Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skall åter tjufveri vända sig till den enskilde ockraren, si, för att freda pantén, nedsmälter han måhända silfret, förändrar kdäderne m. m. så att det blifver lika svårt, att igenkänna godset, som att få rätt på tjufven. Hvad åter beträffar, att den största delen af utlåningen i AssistanceContoiret skulle bestå i lån å Manufacturoch Fabriksvaror, så har StatsUtskottet i dess betänkande upplyst, att af de 250,000 R;dr som sedan sista .Riksdag varit för detta ändamål anslagna, hafva sällan något år mera än 150,000 Xtldr blifvit begagnade. Man ser följagtligen, att Manufacturlånen icke varit starkt anlitade. Jag bör sluteligen fästa uppmärksamheten derpå, att det icke är blott de fattigaste af den arbetande klassen, S3tnt ijufvar och bedragare, som insätta gods och varor i AssisianceContoiret. Det är många så kallade pauvreshorteux, som der insätta cina tillhörigheter, måhända sina vin - Ben 3 Or. t ober /. m. gj ferplagg om sommaren, och sina somrnarplagg orri vintern, och såmedelst dr3ga sig fram. Mig synes i (ifrigt, att de skäl, Grefve von Schwerin nyss anfört, snarare skulle föranleda till bifall än till återremiss af StatslTtskottets betänkande, och jag tillstyrker för min del destoheldre att betänkandet må genast bifallas, gotia en återremiss deraf endast synes leda till tidsutdrägt. Herr von Hohenhausen'. Då fråga nu uppstått att bifalla StatsUtskottets betänkande, tror jag mig böra fästa, Hpglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet å några af Herr von Hartmansdorff* anmärkningar. Han har ibland annat sökt viss, att AssistanceContoiret vore den enda låninrättningen för små låntagare i stället att vi bafve så månge dylika för de stora.
Vördsamt anhåller jag att med bibehållande af min Itiksdagsmanna-rätt få afsäga mig min plats såsom Suppleant i LagUtsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Frih. o. Ordfiden anmodade Hrr Elektorer att vid deras nästa sammanträde utse en Suppleant i LagUtsk. efter Gr. Posse. Föredrogs Statsötsk:s den 14 dennes på bordet lagda Mern. N:o 182, med förslag till voler,-s-propos:r, i anledn. af RiksStins skiljaktiga beslut i fråga om löne-förbättiing för KrigsHofRms civile embetsoch tjeustomän m. fl. Pen 15 December. 2«1 Da i detta Mern. föreslagne voter:s-propos:r blefvo af R. o. Ad. godkände. Föredrogs K. M:s den 14 dennes pä bordet lagda Nåd. Propos. till R. Sl:r, angide åtgärders vidtagande för att underlätta penningeställuingen och rörelsen inom landet. Sedan härvid, pä begäran af Hr Flach, Joh. Fredr. Philip, jemväl det den Nä I. Propos:n bifogade StatsRåds-prot. blifvit upläst, yttrade Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Under en tid då man framkommer med så mångå vidunderliga förslag till afhjelpande af den brist på bytesmedel som upkommit, så är det i sanning glädjande att se Regeringen framlägga ett förslag, hvilket, utan att medföra någon våda för framtiden, synes skola förskaffa näringarne den hjelp som i hög grad synes erforderlig. Sedan jag sålunda yttrat min tanka om den K. Proposm anhåller jag att få tillägga några ord med före må misstänka mig för att vilja meddela några råd åt det Utsk., som kommer alt behandla denna fråga.
Skön framställer sig för oss den ljusa utsigten af en lycklig framtid, om vi, med tillförsigt till vår store Konung, med enighet och samdrägt, hvar efter sin förmåga, gå Dess önskningar till mötes: och då det är åt Rikets första Stånd, att häraf gifva efterdöme, hvilket under loppet af detta Riksmöte. Högloflige / Ridderskapet och Adeln liksom alltid, äfven 4oo Den 21 Jidit. nu lemnat MedStånden, skall BorgareStåndet, vördsamt värderande Höglollige Ridderskapets och Adelns högre upplysning och vidsträcktare erfarenhet, göra sig cn ära af bemödandet alt deraf taga eftersyn. Det är under uttrycket af dessa tänkesätt, som Borgareståndet genom oss dess Deputerade, till Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskaikcn s-mt Höglofbge Ridderskapet och Adeln frambär dess vördsamma aiskedshälsning, dess uppriktiga välönskning, och dess anhållan, att få vara i Eders Excellences samt Höglollige Ridderskapets och Adelns ynnest och bevågenhet inneslutet. Hant Excellence Herr Grefven celi Landt• Marskalken besvarade Deputationen på följande sätt: Om Handels, Slöjders och Näringars verk-' samma drift förskaffar Staten stora fördelar, och om således de, som odla dessa grenar af National-idogheten, under fullgörandet af de pligter allmänna förtroendet dem ålagt, förvärfva sig ostridiga rättigheter till sina medborgares aktning\ med hvad nöje emottager och besvarar ej Ridderskepet Och Adeln den t det Välloflig© BorgareStåndets nu iramlörda afskedshälsning lör Ridderskapet och Adeln betygade vänskap och välvilja.
Vid förnyad föredragning biföll Ståndet följande laig-Utskottets betänkanden, nemligen: N:o 39, i anledning af väckta motioner om bestämmelse af ansvar för förfalskning af Privalbanks-sedlar; N:o 40, i anledning af väckt motion om vissa förändringar, i afseende på renovation af Under-rätts dombok; .1 N:0 41, i anledning af väckt motion om förändring af 1 § 26 Gap, Bvggniuga-Balken, rörande delagtighet i kyrko-byggnad; N:o 42, i anledning af väckt motion om bestämmelse, alt fjerdepart ter i Stora Kopparbergs grufva må anses såsom last egendom å landet; N:o 43, i anledning af väckt motion om vissa tillägg lill Kongl. Kungörelsen den 27 Augusli 1823, angående vederbörandes åliggande att tillställa så väl Konungens Befallningshafvande, sorn Presterskapet, förteckningar öfver dem, hvilka för lagbrott blifvit vid domslolarne sakfallde eller under framtiden ställde; 436 Prot.-Utdrag, den i.j
Rörande den omtvistade frågan om de båda fällande banriktningarnes relativa Bit. till Slats-Utskotlels Utlåtande M öö. vigt i militäriskt hänseende, kan man icke underlåta ali fästa uppmärksamheten derpå, att genom vestra stambanans framdragning söder örn Mälaren den olägenhet skulle uppstå, att man på detta sätt kommo att framleda icke en utan tvenne af landets förnämsta kommunikationslinjer öfver en så farlig punkt som Södertelje och på ett så ringa afstånd från en för fiendtliga anfall lätt utsatt kust som de sednaste förslagen afse. Yid betraktande af ofvan antydda förhållanden, då det är af så stor vigt ali, om möjligt, sammanföra statsanslagen för fortsättandet af en begynt linie tills den utgör ett helt för sig, och då lör de sydöstra provinsernas behof det ingalunda kan vara den närmast Slockholm framgående sträckningen, hvilkens anläggning är i första rummet påkallad, synes det vara för riket såsom helt vida mera båtande, om de anslag som i denna punkt af Utskottets förslag ära äfsedda för linien emellan Stockholm och Katrineholm, i stället användas att befrämja den på bo.gynta jernvägsliniens framdragande vester ifrån längre mot Örebro. Ilinnes denna punkt af jernbanan Irån Westergötlands kust, så är en hufvuddel af det svenska jornvägsnätet fulländad. Förbindelsen är öppnad mellan Vesterhafvet och Mälaren; med tillhjelp tills vidare af ångbåtskommunikalionen kan man frän Göteborg uppnå Slockholm på 16 timmar; de förbandenvarande spanmålstillgångarne kunna efter behof lättare fördelas mellan de vestra och de östra delarne af landet; en lor rikets försvar vigtig kommunikationsled är öppnad, och en erfarenhet vunnen af jernvägars förvaltning och inflytelse i vårt iand, sorn för kommande beslut kan tjena till upplysande ledning. För de stora uppoffringar som erfordras, skulle landet sålunda i nära förestående framtid se ett stort mål vara uppnådt. På dessa grunder synes mig, i stället för anslag till påbörjande af arbetena mellan Stockholm och Katrineholm, heldre tillökade medel böra anvisas för vestra stambanans fortsättning från trakten af Göta kanal till Hjulö, och, om möjligt, ända till Halsberg.
Här tyckes väl således både med rättvisa och billighet vara förenadt, att tre Stånds sammanstämmande beslut utgör lag, och då två Stånd stadna emot två, frågan här afgöres ej i förstärkt Statsutan Bevill ningsutskott, såsom 73 och 73 §§ Riksdags-ordningen tydligen föreskrifva.» Härmed instämde Herr Prosten Schröder. Af Herr Murén, P,: »Efter min åsigt är det alldeles otvifvelaktig!, att frågan, huruvida en vara må emot tull ineller utföras, eller om den skall förbjudas till ineller utförsel, lika mycket, som frågan om bestämmande af den ena eller andra tullafgiften, inverkar på tullbevillningens belopp. Jag kan således icke instämma i Utskottets antagande, att, der två stånd stannat emot två i afseende å ifrågasatt upphäfvande af nu gällande inoch utförselsförbud, frågan skall förfalla och förbuden qvarstå; utan hemställer jag vördsamt, att Rikets Ständer behagade besluta, det dessa frågor skola blifva föremål för omröstning i förstärkt Utskott, på samma sätt, som för frågor om tullbevillningens belopp i allmänhet bestämmes.» Häruti instämde Herrar E. Sjöstedt, Carl M. Bjur, A. G. Tauson, A. Gullström, A. J. Fahlcrantz, Jon. Rhodin. STOCKIIO LM, TRYCKT IIOS JOH. BECKMAN, 1848. Bevillnings-Vlskotlels Memorial, N.o 0.4. i N:o 24. Ank. till Exp. Utsk. den 4 Juli» kl. 11 f m. Memorial, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets utlåtande N:o sti, i fråga om anvisande af medel för godtgörande af det lån, som Rikets Ständer beslutat upptaga till bestridande af rustningskostnader.
Ilibeta 8täneler en gergbilel ?ro^o8ition i detta ^rannlaea ämne. läiba inecl llibets 8täneler, b^ser Koni;!. Naj:t viii den torbo^ninA, att, vin, enligt olvanberörde lVäe!i»a I^rojaogition, en 8tadiAvarande tull 5 gzaanmäl varder för framtiden begtämd, följtlen baral gball blifva, 8ä val bildandet af gädeg-uja^la^, att i bebokvetg gtunel anlita, 8om oeb billiZare eliel' jemnare ^rig ä loci o-ämnen, Ixmeellertiel äro degga verbnin^ar ej att einot8e, 8Z80M Aena8t framträdande; oeb gedrn 8taten8 melianbomgt till alvsrjande af nöel oeb föi lä^enbet viel misgväxter reclan, Aenom en längre tidg erlarenbet, män^engtädeg lian anses bafva blifvit en van», lärer elenna bselj) iebe ännu fä inecl allo 8ätta8 utom lrä^a, lielst clet li^Aer inom möjli»beten8 Aläng, att 8t^rel8eng omeelelbara biträde nZAvn AZNA, i följd af sersbileia förbällanclen, iean blifva af en tvingande noelväneii^bet ^äballacl.
Eetänkanden. att inga andra motioner hos Riksens Stander väckas än de, sorn åtmindstone hafva någon local syftning till nyttiga förändringar, och än mindre att sådana motioner upptagas och tillstyrkas, som icke äro med allmänt väl förenlige; så har nu varande Allmänna Besvärs* och Ekonomiutskottet trott, att ofvan sam. jnamlragne Historiska framställning vöre på sitt rätta ställe, för att klart ådagalägga, att närvarande öfverläggnings* ämne angående skogshushållningen och en dervid allmänt gällande författning icke är af sådan beskaffenhet, att kunna, med åsigt af det hela, allmäningen behandlas, och minst då det ej blifvit förberedt genom undersökningar om serskilda orters serskildta behof, De härvid fattade och sinsemellan stridiga beslut visa tydligen, att de varit föranledde af lika stridiga önskningar och localförhållanden* samt kunna endast ifrån en sådan upprinnelse förklaras. De nu ingifna Memorialer utvisa ytterligare samma åsigt, då de yr* ka alldeles motsatta förslager, och likväl hvar och en med rätta grundar dem på sin hembygds fördelar. Således önskas från Skaraborgs, Östergöthlands och Elfsborgs Län, att Kronoskogarna och Allmänningarne böra försäljas, eller emellan vederbörande fördelas. Riksdagsfullmägtige från Halland och Södermanland anse åter detta icke vara fördelaktigt, och de från Vestmanland rent af för skadligt, hvarföre de förena sig i den önskan, att det på dessa orter måtte förblifva vid hvad som nu stadgadt är. Efter Utskot* Besv ock Ekon. JJtsk.
Vid Utskottets yttrande i denna punkt, hvilken af Bonde-Ståndet bifallits, men af de öfrige trenne Riks-Stånden återremitterats, har blifvit erin radt: att för fullbordandet af ifrågavarande företag erfordrades icke blott de till maleria lier afsedde 23,401 R:dr 40 sk. 10 r:st, utan äfven till dagsverken, traclamentén, instrumentalier, m. m., 36,231 Rrdr 25 sk, 6 r:st., och för oförutsedda utgifter 15,835 Rrdr 37 sk. 2 r:st., eller tillsammans 52,067 Rrdr 14 sk. 8 r:st., hvilka af Kongl. Majrt ansetts kunna betäckas af 4sle HufvudTitelus besparingar, men hvartill numera ingen utsigt fanns,sedan fördelning af Titelns anslag skett emellan Flottans serskilda stationer och det, sorn blifvit öfver för Carlskrona, icke räckte till för stationens angelägnaste behof, än mindre lemnade öfverskott tili andra företags bekostande; att det af Utskottet föreslagne vilkor för anslagets utgående gjorde arbetet alldeles outförbar t, då man kunde vara förvissad, att ingen ville åtaga sigott arbete, utan att sjelf få ombesörja dagsverken och instrumentalier, och nödsakad alt, ii 4d Stats-Utskotlets Utlåtande, N.o 435. Litt. B. afseende på tiden för utförandet, rätta sig efter hvad Flottans knappa tillgångar kunde medgifva, hvarföre förslag blifvit vackt, att det enda vilkor, som vid anslagets lyftning kunde fästas, vore, att Kongl. Maj:t borde dessförinnan halva gjort
JV2 58, i anledn. af 2 Stånds återreraisser af Mem:l Jt? 57, ang:de tillägg i 109:de §:n Reg:s-Form. och 80:de §:n Riksd.-Ordn. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller att Riddarh.- Sekret:n malte upläsa det beslut, som Ståndet förra gången i detta ämne fattade, samt den förklaring, hvilken utgjorde Ståndets gemensamma tanka. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Litet högre upp på sidan finnes detsamma uptaget, samt innehåller, alt R. o. Ad. beslulit att orden ”när omständigheterna anses dertill föranleda” borde uteslutas, samt att orden ”under upskofsliden bereda och utarbeta vissa Riksdagsärender, som i sådant fall af R. St. bestämmas” borde införas i st. f. ”under upskofsliden Riksdagsärender bereda och utarbeta. ” Hr von Hartmansdorff: Jag ber om ursäkt för milt förbiseende, samt anhåller alt R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut, emedan de af Ståndet begagnade ordalag äro bättre än de, som finnas i Utsk:s förslag. R. o. Ad. beslöt, att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga förevande Mern. till handlingarne. Föredrogs ånyo Bevilln:sUtsk:s den 28 och 31 sisth Okt. på bordet lagde Mern. JVs 30, ang:de tull-lagstiftningen för artikeln bränvin och sprit. 270 Den 3 November c. m. Delta Mern. företogs punktvis till afgörande. lista punkten, ang:de uphäfvande af förbudet emot införsel af vissa slag bränvin och sprit, samt t ullafgifter nes bestämmande. Hr von Hartmansdorff, Äng.: I afseende på förbudets borttagande mot införsel af det slags bränvin, som hittills icke fått i Riket införas, kan ej åberopas de grundsatser, som frihandlarne i allmänhet andraga, för förbuds borttagande.
Af Herr Thulstrup: ”Ehuru Kongl. Maj:t för flere år sedan uppdragit åt särskilde Komiterade att uppgöra förslag till Stockholms befästande på landssidorne, och nödvändigheten af en så beskaffad förstärkning af hufvudstadens försvar utgjort föremål för ett af Chefen för Landtförsvars-departementet till Kongl. Majit afgifvet, uti Stats-Rådsprotokollet för den 14 Oktober 1856 intaget, betänkande, hade likväl Kongl. Majit, i betraktande af de betydliga anslag, som vid Bih. till Ii. St. Prot. 1809 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 29 Haft. 10 74 Stats-Utskottets Utlåtande Nio 84. sistliduo riksdag måste begäras, icke då» velat till Rikets Ständer uti ifrågavarande ämne göra någon framställning. Rikets Ständer ansågo deremot hufvudstadens försvar vara af den vigt, att åtgärder utan uppskof borde vidtagas för att genom befästningar betrygga staden för ficndtliga anfall.
Med djupt bekymmer skådar den tänkande medborgaren, hvart han ser, ovedersägliga bevis på motsatsen af hvad han rättvisligen ägde rätt alt hoppas. Han finner banden qvarstående, eller endast på undantagsväg, — dubbelt' skadlig då den är olaglig, — eluderade. Han finner sitt lands näringar och industri, jemförda med de ej bättre lottade grannländernas, snarare tillbakaskridna. Han finner fattigdomen ökad, och brottmålen, en följd deraf, tilltagande i allt jemnt varande progression. Då Den 29 Februari e. m. 5o5 Då han med förundran forskar efter orsakerna till denna nedslående företeelse på en tid, som i alla länder företrädesvis förtjent och fått namn af industriens tidehvarf, finner han med bekymmer, att den glada morgonrodnad, som för trettio år sedan bådade en herrlig dag af kraftig utveckling, alltför snart qväfdes i de åter uppväxande fördomarnes mörker. Han finner, att samma Stånd, som år 180g så ädelmodigt besvarade den tillit, ett annat Stånd satte till detsamma, redan vid de första stegen på den nya banan förskräcktes för den frihetsanda, det framkallat, och hellre än att på täflans vackra bana visa, alt det förmådde uppbära följderna af sitt medgifvande, skyndade att genast inför Styrelsen upphäfva gälla rop emot ett sådant uppfattande af deras beslut, under förklaring, att det ej innehöll annat, än att medborgare af alla classen skulle äga rätt att ingå i borgerliga näringar, men ingalunda, att de efter gällande lagar till utöfning af näringsfriheten f Ö r e s k r i f n a skyldigheter, hvaribland skyldigheten alt hafva lärt ett n ä ri n g s y r k e, hvarå burskap s ö k e s, utgör sjelfva hufvudgrunden, skulle till deras kraft och verkan upphöra. Den ädla uppoffringen upplöste sig således i fullt oinskränkt näringsfrihet, — blott alla de gamla banden qvarstå, blott intet ändras i de gamla tvångsförhållandena. —- Fåfängt förklarade sig K. Commerce-colhm emot en sådan tolkning af tydliga bestämmelser.
Diamante var en stad, där rike män gingo och sökte efter fattiga, olyckliga signorinor för att göra dem till härskarinnor i sina svarta lavapalats. Hon tyckte också om sommarpalatset. Det urblekta, hundraåriga musslinet, som klädde möblerna, berättade historier för henne. Och hon fann en djup mening i alla de kärleksscener, som utspelades mellan väggfältens herdar och herdinnor. Hon hade också straxt funnit ut hemligheten med don Ferrante. Han var alldeles ej någon vanlig handlande vid en småstadsgata. Han var en äregirig man, som samlade pengar för att kunna köpa åter fädernegodsen på Etna och palatset i Catania och slotten på inlandsbergen. Och om han gick i kort tröja och topplufva som en bonde, så var det för att desto snarare kunna uppträda som grand af Spanien och prins af Sicilien. Sedan de blifvit gifta, brukade don Ferrante hvarje kväll kasta på sig en sammetsrock, taga gitarren under armen och ställa sig i läktartrappan till musiksalen i sommarpalatset och sjunga canzoner. Medan han sjöng, drömde donna Micaela, att hon hade blifvit gift med den ädlaste mannen på hela det sköna Sicilien. Då donna Micaela hade varit gift ett par månader, kom hennes far ut ur fängelset och bosatte sig i sommarpalatset hos sin dotter. Han trifdes väl i Diamante och blef vän med alla. Han samtalade gärna med biodlare och vingårdsarbetare, som han träffade på Café Europa, och han roade sig hvarje dag med att rida omkring på Etnasluttningen för att söka fornlämningar. Men han hade alls icke förlåtit sin dotter. Han bodde visserligen under hennes tak, men han behandlade henne som en främmande dam och visade sig aldrig kärleksfull mot henne. Donna Micaela lät honom hållas och låtsade om intet. Hon kunde ej mer taga hans vrede så allvarligt. Denne gamle man, som hon älskade, trodde, att han skulle kunna fortfara att hata henne år efter år! Han skulle lefva i hennes närhet, höra henne tala, se hennes ögon och vara omgifven af hennes kärlek, och han skulle kunna fortfara att hata henne! Ah, han kände hvarken henne eller sig själf!
Herr Doctor Wijkman yttrade: »Ehuru lifligt kännande Herr StatsSecreteraren Järtas värde och benägen att gifva honörn ett förtjent loford, måste jag likväl förklara, hvad jag förut i ämnet anfört, på det sätt att det väl må i ConstitutionsUtskottets protocoll förblifva, men finner vid närmare eftersinnande af flera skäl lika med Herr Öfverlntendenten Edelcrantz, att det icke är lämpligt, att Utskottet meddelar utlåtande öfver en viss person eller handling.» Den 11 Maj 1812 135 Härmed förenade sig Doctorerne Agrell och Wåhlin. Herr Borgmästaren Norström trodde, att i händelse fråga är om sättet, huru Utskottets yttrande borde stiliseras, kunde sådant bäst afgöras, då den afgående expeditionen justeras. Herr Baron Adlerberg ansåg den instruction för Utskottet, som igenfinnes i 29 §:n Riksdagsordningen, böra på det noggrannaste följas och med afseende derå förenad^ sig med de Herrar, som funnit något särskildt utlåtande till Riksens Ständer rörande f. d. StatsSecreteraren Järta icke tillkomma Utskottet. Herr Grefven och Ordföranden, som ej ville bestrida, att betänkligheterne rörande ifrågavarande utlåtande hade en omisskännelig vigt, framställde följande proposition: »Finner ConstitutionsUtskottet, att något särskildt utlåtande rörande f. d. StatsSecreteraren Järtas äfvensom StatsRådets förhållande i fråga om det mindre creditivets och de besparda medlens lyftande till bestridande af kostnaderne till krigets utförande emot England icke må i Utskottets allmänna berättelse till Ständerne införas, utan endast i protocollet uptagas?» Hvilken proposition med enhälligt Ja besvarades.
Det är af vigt, att hvarje departementschef kan få de åtal utförda, hvartill han kan finna sig befogad, utan alt han deröfver behöfver inhemta någons tillstånd eller bifall, och för sådant ändamål bör en Just.canceller finnas, hvilken är skyldig uppfylla departementschefernes befallning i berörde afseende, på det dessa må kunna med behörig kraft vaka öfver uppfyllandet af lag och rätt. Det är således gifvet, att en särskild chef för åklagaremagten bör finnas; men om denna blir lagd under Just.- deparlementet eller Inrikes departementet, är temiigen lii - Den G October e. m. giltigt. Det synes mig till oell med kunna vara skäl att någon gång flytta densamma från det ena under det andra departementet, då göromålen vid det ena under loppet af några år tillfälligtvis komma att betydligen ökas, såsom fallet kan blifva, då någon genomgripande reform skall genomföras. Om man tänker sig en Just.minister y som önskar att genom anställande åtal förfölja en eller annan domare eller embetsman, vore han säkerligen dertill i tillfälle, äfven om något chefskap för åklagaremagten icke tillhörde honom. Jag anhåller derföre, att It. o. Ad. icke måtte uttrycka någon gemensam tanka, hvart allmänna åklagaremagten bör böra, och allraminst, att någon departementschef sjelf må kunna directe utöfva densamma. Gr. Frölich: Då Frih. Ehrenborgh gjort erinran emot discussionens vidlyftighet, måste jag genmäla, alt det är han sjelf, som förorsakat sådant, enär han frän början yttrat, att Just.ministern borde vara chef för åklagaremagten samt öfvertaga Just.cancellerens nuvar. functioner. I afseende å Hr v. Troils yttrande, att chefen för åklagaremagten borde stå under samtliga departementerna, får jag blott erinra, att jag endast bestridt, det chefskapet för åklagaremagten icke måtte uteslutande tillhöra Just.departemenlet. Hvad angår det åberopade exemplet från England, får jag förklara, att Lordcancelleren visserligen lika som hvarje annan Engelsk medborgare äger rättighet att vända sig till allm. åklagaren för att få åtal utförda; men han är icke någon chef för åklagaremagten. Jag bar åtminstone aldrig hört omtalas något sådant.