Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den person, som medför uppbördsbestyret, har deremot en ganska stor förtjenst, och han underlåter icke att hålla efter tiondegifvarne, samt åstadkomma en mängd trassel vid uppbörden för att såmedelst erhålla det högsta möjliga pris. Således lida räntegifvarne, utan att inrättningen, till hvilken räntan blifvit anslagen, har någon fördel deraf, och förlust uppstår följaktligen på ömse sidor. Jag har velat omnämna detta exempel för att ådagalägga följden af de beprisade fördelarne deraf, att indelningshafvare sjelfve uppbära sina räntor. Hr von Hartmansdorff: Gr. Lagerbjelke har vid detta tillfälle hört något mera än hvad jag yttrat. Han har nemi. sagt, det jag skulle hafva drifvit den satsen, att Staten borde vara ömmare om de allmänna inrättningarna än om löntagarne. Men jag har endast yttrat alt, då Staten icke bör indraga de till särskilde löntagare upplåtna räntor, bör han ännu mindre göra det med dem, som blifvit allmänna inrättningar anslagna. Det skäl, mina motståndare föreburit, nemi. att löntagare preja räntegifvare, om dem sjelfva anförtros att sina räntor uppbära omintetgjorts derigenom, att allmänna inrättningar, såsom Upsala akademi, bestämma, på sätt J kännen mine Hrr! ett visst pris, hvarefter akademien sedan emottager lösen Den 11 September f. m. 255 för sina räntor. Detta prisets bestämmande sker med sadan noggrannhet att jag icke hört klagan öfver räntegifvarnes prejande, utan tvärtom uppgifves att äfven enskilde taga academiens pris till liqvideringsgrund sig emellan. Det har äfven blifvit sagdt, alt uppbörden af räntor medför stora besvär för de allmänna inrättningarna, och att uppbörden derföre borde öfverlemnas åt Staten. Jag erkänner visserligen, att besväret är stort, men så är äfven säkerheten för räntornas ulfående vida större, än om Staten uppbure och skulle åter utbetala deras belopp, för denna större säkerhet åtaga sig de allm. inrältningarne gerna det större besväret. Grin har jemväl påstått det vara en fördel för dem att slippa uppbörden.
Detta skulle tilläfventyrs inträffa, om icke någon skilnad, äfven i afseende på arfsrätten, gjordes emellan de barn, hvilkas härkomst står i sammanhang med högst straffbara brott, och andra oäkta barn. Den ifrågavarande lagförändringen har sitt motiv i den rättvisa, man ur allmänt mensklig synpunkt är skyldig det oäkta barnet; men känslan af det lagliga slägtbandets betydelse för samhället och omsorgen om de kristliga sedernas helgd äro också tvänne mägtiga krafter, som länge motverkat en sådan förändring och ännu stå i vägen för hennes fullständiga genomförande. Det nådiga förslagets stora förtjenst ligger, enligt Utskottets uppfattning, just deruti att, genom de tvänne modifikationer hvilka hos Borgare-Ståndet blifvit betecknade såsom brister hos förslaget, man på ett lyckligt sätt undvikit de båda hufvudsakliga stötestenar, sorn hittills alltid utgjort hindret för en förbättring af de oäkta barnens ställning. 4 Lag-Utskottets Memorial N:o 33. 1 afseende på formen har mot det nådiga förslaget anmärkts, att detsamma i vissa delar skulle vara otydligt; men, om äfven i ett eller annat fall stridiga åsigter skulle kunna ur detsamma härledas, så lärer dock i intet fall böra uppstå något tvifvel om den rätta tolkningen. Så har väl, med afseende på bestämmelsen, att barnet skall vara arfsberättigadt, »derest modren låtit såsom sitt barn anteckna det i kyrkoboken», anmärkts, att denna ordställning, med hänsyn till det strängt vilkorliga deruti, möjligen kunde föranleda »tvekan om lagstiftarens mening i frågan, hvem bevisningsskyldigheten åligger, så att, om en qvinna födt oäkta barn och anteckning derom funnes i kyrkoboken samt tvist efter hennes död uppstode om barnets rätt till arf, det kunde anses antingen åligga barnet att bevisa, det modern verkligen sjelf eller genom lagligen befullmägtigadt ombud låtit anteckna det såsom sitt, eller ock anteckningens befintlighet i kyrkoboken utgöra i och för sig ett bevis att modern erkänt barnet, till dess det å vederdelosidan styrkts att anteckningen tillkommit utan qvinnans tillåtelse eller härrört af något misstag».
strofen glömde afhemta. Sådant, ser Ni, skulle en upplyst gentleman DEN OKÄNDE (kastar af sig hatt och rock). Förbannade qvinnan! - LÄKAREN. sedan Nessus-drägten i åminnelse. Gå nu in och kläd om Er, så Håll till godo! Aflagda manskläder ha alltid varit fatala ända AUGUST STRINDBERG skall jag sitta här och se på, och jag skall höra på när Ni gör upp Glöm inte käppen! den der affären på tu man hand med den förbannade qvinnan. DAMEN (har skyndat upp mot huset, men faller framför trappan). DEN OKÄNDE (står handfallen). LÄKAREN Käppen! Käppen! DEN OKÄNDE. Icke för qvinnans skull, men för barnets, ber jag om nåd! LÄKAREN (vild). sängkläderna inräknade, och vårt barn. Ni har mig inom Era dörrar, jag sitter vid Ert bord, ligger i Er säng; jag fins i Ert blod, i Era lungor, i Er hjerna; jag är öfverallt och Ni kan inte komma åt mig. När pendeln slår midnattstimman, så skall jag andas kallt på ditt hjerta så det skall stanna som ett utgånget ur; när du sitter i ditt Jaså, det är barn också! Vårt hus, våra rosor, våra kläder, arbete, skall jag komma med en vallmo, som du inte kan se, och - han skall söfva din tanke, förvirra ditt förstånd så du får se syner på din väg så du snafvar; jag skall blifva törnet som stinger din TILL DAMASKUS som icke du kan skilja från verkligheter; jag skall ligga som en sten hand när den vill plocka rosen; min själ skall spännas som ett spindelnät öfver din, och genom den qvinna du röfvat från mig, skall genom dess mun; i dess ögon skall du läsa mina blickar så att du farväl du rosenkammare; der skall ingen lycka blomstra som jag behöfver afundas! Går). åhört som en anklagad.) jag styra dig som en stut; ditt barn skall bli mitt och jag skall tala skall stöta det bort som en fiende. Och nu farväl du lilla hus, och (Den Okände har under tiden satt sig på bänken, der han svarslös
Ridderskapet och Adeln, samt Högvördige Preste-Ståndet af förutnämnde dag, äfvensom från Yällofl. Borgare-Ståndet af den 1 sistlidne April, är vordet bifallet, kan berörde återremiss ej lill någon vidare åtgärd å Utskottets sida föranleda. Stockholm den ify Maj 1840. ->T— - ■ N:o 14. Ank. till Exp. Utsk. den i5 Maj, kl. 1 e. ra. Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N:o fy' Under den 11 sistlidne April, har Hedervärda Bonde-Ståndet, på grund af Utskottet den 25 i nyssnämnde månad tillhandakomne anmärkningar, återremitterat Utskottets Betänkande N:o fy, angående Gustaf Bernhard Appelquists motion, om kungörelses utfärdande, att Häradsskrifvare utan lösen skulle vara skyldige i mantals-längden anteckna hemmansköp, arrende-contract m. m.; men då Högloflige Ridderskapet och Adeln den 22, Högvördige Preste-Ståndet den 1 1, samt Välloflige Borgare-Ståndet den 22 nästlidne April Betänkandet bifallit; så anser Utskottet, i afseende på återremissen, någon annan åtgärd icke vara erforderlig, än att om ett sådant förhållande Hedervärda Bonde-Ståndet vördsamligen underrätta. Stockholm den ify Bih. till R. St. Prot. iSfyo. S Sami. 1 A/d. 8:de Hiift. 2 B ev ilin ings-Ut skottet s Utlåtande, N-o 15, Betänkande, N:o 16. N: o 15. Ank. till Exp. Ulsk. d. i5 Maj, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet JS:o 5.
Då det nemligen otvifvelaktigt tillkommer vederbörande församlingar att — om de än ej kunna bekosta en fullständig reparation af kyrkan — åtminstone dertill lemna enahanda bidrag, som af andra med dem jemförliga församlingar utgår till deras kyrkors underhåll, synes det vara nödigt att, innan allmänna medel härtill anvisas, bestämd uppgift erhålles om det belopp, som på sådant sätt kan åstadkommas, hvarmed den beräknade kostnadssumman följaktligen bör minskas; och dertill kommer äfven, att som det uppgjorda kostnads-förslaget, förutom kyrkans reparation, jemväl afser en tornbyggnad, hvars uppförande i sammanhang med kyrkan Utskottet lika med Öfver-intendents-embetet anser vara mindre ändamålseuligt, samma förslag ej torde utan ytterligare granskning kunna läggas till grund för beräkningen af de erforderliga kostnaderna. Utskottet finner följaktligen frågan ännu icke vara i sådant skick, att Rikets Ständer lämpligen kunna derutinnan besluta, i följd hvaraf och då Utskottets förra Utlåtande blifvit al tvänne Riks-Stånd godkändt, Utskottet ansett sig böra förnya sin deruti gjorda hemställan, att ofvanberörda motion ej måtte vid nuvarande riksmöte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 10 September 1860. STOCKHOLM, TUYCKT HOS JOIL BECKMAN, 1860 Stals-Utskottels Utlåtande, M 180. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Sept. 1860, kl. 11 f. ra. Utlåtande, i fråga om beviljande af ytterligare anslag till fortsättning af Nationalmusei-byggnaden. (U. A.)
Skrifmaterialier 3oo. Frakter och resor 8,000. Arbetspenningar i,3oo. Oförutsedda behof 3,000. qQ0 Ammunitionsförrådet1 nemi.: Kruttillverkningen 37,000. Ammunitionsbehof i,5oo. 38 500 Armeens Gevär samt Gevärsförråd och tillverkning, Gevärsförrådsbehof 2,000. BeväringsStaten i Wisby 700. Passe volance på verktyg 600. Transport Passevolance för Regemen ternes gevär Reparationer af gevär 9,000. Instructionsmedel 200. Arméens Exercicebehof . 2,000. Upphandling för Arméen 6,5oo. Nya gevärspersedlar 82,000^ j3>200t Artilleriets personal och hästar: Hy resbehof 2,000. Passevolance på Ridoch Stallpersedlar Artilleriets Excercicemedel i,5oo. Arfvoden för Bataillons Handtverkarne 5oo. Mariebergs Läroverk 12,000. 8>200, Artilleriets materiel: Experimentmedel 2,5oo. Underhåll och förbättrande i5,ooo. 30)500 Summa R:dr 225,000. Häraf synes, att utgifterne för Artilleri-materielen utgjort, då Tygbehofven äfven inberäknas, omkring f af hela det årliga anslaget; men när Tygbehofven ej inberäknas, endast TV af hela utgiften. * Den 29 December f. m.
Ensamt för Matros-korpsen hade således erhållits anslagstillökning i anseende till materialiernas ökade pris; och fastän enahanda skäl förefunnits för tillökning jemväl i anslagen till de öfriga korpsernas beklädnad, hade den likväl icke blifvit ifrågasatt, emedan under den korta tid, som förflutit sedan anslag för dessa sednare korpser på Riksstaten uppförts, tillräcklig erfarenhet ej hunnit vinnas om bekläduadskostnaden, helst denna varit beroende af den kort före nämnda riksmöte inträffade allmänna prisstregning, hvilken då ännu ansetts vara tillfällig. Som likväl någon väsendtlig nedsättning i prisen sedermera icke egt rum, och deraf blifvit en följd, att beklädnadsanslaget under flera år öfverskridits med ej obetydliga belopp, hade nu Förvaltningen af Sjöärendena, med anmälan af dessa förhållanden, tillkännagifvit sin åsigt vara, att beklädnads-materialierna icke heller i framtiden skulle falla i pris och att följaktligen beklädnads-anslagets höjande till det belopp utgifterna kräfde, icke längre kunde undvikas, samt tillika i sådant afseende anfört, hurusom, då den årliga kostnad förbcmälde korpsers beklädnad skulle under den närmaste framtiden komma att medföra, beräknades efter upphandlingsprisen för åren 1856—1860, hvilka infallit omedelbart efter tiden för ofvannämnda allmänna prisstegring, blefve, enligt nu gällande beklädnadsstater, kostnaden: 16 Stats-Utskottets Utlåtande N-.o 81. för Marinregementet R:dr 63,208: 92, „ Kanonier-korpsen „ 17,624: — „ Matros-korpsen 24,000: — „ Skeppsgosse-korpsen 13,540: 60. eller tillhopa R:dr 118,373: 52, och skulle alltså, enär nuvarande anslaget uppginge till endast. „ 103,339: 94, en förhöjning deri erfordras af R:dr 15,033: 58.
N:o 41, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser; N:o 167, ang:de liden för nästa revision af statsbankooch riksgäldsverkens förvaltning och räkenskaper; N:o 168, i anledn. af väckt motion om statsanslag för en navigationsskola i Westervik; N:o 169, i anledn. af erhållne återremisser å belänkandet N:o 82, ang:de väckte molioner rör:de förhöjning i priset å salpeter ; N:o 170, i anledn. af erhållne återremisser af beiänk. N:o 95, ang:de eftergift i arrendet för Mörrums kronolaxflske i Blekinge län; N:o 171, i anledn. af väckt motion, ang:de nedsättning i arrendet för kronosäleriet Boda; N:o 172, dels i fråga om äskadt anslag för gevärslillverkningen, dels rör:de förvaltningen af Carl Gustafs stads gevärsfaktori; N:o 173, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de rättighet till pension för åtskillige vid fångvården antagne tjenstemän; Bevillnings-Utskottet: N:o 15, i anledn. af gjorde anmärkn:r emot betänk. N:o 11, ang:de stämplade pappersafgiften; Lag-Utskottet: N:o 47, i anledn. af vackt motion om förändring af 5 § i 2 cap. Utsöknings-balken, så vidt den angår tiden, hvarigenom lagsökningsmål, som af K. bef:de förklarats tvistige, böra till domstol instämmas; N:o 48, i anledn. af väckt motion om förändring af vittnes-eden; N:o 49, i anledn. af återremiss utaf en punkt i Utsk:s betänk. N:o 35, öfver väckte motioner om ändring af 2 g samt upphäfvande af 5 och 6 §§ i 2 cap.
För att förekomma sådana olyckor, fann en vis konung på den utvägen, att vid sitt uppstigande på thronen utsticka ögonen på alla sina bröder. Huru gammal denna sed är, vet jag ej att säga. Men i Persien har den sedan många århundraden tillbaka varit i bruk. Din far lät på samma sätt handtera sina bröder, och Mahmud hade tilltänkt dig och sina öfriga bröder samma öde. – Grufligt, grufligt! ropade jag rysande, och tackade himmelen, att jag ej förr känt denna nyhet, som skulle ökat gallan af alla mina lidanden. – Grufligt? upprepade Darodsja, din slaf faller i förvåning. I Turkiet dödas merendels, samma dag kejsaren stiger på thronen, alla hans bröder. Men vi, vi äro mensklige: vi bära aktning för konungablodet, vi skona dessa olyckliges lif och åtnöja oss blott med att beröfva dem synen. – Denna sed är nu för alltid afskaffad i mitt rike, sade jag med en befallande uppsyn. – Darodsja drog sig undan, men förglömde ej att förtälja divan denna nyhet. detta farliga försök, att afvika från vanans eviga kretsgång. Man inkom med föreställningar, man besvor mig vid rikets högsta väl, vid min egen säkerhet ... – Den, som mera omnämner denna sak, skall sjelf erhålla sina ögon utstuckna, svarade jag förtretad, och gjorde på detta sätt en ända på dessa öfverläggningar. Denna gerning hade dock DödsEngeln, tycker jag, kunnat skrifva mig till godo i lifvets bok. Darodsja frågade derefter, hvad öde jag beslutit öfver Mahmuds moder. Jag tillstår, att min första tanke på denna qvinna var hämd, förfärlig hämd. – Min andra tanke var att genom ädelmod förkrossa henne, att förklara henne för min andra moder och gifva henne all den ära, som åtföljer ett dylikt namn. Detta beslut meddelade jag Darodsja, som, sedan han hämtat sig från sin första förvåning, föreställte mig, hvilka skadliga intryck ett sådant föredöme kunde ingifva, huru få skulle söka min ynnest om jag belönade mina fiender såsom om de voro mina vänner.
Den, som vill, att införselstullen å kläder, gång-, linneoch säng-, ej specificerade, 8 Slata-1 Isko Hels Memorial, N:o 302. liva, andra slag (än fruntimmers af lill införsel lofgifna tyger) al till införsel tillåtna tyger, beslämmes till 33 r:dr 16 sk. för 100 r:drs värde, löstar ja; den, det ej vill, röslar O Avvinner nej, kommer denna tull atl utgå med 50 r:dr för 100 r:drs värde. Resultatet af omröstningen har varit 81 ja och 38 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. 21:sta voteringen (enligt 68 punkten). Den, som, på sätt tre stånd beslutat, vill, att nuvarande införselsafgift för rakoch pennknifvar, 16 sk. för de förra och 8 sk. för de sednare per stycke, bibehålies, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, kommer införselstullen för rak-^ och pennknifvar, med eller ulan fodral, att bestämmas till 1 r:dr 12 sk. skålpundet. Resultatet af omröstningen har varit 72 ja och 47 nej ; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. 22:dra voteringen (enligt 69 punkten). Den, som bifaller Utskottets förslag, att underartikeln knifvar införa följande nya rubrik: Talj-, Sjömans eller gröfre arbets-, med införselsafgift af 12 sk. skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, kommer, jemlikt tre stånds beslut, denna rubrik icke att i tull-taxan under artikeln knifvar intagas. Resultatet af omröstningen har varit 54 ja och 65 nej ; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med nej-propositionens innehåll. 23:dje voteringen (enligt 70 punkten).
Om man kunde taga för gifvet, att endast en verklig förlägenhet hindrade låntagarne från ordentlig liqvid, skulle jag förena mig med Herr Munck af Rosenschöld om nedsättning i öfverräntan; men då dessa oordentligheter ofta härröra från slarf eller illvilja hos låntagarne, tror jag det vara nyttigt, att bestämma öfverräntan till 3 procent, på satt Utskottet i dess sednare Utlåtande föreslagit, särdeles sora lilL 5i H. 1.2 178 Den 3o November f. m. gäng derigenom beredes för Disconten, alt ersätta de förluster den gör på dåliga utlåningar, hvilka Directionen äfven med den största försigtighet aldrig helt och hållit han förekomma, och hvarigenom fonden annars skulle förminskas. Herr Hjerta: Sedan Herr Munck af Rosenschöld förklarat, alt han icke yrkar proposition å öfverräntans nedsättning, utan blott vill hafva till Protocollet antecknad sin mening, att en lindring i detta afseende bunde äga rum, synes det mig öfverflödigt att vidare orda om delta ämne. Jag vill likväl erinra, att straffräntan icke tillkommit i ändamål alt DiscontDirectionen skulle derigenom inverka på låntagarnes moralitet, utan såsom en naturlig följd af lagarne för namncrediten. I alla länders vexellagar finnes ock infördt, att försummad betalning åtföljes af högre ränta; ty om crediten å ena sidan är nyttig, kan den å andra sidan lätt blifva vådlig, om den icke ordentligen begagnas. Jag tillstyrker derföre för min del bibehållande af den öfverränta, som år i8a3 bestämdes, på det man må äga något band på inbetalningens ordentliga fullgörande; och jag tror, såsom Herr Munck af Rosenschöld sjelf nyss yttrade sig, att man i detta, liksom i andra fall, bör vara belåten att qvarblifva vid livad som är, så länge icke behofvet påkallar något nytt, på det man ej må för - Den 3o November fl 17g villa allmänheten, sorn icke alltid är i tillfälle, att göra sig underrättad om de vidtagne förändringarne.
Huruvida likväl detta fortskyndande åstadkoms, fastän en i denna comité' tillförordnad ledamot ägde befrielse från sin öfriga tjenstebefattning, är mig icke tillräckligt bekant; men med säkerhet känner jag, att denna comité' den 4 Dec. 1833, i sin und. berättelse, tillkännagaf omöjligheten för sig, i egenskap af comité', alt inom bestämd tid sammandraga — efter ordalydelsen — delta haf af författningar. Så stod frågan vid denna lid, och så långt hade man hunnit under en tidrymd af hundra år. Då man således tillika känner den mängd af författningar, K. bref och resolutioner på krigsbefälets och allmogens besvär m. fl., rörtde rotehållstjenstcu alltsedan indelningsverkets början och rustehållet ända tillbaka till Gustaf II Adolphs och till och med Carl IX:s tid, samt huru dessa författningar med andra föreskrifter sammanväfva rustoch rotchållares pligter; är det 1 iitt att inse, att hvad rustoch rotehållare nu skulle önska utplockadt till sin beqvämlighet, icke kan åtstadliommas, utan ett fullständigt ordnande af samtliga utgifna författningar ronde krigsväsendet. Hvad således under så lång följd af år icke kunnat lilIvägabringas i detta allmänt nyttiga ämne, var del nuvar. krigs-styrelse förbehållet att utföra. JJen insåg den stora vigten af frågan, så väl för administrationen, sorn för den enskilde. Med allvar och kraft omfattade den ärendet, och efter mogen öfverläggning fastställdes ett systeme, hittills saknadt, för samlandet och crduandet af alla krigsväsendets författningar. Förra tiders erfarenhet hade ådagalagt svårigheten att i comite-väg uppnå syftemålet, hvarföre år i83y arbetet uppdrogs åt en för stor skicklighet och ovanlig arbetsförmåga allmänt känd man, som med 2tne biträden åtog sig detsamma; och redan 1111 är detta digra arbete så avanceradt, attalia författningar från 18.17 tillbaka till år 1766 eller för. 72 år äro afskrifna och ordnade i systeme.
Och våra fäders stiktningar, de vi af ungdom hållit hafva, måste afgå med skam; samt med deras får, fä, söner och döttrar. Ty der vi förläte oss uppå, det är oss nu alltsammans till skam; och der vi tröste uppå, der måste vi nu skämmas vid; ty vi syndadom dermed emot Herran vår Gud, både vi och våre fäder, allt ifrå vår ungdom och intill denna dag, och lyddom icke Herrans vår Guds röst. Vill du omvända dig, Israel, säger Herren, så vänd dig till mig; och om du bortlägger din styggelse ifrå mitt ansigte, så skall du icke bortdrifven varda. Då skall du svärja, utan skrymteri, rätt och heligt: Så visst som Herren lefver; och Hedningarna skola i honom välsignade varda, och berömma sig af honom. Ty så säger Herren till dem i Juda och i Jerusalem: Plöjer på nytt, och sår icke ibland törne. Omskärer eder Herranom, och lägger bort edars hjertas förhud, I Juda män, och Jerusalems inbyggare; på det min grymhet icke skall utfara såsom en eld, och brinna så, att henne ingen utsläcka, kan, för edra ondskos skull. Ja, förkunner då i Juda, och roper högt i Jerusalem, och säger: Blåser upp trummeter i landena. Roper med höga röst, och säger: Församler eder, och låter oss draga in uti fasta städer. Uppreser ett baner i Zion, skicker eder i rotar, och töfver icke; ty jag låter komma hit en olycko ifrå nordan, och en stor jämmer. Lejonet kommer utdragandes utu sine kulo, och Hedningarnas förderfvare drager ut ifrå sitt rum; på det han skall föröda ditt land, och uppbränna dina städer, så att der skall ingen bo uti. Derföre drager säcker uppå; gråter, och jämrer eder; ty Herrans grymma vrede vill icke ifrån oss återvända. På den tiden, säger Herren, skall Konungens och Förstarnas hjerta förfalla; Presterna skola varda förfärade, och Propheterna förskräckte. Men jag sade: Ack!
På grund häraf anser jag den underd. skrifvelsen obehöflig, och delar R. o. Ad. dessa mina åsigter, tror jag några olägenheter för orten icke up - 342 Den 8 Febrita rr. stå, enär de ifrågasatte privilegierna kunna erhållas på en helt annan väg, i fall de belinnas nödige och nyttige. Hr von Hartmansdorff: Af Utskrs belänk. inhämtas, alt motioner i enahanda syfte blifvit väckte vid 1810-41 och 1844-45 årens riksdagar, men Utsk. bar icke omnämnt, att Wrigstads byamän eller angränsande orters innebyggare hafva mellan eller efter desse riksdagar inkommit till K. M. med anhållan om köpings privilegier för byn. Hvad kan orsaken härtill vara. Utan tvifvel liar underlåtenheten ali vända sig omedelbart lill vederbör, myndighet härrört från de sökandes misströstan om understöd på den rättaste och genaste vägen. Hvarföre vända de sig till R. St.? sannolikt af det skäl, att de på denna väg hoppas vinna hvad, som icke skulle lyckas på en annan. Således förutsätter man, att R. St. skola förorda, hvad ingen annan vill hos K. M. tillstyrka. Ar det skäl för R. St., att befatta sig med dylika ärender? Till stöd för bifall å Utskrs belänk. har man anfört, att genom byns förvandling till köping skulle afsåttningen af produkter underlättas, emedan man i sådant afseende icke behöfde forsla dem lill närmaste stad, men månne afsåttningen blir större, derföre att byn Wrigstad får namn, heder och värdighet af köping? Jag tror icke alt allmogen derigenom får afyttra mera än nu. Tillskapande af köpingar och släder har hitintills icke medfört någon serdeles nytta, enär man ännu ser dem i samma usla skick, hvari de befunnos innan de erhöllo sina privilegier. Jag tror dessutom, att R. St. böra vara nogräknade om sitt förord och att, förr än vederbör, blifvit hörde i ämnen af så enskild beskaffenhet som det förevar., ple icke böra lemna några rekommendationer.