Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti Kongl. Förordningen den 27 Nov. 1776 är förordnadk, att alla böker och witen, hwilka äro grundade pa ett sadant myntwärde, att z Daler eller »-2 Mark swara emot En specie Niksd., stola till förekommande af all rubbning i Lagens rätta mening, vch tillämpning, tvid berörde mynlwärde och beräkningssätt, framdeles bibehallas, sa »vät da desia böter vch witen förwandlas i kroppsplickt, som da de i penningar erlögaas; och yttermera efter >8oo ars Riksdag ba§wa alla böter och witen i stället för Riksgäldöftdlar blifwit adömde och utgått i Bankomynt. Bd efter annan hafwa således penningeböter wunnit en , emot myntets wärde, någorlunda lcm pelig förhöjning. Genom orvaraatigheten af penningenS wärde, kan icke bestämmas nödwändiahetcn, att höja eller minsta böcernas belopp, vch Ilka litet man nu kan förese de förändringar, som wart mynt möjeligen framdeles undergår, lika litet kan man med säkerhet antaga, att mer eller mindre tillgäng pä penningar, bör blifwa den mättstack, hwaresler böter k Lag och Författningar bestämmas. För den rike blifwer denna art af bestraffning icke hwad den ater för den fattige medför. Dea förre metz sina tillgängar kan icke sägas undergä o», »466 Den 9 Julli. ett straff; svin den sednare nog känbart mäste umgälia;, och da någon ssillnad icke är elier kan förcsirifwas i delta afseende, uppfylla aldrig penningeböter ändamalet af bestraffning för Len rike, men fräcke Lagbrytaren.
Om ändring af de båda första momenten af 2:dra § i 12 Kap. liältegångs-balken. Då, i afseende på sådane lagbud, som föreskrifva vissa förpiigtelser och stadgad påföljd för uteblifvet iakttagande deraf, jag tror den åsigt böra gälla, att påföljden bör vara sådan, att den verkar till ändamålet, och icke sådan, att den, i anseende till obetydligheten, blir utan all verkan, samt jag tillika anser det vara af aldrahögsta vigt, att domstolars och myndigheters beslut i möjligaste måtto tillförsäkras åtlydnad; så har det icke kunnat undfalla mig, att den påföljd, som nu tinnes, jemlikt 2 § 12 Kap. Rättegångsbalken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 8 April 1849, för uteblifvande från Rätten gällande, är alldeles otillräcklig; ty den part, som vill tredskas, låter visserligen icke af fyra Dalers böter derifrån afhålla sig; och torde på samma vis den för uppropsförsummelse stadgade påföljd af två Dalers böter jemväl finnas otillräcklig, ehuru visserligen den tredska, som ådagalägges genom uppropsförsummelse, är till natur och följder ojemnförligt mindre klandervärd än den tredska, som yttrar sig i totalt uteblifvande, ett förhållande, som, efter min åsigt, gör oriktig den nu gällande proportionen mellan de olika ansvaren för uppropsförsummelse och uteblifvande. På grund af hvad jag nu anfört, får jag derföre vördsamligen föreslå, att de båda första momenterne af 2 § 12Kap. Rättegångs-balken måtte erhålla följande lydelse: »År någon förfallolöst borta, då han ropas af Rätten fram att kära eller svara, bote fyra Daler. Kommer hvarken kärande eller svarande, å landet innan Häradstingets slut, eller i stad, innan rättegångstim man ute är, bote hvardera från tjugu till etthundra Daler efter uppsåtet — —» Om remiss till Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1862. Pehr Staaff. JW 23. Af Herr Witt:
Eör öfrigt äro såväl Exped.Utskds som Hr Nordenfelts förslag affattade på det sätt, som varit oafbrutet följdt och iakttaget allt ifrån början af vårt nuv:de statsskick, och hvars lämplighet sålunda svårligen torde kunna jäfvas. — Att icke säga rent ut hvad man tänker, vittnar ingalunda om manlighet och kraft, men väl om en pjunkighet, en rädsla, som för ingen del höfvas Svenska män. Jag tillåter mig också påminna derom, att när denna skrifvelse kommer till K. M., så lärer den der icke läggas å sido för att öfverlemnas åt glömskan, utan kommer tvifvelsutan att göras till föremål för granskning och bedömande i sammansatt Svenskt och Norskt StatsRåd. Då är det väl, om någonsin, af högsta vigt att skrifvelse!! innehåller fullständiga fakta och grundliga skäl för alla deri gjorda framställningar. Inrättas skrifvelsen på annat sätt, så blir följden den, att man å den sidan, som underkänner skrifvelsen, invänder, det R. St:r alldeles icke vågat framkomma med några skäl lör sin begäran. Man frågar då: Hvar äro skälen för hvad man äskat? jo! svaras det då, de finnas i Ekon.Utsk:ts Betänk. Nå väl 1 om detta ock är en sanning, så är det en icke mindre sanning att de icke stå der de borde finnas, för att kraftigast verka, nemi. just uti den handling, som blifvit framlagd för Konungen och som derefter säkert kommer att vandra omkring hela Europa för att der göras till föremål för mångfaldiga utläggningar och betraktelser, vid hvilka tillfällen det icke är af ringa vigt att handlingen eger tillräcklig fullständighet, för att kunna gifva läsaren ett klart Den 28 Mars f. m. 441 begrepp om dess innehåll; ty icke kan man begära att utländningen skall känna de förhållanden, som här äro för handen, eller att man utomlands skall kunna göra sig reda för beskaffenheten af de schismer, hvilka imellan Sverige och Norige sig yppat, så vida icke sjelfva den urkund, som derom lemnar underrättelse, tillika innehåller fullständig uplysning om orsakerna till desamma.
Med förkastande af det inre Prohibitiveller hos oss så kallade Skrå-Systémet, yttrar den värde Motionären, att de fleste Europeiske Nationer hafva förr eller sednare antagit och hyllat detta förbuds System, så i afseende på inrikes varu-tillverkningen, som i afseende på utrikes handeln, och han tillägger derjemte, att de Stater, som iakttagit denna lära, vunnit en utbildning, som Stater, hvilka saknat slÖjdeidkande folkklasser, icke erhållit. Han säger vidare, att Europas folk stå på öfvergången från Corporations-Systémet till den allmänna frihetens, och att Skrå-Systémet, sedan det uppfyllt sin bestämmelse, att stödjande fostra och gagna konsten i sin barndom, bör afskaffas, och ynglingen lemnäs frihet att, i öppen täflan med sina inländske fosterbröder, växa till mannakraft, och först, sedan den är vunnen, utträda på Verldsbanan till öppen och obegränsad strid. Under frivilligt medgifvande af det sinnrika och riktiga i denna uppställning af händelser och slutsatser, så vidt dessa sednare hämta sin grund från det historiska af saken, fruktar jag dock, att om konsternas yngling ej får täfla med någon an - Den 3o December e. m. 36g nan, än sina egna fosterbröder, stannar lian i vexten, och upphinner aldrig, eller åtminstone högst sällan, mannaåldrens kraft. Menniskotanken, vår verkställande förmågas ledare, har ännu icke, utan biträde af jemförelser i natur och konst, kunnat uppspringa i ett språng till idealens fullkomlighet. Mer eller mindre märkbart, utveckla sig derföre genom ett slags täflan, alla menniskoförståndets producter, och ju friare, ju större denna täflingsbana är, ju tidigare den heträdes, desto säkrare och skyndsammare framkommer den speculativa tänkande praktiken till den högre förädlingen inom hvarje ämne. Och då vinsten häraf består uti menniskoförståndets fria och sanna utveckling, är ju denna vinst också den reelaste, som kan erhållas; ty den är icke beroende af financiela Systémers magtägande nycker och omhytlighet.
Historia om Konung Carl XI:s Regering, anslag för författandet deraf i3g, 243, 3i5; «rSvenska Folkets, under Konungarne af Wasa Ätten, dito dito 242. HofCancellerens Lön . 237. IlofhållningsSummä, H. K. H. Kronprinsens . 236. HofRätterne, ökadt antal Ledamöter och Betjening, samt Löntillökning 128, 2,37. IlofStallets utfodring, anslaget 125, a36. HofStatsPensioner, grunder för reglering deraf 4or Holm, hemman, dess inköp 206. Ilospitalers och Lazaretters underhåll, anslagssumman ang:de 144» 24^- Hospitalsoch BarnhusFondens Räkenskapers granskning 296. Håkansson, Inspector, om eftergift af obetaldt arrende .178. i8 \ Bet. N:o HäradsSkrifvarens i Tunaläns m. fl., Härader, Lön 237. Hästars skoning, remontering, m. ra 237. Höganäs Stenkolsverk, Statens bidrag dertill . 8g. Högsta Domstolen, om en Vaktbetjent dervid 128. Hötorget i Stockholm, dess utvidgande i58. Jacobsson, Bergmästare, dess ersättning i5i. Iggeström, Kamererare, om eftergift af dess skuld 2g5, 38g. Indelningar vid AdelsfaneRegementet, om försäljning tiil Skatte deraf y4- Indelta Armeens Befäls Löner, reglering f i3a, 23g, 3o4, deraf . (_3i5, 3i'6. Indelta Infanteriets Lifmundering 23g. Indelta LöningsRäntors indragning till Statsverket .. 124, 235. IndragningsStatens tryckning ang:de . 68, 99. — Flottans, ang:de ... i5i. IngenieurCorpsens Stat i32, 23g. Inhyseshjonen i Kronobergs Län, ang:de deras dagsverksskyldighet i52.
Upplästes ett Memorial frän Stats-Utskottet af den 17 dennes, innefattande Mffottets yttrande öfwer den till detsamma frän det Hederwärda Bonde-Ständet genom Protocolls-Utdrag, af den 9 Augusti remitterade fräga: huru de ärender som utgöra ämnet för fullmägtiges i Riksgälds-Contoiret befattning mä lämpetigast kunna wärdas utan hinder af fullmägtiges begagnade Riksdagsmanna-rätt: anseendes Stats-Utskottet den för hand warande händelsen, att alla det Hedcrwärda Bonde-Ständets Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret äro säsom Riksdagsmän till Riksdagen kallade, för sin del wara af lika beskaffenhet med den, som förutses f 14 §. w Art. af Reglementet för Riksgälds-Contoiret, hwarest stadgas, att enär samtelige Fullmägtige för ett wisit Ständ ä en och samma gäng äro dels bortreste och dels af sjukdom hindrade, mä, derest ärendina icke tala uppskof, det wara de öfrige Fullmägtige tillätit att dem afgöra, och pä sadan grund Riksgälds-Contoirsärendernas gäng icke genom den nu inträffade fränwaro af Bonde-Ständets fullmägtige, böra hindras. Hwilken uttväg äter ma wara lämxeligast till förebyggande gf de hinder i göromälen, som wid Riksgälds-Verkets styrelse kunna uppsta i händelse förfall kland de öfrige Standens fullmägtige inträffar, aiffi ^ Utskottet tillböra det Hediwarda Bonhe-Ständets eget bepröfwande, säsom ett desi Oeconomicum enligt 69 i Riksdags-Ordningen. Detta Memorial lades pä bordet.
Afven Sverige var nära röna dessa ofantliga företags förstörande följder: utan anledning å dess sida hade redan Svenska handeln blifvit våldförd, och snart blef Pommern, utan föregående krigsförklaring, med härsmagt intaget. Allt förenade sig nu att emotstå den gemensamma* faran ; af Eders Kongl Maj:t och Hans Kongl. Höghet insågs den, och blef afvärjd. Då tilltagande år och en örn omvårdnad för det Folk, hvars sällhet Eders Kongl. Maj:t för andra gången bereth, hindrade Eders Maj:t att i aflägsna länder sjelf möta krigets faror, uppfylldes värdigt Dess rum af Hans Kongl. Höghet, redan så namnkunnig bland Europas Härförare, att ej mera segrens ära, men endast segrens värdiga och rättvisa föremål af Hans Kongl. Höghet kunde eftersträfvas. Merisklighetens och den allmänna Frihetens sak segrade; Sveriges urgamla vapenära bekräftades och likasom förnyades; de mest förvånande resultat tillvägabragtes, snart sagdt, utan uppoffringar; våra krigare återsyntes nästan fulltaliga inom Fäderneslandets gränsor, de äldre med stadgad erfarenhet, de yngre med ny - 44° Dm xa Mars'. nyvunnen krigsvana, alla, med skördade lagrar.' Huru olika var icke deras öde, de unga stridsmannens isynnerhet, med det, sorn under vär fordna Regering träffade deras äldre Bröder, af hvilka de fleste icke ät Hjeltarnes död, men åt behofvens och bristernas långsamma förstöring uppoffrades! Hvilket afbrott emellan detta behandlingssätt och den milda vård, den noggranna omsorg, de på djup kunskap och säker erfarenhet grundade anstalter, sorn nu satt Svenska krigsmagten i stånd att täfla med Europas mest segcrvanda härar! Under denna allmänna strid för Nationernas rättigheter, hade Eders Kongl. Maja och Hans KonglHöghet intet ögonblick uraktlåtit att fästa Heras förnämsta uppmärksamhet på det Folk, hvars öden Försynen mera särskildt laggt i Eders Kongl. Majus och Hans KonglHöghets välgörande händer.
Också hade icke allenast Begrafnings-platser blifvit flyttade utom Städerne, men äfven privata grafställen ahlagde utorn Kyrkogårdarne, och omkring jordegares egne hemvist; men då sådane anläggningar, för verkställigheten hvaraf icke funnes, Molionairen velerligt, någon bestämd föreskrift, hvarken i Kyr - i 2a Btsv. o. Oecon. Utsk. kolag, eller annan äldre Författning, vöre enligt gammal vedertagen praxis, förenade med åtskilliga besvärliga och kostnad medförande omgångar, så har Herr Gedelius föreslagit, att enskilde Jordegare, Byalag och Städers Borgerskap måtte, genom en Allmän Förordning, tillerkännas rättigheten, att, på deras områden, inrätta och anlägga grafstäilen med stenmurar, eller andra Begrafuings-platser, utan annan formalitet, än den, att, sedan Begrafnings-platsen blifvit inhägnad med mur, staquet eller annan något prydligare gärdesgård, samt till belägenhet, areal-vidd och inhägnad beskrifven, sådant allt borde i allmän Sockne-stämma anmälas och i Protocollet intagas; hvarefter platsen skulle af Stadens eller Socknens Pastor med vanliga ceremonier invigas. Detta har Utskottet i öfvervägande tagit; och Utskottet får härvid vördsamt upplysa, att Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 25 September 1798 förklarat, det Kongl. Majit ansett, af förekomne anledningar, nödigt, att hvad Kyrko-Lagen uti 18 Cap. 5 och 6 §§, om platser för Begrafningars verkställande, stadgar och föreskrifver, må varda behörigen iakttaget, så att icke några serskildta Grafstäilen vid enskilda gårdar och egendomar, utom rätta allmänna Begrafnings-platser inrättas och nyttjas, med mindre serskildt Nådigt till - Besv. oth Oiéon.
»Nå väl! De kalla mig Kärleken,» svarade hon. »Det är ett namn som alla andra.» »Det är ett främmande namn,» svarade vakten. »Min tunga kan inte uttala det; jag har aldrig hört det förr.» »Släpper du in mig i staden?» frågade Kärleken. »Jag tror, att det redan i natt finnas dem, som behöfva min hjälp.» »Ingen får komma in i staden under natten, och en främling först efter förhör af det höga borgerskapet. Vi ha haft stygga gäster, som ha smugit sig öfver oss, och vi kunna icke vara tillräckligt försiktiga.» »Skall du gå här hela natten?» frågade Kärleken. »Till soluppgången! svarade vakten. Kärleken såg honom i ansiktet. »Du har ju feber!» sade hon. »Jag ser vid ditt vaktbloss, att du är blek som en döende och dina ögon så stora och håliga. »Som du säger,» sade vakten. »Jag är sjuk!» och därmed gick han åter fram och tillbaka på sin post. »Hör!» sade Kärleken, »låt mig gå vakt för dig! Du kan lita på mig; jag somnar inte. Gå in och lägg dig att sofva i vaktrummet. Det kan du väl behöfva. Jag ger dig mitt ord på, att jag skall väcka dig innan vaktombytet, och ingen skall slippa förbi mig in i staden. Ge mig din kappa och ditt svärd och skynda dig till hvila.» Vakten såg på henne och smålog. »Du lilla!» sade han, »du skulle försvinna i min ryttarkappa, och mitt svärd skulle vara dig allt för tungt.» »Försök!» svarade Kärleken, »tänk på sömnen! Skulle det inte vara godt att sofva?» »Jo, nog skulle det vara godt att sofva,» tänkte vakten. Han frös och skakade öfver hela kroppen. »Och hvad skall du ha för att du gör mig den tjänsten», frågade vaklen. »Du gör väl ingenting för intet liksom alla andra?» »Släpp in mig i staden före soluppgången,» svarade Kärleken. Vakten stannade och såg på henne. Det var något i Kärlekens ansikte, som gjorde, att all hans misstro försvann. Det kan inte vara något ondt i, att skaffa en fattig kvinna tjänst,» sade han; »och jag kan inte längre hålla mig på benen!»
Och ju mer Handelswägen är berungad, desto angeiäcinare är det, alt söka lätta densamma, genom inskränkning af wära behof ukas främmande Waror. Det^sanstylldiaa medlet, att afhjelpa Rikets utiräkode förlägenhet, mäste Medes wara en god och försigtig husyälining, jamt egna Näringars Uppmuntran och tillwäxk. Jemte jördens odling, Mom ett kuswud föremäl för wärk bemödande, böre wi följakteligen jämwäl, efter alla wälbestälde Staters exempel, sträcks vmtankan ej allena till en mer och mer utwidgad förädling ak egne producrer, utan ock till fädone W-rmtiilwerknirigar of Utländste Nudimaterier, jom bruket och wanan gjordt för ost nödwändige och hwilkas wärde, till en gansta betydelig del, hestär» steiswa rigwrrkninsk.kostnkdtrlrr och genom hwars Den is Iattu^rLl. hwars Åstadkommande inom Riket, en märkelig besparing onekcligen wsnneö. Men enär det ä ena sidan icke lärer kunna ofnägon, om sakernas werkeliga sörhällande upplöst och tillika owäldig Swensk Man bestridas, att nytz vmsörmäldta wigtlga föremäl icke kan winnås, om icke Swenffe Manufaktur Jdkarsn styddas frän LurenLrägarens deltagande i Handelen, «ä myckel mindre, jom likmätigt bwad kändt är, icke allenast Engelska Mauufaclur-Jdkare, pä mängfatdigt jätt, understödjas i deras handkeringor, utan ock tvid dcha warors utförsel, 20. 25 a Z2 pros cent Export-premier bliswa bestädde.
Men då drottningen älskade mig, hvi öfvergaf hon mig! Eller älskade hon mig icke? Unge man, hvarföre vilja ha svar! Är det ej nog för dig att du älskat och att din kärlek varit stark och ren! Var min kärlek stark och ren? Ja, ty till belöning är du uppflyttad i öfversta straffgraden. Vi äro de olyckligaste af de tre klasserna. De vansinnige lida icke. De förstenade förståndsmenniskorna minnas inte mera sitt hjerta. Men vi, vi; blott vi, vi kunna lida, ty fast vårt hjerta är trasigt och söndersargadt, så är det ändå ett hjerta. Derföre kunna vi lida Fagre yngling, känner du något begär till döden nu? Ja det stiger upp hos mig ett sådant begär och allt mer, allt mer. Då är du redan en af oss, och ditt yttre är redan alldeles såsom vårt. Kom nu till denna graf och fatta höjden af ditt qval. Otto följde den talande och kom till brädden af en graf, som förde djupt ned. I djupet såg han Melia Saida. Hon sträckte mot honom bedjande armar; då ville han störta i denna graf. Du vill lefva i minnet, du vill fördjupa dig i denna graf, men kan det ej, ty du är bunden af det närvarande. Ynglingen ansträngde sig, men var såsom fasthållen af tusende band. Vålnaderna skrattade åt hans bemödanden. Då ansträngde han sig ännu mer; tillochmed hvart enda af hans hufvudhår fick en förfärlig längtan till grafven. Fåfängt; banden blefvo allt starkare. Hans ångest blef större än all ångest i himmelen och på jorden. Slutligen började han liksom de andra vålnaderna att skratta. Han skrattade gällt, öfverljudt, när han vaknade ifrån sin dröm. Kap. V. Clara i bryderi. Följande dagen var Otto icke vid sitt lyckligaste lynne, då han gick ner. Sedan den obehagliga drömmen lemnat honom klockan var då två hade icke mera lemnat sig åt sömnen, utan sökt genom lektyr fördrifva de onda skuggor, som ännu efter drömmen omvärfde honom.
Mit, under den 22 October 1823 hufvudsakligen förordnat om inqvarteringens reglering i Marstrand och för Garnizonen å Carlstens Fästning, samt om de ersättningar .Staden i sådant afseende dädanefter tillkomme, har, i förevarande ämne hört, K. StatsContoret, med anmälan rörande de af sökanderne anförde Städerne Malmö och Landskrona förunnade förmåner, i underd;het ansett de nämnde Städer, af serskild Nåd och med hänsigt till de drygare utgifter anskaffningen af ved och ljus medfört, dock till betydligt belopp emot Städernes anspråk, beviljade ersättningar, icke kunna i förevarande fall lända till prajjudicat, enär Uppgiften å ved och ljus, som af Marstrands Stad skall lemhats vid häfd inqvartering af extra komnaSnderingar ifrån och med 1806 till October månad 1810 icke blifvit styrkt, och Commendantens å den bifogade Förteckningen meddeldte intyg tiltiyckeligen innehölle, att ifrån den 6 October 1810, Betänkande!). 35 då dess befäl börjades, till 1822 års slut, inqvartering gen med service utgjorts utan ved och ljus under vintermånaderne, samt det stöd sökanderne velat hämta af förklarandet i 210 §. uti fältförvaltningsReglementet oek syntes förfalla, enär ersättnings-anspråken icke blifvit väckte inom de för krigs-fordringars anmälan bestämde praascriptionstider; hvadan, och då den af Landskrona Stad sökte ersättning för dess under påföljde fredsåren hafda inqvarteringskostnad blifvit, genom K. Brefvet den 22 September 1819, afslagen, samt ehuru, å ena sidan, yrkadt blifvit, alt inqvarteringsåliggandet hufvudsakligen bidragit till Marstrands utarmande, likväl, å den andra sidan, förekomme, att Trouppers förläggning i en Stad lemnar ökadt tillfälle för varu-afsättningen och derigenom är, om ej förmånlig, åtminstone mindre kännbar för Borgerskapet i allmänhet, kunde K.
Om derföre förvaltningen på ett eller annat ställe icke är bättre, än att brist uppstår, då mera användes, än hvartill man har rättighet, så bör undersökning och ansvar derpå följa; men icke bör en sådan tilltagsenhet autorisera till en större anslagssumma, för att kunna dermed göra en ännu större misshushållning. Hvartill skola eljest vissa be - Den 21 Maji e. m. 169 slämda anslag tjena? Och hvad båtar det, att Rikets Ständer dermed befatta sig? Är väl sådant försvarligt? Och hade icke sådane arrangementer bordt vidtagas, att sparsamhet och deraf blifvande tillgång varit en följd? Jag afstyrker alltså all ytterligare påökning för KrigsAcademien, och yrkar i det stället att Inrättningen må ställas på den fot, att den förut beviljade summan må kunna räcka till. Lif Gardet till häst: I stället för de af Utskottet tillstyrkte ökade utgifter, föreslår jag, att de måge minskas, hvilket utan synnerlig afsaknad kan gå för sig, om en Esquadron indrages, sedan en dylik i stället från Norrige tillkommit; och skulle denna Lifvakt ökas till 2 Esquadroner, dem Brödrafolket icke lärer undandraga sig att underhålla, kunde en ännu större inskränkning af det kostsamma HästGardet ega rum. Svea och Andra LifGarderne : Äfven vid dem synes en inskränkning af ett Compagnie vid hvardera kunna gå för sig. Och som derigenom beredes tillgång till de öfriges bättre lönande, utan 170 Den 21 Maji c. m. n9got betungande för StatsVerket, lärer Kgl. Maj:t, om underdånig anhållan derom af Rikets Ständer göres, i Nåder dertill lemna bifall. Artilleriet: Allt hvad Utskottet i anseende till detta berömda Vapen föreslagit och tillstyrkt, lärer så mycket hellre böra bifallas, som Sveriges försvar till betydlig del beror derpå, att vårt Artilleri är i respectabelt stånd.
»Tantaluskvaler» är framför allt skildringen af denna kärlek, dess sakta spirande och stilla tillväxt, lidelsens plötsliga uppvaknande till medvetande, dess kval och jubel, öfvergången från den fullständiga ron, den menniskas ro, som hvarken tänker framåt eller tillbaka utan bekymmerslöst lefver i nuet, till en mognad, älskande kvinnas oro, lidelsens oro, som är innerst i menniskan. Adda Ravnkildes grundegendomlighet röjes i stilens genomskinliga klarhet, i framställningens enkelhet, i kompositionens strängt och säkert utförda grundritning samt i den psykologiska analysens djup. Hon kan framställa i få, hvardagliga ord, hvad hon funnit genom att tränga djupt in i själslifvet, detta virrvarr, som är det omedvetna. Med skickliga konstnärshänder reder hon ut de härfvor af tankeoch känslotrådar, som äro stämningarna. Hon kan smälta analysens hårda metall i sin egen hjertevärme och forma den till äkta smycken. Hon har diktat ut ur sitt eget unga och goda väsen, hon har gifvit sig helt som hon är, hon har låtit oss höra den melodi, som lifvet spelade på hennes själs känsliga strängar. Och den melodien ljuder skärast och fulltonigast i »Tantaluskvaler», som är blomman af Adda Ravnkildes diktning, hvars personer stå för oss i lifvets fulla belysning, hvars scenerier nita sig in i vårt minne med det sjelfupplefvades hela styrka, gripa oss lika mäktigt stämningsfullt som lifvet sjelft. ALBERT GELLERSTEDT. Gellerstedts namn ligger icke på dagens tunga; han blir sällan nämd och är föga känd. Hans produktion är ytterst ringa, hans diktning är till sitt lynne sådan, att den svårligen kan fullt och rätt uppskattas af »den stora allmänheten». Men för en kritiker, som har till syfte, icke att gifva en orlofssedel på godt eller ondt, utan att teckna en fysionomi, är denna diktning af stort intresse. Ty den afspeglar sällsynt rent och tydligt en sällsynt utpräglad författareindividualitet.