Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 13 Haft. 1 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 120. allmänna anslaget icke lemnade erforderlig tillgäng till understödjande af de vägbyggnadsföretag, som för sagde ändamål af behofvet påkallades, dels Kyrkoherden Bergman, uti en inom Preste-Ståndet väckt motion, deri Doctor Säve och Kontraktsprosten Lodell instämt, föreslagit att, för anläggning af nya samt förbättring och omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar inom rikets å nordligaste län, för nästkommande trenne år måtte särskildt anvisas en summa af 100,000 Ridr Runt, att under hittills vanliga vilkor utgå med 33,333j Rdr hvartdera året, samt fördelas på det sätt Kongl. Maj:t i nåder för godt funne; dels, inom BorgareStåndet, Herr Staaff, samt iuom Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtige Paul Hedström från W es ter-N orrian ds och Olof Nilsson från Westerbottens län, med hvilka sistnämnde motionärer flere af Bondeståndets Ledamöter förenat sig, hemställt att Rikets Ständer, för hvartdera af Wester-Norrlands, Westeroch Norrbottens län, måtte, oberoende af det utaf Kongl. Majit, för ifrågavarande ändamål äskade allmänna anslaget och med de nyssnämnde trenne länens uteslutande derifrån, bevilja, till användande af vederbörande myndigheter i laga ordning ett årligt anslag af 100.000 R:dr R:mt, att, oberäknadt de anslag Rikets Ständer kunde komma att för särskildt föreslagna vägarbeten anvisa, utgå under de trenne åren af instundande stätsreglerings-pcriod. I likhet med hvad vid 1840 och 1841 års samt derefter följande riksdagar egt rum, anvisades af Rikets sednast församlade Ständer för vägars anläggning och förbättrande en bestämd årlig anslagssumma, att under åfen 1858—1860 användas och utgå.
Den lyder sålunda: ”Det Kongl. Majit bordt förränta, att äfven skälen å Adelns sida till ”en fullkomlig omarbetning af 1818 års ”med Kongl. Maj:ts höga underskrift utfärdade Riddarhusordning, hade på annat ”sätt blifvit uppgifne, än endast genom de ”förändrade §§:s ordalydelse, och den slutföljd, som deraf sjelfmant lemnades att ”draga; men då sådant icke skedt, hade ”Kongl. Majit ansett någon ytterligare utveckling af orsakerna till bifall eller förhastande, dels utan ändamål, dels genom ”redan iakttagna former icke påkallad.” Hvarefter Herr von Qvanten anförde skrifteligen: Jag ville så gerna härutaf sluta, att ofvannämde uraktlåtenhet å Ridderskapets och Adelns sida egente]igen varit orsaken, hvarföre Kongl. Majit nekat stadfästelse å Deras underdåniga anhållan. Då Ridderskapet och Adeln alltid ansett för en kär pligt, att gå Kongl. Majits önskningar till mötes, och då Riöderskapet och Adeln aldrig sökt inkräkta hvarken på Statsmagtens område, eller på andra medborgares rättigheter, utan tvärtom alltid utmärkt sig för allvar i uppoffringar, så väl för ett älskadt fosterland, som för aktningsvärde Med - Den 18 November f. m. u3 medStänder, så vågar jag med säkerhet hoppas, att om motiven till de förändringar Ridderskapet och Adeln föreslagit, hvilka motiver igenfinnas i Ridderskajpets och Adelns Protocoll vid iSaS Ars Riksdag, blifva till Kongl. Maj:t framställde, skall Kongl. Maj:t cj längre draga i betänkande att å de föreslagne förändringarne bevilja nådig stadfästelse.
Jäg kan ej fatta, att uppgiften ifrån ConstitutionsUtskottet, af, i anseende till rådgifvande åtgärderne förekomne vigtigare omständigheter , någonsin kunna frånkännas egenskapen utaf anmärkning, ehvad ConstitutionsUtskottet dervid fogar den mening, D e ii 19 Julli e. ni. att anmärkning icke uti anmälandet innefattas eller ej. Då ett ConstitutionsUtskott inför Rikets Ständer framställer RegeringsFormens g §., lill jemförelse med StatsRådsLedamöters och Föredraganders deremot stridande handlingssätt, har jag svårt att fatta annat, än att deruti innefattas antingen den strängaste anmärkning, af den art, att ConstitutionsUtskottet i anseende dertill ägt att tillämpa 106 §., eller också innebär den ett uppenbart gäck af Rikets Ständer, i fall man föreställer sig, att en så beskaffad anmälan ifrån Rikets Ständers ConstitutionsUtskott kunde göras, utan att Rikets Ständer skulle äga, att i följd deraf, tillämpa 107 §. Kunna StatsRådets Ledamöter ådagalägga något bestämdare bevis å bristande vård om Rikets sannskyldiga nytta, än 0111 de underlåta att framsäga, och bestämdare utveckla, deras tankar, ända till och med i sådane frågor, som berodt på tillämpning af Grundlagarnes ordalydelse? Jag skulle tro mig illa uppfatta mitt kall som Folkets Ombud, om jag icke, med anledning af ett sådant ConstitutionsUtskottets anmälande, yrkade att Rikets Ständer måtte, äfven ifrån denna synpunkt, emot Konungens Rådgifvare göra 107 §. verksam.
Enligt Kongl. Brefvet den 10 September 1765, öfverensstämmande med Rikets Ständers då afgifna tillstyrkande , skola Ba~ zaretten underhållas pd Länsiuvanarnes egen bekostnad, och enligt Kongl. Majus Nådiga Instruction, af den 17 Decem ber 1817, skola Curhusoch Lazaretts-inrättnir.garne förvaltas af en serskild Direction inom hvarje Län, Af dessa sammanlagda omständigheter: att de fleste Läns-Lazaretten icke kunna ega bestånd, utan att erhålla ökade anslag, att Lazaretten äro lika oumbärliga , sorn Curhusinrättningarne ; att både Lazarett och Curhus» skola underhållas på Länsinvånarnes egen bekostnad; och att båda Inrättningarrte förvaltas af en gemensam Direction; Bil. t. Statso. Btv. Utsi. Betänkande 5g anser jag den enkla slutföljd iiora uppkomma; att det nid hero af hvarje Läns fullmugtige ifrån Stadsoch L a n dsfors a nilin garn e, ej mindre att profva bada Inrättningarnes behof och, i förhållande dertill, bestämma af giften ifrån 1 skill, till högst 5 shill, för hvarje mantalsskrifven person , än att, med iakttagande af hvad Fö? fattningar ne i allmänhet stadga om ordningen viii LcinsLazarellen, gemensamt med Länsstyrelserna, förordna om den hushållning och de vilkor f ör anslagen , sorn de finna f örmonligast, fast alltid med fåstadt afseende derå, att jemväl den värnlöse och medellöse sjuklingen pd Lazaretlen md vinna en erforderlig vård.
Löjtnanten hade sin segelbåt därute, och de lefde ett stilla sommarlif m e d hvarandra, ända till dess löjtnanten i september skulle ut på ett års kommendering. » Nu, » tänkte man litet hvar, » n u! » På hösten skulle det bli en välgörenhetsbasar i staden, och åt en af ungherrarne anförtroddes det grannlaga värfvet att värfva fru Waldenborg. De öfriga herrarne anigo, att det borde vara en deputation, som framförde anhållan, men det blef bara en, den mest ansedde i samhället, som blef den lycklige. Himmel, så vacker hon var, när hon mötte honom! Den unge mannen kände sig nästan knäsvag, han började stamma fram sitt ärende. Hon såg på honom med de stora, skimrande, mörka ögonen och med ett smålöje, som kunnat göra honom förryckt, svarade hon, att hon kände inga, och att hon ej just intresserade sig för basarer. » Men för fattiga. » vågade han säga. » Ah, ja. » sade hon dröjande. » men man kan j u ge dem ändå. » Med ett ord, hon nekade absolut. » H o n vill inte gå ifrån sin lilla gosse, » förmodade en vänlig själ. » Hon är nog en ö m mor, » tillade den vänliga själen suckande och med en sidoblick på fru I \, som beständigt var ute och roade sig. Den vänliga själen träffade, för att icke säga trängde sig på fru Waldenborg en morgon vid köttståndet på torget. » Fru Waldenborg vill inte hjälpa oss med basaren, » sade hon. » Jag gissar, att er lilla gosse. » » Jag har en gammal sköterska för honom. Barn intressera mig icke så mycket, innan de kunna gå, » sade fru Waldenborg med ett hänryckande uttryck i sitt ansikte, betalade sitt kött och gick. » H v a d gör hon då, hvad tar hon sig till i ensamheten? » Den goda själen kände jungfrun. » Men hade hon ändå inga besök, den stackars lilla frun? Någon bekant kanske se ' n gammalt. » » N e j; hon sitter inne som en mullvad. Det är inte lönt att tänka på någon fridag. » 1 I DU N 1893 En dag på våren for en sprittning af glädje genom staden.
Vore det nu fråga om alt Staten skulle lemna anslag till ulgifvandet af en officiel tidning, inskränkt inom det område, jag nyss antydt, och hvilket synes vara ungefärligen hvad Lagberedningen med sitt förslag åsyftat, så anser jag det vara icke allenast i sin ordning, ulan äfven nödvändigt, att härvid tillvägagå på samma sätt, som i andra ärender, der fråga är om allmänna utgifter, och på samma sätt, som det sker i fråga om riksdagstryck, genom anställandet af auktion eller emottagande af anbud inhemta hvilka boktryckare och förläggare vore hågade all för det billigaste priset lemna ett visst antal exemplar af en sådan tidning. Om delta skedde, tror jag alt del kunde vara skäl, alt bifalla det nu framställda förslaget, likväl med inskränkning endast till det officiela. Men jag undrar likväl, om icke en och annan, som varit med om detta förslag, dervid tänkt mindre på det officiela, än på del half-offieiela eller icke officiela i en sådan tidning, eller med andra ord tänkt på, att under den officiela skylten få tillfälle framställa läror, som Regeringen sjelf icke precist skulle vilja svara för. Dessutom om en så beskaffad tidning skall till hvarje kommun eller socken inom Riket spridas, huru och på hvad sätt skall det försiggå i sista hand? Skall det ske derigenom att presten efter gudstjenstens slut upläser hela tidningen eller blott den del deraf, som innefattas i de välbekanta fet-stil-notiserna, på samma sätt som nu eger rum med kungörelser? Eller skall tidningen cirkulera emellan de mer eller mindre besutlne innevånarne i församlingarna? Jag tror att antalet af tidningscirklar inom hvarje församling härigenom för de flesta fall blefve så stort, att jag högeligen undrar huru tidningen skulle se ut, när den kom tillbaka för att uti församlingens arkiv förvaras, samt om ens så mycket vore i behåll af tidningen, sedan den hunnit tummas af alla ”besutna" fingrar, alt den vidare kunde tjena till efterrättelse fördem, som i framtiden ville begagna sig af densamma? Det förekommer mig ock, att genom tidningens cirkulerande skulle komma alt upstå någon ny afart af den förut tillräckligt öfverklagade krono-brefbärings-skyldigheten.
Derföre har i rätt uppstigande led föräldrar blifvit tillerkände företräde till arf framför aflägsnare förfäder; och till afvikelse från denna ordning föranleder sannerligen icke det af motionären ifrån sin hemort liem tade skäl. Samma ordning, som, så vidt Utskottet har sig bekant, är antagen hos alla civiliserade folk, är ock anvisad af naturen, samt måste följaktligen anses öfverensstämma med det rätta eller hvila på rättvisa, hvilket7 åter icke vore förhållandet örn, på sätt motionären önskar, arfsrätten gjordes beroende af egendoms tillfälliga beskaffenhet eller åtkomst. I allt fall är den inkonseqvens i lagstiftningen, som skulle blifva en följd af den föreslagna förändringen, tillfyllestgörande anledning till Utskottets vördsamma tillstyrkande, att Rikets Ständer mätte förklara att ifrdgasiällda motion ej förljenar afseende. Ank. till Exp.-TJtek. d. 26 Febr. 1857, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om förändring af 7 g i Ärfda-Balkens 12 Kap. Uti ett tili Hedervärda Bonde-ståndet ingifvet memorial har R i k sda gs—lull mäktigen Johannes Andersson från Elfsborgs län påstått, att det i ofvanberörda lagrum, sådant det lyder i Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845, förekommande stadgande, att, då jord faller i arf till lieie, utan att kunna ”väl delas eller kl vivas”, broder eller den, som ärfver broders lott, har rätt att systers lott, efter laga värdering, lösa, ej är billigt oell rättvist. Då broder och syster hafva lika arfsrätt, barde de jemväl hafva lika rätt till lösen; och för beredande deraf syntes det vara lämpligast, att den berättigas att lösa, som vill erlägga den högsta löseskilling. I sådant afseende har motionären yrkat, att förenämnda lagrum, så vidt det har afseende på omförmälda förhållande, måtte erhålla denna förändrade lydelse: ”Äro delarne lika, håfve den arfvinge rättighet att lösa den andra ut, som vill betala högsta löseskillingen”.
J a g anlände först o c h träffade lille A l b e r t allena i förmaket, der han emottog mig med en min af värd o c h en ramsa artiga ord, som förekom mig mera fånig än komisk. J a g tog ett album för att bli qvitt pojken, men han gick blott in i den angränsande salongen, stälde sig vid pianot o c h tog ut en melodi. I det samma kom L y d i a. » D e n ungen blir vanvettig af fåfänga! » sade hon. J a g tycker det är stor synd om det lilla kräket. » Gossen k o m nu ut för att helsa på sin fiende, som muntert burrade upp i hans slätslickade hår. Han blef röd o c h k o m bort till mig. » H ö r d e frun, att jag spelade m e d låda händerna? » H a n sköt ut sin lilla mage o c h väntade en artighet, s o m icke k o m, ty jag låtsade ej höra frågan, utan vände m i g till L y d i a. Så elakt det då blixtrade till i de oroliga barnaögonen! Den tillfällige gästen gick snart, o c h vi satte oss alla fyra kring kaffebordet; A l b e r t tog plats på en pall midt på golfvet. » Mormor! » ropade han m e d sin tillgjorda röst vid en paus i samtalet. » M o r m o r, du sade, att du väntade fina damer, men det är j u bara ett par fattiga käringar. » » D e n spjufvern, han förstår sig, min själ, redan på toaletter o c h ser, att damerna äro i arbetsdrägt, » — Frykén ville rädda situationen. » F å r jag besvära fru Frykén att föra ut pojken, eller tillåter frun, att jag gör d e t? » frågade L y d i a o c h tillade, då värdinnan föst ut barnet i barnkammaren: » D e n der växer er öfver hufvudet, o m han ej snart får allvarsam tukt. » Men han fick aldrig tukt, utan hetsades bara vidare fram på fåfängans vädjobana.
StatsUtsk., som återtagit en princip, som aldrig bort vara rubbad, nemi. alt icke bevilja partiella anslag, förrän man fått se statsregleringen i sin helhet; och jag tillstyrker derföre bifall lill StatsUtsk:? betänkande. Hr von Hartmansdorff: En värd talare har sagt att SlatsUtskrs beslut icke varit föra nied t af någon afvogliet mot arbetsföretagen i Wermland. Jag bar icke yttrat något sådant. Tveitom erkände jag, att Ulsk. har formelt rätt. Men jag påstår, att betänk, är af sadan beskaffenhet, alt om det också icke kan hafva inflytande på arbetsföretagen i Wermland, det likväl skadligt inverkar på andra påbörjade eller tilltänkta arbeten. Det är äfven sagdt, alf man skulle börja en ny räkning i delta hänseende. Jag önskar ingenting högre, men en ny räkning kan icke börja, förrän med år 184< » då vi nu redan äro inne på år 1840, ojdi statsregleringen ännu icke är uppgjord. Det är lill fyllande af innevar. års behof, som detta särskildta anslag erfordras; för de kommande åren deremot bör frågan afgöras i sammanhang med hela statsregleringen, hvilken jag, likasom Hr von Heyne, önskar all få framställd på en gång och icke plockvis; men örn man nu, på sätt Hr von Heyne Önskar, bifaller detta betänk, genast, så är det klart, att man har hindrat sig ifrån att vara så frikostig emot dessa företag, som Hr von Heyne eljest velat vara. Jag måste således å nyo erinra II. o. Ad. derom, att fråga icke är att bestämma en ny statsreglering för den kommande tiden, utan blott att låta den gamla fortgå så väl för vattencom mnnicationer, som alla behof. Min mening har icke varit att lala endast för Wermlands län, utan för hela Riket, det må vara hvilket landskap som helst. Jag har dervid äfven haft afseende på Calmar län, hvarest finnas tvänne strömmar, hvilkas upprensning är i fråga, på sätt K. M:s nåd. propos. utvisar, nemi. Slångan och Emun.
Hvad nu angår de särskilda härmed åsyftade veridsliga angelägenheter, hvilka inom den Svenska kyrkosocknen hittills stått i samband med sabbatsfirande och gudstjenst, så har, i afseende på f. d. sockenstämmorna eller kommunens sammanträden, redan genom de nya kommunalförfattningarne en stor förbättring jinträdt, hvars resultater torde äfven uti nu ifrågavarande hänseende böra inväntas, innan någon förändring föreslås, så mycket hellre, som det i de flesta fall blir på stämmornas ordförande beroende att så ordna dessa sammanträden,a tt de, såjvidt möjligt, blifva på söcknedag hållna. Men deremot, i afseende på kungörelserna,$ hvilkas meddelande på sätt som nu sker fått ett beklagligt stöd, icke blott uti gällande lagar, utan äfven i Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 211 Sider och vana, nödgas jag föreslå, att detta olyckliga och alltför länge bibehållna amen vid våra gudstjenster, hvilket särskildt är egnadt att utplåna allt intryck af hvad som nyss förevarit samt också vanligen utgör ämnet för hvad mängden af kyrkobesökande på hemvägen afhandla, måtte helt och hållet från deras nuvarande plats förllyttas. Inom Borgareoch Bonde-Stånden lära äfven i detta ämne motioner nyligen blifvit väckta; men då dervid, utan hänsigt tift frågans grund och ändamål, endast afsetts en förllyttning från presteu till lekmannen och från predikstolen till gången eller sockenstugan,®så blifver derigenom frågan förryckt och endast en halfmesyr föreslagen; hvadan här måste vidhållas, att kungörelserna böra skiljas såväl från söndagen som från templet. Att lagars och författningars uppläsning hittills ansetts oskiljaktig från deras behöriga promulgation, torde härleda sig från behofvet under en tid, då förmågan att läsa innantill i allmänhet var hos allmogen sällsynt. Men då numera denna svårighet är häfd och dertill i allmänhet en ganska ringa kunskap vinnes genom ett flyktigt afhörande, så finner jag vid den önskliga förändringen icke ens den ringaste betänklighet.
Majrts Nådiga Remiss å handlingarne, i fråga om ersättning till Protocolls-Secreteraren Roman, för de löne-inkomster, hvaraf han gått i mistning, genom Lappmarks Ecclesiastik-Verks-fondens öfverlemnande till Riksgälds-Contorel; men som, enligt Utskottet tillhandakomne Protocolls-Utdrag, berörde Utlåtande blifvit bifallet af Borgare-Ståndet den 6 och af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet den 9 innevarande månad; så anser Utskottet, till följd af 75 §. Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord, och kan således dermed icke taga någon vidare befattning. Stockholm den 28 April i835. Ankom till Exp.-Ulsk. den 29 April. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande JY;o 4-35. Ifrån Presle-Slåndet har Utskottet erhållit återremiss å dess, under N:o435, afgifna Betänkande, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse, angående afsöndring af Barnarps PrEebende-Pastorat från Rectors-beställningen vid Jönköpings Skola och flere till löne-regleringen vid Rikets E!ementar-Läroverk hörande frågor; men som, enligt ankomne ProtocollsUtdrag , berörde Utlåtande blifvit bifallet af Bondeoch Borgare-Stånden den 9 samt af Ridderskapet och Adeln den i3 innevarande månad, anser Utskottet, till följd af ^5 §. Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord, och kan således dermed icke taga någon vidare befattning. Stockholm den 28 April »835. Bih. till R. St. Ankom till Exp-Utsk. den 2g April. Memorial, i anledning af erhållen åt er remiss å Stats-Utskottcts Memorial J\:o 441- Ifrån Borgare-Ståndet liar Utskottet erhållit återremiss å dess, under N:o 441. afgifna Memorial, med anmälan, att Kongl.
Vid sådant förhållande synas följaktligen de löneoch inqvarterings-helopp, sorn genom ifrågaställde indragningar vid landtarméeu blifva disponibla, lämpligen kunna och böra användas för det till sjöbeväringsmanskapets exercerande möjligen behöflig» nya befäl; dock anser Utskottet vid en dylik dispositionsrätt öfver förenämnde å fjerde Imfvudliteln uppkommande tillgångar böra fästas det vilkor, att löueanslagen uteslutande användas till det nya befälets aflönande samt inqvai leringsanslagcn likaledes ensamt begagnas till inqvai terings-ersättning åt samma befäl. Utskottet får, i öfverensstämmelse härmed, hemställa, det Rikets Ständer måtte medgifva, att de löneoch inqvarterings-anslag för arméen, hvilka vid verkställighet af de utaf Kongl. Majit gillade förslagen till ordnande af försvarsverket till lands och sjös kunna blifva disponibla, må få användas de förra till löner och de sednare till inqvai terings ersättning åt befälet vid de serskilda koipser, sorn kunna komna att bildas af sjöbeväringsmanskap, vare sig i fö.ening med redan befintliga sjötrupper eller utan en sådan förening. Stockholm den 11 Juli 18^8. STOCK HOLM, Lilndberg Ä Comp. ISIS. Stats-Utskottets Memorial, N:o 254. Ank. till Exp.-utsk. den II Juli, kl. 6 e. m. Memorial angående tvänne med stats/ 'egle ringen gemenskap egande allmänna frågor. (U. A.) l:o I afseende å dispositions-rätten öfver de besparingar, som å liks-statens hufvudtitlar kunna uppstå, meddelades af Rikets Ständer vid 1840—1841 årens riksdag, enligt underdånig skrifvelse af den 12 Maj sistnämnde år, följande bestämmelser: ”De besparingar, hvilka intill nästa riksdag kunna å någon eller några af hufvudtitlarna uppkomma, må fortfarande af Rongl.
Herr Nordenanckar, Fredrik Wilhelm, har inom Ridderskapet och Adeln väckt en till Utskottets behandling öfverlemnad motion, deruti, uppå anförde skäl, är vordet föreslaget: i :o att Banco-TJtskottet måtte skyndsamt till Rikets Ständer inkomma med en approximativ calcul öfver beloppet af den sedel-indragning, hvartill nu gällande Banco-reglering och vidtagne beslut anses föranleda, och att derefter ingifva förslag till dessa medels nya användande; 2-.o att de till Allmänna Discont-rörelsen nyligen anslagna 460,000 R:dr måtte derifrån återtagas i den mon, desamma kunna användas annorlunda, och i öfverensstämmelse med den nya reglering af Bankens rörelse, som Rikets Ständer antaga; 3:o att såsom deponerad Fond till Creditiv för Hypotheks-Föreningarne ej må anses behöfliga mera än 100,000 R:dr, samt återstående 3oo,000 R:dr, såsom disponible till annan utlåning, dock utan minskning i Föreningarnes egande Creditiv-rätt; /|-.o att Handels-Discontens låne-anslag må bestämmas till 3 millioner R:dr, oberäknad dess reserv-fond, 200,000 R:dr; 5:o att hvad som af ett låne-anslag tidtals kan blifva innestående, må af Fullmägtige i annan väg kunna disponeras, med vilkor, att medlen till sitt bestämda ändamål åter förflyttas, när behofvet så fordrar; 6:0 att Fullmägtige må auetoriseras att köpa och sälja RiksgäldsContoirets, Armeens Pensions-Cassas och Bruks-Hypotheks-Föreningarncs obligationer till det pris, de sjelfva för tillfället bestämma; ty utan så^ dan latitud, i afseende på värdet, skulle, efter motionärens åsigt, hela ändamålet förfelas; — samt att Rikets Ständer, genom serskild § uti Instructionen för Fullmägtige, må fästa deras uppmärksamhet på vigten af de Bih. till R. St.
Öfver denna af nuvarande boställshafvarcn, Häradshöfdingen Friherre Malte von Liewen, förordade ansökning äro yttranden afgifna af Kronofogden och Häradsskrifvaren i orten samt af Kongl Maj:ts Befallningshafvande, hvilka, med vitsordande af uppgifterna om den lifliga rörelse och varuomsättning, som vid Hvetlanda eger rum, tillstyrkt den ifrågavarande markens upplåtande under egandeeller ständig besittningsrätt, såsom medförande fördel icke blott för sökanderne utan ock för orten i allmänhet genom industriens vidare utveckling pä denna af sitt läge gynnade plats, hvarvid likväl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som ansett mindre lämpligt, att en så betydlig egorymd som nittiofyra ref femtio stänger, eller sexton tunnoch tjugoåtta kappland, blefve för alltid upplåten ät det inskränktare antal personer, som för närvarande deraf äro innehafvare, hemställt, att den begärda afsöndringen måtte bifallas med det vilkor, att marken på sökandernes bekostnad indelades i byggnadstomter af, så vidt ske kunde, någorlunda lika rymd och att sedan en sådan reglering vunnit behörig stadfästelse, dessa tomter, allt efter som någon anmälde sig att dem emottaga och bebygga, finge, med tillämpning af de för åbocrs antagande å kronohemman i allmänhet gällande stadganden, upplåtas under ständig besittningsrätt, emot skyldighet för innehafvarne att till boställshafvaren erlägga skälig jordskyld eller så kallade tomtören, hvilken afgift borde, i sammanhang med tomtregleringen, af Kongl. Maj:t,s Befallningshafvande fastställas; dock att vid första upplåtelsen nuvarande innehafvare borde ega företrädesrätt till de tomter, hvarå de hafva byggnader uppförda, samt att tomt för läkareboställe särskildt beviljades. Kongl. Maj-.ls Nåd. Proposition N:o 106. 3 Vidare har Kongl.