Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Nå, hvad ska det nu vara?» sa Holmen, som stärkt sig med någonting varmt och starkt, fast nog tror jaghan tyckte, att jag letat fram en bra liten krafin af det »mörka». »Jag tycker», sa jag, »att vi smakar af dem allesammans i dag. Sedan kan vi ju välja dem vi vill fortsätta med.» Samma tyckte de andra, och så slog Holmen upp en tjock lunta i midten. »Det är egentligen ett orättfärdigt sätt att bedömma böcker, det där», log Ene. »Tror bror det?» sa Holmen och kikade på honom på sitt roliga vis. »Hur tror bror, att man i allmänhet bedömmer böcker då, i synnerhet vid jultiden, när man har packor? Det är titt, titt i hvar bok det — såvida man inte har order att slå ihjäl en och annan på embetets vägnar. Då ger man tusan tittar och allting, plockar ut hvad man tycker passar sig för ändamålet och ’citerar’ så det står härliga till!» »Men det är ohederligt!» »Tror — bror — det! Det finns folk, som anmält böcker på det viset i all sin tid och ansett sig göra en Gudi behaglig gärning.» »Därför är Villys tidning så utmärkt», sa jag, riktigt glad få in en bit konversasjon, innan läsningen tog vid, ty det frästade allt fasligt på krafterna att sitta så där spänd en hel afton igenom och bara lyssna. Holmen hvisslade. »Hvad hvisslar herr Holm för?» sa jag förargad, ty att röra vid Villy är som att röra vid mitt öga. »Surkart!» Holmen grinade som en solvarg. »Villy är ingen surkart», sa jag förgrymmad. »Nej, men tidningen är! Artister, som berömmer sig själfva. Fy tusan!» »Det är inte fråga om att berömma, utan om att bedömma», sa jag. »Jaså. Och det skulle inte vara det samma, det inte!» » Alls inte», sa jag med eftertryck. »Jag ska säga frun, att de värkliga artisterna, och af dem finns det förbaskadt få — är alldeles för förnäma att puffa fram sig själfva — de begär att bli förstådda ändå.
Truls, som var trött vid bekantskapen, hade efter många bref stämt möte med henne i Kungsträdgården en kväll, bedt henne resa tillbaka hem, gifvit henne de pengar han hade på sig samt följt henne till ångbåten, der hon logerade. Herr Cohn satt gapande af förvåning. «Är det sannt?» sporde han misstroget, missunnsamt choquerad. «Det hade jag aldrig trott. Är du en af dem,» tillade han plötsligt, gned händerna, som om han funnit ett rigtigt fett stycke lif emellan dem, lyfte glaset med den märkvärdiga Johannisbergern och drack den märkvärdige Truls till. Efter sexan kom Grazelius. «Ser ni, jag är så djefligt upptagen,» ropade han med en sned blick på punschglasen. «Jag har inte mer än en half timme på mig. Skål, go’ vänner!» Grazelius gjorde anspråk på en position trappsteget öfver de andre; hans ställning baserade mera derpå, att den bibehölls, än på öfverlägsenheten i hans begåfning och verksamhet; han var derför endast till hälften på kamratfot med dem, hade aldrig «mer än en halftimme på sig». Det gälde att understryka, att han var en gjord man, en gifven storhet, – redan. Efter tredje glaset punsch försvann han, – i egenskap af värderad gäst, som tyvärr o. s. v. De andre punschade och studerade värdshuslif, tills lokalen stängdes. Derute gnistrade stjernhimmelen öfver en vacker stad i snö. På gatan blef det öfverläggning, om man skulle gå hem eller fortsätta det lättsinniga lefvernet. Man kom icke till något resultat, och vid hörnet framför operan kom det till ny öfverläggning, hvarvid det visade sig, att inom sällskapet förefans en tveksam tendens till något otäckt. Cohn ifrade för flickor, han gned sina händer vid blotta tanken derpå, – det vore något så präktigt att framdeles utmynta vid en skildring af dessa sällsamma dagar, då Sveriges kulturella framtid smiddes under ungdomligt ras.
Utskottets förslag i första punkten hade af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden blifvit lemnadt ulan anmärkning och således godkändt, enligt 56 §. Regerings-Formen. Borgare-Ståndet hade förklarat, att ordalydelsen ogillas och bör förtydligas. Sedan Utskottet likväl sedermera, uti Memorialet N:o 58, uppgifvit den af Utskottet afsedda redaclion, förmodade Bonde-Ståndet, att Vallöf], Borgare-Ståndet torde låta siu anmärkning förfalla, i hvilket fall, såsom ett lill nästa Riksdag förberedt grundlagsändrings-förslag, skulle komma alt hvila följande förändrade redaclion af ingressen till Tryckfrihets-Förordningen : ”Vi efterskrifne” — i berörde Grundlags 86 §., alt med tryckfrihet förstås hvarje Svensk mans rättighet, att, ulan några af den offentliga magten i förväg lagde hinder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke i annat fall kunna derföre straffas, än om delta innehåll strider emot tydlig Lag, gifven alt bevara allmänt lugn, Htan att återhålla allmän upplysning, alltså och med hänsigt etc. — —•” Ilvad åter rörer 2,’dra punkten af Utskottets förslag, så hade Ridr 22 Fröt. TJtdr. d. 12 Febr. i835. derskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet förklarat, att Indragningsmagten må upphöra, samt Presteoch Borgare-Stånden lemnat förslaget ulan anmärkning och således godkänt detsamma, enligt 56 Regerings-Formen; förslaget i i punkten är således af alla 4 Stånden godkändt; i följd hvaraf såsom ett till nästa Riksdag förberedt grundlagsändrings-förslag skulle komma att hvila: ”att 8 mom. i 4 §. > eller stadgandet om Indragningsmagten, skall upphäfvas och uteslutas.”
Hennes medfödda anlag och brinnande håg för scenisk verksamhet drogo henne emellertid till scenisk verksamhet — mycket mot tantens och fostermoderns önskan — och snart blef hon en af de mest framstående artisterna vid samma scen, där före henne modern firat triumfer. Hennes skönhet, hennes älskvärdhet och hennes talang, i förening med hennes fläckfria rykte — de elaka skvallertungorna i Wien kunde aldrig få något dåligt att prata om henne, men hämnades genom att spefullt kalla henne » dygdedragonen » — införde henne i den österrikiska kejsarstadens högre sällskapskretsar. Theodor Körner hade, efter sin studentikosa » Sturmund Drang-Period » i Lepzig och Berlin, 1811 kommit i Wien, där han redan var känd såsom en af det unga Tysklands mera bemärkta personligheter och mest lofvande skalder. Wiens förnämsta teaters främsta dragningskrafter blefvo hans sorgespel » Zriny » och hans lustspel » Die grune Braut ». Under en repetition å teatern i januari 1812 af hans lustspel » Der griine Domino » sammanträffade Körner personligen för första gången med Antonie Adamberger. Deras blickar och händer möttes, och snart äfven deras hjärtan. Det första omnämnandet af henne, hvilket förekommer i hans bref, är af den 12 januari: » Toni Adamberger behöfver blott öppna munnen för att sprida förtrollning omkring sig. » Den 20 maj samma år underrättade han sin fader om sin ingågna trolofning. Körners föräldrar och enda syster, Emma, voro i början ej särdeles förtjusta öfver Theodors förbindelse med en aktris, men sedan de alla tre, och med dem den Körner - ska familjens hela orakel, gamla » tant Dora », under ett besök i Wien lärt personligen känna henne, delade de snart hans förtjusning öfver » Toni » och slöto henne med glädje i famn såsom en kär blifvande anförvandt. D:r Körner sade till och med om henne, att hon » tydligen var af himlen bestämd till Theodors skyddsengel. » Förlofningen eklaterades offentligen, och samtidigt utnämndes den unge teaterförfattaren till » k. k. Hoftheaterdichter » med ett årligt arvode af 1,500 floriner.
Så länge icke mer än en allmän betydligare låneanstalt finnes i riket, nemligen Banken, anser jag såsom en pligt för en hvar, hvilken liar med utlåningen att skaffa, att söka göra medlen så tillräckliga som möjligt 5 och erfarenheten har visat, att den räntenedsättning, som vid sista Riksdag gjordes å Discontlånen, icke bidragit att nedsätta räntorne i allmänhet, men deremot gjort lånetillgången otillräckligare. Då räntan öfver hela riket i allmänhet utgör 6 procent, oberäknadt kostnaderna för commissionsarfvoden, inteckningar, m. m., så är det naturligt, att om man på ett enda ställe, nemligen Banken, får låna penningar för lägre ränta, skola alla strömma dit, brist på medel att långifva uppkomma, och den påräknade utvägen för näringsidkare m. 11., att genast och oberoende af enskildte penningeägares välbehag erhålla biträden, tillspärras. För att åter öppna den, finnes , efter min tanka, intet annat medel, än borttagandet af orsaken till stockningen, eller den nedsatta räntan. Utskottet synes mig följakteligen hafva rätteligen förfarit, då det sökt, på det enklaste sätt, göra de befinteliga tillgångarne lika tillräckliga för sitt ändamål, hädanefter, som de voro förr änrän - 3o Den 27 Jul ii f. m. tan nedsattes. Att Utskottet icke åsyftat räntans höjande i allmänhet, hevisas af dess tillstyrkande, gemensamt med StatsUtskottet, att realisation må äga rum; den enda åtgärd, som snart och verksamt kan dertill Bidraga; ty då penningeräntan i andra länder är 3 å 4 procent, men här 6, och capitalisterne följakteligen kunna vinna 2 å 3 procent, om de insätta sina medel i detta lands rörelse; så är det gifvet, att de, ifrån den stund de veta sig genom Realisationen kunna återfå sina penningar lika goda, som de dem utlånt, hvilket hittills icke varit händelsen, skola hitskicka sina capitaler, intill dess räntan här blifver lika låg, som annorstädes. Men förr än detta grundliga Botemedel mot penningeBrist vidtages, anser jag den nuvarande lägre
Enär Stals-Utskotlet vid sislförflutne Riksdag, uti Betänkandet N:o 251, afgifvit en detaillerad Berättelse om dessa anslags fördelande imellan de serskild te Departementerne och om de i sfseende på användandet meddeldte generella föreskrifter, inskränka Revisorerne nu deras yttrande till hvad sorn förekommit vid Räkenskapernes granskning. ( 74 ) i:o Hvad först angår den till Kongl. KrigsCollegn disposition ställda andel af Extra Anslaget; så liar, på sätt omnämnde Betänkande innehåller, StatsUtskottets granskningsåtgärd omfattat jemväl i83a års Redogörelse, hvadan nu här förekommer endast 1833 års i KonglKammar Rätten „ utan anmärkning, reviderade Räkenskap. Ingående B al ance. Behållningar och Fordringar . . — 229,875:3o. 5* Inkomster. Ersättning för lill Kronans Allmänna UtredningsFörråd öfverflyttade per sedlar ,« 1,362: o./,. — 201,422:^4. 4'. Utgående Balance, Skulder för oliqviderade lefveranser 30,453: 28. 6. 1' Utrednings A [delningen - Debet: ÅrsAnslag. - - Influtne Räntemedel . 200,000: 60: 20. 4. Credit: Ingående Balance:: Skulder 34,446: 36. 4.. Utgift. Upphandling i Reserve 156;£48: 18.10.. Ulgående Balance: Behållningar och. Fordringar ► Summa 461,752: 7. 3. .. .. 270,357: — r. ArtillenAjdelningen.. Debet: Ingående' Balance r Behållningar och Fordringar 671,289: i4* 10. Inkomster:. Räntor å utgifue Förskotter » - Besparde Handlverkarelöner .. 149: 12. 3. ( 75 ) Credit: Utgift.
Modern var af utländsk extraktion ... inte ett öre pängar – och när föräldrarna dogo, måste flickan ge lektioner ... eller om hon kom på en bank i Stockholm – alltnog: hon drogs in i »folkvänliga» kretsar, »unga Sverige», ni vet, kom med på arbetarföreningar och slikt och summan är, att hon blef kär i en – grufarbetare. – Grufarbetare?! – Jag skall kanske modifiera det litet: en grufarbetares son; karlen ansågs ha stora anlag för bildhuggeri eller målning och fick visst åtskillig utbildning, men har icke förthy tillbringat en stor del af sitt lif uppe i Bergslagsgrufvorna och slutade med att afvika till Amerika. – Och nu reser hon efter?! – Nu reser hon efter. Det hela är vansinne, men familjen hjälper väl hem henne, då hon tröttnat på leken. Under dessa lågmälda ord hade det ljusnat sällsamt öfver hafvet. Som på ett gifvet tecken skildes de rastlösa skyarna åt likt teaterväggar – sjönko mot synranden – och aftäckte den gula fullmånen i cirkelrund glans högt högt på en djupblå sammetsbotten. Hela sjön glimmade med ens silfverhvit, det blef ljus öfver horisonten, ljus öfver däcken, och ur det sus och stön och brak och surr, ur alla de obeskrifbara ljud och allt det sorl, som utgick från detta vidunder i hvila – sköt upp ett raketlikt rop någonstädes ifrån: – Frihetsgudinnan! Hon syns. Inom en minut hängde relingarna fulla af skådelystna. På fördäck knuffades smutsiga armar om plats, folk därframme gapade stort och dumt, men bakom lyste blickar, skarpa af tankar, och sorgsna ögon sögo sig drömmande fast vid det skummande månvattnet, och öfver deras hufvud skyndade fina lätta fötter – diamantringar blixtrade till mot den tjärade båtkanten – äfven amerikanskorna glömde östervärlden ... Louise Niefelt stod akterut, litet afskild från andra, hon stod tyst, skådande, hennes ögon glänste, hennes ansikte glödde. Hon såg den blåaktiga bronsstoden, en dimfigur med svaga konturer, armens fria sving, den tända, mattröda facklans stolta resning ... Åh Amerika – frihetslandet!
Jag hemställer således till R. o. Ad. att gilla den framställning, som Utsktn i afseende på i §:n här hafva gjort. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades ja. Hr Landtm, yttrade, det R. o. Ad. behagade finna, att Utsk:ns framställning här delade sig i tvänne särskilda frågor; den ena , som innefattades i första meningen , vore Ulsktns hemställan eller anmälan, att, jemlikt y5 §:n Riksd.- Ordn., R. o. Ad:s samt RorgareShs beslut måtte anses hafva förfallit, och den andra utgjordes af den sednare delen, eller meningen, hvaruti uttrycktes Utsk-.ns åsigt att i §:n härigenom skulle vara antagen på sätt Utsk:n den föreslagit. Hvad förra delen anginge, så hade ingen af R. o. Ad:s ledamöter yttrat sig deremot, och hemställde Hr Frih. o. Landtm, alltså, om R. o. Ad. behagade gilla Ulsktns yttrande i den delen. Frih. Cederström: Jag har redan yttrat mig derom, att, Utsktn oriktigt hafva ansett frågan vara förfallen. J ig kan ej med Hr von Hartmansdorff instämma deruti, att, derföre att Utsk:n inkomma med sarnmanjemkningsförslag, hvilka ej innefatta hvad de borde innefatta, frågan bör anses ej kunna få någon ny behandling. Det foijer af sig sjelft, att om ett Utsk. underlåter att framställa besluten, sådana som de verkligen blifvit fattade, och deraf draga riktiga resultater, så är det oundvikligen nödvändigt att man förklarar, huru betänk, rätteligen bör framställas, eller också skola två Stånd i representationen nedlägga sin röst i lagstiftningen oell låta Utskm jemte de två andra Stånden diclera hvad sorn blifva skall. Delta är ej och kan ej blifva den ordning, som grundlagarne halva bestämt för målets behandling.
Och hur de, togo äfvenledes sin början i går torsdag i klokt och kallt hade hon inte resonnerat med den med teateroch musikutställningen förbundna sig själf, då hon beslutat sig för att inte mera stora konsertlokalen. af visa Erik Gustaf Waldheim och hans trogna kärlek. Horr-visste, att han skulle förnya sitt anbud, då hon nu var på besök hos brodern, DUN 176 N a Hj PK P: g och hennes svar skulle denna gång bli ja, och därmed tyckte hon sig ha stakat ut sin framtid, kallt och nyktert visserligen, men hon skulle dock ha något att lefva för, och det var livad hon ej haft, sedan modern för ett par år sedan dog. Som Waldheims maka skulle hon få en plats att fylla. Visserligen hade hon ingen kärlek att skänka honom, men hon skulle bli honom en god hustru, och hur mycket skulle hon ej få att styra med som husfru på hans gods? Men hvarför kunde hon ej tänka så nu? Hvarför kunde hon ej resonnera så där klokt, som hon gjort så många gånger förut? Hon kunde ej alls resonnera, hon kunde bara minnas och drömma. Bilder från gångna tider stego oupphörligt upp för hennes inre syn. Hon hade ej varit här i sitt barndomshem någon vår sedan flere år tillbaka; det var väl därför minnena kommo med en så öfverväldigande styrka. Ty våren — det hade hon redan erfarit — är i den mogna åldern minnenas tid, liksom den i ungdomen är förhoppningarnas. Det var, som om en hel värld, död för längesedan, kallats till lif. Hon såg sig själf som litet barn tillsammans med syskonen. Hon mindes deras glada, fantasifulla lekar, deras ströftåg om våren, upptäcktsfärder, som de kallade dem, i de kringliggande skogarna och ängarna. Men äfven ungdomstiden väcktes till lif. Det kom öfver henne samma känsla, som hon för en tjugu, femton år tillbaka i tiden så ofta varit intagen af. Som då greps hon af denna intensiva lifslust, af detta trängtande begär efter lycka, efter att lefva, som hon kallat det. Nog var det egendomligt, att våren alltid skulle föra med sig dessa på en gång så ljufva och så vemodiga stämningar. Sedan sin ungdom hade hon dock ej gripits af dem så som just nu.
M:s bifall blifva disponerade, för nästkommande Ständers användande reserveras. 5:o Öfver medlens användning enligt plan och de särskilda föreskrifter, som K. M. derom utfärdar, skola förenämnde länsdeputerade hafva tillsyn. 6:o När genom dessa anslag större eller mindre directa fördelar åt enskilda personer eller menigheter beredas, må det bero på K. M. att föreskrifva, att större eller mindre del af anslaget skall återbetalas. 7:o Sedan bancovinstens belopp blifvit efter hvarje års bokslut kändt, böra Fullmäktige i Riksg.cont. om den för året disponibla summan lemna underrättelse till Chefen för Civildepartementet, som uppgör fördelningen länen emellan, och derom lemnar uppgift till Konungens Befdnde. 8:o Öfverstiger bancovinsten den i lista punkten upptagna beräkning, då skall öfverskottet öfverlemnas till K. M. att disponeras för sådane allmänna ändamål, hvartill R. St. innan denna tillgång blifvit känd, icke ansett sig kunna bevilja äskade anslag. 416 Den 17 Mars f. m. Län. Folkmängd vid 1840 års slut. Skattebidrag enligt Landshöfdingarnes 5-årsberätt. Areal Fördelning R:dr af 2,450,000 Banco. Efter folkmängd. Efter Skattebidrag. Efter Areal. Medeltal af förestående fördelning. Stockholms D:o d:o 690,90 d:o f. Piteå län. ** För de 4 Norrlands länen är arealen godtyckligt afsedd vid fördelning. Här - Den 17 Mars f. m. 417 Härefter tilläde Hr Nordenanckar muntligen: Att uppgöra en fördelning endast på grund af folkmängden eller skattebidragen skulle utfalla så, att de rikare provinserne erli olle mest och de mest behöfvande minst. Delta förhållande är i min tanka på lämpligaste sätt jemkadt derigenom, att äfven arealerne tagas i beräkning. Den sisla columen innehåller en medelberäkning af tillgångarne, fördelade på de af mig uppgjorde grunder. Jag vill endast nämna någre:
Prot. lttSO & 1851. 10 Sami. 2 Afd. i 2 Expedilions-Ulskottels Memorial, M 2. lingar, jemte andra hithörande höcker och skrifter, borde inrättas, för att, till upplysningars erhållande, vara alt tillgå för representationens medlemmar och de vid riksdagarne anställde tjenstemän, hvilket arkiv skulle inrymmas i den lokal inom R. S:s hus, som Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret ansågo dertill mest tjenlig och passande, , samt att, under riksdagarne, Expeditions-Utskottet skulle ega åt någon bland sina tjenstemän uppdraga bestyret med vården af detta arkiv och dervarande böckers tillhandahållande, får Utskottet, enär arkivet bör vara tillgängligt både föroch eftermiddagarne och den tjensteman, som får sig anförtrodt detsammas vårdanda, m. m., alltså blifver härigenom så upptagen, att, ehuru han visserligen varder ålagd tillika tjenstgöra på tryckeriafdelningen af Utskottets Kansli, likväl icke lärer kunna af honom förväntas så träget biträde härvid, som vid beräkningen af ofvan omförmälde arfvoden varit hos hvarje Utskottets tjensteman afsedt, så vida göromålen skola kunna vederbörligen skötas, vördsamt hemställa, att ett serskildt kanslistarfvode måtte ställas till Utskottets förfogande, för att, från och med den dag, då ifrågavarande arkiv tillin venteras bemälde tjensteman, af honom uppbäras. Stockholm den 30 Nov. 1850. På Högloft. Ridderskapet och Adelns Ledamöters vägnar R. Cederström. På Vallofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar J. F. Ekenman. På Högvörd. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar A. Z. Pettersson. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar Anders Olsson.
Utdrag af Protokollet, hället hoS Hög. tvördige Preste-Ständer wid Urtima Riksdagen i wrebro den 12 Oktober »8io. S. D. ^ ett sammanhang föredrogos ä nyo Stats. Ulstottets trenne serstildta pä bordet hwilande Utlätanden, rörande Annuitets länen, tillika med Banco-Utstottets Betänkande om samma ämne, och biföll Ständet hwad Stats-Utstottet, uti dest-Memorial af den z denreS yttrat och hemställt rörande ej mindre Annuitets-Län-Systemets upphäfwande, än äfwen wista förändrade omständigheter wid upptagande af län emot RikSgäldS-Contoirets Obligationer. Ole svprs. Ox ?k6tocollo g. U. Almgvist. Utdrag Den 12 October. 141 Utdrag af Protokollet, hället HoS Hög. wördige Preste. Ständet wid Urtima Rikedagen uti Orebro dcn 12 October iZio. S. D. ^§tats - Utstottets den 6 October pä bordet lagda Memorial i anledning af Kongl. Masts Nädiga Proposition, angående de pä Allmänna Indragnings-Staten uppförde Extra Löner och Pensioner, föredrogs ä nyo och bifölls. Ut suprs. Ox ?rotocolla O. Almgvist. Utdrag af Protokollet, hället HoS Hög. wördige Preste-Ständet wid Urtima Riksdagen uti Orebro den 12 Octo. ber ibis. S. D. vetats Utstottets nästlidne, gärdag pä bordet lagda Memorial, rörande it fe Idsta Donationen, föredrogs nu ä nyv, hwarwid Ständet, som med fullkomlig säkerhet i underdänig. het tryggar sig wid den öfwertygelsen, att Kongl. Mast i Näder bibehäller helgden af Te - 142 Den 12 October. Testanmttariska
m upläste följande Förstag til en ny UeclEion deraf. "Brytes Riksens Ständers förseglade anordning uppå, eller utbetala Fullmagtige, innan Riksdagskallelsen blifwit i Hufwudstadens Kyrkor wederbörligen kungjord, den i 6z §. af RegeringsFormen sist omnämnda Penningsumma, hwilken Konungen, sedan han Scatö-Radet in kleno hörk, ager wid infallande Krig at lyfta, mare ej allenast Lag samma, utan stola ock den eller de brottstiga Lommas til fängelse a Fästning i rwä ars tid, dock utan arbete, samt ansmara med hwad de aga, eller framdeles ärfwa och förwarfma, för de medel, hwilka genom deras förmanande blifmit utlemnade. Ar sadan Fullmägtig Embetseller Tjensteman, stall han detzutom stiljas frän Embetet eller Tjensten, uran at den eller annan publigue befattning kunna återfå". Herr ibam. Jag tror ej, at den sista casus kan infalla, och derföre bifaller jag detta förstag. Det förra kan jag ej gilla. Herr von »ausrvollk. Jag har också altid trott och föreställer mig äfwen ännu, at ingen ast de i denna Lag supponerade casus någonsin stall inträffa, men icke dest mindre, sä snart det ej kan nekas, Den 14 Mars6oZ nekas, ak brottm aro möjiiga, böra straffm för dem finnas bestämva. Sevan nu bagge ölomemeiE aro uplaste och Högloft. IvVderskapet och Aveln dem emellan kunnat göra jmmförelse, får jag för min Vel tilstyrka, at de marce bifallas, enligt ben recisHiou Friherre Ivlap.nerlieim föreftagit. Herr Uotblieb, Larl kre^ric. Utan twifwel böra straff bestämmas för möjligen inträffande brott; men Vefta straff böra, enligt min tanka, lampas efter Ve mer eller mindre ffadliga werkmngarne af brotten.