Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var blomman af hufvudstadens bildningsaristokrati, den krets hon trädde in i; och hon mottogs som en jemnbörding derför att hon kom in under skyddet af Kate Zimmermanns auktoritet. Det märkte hon aldrig, reflekterade aldrig deröfver. Hon var så van att mötas med sympati, hvart hon kom, och hon tog emot det allt med samma glada och barnsligt frimodiga småleende. Till William var förhållandet hvarken varmare eller kallare än förr. Hon tryckte sig in i hans axelveck och hon mottog hans smekningar, men det fans intet löfte, intet band mellan dem. Han hade sjelf sagt: »Jag vill att du skall vara fri. Låt oss inte peta och plocka på det, som nu spirar fram. Låt det blomma eller vissna utan att vi röra det med våra förmätna händer.» Just detta, att han gaf henne så full frihet, trodde han var lifsvilkoret för hennes kärlek; då skulle den så småningom växa sig stor och stark. Det såg också ut som om han skulle få rätt; denna ömtåliga finkänslighet hvarmed han vakade öfver att det aldrig skulle smyga sig in mellan dem ett band, som kunde bli tryckande, gjorde att hon kunde hängifva sig åt det behag hon kände i hans sällskap och vid hans smekningar utan betänkligheter och utan skrupler. Det kom aldrig till någon förklaring emellan dem: »Jag vet att jag skulle ångra mig i samma ögonblick ordet hunnit ut om min mun», sade hon. Och han beundrade hennes uppriktighet och tog utan protest det ofödda ordet direkte från hennes läppar. Han tyckte också sjelf att detta var mera fint och innerligt; ordet sjelft var så kallt och groft. Ibland kunde han likväl icke låta bli att fråga: »Säg – känner du det inte nu som om du kunde bli min?» Men hon svarade alltid undvikande. I familjens lif var allt gemensamt; medlemmarne läste hvarandras bref och delade hvarandras hemligheter. Alma var den enda som gömde sina bref. Men detta kom sig icke af brist på förtroende; det sade hon ofta sjelf och William trodde henne. Han var nyfiken men ville icke vara enträgen.
St. icke under någon förevändning må förr än å nästa riksdag propos. till bifall upptaga, d. v. s. densamma för gällande grundlag förklara. Sådana äro grundlagens föreskrifter i afseende på R. Stts rätt alt entaga eller förkasta de förslag till grundlagsförändringar, hvilka Const.Utsk. emottagit från Konungen eller enskild Den i Juni. 5 riksdagsman och til! RiksSt:n Sfverlenmat. I afseende på Consl.Utsk:s egen rall att föreslå grundlagsförändringar, nämner 56 §:n lleg.Frn intet ; det är först 81 §:n, som säger i afseende på Coust.Utsk.: "De 11 a U ts k., hvars pligt det vara skall ali grundlagarna granska, äger rätt hos R. St. föreslå de ändringar deruti, sorn det anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa.” Murken, mine herrar! att lagstiftaren i denna § har öfverlemnat åt Coust.Utsk., och icke ål Stånden, att bedomina hvilka grundlagsändringar uro högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa; hvilket bevisar, alt 1809 års grundlagsskrifvare i delta fall både hade förutseende och en noggrann kännedom om så väl Svenska som alla kastindelningars motvilja för förändringar. Denna § slutar föreskrifterna i afseende på Const.Ulsk;s rätt alt föreslå grundlagsändringar med att uttryckligen säga: ”R. St. må icke å den riksdag, då Utsk. någon sådan ändring föreslår, utan först å den nästföljande, derom besluta. ” — Sedan följa föreskrifter för proceduren vid detta beslut.
Till postanstalter af sistomförmälda beskaffenhet hafva derjemte under revisionsåret förvandlats de förutvarande postuppsyningsmansplatserna: Wermdö i Stockholms län; Kolslätt i Elfsborgs län; Böda i Kalmar län; Backe i Wester-norrlands län; Åsele, Bjurholm och Norsjö i Westerbottens län; samt Pajala och Öfver-Kalix i Norrbottens län_ — 46 — I öfrigt hafva under året följande nya poster blifvit inrättade, nemligen: Inom Orebro län, en enkel post mellan Karlskoga och Nora samt mellan Nora och Lindesberg; inom Malmöhus län, en dubbel post å den I { mil långa vägen HörbyHöör; samt inom Westerbottens län, l;o) emellan Lycksele och Åsele, en gång i veckan fram och åter, med anlöpande hvarannan gång af Orträsk och Fredrika samt hvarannan gång af Dorotea, Wilhelmina och Stensele; 2:o) emellan Stensele och Sorsele, hvar fjortonde dag fram och åter; samt 3:) emellan Stensele och Tärna, en gång fram och åter hvar fjerde vecka, i sammanhang med hvilka poster postuppsyningsmansplatser inrättades i Orträsk, Dorotea, Wilhelmina, Stensele, Sorsele och Tärna. Härförutan utvidgades vid slutet af året till vanlig enkel postgång den förut endast hvar fjortonde dag gående posten mellan Hammerdal och Österåsen i Jemtlands län. Sedan postförbindelsen mellan Stockholm och Arboga, på grund af nådigt bemyndigande, under årets tre första månader underhållits fem dagar i veckan med Postverkets och de öfriga två dagarne i veckan med enskild diligens, har diligens-farten å berörde linie äfven efter seglationens öppnande fortgått två gånger i veckan; och verkställdes från medlet af November postföringen mellan Stockholm och Arboga öfver Westerås uteslutande med Post-verkets egna diligenser. Med början af sistnämnde månad utsträcktes diligens-befordringen mellan Göteborg och Helsingborg till alla dagar i veckan, äfvensom dylik postförbindelse upprättades mellan Helsingborg och Lund. Från Mars månads början blef den brefpost, som dittills gått mellan Ystad och Aby öfver Hörby och Höör, utsträckt till Engelholm samt, en gång i veckan, förvandlad till paketpost.
Detta är ju ett förhållande, som inträffar ganska ofta, och hvarföre skulle då Riksbanken vägra att gifva försträckningar åt filialbankerna, hvilka kunna anses såsom Riksbankens söner. På grund af dessa mina skäl anser jag förslaget vara ganska välbetänkt och i full konseqvens med de åsigter, som af R. St:r vid förra riksdagen hyllades, hvarför jag tillstyrker bifall å detsamma. Hr Printzensköld: Jag får hembära min stora tacksam het till Hr Nordenfelt för den definition på ordet »bankmässighet», han framställde, men på samma gång får jag beklagligen underrätta den värde talaren derom, att denna definition ej alltid håller streck vid tillämpningen. Om, på sätt den värde talaren säger, det vore öfverensstämmande med en riksbanks grundidé, att så hastigt som möjligt omsätta sina kapitaler — hufvudmotivet enl. den värde talarens utsago för så väl förra som uuv:de BankoUtsk:s åtgärder —, hvarföre hade man vid förra riksdagen en sådan ifver att fastläsa bankens penningesummor vid bestämda föremål? Hvarföre på ett håll fastläste man 7,500,000 rdr, hvarföre på ett annat 9,000,000 rdr? Hufvudsyftemålet med Riksbanksns tillvaro är 232 D eii 20 J u n f /. m deremot, efter mitt begrepp om bankmessigheten, att uprätthålia myntvärdet, hvarföre äfven banken skall ega en grundfond, som ej får rubbas. Under sådana förhållanden frågar jag Eder, Mine Hrr! hvar man väl kan antaga, att denna fond ligger säkrare placerad än i den Svenska jorden, ty om äfven alla filialbanker gjorde bankrutt, så vore det likviil en omöjlighet att fastighetsvärdet kunde falla så lågt, att derigenom banken skulle äfventyra det ringaste i afs:de på sin säkerhet. Eller är det kanske förmånligare att Svenska hemman sättes i pant hos utländska kapitalister, hvilka derigenom skola så småningom suga till sig afkast ningen af den Svenska jorden?
Majus Befallningshafvande i Westerbottens län meddelad uppgift, grundad på intyg af Lappmarks-fögderiets å sockenstämma församlade invånare, nästen till dervarande lappfogde utgått: från Lycksele Lappmark med en half renstek eller en renbog för hvarje lappskatteland och med en ljäder eller två orrar eller två kappar korn eller 32 sk. banko för hvarje skattlagdt hushåll, samt från Åsele Lappmark med 12 sk. samma mynt för hvarje lappskatteland och hvarje skattlagdt hushåll, i följd hvaraf och då lappskattelanden och hushållen utgjorde, de förra 191 och de sednare 1,215, nästen årligen uppgått till ett sammanräknadt belopp af 618 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 42. 3 R:dr 28 skill, banko, deruti icke inbegripen den afgäld, som förut till Lappfogden utgått från Arvidsjaurs oell Arjeplougs socknar, hvilka, enligt Kongl. Brefvet den 10 Fe bruari 1837, blifvit förlagde under Luleå fögderi i Norrbottens län och icke erlägga näst till den vid slutet af år 1855 utnämnde nya Kronofogden i Westerbottens Lappmarker; att då denne tjensteman måste anses berättigad att bibehållas vid de inkomster företrädaren oklandradt åtnjutit, samt vid anställd granskning af uppgiften derom, någon anmärkning till siffran icke förekommit, funne Kammar-kollegium och Stats-kontoret bemälde Kronofogde böra med ersättning för nästen af allmänna medel hugnas på det sätt, att en lämplig kontant lön i ett för allt honom i Nåder tilldelas, i hvilket afseende Kollegierne i underdånighet anfört, att som vid 1840 och 1841 årens riksdag lönerne för Lapplänsmännen förflyttades från anslaget till Lappmarks Ecklesiastikverk å Åttonde hufvudiiteln till Sjette hufvudlitelns anslag för landsstaten samt det förstnämnda egentligen vore afsedt för Lapparnes religionsundervisning, presters aflönande o. s. v., lämpligast syntes, att Lappfogdens å berörda Ecklesiastik-stat ännu qvarstående aflöning
Af den 1 Juni, i anledning äf motion om Utarbetande af förslag till en allmän Bergverks Stadga» . 3:0 Af samma dag, angående Uuderplatser och allmänna skallgångar; och 4:0 Afven af samma dag, om förändring af Stängseltiden i 5 Cap. 4 §. Byggninga - Balken j hvilka Memorial biföllos. Ut Supra. Ex Protncollo Carl Magn. Robsahm. Utdrag af Hederväfcia Bonde-Stdndcts Protocoll vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 28 film 1815- S. D. Föredrogs 5 nyo och bifölls Lag samt Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskottens den 1 Juni gemensamt afgifne Memorial, som den 22 blifvit på bordet lagde, angående 1:0 3 4 §4 Den 2S Juni.' j:o Väckt motion om afskaffande af allmän,; na skall efter odjur och Luderplatser. 2:0 Herr Lagmannen Grefve Gyllenborga Memorial om Stängsel-skyldigheten; och 3:0 Utarbetande af Förslag till allmän Bergverks-Stadga. Ut Supra. Ex Protocollo Oiof Werlin. S. D. "Upplästes Särskildta Utskottets, den 26 I denna manad afgifne utlåtande, i anledning af flera till Utskottet öfverlemnade Memorial, rörande nödvändigheten af kraftiga Författningar, dels till afskaffande af Guld och Silfver på Civileoch Militaire-Uniformer och dels till hämmande af yppighet och öfverflöd i allmänhet; och hade Utskottet ansett sig endast böra åberopa det yttrande och Förslag i detta ämne, som, i sammanhang med dess Betänkande af den 17 Juni, rörande medel och utvägar till afhjelpande af den öfverklagade förlägenheten i allmänna rörelsen, Utskottet redan afgifvit; hvarvid Hedervärda Bonde Ståndet fann för godt att låta bero. Ut Supra.
Men dels handlade nämnde lagställe icke 0111 domarens 1111 i fråga varande skyldighet att fälla den skyldige, äfven i brist äf åklagare, utan om en vida mer inqvisitorisk makt, som åt domaren der uppdrages, att utan åklagare till och med berama urtima ting, för att ransaka öfver ett angifvet eller bekant blifvet brott, och dels ägde samma lagställe ingen tillämpning i stad, der det således icke på denna grund kunde sägas domaren åligga att företaga ransakning, ändå att ingen kärer; hvaraf följde, att i stad strafflösheten utan all gräns skulle, enligt satsen om domarens overksamhet i brist af åklagare, kunna sträcka sig till brott af hvad slag som helst. Från meranämnde lagställe uppkomme imedlertid otvunget den frågan, hvartill det skulle tjena, att domaren kan utan åklagare anställa ransakning, i fall han på denna ransakning ej kan också utan åklagare döma och sakfälla. Men nu vore genom lagens här gifna föreskrift domaren endast uppdraget sjelfva ransakningens anställande, och ingenting för öfrigt sagdt om rättegångssättet eller 0111 särskild behörighet för domaren att i salunda anhängigblifna mål vidtaga annan befattning, än i hvilka andra som helst. Och häraf ansåge jag följa, att domaren ej blott i ringare mål, utan ock i de aldrasvåraste skulle sakna behörighet att utan föregånget åtal döma och sakfälla, derest ej annan grund till en sådan behörighet funnes, än åberopade 4 kap. 1 § Rätteg.-balken. Som nu likväl detta lagställe vore onyttigt, om ej deri förutsattes, att en slik behörighet domaren tillkommer; så trodde jag denna förutsättning ligga uti lagen såsom allmän regel, från hvilken blott undantagas de särskildt i lagen utsatta fall, der det beror af målsägare att saken nedlägga. Jag erkände, att i fall jag häruti misstoge mig, hela svenska brottmålslagskipningen då stöde på en för mig obegriplig fot. Det så kallade rent ackusatoriska rättegångssättet vöre då redan gällande, utan att de för dess realiserande nödiga anstalter blifvit införda.
Dessas förbättring har jemväl, efter låga grunder, blifvit beräknad till ringa värde, hvilket synes deraf, att på hela denna jordvidd har förbättringen i spannmål årligen blifvit uppskattad till endast 19 tunnor 15 kappar. Det öfriga har beräknats till hö eller torf, ehuru jordens beskaffenhet är till aldra största delen sådan, alt den, frigjord från vatten och försatt i kultur, måste blifva åkerjord af bördigaste beskaffenhet, och delta nästan utan odlingskostnad, emedan den är jemn och stenfri. Kongl. Vägoch Vattenbyggnads-slyielsen, hvars utlåtande Kongl. Majit infordrat, har också utgått från den synpunkt, att fördelen skulle bestå endast i förbättrandet af ofvannämnda 678 tunnland och 28 kappland och således beräknadt att hvarje tunnland, endast i utdikningskostnad, skulle erfordra nära 82 R:dr Bauko, hvadan Styrelsen, i memorial den 29 December 1857, ansett företaget ej vara mera fördelaktigt, än alt Styrelsen uppfört det på förslag endast i 2:dra klass till 27,500 R:dr, hvaraf 5,500 såsom anslag och 22,000 såsom lån. Hos ofvannämnda Styrelse förvaras alla kartor och handlingar, som röra sänkningen af Hösjön, och jag anhåller att det Utskott, som kommer all handlägga denna motion, ville dem derifrån reqvirera, i hvilket fall jag är öfvertygad alt derur skall inhemtas, att ingen jordrymd, som komme att vinnas från sjön, är tagen i beräkning, utan endast vattensjuk mark, hvilket föranledt Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen att anse företaget så litet lönande, att det borde uppföras i endast 2:dra klass; alt vattenytan i Waljesjön, som genom ett några 100 alnar långt i lös och stenfri mark gående dike har sitt utlopp i Ifösjön, är endast 0,95 fot högre än vattenmärket vid Bromölla, så att af Ifösjöns sänkning följde en nästan total ultoppning af Waljesjön, som är grund och omgifven af sanka egor till betydande rymd; att Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
» Hvad skall det bli af den här flickan, som är snart sju år och inte kan lära sig taga ihop en strumpa? » beklagade sig pastorskan, vändande sig till sin man. » Ja, det är bra skada, att hon inte är en pojke, » svarade han, » ty läshufvud, det har hon då. » » Det är nog sannt, men hvad nytta har ett fruntimmer af det? » » Åh, hon kan väl bli guvernant, » små- skrattade pastorn med en menande blick på frun. » Ja, det är också en utkomst. — » » Det slog bra ut för dig, tycker jag. » » Det är inte alla guvernanter, som råka i grannskap med ogifta komministrar, » svarade frun och skrattade också, » och för öfrigt behöfs det stora kunskaper numera — språk och musik — och huru skall Tinnie få lära sådant? » » Jag kan få lära franska för mamma och latin för pappa, » föreslog Tinnie, som icke förlorat ett ord af samtalet. Fadern skrattade. » Det var inte så dumt tänkt, det där, » sade han. » D u kan gärna i denna dag börja läsa franska för mamma, men latinet, min stumpa, det får du vara ifrån — det är blott pojkar, som läsa latin. » Han gick ut, men kom strax igen. » Vet du hvad, mor? » sade han, » jag tror, att vi fara öfyer till Bodala i dag. Det är så utmärkt vackert väder, och det har så länge varit sagdt, att vi skulle helsa på där. » » Men är isen säker? » » Åh, fullkomligt. Fogelö-bönder åkte med stockholmslass i går. Vi taga skjälskinnsslä- dan, och Tinnie kan få följa med. Kan middagen vara färdig klockan tolf? » Pastorskan, som hade varit guvernant i en finare familj i Stockholm, hade därifrån medfört vissa litet förnäma vanor, hvaribland den att äta middag så sent som klockan ett. » Åbja, » sade hon, lade bort sitt arbete och skyndade ut i det i en tillbyggnad belägna köket. Tinnie satt kvar och såg utåt det glittrande snöfält, som nu sträckte sig mellan holmarna där ute. Var det möjligt, att hon skulle få fara dit ut?
In geniör-korpsens penningeanslag minskas med ett belopp af 2,636 Ridr 67 öre. b) För uppsättning af ett nytt Sappör-kompani har Kongl. Majit äskat ett belopp af 17,319 Ridr 65 öre, i afseende å hvilken fråga uti Statsråds-protokollet meddelas, bland annat, hurusom Chefen för Ingeniör-korpsen redan år 1856 gjort underdånig framställning om uppsättning af de enligt den uppgjorda planen ännu återstående andra och tredje Sappör-kompanierna, men Kongl. Majit funnit de många vid förra riksdagen ifrågasatta andra angelägna föremål, som erfordrade anslag, lägga hinder i vägen att då föreslå Rikets Ständer beviljandet af de härtill nödiga medlen. Då emellertid en armées företag i krig väsendtligen vore beroende af det skick, hvaruti Ingeniörväsendet sig befinner, och i första rummet den del deraf, som utgöres af krigsbryggor, men hvad i detta hänseende hittills kunnat här åstadkommas vöre så otillräckligt, att dermed föga kunde uträttas, hade Chefen för Ingeniör-korpsen ånyo fästat uppmärksamheten på behofvet af den primitiva planens utförande om icke på en gång, åtminstone efter hand. Med det nu befintliga enda Sappör-kompaniet, utgörande 120 man utom befäl, samt beräknadt såsom den minsta möjliga servis för ett krigsbrygge-eltipage, kunde nemligen slås en brygga af endast 150 fots längd, fullt begagnelig för alla vapen, samt af 198 fots längd under vissa vilkor; men otillräckligheten häraf vore icke svår att inse och hade tydligen visat sig derigenom, att denna inskränkta broträng knappt varit begagnelig vid vanliga fältmanövrer, såvida icke öfvergångsställena lämpats efter den ofvan angifna obetydliga bredden.
Jag begri griper ej, hvarföre, då man å ena sidan medgifver att en undersökning, i afseende på Härjeådalens återläggande till Gefleborgs Län är nyttig, man icke å andra sidan älven vill medgifva, att en lika undersökning, angående Jemtlands återförande till Wester-Norj lands Län , kan vara fördelaktig, och således böra äga rum. — Jag yrkar det, och i händelse Ridderskapet och Adeln ej dertill vill lemna bifall , anhåller jag om Votering. Grefve von Schwerin: Jag har visserligen den enskilda öfvertygelse , att någon undersökning i denna fråga ej bör ega rum; äfvensom att, om Riksens Ständer hos Konungen framställer någon önskan derom, Konungen ej den samma bifaller; men då 2 Stånd redan lära gillat Utskottens Utlåtande i hela sin vidd, så får äfven jag hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln kunde godkänna Utskottens Utlåtande, på det denna sak, derigenom att Ridderskapet och Adeln stadnade i ett annat beslut, icke må bli en Nämd-fråga. Herr Grefven och Landt-Marskalken förnyade den af honom till bifall g'v0 Den 57 November e, m. å Utskottens Utlåtande i hela dess vidd förut gjorde proposition. fUpades starka Ja, jemte några Nej, Herr Montgommerie: Jag anhål ler ytterligare om Votering ; och får såsom skäl derföre uppgifva, alt Bonde-Ståndet afslagit Utskottens Utlåtande. Under det Voterings - Propositionen författades, begärde Herr Montgommerie åter ordet, Samt anförde: Ehuru jag nu fått den upp lysning , att om Ridderskapet och Adeln afslår Utskottens Utlåtande, och 2 Stånd således stadnar mot 2, frågan förfaller; så hemställer jag ändå, om man ej bör göra afseende på 1 1,000 personers yttrade önskan, och derföre får jag anhålla, det Herr Grefven och Landt-Marskalken täcktes, genom förnyad Proposition, utröna Ridderskapets och Adelns tänkesätt i detta fall.
Den ministeriella falangens lösa sammansättning visade sig redan deri, att den var bygd på ett förbund mellan de oförsonliga antagonisterna från borgareståndets glansperiod Murén och Björck, och hela denna koalition föll äfven fortare än man kunde tro sönder. Det fordras ock mer än öfvermensklig tro för att hoppas på varaktigheten af ett parti, som icke hade något annat program än att under alla förhållanden understödja en minister, hvilken så tydligen hade sina bästa dagar bakom sig, såsom förhållandet var med den De Geerska ministéren, hvars homogenitet var betänkligt störd genom frih. Gripenstedts utträde ur densamma, en förlust så mycket känbarare som denna ministér just i honom egde sitt bästa och pålitligaste stöd. Den gamla rivaliteten mellan de båda storheterna Murén och Björck var allt för väl ingrodd, för att icke vänskapen, trots det brydsamma i situationen, inom kort skulle taga slut. Så skedde ock. Ultraministerialism var för oppositionsmän par préférence en allt för obekant rol för att det skulle lyckas dem att i längden hålla sig vid densamma. En ny fraktion uppstod, som hade för ändamål att hålla kurs mellan den ministeriella falangen och den uppstående landtmannaoppositionen, en fraktion som visserligen bland sig räknade flere af kammarens talangfullaste, kunskapsrikaste och mest intelligenta män, men som dock aldrig lyckades tillvinna sig något verkligt inflytande på ärendenas gång och snart nog äfven försvann. Denna fraktion blef kallad » centern », och i spetsen för densamma stodo herrar Hierta och Björck. Dess numeriska antal var dock allt för ringa och icke illa har hela fraktionen blifvit kallad » en generalstab utan soldater ». Om redan i denna omständighet ligger fröet till den ohjelpligaste svaghet, måste så mycket mer den inom sjelfva staben rådande schismen förminska den redan förutnog otillräckliga kraften, och de motsatta meningar, som inom statsutskottet representerades af de båda ledarne, förorsakade inom kort partiets fall. Försök gjordes sedan af frih. Gripenstedt, herr Stråle och frih. Liljencrantz att livar för sig förena de spridda sinnena, men utan att lyckas.
Det är en förgången tids seegna sin uppmärksamhet åt socknens tilldrader och bruk i osminkade drag, som i denna gelser som åt sin ekonomi vid det framför länstolen vid fönstret placerade skrifbordet, skildring skola träda dem till mötes. där hon hade sina räkenskapsböcker och alla De gamla fröknarnas far var den förste, handlingar, som rörde hennes landtbruk. Ty som bar det adliga namnet Silfverstedt. Han hon var en praktisk, duglig kvinna, som själf hette förut Kilstedt, var kommissarie i Länsuuder sig endast hade en rättare jämte det banken, men erhöll sedan han blifvit adlad namn, nödiga antalet drängar och ladugårdspigor. heder och värdighet af öfverceremonimästare. Ehuru hon hade ett högt begrepp om sin Han var två gånger gift, och barnen sammanaristokratiska börd, som på mödernet sträckte räknade i båda äktenskapen voro till antalet sig längre tillbaka än på fädernet, och inte nio stycken. A f dessa voro de båda yngsta gärna inlät sig i närmare umgänge med ande gamla fröknarna på Berga, som den tiden dra än sina adliga vederlikar, var hon dock var ett äfven på kvinnolinien ärftligt fideipå samma gång en hjärtegod kvinna, som kommiss. Uppfostrade i stor tarflighet på gärna såg lyckliga och glada ansikten omlandet voro de ingalunda vana vid nöjen eller kring sig. någon läckerhet i mat och dryck. De kunde t. ex. med god smak om kvällarna dricka te I vår beskrifning skola vi nu också följa på torkade gullvifvor och därmed servera äfsamma ordning och först sysselsätta oss med ven sina gäster. Den äldsta systern dog reden praktiska sidan af gården och landthusdan 1828, vid sextiotvå års ålder, men den hållningen. När man körde gården uppför, yngsta lefde ända till 1845, och det är unhade man till höger rättarens rum och drängder hennes tid, som denna skildring af lifvet kammaren med nödiga hyfvelbänkar m. m. på Berga rör sig, ehuru man med all sannooch kom slutligen till en utkörsväg förbi likhet kan anta, att det inte undergått någon köksfönstret, som ledde till stallet och laduförändring, sedan de båda systrarna först slogo gården.