Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var drömmar, hugskott, synvilla. Å, hvad detta var bittert! Om hon bara aldrig väntat honom! Men på natten, då Ingrid låg i himmelssäng under brokiga sparlakan, drömde hon gång på gång, att hon såg studenten komma hem. – Det var ej du, som kom – sade hon då. – Visst var det jag – svarade han henne. Och i drömmen trodde hon honom. Det var en dag i veckan efter jul. Ingrid satt vid fönstret i lilla salongen och sydde tambursöm. Hennes nåd satt i soffan och stickade, såsom hon nu gjorde alla dagar. Det var alldeles tyst i rummet. Den unge Hede hade varit hemma i en vecka. Under hela tiden hade ej Ingrid råkat honom. Han lefde som en bonde äfven i sitt hem, sof i drängstugan och åt i köket. Han kom aldrig in till sin mor. Ingrid visste, att både bergsrådinnan och jungfru Stafva väntade af henne, att hon skulle göra något för Hede, att hon åtminstone skulle söka förmå honom att stanna hemma. Och hon grämde sig öfver att det blifvit henne omöjligt att göra hvad de önskade. Hon var förtviflad öfver sig själf och öfver den maktlöshet, som sjunkit öfver henne, sedan hennes förhoppningar fallit. Denna dag hade jungfru Stafva just kommit in och berättat, att Hede packade sin ränsel för att gå. Han stannade ej ens så länge, som han brukade vid sina julbesök denna gång, sade hon med en förebrående blick på Ingrid. Ingrid förstod allt de väntat af henne, men hon förmådde intet. Hon arbetade vidare utan att säga något. Jungfru Stafva gick och tystnaden sjönk åter öfver rummet. Ingrid glömde alldeles, att hon ej var ensam, och plötsligen föll en slags dvala öfver henne, hvarunder alla hennes sorgsna tankar ordnade sig till en fantasibild. Hon tänkte sig, att hon höll på att vandra igenom hela det stora boningshuset. Hon gick genom en massa salar och rum, hon såg dem för sig med grå lärftsöfverdrag på möblerna, tyllklädda taflor och ljuskronor, och på golfven ett tjockt lager af damm, som hvirflade upp, då hon gick. Men till sist kom hon in i ett rum, där hon aldrig förr varit, det var ett ganska litet rum, där väggarna och taket voro svarta.
B:ko i grundränta, att efter 25 frihetsår er läggas; samt att förrättmngsmännen ej ansett sig böra för det dåvarande bestämma något kronotionde, enär ganska ovisst vöre om säd derstädes kunde vexa, utan föreslogo att härmed måtte uppskjutas till frihetsårens slut, då erfarenhet härom blifvit vunnen. Den vid förrättningsmstrumentet fogade egobeskrifning upptager hemmanets inrösningsjord till 116 tunnland 1 kappland, nästan uteslutande starrslåtter; och är förrättningsmännens förslag af Kongl. Majlis Befallningshafvande i Jemtlands län genom Resolution den 17 Mars 1831. faststäldt. Vidare inhemtas af mgifne handlingar alt Jemtlands läns Pröfnings-komité för år 1862 till 400 R:dr nedsatt hemmanets taxeringsvärde från 500 R:dr, dertill detsamma varit af Taxerings-komitéen uppfördt, och det fastän taxeringsbeloppet för hela Undersåkers socken, derinom Fångåmon är beläget, bestämdes för 13|l:dels mantal, till ej mindre än 265,210 R:dr Runt; att Fångåmon år 1851 blifvit indeladt till erläggande af vakans-afgift för rotering, alt ingå i skatt år 1856, jemlikt Kongl. Brefven den 8 Oktober 1851 och den 30 Mars 1855; att, enligt Länsmannen G.
St:s kännedom, att den gamla canalen svårligen, eller alls icke, kari underhållas, men dermed menas ett sådant underhåll, som vanligen kommer i fråga med en canal under det den befares, hvaremot icke finnes utsatt livad denna canal skulle kosta i ombyggnad i den led, der den nu befinner sig. Något syses mig dock hafva varit erforderligt i detta fall. Man invänder visserligen, att den gamla canalen är mycket orätt anlagd, emedan den till en del anbragtes i strömfårorna. Det är ostridigt att bolaget förutsett, alt det skulle nödgas, för ombyggnaden af en del af den gamla canalleden, vidkännas 2 å Boo,000 r:dr och derföre bellie! ville draga en något ökad kostnad för en annan eller ny canalled, icke besvärad af strömsättningar eller andra binder. När dertill kommer alt canalholaget i sednare händelsen, eller för en ny canalanläggning skulle erhålla en skänk af circa 700,000 r:dr, så måste äfven denna omständighet i sin mån verka på saken. Jag tror att denna summa skulle vara mer än tillräcklig för ombyggandet af den gamla canalen på de ställen der sådant erfordras, ty icke beböfves ett slikt arbete utefter bela canalvägen. Orsaken hvarföre ej något sådant förslag blifvit ifrågasatt känner jag icke; men man matte kunna antaga som en möjlighet, att om bolaget haft förhoppning att af Ständerna erhålla ett betydligt anslag för en ny och beqväm canalled, så skulle det ligga i bolagets intresse att noga akta sig för att till Ständerna uppgifva huru mycket en genomförd reparation af den gamla canalen skulle kosta, ifall denna kostnad uppginge till mindre belopp än en ny canals byggande skulle erfordra, alldenstund bolaget väl känner, att det är Ständernes åliggande att fara varsamt fram vid disponerandet af folkets penningar, och del således möjligen haft att förvänta afslag på en större summa, ifall den gamla canalen kunde göras brukbar för en betydligt mindre.
För att få det tvifvel häfvit, sorn en Talare yttrat, huruvida de 3 Stånden bifallit Utskottets förslag, vågar jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla, att RiddarhusSecreteraren må få lemna oss härom underrättelse. Undertecknad Riddarhus Secreterare uppläste de från de öfrige RiksStånden| ankomne Protocollsutdrag i detta ämne, af innehåll, att StatsUtskottets Utlåtande N:o 353, i fråga om ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer i afseende på deras befattning med StatsVerkets granskning, den i r dennes blifvit af Högvördige PresteStåndet bifallit, med iakttagande att Ståndet lemnat sitt bifall till de förra alternativen af 5 och 6 §§. uti nämnde Instruction; att samma Utlåtande den 8 dennes blifvit af Välloflige BorgareStåndet gilladt; samt sistnämnde dag af Hedervärda BondeStåndet likaledes bifallit, dock med förkastande af de redactioner af 5 och 6 §§. i Förslaget, som afse Revisioners hållande hvarje år. Herr Tham: Genom uppläsningen af de från de öfrige Stånden ankomne Protocollsutdrag lärer det vara hevisadt, att dessa Stånd hafva bifallit förslaget. Någon återremiss torde således ej finnas tjena till annat än tidsutdrägt, som jag ej trodde att någon vill söka. Frågan blir derföre endast om bifall eller afslag. Jag anser mig icke hafva mycket att tillägga till hvad Herr i84 Den 15 Januarii fra. Lefren och Grefvie af Wetterstedt anfört, men sedan åter en annan Talare upptagit några §§., och gjort anmärkningar, skall jag yttra några ord. Vid 12 §. har han gjort den erinran, att den rättighet och pligt, som Utskottet föreskrifvit för en StatsContoirets ledamot, att biträda med upplysningar, skulle göra intrång på Revisorernes rätt att behandla frågorue. Jag kan ej taga den tydningen af§:n, då det står endast: lemna i en eller annan måtto erforderlige nppljs^ ningar.
I ett afseende förefinnes dock en skillnad emellan Utskis förslag och det nu bestående. I förslaget står nemi. att kostnaden för dessa möten skall af allmänna medel bestridas. Detta låter ganska bra, men har likväl ingen påföljd, ty då några särskilda medel till dessa mötens hållande icke äro anslagne, så slå icke några andra anslag till buds, än dem Konungen i allt fall hade kunnat disponera öfver, och således kunnat använda till ett kyrkomötes hållande, om han skulle funnit för godt att ett sådant sammankalla. Jag kan således icke finna att genom Utskis förslag någonting vore i saken vunnet. En värd talare har visserligen sagt, att den lista 5 borde så förändras, att kyrkomötenas sammanträden skulle bestämmas till hvart Gite år, men detta förslag står uti uppenbar strid emot den 4:de §, hvilken innehåller att: ”Allmänt kyrkomöte tillkommer endast att uptaga sådana kyrkliga mål, som Konungen till detsamma öfverlemnar,'" Jag hemställer nu huruvida Konungen rim - Den 13 September f. m. 333 ligtvis kan tvingas alt hvart 6:te år till mötenas behandling öfverlemna mål, då Han måhända anser att icke några sådana finnas. Skall ett Kyrkomöte ovilkorligen hvart 6:le år samlas, så måste äfven delta stadgande förändras, och man måste dä jemväl bestämma hvilka mål dessa möten vid sina sammanträden skola ega att sysselsätta sig med, så vida icke, såsom jag nyss sade, antingen Konungen möjligen skall blifva nödsakad att till mötet öfverlemna mål, dem han icke anser finnas, eller ock mötet vara samladt utan ali hafva någonting att göra. Huru dessa mål skola kunna på ett lämpligt sätt upställas, för att skaffa de på vissa tider återkommande kyrkomötena någon verksamhet, har ännu icke blifvit visadt, och jag befarar äfven, att sådant svårligen skall låta sig göra. Man har här på ett mindre grannlaga sätt talat om huru ett visst antal RiksStånd sköter de kyrkliga angelägenheterna vid Riksdagarne. För att gendrifva denna anmäikn. behöfver man endast taga kännedom om det sätt, hvarpå detta Stånd vid innevar:de Riksdag handlagt frågan om den nya handboken.
dade, kunde de dock icke förringa värdet af konstverket såsom sådant De verkligen befogade anmärkningar som kunna göras mot detta i en eller annan mindre betydande punkt äro också af så föga vigt, på det stora hela, att de ej förtjäna att fasthållas. Intet är fullkomligt här i verlden, men om felen ej äro större än de Munkacsy begått uti sin i fråga varande tafla, så må de gärna ju förr dess hällre afskrifvas. Länge och med skäl har klagats däröfver, att det offentliga icke gör tillräckligt för de bildande konsternas uppmuntran. Monumentala konstverk beställas högst sällan. Så är denna » plats för fresker » i nationalmuseumännu ledig, fastän inskriften själf för länge sedan försvunnit, och allmänheten vet ej ens på hvilken punkt frågan därom f. n. står. De konstverk som årligen köpas för statens räkning kunna ej vara många, då inköps-summan är så lågt tilltagen. Likväl finnas ännu svenska konstnärer som använda sin tid och sin förmåga på att göra upp utkast till nationalmonument, — oaktadt de borde veta, att detta är alldeles förspildt arbete. At minstone en, sådan konstnär, bildhuggaren Alfred Nyström, har i dessa dagar, i sin särskilda utställning, uppvisat ett förslag som bestämdt aldrig kommer att förverkligas, men som skulle framställa bilder af våra förnämsta skalder, från och med Dalin till och med Tegnér, i förening med allegoriska figurer och åtskilliga skulptur-arkitektoniska tillställningar, ett högst omfattande verk. Hvar skulle medel till ett sådant arbete anskaffas? Riksdagen lär nog icke bevilja dem. Riksdagen beviljar sannolikt ingenting åt bildande konst, synnerligen som regeringen tyckes icke mycket bekymra sig om att inför folkombuden bevisa, det anslag i den vägen ingalunda äro öfverflödiga utgifter och visst icke stå i vägen, utan snarare främja hvad i och för sig onekligen nödvändigare är, den allmänna upplysningen. Då- ingenting eller, med fäst afseende på de ofvan nämde musei-inköpen, endast något mycket otillräckligt göres från ståtens sida samt då det visat sig, att konstföreningarna icke förmå höja konsten, möjligtvis blott hindra några få konstidkare att svälta i hjäl och för öf-rigt skapa en för konsten skadlig dilettantism, hänvisas konstnärerna till enskilda konstälskare.
Måndagen den 27 Julii 1829, Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen, Till pröfning företogs BancoUtskottets den i dennes under N:o 5o afgifne, och den i3 derpåföljde e. m, på bordet lagde, Betänkande, angående Bankens, till utlåning på orörlig pant och på längre terminer, använde fonder, och deras disposition intill nästa Riksdag, Friherre Cederström 3 Jacob: Jag har redan på förmiddagen jttrat min öfvertygelse, att lån mot fast pant icke äro förenliga med Bankens functioner; och jag åberopar nu hvad jag förut härom sagt. — Serskildt förekommer här, i afseende på liqviden af de från Banken utgifne silfver - Den 27 Julli e. m. 9f lån, att Utskottet tillstyrkt, attgäldenärerne må få inbetala, i stället för 2 procent i silfver, 6 procent i sedlar årligen af låncapitalets primitiva belopp, och Banken af eget silfver afföra enligt 144 skirs pris, så mycket, som i betalning å lånet deremot svarar. Jag kan ej finna något skäl till detta obilliga förslag, att gäldenärernes afbetalning skall beräknas efter 144 sk*» då coursen icke är så hög. — Odlingslånens fortfarande är i min tanka behöfligt, icke, såsom Utskottet ansett, lill understöd för utflyttningar vid ägoskiften, ty dertill är redan en serskild summa anslagen, men till upphjelpande af odlingsföretag, med återbetalningsskyldighet inom 10 år. — Skola fastighetslånen fortfara, så kan jag ej på något vilkor medgifva, att de må inskränkas till ett maximum af 6000 R:dr, utan anser dem bora beviljas till så högt belopp som helst, så snart pantén är af motsva® rande värde. Herr Tham} Wolrath: Lika med Utskottet har jag redan förklarat mig tillstyrka fortfarande af faslighetsbelåningen i Banken, till samma belopp som hittills, eller 5 millioner R:dr.
Skogseffekter af timmer, bräder, stäfver, ved, skeppsvirke produceras tili afsalu i hela länet på 1 till 3 mils afstånd från kusten, men tjära endast i Bräkne och Listers härader, dock otillräckligt för behofvet, hvarföre så väl sistnämda produkt som kol inköpas från Kronobergs län. Från Karlshamn exporteras äfven virke från sistnämde län samt Östra Göinge härad i Kristianstads län. Ronneby köping är den förnämsta omsättningsorten för det öfra landets skogseffekter. Från de större godsens skogar afsättes arbetadt ekoch bokvirke i större partier. Mastträd, spiror och bjelkar samt ekeskeppsvirke betalas i Karlskrona med £ till 3 R:dr per kubikfot, efter storlek och godhet. 39 Öfriga priser uppgifvas: i Karlskrona för löfved 12 5 15 R:dr, barrved 10 R:dr per famn, kol 8 R:dr per läst, bjelkar 50 öre 5 1 R:dr per kubikfot, plankor 16 R:dr, bräder 6 R:dr per tolft samt i Ronneby och högre upp i skogsbygden omkring 50 procent lägre. kalmar Lån. Med undantag af en smal kuststräcka 2 mil norr och söder om Kalmar, äger länets fasta land skog ej allenast till eget behof, utan ock till ganska betydlig skeppning, som från dess flesta hamnar bedrifves dels till Skåne, dels utrikes. Denna består hufvudsakligen af bräder, master, spiror, bjelkar, sparrar, stäfver, lathwood, läktor, bandstakar, beck, tjära m. m. Närmare kusten är dock den gröfre skogen medtagen, hvaremot i det inre mot gränsen af Kronobergs, Jönköpings och Linköpings län betydliga trakter med gammal skog återstå, som likväl till följd af afståndet från hafvet förlora en stor del af sitt värde. Skogseffekterne nedföras till hvar och en af de många hamnarne, efter belägenhet, från länets alla delar vinteroch sommartid landvägen i brist af flottleder, hvartill de små vattendragen ej erbjuda tillfälle. Med förhandenvarande kommunikationer kan i allmänhet icke utan svårighet annat än virke om 6 ä 7 alnars längd framföras till hafvet.
Jag bestrider icke lämpligheten deraf, om Utskotten föreslagit sådana; men med den afgjorde obenägenhet Rikets Ständer vid denna Riksdag visat mot alla undersökningar, borde det icke för mycket läggas Utskotten till last, att de icke nu tillstyrkt sådane. Att expeditionsstilen mycket uttöjes är sannt, och Herr Ribbing har meddelat Utskotten ett fac simile, som innehåller två eller högst tre stafvelser på raden. Derföre hafva Utskotten föreslagit sju stafvelser, såsom ett minimum. Herr Danckwardt Den 7 Maji e. m. a79 liar ansett en sådan föreskrift icke lämplig. Jag kan icke instämma i denna öfvertygelse, emedan det icke lärer kunna menas annat, än sju stafvelser öfver hufvud, och om sex stafvelser förekomma på den enä raden, men åtta på den andra, lärer förmodligen ingen Domare härutinnan på den,andra tillämpa något ansvar. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm: Jag torde först få besvara Herr Ribbings anmärkning, att Utskotten med förbigående af StatsUtskottet, företagit detta ärende, och dervid ge tillkänna, att StatsUtskottet, genom ProtocolIsUtdrag till Lagutskottet, förklarat, att det ansåg sig icke tillhöra, att behandla denna fråga förr, än Lagutskottet yttrat sig öfver, huruvida Expeditionslösen borde försvinna. Lagutskottet åter ansåg sig icke ensamt böra behandla en fråga, som icke utgjorde civillag, utan ett slags reglementarisk! stadgande för parters skyldighet att utlösa expeditioner. Lika med Herr Ribbing hyser jag den mening, att det vore önskligt, om Domarecorpsen kunde aflönas på annat sätt, än nu sker; men jag befarar, att fullbordandet af denna önskan ännu är långt aflägset, då man betänker, 'att Staten har en sådan mängd utgifter, och inkomsterne icke svara deremot. Jag har approximativt uppgjort ett förslag, som jag likväl icke vågar anse fullkomligt tillförlitligt; men utgifterna förän - Den j M a j i e. m, målet hafva der uppstigit till sä hög summa, att jag icke ens vågar nämna den, för att icke för mycket motverka den sak, som liär är i fråga.
Deputation i gar uplast och aflemna!, at han ej twiflade, det ju icke Högloflige Nidderssapec och Adeln derpå skulle göra behörigt afseende. Da man stadgar, ac en Landtbo ej för sitt hus behöfde erlägga Afgift, borde äfwen i Staden samma förhållande iakttagas. När en näring taxeras wore det billigt, ar dest idkare, uran ar derföre betala, matte fa hafwa tak öfwer hufwudet. Grefwe Lilienborg, hoball llenninA, upläste til krotocollet följande: Da emellan hus pa Landet och hus i Sräderne det olika förhällande sig företer, at enär de förre blott tjena til boning för Hemmans-Aboen, som för hans beständiga narwaro wid sitt Jordbruk oundwikeligen tarfwas, kunna hus i Sräderne deremot uthyras och meddela Ägaren en inkomst, som han af hus pä Lander sällan kan ätnjura och äfwen i sadan han - Den Zi Mars. i55Z delse kommer at beräknas: Deraf följer/ alde icke kunna med hwarannan jemnföras, men deremot at emellan hus i Staderne och Hemman pä Landet ar i denna fräga en behörig morswarighet. Obilligheten at undandraga husägare en KUmmi-Afgift för sine hus, dä han til Klcximi-Afgift icke kan hänföras wisar sig tvid följande exempel, at om iag med lants penningar, utan all egen förmögenhet, köper Hemman til exempel för 50,220, R:d., mäste jag för desse Hemman, ehuru jag har ingen behållen förmögenhet betala ölmimi Afgift jemlikt ck^belpn, sä betydlig at fallan lVlaximiAfgiften torde komma densamma at öfwerssjuta, men deremot om för förenämnde 50,000 R:d. Hus moro köpte, ssulle jag efter Wällofl.
denna uppmaning, och de skänka blott en föraktfull undran åt hvad som monde menas med hin ondes skinn, och huru bortkastandet af vad är det allsmäktiga modet, och kunna detta skulle kunna föranleda någon revolution i modets despotiska kungarike? Jo, käraste Q£s^- * - i J till del befria oss från systrar, med afläggandet af denna ormhud metyranni? En dansk prest, som tillika är en mycket nas det samma som qväfvandet af allt för mycsnillrik förf., har i sitt gripande arbete » Breve ken fåfänga, praktlystnad, behagsjuka, afund, fra Helvede » förklarat, att det af verldens barn skrytsamhet, m. fl. små svagheter, hvilka stunså högt skattade modet icke är annat än hin dom vidlåda det s. k. täcka könet. Den högt ondes gamla aflagda skinn. Denne store povärderade författarinnan Mathilda Langlet har tentat har nämligen ormnatur och afkläder sig redan i n:r 4 af denna tidskrift med sin vanhvart sjunde år sitt spräckliga, glänsande skinn, liga esprit och talang i skrifsättet påpekat dårhvilket han då från afgrundens djup hånleende skapen i en del af modets nuvarande lagar Ingen predikande i detta slungar upp till jorden, der skräddare och mooch föreskrifter. dister bums snoka rätt på det samma och deraf ämne kan väl våga hoppas att vinna fullstänskära till moderna drägter och prydnader åt dig seger öfver modegalenskapen; den har i verldens stora barn.
Hr Reuterskjöld: Af Hr Cederschjölds yttrande tycker jag mig hafva funnit, att han anser, det Fortifikations-generalen skulle söka motverka användandet af undervattensminor. Jag anser mig derföre skyldig tillkännagifva, att i de förslag, som blifvit af Fortifikations-generalen till K. M. ingifna, föreslås till användande äfven detta försvarsmedel. Hvad vidkommer de af motionären äskade upplysningarne, tror jag det vara väl mycket begärdt att befälhafvaren för fortifikations-korpsen skall på stående fot vara färdig att besvara förfrågningar ang:de bredd och djup af sunden i Stockholms skärgård, så mycket mera som det icke egentligen synes ligga inom hans fack, enär man af honom icke kan fordra upplysningar om andra sund än de, som äro segelbara och böra befästas. Hr Brakel: I afseende å de af Hr Cederschjöld framställda frågor, kan jag icke meddela några upplysningar om Bullarbolms-sundets bredd och djup; men ett fartyg, som gått igenom Bullarholms-sundet, måste sedermera passera en försänkning, som bestrykes af fästningens kanoner, så att detta sund kan jag ingalunda anse vara fästningens svagaste sida. Medan jag har ordet, får jag bedja Hr Gr. o. Landtm, vara af den godbeten att tillåta mig säga några ord, som nu mera egentligen ligga utom ämnet. Jag vill icke inlåta mig pä någon diskussion om den K. Proposm, men jag kan icke afhålla mig Den 24 November. 325 från att förklara att, ehuru det är en oneklig sanning att, i synnerhet genom de frisinnade åsigter, som följts af Hr FinansMinistern, och genom den talang, hvarmed han förstått genomdrifva dem, Sverige nu mera än förr göder sina åkrar, så måste man dock erkänna att vårt försvar blifvit till en viss del försummadt. Ansvaret för detta har Finans-Ministern kastat på representationen, och sannt är att representationen till en stor del bär skulden derför, men icke ensam, ty Krigs-ministéren har aldrig med den kraft, som vederbort, sökt genomdrifva hvad som verkligen erfordrats för det nödvändigaste af vårt försvar.
Jag instäm^ toar helt och hållet i de oförändrade åsigter och tillstyrkanden Lag-Utskottet uti dess nu afgifna ytterligare Utlåtande , angående Dods» stols-organisationen , framställt, men då de Slerfaldige anmärkningar, som i (vänne af de rsspective Riks-Stånden blifvit afgifne, eJ mot den föreslagna indragningen af Lagmansjalterne , synas gifva anledning till den för-; modan , att Utskottets tillstyrkan , om dessa Domstolars upphörande 3 ej vinner bemäld# Bil: t. LagUtslpttets Utlåtande Nid T54! Riks-Stånds bifall, £ följe hvaraf frågan således, genom (vänne Stånds stannande emot (vänne, förfaller, torde, för att göra Lagmansxätternes fortfarande existence så litet skad-' lig som möjligt, ingen annan utväg återstå , än att förordna j det Lagmansrätterne oftare än hittills skola sammanträda. Jag får derföre vördsammast tillstyrka , att, med bifall till härom väckta motioner, Rikets HögloQige Ständer, i den händelse LagmEnsrätterne korn-» ma alt bibehållas, behagade för deras del be-! sluta den förändring i dessa Domstolars organisation , att Lagmansrätternes ordinarie sammanträden skola blifva tvänne hvarje år, på lämplige tider, emelian de lagtima Häradstingen , utom på de orter, hvarest eif ordinarie Häradsting årligen hålles. STOCKHOLM, Elméns och Gt altbergs Tryckeri, 183&. • '• LagUtskottetS Ulla tande tf:o 155* * N:o 155. Ankom lill Rxpetl. Utskoltst den 16 Jan. 1830. Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o j?5, i anledning af åtskilliga motioner om ändringar i Kongl. Förordningen deri 24 Augusti I813 emot fylleri och dryckenskap.