Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skantz hade således icke bordt, på satt som skett, från målet skiljas, helst han, innan Munck af Rosenschöld ännu afgifvit hufvudsaklig!; genmäle, erkänt sig vara artikelns författare, och sedermera, oaktadt tillfälle dertill lemnats, ej förmått styrka, att han till det gjorda erkännandet blifvit af Rosenschöld lockad och förledd. Advokatfiskals-Embetet erinrar vidare, huruledes Skantz’s skiljande från målet och förklarandet, att Munck af Rosenschöld skulle stå författare-ansvar, haft till påföljd, att sedan, under åtalets fortgång, den utsedda Juryn med Ja besvarat domstolens fråga, huruvida åtalade skriften vore brottslig, Rosenschöld dömts, genom Rådstufvnrättens utslag den 31 Januari 1855, att, för de i skriften begagnade smädeliga yttranden mot ännu lefvande inedlemmar af det regerande Österrikiska Kejserliga Huset, undergå sex månaders fästning, samt utgifva stadgade särskilda ersättningsbelopp, hvarefter Munck af Rosenschöld, hvilken, jemlikt Rådstufvnrättens föreskrift, skulle, så snart ske kunde, träda i häkte, jemväl blifvit genom Ofvertdåthållare-Em betets i Stockholm försorg, den 6 Februari 1855 i fängelse insatt och der qvarhålien intilldess han, i följd af Kongl. Hofrättens skrifvelse, på fri fot försattes; samt att Munck af Rosenschöld i och för detta samma åtal en gång förut måst undergå lika behandling förmedelst häktande, i thy att, sedan Rådstufvurätten, genom klandrade beslutet den 18 Augusti 1853, underkänt
Detta ändamål har äfven vunnits, såvidt frågan angår 7:de §:n, enär, i händelse Magistraten och stadens äldste stanna i olika meningar, K:s Befh:de då skola skilja dessa myndigheter emellan. Skall man deremot förändra 10:de §:n på det sätt Frih. Raab i sin reservation föreslagit, befarar jag, att Utsk:s afsigt, att tillerkänna stadens äldste en slags beslutande rätt i dessa frågor, kommer att förfelas, ty enl. Friluns förslag har stadens äldste ingen rätt, att varda hörde af Magistraten, som, i fall sådant sker, eger fästa det afseende på stadens äldstes yttrande, som Magistraten behagar. Sådan §:n nu är upställd, förutsätter den, att Magistraten och stadens äldste kunna göra så eller så, hvaraf följer, ali stadens äldstes yttrande må kunna leda till något resultat. Jag önskar också, att den afsigt, Serskildta Utsk. i denna § uttalat, må bibehållas, om än någon förändring i redaktionen kan blifva behöflig, hvilket jag medgifver, ehuru jag icke är nu i tillfälle att upgifva den redaktion, som kan vara bättre. Emellertid anser jag af vigt, att Magistraten och stadens äldste få hvar i sin ordning med beslutande rätt yttra sig i frågan, likasom att, i händelse de stanna i olika meningar, K:s Beflnde skola skilja dem emellan. En redaktion af §:n i denna syftning önskar jag, och för vinnande häraf anser jag §:n böra till Utsk. återremitteras, ty icke är det lämpligt ali, såsom Frih. Raab föreslagit, Magistraten skall efter stadens äldstes hörande bestämma om de minuterings-rättigheter, söm under årets lopp få utöfvas, utan dessa myndigheter böra, hvar för sig, meddela Utlåt, om antalet af minuteringsoch utskänknings-ställen i staden, och äro de ense, gå deras beslut i verkställighet, men, i annat fall, måste det finnas en myndighet, som skall skilja deni emellan, och denna myndighet är K:s Befhsde. I denna rigtning yrkar jag återremiss af §:n. 10 II. 4 50 Den 5 Augusti f. m.
Ni skall kanhända af en och annan (enkannerligen af dessa herrar, som nu beskärma sig öfver det skadliga, det ointressanta och Gud vet allt hvad i dansen) få höra sägas, att de äro alltför besvärliga, alltför invecklade och fordra alltför stor skicklighet o. s. v. De bägge första anmärkningarna behöfver ni ej vederlägga, ty däri visar sig blott makligheten i sin prydno. Hvad den sista beträffar, så bör man vara nationaldanserna tacksam därför. Ja, nu beder jag eder, älskvärda läsarinna, som tagit del af mina ord, att på nästa bal skänka mig er första dalpolska. Ty ni kommer ju dit, och fastän nu törhända obekant med danserna har ni snart lärt er dem. Och ni tror ju, att modet, denne enväldige härskare i sällskapslifvet, snart har gjort nationaldanserna obligatoriska på alla dansprogram. Och ni är nog som jag säker om, att hafva de en gång blifvit kända, skola de genast bli härskande och omtyckta. Au revoir då Er F / orentin. Öfverflödig. En berättelse från för Idun af Rust Rivieran Boest. » T^k-ur står det till i dag, lilla vän? » ^Jjjl Den tilltalade spratt till, hon hade suttit JJJL försänkt i sorgsna tankar med blicken fä- stad på Medelhafvet, som låg solbelyst för hennes ögon. Hotellträdgården, där hon slagit sig ner, prunkade i sydländsk blomsterprakt; uppför balkongernas balustrader slingrade sig rosor och mängde sin doft med heliotropernas genomträngande, mandelliknande vällukt. Den ljumma, blomstermättade luften verkade som orangeriluft o c h enerverade henne; hon såg blekare ut än vanligt, men det föll henne ej in att besvara frågan, som om den gällt henne själf. » Han är sämre, tycker jag, det är dåligt. » Ett par tårar rullade långsamt ner för hennes kinder. » Gråt inte, lilla vän, så länge det är lif, är det hopp.
Det ovanliga förhållande, att en betydlig besparing kunnat i nämnde års räkenskaper balanseras, har uppkommit dels deraf, att alla topografiska arbeten måste inställas under sommaren 1848, emedan korpsens officerare då voro tjenstgörande vid den i Skåne sammandragna arméen; dels deraf att, under påföljande åren, ganska få officerare af arméen kunnat erhållas till biträde vid korpsens sommar-arbeten, i följd af den alltför knappa dagaflöning, som dem då bestods. Numera, och sedan denna aflöning år 1853 af Eders Kongl, Majit i nåder blifvit förhöjd, har ett större antal officerare sig anmält och kunnat till tjenstgöring anställas; hvadan ock behållningen nedgått till en mindre betydlig summa och utgjorde vid sistlidet års slut blott 1,123 R:dr, hvaraf, vid detta års slut, en ringa del lärer komma att återstå. På sätt Revisorerne uppgifvit, har det årliga anslaget — 12,000 R:dr — utreqvirerats och blifvit af Kongl. Krigs-kollegium anordnadt i 2:ne poster: den första om våren, vid den tid, då arbetena på fältet börjats och nödiga förskott bordt lemnäs arbets-cheferna till liqviderande af rese-ersättningar och dagtraktamenten m, m.; den andra om hösten, då arbetena upphört och slutliqvider skolat uppgöras. Något större belopp af dessa medel har således icke kunnat qvarstå i redogörarens vård, än som fordrats för dagliga utgifter, synnerligen för kartgravyrer, tryckning, expenser, m. m. Att, såsom Rikets Ständers Revisorer yrkat, insätta medlen på depositions-räkning i Ranken och derifrån utassignera liqviderna, skulle medföra flera svårigheter och om sommaren blifva overkställbar!, då hvarken Chefen eller någon af korpsens officerare linnes närvarande för att underteckna assignationerna. I betraktande häraf, har också Kongl. Kammar-rätten förordnat, att korpsens medel skola i brandoch dyrkfri kassakista förvaras i Krigs-arkivet.
Besvoch Ekon.-Utsk:ts den 4 dennes bordlagde Mern. och Betänkm: N:o 1, ang. arfvode åt dess Sekreterare; N:o 2, i ani. af väckta motioner om åtgärder för omläggning af allmänna landsvägen genom flera provinser i Norrland; och N:o 3, i ani. af väckt motion om åtgärder till förekommande af utvandring till Amerika. Föredrogs Gr. Anckarsvärds, Carl Henrik, den 31 sistl. Januari bordlagde anförande rörande hans motion N:o 22, ang. reorganisation af Landtmäteri-Staten samt ändringar i SkiftesStadgan m. rn. Gr. Anckarsvärd: De upplysningar, som Gr. Björnstjerna afgaf i ett föregående plenum, då jag väckte den nu föredragna motionen, voro visserligen tillfredsställande i det afseende, att derigenom meddelades, att Utsk:t verkligen till behandling företagit de i min första motion omhandlade ämnen; men jag vågar dock anhålla, att den nu föredragna måtte till Utskrt remitteras, för att komma till de ledamöters af detsamma kän - Den 7 Februari. 317 nedom, som tillhöra de tre öfriga Stånden. Det är nemi. för oss jordbrukare af största vigt att man snart kommer till ett positift resultat i afseende å skiftes-stadgan, och huru litet roan kan hoppas att vinna genom en lind. skrifvelse till K. M., bevisas deraf, att jag har här i min hand en lind. promemoria, afgifven af öfverdirektören för Landtmäteriet, hvilken promemoria berör samma ämnen, som omhandlas i min motion, men redan för 13 år sedan afgafs, utan att hafva ledt till något resultat. Det är således min öfvertygelse att R. St:r måste sjelfva taga saken örn hand, och jag vågar derföre anhålla om remiss af min motion till vederb. Utsk., dit äfven förenämnda tryckta handling torde få åtfölja. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef ifrågavide anförande till Stats-Utskit remitteradt.
De 25 Procent som af Observationerna tillfalla Bytes«Contoirct och de 6 som tilfalla Landtmäkeri, Contoiret, kunna likwä! för dessa Werk intet si ' . anses Den 4 Gctober. anses för annat än som sportler; och kunna säledes icke blifwa annat än en accidentel inkomst, och äro alldeles icke as samma stränghet att päräkna sou, sjelfwa Löncrne för deras Embeten. Jag Lnikar äfwen detta WerketS beställd, men med sammanslagning af Embeten, dä arbetet efter mitt fdrst g förminskas, skulle be öfrige af Contoiret alltid bättre finna sitt utkomst. Herr 8crsl,ls sjelf i sitt Memorial, anför som en grundregel att werkan alldrig är större än desi ordsak: det wiil säga: att fastän cn lwafwels sticka kan påtända ett hus, är huset ändock icke större än swafwekstickan. Denna orimlighet är äfwen sä stor, som alla bpteSbrister warit smä och obetydliga i sin början
Revisorerne hafva jemväl erhållit del af upprättade särskildta Räkenskaper öfver de af Statsmedlen bestridde utgifter i och för Högstsalig Hans Maj:t Konung CARL XIIIis och Hennes Maj:t Enke-Drottningen Hedvig Eilisabeth Chari.ottas Regrafningar samt Hans Majit Konung CARL XIVis Kröning och Hyllning, till hvilka utgifter Riksens Ständer, enligt underdåniga Skrifvelser af den i Marth, 18 April och 7 Julii 1818 anslagit, vid hans Majit Konung CARL XIIIis Begrafning, i5o,ooo. vid den Kongl. Kröningen i5o,ooo. och vid Hennes Majlis Enke Drottningens Begrafning 5o,ooo. Tillsammans 35o,ooo Ridr. samt uti sistberörde Skrifvelse medgifvit, It de brister, som kunde uppkomma i dessa koJnadssummor, finge utgå af blifvande öfverskott på Statsinkomsterne, emot vederbörlig redovisning, som i föreskrifven ordning borde granskas. För dessa ändamål hafva erfordrats 390,80/f Ridr 41 sk. 4 rist., nemligen; Till Högstsalig Hans Majit Konung CARL XIIIis Begrafning 153,286: 44* 4* deribland inbegrip - Revisorers Berättelse. lie 11,402 R:dr g r:st. Hamburger Banco, som blifvit beräknade efter 48 sk. Cours. Till Hans Maj:t Konung CARL XIV:s Kröning och Hyllning 153,164:29.10. och till Hennes Maj:t EnkeDrottningens Begrafning . 38,985:27. 5. deri beräknade 2,200 R:dr Hamburger Banco efter 48 sk.
Capital, för att dermed bestrida utgifter, för hvilka förut icke fanns någon Fond, men hvilka påkallade allmänt biträde, Det är således en besparing för Stats-medlen, att den användts till betalande af Consulernes afgifter» Detta har skett utan anmaning af någon Revision. Då inom FinanceExpedition Tjsnstemäninen äro så ganska illa lönte, och flere’ ej på lång tid kunna vänta befordran, samt Fonden tillkommit genom en Författning, hvars ful!följd tillhörde FinanceExpedhiönen att bevaka, så fänri Kongl. Majit ingenting billigare j än att Tjenstemännert genom denna Fond fingo en uppmuntran då tillgångar kunde finnas. När saken är af er» Sådan beskaffenhet , och Riksens Ständer vid eli föregående Riksdag ansett ingen närmare käruie - &*n 20 öclobcr J. m. Joni derom böra (agas , si hemställer jag , om icke Ridderskapet och Adeln bör dervid iåta bero. I Grefve af Ugglas, Gujtaf: Jag är egenteligen förekommen af Hans Excellence Herr Grefve Mörner; han har upplyst, att denna Fond särskildt tillkommit genom Kongl. Majus tillåtelse under Continental systemet , att täta naturalisera några Utländska Fartyg. Den utgör en obetydlig summa om jag ej misstager mig , af omkring !2,ooo R:dr. Riksens Ständers rätt att granska sträcker sig visserligen till alla StatsVerkets inkomster , men en Fond, tillkommen genom en afgift, erlagd i ofvannämnde ändamål af någre Utländske Skepp, synes mig ej vara af beskaffenhet att underkastas Riksens Ständers granskning. Jag anhåller således , att Betänkandet måtte godkännas. Herr von Hartmansdorff-. Man har sagt, att dessa medel icke ingått genom någon allmän beskattning, utan erlagts af Utländska Fartyg. Det må vara, men jag frågar, om Tull och umgälder af Utländska Fartyg ej är en särskildt afgift? och hvarföre undandragas de då ej från allmän granskning? Man har väl gjort det förr, men nu har det på Riksens Ständers begäran upp. hört. Jag bestrider ej Kongl. Majds
at någon af liiisets söner, som blifvit ambetsinan eller grosshandlare, och koininer iiied fru frhn staden, son: livarken kan eller vill upprätthklla de gamla traditionerna. Många somrar koinina de icke alls, utan ligga pk ledsainina badorter eller. utländska hotell, och det vackra &amp; iiiiet star öfvergifret. I basta fall blir det bostiille &amp; t disponenten, soin dock Blott bebor en del .af liiiset, inedan det öfriga står inöbleradt för bolagets rakning. Landtbriiket iir utarrenderadt, ofta trädgården ined, linshållet är satt p&amp; ration af vissa kannor mjölk, grönsaker ocli frukt för sitt husbeliof. Hastar är det ondt oin, ty de behöfvas ständigt för att Iiiiinta, styrelselierrar, teknici och rerisorer fran stationen. Många af de ganila originalen äro försrunna, och finnas de kvar, $ta de ej langre rid dispoiientens bord utan Iios inspektorn eller brukshnshållerskan. Allt är sig olikt - och all den lijaitliga svenska gästfrihet, soin i de flesta disponenthus ännu råder, kan ej iterställa de gainla, breda förhållandena - eller dölja den oinstandigheten, att denna gainla lierrgårdstjp ör soiii en mantel. soin är för id %t de shldroi., som iiii skola. barn den. Stränderna och sjön iiro nog annii lika oföriiiiderligt vackra - nar ej tïaktliuggiiing gått alltför lians~iislöst frain. Men lireiii kan val se. älfdanser och Böra folk~isor öfrer vikar, soiu ligga fiilla iiiei; pappersved? Pappersvedeii inåste finnas, det vet jag nog, och folkrisornr inåste ' dö, Liksom Balder och Preja, liksoiii Pan och de grekiska iiatiirgiidarna ocli så inhiiga andra sköna förestallniiigsforiner dött - för att lämna plats åt det ofurinade nya. Det iniiste så.
Hvar och en vet huru betydliga dessa kostnader kunna blifva genom flere års rättegångar och landtmäteriförrättningar, som stundom uppgått till 5o R:dr B:co och deröfver på hemmanet om året. I allmänhet skulle inom Småland vid sådane tillfällen halfva ärendet eller inkomsten af Bostället beröfvas Indelningshafvaren; och då det möjligen kan inträffa , att man vid ett Boställe fått vidkännas en sådan kostnad, skulle vid vun3 H. 23 354 Den 10 December e. m. nen befordran eller transport, samma fråga vid ett annat kunna uppstå, och på det sättet skall den förut högst otillräckligt lönte tjenstemannen fråntagas en betydlig del af dess lönetillgångar. Inom hvarje Provins finnas Landtmätare å Stat, hvilkas löner i senare tider blifvit förhöjda till skäligt belopp. Före den nuvarande Skiftesförfattningen ålåg det Landtmätare, att vid deras förrättningar icke beräkna något arfvode för Boställen eller andra föreskrifne Kronans hemman, och var sådant förmodligen stadgadt med beräkning på deras löner af Staten. Ytterligare hafva desse Embetsmäns inkomster blifvit ökade genom den nya Nådiga Taxan på Arfvode för Landtmäteriförrättningar, af den 5 Julii 1827. I Landsorten anses, hvilket af Landtmätare sjelfve medgifvas, det de, redan före den nya Taxan, voro väl betalte för sine arbeten; men nu mera äro i de flesta Provinser desse förrättningar så allmänt fullbordade, att hvad som återstår, icke gifver full sysselsättning för det ökade antalet af desse Tjenstemän, hvilka, bosatta på en ort, hvarken till en del kunna, eller ofta icke vilja skaffa sig arbete på en aflägsnare. De rättigheter, som Kronans jord i delta afseende ägt, torde derföre vara skäl att den återfår, såsom icke förnärmande Den io December e. m. 355 någons äldre rätt. I annat fall torde det Lora bestämmas, att StatsVerket skall vidkännas hvad den nya SkiftesStadgan i detta afseende ålägger Indelningshafvare.
Jag inlåter mig ej i reflexioner öfver de åtgärder denna auctotitet, i synnerhet sednare åren lemnat, utan öfverlemnar utvecklingen åt mera upplysta och erfarne granskare men jag anser för min pligt fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den menliga verkan denna inrättnings företag haft på välståndet i allmänhet, äfvensom ä Jordbruket, synnerligen i min ort j — SpannemålsDirections främsta skyldighet borde varit, att ställa sig sorn en medlare emellan Jorda - i H Dea G Februarii. garen som hade Spannemal att föryttra, och dem, som voro i behof köpa denna vahra. Den hade bordt förekomma, medelst upphandlingar efter rikare årsväxter Spannemålens alltför låga pris och med detsamma hindra en allt* för stor dyrhet derå, efter en mindre gynnande skörd. Hade ett sådant dess åliggande iagttagits, skulle säkerligen nödropen öfver de till ytterlighet fallne sädesprisen varit mindre allmänna. Men då öfverflödig Spannemål funnits i landet, har ej uppköp deraf blifvit påtänkt. Deremot har verksam upphandling ej uteblifvit under de år då priserne, föranledde af en mindre lycklig årsväxt sjelfmant stigit, och såmedelst ej varit i behof af några stegrare. — Jag får såsom factum åberopa händelsen i Calmar Län vid årets början 1820, da allmänna priset i landsorten var för Kornet 12 och Rågen 14 R:dr Riksgäldssedlar tunnan. Just då ankom Directionens kungörelse, att den företog Spannemåls upphandling samt betalte omkring 15 R:dr Riksgäldssedlar för Kornet och jag vill minnas i6§ R:dr för Rågen. De som bodde närmare Magazinerne, skyndade begagna detta tillfälle få väl betalt till och med allmogen, boende hela 10 å 12 milen från Calmar, som ej ens hade tillräcklig säd för egna hushålls bergning, följde strömmen, och utforslade Spannemål, i hopp, att vid öppet vatten kunna för bättre pris få tillfälle uppköpa sommarbehofvet. Bonden återkom, väl försedd med penningar men utan säd. Han betalte Den 6 Februarii.
Sedan jag genomläst det anförande till Högloflige Ridderakapets och Adeina Proto l Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VIII Band. 3, 3$ Ben s September f, m, eoll den 22 Augusti af Herr Montgommery®, Gustaf, hvaruti han söker vederlägga Statsaamt Allmänna Besvärsoch EconomiUtskotten som afstyrka Motionerna om Westeroch Norrbottens sammanslående till ett Län, äfvensom Jemtlands återläggande till Westernorrlands Län, men i fråga om Herjeådalens återförläggande under Gefleborgs Län tillstyrka närmare undersökning, anhåller jag vördsamt att, vid detta Herr Montgommeries anförande, få göra några anmärkningar. Om någon ort är i behof af Länsstyrelse, så måtte det väl vara den, hvilken i anseende till sitt aflägsna läge, sitt oförbättrade skick, sina stora obegagnade förmåner påkallar allt möjligt bemödande, för att vinna economisk förkofran. Af Höglofl. Utskottens Betänkande idagalägges, som mig synes mer än tillräckligt otjenlighetcn att förena Jemtland med WesterNorrlands Län. Flere af Jemtlands Invånare hafva till Hans Maj;t Konungen inkommit med underdånig anhållan, att intet afgeeode måtte göras på denna Motion, som mot deras vilja blifvit framstäld och som rakt strider emot Folkets önskan och sanna interesse. Hvem inser icke olämpeligheten, att Jemtlänningen vid Norrska gränsen skall, för att söka rättvisa, nödga9 inlemna sina ansökningar i Hernösand på ett afstånd af omkring 40 mil, och hvem kan betvifla de svårigheter, som möta att på sådant afstånd vidtaga endast vanliga administrativa åtgärder, sorn åligga alla Den 5 September /. m. LineStyrelser? Ingen, sorn äger kännedom a* en Landshöfdiages göromål, kan anse detta tjenligt,. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 2 B Februarii, Ädelfors Guldverk varit ett föremål för Riksens Högloflige Ständers uppmärksamhet och sorn ingen fråga blifvit väckt rörande detta ämne vid innevarande Riksdag, tror jag mig derom böra yttra några ord.
Genom Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1778, stadgades, huru afoch tillträdesafgifterna till Wadstena Krigsmanshus-Kassa borde utgå, samt huru de skulle redovisas. För anträde till rusthålls ägande eller åborättighet, vare sig genom köp, gåfva, ari, skifte, införsel å pantförskrifning eller upptagande af ödesmål, betalar tillträdaren, i ett for allt, En R:dr Specie för hvart helt rusthåll och i proportion för mindre delar, dock ej för mindre än gidel. Säljareeller aflrädes-afgiften borde med ett för hundra af hela köpesumman betalas, utan allt undantag, antingen den var större eller mindre, och kommer denna 12 90 afgift ovägerligen att utgå, antingen rusthållet säljes på auktion eller eljest föryttras och transporteras, efter laga afhandling, af Kongl. Majit och Kronan eller private emellan, i eller utom börd. Uti nådig skrifvelse den 6 December 1782 till Amiralitels-Kollegium , samtyckte Kongl. Majit i nåder, att, vid de under Båtmansindelningen i Blekinge och Södermöre hörande lägenheters afoch tillträdande, måtte afgiften hädanefter beräknas Amiralitets-Krigsmans-Kassan på samma sätt, som sådant, genom lia och 3:e §§. uti Kongl. Majlis nådiga Kungörelse af den 4 Maj 1778, för Wadstena Krigsmanshus blifvit faststäldt. Krigsmans-Kassans andel i En per mille afgijten till Wadstena Krigsmanshus-Kassa har uppkommit på det sätt, alt sedan, genom Kongl. Kungörelsen den 23 Januari 1811, blef stadgadt, det vid köp af all fast egendom så i städerna, som på landet, En per mille till Krigsmanshus-Kassan skulle inbetalas, hemställde Deputerade till utarbetande af nytt Reglemente för Amiralitets-Krigsmans-Kassan, att den, genom Kongl. Majits ofvannämnde nådiga Kungörelse, stadgade
Och Erna menar du ? LOUISE. Hon är olycklig derför att hon kastat sig i armarne på en man, som aldrig egt hennes hjerta. VIGGO begrundande. Ja, ja. För en finkänslig kvinna måste det vara den största olycka på jorden. LOUISE ryser till. Hu! Att få hela sitt lif besudladt ... forntid och framtid ... allt ett tjockt, smutsigt streck draget öfver allt som man känt fint och friskt och omedelbart och omedvetet den drömda lustgårdens blommor och buskar och träd förvandlade till slemmig tång paradisets frukter till stinkande svampar och vid allt detta, att minnas den tid, då man låg i gräset och såg blåa drufklasar skimra i solen öfver sitt hufvud man behöfde endast sträcka ut handen för att nå dem man dröjde bara derför, att man ville välja den vackraste Räcker honom sin hand. God natt, Viggo. Du får inte vara ond på henne. Hon har lidit mer än någon vet om. Hon går in i sitt sofrum. Han står ett ögonblick stilla, försjunken i tankar; vänder sig om och går mot dörren, stannar igen och ser ut i trädgården. Lyktorna ha börjat slockna, men månen skiner klart öfver buskarne derute och genom det stora fönstret in i ateliern. Han stirrar ett ögonblick ditut, drar en djup suck och går långsamt sin väg. LOUISE kommer från sofrummet, klädd i en morgonrock af ljusrödt siden med spetsgarnityr; hon släcker lamporna, sätter sig till pianot och slår an ett par enstaka toner, hvilka efterhand öfvergå till en melodi. Slutligen börjar hon sjunga: »Och jungfrun hon skulle sig till ottesången gå. Tiden görs mig lång. Så gick hon den vägen åt höga berget låg, Men jag vet att sorgen är tung. » ALLAND kommer sakta in. Stannar och ser på henne medan hon sjunger. När hon slutat går han bort och lägger sin hand på hennes hufvud, böjande hennes ansigte uppåt. Hvad tänker du på, när du sitter så här ensam? LOUISE. På dig. Alltid på dig. ALLAND. Och hvad tänker du om mig? LOUISE. Att du är bergakungen, och att jag kunde sitta här i hundra år och tro att några veckor förflutit. ALLAND