Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är först då vi samlat alla möjliga upplysningar och vittnen, som vi framlägga detta papper, hvilket, då det befinnes vara sannt, icke skall verka mindre afgörande — såsom den första anledningen till en undersökning, hvars resultat blir erkännandet af er identitet — derför att en vålnad synes hafva lemnat det såsom vittnesmål. Mr Gibson tystnade ett par minuter, gnuggade händerna af förtjusning öfver sin egen vältalighet, stoppade båda sina näsborrar fulla med snus och fortfor, helt belåten med det uttryck af vördnadsfull tillfredsställelse, han läste på sin unge och hoppfulle klients ansigte: — Jag kan icke sjelf lemna London förr än om ett par månader, men min förste skrifvare, mr Wehler, är en skicklig karl, dessutom känner jag en konstapel vid detektiva polisen, hvars talent är utmärkt, båda dessa herrar skola följa er till Cornwall; ni skall på Merton Hall undersöka den paviljong, hvarom den döda talar, och vid Aukwoodhouse efterforska någon, som kan lemna upplysningar om lord Astleys barndom. I händelse den italienska amman finnes, kan allt bli klart, äfven om hennes tystnad är aldrig så högt betald, ty en qvinna kan sällan framhärda i en absolut tystnad. Astleys hjerta klappade vid advokatens ord, och blodet rusade till hans hjerta vid tanken på att i verkligheten få se de ställen, hvarom han så ofta drömt, der hans far och mor lefvat, denna unga och sköna mor, hvars smekningar och kärlek man beröfvat honom. — Håll er således färdig, min unge vän, att resa, så snart jag underrättar er derom; jag skall imellertid icke vara overksam för vår sak; jag har just i dag fått reda på handlingarna angående den der Mertons försvinnande och arfsfrågan efter honom; låt mig imellertid gifva er ett råd: ni är ung, oerfaren och främling här. Det finnes ständigt en mängd skälmar och bedragare, som lura på dylika personer, ingå inga förtroliga bekantskaper och anförtro åt ingen edra förhoppningar på framtiden! Meddela mig äfven genast allt hvad ni möjligen skulle kunna upptäcka, som kan hafva äfven det mest aflägsna sammanhang med vår sak!
Bruksägaren Erik Kinnman» ansökning om eftergift af öfverränta å diskontlån; N:o 27, med hemställan om afskrifning af 3:ne från Banken utgifna odlingslån; och N:o 28, öfver väckt motion om nedsättning i Bankens pris vid försäljning af silfver i omyntad form. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, LagUtsk:s d. 6 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 28, i ani. af väckt motion om förändring af 10 §:n 10 Kap. HandelsBm. Äfvenledes föredrogs och bordlädes ånyo Allm. Besv.-o. Ekon.- Utslcs d. 6 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 75, i ani. af väckt Den 8 Apjril e. m. 227 motion öm uphäfvande af skyldigheten att vara försedd med pass vid resor uti samt till och från Sverige. Föredrogs Riddarh.Utsk:s d. 2 i sisth Mars e. m. på bordet Sagda Utlåt. N:o 11, ang:de väckt fråga om inköp af ett brandfritt skåp till förvarande af Riddarhusets Genealogier. Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredr.: För att för skaffa mig kännedom om beskaffenheten af det ifrågav:de skåpet, bär jag besökt den person som tillverkar dylika. Han bade ett sådant under arbete, beståIdt för Bankens räkning ungefärligen vid samma storlek sorn det i hvilket genealogierna nu förvaras. Detta skåp var ännu icke färdigt; men fabrikanten trodde att kostnaden för detsamma icke skulle understiga 1,400 Rdr, och lägger man nu härtill, att dess vigt utgör omkring 17 Skepp:d, tror jag att man skall finna åtskilliga betänkligheter emot inköpet af detta skåp. Då nu skåpet, hvari genealogierna skola förvaras, måste dagligen vara tillgängligt, kan det ej gerna förvaras på annat ställe än i Riddarh.Direkt:ns rum eller i Kansli-rummen.
Man torde härvid invända, att det är just den närvarande Lagens olämplighet till en Nation, hvilken icke synes hafva tillräcklig dygd eller mognad för dess utöfning, hvilken ofta småaktig i sina vuer och afundsfull i sina omdömen, är mera fallen till ovilja än till ett rättvist bedömmande af de högst uppsatte Embetsmännen, att det är denna sinnenas benägenhet, som fordrar Lagens afskaffande. Men jag frågar, äro ännu de olägenheter man rönt så betydliga, att de öfverväga dem, som ett förändradt förhållande kunde i en framtid medföra? Det har händt, vid en förfluten Riksdag, det har icke händt vid denna, att en minoritet af Nej kastat tvifvelsmål på Nationens förtroende till sina högsta Domare. Hvad bevisar detta annat, än att man nu lärt att visare begagna en rättighet, vid hvilken man första gången var mindre försigtig, och för öfrigt, hvem har åtgjort, att denna minoritet verkat på Nationens omdöme? Just derföre att dessa Ständernas Electorer äro menniskor, som alla andra underkastade misstag och passioner, just derföre är det icke efter någras, men Pluralitetens beslut, som man velat att Nämndens Utslag skulle anses äga någon kraft, just derföre har man äfven fordrat ett sammanstämmande af två tredjedelar af de röstande, innan någon Domstolens Ledamot kunde ifrån sin plats entledigas. I allt annat fall, huru skulle icke den upplysta delen af Nationen och snart med densamma äfven Allmänheten erkänna, att en Cabal gifvits, eller ett origtigt begrepp blifvit uppfattadt, att således Högsta Domstolens Ledamöter blifvit oförtjent angripna? Det är ömt och kan vara sårande att genom en sluten sedel tinna sig orätt bedömd, och om ett lindrigare medel till samma ändamåls vinnande gifves, skall jag gerna både föreslå och antaga det. Men i brist deraf är frågan nu, om olägenheten för den enskildte är större än den, som af ett motsatt förhållande kunde uppkomma för Samhället? Jag vet rätt väl, att om 103 § i Regerings-Formen varit borta utur vår Grundlag, skulle det utan tvifvel beredt densamma ett större antal anhängare; Bilaga C till Exped.
Hvad månne egentligen deras föräldrar, med sina stränga, fina, litet gammaldags åsigter skulle tycka om den här brushufvade unge herrn? »Bevara mig väl, klockan är ju nära fyra!» utbrast nu fru Hedenstam, i det hon reste sig upp och lade undan arbetet. »Nu få ni flickor och herr Vigert gå och möta farbror Conrad – så jag får göra i ordning litet här. Hvad tiden har gått fort – jag trodde klockan ej var mera än tu! Aldrig går tiden så fort som i Arnellernas sällskap.» Hon tog Cecilia om hakan, såg henne in i ögonen med en skälmaktig, förtjust blick och kysste henne ett par gånger. Flickorna Arnell och fru Hedenstam hyste en stilla, djup, nästan förvånad beundran för hvarandra och hvarandras görande och låtande. I allmänhet beundrade fröknarna Arnell mycket sina vänner och tålde aldrig höra en anmärkning öfver dem. De hade också en hel svärm af felfria ideal i både norra och södra Sverige, med hvilka de förde en otroligt tät och liflig korrespondans. Cecilia och Agnes lade nu undan sina broderier, togo hattarne på sig och vandrade ned till ångbåtsbryggan, åtföljda af herr Vigert, som alltjemt underhöll dem på sitt skämtsamma, trefliga sätt. Under tiden ordnade fru Hedenstam i rummen, satte friska blommor i vaserna, lät duka på verandan och tog fram till smörgåsbordet, så att då hofrättsrådet och hans tre gäster en tjugu minuter derefter kommo gående, var allt färdigt och hon sjelf stod som vanligt väntande på förstugutrappan för att gifva sin man välkomstkyssen. Det blef en mycket treflig och munter sinnesstämning under middagen. Flickorna Arnell och farbror Conrad, som de kallade hofrättsrådet, voro mycket goda vänner, han skämtade med dem och brydde dem alltid for någon kurtisör, så det var ett oafbrutet skratt och gyckel, då de kommo tillsammans. »Ja, Cissan lilla, nu lär det väl snart smälla!» sade hofrättsrådet, sedan han tömt sin lilla middagssup och satt ifrån sig glaset. »Jag mötte i dag en viss löjtnant och då bad jag honom helsa på oss om söndag.
Sedermera i afseende på hvad som här blifvit yttradt, rörande underrättelsen om en JustitiseOmbudsmans död, si finner jag ej anledning dertill af ConstitutionBUtskottets Memorial. Underrättelsen om en JustitiseOmbudsmans död måste , om icke annorlunda, komma, genom Styrelsen, Riksens Ständer tillhanda. Det är ej föreskrifvit, att Fullmäktige skola gifva den , det är dein ej tillåtit, att comxnunicera med Riksens Ständer; de sortera under Riksens Ständers Utskott. Således underställer jag, om icke förändringen helt enkelt borde blifva den: att om Riksens Ständers JustitiaeOmbudsjnan afgår under Riksdag, skola Riksens Ständer, enligt g7 §., utse en annan Ombudsman, och att, i händelse Suppleanten afgår, eller afsäger sig, blifver förhållandet med han3 utseende på samma sätt. Man har anfört, attAvid detta tillfälle, då Utskottets Memorial första gången vore före, skulle det kunna återremitteras, utan att Ståndet förenade sig om en viss anmärkning, men det är stridande emot formen, ty om ej Ståndet godkänner någon af anmärkningarne, hvilar förslår Den 55 Oetoler f. ml 195 get till nästa Riksdag.' Endast om någon anmärkning godkännes, blifver det återremitterade Herr Hjerta i Som jag nu vid läsningen af 56 §. RegeringsFormen finner det vara bestämdt föreskrifvit, att Ståndet första gången ett Con-i stitutions-förslag är före, måste, om det skall återremitteras, förena sig om en gemensam tanka; så anhåller jag, emedan jag anser ämnet vara af vigt, och tror det vara nödvändigt att skrifteligen uppställa de anmärkningar jag vill göra, att Memorialet måtte få hvila på bordet till en ann? nan gång. Grefve Cronhjelm, Polycarpus, instämda uti Herr Hjertås anhållan , att ConstitutionsUtskottets Memorial måtte ytterligare hvila på borä det till nästa Plenum. Herr von Hartmansdorff: Jag vill blott" anföra ett par ord, föranledda af andras yttran-j den.
Det kan visserligen synas onödigt att uptaga 11. o. Ad:ns tid med en fråga, hvilken genom 3 Stånds beslut redan är lag, men med antedn. af en fråga som Gr. Sparre framstälde anhåller jag att till honom få framställa en dylik. Han talade om cellsystemets alla fördelar och frågade, hvarföre man ieke ville göra afdrag i fängelsetiden äfven för fängelsefångar, då likväl fängelsetidens förkortning var en af cellsystemets största fördelar. Derpå kan jag svara, att man icke haft för afsigt att göra bestraffningen hädanefter lindrigare än hittills, men en sådan lindring skulle ovilkorligen upstå om man afkortade strafftiden. Till bevis derpå får jag fästa npmärksamheten på hvilka förseelser det är som isynnerhet bestraffas med fängelsestraff. De äro: politiska förbrytelser, brott mot lureudrejerioch bränvinsförfattningarne, och upbördsmän som råkat komma pä balans, m. e. o., en hop förseelser, hvilka oftast begås af personer som äro, att jag så må säga, i en bättre samhällsställning än straff-fårigarne. För dessa personer innebär gemensamhetsfängelset så många fasor att de verkligen anse det som en lindring att få utstå sitt straff i enrum. Jag hemställer till Gr. Sparre sjelf hvad han tror skulle blifva svaret, om man gaf en fånge som blifvit dömd till 2 års fängelse rätt att välja emellan att utstå sitt straff i gemensamhetsfängelse eller enrum. Jag är så säker på hans svar, att jag vågar påstå att han skulle föredraga 3 års ensamhetsfängelse framför 2 års gemensamketsfangelse tillsammans med gröfre brottslingar. Hr Stråle: Med anleda, af Hr Carlesons yttrande får jag uplysa, hvad jag äfven anförde förra gången denna fråga förevar, att nemi. ensamhetsfängelset redan temligen allmänt tillämpas på fångar som för tjufnad blifvit dömda till högst C månaders straffarbete.
Ni ska visst inte klä' om er, den där kostymen är alldeles charmant, och Adèle skall bli förtjust i er. Hör du att min fru tycker du är charmant! Är det så farligt att säga hur en kostym klä'r? Det är lite ovanligt åtminstone, att ett fruntimmer säger artigheter åt en herre! Men så äro vi också ovanliga människor. Följer ni mig ut och ser efter rum sedan? Hvad för slag? Ämnar ni inte bo hos oss? SONHUSTRUN. VÄNNEN. SONEN. SONHUSTRUN. SONEN. SONHUSTRUN. VÄNNEN. SONEN. VÄNNEN. Strindberg. 74 VÄNNEN. SONEN. SONHUSTRUN. VÄNNEN. Nej, det har aldrig varit min mening! Se så där, ja! Hvarför vill ni inte bo hos oss? Säg? Jag vet inte... jag tycker att ni kan få vara i fred... och så händer det ju att vi ledsnar på hvarann'. Har ni redan ledsnat på oss? Hör nu, det går inte an, skall jag säga er, att ni bor ute i byn, då skulle folkets prat börja löpa... Prat? Hvad är det för prat? VÄNNEN. SONHUSTRUN. Ack! Det vet ni hur de sätta ihop historier... Du stannar bara här, helt enkelt! Låt dem prata! Bor du här, så är du naturligtvis min hustrus älskare; och bor du i byn, så har ni brutit, naturligtvis, eller har jag kört ut dig! Då tycker jag det är mer hedrande för dig att anses vara min hustrus älskare, eller hur? Du uttrycker dig något tydligt, men jag ville härvidlag helst se på det hedrande för er. Ni har bestämdt något hemligt skäl, som ni inte vill säga oss. SONHUSTRUN. VÄNNEN. SONEN. SONHUSTRUN. 75 VÄNNEN. Uppriktigt sagdt... jag törs inte! Ja ja, ja ja! Man vänjer sig så lätt in i andras lif; njuter af andras lycka, så att man till sist väfver in sina känslor med andras; och så får man så svårt att skiljas. Hvarför skall man skiljas då?
Till protocolls förande nämne Öfver-Ståthållaren den, han tjenlig finner, dock ingen, som i någon annan egenskap skall vid Pröfnings-Comiteen vara närvarande. Kamereraren vid Öfver-Ståthållare-Embetet i Krono-uppbördsärenden skall, utan rösträttighet, på sätt och i ändamål 114 §. angående LandsKamereraren stadgar, vid Pröfnings-Comiteen vara tillstädes. Öfver-Ståthållaren utsätter tiden till Pröfnings-Comiteens sammanträde, ochgälle allt som tillämpas kan, hvad om Pröfnings-Comité i landsorterna blifvit förordnadt. §. 121. Till kostnaders bestridande vid de hällne taxeringarne, såsom för tryckte' formulärer, Häradsoch Läns-sammandrag öfver bevillningen, skjutsoch tractaments-penningar för ledamöter i Pröfnings-Comiteen, arfvode för pro - 6o Bil. till Bevillnings-Vlskottets Betänkande, N-0 t2. tocolls-föranden derstädes, äfvensom till uppmuntran för städernes uppbördsman, Häradsskrifvare och öfrige tjenstemän, hvilka vid mantalsskrifning och taxering genom flit och noggranhet gjort sig deraf förtjente, anslås en procent af hela Länets bevillnings-summa, hvilken af Pröfnings-Comiteen, innan den åtskiljes, fördelas. Jemte denna procent får, till desse kostnaders bestridande, af inflytande bevillnings-medel serskildt användas Tvåhundra tjugu Riksdaler inom Norrbottens
När nu propos. af Hr Frih. o. Landtm, ganska riktigt blifvit framställd på den meningen, att motionen måtte förfalla, så hemställer jag till Ståndets ledamöter, om det lönar mödan att längre sysselsätta sig med denna fråga, och skulle för min del anse, alt, sedan propos. blifvit gjord och nied ja besvarad, det dervid borde förblifva. Frih. Cederström: Den siste värde talaren har fästat sig vid 3o §:n i Ridd.Ordn. och tagit den till grund för den propos. lian begärt. Han liar således icke behagat följa discussionen. En ledamot här har gjort en motion; fråga är väckt om denna motion skall förkastas eller icke förkastas, och man har begärt att den må förkastas med ogillande. Då mäste det väl icke vara fråga om att använda 3o §:n i Ridd.Ordn , eller att behandla frågan efter 78 §:n Riksd.- Oi dn. Hade Gr. Frölich behagat uppfatta frågan sådan den är, så hade han funnit, att väl kunna R. St. nyttja den ter - Den 7 Juni. 81 termen, att motionen skall förfalla, men den raka, bestämda och vanliga termen, då motioner upptagas till förkastande, är, att de skola afslås, hvarvid man visserligen äfven har rätt att uttrycka sitt ogillande af sjelfva framställningen. Motionären har sedermera rättighet att till contra-propos. få bifall till sin motion, men det andra alternativet i propostn mäste blifva hvad man begär, nemi. att motionen afslås med ogillande. Hr Lefren: Den vändning, som Gr. Frölich synts vilja gifva saken, då han har sökt tillämpa 3o §:n Ridd.Ordn., är ganska anmärkningsvärd. Här har, åtminstone icke hittills, varit fråga om något sådant ämne som denna §afhandlar och som den endast åsyftar.
Ifrågavande § har genom votering inom StatsUtsk. blifvit afgjord. Jag har icke låtit anteckna mig såsom reservant, men bar likväl tillhört deras antal, som bestridt den föreslagna skrifvelsens aflåtande. Jag anser den för min del vara öfverflödig och tillika onyttig, oell instämmer således uti det yrkande, som förut blifvit gjordt att denna § måtte afslås. Frih. Palmstjerna har önskat att någon af StatsUtsk:s Ledamöter ville uplysa om orsaken, hvarföre denna underd. skrifvelse blifvit föreslagen. Jag får då nämna, att den emot mig motsatta sidan, som genomdref §:n, upgaf såsom skäl dertill att, om icke betalning erlades för det krut, som ifrån kronans förråder utlemnades till ett eller annat enskildt företag, så tillskyndades dessa derigenom fördelar, som icke voro gemensamma för alla sådana företag. På grund af detta skäl genomdrefs §:n. Sorn sagdt är, tillhörde jag icke deras antal, och förenar mig nu med dem, som önska afslag på Utsk:s hemställan. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag har deremot inom Utsk. tillhört den majoritet, som voterat bifall till den nu föredragna §:n, men ingalunda af de skäl, som den siste värde talaren anfört, eller derföre att den föreslagna skrifvelsen skulle innebära klander emot beviljandet af de krutposter, som hitintills blifvit utgifna till befrämjande af de arbetsföretag, hvartill krut blifvit kostnadsfritt utlemnadt; utan derföre att jag har tänkt mig alt om det blefve allmänt bekant att K. M., för att upmuntra arbetsföretag af allehanda beskaffenhet skänker bort krut, så komma anspråken derpå att blifva allt större och större oell känbara för Staten i samma mån som sådana arbetsföretag af vidsträcktare omfattning förekomma.
Ständer pröfval skäligt bevilja del äskade anslaget, 300,000 R:dr, att utgå på sätt E. K. Maj:t föreslagit. 21:o. Sedan Rikets Ständer vid sisllidne riksdag, för uppförande af bristande byggnader å häradshöfdingebostället Mälby i Vester-Fernebo socken af Westmanlands län, beviljat dåvarande innehafvare:) af nämnda boställe, Häradshöfdingen i Norrbo och Wagnsbro häraders samt Gamla Norbergs bergslags domsaga, Kammarjunkare)) Knut Wilhelm Sandels, ett räntefritt lån å 7,000 R.d r, att af boställsinnehafvare)) återbetalas med en tjugondedel om året från och med 1864 tilldess hela beloppet blefve guldet, men Häradshöfdingen Sandels i November månad 1860 aflidit, utan att hafva uppburit någon del af länet, har hos Rikets Ständer blifvit hemstäldt, att, då Sandels’ efterträdare i embete!, Häradshöfdingen Cail Daniel Poppius dels fått till Sandels’ sterbhus för verkställd nybyggnad och för skifleskostnader utgifva ersättning, dels fått sig ålagdt att inom två år hafva bostället bebygt, och dymedelst tillskyndats kostnader, ej obe tydligt öfverstigande den summa, som blifvit Sandels såsom lån anslagen, samt Poppius för öfrigt vore i saknad af enskild förmögenhet, — omförmälda belopp, 7,000 R.dr, måtte såsom lån, under enahanda vilkor som för Sandels varit stadgade, Häradshöfdingen Poppius tilldelas; Bih. lill U St. Skrifvelse, l\':o 123.
Tvertom hysa Fullmäktige den öfvertygelsen, att de större understöd, som de i spridda landsorter bildade låneanstalter från Riksgälds-kontoret erhållit och hvarigenom dessa inrättningar just blifvit satta i tillfälle att oafbrutet underhålla och fortsätta sin rörelse, varit i flera fall för näringarnes bedrifvande och den industriella verksamheten vida mer gagnande, än de jemförelsevis mindre betydliga lån, som kunnat af enskilda personer direkte utbekommas från härvarande Banko-diskont. Och oaktadt de af Herrar Revisorer framställda anmärkningar emot den af Riksgälds-kontoret bedrifna lånerörelsen, hafva Herrar Revisorer dock slutligen förklarat, att antagandet af deras förslag i afseende på denna lånerörelses öfverflyttning till Banken förutsatte oundvikligen förändringar i hittills gällande föreskrifter angående Diskonternas utlåningsrörelse, vid hvilken rörelse Herrar Revisorer synas anse hufvudsakligen sådana stadganden, som Rikets Ständer redan meddelat i fråga om förräntningen af Riksgälds-kontorets kontanta behållning, böra tjena till efterrättelse, så att Riksgälds-kontorets hos Banko-diskonten innestående medel måtte kunna i låneväg utlemnas till enskilda banker, aktie-bolag och korporationer. Vid jemförandet af fördelarne eller vinsten för det allmänna af utlåningen vid förräntandet af Riksgälds-kontorets kontanta behållning och den genom Banko-diskonten bedrifna lånerörelse, torde det förhållande icke böra förbises, att sagde utlåning, hvilken, alltsedan Rikets Ständers beslut derom fattades, varit omedelbart ombesörjd af Fullmäktige, icke föranledt den ringaste tillökning i detta Verks förvaltnings-kostnader eller några särskilda utgifter för detsamma. Ej heller har under hela den tid denna utlåning fortfarit fråga förekommit om afskrifning eller förande inom linien i räkenskaperna af något enda bland de genom densamma föranledda fordringsanspråk.
N:o 1, om Statsverket 1859. gens och Lekvattnets församlingar 1,000 Rdr, att utgå intill dess församlingarne sjelfva blifva i tillfälle att predikanternes underhåll bekosta. 4:o. b) Anslag till I underdånig skrifvelse den 17 Mars 1055 anhöllo Maia kapellboer af Ar Lappmarks pastorat, att, jemte åtskilliga dels till Lycksele och dels till ställe åt en Sorsele moderförsamlingar hörande byar, hvilka genom särskild underdånig skrifvelkant^ifalå.se * ansökningen sig förenat, få bilda ett egel pastorat, samt alt lill Pastors-allöning måtte anslås nödigt spanmålsbidrag, enär den nya församlingen för ändamålet 'ej kunde bidraga med högre belopp än 600 Rdr Riksgälds. Bifall till ansökningen förordades af Pastor i Arvidsjaur, hufvudsakligen af skäl, alt Malå kyrka blott fyra gånger om året besöktes af Arvidsjaurs presterskap, att kapellboerne till moderkyrkan hade att färdas en väg af 44 till 4 5 mil fram och åter, samt att Arvidsjaurs pastorats stora vidd af mer än 400 qvadrat-mil syntes göra en delning önskvärd. Sedan likväl de ofvannämnde byarne återkallat sin ansökning blef framställningen af så väl Consistorium i Hernösand som Eders Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens och Norrbottens Län och Kammar-kollegium afstyrkt.
Skrijvelse, N.o 233-. bära lönen och stundom med kostnad och besvär måste besörja indrifning deraf hos flere serskilda personer, hvarjemte han ofta äfventyrar att få emottaga spanmål, utan möjlighet att med fördel förvandla densamma till de penningar, hvaraf han egentligen är i behof. Lönen blifver till sitt belopp mycket olika det ena året emot det andra, och någon säker beräkning på det löpande årets inkomst kan aldrig utaf honom uppgöras. Stats-Verkei har af den omnämnde dispositionen den olägenheten, att räkenskaperne blifva mera invecklade och att de till serskilta corpser anvisade räntor måste intagas i flere redogörelser. Rikets Ständer hafva derföre ansett en förändring härutinnan, och indragning till Stats-Verket af de till Corpser, Stater, Verk och Inrättningar ansiagne räntor och kronotionde, både vara önsklig och böra verkställas, så vida åtgärden kan ega rum, utan Stats-Verkets alltför dryga betungande och utan att någon derigenom blifver i sin lagliga rätt förnärmad, samt så vida trygghet vinnes, att Statens tjenst, framgent likasom hittills, kan, äfven vid de mest oblida skiften och föränderliga förhåliandeu, fortfarande och till det allmännas båtnad blifva bestridd. Undantag måste således, åtminstone tills vidare, ega rum i afseende på sådana räntor, som in natura utgöras i och för något serskildt Verks drift, äfvensom förändringen icke kan för löntagare, utan godvilligt medgifvande, inträda förr än vid förflyttning från nu innehafvande tjenstebefattning, och dessutom måste, i Rikets Ständers tanka, åtskilliga härmed sammanhang egande frågor tagas i skärskådande. Om nemligen alla ifrågavarande räntor och kronotionde till Stat-Verket indragas, måste nuvarande indelningshafvare, likasom andre löntagare, erhålla sina löner i penningar qvartaliter under årets lopp, ty hvad räntegifvare nu erlägga, ingår ej förr än under det påföljande årets fyra första månader.