Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnda den 4 dennes bordlagda Utlåtanden: N:o 16, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående befrielse från rotering för hemmanet Ansätt i Jemtlands län; N:o 17, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående försäljning af sex länsmansboställs-lägenheter i Malmöhus län; N:o 18, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående utbyte af jord, tillhörande Nyköpings slott, emot stadsjord, för anläggning af gasverk i staden Nyköping; N:o 19, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående öfverlåtande till Strömsholms nya kanalbolag af eganderätten till en jordrymd från Strömsholms kungsladugård och stuteri; 172 Fröt.-Utdrag den 7 Januari 1860. N:o 20, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, i fråga om utbyte af häradsskrifvare-bostället Hagebohl, i mantal, emot irg mantal Kolshult i Östra härad af Jönköpings län; N:o 21, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upp låtelse till Norrbottens läns Hushållnings—sällskap af gamla länslängelse-byggnaden i Piteå; N:o 22, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtande af en Halmstads slott tillhörig jordlott till byggnadstomt för ett nytt tullhus i nämnde stad; N:o 25, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga Proposition om anslående af ett mantal Låstad Jägaregården jemte tV mantal Grönetomt till boställe åt Kronofogden i södra Wadsbo fögderi af Skaraborgs län; N:o 24, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående indragning till kronan af det Kronolänsmannen i Sunnerbo härads sydöstra distrikt på lön anslagna bostället Bökhult Södergården N:o 2 mot kontant ersättning till boställsinnehalvaren; N:o 25, i anledning af Kongl.
I spetsen för det sålunda såsom resultat af börsmötet uppkomna partiet stod ett triumvirat bestående af hr Wærn samt friherrarne N. A. Silfverskiöld och J. Stjernblad. Detta parti tog i sin hand ledningen och blef det som dominerade utskottsvalen likasom ock situationen i öfrigt i kammaren under 1867 års riksdag, ehuru redan då med af-tagande lycka, ett förhållande som torde få tillskrifvas bristen på ett verkligt gemensamt och fullt bestämdt mål, ty planen att i alla väder hålla uppe en regering, som icke sjelf hade något program, kunde naturligtvis svårligen vara rätt tillfredsställande för män, som hafva för vana att hysa en egen öfvertygelse samt icke bruka sticka den under stolen. För detta parti var friherre Silfverskiölds tidiga bortgång 1868 ett verkligt dråpslag, likasom ock hans död för kammaren och hela landet var en den mest smärtsamma förlust. I honom egde kammaren sin på grund af många egenskaper kanske inflytelserikaste person och antagligt är, att mycket i vårt land sett annorlunda ut, om honom förunnats att längre lefva och verka. Tager man i betraktande förhållandena i de båda kamrarna sådana de redan från början gestaltade sig, skall man i viss mån finna en icke så ringa likhet i ställningen. Ett regeringsparti quand même existerade i båda kamrarna, hvilket i riksdagens första tid herskade öfver situationen, men som inom kort förlorade väldet i andra kammaren samt betydlig terräng i den första. Gent emot dessa med * liflig inbördes korrespondens förenade ultraministeriella flockar sammanslöto sig andra partibildningar. I andra kammaren bygdes den opposition, som skulle göras, på det gamla bondeståndets i kammaren rikligen tillstädesvarande element, hvilket gaf partiet en nog rustikal pregel, hvilket element snart tog hela makten i sin hand, under det attden högaristokratiska opposition, som i första kammaren kom till stånd, visserligen förklarade sig vara synnerligen intresserad for jordbruksnäringens befrämjande, men som knappast kunde antagas hafva lättandet af skattejordens bördor till sitt exklusiva mål, en opposition som gjorde opposition icke for att tilltvinga sig nya eftergifter, utan för att hålla räfst med regeringen for gamla.
De känna ej den drift, som stora ämnen ge. Allt går i glömskans natt, hvad våra sekler föda, – När ålderdomens ljus sin fordna klarhet te. Likså de stolta pyramider Man än i dag från Nilens stränder ser. Hur många slott, se’n deras tider, Ha icke byggts – och fallit ner! Förgäfves utan grund man någon styrka söker: ”Vår vishets-lära! sjelf du veklig är, som vi. Med sken af mensklighet, du själens svaghet öker; Du kan ej vara stark; du vill behaglig bli. När syns du nu din fackla våga På hjeltars ban, att leda söner fram? Har lyckan trälar mera låga, Än de, som fostras i ditt dam? Här, liksom i det följande, kastar han en blick på den lösliga och flacka Philanthropism, som då (i praktisk hänsyn) utgjorde kärnan af dags-philosophernes vishet, och som från dem öfvergick i arf till andra slika välmenare, ända ned till deras moderna vederlikar. Sedan han derefter skildrat den sanne Vise, och huru denne, verkande i en ljusrymd upphöjd ofvan jordens dimmor, ”hvilar i det lugn, som andars sällhet är”, fortfar han: Med en förmäten flygt när jag hans kosa följer, Af en gudomlig kraft jag tror mig äga del. Jag från ett bråddjup rycks, som du med blomster döljer, Du, ljufve philosoph! som smickrar mina fel. Hur djerfs du dygdens lag förklara? Du orklöst vill; men han allena kan. Han styrka har, att dygdig vara, När du, af svaghet, blir – tyrann!113 De läsare, som älska en ode-lyftning af kanske mera rent poetisk stämning, skola dock troligen föredraga lofqvädet till Naturen; äfven derföre, att inför en nogare skärskådning håller Naturens skönhet bättre stånd, än den antika Republikanismens. Se här några stropher: Det, som vi kalla död, hvars rätta namn oss felar, Är ett och samma lif, som har sitt rum förbytt; Ett ljus, som aldrig släcks, men ständigt sig fördelar Att tända sig på nytt. Omäteliga kraft! som verlden återföder
Så kommer den, som betalde 3,200 R:dr, att få ett sådant inflytande att det svarade mot flere hundrades eller tusendes af de andra, om så många mindre bemedlade hufvudman funnes. Följaktligen kunde denna röstberäkning icke användas. När man då ser förslaget vara på detta sätt overkställbar!: så mäste man, för att kunna föra det igenom äfven taga in ättemän i beräkningen. Sådan var ock Riddarh.- Ulsk:s mening vid förra Riksdagen. Då kan händelsen göra, att om hufvudmannen har intet alt betala med och följaktligen icke lår någon röst, så kunna ättemännen, deremot som hafva förmögenhet eller embeten, blifva röstägande. Dervid upkommer likväl ett annat betänkligt förhållande, mellan de ätter, som blifvit adlade före och efter 1809. De sednare äro redan vanlottade i det hänseendet, att af dem, kan icke mera än en af ätten blifva representant, men af de förra, alla de som äro Riksdagsmyndige och förskaffat sig fullmakter. Således kunna nu alla medlemmar af en ätt, på en gång vara Riksdagsmän, såsom förhållandet är med min slägt, då vi nu sitta här begge två. Om så mångå medlemmar af de äldre ätterna som kunde betala Riksdagsskalten, finge sitta här: så skulle följden blifva att åtskilliga talrika slägter, som nu icke hafva mera än en represntant, t. ex. Sparre, Posse, Hamilton, Wachtmeister, Leijonhufvud, Bennet, Cederström, Kuylenstjerna, Westfelt, m. fl. skulle kanske få 14 eller 20 representanter. En sådan slägt egde följaktligen lika mycken del i representationen, som 14 eller 20 af de slägter hvilka blifvit adlade efter 1809. Vore sådant billigt? Om en dylik äldre ätt vore bosatt i ett visst landskap t. ex. Vcstergöthland, så skulle ju kunna bända att den slägten 4* Den 15 Februari f ib. der hade nog öfvervigt för att ensam tillsätta ortens Riksdagsman.
Emot den nu varande reela fonden, som från denna stund tillerkännes Vexel Banquen, och utgör nära 13 millioner, kan alltså Vexel-Banquen endast försäkra, d. v. s. Öfvertaga 195 millioner. De öfrige Tio millioner af Sedelstocken, äro således obaserade i Vexel-Banquen; dertill skulle nu erfordras ytterligare 6| millioner Silfverfond i Banco-sedlar, hvilkas uppköp eller upplåning skulle medföra en särskild årlig räiite-uppoffring af minst 3 33,3 33^ R:dr B:co. Om deremot Banco-sedelstocken, återfördes till 19?- millioners utsträckning, och de obaserade 10 millioner förvandlades till Räntemynt å 2 prC., som Uppehölls i allmänna Rörelsen genom osvikelig inlösen af ett offenteiigt Verk, emottagandet i Kronans uppbörd, så vida detsamma inom insättningstiden förfaller till inlösen, o. s. v., berodde tilt sin utsträckning uppå pantsatte Effecters mängd, m. m. enligt hvad, här framföre blifvit anfordt; så skulle upprätthållandet af desse Sedlars värde kosta 130,000 R Utlåtanden clxv keligen öfvervägd af tle för Lånen inflytande Räntorne, hvarmed afven Banquens underhåll måste betäckas. Såsom förr anmärkt är, kan likväl icke verkningarne af ett sådant system på förhand och utan försök beräknas. [Desse Räntesedlars faelopp bör alltså nu endast uppgå till hvad som nödvändigt påkallas af Sedelstockens lämpande efter Varu-beloppet, hvilket åter skall visa sig genom en uppställning af Låne-Banquens tillstånd och de förändringar densamma måste undergå. Emedlertid följer häraf, och i afseende på VexelBanquen, de beslut: att Silfverfonden årligen skall ökas med t. ex. 100,000 Rtdr Specie; samt att Bancooch Riksgälds-Sedelstocken icke utan motsvarande insättning af Silfver skall undergå den ringaste utsträckning. I öfrigt torde blifva nödigt, att genom
Uppå Talmannens serskilde proposition, förklarade Ståndet vidare, att förslaget under Litt. b., rörande förändrad redaction af sagde § i Regerings-Formen hade förfallit genom Ståndets förut lemnade bifall till den i Constitutions-Utskottets memorial, JN:o 4, omnämnde Kongl. Proposition, ]N:o 75, angående upphäfvande af hvad nu stadgadt är om lagförklaringars utfärdande af Högste Domstolen. S. D. Yid slutlig behandling af Constitutions-Utskottets memorial, ]NT:o 6, med hvilande förslag om ändrad numerering af vissa §§ i Regerings-Formen, blef det under Litt. a. uppgifna förslag, i afseende på §§ 16, 17, 18 och 19 godkändt, hvaremot förslaget Litt. b., i fråga om §§;ne 20, 21, 22, 23, 24 och 25, förklarades hafva förfallit, lill följd af Ståndets beslut öfver den i Conslilulions-Ulskoltels memorial, N:o 5, omförmälde Kongl. Proposition, om upphörande af Konungens tvänne röster i Högste Domstolen. S. D. Constitutions-Utskottets memorial, N:o 8, angående till innevarande Riksdag villkorligt hänskjutna grundlags-ändringsförslag, som nu förfallit, föredrogs ånyo; och fann Ståndet, alt ingen vidare åtgärd dervid erfordrades, än att lägga memorialet lill handlingarne. Prot.-Utdrag, den z3 September sS 44- Den 23 September. Från Hög v. Preste-Ståndet. S. D. Fortsattes föredragningen af C onstitut ion s-Ut skottets memorial, N:o 4, med uppgift å hvilande förslag till grundlags-ändringar: Förslagen under N:ris 15, 16, momentena a. och b., 17, 18, 19 mom. B, och 21 godkändes, hvaremot förslagen under N:ris 19 mom.
Dåvarande Ridd.secret. Silfverstolpe yttrade sig deruti vid i8i5 års riksdag; och med den auetolitet, jag är öfvertygad att R. o. Ad. lemnar åt denne aktningsvärde man, är jag jemväl förvissad om, att R. o. Ad. med nöje nu skall höra uppläsas hans tankar i saken. Dessa hafva sedermera vid 1818 års riksdag blifvit ytterligare utvecklade af Frih. Adlerbeth, Gr. v Platen och Frih. Mannerheim. Alla fyra dessa deltagare i författandet af grundlagen hafva förklarat den ifrågavar. §. på lika sätt sorn jag, och de hafva derjemte försäkrat, att om de hade kunnat föreställa sig, att ett annat förklaringssätt kunnat ifrågasättas, skulle de aldrig hafva understodt §:s tillvaro. Min åsigt har jemväl varit understödd af liera aktningsvärda nu närvarande ledamöter af detta Stånd, hvilka icke heller nu lära underlåta att säga sin mening. Flera nu aflidna, bland hvilka jag vill pämna Ilr Pålman, hvilkens opinion icke lärer kunna frånkännas en rättvis yigt, hafva äfven delat den åsigt jag hyser. Skulle jag således icke lyckas yinna pluralitet för min mening, är jag åtminstone glad, alt den slutar sig till deras, som förmått undersöka frågan med en så ljus blick, som dem jag citerat. Den 6 Avig. i8i5 yttrade sig Ilr Silfverstolpe sålunda: (Frill. Ehrenborgh uppläste derefter den del af Hr Silfverstolpe*, Axel Gabr., den 6 Augusti i8i5 afgifna yttrande, som igenfinnes uti 6:tc delen af H. R. o. Adis protocoll vid samma ars riksdag pag. ao4—207). 348 Ben 3o Juni f. nj. Jag anhåller att få förena mig med denne skarpsinnige och rättskaffens man, som alltid uttryckte sin opinion så, som jag anser hvar och en böra, utan fruktan eller undseende från den ena eller andra sidan. Hr Gr. Pqsse, Arvid:
Förutdm denna den egentliga utbildningen för sjukvkrd måste eleven, samtidigt med att den ofvannaninda teoretiska undervisningen pågås, äfven imdervisas i tillagning af enkel mat, i synnerhet s. k. sjukmat, en kunskap, som anses oumbärlig för den å landsbygden. verksamina sjuksköterskan. Styrelsen för den afdelning af fruntinimersföreningen, under hvilken sjukvården på landet lyder (afd. III), har uppsatt stadgar och. arbetsordning ni. m. af livilka mycket vore för oss att lära. Här nedan mii därför anföras de viktigaste ' punkterna liaraf. Först kungör styrelsen för denna afdelning offentligt a t t, fruntiminersföreningar, komniuner oclikretsföreningar, soni hafva för afsikt att på ofvaniianinda sätt låta utbilda sjuksköterskor för landsbygden, må uppmana fimpliga personer att jäinte insandandet af erforderliga intyg anmala sig Iios nämnda afdelnings styrelse. Bland annat skall elev förbinda sig att, soin gengäld för den kostnadsfria utbildning lion Btnjutit, i fyra år tjänstgöra inom den komrniin, där Iion fktt plats. Den utbildade sköterskan ' erhåller vid tillträde af plats nödig utrustning för sin verksamhet, mot villkor att lion aflamnar densamma då hon lainnar sin. anstiillning, dessutom iii. hon skyldig föra dagbok öfver sina förrilttniiigar samt riikeiiskapeï öfver sjukvårdsafgifter m. m. Liirnnar hon sin plats innaii de fyra åren förgatt skall hon återbära kostnadeii för sin utbildning. Sköterskans aflöning iniste, som iiaturligt ar, vaxla efter förhallandena, och dess Bestäininande erbjuder ofta stora svårigheter. Va1 tycker Inan det voro en simpel sak om, efter en lamplig taxa för sköterskans besök ocli hjälp, betalningen erlades direkt till henne af den sjiike, inen det liar. visat sig, a t t afveii då taxan iir ytterst låg, bönderna i allmänliet röja stor ovilja för att erlägga afgifter; Iivartill koni~iier att på nämnda siitt sköterskaiis hjälp aldrig skulle koinma mest behöfvande till godo.
Herr Stråles förslag delar sig i aine delar, hvaraf den första synes åsyfta bibehållandet af det gamla stadgandet, och den sednare innefatta förklaring öfver de nu gällande §§:ue. Herr Cederschjöld: När man jemnförer Herr Stråles lagförslags invecklade beskaffenhet med LagUtskottets enkla och klara förslag, hemställer jag, om icke ytterligare skäl förefinnes, att bifalla det sednare. Jag kan ej ett ögonblick tveka oin tillämpligheten af Utskottets, men väl om tillämpligheten af Herr Stråles, förslag. Herr Stråle: Den väsendtligaste skillnaden emellan det af mig uppgjorde förslag och Utskottets är, att jag ansett de serskilda Hemmanens försäljningsvärden böra lagas till grund för bestämmande af hvarderas andeli gemensamma gäld en, och icke, såsom Utskottet föreslagit, taxeringsvärdet; och då jag antog denna grund, blef det deraf nödvändigt, att sättet och villkor för köpeskillingarnes fördelning äfven måste bestämmas, och föl jagt! igen lagstadgandet få en vidlyftigare redaction, än den Utskottet föreslagit. — Flera skäl för denna skiljaktighet än dem jag redan anfört, har jag icke att tillägga. Skulle Ridderskapet och Adelil antaga Utskottets förslag, synes det mig vara klokast att äfven ingå på den mening Friherre Stael von Holstein yttrat, ty det D e ii 6 K o v e m b e r e. ro. 345. torde vara högst nödigt, att Inleckningshafvaren, om han ej kan fordra att auctionsklubban slutligen får bestämma egendomsvärdet, åtminstone måtte äga rättighet att fordra laga värdering å fastighéterne, emedan hvar och en inser, huru olika taxerings-, värden kunna vara i jemnföreise till fastiglieternes yerkeliga värde. Herr von Hartmansdorff: Jag anser Herr Stråle visserligen hafva rätt deri, att köpeskillingsvärdet heldre bör tagas till grund, än taxeringsvärdetj men jag har likväl icke haft rådrum att så granska Herr Stråles förslag, att jag nu kan yttra mig, om det bör antagas i sin helhet, eller ej.
Af Herr H. Brunnius: ”Emot Utskottets nu justerade förslag till ny Tull-Taxa, med underrättelser om hvad vid dess verkställighet iagttagas hör, tariff för credit-upplaget &c., anhåller jag alt få reservera mig, af det skäl, att, enligt min tanka, Utskottet icke bordt frångå de principer, som på Afdelningen nära nog blifvit följde, utan att för sig föreskrifva någon annan eller hällre, att vid tullbestämmelserna följa än den enda, att förbuden skulle utgå ur den nya Tull-Taxan. Genom den latitud, som sålunda blifvit vissa intressen lemnad, att göra sine prohibitiva äsigter gällande, oell hvilken de ganska planmässigt följt, måste det hela lida och alt så skedt, derom är jag öfvertygad, att Utskottets samtlige ledamöter äro ense. Planmässigt må det lill exempel vara att med ena handen borttaga förbuden, och med den andra bidraga till, alt de qvarstå värre än förut, men principenligt är det icke. — Att genomdrifva 1:0 att den nya lagstiftningen icke skulle träda i verksamhet, förr än om 4 l”,r> 2,'o att de genom i835 års taxa förbudne varor icke skulle få införas till mera än 3:ne städer; 3:o att värdet å dessa varor blifvit vida högre än det verkliga — ja ända till dubbelt; 4:o att, efter detta orimliga värde beräknadt, sådane varor ännu ytterligare skulle besväras med en tull från 33| till 5o procent af värdet, kallar jag icke att hafva tagit bort förbuden, men principlöst, ty hvad derigenom dessa intressen vunnit, (om jag icke som vinst vill beräkna, att inhemska näringarne icke på så sätt skyddas, att dermed hyende blifvit lagdt under lurendrejaren, tullförsnillaren och all slags dermed förenlig demoralisation) det vet jag sannerligen icke — att det lurendrejeri, som, nu nära upphört, i hopp om friare institutioner, med ny kraft och i förening med mord och brott af alla slag, kommer att fortfara i vida större scala än förut, det kommer erfarenheten att besanna — men jag hoppas Bilu till R. St.
Om man eftersinnar, hvaruti penningcräntan består, finner man, att den utgör den ersättning eller betalning, låntagaren lemnar längifvaren, för det den sednare pä den förre lill nyttjande öfverlätit ett visst capital. Af denna räntans egenskap följer, alt hvad en person, i anseende till rikedom eller större tillgång på utvägar alt göra ett capital fruktbart, möjligen kan anse såsom låg eller måttlig betalning för capitalets bruk, måste en annan, såsom mindre bemedlad eller saknande nyssnämnde utvägar, anse såsom en öfverdrifvet hög betalning för detta 1 11. - 33 258 Den 17 Augusti f. m. bruk. Betydliga skiljaktigheter i räntans belopp skola således sannolikt uppkomma, i händelse reglerandet af densamma anförtros åt de enskilda intressenas tillfälliga och omvexlande fordringar. Att nu med lagar stadga ett visst belopp såsom det maximum, hvaröfver räntan ej får stiga, är följaktligen att tillåta sig ett ganska stort ingrepp i de enskilda rättsförhållandena. Detta ingrepp är icke allenast orättvist, nian äfven ändamålslöst. Det är orättvist; ty det hindrar en person att draga den största möjliga fördel af sin egendom. Den lag, sora förbjuder capitalisten att utlåna penningar mot ränta, öfverstigande vissa proc., är föga rättvisare, än den skulle vara, hvilken t. ex. förbjöde jordbrukaren alt sälja sin råg eller sin bafra, eller hvad annan produet som helst, öfver ett visst pris. Jag sade, att ingreppet också är ändamålslöst, emedan de lagar, sorn hafva räntans reglerande lill syftemål, ofta gäckas; och dessa gäckerier äro så mycket svårare alt förekomma, som låntagare och långifvare, hvilkas intresse är ömsesidigt vid länet, merendels komma öfverens om deras bedrifvande. Då med öfverträdelse!! af lagen emedlertid ett äfventyr alltid är förenadt, blir följden naturligtvis den, att räntan, i stället för att sänkas, höjes, enär den af långifvare!! mäste betraktas icke allenast såsom en ersättning för det utlånta capitalet, utan ock såsom en försäkringspremie mot möjlig förlust, i anledn. af det äfventyr, för hvilket han utsätter sig genom lagens öfverträdande.
Ängeln höll sig sväfvande högt öfver de fördömda, men alltsom han for fram och tillbaka för att upptäcka den han sökte, stormade alla efter, så det såg ut, som om de sopats fram af en hvirfvelvind. Ändtligen hade ängeln fått syn på den han skulle hämta. Han lade ihop vingarna öfver ryggen och sköt ned som en blixt. Och Sankte Per ropade till i glad förvåning, då han såg honom slå armen om hans mor och lyfta upp henne. »Säll vare du, som för min mor till mig!» sade han. Vår Herre lade sakta sin hand på Sankte Pers skuldra, som ville han varna honom att ej för tidigt öfverlämna sig åt glädjen. Men Sankte Per var färdig att gråta af glädje öfver att hans mor var räddad, och han kunde ej förstå, att något vidare kunde skilja dem. Och hans glädje förökades, då han såg, att hur snabb ängeln än varit, då han lyft upp henne, hade dock några af de fördömda lyckats att hänga sig fast vid henne, som skulle frälsas, för att bli förda upp till paradiset på samma gång som hon. Det var nära nog en tolf stycken, som hade hängt sig fast vid den gamla kvinnan, och Sankte Per tänkte, att det var en stor ära för hans mor att hjälpa så många olyckliga upp ur fördömelsen. Inte heller gjorde ängeln något för att hindra dem. Han tycktes alls ej besvärad af bördan, utan bara steg och steg och rörde ej vingarna med större ansträngning, än om han burit en död fågelunge till himmelen. Men då såg Sankte Per, att hans mor började frigöra sig från de osaliga, som hängde fast vid henne. Hon grep fatt om deras händer och lossade deras tag, så att den ena efter den andra tumlade ned i helvetet. Sankte Per kunde höra hur de bådo och anropade henne, men den gamla kvinnan tycktes ej vilja tillåta, att någon annan än hon själf skulle bli salig. Hon gjorde sig fri från allt fler och fler och lät dem störta ned i eländet. Och då de föllo, fylldes hela rymden af verop och förbannelser. Då ropade Sankte Per och besvor sin mor, att hon skulle visa barmhärtighet, men hon ville ingenting höra, utan fortfor som förut. Och Sankte Per såg hur ängeln flög allt långsammare, ju lättare hans börda blef.