Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition, N:o 29, 3 samt lomme att bestämmas, huru mycket jord bör i en rote sammansättas, utan afseende på hemmantal. Uti underdånig skrifvelse den 13 Juni 1844 bar Kongl. Maj:ts befallningshafvande i Hallands län sedermera, utan alt vilja antyda, det länets utsockne frälsehemman äro af svagare beskaffenhet än hemmanen af annan natur inom länet, i underdånighet hemställt, att, då det större antalet af berörde frälsehemman, antingen i afseende på egovidd eller bördighet äro mycket svaga, den utsockne frälsejorden i Halland sednast påförda ordinarie rotering, såsom för mycket betungande, måtte på det sätt varda nedsatt, att högst 6 hemman beräknas till hvarje rote i stället för högst 4, som den för rolerings-kominissionerna utfärdade nådiga inslruction anbefallt, eller alt de af utsockne frälsehemman inroterade båtsmansnummer förminskas med en tredjedel; hvarjemte bemälde befallningshafvande föreslagit, att berörde hemman måtte helt och hållet frikallas från erläggandet af all då inneslående rotevakansafgift. Hvad sålunda förekommit rörande de Halländska utsockne frälsehemmanens rotering, innefattar fullständig upplysning i ämnet och utredning af de derå inverkande förhållanden, på grund af hvilka Kongl. Maj:t icke allenast uti instruktionen den 20 December 1825 för roterings-kommissionerna antagit, utan äfven genom nådiga bref den 2 November 1833 och den 24 Oktober 1837 bestämdt och uttryckligen förklarat, samt, i öfverensstämmelse dermed, enligt Kongl, brefvet den 23 Februari 1844, för dess del, funnit nämnde hemman vara skyldige att draga ständig rotering, så att frågan derom numera endast beror på Rikets Ständers beslut vid granskning, pröfning och fastställande af den tillökade ordinarie och extra roleringen, ej mindre i Halland, än i andra rikets provinser. Skulle Rikets
Lagutskottet har derom icke yttrat sig; och dervid har det fått bero, medan man icke underlåtit att förebrå mig, det jag ej, under namn af lagskipning, tillräckligen utredt lagreformens bristfälliga tillstånd och gifvit Rikets Höglofl. Ständer ledning till vidtagande af nödiga förbättringar. Jag är icke fallen för öfverdrift i hoppet på framtiden och vidhänger icke den tron, att sanningen hos denna skall ofelbart segra. Erfarenheten bjuder mig snarare att antaga, det den sanning, som hittills icke uttagit sin rätt, också framgent kan sakna tillfälle att göra det. Dessa berättelser, hvilka en gång gått till hvila, efter att hafva gjort något litet uppseende för dagen, blifva efter all sannolikhet liggande, lika obegagnade hädanefter, som hittills, ej mindre för lagreformen, än för det märkliga de kunna innehålla af rön i lagskipningen. Min mening är endast, att äfven motsatsen är möjlig, i händelse den obenägenhet, sorn troligen haft någon del i den bristande uppmärksamheten på mina ringa försök, en gång skulle upphöra, och någon för ämnet interesserad komme att erinra sig det en samling af sådana berättelser finnes att tillgå, och ville förena sina bemödanden med mina, att bringa i åtanka dessa temligen mångfaldiga momenter, dem jag funnit vigtiga att allvarligen begrunda för vinnande af någon förbättring i rättvisans skick. Huruvida min efterträdare skall finna sig i en fördelaktigare ställning, derest han fullföljer den bana jag öppnat, torde icke med visshet kunna förutsägas. Jag har dock föreställt mig, att obenägenheten och den uppsåtliga glömskan icke rätt länge skola fortfara att R. St. Just. Ombudsm, Emb.-Berältelse till 1856 års riksdag. 16 — 122 — göra sig hopp om seger öfver det äfven af annan man fortsatta bemödandet till rättvisans fördel. 1 allt fall är och förblifver tjensten förhatlig; och jag inser ingen möjlighet, huru den skulle pligtmässigt och till allmänt gagn skötas, utan att ådraga innehafvaren missnöje och oförrätter från mer än ett politiskt parti.
Vid 1856—1858 årens riksdag gjordes förnyade framställningar i samma syftemål, men föranledde icke heller då till någon Rikets Ständers åtgärd; och får Utskottet, på de till stöd för Rikets Ständers beslut vid 1844—1845 årens riksdag anförda skäl, och enär befrielse för rusthållarne vid blott nämnda regemente från utgö Transporl 8,194,240: — Stats-Utskottets Utlåtande N:o 22. 11 R:dr, eller lill högre nu icke böra beräknas statsreglering, eller . 18:o) Kontroll stämpelmedel, R.dr och 1863 lill 22,000 R.dr, år 1861 » 1862 » 1863 . och då denna inkomst således år belopp, an som antogs vid 1858 års som uppskaltades hafva utgjort: 1860 till 25,000 R.dr 23,476: — » 2 I 442: — » 20,616: — synes densamma, i efter år minskats, enlighet med hvad Kongl, Maj:l föreslagit, böra beräknas till allenast 19:o) Båltoch loismedlen beräknades 1860 till 240,000 R:dr och 1863 till 350,000 H:dr, samt hafva utgjort: år 1861 R;dr 478,333 » 1868 » 499,081 » 1863 » 551,107 26,500:- Transport 8,194,240: rande af ifrågavarande afgift, destomindre synes böra bifallas, som densamma utgår med högre belopp för rusthällarne vid andra regementen och korpser, vördsamt hemställa, att motionärens framställning i ämnet måtte lemnäs utan afseende.
Nio 1, om ett fjerdedels mantal krono, i Nysunds socken, Edsbergs härad och Orebro län, för hvilket ändamål sökanderne förklarat sig villige alt genom årlig afgäld i spanmål hålla den af boställsinnehafvarne skadeslös, som, i händelse bostäliena vid närmare undersökning icke skulle befinnas jemngoda, komme i besittning af det sämre bostället; hvarjemte sökanderne begärt att detta byte finge träda i verksamhet, om icke förr, vid nuvarande innehafvares af Höjdebråten afgång. Sedan båda boställena blifvit i vederbörandes närvaro behörigen uppskattade till egor och öfriga förmåner samt dervid befunnits, alt hemmanet Svensbohl rätteligen uppskattats till 7 R:dr 38 sk. och Höjdebråten till 7 R:dr 36 sk. 11 rst. Banko ränta, men att värdet af åbyggnaderna upptagits vid det förra till 2,596 Ridr 67 öre, och vid Expeditions-Utskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 49. 9 vid det sednare till blott 1,771 R:dr 67 öre R:mt, så och efter det ej mindre Komministern i Rudskoga och Nysund L. Edgren på de af sökanderne framställda vilkor förklarat sig nöjd med det ifrågaställda hemmansbytet, än äfven Chefs-embelet vid Nerikes Regemente och Carlstads stifts konsistorium äfvensom Landshöfdinge-embetet i Örebro län och E. K. Maj:ts Befallningshafvande i Wermlands län förordat ansökningen; hafva E. K. Maj:(s och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier uti infordradt, gemensamt underdånigt utlåtande den 6
I anledning af återremiss . — 6 1 37 — b. 8 .luli h. 8 Juli b. 8 Juli b. 8 Juli Mynt och medaljer, om anslag till inköp för statens räkning af en del utaf Kammarherren G. D. Lorichs tillhöriga samling af 67 4 1 62 — b. 18 Mars b. 14 Mars b. 14 Mars b. 14 Mars 70 21 Myntförhällanden, angående likhet i de Skandinaviska ländernas — Bg. 198, 255 8 — 71 — 14 Febr. 14 Febr. 14 Febr. 14 Febr. 1 anledning af återremiss . — 8 — 109 — b. 4 April b. 8 April b. 11 April a. 11 April 115 75 Målskjutningar, angående införande af, inom rikets alla socknar samt beväringsmanskapets förpligtande att deri deltaga mot befrielee Irån vapenöfningar — A. 129 4 o 30 b. 20 Juni b. 17 Juni b. 19 Juni b. 19 Juni Målsmansrätt, angående mannens för hustrun, se GiftermålsBalken. Målsägare, vid de fall, då flere härader hafva gemensam tingstad i brottmål, angående ersättning till domare och, se Domare. 88 M. Mått mål och vigt, om ändring i gällande författning angående, i fråga om tiden för omkröning Mått och vigter, om utfärdande al en förordning, innefattande alla erforderliga stadganden i fråga om, samt deras justering och arfvodet derför Mått-, vigtoch myntsystem, angående ett gemensamt för de förenade rikena samt konungariket Danmark 1 anledning af återremiss . Mälby, häradshöfgingeboställe. om det till nybyggnader derå beviljade anslag, se Pappius. Mörner, angående pension åt f. d. Öfversten.
Likväl finner jag icke något hinder att höja den till stipendier anslagna summan, ifall R. o. Ad. utfinner ett lämpligare sätt till skolalgifternes utgörande än det sorn Utsk:n uppgifvit. Jag anhåller om propos. till antagande af den förändring i delta morn., hvilken jag föreslagit. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den anmärka., som emot detta mom. blifvit gjord, vore, att beloppet af det högsta stipendium, som kunde borlgifvas, skulle vara 100 r:dr i stallet för 5o r:dr. Hr von Hartmansdorff: Enligt redactionen af det ta mom. skulle stipendiernas belopp bestämmas till dels 5o r:dr och dels till 31 r:dr 16 sk. utan någon gradation emellan dessa summor, hvilket visserligen äfven kan hafva skal för sig. Men om R. o. Ad. skulle behaga göra afseende på min framställning, så att maximibeloppet blefve 100 r:dr, så ville jag föreslå det ordalydelsen blefve följande: ”Stipendier böra lill belopp ifrån 100 r:dr till 33 r:dr i6 sk. af domcapitel utdelas” etc. [Jlsklns förslag i 3 mom. blef af R. o. Ad. bifallet. 3 telje §:n, 4 morn. Hr von Hartmansdorff: Vid detta mom. anhåller jag att följande tillägg måtte göras: ”Hvarje stipendiat skull, för erhållande af stipendium, ställa säkerhet för detsammas återbärande, i händelse han icke fulländar lärokursen eller icke fullgör den i detta mom. honom ålagdo tjenstgöring. Dea i3 Febroari {.ta. a33 Ilr von Hohenhausen: I öfverensstämmelse med hvad jag förut yttrat i denna sak, har jag begärt orclet, för att nämna att jag förenar mig uti Hr von Hartmansdorffs anhållan om det af honom föreslagna tillägget vid detta moment. Gr. Hamilton: Jemte det jag anser det af Hr von Hartmansdorff föreslagna tillägget behöflig!, finner jag ett tillägg uti ett annat afseende nödigt.
Derefter återremitterades ingressen till 3:dje punkten. 4:de punkten, hvarigenom hemställes, att afseende icke må fästas å Herr Wallenbergs der omförmälda förslag. Bifölls. 5:te och ll:te punkterna, angående stambane-ledning genom hufvudstaden och bangårds-anläggning derstädes. Godkändes. 24:de punkten. Godkändes, enligt Utskottets förslag, till och med orden: ”jernvägsbygg naders fortsättande och utförande,” med uteslutande af denna punkts sednare del, eller den, som börjas med orden: ”dock torde”, och slutas med orden: ”blifvande öfverskott”. De näst efter 24;de punkten följande bestämmelser, under litt. a, b, c, d, e, f, g och h. Prot.-Vtdrag den 8, 9, 10, 11 och 12 Juni 1857. 365 Gillades, allenast med den förändring, att föreskriften under litt. b antogs böra lyda sålunda: ”Upplåningen sker emot fonderade, till innehafvaren ställda och å dennes sida icke uppsägbara, räntebärande obligationer, utfärdade, på Rikets Ständers vägnar, af Fullmäktige i Riksgälds-konloret,” hvilken förändring är grundad derpå, att^Ståndet ansett det derefter intagna förbehåll böra försvinna. Vid Utskottets förklarande, att framdeles afgifva förslag till stadganden, med afseende på uppdraget, enligt litt. h, åt deputerade ibland Fullmägtigeu Riksgäldskontoret, lät Ståndet bero; äfvensom den pag. 79 gjorda anmälan lades till handlingarne. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Efter 2:ne gånger skedd bordläggning föredrogs och handlades punktvis och i den ordning, Utlåtandet innehåller, Stats-JJtskottets Utlåtande N:o j|62, angående föreslagna jernvägs-stamliniers utförande och dertill erforderliga medels anvisande. Usta punkten. Bifölls. 2:dra punkten. Afslogs. 5:dje punkten.
En så— dan i RiddarhusOrdningen omtalad forin borde väl ej kunna, tvärtemot Riksdagsordningen, leda derhän, att Ridderskapet och Adeln skulle besluta om en dylik uteslutning utan. elier emot den talandes begifvande; sådant lärer dock vid 1818 års, Riksdag hafva handt. Det borde derföre antingen stå, att LandtMarsfealk ägde inhämta Ståndets tanka om uteslutandet såvida den talande dertill lemnade sitt be-, gifvande; eller ock bör hela meningen uteslutas, varandes det, antingen den står qvar eller ej, LandtMarskalken ändå, åtminstone så vidt jag förstår, obetagit att inhämta, och Ståndet att uttrycka en sådan tanka. 5:te Mom. igenfinnes i § 4° Riksdagsordningen, och af 6:te Mom. äro de sista orden.: ”och som ej emot Grundlagar”ne finnes vara stridande,” onödige; ty något grundlagsstridig! får LandtMarsknlken icke proponera, utan måste, enligt 55 §, underrätta Ståndet om sin tanka i detta afseende före beslutet; liar, på sätt nämnde Grundlags § omförmäler, ConstitulionsUtskottet förklarat, att proposition får göras, så böra inga hinder emot verkställigheten få uppstå, sedan beslutet är tagit. Af § 33 är första Momentet öfverflödigt, såsom innefattadt i det fjerde af RiksdagsOrdningens 48 §• D r n 22 November f, m. ^ 34 är en ordrik repetition af RiksdagsOrdningens § 56, och innefattar intet nytt, mer än att, efter den så kallade motionstidens slut, skulle frågor, sorn röra Ståndets egna oeconoroica, få väckas, äfven, oaktadt de icke föranleddes af fattade beslut, upptagne ärender, eiler inträffande händelser, i hvilka fall redan Riksdagsordningen tillåter det. Troligen skola alla Ståndets oeconomica kunna förås under denna rubrik.
Stridens materiella vilkor äro dock underordnade de andliga, och det är i själfva verket dessa, som trots eldvapnens oerhörda förbättring och försvarets materiella fördelar vanligen skaffar den beslutsamme angriparen seger. Genom den handlingsfrihet, som utmärker anfallet, genom den omständigheten, att man rör sig, att man kommer framåt, att man sträfvar att upphinna fienden, lifvas de anfallande truppernas anda, under det motsatsen inträffar hos försvararen, som stillastående måste uthärda förluster, se fienden uppträda från sidor, där man icke väntat honom, och trots ali eld ändock finner honom fortsätta sin framryckning. Ut-37 ETT FÄLTSLAG. bildningen går också öfver allt ut på att väcka och - underhålla lusten att gå till anfall, ty den trupp, som anfaller väl, den har också utsikt att kunna uthärda försvarets pröfningar. Låtom oss nu följa slaget under dess vanliga förlopp. Träffa båda härarna under rörelse på hvarandra, uppstår ett s. k. oförberedt slag, ett renkonterslag. Inväntar den ena den andra, under det denna går till striden med full afsikt att utkämpa ett slag, kallar man detta planlagdt. Det är ett sådant vi här förutsätta, enär dettas drag äfven göra sig gällande i det oförberedda slaget. Den anfallande skrider framåt på flera kolonner, vare sig att dessa följa vägarna i långa marschkolonner, eller att de taga sig fram öfver fälten i mera hopslutna formeringar. Det framför kolonnerna ströfvande kavalleriet är i oupphörlig beröring med fiendens kavalleri och lyckas sannolikt förr eller senare kasta detta tillbaka, hvarefter det söker få redaT på utsträckningen och ändpunkterna af fiendens ställning, en uppgift som betydligt försvåras, när de osynliga gevärsskotten träffa ryttarne redan - på långt håll. Desse måste på grund häraf fä hjälp från infanteriet i kolonnernas avantgarden, hvilka småningom hinna fram t&gt;ch inleda striden genom att utveckla sig på bred front tillräckligt långt från försvararens ställningar och under mindre strider med enskilda afdelningar, som här och hvar skjutits framför själfva ställningen. Möjligen deltager något artilleri på långt håll här och hvar i dessa strider, men det mesta hålles ännu tillbaka för att icke blottställas eller förråda ens afsikter.
Cederström, Jacob, uti de flesta delar understödde af Hrr Lagerhjelm, Lefren och Rosenblad, då, såsom vanligen, befunnos äga Husets majoritet vid den på förmiddagen anställda voteringen öfver i4:de punkten, och då minoiileten på köpet fått erfara, att deras nej betydde platt intet, återstår föga annat för oss bland den fåtaliga minoriteten, än att med förnyad protest reservationsvis söka ådagalägga, det vi ägt mera besinning och att, om vi anse oss böra qvarsitta i det längsta på våra bänkar och blottställa oss för alt betraktas såsom undergifna vittnen till våra motståndares framfart, så är det till en Den 19 September f. m. 463 del för att, om möjligt, lemna vårt bistånd vid iråkad villervalla, när resultaterna böYja visa sig och bistånd till slut torde finnas behöfligt. Enskildt har jag ock på milt samvete, att när jag i början af förra plenum uppträdde och måhända nog varmt beskyllde förbemälte herrar för afsigten att vilja bereda anslag åt Regenn oberoende af alla villkor och stipulationer, jag till en del möjligen kunde hafva misstagit mig och i alla fall bort närmare söka utreda formfrågans beskaffenhet och det farliga i dess förbiseende. Visserligen är det, i min tanke, ännu uppenbart, att förbemälde herror velat blifva qvitt alla villkor vid anslagen; men som det tillika förefaller mig nu, som de varit mera angelägne om att undanrödja hvarje den minsta skymt till Ständernas inverkan i statsregler:s-frågor utöfver den, att anslå och bestämma summorna, än att ens vara betänkte på att bibehålla sjelfva anslagen; och när jag vidare besinnat, att det otvifvelaktigt bort varseblifvas af representanter, så hemmastadde som de namngifne herrarne i våra former, det Statscassan, genom den nu valda operationsplanen möjligen kunde gå miste om de anslag, som RiksStm genom sina förutgångna beslut visat sig villiga att under vissa villkor medgifva — helst resultatet kunde blifva, i bästa fall, att man kom att votera om sjelfva anslaget med ja eller nej, i stället för att, enl.
Det byggnadsvirke af timmer, ”plankor, bräder m. m., som förbrukas i Kongsbacka och kringliggande strand”socknar, kommer från Bollebygds härad i Elfsborgs län”. ”En stor del af skogsvaror, som säljas i Warberg och strandbygden deromkring, äro från Kongsäters och Thorestorps församlingar i Elfsborgs län, ”och södra Hallands kustland får det mesta af sitt byggnadsvirke från Småland’". ”1 stället för ved nyttjas allmänligen bränntorf, ej mindre å slättoch ”strandbygden, än i trakter som ännu bära namn af skogsbygder; men torf”mossarne äro på många ställen starkt medtagne, och deras tillgångar, långt ”ifrån att vara outtömlige, äro icke allestädes tillräcklige. Brist på bränntorf ”visar sig kännbart i sodia Halland, der ängstorf måste tillgripas och såsom ”bränsle begagnas, till oersättlig skada för ängsmarken”. ”Hvad ännu från länets skogar kan afyttras af bjeIkar, spiror, bräder, plank ”m. m. finnér alltid afsättning å slättbygden, synnerligen i städerna, från ”hvilka sådana varor till icke obetydligt belopp årligen utskeppas. Ved af ”bok och björk har under sednare åren blifvit en förmånlig handelsvara, och ”vedpriserne, i följd deraf, mer än fördubblade”. "Tillverkning 17 ”Tillverkning af lunnor, synnerligen af tunnsläfver och bottnar, utgör en 'allmän husslöjd öfver allt der ekoch bok-skogar, eller lemningar af sådane 'annu finnas att tillita. Produklerne afsättas i Warberg, Falkenberg och ”Halmstad, hvarifrån de sedan skeppas på Norr ige och till någon del äfven på ”Skåne och Danmark. Man räknar försäljningen endast från Warbergs fögderi "lill 13 å 20,000 R:dr om året.
Jag har tvärtom visat, att våra Grundlags-stadganden om behandlingen af ministeriella mål icke äro tillämplige på Colonien, just derföre, att den icke är någon främmande Makt, utan en med Sverige förbunden Ö, som, skild från Sveriges Statsverk och StatsFörfattning, styres efter egna Lagar. I afseende på de många suppositioner, Grefve Horn framställt, och den delen deraf, som angår de förhållanden till främmande Makter, hvaruti vi genom Colonien kunna komma, får jag blott lemna det svar, att allt som kan föranleda till ministeriella mål eller tillhöra Utrikes StatsMinisterns befattning, det må för öfrigt härröra från hvilken orsak som hälst, af ingen lärer undandragas den behandling, Grundlagen för ministeriella mål bestämmer. Hvad åter de öfrige supposilionerne beträffar, som först blifvit uppställde af Herr Rosenqvist och sedermera af Grefve Horn förnyade, rörande Riksdagsmäns våldförande och dylikt, så hemställer jag, om de icke, ehuru liggande inom möjlighetens gräns, likväl i sjelfva verket ligga utom sannolikhetens, och om icke 110 och 111 §§ RegeringsFormen samt 78 § Riksdagsordningen gifva oss ett tillräckligt skydd för att kunna taga för af - 160 Den 16 Mars f. m. gjordt, att missbruk i den delen icke skola ske. Vill man likväl endast hålla sig inom möjlighetens område, kan man lika lätt föreställa sig att enskildte Riksdagsmän kunna ingå i planer och sammansvärjningar till omstörtande af Rikets Grundlag, som man kan förutsätta en sådan afsigt hos Regeringen, och i sådan, lyckligtvis otrolig händelse, skulle det Riksdagsmannen i Grundlagarne lemnade särskilta skydd, kunna missbrukas till medel för de brottsligaste företag. Herr von Schulzenheim: Jag skall blott på några ögonblick ännu en gång upptaga Ridderskapets och Adelns tid, för att söka aflägsna från mig den beskyllning, att jag skulle hafva öfverfört öfverläggningen från formen till sjelfva saken.
Innan Kommittéen emellertid utvecklar de skäl, som stadgat dess öfvertygelse i berörde hänseenden, och uttalar sina underdåniga åsigter om hvad som bör vid järnvägsbyggnadernas utläggning i allmänhet iakttagas, torde Kommittéen först få i minnet återkalla omförmälda af Eders Kongl. Majit i afbiten nådig proposition af den 28 November 1856 godkända hufvudreglor, nämligen: »Att de stambanor, som på statens bekostnad byggas, böra framdragas förnämligast genom de orter, hvilka, i anseende till sin aflägsenhet från vattenkommunikationer, af dessa icke kunna draga fördel. Följaktligen bör en stambana blott undantagsvis i en längre sträckning framgå parallelt med en närbelägen segelled, men deremot korsa eller beröra densamma vid sådana punkter, der den inre rörelsen antingen redan befinnes eller kan motses blifva för vissa orter koncentrerad. Då ett med stambanorna afsedt vigtigt ändamål jemväl är att underlätta förbindelsen med främmande länder, äfvensom kommunikationen emellan betydligare handelsplatser inom riket, bör, till beredande af besparing såväl i byggnadskostnad, som i tid och transportkostnader, afståndet emellan stambanornas ändpunkter i möjligaste mån förkortas ; dock under iakttagande, såvidt sådant utan längre omvägar kan ske, att stambanorna jemväl beröra de punkter, som, i följd af ett för den inre rörelsen gynnsamt 32 läge eller större produktion, mest äro i behof af kommunikationer och väl belägna för bibanors anslutande; hvaraf följer, att en stambana icke oeftergifligen får framgå kortaste vägen emellan dess ändpunkter, utan äfven afse rörelsens befrämjande såväl inom mellanliggande trakter, som emellan dem och ändpunkterna. En stambana bör underlätta transporten af trupper och krigsmateriel och möjliggöra arméafdelningars skyndsamma förflyttning till de i strategiskt hänseende vigtigaste orterna, hvilka således böra af stambanorna genomskäras eller beröras.