Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ljöd ej som hån, endast som om något suttit i stor ängslan och ej kunnat låta bli att skratta, då han helt plötsligt blef fri från denna. Den förfärliga stillheten och den tryckande hettan togo ock slut. Öfver gräset sväfvade en svalkande vind, och barren började sin susande sång. Den lycklige jägaren kände, att hela skogen hållit andan, undrande hur vildmarkens dotter skulle behandlas af människosonen. Snoken rann nu ned i det höga gräset; men den sofvande låg bunden i trollsömn och rörde sig ej. Då rullade Reor in henne i den grofva björnhuden, så att blott hennes hufvud syntes ofvanom det raggiga skinnet. Fast hon säkerligen var en dotter af den gamle jätten i fjället, var hon späd och finlemmad, och den starke skytten lyfte henne på sin arm och bar henne bort genom skogen. Om en stund kände han, att någon lyfte i hans bredskyggiga hatt. Han såg upp och fann, att jättedottern var vaken. Hon satt lugnt kvar på hans arm, men nu ville hon se hur mannen såg ut, som bar henne. Han lät henne hållas. Han tog ut stegen längre, men sade intet. Då måtte hon hafva märkt hur hett solen brände på hans hufvud, sedan hon tagit hatten af honom. Hon höll då ut den öfver hans hufvud som en solskärm, men hon satte ej ned den, utan höll den så, att hon alltjämt kunde se ned i hans ansikte. Då syntes det honom, att han ingenting behöfde spörja eller tala. Han bar henne tyst ned till sin mors hydda. Men hela hans väsen genomströmmades af lycksalighet, och då han stod på hemmets tröskel, såg han den hvita ormen, som ger tomtebolycka, glida in under dess grundmur. VALDEMAR ATTERDAG BRANDSKATTAR VISBY. Den vår, då Hellqvists stora tafla Valdemar Atterdag brandskattar Visby var utställd i konstföreningen, kom jag dit upp en stilla förmiddag, alldeles okunnig om att detta konstverk då fanns där. Den stora, färgrika duken med dess många figurer gjorde redan vid första anblicken ett utomordentligt intryck. Jag kunde ej se på någon annan tafla, utan gick rätt fram till denna, tog en stol och försjönk i stilla betraktande.
Detta småleende försvann nu med ens, och hennes blå ögon riktades på honom med ett visst nyfiket intresse, då han fortsatte: »Jag ringde på i hans bostad och blef mottagen af hans vackra fru, som mönstrade mig från topp till tå med sina bruna grisett-ögon. ’Monsieur Eine är utgången, förklarade hon hastigt. Jag beklagade naturligtvis min otur, nämde mitt namn — Alfred Meissner — sade att jag kom från Leipzig med ett introduktionsbref från Heinrich Laube I detsamma stack Heine i högst egen person hufvudet ut om dörren och bad mig stiga in. Han var just nyss hemkommen. ’Min fru släpper aldrig någon tysk in till mig’, skrattade han. ’Hon känner er vid första ögonkast’. Fru Heine stod bredvid och log ett tvunget leende: ’Ja, min ’erre, jag såg strax, att ni var en tysk’. ’Hur kan ni känna igen oss?’ frågade jag. ’Oh — mon Dieu — på kläderna — på stöflarne — —’ Och Heine skrattade: ’Den tyska stöfveln ser nästan alltid ut som om gamle Hans Sachs hade förfärdigat den’. —» Han hade följt hennes lifliga lilla ansigtes minspel och iakttagit det stegrade intresset deri. Nu frågade han sig sjelf med en ung poets lätt uppflammande fåfänga: känner hon mitt namn? »Berätta mig mera om Heine!» Hon sade det i en ton, som hade något af ett bortskämdt barns bedjande förtrolighet. »Och om er sjelf», tillade hon. Hans hjerta började klappa med hastiga, förväntningsfulla slag. Detta artade sig ju till ett äfventyr! Och han var ung. Men han tvingade sig till att småle med en stänk af samma fina ironi, som han trott sig finna i hennes leende nyss. »Först en fråga! Kände också ni igen mig på min fosterländska rock eller min sachsiska stöfvel? — Han visste med sig, att han var klädd i fransk drägt, från topp till tå. »Nej, på er sachsiska franska. — Hon besvarade hans leende. »Tillåt mig återbörda komplimangen! Ni har bott länge i Frankrike — icke sant? Jag skulle ha märkt det på er tyska, äfven om er apparition hade varit mindre parisisk.»
Den nu begagnade sjukhuslokalen innehåller, enligt i Statsråds-protokollet meddelad upplysning, 5 sjukrum med tillhopa 24 sängplatser; och om än de i öfrigt angående lokalens beskaffenhet lemnade uppgifter antyda, att den är till sjukhus mindre tjenlig, torde den likväl, utan någon synnerlig olägenhet, kunna ännu någon tid för detta ändamål användas, helst sängantalet synes vara för vanliga förhållanden fullt tillräckligt; hvadan och då i sådan händelse det begärda reparationsanslaget icke lärer vara behöfligt, Rikets Ständer ej funnit skäl ifrågavarande anslag bevilja. 48:o. Kyrkooch skolbyggnad för garnisonsförsamlingarne i Stockholm. Sedan Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 4 Februari 1857, jemte anmälan, hurusom hos Rikets Ständer skett framställning om bchofvet att för de härstädes förlagda garnisonstrupper erhålla lokaler såväl för gemensam gudstjenst, som ock till skola, der minderåriga personer, tillhörande garnisonsförsamlingarne, kunde åtnjuta gemensam undervisning, af anförda skäl anhållit, att E. K. Majit täcktes låta närmare undersöka förhållandet, huru ifrågavarande behof måtte, vare sig med begagnande af redan befintliga lokaler eller annorledes, kunna lämpligen afhjelpas, samt derefter uti nådig Proposition till Rikets Ständer göra den framställning, som tilläfventyrs derför blefve nödig; så hade, enligt hvad Statsrådsprotokollet gifver vid handen, för detta ärendes utredning blifvit nedsatt en särskild komité, hvilken i afgifvet yttrande, bland annat, anfört, att, efter hvad kyrkoböckerna utvisade, antalet personer, som då voro uti garnisonsförsamlingarne inskrifne, Expeditions-Utsi; o/tels Förslug lill undmi. Skri frelse, i\:o 67. 33 inskrifne, utgjorde för liela garnisonen, Norska skarpskyttegardet inberäknade följande: Civila tjenstemän 42. Underbefäl, hautboister och deras vederlikar 150. Manskap, handtverkare och spel o,098, Öfriga personer 1,066. tillsammans 4,530.
IlofRätten emot Konungens Befallningshafvande, för dess anmärkta förfarande, anställa åtal samt dervid yrka, dels att, genom serskildt meddelande beslut och vid kraftigt verkande påföljd, Konungens Befallningshafvande måtte förpligtas att ofördröjligen och sist inom en månad ifrån delfående af beslutet, hafva till RiksgäldsKontoret insändt de, på sätt ofvan förmäldt är, infordrade förklaringar och öfriga handlingar, dels ock att Konungens Befallningshafvande varder förelagdt, att uppgifva de orsaker och förhållanden, som beredt det dittills förelupna dröjsmål med verkställigheten af dess handräckningsåtgärd; hvarefter och sedan i detta afseende nödiga upplysningar vunnits, AdvokatFiskalsEmhetet ägde att emot vederbörande, som funnos hafva vållat dröjsmålet och således gjort sig skyldige till tjensteförsummelse, vidare utföra den talan, hvartill Lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda. Till fullgörande af hvad Kongl. IlofRätten, med bifall till AdvokatFiskulsEmbetets, enligt sålunda erhållen föreskrift, framställda yrkandenr genom särskildt beslut den 7 derpåföljde Februari stadgat, har Konungens Befallningshafvande med bevis af PostKontoret i Götheborg styrkt, alt de af RiksgäldsKontoret infordrade handlingar blifvit den 28 i samma månad till Kommissariatet derstädes insända, samt derjemte till svaromål i saken uppgifvit, att, i följd af Kommissariatets först allåtna skrifvelse, ordres blifvit den 16 September i836 utfärdade till de inom Länet boende redogörare, äfvensom bref då afgått till Konungens Befallningshafvande i annat Län, med begäran, att en der vistande f. d. Kronofogde måtte affordra» förklaring, hvilken likväl uteblifvit, intilldess Konungens Befallningshafvande efter det åtalet väcktes, gjort ytterligare påminnelse, då förklaringen änell - 22 R. St. Just. Ombudsm.
Min aktning för Hr Gr. o. Landtm, tillåter mig ej att efterskänka Ståndets rätt att yrka den vägrade propos., och jag anhåller således, att Ståndet måtte tillfrågas, huruvida Ståndet yrkar den propos., Hr Gr. o. Landtm, vägrat. Frih. Rantzou instämde med den siste talaren. Gr. Horn: Jag skall icke undandraga mig att yrka den vägrade propos., om icke förhållandet vore, såsom en värd ledamot upplyst, att Constit.Utsk. vid denna riksdag redan afgjort frågan i enlighet med Hr Gr. o. Landtm:s åsigt. Jag inskränker mig derföre till en reservation emot denna åsigt. Ex. llr Gr. o. Landtm, hemställde, om IL o. Ad. 096 Den 3o Juni f, m. yrkade, att propos. skulle framställas till återremiss af Constit. Utskrs memor. Ropades ja, nej och votering. Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposition: Den, som yrkar, att propos. till återremiss af Constit.- Ut»k:s memor. N:o 6, rörtdé StatsUtskrs anledn. till anmärkning vid afskrifningen af convoj-medel, använda mot deras bestämmelse för ombyggnad af Svenska consulathuset i Tanger x skall varda framställd, voterar ja; den det ej vill, voterar nel 5 Vinner nej, anses R. o. Ad. icke yrka berörde propos., utan anse Constit.Utsk. ofvannämnde memor. böra läggas tili handlingarna. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer Ja — 55. Nej — 5j. Hrr Hallenborg, Carl Joh., Gyllenkrook, Göran, samt Silfverhjelm, Cari Adam, reserverade sig emot R. o. Ad:s nu fattade beslut. Hr Dalman förenade sig i den af Frih. Palmstjerna afgifna reservation. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. -f till 4 e. m. In fidem protocolli, ' F. O. Silfverstolpe.
Maj:ts och Rikets StatsContoir har i Nåder blifvit lill behörig efterrättelse, förständigadt om hvad Riksens Ständer i detta afseende beslutit. 3:o Angående jemkning af Båtsmans Roteringen i Halland ; Kongl. Maj:t, som är betänkt, att åt en serskild Comité' uppdraga verkställigheten af Hallands Båtsmans Rotejemkning, har i Nåder Den 8 Juni i f. m. 317 anbefallt Förvaltningen af Sjöärenderne ocli KammarCollegium, att författa Project lill Inslruction för bemälte Commite, samt dermed till Kongl. Maj:t i underdånighet inkomma. Hvad Kongl. Majit sålunda beslutit och vidtagit, får jag härmed den äran på Nådigsle Befallning, anmoda Hans Excellence llögväiborne Herr Grefven och LandlMarskalken, att Högloflige Ridderskapet och Adeln meddela. Slockholm den 5 Juni 1818. G. af Wetterstedt. Lades till Handlingarne. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Utlåtanden : Från StatsUtskottet: Aj den 4 dennes: 1:0 Öfver Riksdagsfullmägtigen Pehr Bengtssons från Halland Memorial, angående Tullvedsuppbörden i Halmstad. 2:0 Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldle Betänkande, angående Skånska Roteringen. 3:o I anledning af gjorde anmärkningar 518 Den 8 Junii f. m. vid Utskottets Betänkande, angående Läro* verkens förbättring. 4:o I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande om Academie med flere Hemmans förslagne försäljning till Skatte. 5:o i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande, i fråga om medels anslående för Elementarskolan i Askersund. 6:0 Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets yttrande, angående Gottländska NationalBeväringens aflöning. 7:0 Öfver Herr Jacob Linströms förslag, att Statens alla intrader skulle uppbäras och redovisas af RiksgäldsContoiret. Från BevillningsUtskottet:
Jag vill icke uptaga detta argument, emedan jag derigenom skulle alltför mycket trötta R. o. Ad. Jag 100 Den 8 Augusti. ber blott att få nämna, att i det land, der den ännu finnes, användes den blott emot personer, som man misstänker vilja rymma, eller undansnilla sina tillgångar. Men detta oaktadt och äfven om bysättningstvånget skulle i ett eller annat land qvarstå, hyser jag icke den ringaste tvekan att utdöma en institution, som icke ur någon synpunkt kan försvaras, icke är bruklig ibland affärsmän och endast bidinger att understödja procenteriet samt hjelpa procentare att spekulera på behöfvande. Krediten bör skyddas genom en god lagstiftning och genom skyndsamhet i utmätningsväsendet. Fordringsägaren må tillse, om den person, med hvilken han inlåter sig i affärer, är i stånd att betala sina förbindelser. Derpå vinner krediten, men icke på att man lånar ut med gäldstugan till hypothek, eller till den ena, med beräkning att få betaldt af den andra. Den siste värde talaren har sagt, att förslaget blifvit ställdt i sammanhang med konkurslagen. Det har skett för att lugna dg oroliga. Nu står bysättningen i lagen som en ani. till konkurs. Den nytta den gör, är att om jag icke kan förmå en person till konkurs på annat sätt, så sätter jag honom i häkte och tvingar honom derigenom dertill. Då man emellertid borttager denna ani. till cession så bör man väl i lagstiftningen införa andra utvägar för att underlätta möjligheten för en fordringsegare att utfå sill fordran. Då den nya lagen ang:de ackord omfattar just detta, så har Utskit, för att lugna dem, som hysa oro öfver bysättningstvångets uphäfvande, satt de båda lagförslagen i sammanhang med hvarandra. Jag anhåller om bifall till Utskits förslag. Hr Olivecrona: Med ani. af Gr. Sparres anförande, an håller jag att få yttra några ord till svar. Hr Grin har anhållit att jag skulle upgifva en definition på hvad som menas med utrikes vexlar. Jag anser det alldeles öfverflödigt att här lemna en sådan definition; ty jag är fullkomligt öfvertygad att Gr.
Med den värde commendanten skulle jag för min del möjligen hafva hopp att kunna ingå i capitulation, d. v. s. icke att jag vill capitulera, men jag tror, att commendanten skulle vilja capitulera, om nb. de personer, som vilja anfalla detta fäste, (den angripande corpsen) någonsin kunde förena sig om att attaquera de svaga punklerne på fästningen. Vöre man af den tanken, alt fästningen är alldeles ointaglig, så borrie man väl efter strategiens reglor söka att gä förbi densamma och söka på andra vägar, än den vanliga, inkräkta landet, som man vill taga i besittning. Men raina värde vänner pä den liberala sidan synas ej vilja någondera delen. Skillnaden emellan mig och de ledamöter, som jag nu här vill söka att församla, för att gemensamt med mig anlalia commendanten och hans fästning, är den, att de värde ledamölerne hafva nu, i st. f. att betrakta fälttågets egemliga ändamål, som är att vinna seger i representationsfrågan, af dea skicklige commendanlen låtit inleda sig i specialfäktningar, dermed de emot Const.Utsk. och dess commendant öfva sig i den ädla konsten, som kallas ”Part d’escrime”, d. v. s. konsten att med floretter gifva hvarandra oskadliga stötar. Hela denna tvist om att få ändra och jemka 56 § tillsammans med den 81 är lill punkt och pricka öfverensstämmande med Part d’escrime, ty man kan ge hvarandra primer, secnnder, lertser och quarter, utan alt en enda bloddroppa spilles, och hela resultatet af fäktningen blir att få anteckna till protocollet hvem som har fått de flesta stötarne. Striden är icke afgörande i något afseende, utan man visar blott huru karlavulen man sjelf är, eller huru klent motståndare veta alt parera. Så länge commendanten nu har hopp om att kunna afhälla uppmärksamheten hos de anfallande från allt annat föremål, än detta fäktande, så står han ganska trygg och nyckeln lill hela fälttågets öppnande kommer aldrig i våra händer.
A. 7 renderades lill ett serskildt kompagnie, hvars sedermeia indragna rättigheter till en del blefvo bergslaget för den så kallade vede-kontors-rörelsen upplåtne, och utom alla dessa förmåner erhöll bergslaget ofta ansenliga penninge-underslöd af kronan, som understundom på egen bekostnad lät drifva vissa arbeten och schakt för grufvans undersökande och vidmagthållande. Afgifterne till kronan voro deremot ganska dryga och utomordentliga, samt icke eidiga med den grundsats, som för bergverkens skattläggning i allmänhet var stadgad. Jemte grufveoch konslafraden, strömsoch hylteafrad, utgjordes äfven skjutsfärdsoch qvarntulls-koppar, samt gårds-afrad, hvilken sistnämnde dock, såsom en hemmanen eller jorden åtföljande beskattning, eftergafs i mån de till bergsfrälse förbyttes; hvarförutan erlades 10 de af tillverkningen, oberäknad den afrad, som med 1 skeppund på fjerdeparten utgick, samt de under krigstider eller andre statens större behof pålagde extra utlagor, såsom hofförtärings-, kronhjelps-, accisoeh skeppshjelps-koppar. Kronans betydligaste inkomst af kopparverket lärer emellertid under en längre tidrymd hafva bestått uti kopparhandeln, som hon från år 1578 uteslutande lör vissa tider tillerkände sig, och hvilken rättighet kronan ömsom eftergå!’ och återkallade, men slutligen, emot vissa vilkor, öfverlemnade till det så kallade koppar-kompagniet. Detta beskattuingssält ansågs likväl så betungande, att bergslaget, enligt ett i äldre handlingar omförmäld t kontrakt, år 1638 åtog sig att, jemte afrads-kopparen, 1 skeppund på fjerdeparten, dessutom gifva till kronan hvart 4-de skeppund af tillverkningen inom stora grufvans distrikt, för rättigheten att försälja kopparen till hvem som helst, hvaremot koppar-kompagniet indrogs.
Hvad jag nu yttrat, behöfver ingalunda åtfölja återremissen till Utsk:n; livad jag sagt har endast varit lill följd deraf, att jag blifvit upplagen som reservant, och att jag ej velat här misstydas. Hr Lefren, Joli. Pehr: Jag har sammanfattat de anmärkn:r jag har att göra vid Ulsk:ns betänk, skriftligen. Jag förväntade mig, att anmärkntr skulle blifva före mig gjorda i samina anda sorn jag önskar; delta har inträffat med alla de 3 talare, som före mig haft ordet , nemi. Hr von Hartmansdorff samt Frihine boye och Leijonhufvud. Jag gillar hufvudsakligen deras åsigter, men ber alt få uppläsa de anmärkn:r jag sammanfattat, anhållande att de måtte åtfölja den återreiniss jag på förhand begär. Hr Lefre'n uppläste derefter följande: Med särdeles tillfredsställelse har jag tagit kännedom af förevar, betänk., ty då man betraktar detsamma i sin helhet, d. v. s. sammanhåller pluralitetens och minoritetens (reservanternes) åsigter, finner man, att det vigtiga ärendet icke blifvit lösligt, utan med allvar och nit för allmän bildning behandladt. För mig framställa sig dessa olikheter i åsigter hos majoriteten och minoriteten icke såsom följder af olika syften, utan blott såsom olika medel att uppnå samma älskade mål: slägtets bildning, såsom medel till dess förädling. Hos begge varseblifver man begäret att så skyndsamt som möjlig hinna målet; men jag har tyckt mig finna, att Den aa Juli f. 111. i65 majoriteten vill skynda fort, minoriteten skynda långsamt. Den som går sig trött vid vandringens början, kommer sednare fram, än den som från början afpassar kraftyttringarna efter sin förmåga och målets afstånd; den som vill gå genasle vägen, möter ofta så oländig mark, att lian nödgas vända om, för att träda i dens fotspår, som från början beslöt sig att välja den längre, men kända och banade vägen. Men nog af bilder.
Att för de sedin dfö 6 Junii 1803 tillkomne ätter är hufvudman den, sorn enligt 37 5 i R gerings* Formen ätteos vätdig - het innehafver och Stamfadrens alla öfriga manliga bröstarfvingar stå, de ofrälse såsöra texpectanter, och Adelsmännen såsom ättemän^ att vid hufvudmannens död, efter hvars och ens ålder i ätten, ärfva dess värdigheti Att öm, enligt gällande stadgar hufvudmanskap för mer än en ätt tillfaller en och samma, då må den ätten, som efterstå Sätet på Riddarhuset äger, anses såsom innebegripeb, så framt ej andra ättemän finnas * än de, som tillika ärd det af . den främre ätten. Åro åter ändra lefvande grenar af deri tillfallande ätten; må val de öfvannämda hufvudmanskapen äöses förenade äf deri, sorn värdigheterna förenar; men deras fräiider vare ättemän, enligt i och 2 mometitit af denna §• hvas ?* Den 5 Junti* och en af den ätt, från hvars Stamfader han närmast härstammar. Att hufvudman hvilken förenar flere adeliga värdigheter, såsom i detta 3;dje momentet säges, må utotva sin rätt endast för den ätt, som främsta Sätet på Riddarhuset agar. §. 5- — Se 3 När Riksdag hållas skall, åge hufvudman, som vid den forsta eller andra af de anteckningar hvarom utte och urte § §. handla dertill sig anmäler, ovilkorlig rätt, att säte för ätten intaga. Har hufvudmannen vid andra anteckningen sig icke anmält, äge annan ättemän samma rätt och bland fiäre den, sorn är Hufvudmannarätten närmast. Har någon Årteman icke heller sig anmält, må säte för ätten intagas af Fullmägtig, som sjelf är af introducerad ätt och sorn Hufvudmannen eller den hans rätt utöfvar, på sätt här nedan föreskrift■ ves, förordnat.
Majit deremot förekomma, alt lönerna, serdeles inom militie-staten, redan voro för de flesta tjenstemän otillräckliga, hvarförutan Kongl. Majit i nåder ansåge, att hvad som här ofvan blifvit af Kongl. Majit anmärkt, i fråga om förvandling tiil penningar af Statens behållna räntor, äfven måsto vara gällande i afseende på embetsoch tjenstemäns löner, hvilka, om den del deraf, hvars belopp hittills varit beroende af varuvärdet, bestämdes till viss penningesumma, och varuvärdena sedermera stego, skulle blifva än mera otillräckliga för lefnadsbehofven. Kongl.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge E.\p.Utsk:s jemte förevar:de mern. framställda skrifvelseförslag N:o 1S6, böra pä grund af de deremot gjorde anmärkntr återremitteras, samt derjemte behagade genom utdrag af prot. underrätta Bevilln.Utsk. alt R. o. Ad. ansett den i samma Utsk:s mern. N;o 19, omförmälda fråga om bestämmande af en assurance-afgift för rekommenderade bref vara af bevillninsnalur, och att Bevilln. Utsk. barde i enlighet med denna åsigt gifva frågan ytterligare behandling, blef denna propos. besvarad med starka ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit ja härvid hafva varit öfvervägande. Den 2 September. 291 Föredrogs Statssaint Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskins d. 30 sist. Augusti på bordet lagde mern. N:o 77, med förslag till sammanjeinkning eller voler:s-propos:r i anledn. af BiksStms skiljaktiga beslut, ronde den utsockne-frälsehemmauen i Halland påförde rotering m. m. Delta mern. företogs punktvis lill afgörande. l:sla punkten, innehållande, inbjudning till R. o. sid., att antaga Presteoch BorgareSt:ns beslut i afseende u. grunden för ifrägavar:de hemmans rotering och sättet för dess utgörande. Efter af Hr Gr. o. Landtm, framställd, men med ja och nej besvarad propos. lill antagande af denna inbjudning, yttrade sig Hr Printzensköld, Carl: Då R. o. Ad. genom votering redan afgjort att icke antaga K. M:s nåd. propos., utan deremot gilla det af K. M. för Halland fastställda roteringsverk så anser jag det för min del vara mindre lämpligt att R. o.
Som, enligt hvad af vetenskapsmän blifvit upplyst och vitsordadt, sådan sprit, som användes till beredning af luktvatten, nu mera till erforderlig godhet inom landet åstadkommes, synes införselsrättigheten deraf med särskilt tillstånd af Kommerskollegium mot nedsatt tull böra upphöra och föreskriften derom ur taxan utgå. Införselsafgifterna å bröd, som nu utgöra 50 procent å de antagna värdena, lära böra nedsättas till de af Tullkommitteen föreslagna belopp, 25 procent å samma värden, eller 1 sk. för hvetebröd och 6 r:st. för andra slag per skålpund. Vid artikeln böcker synes annan ändring i nuvarande bestämmelser icke vara af nöden, än att för rubriken «med inbundet rent eller linieradt papper», som nu förtullas med 25 procent af värdet, föreskrift i stället meddelas, att de böra draga lika tull med papperet, med tillägg af 50 procent, enär genom inbindning och liniering värdet otvifvelaktig! lärer ökas med lika procent utöfver sjelfva papperets. Ehuru nu gällande införselstull å kaffe, hvilken vid sednaste tulltaxereglering höjdes från 3 sk. till 3 sk. 4 r:st. skålpundet, kunde, med hänsigt så väl lili varans egenskap af rå naturprodukt, som tili dess värde, till någon nedsättning ifrågakomma, torde likväl, vid det förhållande, dels att sagda afgift egentligen blott är nominel, såsom till större delen utgående med lindring till 25 eller 337j procent, dels ock att importen, oaktadt den stadgade förhöjningen, nästlidet år 1846 ökats med mer än 400,000 skålpund utöfver hvad den utgjorde år 1845, då den lägre afgiften var gällande, vid samma afgift, hvilken med beräkning af lindringen, i det närmaste instämmer med den i norska tulltarifen bestämda, böra ännu, och intilldess förändrade förhållanden kunna inträda, bero. Brändt kaffe oell alla till kaffesurrogat användbara brända växter. Campher. Canliller. Capris. Castanier. Chlorsyradl kali. Cliinabark. Chocolad. Cichorierot.