Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det år häruppå som jag får fästa uppmärksamheten, emedan Utskotten noga beräknat hvart enda dess förslag, och gjort detta blott för möjligheten att inbringa metalliska besparingar genom att hålla silfret vid en viss norm. Herr Stråle t Herr Tham har jåfvat mitt yttrande dermed, att han sagt, att det vore en Den ir September* e, m. rubbning i det förra beslutet. Hvar och en, som läser Utskottens förra Betänkande, lärer finna, att Utskottens förslag var uppgjordt utur den synpukten, att en rnyntbeståmning skulle äga rum, ehuru vid votering inom Utskotten 2:na Stånd stannade emot 2me; och då den af Ridderskapet och Adeln bifallna punkten innehåller, .att grunden för silfvers invexlande skulle af Riksens Ständer bestämmas, kan jag deremot ej fin^ na annat ån, att, om Riksens Ständer öfverlemna åt sine Fullmågtige att bestämma invexlingsgrunden, halva de ej sjelfve gjort det. Jag skulle ej yrka någon ändring i beslutet, om jag ej visste, att Ridderskapet och Adeln ägde rätt att göra den, och om jag trodde, ait Ridderskapet och Adeln icke i någon annan punkt skulle frångå sitt förra beslut; men då jag hört flere omtala jemkningar, så har jag trott, att en sådan kunde ske äfven i afseende på detta. Om likväl ingen mer ån j *g yrkar hvad jag framstäf t, så år det ej min alsigt att vidare fullfölja det, eller i min förmåga att genomdrifva det. Må hända skall man en gång finna, att det varit klokare att nu vidtaga denna åtgärd; den torde framdeles blifva svårare att tillvägabringa. Herr Ct/chrfchjöld: Så vida jag rätt fat tat Friherre Cederströms mening, åsyftar han att borttaga den garantie för de gäldskyldige, som Utskotten föreslagit, att ej myntet måtte förbättras under 120 sk.
Den Irvian: ~ ofvei: 11vm-s namn vi i dog ristat det odesdigrs svmtx lrorset tillkonllner .Bran, att ha banst vBg for sins medsystrer p3 det fiilt, clh: sB nlBnga stotestenns mota, men d %r for (let slzona lnBl so111 hiigrar i f; ia.rrail sB d i n g e n bland deln riled gliidje salt in liela sitt lifs biista lrrsfter. For den unga Lea Lundgrens ovanliga aqlog 01111- nacle mHlarakaclemiea i Stoc1rl; olm for forsta gKngen sina portar for en lzvinlig liirjunge. Detta s a r i slntet af 1840-talet och skedde efter sarsltilclt medgifrnnde af akaclemie-direktiollen. L) et skidle vi~serligen Siunn driija en del Ar, fijrriiu tilltriide till statens friimsta konstsl~ola tillerkiindes kvinnan, c j blott som en 1zndantagsfiirmh1, utan som en h e m e caf lagen sunktionerad riittighet. Den nugn konstn&amp;rinnn, hrars fiela lif sedan slmlle agna ..; i t statells tjiinst., torde e~nellertid ha visat, att den krinliga begdfningcn iifven iir viird taga vnra PA, och ined fullt skfl kan man darfiire I-iikna L e n dhlborn som en banbrytemka for den svenska krinnan pi3 konstens omrbcle.
Oe la (Zarstie ansäg för sin del icke möjligt, att för Secreterare» tillstyrka högre aflöning, dä till och med Astestorer i Hos-Rätterne icke ätnjuta mer än 400 R:d; men Herr Grefwen wille erindra om en annan omständighet, den att Justitie Ombudsmannen Utan twifwel behöfde en person af sitt Cancellie, att pä hans Embeisresor wara honom följaktig, och föreflog således att Rese-traemmente och ett wistt antal hästar afwen för denna person mätte bestämmas. Herr Gottilieb, Larl chrestric. Jag instämmer sä mycket häldre i hwad Herr Grefwe ve la 6arst,'e anfört, som Expeditions-Secreterare i Konungens Cancellie, hwilke äro Tromän, icke äknjuta mer än 400 R:d i lön och Canccllister 100 R:d; hwarförutan de nu föreflagne Tjenstemäns befattning aldrig kan blifwa sä trägen, att icke sadane personer kunna af Justitie Ombudsmannen antagas, hwilka innehafwa andra systlor: och stulle det blifwa föga uvmuntrande för andra Embets» och Tjenstemän, om lil! 1-34 Den -4 ZebruariL. lill deras prejudice desse skulle erhälla högre löner eller arfwoden. Grefwe körner. Stats-Utskottet har trodt sig följa en riglig grund, dä det föreslagit Secreterarelönen i likhet med andre Embetsmäns af samma wärdigher, dessutom kan det icke wara Secreterare betagit, att pä en gäng innehafwa denna befattning och en annan syssla med lön. Alt Utskottet icke projec» terat respenningar för den person, som skulle wara Justitie Ombudsmannen följaktig, ar en glömska som lätt kan afhjelpas, i fall Högloft. Ridderskapet och Adeln behagar ärerremiilera Memorialet. Ibland
Utskotts pröfning och godkände den i sådant ändamål föreslagne Voleringspröposilionen; men hvad beträffar Tabellernas bifogande vid 1824 års Ålmanach, frånträdde Ståndet, med afseende på de af Utskotten anförde skäl, hvad Ståndet derom beslutit. 104 Prof. Ut Ar, rf, 12 Nov. igsj. S. D. Med bifall till livad Ekonomiutskottet i Memorialet N:o 208, hemställt, rörande den af Utskottet, enligt Betänkande»» N:o 60 och 151, behandlade frågan om koiskrindor oell Kolmätare, fann BorgareStåndet för godt att biträda BondeStåndets önskan om ett närmare bestämmande r kol * inätningssättet. S. D. Föredrogs 5 nyo N:o 55, Bevillnings-Utskottels Memorial an» gående yppad skiljaktighet emellan RiksStånden i afseende på frågan om Dupplette Chartors insändande från Postcontoiren genom Magistraterne. N:o 219) UagUtskottets Utlåtande öfver anmärkningar hos Ridöerskapet och Adeln samt PtesteSiåm det vid Betänkandet N:o 254, angående föresligen ändring i Kongl. Brefvet dien 17 Oct. 1788 angående barnamord. N:o 209, Ekonomiutskottet* Memorial rörande frii-: gan om en köpings anläggande i Fryxände socken» Och £ > Fröt, Ut dr, d. 13 Nov. 1823, Och faun BorgareStåndet någon annan åtgärd vid desse Memorial och TYåtande å sin sida icke ega rum, än att desamma skulle läggas till Handlii fjarne. S. D. Vid fört yad föredragning af Stais U'skottetS Iltlåande N:o jSst,{jöfver anmärkningar vid berättelsen om den vid innevarande Riksdag verkställde granskning af Allm.
Uti motiveringen för sitt tillstyrkande har Utsk:t anfört, att en lag i det syfte, motionärerne uppgifvit, vore af rättvisa Den 11 Febrnari e. m. 349 och billighet påkallad, men häremot ber jag få vördsamt erinra, att en så beskaffad lag, hur den än uppgöres, alltid måste innebära ett monopol till förmån för en eller några få, med andras uteslutande, hvarför den icke heller torde böra framhållas såsom egentligen grundad på en sträng rättvisas kraf, utan läst belldre på de fördelar, som genom densammas antagande kunna tillskyndas konsterna, deras idkare och samhället. Omedelbarligen efter att hafva ordat om rättvisan, yttrar Utsk:t något, som torde vara ändå svårare att försvara, nemi. att produkterna af Svenskars arbete otvifvelaktigt äro lika mycket förtjenta af skydd, som någon annan produktion, genom hvilket yttrande Utsk:t nära nog vederlägger sig sjelf och påståendet att det gifna företrädet åt modellören vore rättvist, men om man än är benägen antaga, att konstnärer, hvad angår förrättningen att utbjuda sina alster till salu, böra inför lagen anses lika med andra handlande, och att produkterna, som utbjudas, i båda fallen således äro lika förtjenta af lagens skydd, torde dock äfven böra medgifvas, att konstalster i anseende till det vigtiga inflytande, de kunna utöfva på sedlighet och bildning, derjemte taga i anspråk något högre skydd och afseende än annan produktion. Utskrt har vidare antydt, att enhet med lagstiftningen härom i andra länder vore för oss eftersträfvandsvärd. Häremot beder jag få invända, att lagar och författningar, isynnerhet då de angå dylika förhållanden, esomoftast äro mera att anse såsom uttryck af folkens sympathier och tänkesätt, än af hvad som i allmänhet är nyttigast och bäst; i följd hvaraf också mycken varsamhet bör iakttagas vid frågor om sådana lagars importerande från främmande land, då alltid i första rummet bör tillses i hvad mån dessa lagar kunna öfverensstämma med det egna folkets sympathier, och detta företrädesvis, då man ämnar frambära önskningar derom inför thronen.
Uti en till Kongl. Majit i underdånighet ingifven skrift, hvilken, jemte vederbörandes i ämnet infordrade yttranden och öfriga till målet hörande handlingar blifvit genom Nådig Remiss af den 18 sisllidne Mars till Stats-Utskoltet öfverlemnad, har arrendatorn af Kungsladugården Starby, med underlydande lägenheter, i S:t Pehrs socken, Dahls Härad af Östergöthlands Län, Krigs-Commissarien E. G. Lallerstedt anhållit, att, i anseende till de af honom å egendomens förbättring använda omsorger och nedlagda beydliga kostnader, undfå trettio års förlängning af arrende-rätten dertill, räknadt från midfastan år 1843, då nu gällande arrende-contract går till ända, emot erläggande från sistberörde tid af en efter egendomens närvarande beskaffenhet och afkastning lämpad förhöjd årlig arrende-afgift af Sex Hundra tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, i ett för allt, att på bestämd termin antingen in natura levereras eller med penningar betalas, samt emot underhållsskyldighet efter Lag, men med befrielse från de, enligt arrende-contractet af år 1801, arrendatorn nu åliggande serskilda förbindelser att plantera träd, att befordra god kreaturs-afvel, att drifva gräsodling, att vidmagthålla Linneväfnads-fabrik i Wadstena och att odla lin, hvilka praestationer, såsom numera dels ändamålslösa, dels icke vidare erforderliga , sökanden önskade få utbyta emot skyldighet att till Kronan, utan någon dess kostnad, vid arrende-tidens slut afträda i fullgod t skick all den honom tillhöriga åbyggnad å den till Kungsladugården hörande Herrsjöängen, äfvensom sökanden afstode från all rättighet lill disposition af de vid Kungsgården befintliga inventarier, hvilka sålunda kunde för Kronans räkning föryttras; och har Lallerstedt> uti en sedermera i underdånighet inlemnad serskild skrift, förklarat, att, i händelse hans omförmälde arrende-anbud funnes antagligt, sökanden underkastade sig alla de förbindelser, såväl i afseende på byggnadsskyldighet och skogshushåll Bih. till R. St.
Tripolis, Tunis, Algier och Marocco; en på Goda Hoppsudden; en på Philippinska öarna; en.för Förenta Staterna af Amerika; en för Cuba; en för Republikerna Venezuela, Golumbien och Ecuador; en för Brasilien; en för Republiken Uraguay (MonteVideo); hvarförutan fråga blifvit väckt om anställande af consuler i de öfriga nya staterna i det fordna Spanska Amerika. Härförutan äro 4 consuler anställde i Paris, Berlin, Frankfurt arn Mayn och Wien, hvilkas befattning helt och hållet kan anses nominel. I afseende på aflöningen kunna consulaten fördelas i 2tne classer, de som, jemte befattningen anslagna sportlar, äga en bestämd lön, utgående af handelsoch sjöfartsfonden, och de som endast tillgodonjuta sportlarna. Till den förra classen höra alla de, som med sina consular-göromål förena diplomatisk befattning, nemi. de i Constantinopel, Grekland, handelsagenter i Italien, samt alla consulerne på fasta landet af Amerika, äfvensom consulerne i Finland, Hamburg, Alexandria och Odessa. Beträffande sportlarna, så bestå dessa af sine slag, ersättning eller lösen för vissa embetsåtgärder efter fastställd expeditionstaxa, och consuladafgift. Den förra har af ålder ägt rum för alla consulat och äfven för några af de aflägsnare utgått till högre belopp än nu; den sednare var deremot endast undantagsvis beviljad några få af de vigtigare consulaten, (men då i allmänhet till vida högre belopp än nu utgår), till dess, efter föreningen med Norrige, hvarest ifrån
S. D. Efter öfverläggning, om Lag-Utsotl tets den 17 dennes på bordet lagda Utlåtande,' i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets den 17 December nästledit år afgifne Betänkande, rörande ett närmare bestämmande af beskaffenheten utaf de Alvitfrings-Betyg, dem Enkling eller Enka, som vill i nytt gifte träda, bör till Presten aflemna, innan vigseln får verkställas, pröfvade Prest Ståndet skäligt att antaga Utskottets först afgifna Betänkande, med den förändring, att Riksens Ständer, uti Deras, till Kongl. Mäja nflåtande Skrifvelse härom, i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit uti den Nådiga Författning, som Kongl. Maj:t rörande detta är xende torde låta utfärda, Nådigst täcktes bestämma. » hvilka fjanlingar i förrberörda hänseende må anses behöriga; om hvilket tillägg de öfrige Respective Stånden skulle vördsamt och vänlir gep inbjudas att sig rped Frpst-Ståndet förena. Fran Fållofl. B or gare-St ändet. S. D. t anledning af nu gjorde anmärkt jaingar återremitterades, vid förnyad föredragning, Riksens Ständers Stats-Utskotts den 12 uti denne månad afgifne samt den 19 på bordet lag - Prof. Ut dr’, d. 54 Febr. 1S18? '153 cle Utlåtande, öfver Herr Landshofdingens m. m.1 Baron Focks motion, om Löners anslående för Läns-Notarier och LandsConto!rister. S. D. Vid förnyad föredragning biföllos följande från Utskotten inkomna samt den ig i denne månad på bordet lagde Betänkanden och Utlåtanden, nämligen: Stats-Utskottets af den ib uti innevarande månad, i anledning af gjorde motioner, om Pension för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Lärare.
Hon mindes så väl, huru förfärligt bitter han varit, när han första gången såg henne där. » Tror du inte jag känner er kvinnor, » hade han sagt. » Det är förstås » Hvad sade han? Kan du då inte komma ditt goda hjärta, som drifvit dig till att uppfram med hvad han sade? » söka mig. Det låter så heroiskt att kunna Ack, att hon inte kunde göra sin röst riksäga till sig själf, att man i nödens stund tigt säker och stadig! troget stått bi den, man en gång varit fäst » Jo, han sade bara » — han reste sig på vid, fast man inga förpliktelser mer har emot armbågen och fixerade henne med en skarp honom. Det är så vackert att hysa deltagande. misstänksam blick, som om han velat se rakt Men jag bryr mig inte om ditt deltagande, igenom henne — » han sade bara, att mitt skall jag säga dig. Begriper du då inte, att ben måste tas bort — hela benet — långt du bara sårar mig med ditt medlidande och öfver knäet. » ditt ädelmod. Men jag säger dig nu en gång Ester blef en nyans blekare än förut, men för alla, att jag betackar mig för alla nådehennes röst lät helt lugn, då hon sade: smulor. » » Inte voro vi ju så alldeles oförberedda Hon hade nog anat, att han skulle taga på det, Axel, fast man förstås alltid lefver det häftigt, men inte hade hon ändå väntat i hoppet. » sig denna lidelsefulla uppbrusning. Hade » Vi? » upprepade han. det varit som förut — medan han ännu var Så låg han några minuter tyst. Därpå frisk — åh, huru hon då hade satt hårdt sade han i en ton, där dof förtviflan låg emot hårdt och blifvit bitter och skarp. Men gömd under resignationen: nu var hon bara sorgsen, så oändligt sorgsen, » Jag får naturligtvis lof att ta afsked af ty hon anade, huru förfärligt han måste lida. mina skogar. Ty en forstman utan ben kan Han, som varit den personifierade helsan och inte uträtta stort. Men alltid kan jag väl styrkan, han, som aldrig behöft anlita någon slippa in i en bank eller något sådant.
– Hvad menar prostinnan? – sade mamsell Lovisa förundrad, och en flygtig tanke på tomtarne väcktes åter i hennes sinne. – Vi hörde ju så väl hur man jemrade sig derinne genom den tunna väggen, och kanske hörde de derför allt hvad vi talte här; och dessutom behöfde de ju endast öppna dörren och sträcka sig in en smula öfver sängfötterna, – Ja, ve mig, är icke allt det der sannt, – sade den allt mer och mer förvånade Lovisa. – Och – återtog prostinnan, ifrig att göra allt klart för sig i sin inbillning, – säkert har det varit någon resande förnäm dam, som på detta sätt velat utplåna skammen af det felsteg hon begått; och en obetydlig gästgifvaregård djupt ned i Småland är just passande för att dölja följderna af en svaghet, som verlden dömmer så strängt, men Gud säkert förlåtit, om hon, som en rättskaffens mor, ålagt sig till straff att bära menniskornas förakt och sjelf uppfostrat sitt barn. – Ja, säg det, – suckade mamsell Lovisa, som fann prostinnans tal så vackert, att hon kände sig helt uppbygd deraf, och tviflade nu icke ett ögonblick att det förhöll sig på detta sätt. En knackning på dörren afbröt de båda fruntimmernas gissningar och betraktelser; det var pigan som utanför dörren tillsade att kl. var 7 och hästarne redan komna. Prostinnan lindade in barnet igen, och nu började en liflig öfverläggning mellan de båda obeslutsamma och villrådiga qvinnorna. Icke kunde man medtaga ett spädt barn ännu tio mil, till ett främmande ställe, och icke kunde man lemna det qvar, ty deras välvilja och medlidande talte redan högt till den lilla främlingens fördel. Ändtligen beslöts, att mamsell Lovisa skulle, utan att yppa den hemlighetsfulla nattens tilldragelser, efterfråga hvem som varit i rummet innanför, om de ännu vore qvar, och i händelse man ingen upplysning kunde vinna, ville prostinnan vända om med sin funna skatt, ty aldrig kunde hon lemna det arma barnet till någon annan än dess föräldrar, då nu ödet så underbart lagt det i hennes armar.
Kanske iimnet, ett oharmoniskt aIctensl~.ap, trots den fina behandlingen, skulle förefalla alltför litet uppbyggligt och alltför vanligt i vas på iilirtenslzapsdramer så öfverfyllda tid, o n ej förf. förstått att gifvn sin skildring en s5 vacker och stiiinaingsfiill balcgrund. Wattissceneriern.a j. clen vilda priiktiga fjällbygd, dit hon förlagt sin berättelse, $ro malade med konstnärens viirme och sanning, hvillret allt förliiuar bolren ett: icke vanligt Behag och intresso. D. s h n u lefva de gamla gudar! :, skulle inan vara frestad att utropa, då inan Isst ofvnnstaende bok. Emelie Carlén, l \ Ini.ie-Sophie Schwwtz, Wilhelmina Stah1bel.g och hvad de allt heta 50-talets beIcmta romanfabrikantar g % igen p&amp; dessa blad med en så gengingmlik trohet, att clet nastm skulle verlsn » nnheirnlich », om ej det gammaldags roiimnreceptet inblandats med så mycket kram af ultra-modern godtköpsart, att j.ntryc1cet öfverviigande blir komiskt. Omöjligt att taga en bok som M: lle Blanche p i allvar. Den ar diirtill slcrifven mod en viss naiv » abandon&gt;, delvis med on drastisk humor, som ej salmar sina originella och pikanta sidor. Hade blott författarinnan nöjt sig L därmed! Men na vill hon \ - ara djupsiiinig, filosof, resonnör. Hennes nyss citerade föregilngerslror hade tydli~gvis som Iiiifvudafsikt med sina flesta litterära &amp; ter endast den att roa öin pihlik. Frii Idströiu syftar högre, och dikför har hon också lyckats sa ojiiiiiförligt mycket she.
Jag förstod af den tid, som förgick mellan hans knackningar, att han väntade på att till sist blifva insläppt, och när han gick tillbaka utför trappan, skedde det med långsamma, dröjande steg, som om han trott, att jag skulle ropa honom tillbaka. Jag väntade mig, att han skulle låta detta inverka på sig och ej återvända. Jag var i en öfverretning, som jag ej kan beskrifva. Förälskad som jag var, led jag på samma gång af en plågsam ovisshet mot mig själf, som gjorde mig omöjlig för allt umgänge. Och jag blef ursinnig, när jag märkte, att jag misstagit mig. Ty han kom tillbaka gång på gång – alltid ined samma resultat. Han ville tydligen icke låta sig afvisas, och när han en dag mötte mig på gatan, gick han genast emot mig och yttrade, som om han berättat en nyhet, att han varit och sökt mig. Jag var alltför upprörd för att kunna svara honom. Jag kände mig endast förbittrad mot denna vänskap, som ej ville släppa sitt tag, men jag yttrade med så lugn stämma som möjligt, att jag på sista tiden haft mycket att tänka på. Det är möjligt, att det låg något af förakt i min ton, som jag ej kunde dölja. Ty han ryckte till och betraktade mig med forskande blickar. Det låg oro i hans blick, alldeles som om han fruktat, att något ondt skulle hända mig, eller att något sådant kanske redan händt. Och han fortfor att gå bredvid mig under tystnad, medan han syntes söka efter ord för att åter anknyta det afbrutna samtalet. Jag var lika förvånad som förargad. Hela situationen föreföll mig barock. Här arbetade jag dag ut och dag in med mitt eget öde, om också detta öde endast tagit gestalten af en liten flicka, som bedårade mig, och häri ville denne man gripa in, endast därför att han plägat äta supé i mitt sällskap och tala filosofi vid kaffet. Min öfverretning blef så häftig, att jag ej längre kunde lägga band på mig. Utan att ens göra ett försök att finna en förevändning, tog jag plötsligt afsked och vek af på en bigata. Man skulle tro, att detta hade varit nog att för framtiden hålla honom på afstånd. Men så var ingalunda fallet. Vid de mest besynnerliga tider på dygnet såg jag honom stryka omkring kvarteret, där jag bodde.
De giftas och ogiftas förhållande sig emellan efter Ständ. Resuméen af desse sist uppräknade 9 Tabeller är i korthet följande: de gifta parens förhållande i lika stor Folkmängd var år 1810 sorn. Äkta Barns proportion lill hustrurne år lSio som lo till 62 och 1815 som 10 till 58- Oäkta barnens proportion till ogifta Qvinnorne år igio sorn i till 6.5, och 1815 sorn 1 till 61. Såsom bevis om en förbättrad vård i afseende på desse sistnämnde, får i underdånighet anföras att efter medeltal hafva endast 2,016 af dem dode emot 5,293 födde, hvaremot i förra qvinqvennierne proportionen gemenligen icke understigit hälften. Alla födda äkta och oäkta Barnens förhållande till Folkmängden var år a8to som 10 till 326 — år 1815 10 till 303. de dödes till Folkmängden 10 till 315 to t. 370, <le dödes till de födde 100 - 96 100 - 122. Jemförelsen af Folkmängden 1810 och 18x5 emellan visar att de timade förlusterne träffat för bada konen åldrarne emellan 5 och 10, 40 och 50 samt 75 och 85 år samt serskildt man; könet åldern emellan 10 och 15, 65 och 60 samt 90 och 95 och serskildt qvinkönet emellan 85 och 90 samt 95 och 100 år;, men alla Öfrige åtdersgraderne hafva vunnit mer och mindre betydande tillökning. Det vapenföra mankönets antal har sedan 1810 vunnit en tillökning af 26,224 personer och steg 181,5 till 455,184 män.' Den sistnämnde eller XH Tabellen upplyser slutligen Folkmängdens förändrade förhållande Konungens Nåd. Propositioner’. 313' till gifta och ogifta , Ståndsvis, i jemnförelse med de bägge föregående q vinqvennierne, ocit i hvad proportion hvardera Ståndet till förökningen bidragit.
Af besparade medel för föregående åren . Af interims-uppbörden Å 2:dra Hufvud-titeln, till fångars skjuts och underhåll, . , , Å 4:de Dito, lili Carlshamns Kastell 1X1* lil*) • *■ • • j, . f , , Å 6;le Dito, lill Sjömätningar,. Revisorerne hafva funnit Kongl. Förvaltningens af Sjö-ärenderna hufvudbok endast innefatta ett sammandrag af dess kassa-räkning, så att den, jemte de utbetalningar detta Embetsverk omedelbart bestridt, blott upptager alla till Kongl. Flottans Stationer och Lotsverket, för särskilda ändamål, anordnade medel. För hvad utaf eller utöfver dessa medel vid Stationerna och Lotsverket åtgått, äfvensom för de befintliga bebållningarne, finnes icke någon redogörelse uti hufvudbokeli, hvars summor, af sådan anledning, ej öfverensstämma med de motsvarande i Rikshufvudboken, der åter Stationernas och Kongl. Förvaltningens räkenskaper sammanföras. Revisorerne förmoda, att det Embetsverk, som disponerar Femte Hufvudtitelns hela anslagssumma, bör uti sin hufvudbok fullständigt redovisa densamma och der upptaga Stationernas särskilda räkenskaper, hvarest blott specialiteter och verifikationer skulle behöfva sökas. Likaledes och då Kongl. Flottans ekonomiska Öfverstyrelse ostridigt måste taga, kännedom af underlydande Verks redogörelser och dem kontrollera, synes det vara alldeles nödvändigt, att resultatet af desamma äfven upptages i Förvaltningens hufvudbok, åtminstone med lika fullständighet, som i Rikshufvudboken, hvilken, i anseende till den korta tiden för Stats-Revisionens sammanträde och det dervid antagna arbetssätt, icke kan för en dylik granskning begagnas och blifva tillfyllestgörande. Revisorerne tro derföre, att de Kongl. Förvaltningen underlydande Verken ej borde tillåtas att definitivt afiora andra belopp, än dem, sorn antingen, enligt meddelad stat, äro till utbetalning bestämda eiler ock blifvit af Öfverstyrelsen, efter derom gjord anmälan, tili afföring utur räkenskaperna godkända.