Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 10 September 1829 och Bergslagets begifvande, bl ef under den 31 Oktober samina år och den 14 Maj 1831 i nåder beslutadf, att, genom afsättande af viss andel af silfververkets afkastning, efter då tillika stadgade grunder, en fond borde bildas och i jordegendom nedläggas, hvarefter, sedan denna tond vunnit sådan tillvext, att deraf erhölles en årlig afkastning, svarande mot 1,100 tunnor spanmåi, hälften råg och hälften korn, hvilken afkastning Bergslaget, efter beräkning af 6 Hulr 32 sk. banko såsom medelmarkegångspris per tunna, ansett ungefärligen motsvara Bergslagets vinst utaf 1743 års kontrakt om de under arrendet inbegripna räntor, det skulle afgöra», huruvida nämnde räntor, öfver hvilka förutvarande dispositionsrätten emellertid kominc att. fortfara, borde af silfververket få bibehållas, emot bisen efter markegång, eller till Kronan afträda» j vid hvilket förhållande Kommittejade fiir beskattnihgsväspndets samt uppbördsoch redogörelséverkets förenkling i sitt. underdåniga Betänkande af deli 30 April 1847 förklarade sig finna någon knpital-ersätihing för de arrenderade räntorna icke kunna ifrågakomma, ilten föreställde sig, att Staten kunde återtaga dispositionsrätten öfver desamma emot att Ivila hvad den tinder formenlig varande ränte-ersättningsfondens alkast •- O “ hing understeg värdet af 1,100 tunnor spniiinäl. och beträffande de räntor, som vöre i silfvenerket donera,d», ansåge Koinmittrrade ändamålsenligast, att
Ar det icke nog, att detta sker genom Konungen, så blifver riksdagen tydligtvis den myndighet, som jemte Honom skall utöfva ifrågavarande rätt eller, med andra ord, ega veto i förhållande lill kyrkomötet. Dermed erkännes och betryggas tillfullo Statens öfverhöghet, utan att kyrkans rättmätiga anspråk underkännas. Detta veto innebär nemligen, att riksdagen ur allmän ordnings och säkerhets synpunkt har att granska de af kyrkomötet framlagda lagförslagen, för att tillse, att ej Statens rätt och välfärd genom dem kränkas; men det innebär icke, att riksdagen i kyrkans namn och ur kyrklig synpunkt skall positivt ordna kyrkans inre angelägenheter. Ett åliggande och en rättighet al sistnämnda slag kunna ej åt riksdagen öfverlemnas, utan att man med detsamma försätter kyrkan i ett förnedrande träldomstiilstånd och beröfvar henne en förmån, som är åt dissenterande religionssamfund i vårt land medgifven. Pligten förbjuder Reservanterna att härtill medverka. Endast i det fall, att förhållandet emellan riksdagen och kyrkomötet vändes om, såsom ofvan blifvit antydt, kan ock hvad 2:dra momentet af ifrågavarande § för öfrigt åsyftar utan olägenhet tillämpas. Der stadgas nemligen om kyrkolagsförslag såväl som om dem, hvilka höra till civiloch criminal-lag, att de skola anses såsom förfallna, om de ej före början af riksdagen näst efter den, som framställt eller antagit dem, blifvit genom allmän kungörelse af Konungen såsom lag utfärdade. Men 1111 må, enligt samma moment, kyrkolag ej stiftas, utan att kyrkomötet gifvit sitt samtycke, och detta möte åter skall, såsom K. M:t föreslagit, blott hvart femte år sammanträda. Följaktligen måste antingen Konungen låta alla de kyrkolagsförslag förfalla, som riksdagen under fyra på hvarandra följande arkan komma att framställa, eller måste riksdagens kyrkliga lagstiftningsrätt inskränkas till hvart femte år, hvilken inskränkning icke blifvit föreslagen och icke sjelfmant lärer inträffa, eller måste slutligen urtima kyrkomöte möjligtvis behöfva årligen sammankallas. Så täta sammanträden af denna korporation anse Reservanterna vara för kyrkan hvarken nödiga eller nyttiga.
Till undvikande för framtiden af diseussioner, som onödigtvis upptaga tiden, hemställer jag, om icke de ledamöter, som äga så intim bekantskap med ställningar och förhållanden som Hr von Hartmansdorff, täcktes, innan de föreslå så tidsödande motioner som den ifrågavar., adressera sig till Kr Frih. o. Landtm., för att genom dess biträde först få dylika frågor åbanebragta i Talmans-conclaven; ty då kunde de på;samn)B gång förekomma i alla Stånden, utaa behof af en så lång förberedande discussion, först öfver sjelfva saken, Den 6 Mars. n3 oell derefter öfver frågan om inbjudning till de öfriga Stånden1, att förena sig i det beslut, som kunde fattas. För närvar, tror jag icke mera behöfver sägas i saken, emedan det förefaller mig, att, om äfven motionen bifalles af R. o. Ad., den likväl kommer att röna motstånd i de öfriga Stånden. I öfrigt måste jag lyckönska en värd ledamot till den lyckliga gåfvan han äger, att se saker, som icke passerat i andra länder; men med denna synoch kunskapsförmåga, såvida fråga är att utplåna intrycket af någon obehaglig opinionsyttring mot en förhatad minister, måtte förhålla sig ungefär på samma sätt som med vetandet bos den, hvilken stack hufvudet i busken för att sedan kunna påstå, att det icke passerat, som lian med öppna ögon icke kunnat undgå att se. Hr Lagerhjelm: Enligt de uppgifter, som ordföranderne uti samtliga Utsktn uti Talmansconclaven meddelat, återstår så litet att göra i afseende på statsregleringen och bevillningen, att ijag skulle tro det alla dessa ärenden snart kunna vara inne hos Stånden. Deraf följer, att bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag icke kan verka något egentligt uppskof uti handläggningen af lagstiftningsärenden , men väl bidraga dertill att alla stats-och bevilln.ärenden komma i ett sammanhang, det ena efter det andra, Exped.Utsk. tillhanda; hvaraf följer att delta Utsk. oafbrutet kommer att verka till uppsättning af riksd.beslutet.
Kronoparks upplåtande till en allmän lastage-plats, Rikets Ständer dock förmoda, att en dylik, nu saknad, plats bör icke obetydligt underlätta afsättningen af nästgränsande orts producter och såmedelst jemväl bereda ökad vinst å omförmälde för samma ort synnerligen lämpliga binäring, få Rikets Ständer härmed i underdånighet anmäla, att, derest E. K. M., efter vederbörandes hörande, kunde i Nåder finna, att upplåtelsen utaf större eller mindre del af Kronoparken Wahraskogen till en allmän lastageplats vid Wenern oell till anläggande af en i sådan händelse behöflig väg, vore af nytta för ortens invånare och icke medförde någon egentlig olägenhet eller förlust för Kronan, Rikets Ständer, äfven för sin del, medgifva, att erforderlig andel af ifrågavarande Kronopark må till detta ändamål upplåtas, på det sätt och med de vilkor, E. K. M. kan finna för godt i Nåder bestämma och föreskrifva. Rikets Ständer framhärda &c. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adela den i3 Maj iS^O Preste-Ssåndet den i3 Borgare-Ståndet den i3 Bonde-Ståndet den i3 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse3 angående val af Justitice-Ombudsman och dess Suppleant. S. A. K. Att Rikets Ständers Electorer, genom val i behörig ordning, utsett HofRätts-Rådet i E. K. M:s och Rikets Svea Hof-Rätt, Riddaren af E. K. M:s Nordstjerne-Orden Carl Ludvig Landin att vara Rikets Ständers Ombudsman, samt Krigs-Fiskalen, Lagmannen Lars Johan Rhodin att vara JustitireOmbudsmannens Suppleant, få Rikets Stander härigenom i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 13 Maj 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Maj 1840.
N e j, låt dem lära sig en sak gruudligt o c h med allvar: aritmetik, målning, musik, språkvetenskap, handarbete o. d., naturligtvis också efter hvad hvar o c h en har mest håg och fallenhet för. Men vanligtvis kunna de unga flickorna litet af hvarje och äro fullkomligt ur stånd att meddela sina kunskaper åt andra af den enkla orsak, att de sjelfva saknat grundlighet o c h allvar i sina studier. Ä r o de deremot fullkomligt mäktiga en kunskapsgren, så misstar jag mig mycket, om de ej med fast vilja och ihärdighet en gång skola kunna förskaffa sig sitt uppehälle. M y c k e t skulle visserligen kunna vara att tilllägga i denna för nuvarande o c h kcmmande generationer så vigtiga fråga, men några anvisningar äro här gifna, hvilka, om de anlitas, jag för min del tror, skola, rätt uppmärksammade och tillgodogiorda, vara till hjelp, då du vill besvara frågan: H u r skall jag uppfostra min dotter till en god h u s m o r? Palmodling i boningsrum. a äro väl eniga deri, att palmer äro synnerligen praktfulla växter. Många, som endast helt kort tid sysselsatt sig med palmodling, anse dock skötseln synnerligen besvärlig och resultatlös, hvarför de skaka på hufvudet och säga: &gt;Ja, nog äro de vackra, men de trifvas ej i boningsrum ». De kunna ju ock i viss mon hafva rätt, ty det är ofta så, exempelvis då rummet ej är tillräckligt ljust, hvilket ofta eger rum i finare hus, der man behänger fönstren med tjocka gardiner och jalusier. Resultatet blir lika dåligt, om man i det rum der palmerna stå, har gasbelysning. För odling i boningsrum bör man välja sådana sorter, som bäst passa dertill; af de många palmarter, som finnas, egna sig nämligen ganska få till detta slags kultur. Men finner man den rätta sorten, kan man ock, naturligtvis om - man egnar den tillräcklig skötsel, fröjda sig åt ett mycket godt resultat. Så berättade mig en trädgårdsmästare: » En dam beklagade sig, att hon städse haft otur med sina palmer, oaktadt hon köpt en massa olika sorter. Emellertid fann jag, att det varit endast sådana, som behöft hög temperatur och fuktig luft.
Man har väl hort omtalas att dylika bevis skola begagnats. Men dermed föröfvas brott och emot broktet linues ej annat skydd än straffet. Detta förhållande lärer dessutom lyckligtvis än mera än det förstnämnde höra till sällayntheterna, och bör derföre ku mindre viri frågans bedömande förtjena afseende. Den allmänna krediten bör framförallt af lagstiftaren uppehålTos. Få den bärof till hufvudsaklig del samhällets utveckling i ekonomiskt och industriell hänseende; men den hvitar i väsendtlig mån på lagstiftningen. Dess mål mäste derför» vara att med strängt allvar tillhålla gäldenärer att uppfylla deias förbindelser samt att med skyndsamhet förhjelpa de fordringsegare, hvilka gäckas af gäldenärer, till "8 Lag-Utskottets Betänkande, ti: o i9. sin lätt; och det är i följd häraf sorn Utskottet, med anledning af hr Engxells motion, vördsamt tillsyrker att Rikets Ständer måtte besluta en författning, hvarigenom stadgas: Dä utmätning verkställes för skuld, som blifvit af exsekutor eller domstol, antingen tredskovis eller efter gäldenärens erkännande, lill betalning fastställd, edgor den omständighet att den dömde emot beslutet vädjat eller deröfver anfört besvär, icke hinder för det utmätta godsets försäljning, derest fordringsegaren del yrkar samt ställer borgen för så väl återbäring af hrad han lyfter sorn för skadestånd. Stockholm den 27 Mars 1851. Reservationer: Af hr o-refve Sparre, E.: “Under erkännande af riktigheten i den grundsatts, att den allmänna krediten bör af lagstiftaren uppehållas, måste jag likväl dervid fästa det vilkor, attdetta syftemål icke får beredas på bekostnad af rättvisa eller klokhet; och från sådan synpunkt, har jag för min del hyst tvekan att biträda Utskottets förslag. Det är genom skyndsamhet i afgörandet vid vederbörande embets-myndigheter af skuldfordrings-mål, beredande af säkerhet för fordrings-egare att utfå sin rätt, samt skyndsamt verkställande af det lagakraftvunna utslaget, som berörde ändamål bör vinnas.
Till följd af den räntegifvare förunnade rättighet att få söka nedsättning i den vid skattläggnings-tiden åsatte ränta, hade en mängd hemmans-egare om vinnandet af sådan nedsättning sig hos Konungens Befallningshafvande anmält; men emelertid och innan dessa frågor blifvit afgjorde, hade den rustningskostnaden efter markegång motsvarande vacancé-afgiften af de vid 1834 och 1835 årens roteringsförrättning till ordinarie indelnings utgörande upptagne hemman blifvit, vid debiteringen af 1841 års krono-utskylder, hemmanen efterräkningsvis för sex år, från och med år 1835, påförd och efter Konungens Befallningshafvandes beslut till uttagande fastställd. I anledning af dessa åtgärder blefvo hos Kongl. Majit af hemmans-egare i Ramdala, Vallby och Vinberga byar inom Ramdala Socken, af Ronneby-köpings samt Djupadahls och Häggatorps m. fl. jordegare samt af åtskillige hemmansegare i Bräkne och Listers Härad underdåniga besvär anförde, uti hvilka vederbörande anhöllo om befrielse från eller lindring i den retroactift påförde vacance-afgiften; och sedan Kongl. Kammar-Collegium och Kongl. Kammar-Rätten med infordradt underdånigt utlåtande inkommit, hade Kongl. Majit, med gillande deraf, i Nådigt Bref den 23 Juli .1842 förklarat, att, vidkommande den af en del klagande yrkade befrielse från ifrågavarande afgift, så vidt den icke blifvit dem affordrad inom den för kraf af kronoutskylder bestämda tid af tre år, frågan härom borde serskildt i laga ordning utföras, samt att hvad anginge åtskillige klagandes underdåniga anhållan, att den rote-vacance-afgift, sorn skulle utgöras, icke måtte på en gång de skattskyldige affordras, utan få utgå på det sätt, att ett års resterande afgift efterräkningsvis kunde jemte det löpande årets få erläggas, Kongl.
Herr Grefven yttrade sig för öfrigt hafva i sitt i dag upplästa Memorial uppgifvit det förslag, att Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet nate till Plena inkomma med Betänkanden rörande alla till Utskottets handläggning förvista äre.nder , oansedt flera af dessa nu mera komme under det nya Utskottets granskning; och anhöll Herr Grefven, att Herr LandtMarskaikea 465 Den 19 April. å detta hans förslag behagade göra proposi - Herr von gerr.a uppehålla "Riddérskapet och Adelil vid ett ämne, hvarom redan så mycket blifvit taladtj men tinner mig dock föranlåten att förnya min i sistlidne plenum gjorda erinran, att egentliga föremålen uti Herr Presidenten Grefve Mömers och Hans ExcellenCe Hr Grefve Ruuth t Memorial äro ganska olika: Herr Grefve Mömers nitälskar för den öfverdrifna Importens mindskning, och att bruket af öi* Verflödsvaror må inskränkas, samt att råd och medel till ändamålets vinnande skulle af ett särskildt nytt Utskott föreslås j Hans Exo lience Grefve Ruuth instämmer väl också deruti, att grundvalen till all klok Finance bestode deruti, att Importen af utländska varor icke öfverStege Exportens värde, och att, vid Handelsvägens gynnande öfvervigt, silfver infördes och intoge den ideala sedelns ställej men hufvudföremålet af Hans Excellences Memorial går derhän, att åt Jordbrukare skaffa ett nödigt förlag, eller temporaira pennioge-lån, intecknade i Fastigheter emot en lindrig renta å 3 procent, och 3 procents amortissement af Capitalet, och detta allt i förening med andra Idoka anstalter till Spannmålsprisets stadgade värde, och åtnjutande af en oinskrä- kt näringsfrihet.
I afseende på Grefve Gyllenborgs anmärkning, att behållningen af NummerLotteriet borde komma RiksgäldsContoiret 48 Don 19 Mars f. m. tillgodo, hvilket Friherre Ancknrswärd ock upprepat, torde det vara tillräckligt, att uppläsa den del af Utskottets Utlåtande, som innehåller utdrag af Rikets Ständers heslut 1823 i detta fall. I Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den i3 September 1823 står det: ”att till Rikets Ständers kän”nedom kommit, att, sedan utöfver hvad ”af Lotteriinrättningens Inkomster blifvit ”RiksStaten godtgjordt, ett betydligt öfverskott uppkommit;” hvilket uti den underdåniga skrifvelse!» finnes till beskaffenhet och belopp specificeradt, ”och hvilket Lot”teriDirectionen, i ändamål att dermed be”täcka möjligen inträffande förluster, innehållit. ” ”Och emedan denna behållning ”egentligen är, att anse, såsom ett öfverskott å den i Stat påräknade Inkomst af ”NummerLotterilnrättningen; men med de, ”vid 18io års Statsreglering, fastställde grun"der icke öfverensstämmer, att några fontler samlas af StatsVerkets medel, hafva ”Rikets Ständer beslutat, att förrberörde öfverskott, i likhet med öfverskotten å an”dra Statens intrader, skall till Riksgäldskontoret öfverlemnas; hvaremot Rikets ”Ständer åt Fullmäktige derstädes uppdragit, ”att, uppå skeende behörig reqvisition, hål”la NummerLotterilnrättningen tillhanda allt "hvad till förefallande Utgifters bestridande ”erfordras, i den oförmodade händelse, att ”Lolterispelet ett eller annat år skulle med för - Den 19 Mars f. m. 49 f "förlust utfalla.” Således torde Ridderska Ipet och Adeln finna, att här allenast står förberörde öfverskott. Beslutet innehåller icke ett ord om de årliga öfverskotten, utan har det blifvit bestämdt specifieradt, hvad som i likhet med de andra öfverskotten skulle till RiksgäldsContoiret Öfverlemnas.
Lag orgren, A. Under förklarande, det jag ej gillar den starka tullnedsätlning, som Utskottet i allmänhet vid tulltaxans upprättande föreslagit, anser jag mig likväl nödsakad att särskildt anmäla min reservation med afseende på: a) Fartyg (seglande) rif jern. Utskottet här här föreslagit tullsatsen till 5 procent, men vid införandet af utländskt ångfartyg höjt den till 10. 2: ne jern fartyg kunna sålunda draga en så olika tull, alt det ena helalar hälften mot det andra. Vid arliklarne ångmachiner och ångpannor har Utskottet åter nedsatt tullafgiften till 5 procent. I följd häraf erlägga håde fartyg och machin, hvardera särskildt, blott 5 pro cent i tull, men då de införas tillsammans jemt dubbelt. Det synes ej vara konseqvens häruti. Jag föreslår derföre, det så väl seglande fartyg af jern, som ångmachiner och ångpannor, må draga den tull, hvilken Utskottet för ångfartyg föreslagit eller 10 procent, helst denna tullsats i alla läll understiger den i 1852 års tulltaxa befintliga och sålunda visserligen ej kan kallas för hög. b) Fisk. Utskottet har här föreslagit en nedsättning till ungefär hälften af förra tullsatsen, med undantag för anjovis, sardiner och (bondsk. Hvad kabiijo, långor, torsk och lax beträffar, är denna nedsättning fullkomligt oriktig, då dessa fiskslag ej köpas af den fattigare delen af befolkningen, och tullen äfven vid sin nuvarande siffra ingalunda med afseende å varans värde kan anses hög. Olika förhållande eger blott till skeqel rum med sill. Här säger man väl sig föra den fattiges talan. Men svårt är icke att arithmeliskt bevisa, det den lattiges vinst af tullnedsältningen vid inköp, som af honom ofta under markens vigt verkställas, reduceras till det rena noll, under det att Statskassans förlust genom nämnde åtgärd visar en ovedersäglig siffra af närmare 50,000 R:dr Rgs. Likaså är förhållandet med följderne af den utaf Utskottet föreslagna nedsättningen af artikeln salt.
Börande genast, efter sålunda verkställd prisbestämning, Markegångs-taxan till trycket befordras samt i vanlig ordning tili kännedom och efterrättelse kungöras och utdelas; skolande, i afseende å tryckningen, iakttagas, att å Markegångs-taxan uti en column till venster upptages årets markegångspris, och tili höger det för skalternes debiterande fastställde, af 10 års medium uppkomne gällande markegångspriset;” c) ”Besvär öfver markegångs-sättningen skola inom 14 dagar efter den dog, då markegången af Deputerade blifvit satt, ingifvas till Kongl. Siuls-Ulskoltets Memorial N.o 4$7* 5 Majrfs Bef:de, som med näst derpå följande post insänder dem, jemte eget utlåtande, till Kongl. Kammar-Collegii afgörande;” d') ”Sedan Kongl. Kammar-Collegium meddelat dess beslut i ämnet, hvilket bör ske utan uppskof och senast 8 dagar efter det besvären dit inkommit, bör Kongl. Maj:ts vederbörande Befrde om samma beslut underrättas;” och e) ”1 afseende på den ändring uti priset å någon markegångspersedel, som, i följd af besvär, kan utaf Kongl. Kammar-Collegium meddelas, galle hvad Författningarne derom stadga.” De 2:ne sistnämnde mom. hafva af 3:ne Riks-Stånd, nemi. Ridderskapel och Adeln, Borgareoch Bonde-Stånden, blifvit godkände, och äro alltså att anse såsom ett Rikets Ständers beslut, men i öfrige mom. af denna punkt äro skiljaktige beslut fattade. Ridderskapets och Adelns samt Bonde-Ståndets sammanstämmande beslut lyder sålunda: a') ”att så beskaffade prisuppgifter, som de hittills aflemnade, innehållande de under den, ifrån början af hösten, framflutna tiden gångbara pris för markegångspersedlar, böra från hvarje Fögderi och Stad så tidigt insändas, alt de kunna vara vederbörande Kongl. Maj:ts Bef;de tillhandekomne inom December månads slut hvarje år;” b') ”att Riks-Ståndens
Detta må visserligen vara likgiltigt, ty rubriken intages icke i grundlagen, men det visar beklagligt nog huru litet Const.Utsk. vårdar sig om Svenska språket. Dernäst kan jag icke underlåta alt, lika med Frih. Raab, klandra, det Utsk. i Riksd.Ordn. uprepat samma stadgande, sorn förut finnes i Reg.F:n. I andra länder, än vårt, och i all annan vår lagstiftning än grundlags, anser man det vara riktigt, atb göra lagen så kort, som möjligt. I Riksd.Ordn. s/nes man deremot vilja göra stadganderna så långa som möjligt. När man icke kan åstadkomma det på annat sätt, afskrifver man ordagrant hvad som står i Reg.Fm. I hufvudsaken utgör detta förslag ett af de många bevisen, hvartill man kommer, när man i afseende på representationen icke vill vidtaga någon väsendtlig förbättring, hvarmed jag förstår en sådan, som sammanförer R. St. på 2:ne kamrar, såsom förhållandet är i andra länder. Då man icke vill gå derhän, måste man taga sin tillflykt till sådana palliativer som detta 360 Den 21 Oktober. förslag och andra dylika småsaker. Ehuru jag anser det förevarrde blott utgöra ett till ingenting båtande försök, vill jag icke bestrida detsamma. Men föreslår dock den ändring, att om upskof med Riksdag skall ega rum, det måtte, såsom i andra länder, blifva beroende ensamt af Konungen. Väl må R. St. derom anhålla, men Konungen ega, att ensam derom besluta och bestämma upskofstidens längd. Jag hoppas nemi. att Konungen och hans Rådgifvare, hvilka hafva så myckel besvär af Riksdagarne, emedan de genom dessa störas i sin sysselsättning med sina göromål, ej skola göra dessa anstånd alltför långa. Vi se nu huru vi hafva Riksdag hvart annat år, derföre att man så sent blifver färdig. Få vi hädanefter under vissa månader afbryta öfverläggningarne: så komma vi lill det beklagliga förhållandet, att hafva Riksdag hvart år. Dertill leder måhända detta förslag.
R:dr, för hamnanläggning derstädes, emot dito dito; utbetaldes år 1850, 35,273: 31. 33,790: 97. » samma stad, för åess hamns fullbordande, k 15,000 lOdr, emot dito dito; utbetaldes år 1855, 13,010; 70. 12,635: 83 » staden Linköping, å 30,000 R:dr, för hamnbygg nadsarbeten derstädes, emot årlig inbetalning af 5 procent å lånesumman, deraf 3 procents ränta för kapitaläterstoden beräknas; utbetaldes år 1841, '14,547: 71. 13,513: 24 « staden Westerås, å 30,000 R:dr, för utvidgning och förbättring af stadens hamn, emot återbetalning af 6 procent å nämnde summa, hvarvid beräknas 4 procents ränta å återstående kapitalet; utbetaldes år 1849, 21,017: 23. 20,074: 18 » staden Kristinehamn, å 36,000 R:dr, för upp muddring af hamnen och segelrännan vid denna stad, emot enahanda återbetalningsskyldighet; utbetaldes år 1850, 26,350: 1. 25,238: 15 « staden Karlstad, å 100,000 R:dr, för anläggning af hamnbassin vid samma stad samt en kanal derifrån till Kanikenäset vid Wenern, emot dito dito; utbetaldes år J859, 95,887: 33. 93,754: 78 » samma stad, å 70,000 R:dr, för fortsättningen af hamnoch kanalanläggningen derstädes, emot dito dito; utbetaldes år 1861, 70,000: — 68,600: — » staden Söderhamn, å 15,000 R:dr, för upprensning af farleden genom den närmast staden belägna skärgård, emot erläggande af 8 procent å lånesumman, hvarvid beräknas 2 procents ränta för återstående kapitalbeloppet; utbetaldes år 1846, 4,793: 61. 3,691: 88 » staden Piteå, å 26,000 R:dr, för uppmuddring af segelleden mellan denna stad och Löfholmen samt lastbryggas anläggning vid staden, emot 6 procents årlig återbetalning, med beräkning af 4 procents ränta; utbetaldes år 1861, 26,000: — 25,451: 11 Transport: 2,709.588: II. 2,874,249: 41 — 24 — Transport: 2,709,588: 11. för byggande af bro öfver Helge-å vid Kristianstad, å 100,00) R:dr, emot dito dito; utbetaldes år 1858, 93,743: 32. till Hanekinds och Gullbergs härader i Östergötland, å 20,000 R:dr, för uppförande af jernbro öfver Svartån, på landsvägen mellan Linköping och gästgifvaregården Berg, emot dito dito; utbetaldes år 1852,