Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingen af oss kände behof att binda eller bindas, vi ville ej förbindelser, – och det var detta som gaf vårt förhållande dess charme. Vi deponerade hos hvarandra våra upplefvelser, våra idéer, våra intressen, och fingo dem igen som förstorade kapital; vi speglade oss i hvarandra och sågo det sneda ännu snedare och det goda i högre potens; vi betraktade lifvet i samma synvinkel, och världen låg framför oss i samma färg; våra själsmekanismer voro konstruerade efter samma mönster och arbetade i samma tempo. Hon hade tagit upp sin reskikare och riktat den in mot Malmö, där taken blänkte i solskenet och röken stod ur fabriksskorstenarna i uppoch nervända käglor. Jag hade icke sett henne på ett helt år, och den långa, smärta gestalten smekte mig som anslaget till en gammal kär melodi. Jag hade icke hört af henne under detta år, hvarken genom henne själf eller genom hennes bror, – ty våra banor hade gått åt skilda håll –; men jag visste, att hon vistats i Schweiz, och jag kunde förstå, att hon nu kom direkt därifrån på väg hem. Men hvarför skulle slumpen kasta henne i min väg just denna dag? sporde jag mig; och jag kände en nästan vidskeplig rädsla. De båda sömniga gentlemännen kommo med mycket larm ut ur rökhytten, och Agnes vände mot mig sitt lilla mjuka blonda bébé-anlete. Jag såg med tillfredsställelse, huru en il af solsken flög öfver det, när hon fick syn på mig, och gick fram till henne. Jag fick berätta om mig och hon om sig. »Flyttfåglarna råkas på vägen hem till våren,» sade hon leende. Det kändes kyligt i längden på däcket, och vi gingo ned i stora salongen på mellandäck, hvilken var alldeles tom. Vi slogo oss ned till en förtrolig tète-à-tète. Maskinen arbetade tungt och jämnt, taklampan skramlade, det var tyst omkring oss, vi voro ensamma, och jag tyckte, att jag åter satt, så som jag så många gånger suttit, i hennes lilla utsirade rum uppe på den småländska gården, lutad mot hörnet af hennes chäslong, med hennes gröna sidenkudde under kinden, njutande af hennes mjuka röst som af ett musikstycke med recitativ till.
Jag hade förmodat, att nian icke skulle förgätit del vi här icke äro Ridderskap och Adel, för att försvara R. o. Ad:s, ulan för att försvara Svenska folkets representationsrätt. Om R. o. Ad. nu skulle vilja, efter nämnde herrars förslag, ingå uti sådana bestämmelser, hvarigenom man skulle kunna förekomma, att icke något stånd måtte af de öfriga uteslutas från representationen; hvarföre vilja de då icke i och med detsamma genomgå hela grundlagen för att vidtaga de stadganden, som kunna behöfvas för att bevara ståndens ömsesidiga rättigheter? Hvarföre nu icke göra samma förbehåll i afseende på fullmäktige i Banken och Riksg.cont., Just.- ombndsmamien och revisorer? Hvarföre icke bestämma, att äfven de skola i begge kamrarne väljas ståndsvis? Det nr nog möjligt, att representationen, om den blir sådan som den är föreslagen, väljer fullmäktige i banken, blott inom ett enda stånd; ty förhållandet kunde ju möjligtvis blifva sådant, som det var 1668, då R. o. Ad. och BorgareSt. förenade sig om samma person till fullmäktig i banken, nemi. Jochum Potter, hvilken icke var adelsman men på R. o. Ad:s begäran blef adlad, på det R. o. Ad. skulle kunna välja på honom. Jag upprepar det jag anser oss gå på sidan om hvad grundlagen bestämmer för behandling af Const.- Utskts betänkande. Jag anhåller derföre, att vi måtte komma ifrån denna öfverläggning och skrida lill öfriga ärenden, som hvila på R. o. Ad:s bord, och som äro af vida vigligare beskaffenhet, un den farhåga man hyser alt möjligen kunna blifva utvoterad. Den a November e. m. 55 Hr Lagerhjelm:
Hvad de väfda tapeterna beträffar, innehålla de en sådan rikedom på äfven de yppersta konstverk, att de äro väl ägnade att väcka uppmärksamhet hos den mera ytlige betraktaren och att göras till föremål för konstvännens studium. Konung Oscar har inlagt den största förtjänst i tillvaratagandet, ordnandet och restaurerandet af svenska statens samlingar af väfda tapeter. Om ock numera, såsom blifvit uämndt, konungen mera tillfälligtvis och stundom så att säga på lek slår sin lyra, hvilken, i följd däraf att det är så mycket annat, som tager konungens tid i anspråk, får stå obegagnad, ehuru alltid fullsträngad och stämd, så älskar han dock och är till skaldekonsten en varm vän och beundrare som få. Ty sant är ännu, hvad han själf sjunger: » jag vill gästa i r y m d e r, dit b l o t t s å n g e n når. » Ar 1874 fällde en kompetent smakdomare — friherre L, de Greer — följande omdöme vid Svenska akademiens högtidsdag: » På svenska vältalighetens himmel se vi åtminstone en stjärna af första storleken stråla i ständigt ökad glans. Hvem är talaren med de höga tankarna och de ädla orden, som eldar fosterlandskänslan i R ö d a salongen. 1895 På hans bekostnad är oek under utgifvande ett arbete af intendenten för konungens konstsamlingar, d:r John Bottiger, med titel: » Svenska statens samling af väfda tapeter ». Af livad nu i allmänna hufvuddrag blifvit sagdt finna vi, att konungens tid hinner till för ovanligt mycket, men hur kan detta tillgå? Ja, den frågan har mer än en gjort sig. Hemligheten ligger däri, att konungen från ungdomen fått lära sig att alltid arbeta, att han har sin tid alltid väl och punktligt indelad och i allt iakttager en minutiös reda och ordentlighet, att han fortfarande aldrig är sysslolös, utan förstår att taga vara på hvarje flyende minut.
För lån mot ofvanberörde pant utställer gäldenären ej någon skuldförbindelse, utan meddelas honom ett bevis eller s. k. pantsedel, gällande, för utlösen af panten eller omsättning af lånet, endast uti låntagarens eller dess rätts innehafvares hand. 3:o. Utlånings-värdet är bestämdt till 50 R:dr Riksmynt för ett skålpund, eller Femtio öre för hvarje ort kontrolleradt silfver och till Sju R:dr 78 öre Riksmynt för en dukat i guld. Andra halter, t. ex. medalj-silfver och kontrolleradt arbetsguld, belånas i lika förhållande, enligt evalvation efter halten. Lånen utgå oafkortade till belopp, motsvarande pantens hela utlåningsvärde. Banko-Utskottets Utlåtande JW 72. 5 4:0. Räntan beräknas från den dag, lånet utgått, efter Fem procent årligen. 5:o. Lånetiden är bestämd till högst Tre månader; ankommande på vederbörandes pröfning, huruvida omsättning af lån må få ega rum. Försummas utlösen af pant inom sagde tid, eller omsättning, då sådan medgifvits, hemfaller panten till Banken. 6:0. Reela värdet af hos Banken belånadt guld och silfver inberäknas i Bankens metalliska kassa vid kalkylerna deröfver; och böra alla mot pant af guld och silfver beviljade försträckningar vara återgäldade inom 1859 års slut Stockholm den 21 Januari 1858. Reservationer: af Herr Friherre Tersmeden, W. F., som fann förslaget om återinförande i Banken af den efter sednaste riksdag upphörda guldoch silfver-belåning hvarken lämpligt eller ledande till det dermed åsyftade ändamål, att i någon större mån kunna underlätta närvarande penninge-ställning — ett ändamål, som syntes bättre, än genom tillåtelse att belåna silfver, komma att befrämjas i fall Bankens inköpspris å arbetadt silfver höjdes så, att för detsamma betalades lika mycket, som det från utlandet hitförskaffade silfver kostade Banken. 6 Banko-Utskottets Utlåtande M 72.
Stockholm, Typografiska Föreningens Boktryckeri, 1860, .Riddarhns-Utskottets Utlåtande N:o 7. L K:o 7. Utlåtande öfver Riddar hus-Diréktionens Riksdags-Berättelse. Hörsamt Memorial. Efter fulländad granskning såväl af Riddarhus-Direktionens Protokoller från och med den 17 Oktober 1856 till och med den 15 Oktober sistlidet år. som ock af 1856, 1857 och 1858 årens afslutade hulvudböcker öfver Riddarhus-kassan, Adliga Kadett-skolefonden, Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassan med Grefliga Schefferska stiftningens fond, jemte alla öfriga under Direktionens styrelse och förvaltning ställde fonder, donationer och legater, äfvensom af Riddarh.-Kapitations fondens räkenskaper för åren 1855, 1856 o. 1857, åligger det Utskottet, till följd af 36 g Riddarhns-Ordningen, att icke allenast hos Högloft. Ridd. o. Adeln anmäla, hvad vid en sådan granskning förekommit, utan ock afgifva utlåtande i anledning af den, jemlikt 15 g af den linRiddarhus-Direktionen utfärdade instruktion, af Direktionen genOTn Utskottet till Högloft. Ridd. o. Adeln afgifna berättelse öfver hvad vid Riddarhusets och Stiftsärendenas förvaltning sedan sednaste Riksdag sig i allmänhet tilldragit, hvarvid, med insändande af samma till trycket befordrade berättelse, Utskottet ansett sig böra endast i korthet under de särskilda §§:ne sammanföra berättelsens innehåll, jemte de yttranden, hvartill Utskottet ansett densamma föranleda. § 1. Af denna g, som i allmänhet redogör för de under Riddarh.- Direktionens förvaltning stående kassors och testaments-fonders ställning, inhemtas, vid tillika anställd granskning af dithörande räkenskaper, hufvudsakligen följande: Riddarhus-kassans behållning uppgick enligt 1858 års bokslut till 319,124
Då nu tydligen genom detta Utsk:ts Betänk, ådagalägges, att stiftskassan för berörde ändamål ej har några tillgångar och kommunen lika litet, samt Uirjungarnes antal är så stort, att de ej utan menliga följder fortfarande kunna begagna den nuvarande läroverkslokalen, hvartill kommer, att, om äfven den enda återstående utvägen skulle tillgripas, den nemi. att terminsafgiften skulle förhöjas, det skulle erfordras mer än ett sekel innan erforderliga medel kunde anskaffas, så synes det mig verkligen påtagligt att, såvidt man önskar undervisningens fortgående vid nämnde läroverk, någon annan utväg ej finnes, än att staten mellankommer och bispringer elementarläroverket med den för ifrågav:de ändamål erforderliga summan. Af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:ts Betänk., eller att R. o. Ad. täcktes förena sig med PresteSt:t om bifall till den för ifrågav:de ändamål af staten äskade anslagssumma. Gr. Hamilton: Då frågor om anslag af statens medel, till skolhusbyggnaders upförande, förevarit, dels hos K. M. och dels inom detta Höglofl. Stånd, har jag icke kunnat förorda de begärda statsanslagens beviljande, emedan jag ansett en sådan åtgärd mindre lämplig, i första rnmmet ur statsverkets, samt i det andra ur den allmänna undervisningens intresse. Jag anser nemi., att statens tillgångar f. n. ej äro i ett sådant öfverfiödatillstånd, att staten kan åtaga sig skyldigheter, som helt och hållet borde tillkomma kommnnerna. Hvad blefve dessutom följden, om staten ej blott skulle bereda medel till lärares aflönande, utan äfven bidraga med medels anskaffande hvarhelst ett nytt skolhus i riket skulle upbyggas, om icke den, att statens tillgångar i allt för väsendtlig mån blefvo i anspråk tagne, hvarförutan den orättvisan aldrig knnde förebyggas, att de större kommunerna blefvo gynnade på bekostnad af de mindre.
nilkas lefnad kunna förekomma: dä detta bestut icke allenast förutsätter akt Makars fordna kärlek till hwaraudra skall wara utslocknad, utan hopp att någonsin kunna äterljswas mera, utan äfwen kan bero pä mängfaldiga husliga omständigheter och siägkförhälden, som Lagstiftarens öga ej i förhand kan genomtränga; da understundom fjelfwa brortets motiver och beskaffenhet, såsom antingen fördömlige orsaker »llec beroende till desi större eller mindre wanära pä voiiiioucn och uiqäugen kan fordra en längre öswerläggning för den offyldiga Makan, att önska eller ej önska skilnad och dä cn fortfarande eller utmärkt kärlek möjeligen ka„ försona sig med brottslingen titan att dcrsöce försona sig med brvktet, fä tillstyrker Den 28 Februari!- 1573 Högste Domstolen i underdånighet att sä wida twenne Makar esler dea brottsliges bestraffning icke ånyo sammanflyttat och haft samlag nagra andra fatalier för skilnads-sökandet icke bör söreskrifwas än de, som bero pä den oskyldigas fria wilja, som i hän» belse ben bestämt ästnndar skilnaden, icke lärer dröja med sin ansökning och i motsatt sall bör finna rådrum sör sin loflig» rwähagsenhct, och en möjelig förlätelse. Högste Domstolen tillstyrker äfwen i Underdånighet, att Rättegångssätt?! sör de skilnads-ansökninqar, som af förcnämde skal skulle komma akt bero pa Domstolarne, mätte förblifwa i alla ftll oförändrak, sädant som Lagen föreftriftver för de skilnader, den redan killäril. Art öka Konungens Besa'lningshafwandes redan mängfaldiga omsorger med desie enskildle ärendcr pä särk den undcrdäniga Propositionen förestår, synes Högsta
Af samma anledning och under enahLla ^förbindelse! emottager förmyndare faddergåfva och annan omyndigs egendom* eiiDSe' *“ ,äs°"skil,ad e) Slutligen har den anmärkning blifvit gjord, att den tid af ett är efter föreslagna författningens utfärdande, som ansetts bör afbi-r Bih ZTn d™°a™n“fttes i vet'ke^ ™re alltför kort och borde utBih, till R. St. Prol, 1845, 7 Sami. 1 Afd. 19 Haft. 3 l8 Lag-Utskoltets Utlåtande, N.o 66. sträckas till tre år, samt att det vore vådligt att tillerkänna denna författning retroactiv kraft. I anledning häraf får Ulskoltet förklara, alt den tid af ett år, som Kong!. Maj:t i Nåder i förstberörde hänseende föreslagit, efter Utskottets öfvertygelse, är fullt tillräcklig för det med anståndet afsedda mål, att nemligen öfverförmyndare och andre vederbörande må komma i tillfälle att vidtaga de försigtighetsmått, som i anledning af lagförändringen kunde anses nödige, innan den varder gällande; och då det faller af sig sjelf t, att föreslagna författningen måste utan undantag tillämpas på ifrågavarande förhållanden ifrån den tid, den kan blifva gällande, finner Utskottet oinförmälde anmärkning ej föranleda till vidare åtgärd. Flere hufvudsakliga anmärkningar emot Utskottets Betänkande hafva icke Llifvit framställde; och som Utskottet af berörde anmärkningar ej funnit skäl alt frånträda den åsigt, Utskottet i Betänkandet yttrat, ocb som grundat Utskottets tillstyrkan att Kong!. Majl:s ifråga varande Nådiga Proposition malle antagas, får Uskoltet till förnyad profning af de Riks-Stånd, som återremitterat oftanämnde af Bonde-Ståndet afslagna Betänkande, vördsamligen detsamma oförändradt återlemna. Stockholm den 7 Januari 184-5. Reservationer: af Herr Grefve Morner, C. G.
Om icke ehertankan blir afledd genom konst från forskningen af hvad som egentlig gen bör utredas, i afseende på de bedröfvande allmänna resultaterna af vår utrikes handelsrörelse och af vår växelcours, så upptäckes lätt, att första grunden dertill ligger i vår öfverdrifna införsel af främmande varor, hvilken införsel, ensamt för den del som varit tillåten, föga kunnat uppvägas af Svenska pro* ducters export, samt under nuvarande omöjlighet af tillbörlig controll öfver missbruken af samma införsel, blifvit ojemförligt mera skadlig Det följer af sig sjelf, att redan det växelbehof, som häraf uppstått, måste hafva verkat vårt myntvärdes nedsättande; men denna allmänt känbara förlust har blifvit ytterligare ökad af and a operationer i växelrörelsen, hvilka till stor del lörtjent att kallas åtmindstone växel vingleri, om icke något ännu skamligare. Så kallade Circulationseller Bytesväxlar, eller sådana som med Loyds erfarna termer utmärkas med namn af AccomodationBills, haf - Den 20 Mars. 133 va icke ensamt varit nödfallsutvägar för våra yngre, mindre försigtige handlande, som speculerat med sådan dristighet, att de stundom varit nödsakade tillgripa denna invecklade växelutväg till att omsätta deras skulder för inköpta främmande varor; utan dylika växlar torde äfven hafva varit använde af starkare och mera öfvade handelshus, till Växelcoursens höjande eller sänkande, efter den anledning som företedde sig för deras speculation att köpa eller sälja reela växlar.
•vid fjerde punkten: att beloppet af fonden för Handels-Disconten må vara obestämdt, samt bero af behofvet samt hypothekets beskaffenhet, i det att belåning på produeter bör hafva företräde, samtatt spannmål, när tillräcklig säkerhet jemte panten prresteras, icke må vara utesluten från denna belåningsrätt; ett stadgande, som fullkomligen öfverensstämmer med stadgandet för Danska Banken, för hvilken i i3 §. af Reglementet är IÖreskrifvet, att belåning af torkad spanmål skall före all annan belåning hafva företräde; vid sjette punkten: att vid låg curs, i stället för att införskrifva eller uppköpa silfver, af hvars räntelösa massa Banken redan bär öfver nog, densamma må inköpa, icke såsom Utskottet föreslagit, Svenska räntebärande papper, och derigenom draga dem ur rörelsen, utan utländska’säkra fondpapper. 'vid 8:de punkten: att icke någon upplåning må af Banken företagas förr, än dess utelöpande sedelstock närmar sig proportionen 2: 5; då perioden först inträffar, att låta den enligt grundregien för stora, ehuru, enligt ofvannämnde grunder, endast i produetiv väg förökade sedelstocken förminska sig sjelf, genom öppnandet af samma depositions-rätt 38 Banco-Ut slottets Betänkande, N:o i58 emot ränta, som nu lemnäs uti Privat-Bankerne; <lock uti Riks-Banken endast åtdem som, enligt andra punkten, antagas hafva i Banken erhållit creditivrätt. Dessa här af mig i stället föreslagna förändringar är o icke allenast i sträng consequence med Riks-Bankens ursprungliga bestämmelse, i det de utgöra endast en enkel tillämpning af dess första grundreglor, utan äfven med realisationens fundamental-grund, hufvudsakligen uttalad i den derföre antagne normala proportionell emellan sedelstock och invexlings-valuta, som det för Baukens credit torde vara vigligt, alt sorgfälligt bevara och iagttaga.
Direktionens oftanämude utlåtande innehåller, kommer den afdelning af staten inom Barnhuset, sorn är oberoende af barnens antal och alltså skulle blifva lika stor, antingen barnen inom inrättningen äro flera eller färre, att medtaga ett årligt utgiftsbelopp, kalkyleradt till 21,443 R:dr 16 sk., hvilket motsvarar underhållskostnaden på landet för 1,072 barn. I detta utgiftsbelopp är likväl ej inberäknad någon reparationsoch underhållskostnad för inrättningens många byggnader och apparater samt ännu mindre någon ränta för byggnadsoch anläggningskostnaderna. Derjemte har proyiantkostnaden för året blifvit beräknad till 13,000 R:dr, uti hvilken summa utan tvifvel ingå utgifterna icke blott för barnens, utan äfven för den lägre betjeningens uppehälle, i följd hvaraf denna kostnad icke heller är ensamt beroende af barnens antal. När nu antalet af barnen, som, vid Revisorernes besök, utgjorde 105, jemföres med ofvannämnde årliga kostnadsbelopp för inrättningens vidmakthållande, 21,443 R.dr 16 sk., jemte räntan på de dyrbara anlägga mgarn e och deras underhåll, samt tillika i betraktande tages, att för dessa uppoffringar icke något barn erhåller föda och kläder, förefinnas följaktligen härutinnan ett missförhållande, sorn förtjenar uppmärksamhet. Om man vidare härtill lägger, att den andra afdelningen af inonihus-staten, som beror af barnens antal, äfven under förutsättning, att, med tillämpning af det nya reglementets föreskrifter, den största möjliga inskränkning uti detta antal skett, upptager ett kostnadsbelopp af 19,583 R:dr 16 sk., hvilka medel alltså verkligen skulle användas till barnens uppehälle, beklädnad och sängkläder, så befinnes, att utgiften för barnen ieke uppgår till det belopp, som inrättningens vidmakthållande ensamt kostar. Sammanlagda kostnaden utgör följaktligen, utom räntor för byggnader, apparater m. m., 41,026 R:dr 32 sk. årligen, hvilken betydliga summa, vid jemförelse med det inskränkta antalet barn, synes tillräcklig att i vidsträcktare måll, än som nu sker, kunna uppfylla ändamålet med Barnhusets stiftelse.
Den 30 April. oell t»C* kännedom om Arbetet; så v':! jag dock nämna, "att jag C -re . m^er b-reit artk-.l1 ga delar pf Goth;: C ■; na!, hvarvid j-<p fsg £ dea kännedom, jsg Karnot iäoG; min tiel Beträffande årér. hva/l from blifvit saetern Herr Santcssom fcrklaih, g , s.j emedan jag i-.i-e finner mig uti att emottaga en demande, anger jag mig beviss, att min uppgift derom ar enlig med förhållandet, hvilket kan nes' yrkas af de flere ännu lefvande Personer, sorn ar 3 8 i S deltogo i Statsoch Banco-Utskottens sammansatta Beredning. Den vidsträckta kännedom Herr Grifve von Platen säger sig äga, bestrider jag - ingalunda} men det torde förlåtas mig, att jag c.et oagtadt ej kan antaga dess påsråenclen såsom Tros Articiar. Att de icke varit så fullkomligen pålitliga öfver kostnaden af Götha Cana!- Änläggning, det har utgången redan mer än mycket bekräffadt. Ännu hav jag åtminstone aldrig lått någon så oftentelig demande. L)et har tvärtom beklagehgen visat sig, att hvad jag föres3gt, så väl om Filial Disconterne som åtskilligt annat, gått j verkställighet. Den proportions-iära Herr Grefve von Platen nu upps allt emellan Sveriges och Englands tillgång >r, kan jag lika så litet antaga såsom säker, utan tvärtom bestrider jan den såsom varande al deles grundfalsk. Man behöfver hvarken hafva gjordt de vidsträckta resor, den VätMMä. och Ad. Fröt. V B. a Ajfd, Hl, §2, 642. Den 30 April. de Talaren omnämner, ej heller hafva uppnått dess ålder, för att ändå med fullkomligaste visshet känna, att beräkningen af Englands Folkmängd icke inskränker sig till det antal af jOj Millioner Människor, som stora Britannien inneslutar innom sjelfva Moderlandet.
Enl igt Protokolls-Utdrag från de Respektive Stånden af den 25 och 29 förlidne Januarii Banco-Utskottets Betänkanderi. r—i 5 samt den 3 nästlidne Februaril, äro de frän Banko-Revisionerne Iren 1820 och 182a afgifne Berättelser till Fikets Ständer, om gransk-* ningen af Banco-Verkets Räkenskaper för area' 1817, 1818, 1819 och 1820, samt huru Verket efter sista Riksdag funnits vara styrdt och förvaltadt, till Banco-Utskottets handläggning remitterade; och får Utskottet nu, i följd a£ denna Remiss, vördsamt yttra sig öfver de ämnen samma Berättelser innefatta. Uti ingressen till sednare Revisions-Berättelsen omnämnes, egentligen till Högloft.' Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, huru det tillgått vid val af Revisor år 1822, t stället för en Ledamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, som anmält sig ej kunna deltaga i Revisions-förrättningen. Så vida Höglofl. Ridderskapet och Adeln anser behöfligr, att Revisorernes framställning i denna punkt må till någon särskild åtgärd föranleda, torde det få ankomma på Riddarhus - Utskottet att deröfver sig utlåta. Af Berättelsernes ingresser är för Öfrigt ätt inhämta, huruledes en Ledamot af Högvördige Preste-Ståndet, hvilken enligt ordningen bordt utses för Wisby Stift, under hela Revisions-förrättningen år 1820 uteblifvit; samt att uti berörde förrättning, år 1822, sedan staden Marstrand (sorn enligt BorgareStåndets den 7 Julii 1818 tagne beslut bordt en Revisor utse) hos ^ongl. Majit i underdå-j nighet undanbedt sig valrättighetens begagnande, endast fgm Ledamöter af Vallöf!. Ståndet 6 Banco •Utskottets Betänkanden, deltagit.
Ropades nej. H. Ex. hemställde , om Ståndet biföll, Ott nämnde anslag skulle bestämmas till 5oo,ooo r:dr b;cq. Ropades ja. H. Ex. hemställde derefter, om Ståndet, utom hvad summan anginge, hvilken redan blifvit bestämd, behagade bifalla LTtskts tillstyrkande i denna punkt, dock med ute - Deli 6 November e. m. 77 slutande af det andra af de vid diSpOSitionen af dessa medel utaf TJtsk. föreslagna förbehåll. Ropades ja. Utsk:s förslag i utlåt. N:o 2o3 om en underd. anhållan till K. M. , rör:de redogörelsen för de estra anslag, sorn beviljas. Bifölls. Utsk:s tillstyrkande i utlåt. N:o 291, rörtde ti den, från hvilken extra anslagssumman skall bölja att utgå. Hr Rosenblad, Bernh t Denria punkt rörer icke allenast de 5oo,ooo r:dr, utan de af IJtsk. föreslagna extra anslagen sammanräknade; men jag tror, att liela punkten kan förfalla, då, med undantag af en summa till gevär, sorn skall utgå på 3 år, samt anslaget till vatteneommunicationerna, de öfriga är ställda att utgå på 5 år. Frih. Palmstjerna: För min del liar jag den öfvertygelse, att det är nödvändigt, att R. o. Ad, beslutar på hvad sätt eller från hvad nassa dessa medel skola Utgå. R. o. Ad. har fattat beslut, att medlen skola genom län upptagas; men jag tror icke, att R. o. Ad. fattat något beslut i afseende på den cassa, hvarifrån medlen skola tagas. Om Riksg,cont skall utbetala medlen, är det äfven nödvändigt, att R.