevärshandtverkare antages på hvarje bataljon. Hela antalet nummerlöner skulle härigenom vid indelda infanteriet, de nye corpserne inberäknade, endast uppgå till 945 (Bil.
107) förekommer vidare en fråga om rätta sättet att förfara vid sammanläggning af förvandlade penningeböter med prygelstrafT; och har jag, till afhjelpande af skiljaktighet i författningarnes tillämpning på detta ämne, föreslagit, att af de i frågavarande straffen, prygel samt vatten och bröd, hvaraf ettdera borde blifva det, till hvilket båda sammanlades, icke fängelset vid vatten och bröd, utan prygelstraflet, såsom det svårare, måtte förklaras vara det, hvartill böterna borde förvandlas (eller hvari böternas förvandlingsstraff borde öfvergå). Och jag har ansett denna förklaring vara angelägen, enär en brottsling, som gjort sig skyldig till prygel, men vet, att i händelse han föröfvar äfven ett sådant brott, som'är belagdt med penningeböter, han vid dessas sammanläggande med prygelstralYet får i’ena bot båda straffen förvandlade lill vatten och bröd, mäste finna sig frestad att genom dylik ytterligare brottslighet bereda sig ett lindrigare straff; hvilket strider mot stralllags ändamål och lätteligen föranleder till nya brott. I samma berättelse (sid. 109) är anmärkt olikheten uti tvenne på en och samma dag den 10 Juni 1841 utkomna Kongl. Förordningar, hvaraf den ena för olofligt innehafvande al dyrk uttryckligen föreskrifver förvandling af nio par spö till tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, nion don andra stadgar en allmän tarifi lör böters förvandling, enligt hvilken beloppet af de böter, som svara mot nio pär spö, bör till endast nio dagars fängelse vid vatten och brod förvandlas; och har jag tillstyrkt, att den ovisshet, som häraf i tillämpningen uppkommit, måtte genom lagstiftande förklaring afhjelpas. Til) dessa äldre ärenden har jag endast att lägga ett nytt, föranledt af en lags tillämpande, som jag trott icke mer böra vara i bruk.
De af landtoch sjö-beväringen, som varit i egenskap af befäl eller underbefäl använde, skola jemväl åtnjuta samma förmåner i anseende till gratialer och pensioner, som tillkomma arméens eller flottans eget befäl och underbefäl inom motsvarande grader. § 36. Af alla de vitén och böter, som enligt bevärings-författningarna ådömas, skal! ena hälften tillfalla åklagaren, men den andra hälften afsättas till bildande af en Invalideller Pensionsfond för dem af beväringsmanskapet, som under tjenstgöring erhållit sådan skada, alt de derigenom blifvit i mer eller mindre mån oförmögne att Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition jM 67. 59 sig med arbete försörja, samt för i krig aflidne beväringskarlars enkor och barn; dock utan att sådant för närvarande medför någon rubbning af den beväringsmanskapet i föregående § tillförsäkrade1 rätt til! understöd från krigsmanshuskassan eller Amiralitets-krigsmanskassan. I öfrigt ankommer på rikets innevånare sjelfve att genom frivilliga sammanskott samla invalidkassor, helst inom små distrikt, till ytterligare understöd för blesserade af beväringsmanskapet samt de i krig aflidnes enkor och barn. § 57. Beväringsmanskapet skall njuta deri sorgfälligaste omvårdnad till bibehållande af helsa och krafter, äfvensom de, hvilka genom håg och fallenhet för krigare-yrket, ordentlig lefnad och god vandel under tjenstgör ingen sig utmärka, skoia ihågkom mas till lämplig vidare befordran inom krigareståndet. Allmdnnna bestämmelser, § 38. Mom. 1.