Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H:dr 50 öre och af Kongl. Majit ansetts höra höjas lill 4,500 R:dr. är af Utskottet i 2 mom. af 3:e punkten föreslagen lill 4,000 R.dr. Delta förslag har Borgare-sländel bilällil, hvaremot Ridderskapet och Adeln saini Preste-sländet, i enlighet nied Kongl. Majus Nådiga Proposition, fastställt aflöningen tili 4,500 R:dr oc'i Bonde-slåndel bestämt densamma lill 3,500 R:dr. För denna Irägas afgörande torde omröstning fä anställas efter följande Proposition : ”Den, som vill, att aflöningen för Expedilions-sekreterarne i Ecklesiastik-deparlementets expedition hestämmes lill 4.000 R:dr Runt, löslar Ja ; den det ej vill, röstar nej I vinner nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 4,500 R:dr samma mjnt.’’ 4:o. Utskottet hade i 4:e punkten, morn. a. hem-tälll, alt aflöningen för Riksarkivarie», sorn nu utgör 2,880 R:dr. målle, pä sätt Kongl. Majit föreslagit, höjas till 5.000 R:dr, dock »11 lör nuvarande iiiiiehalvareu af nämnde bestallning afdrag skilde ske med det belopp al 1,050 Rall. som lian frän Allmänna Indragniugs-slaten uppbär. Denna hemstall n är i allo biiaden af Borgareoch Bonde-stånden, men blott lill löna delen godkänd af Ridderskapet och Adelil samt Preste-sländet, hvdka båda itänd beslut»I, all det af Utskottet föreslagna föibebäll skulle utgå.
Medicamenter, alla slag, beredda och sammansatte, ej Specificerade W. 20 l „ Obeiedde, Se Apothekare Materialier Meloner 20 i Mercurius Se Qvicksilfver Messing L. , Arco, Valsad i Hleck, Ta t un, Bottnar, Bulle eller Tråd 100 ' i „ Tråd Messings, andra slag Se Litt. T. L. „ Lane, oäkta Guld och Silfver , W. 20 l L, Allt annat Messingsarbete , Gjutet eller Smidt W. 100 i L. „ Gammal, brukad W 100 5 f» tr» f 925 Inkom Utgå- Tranmande ende s toTullTullTullP«oc. Proc. Prc-c. Messing „ ali annan, arbetad eller oarbetad W. 100 1 Metall, arbetad „ , Hilder se Litt. B ” ” Bokguld )Litti B , „ Boksilfv.) „ , Bronz eller Pu ti erguld W. 25 3 „ ali annan oarbetad, ej specificerad W* 50 3 „ Platina W. 2 , Cornposition af Koppar och andra Metaller : „ , arbetad, BronzP i eser W. 30 3 „ „ „ Cnnoner , Stycken, Mörsare W. 30 3 , allt annat gjutit Metallarbete af alla namn och slag ej specificerade w. 2 5 3 , „ Fargguld W. 30 3 „ , Pläter W. 25 3 „ oarbetad, såsom Tomback, Pinschback, .) Paj m. fl. W. l * **6 Inkom Utgå- Tranmande ende sito TullTullT ullProc. Proc. Proc. Metall, oarbetad Ln »> Cobolt 100 1 i> j» Marcasit 15 5 i* n Tutanego eller Spiauter och Zink u n Wismut 15 >• ii Malmstuffer till Mineralsamling Fria. Metkrokar se Krokar L. Meubler, alla slag W. 5 0 1 Microscoper 30 l Mineralier för Natural-Sam. lingar Tull fria Mineral vatten 10 L.
Sådant är i allmänhet förhållandet af den så ofta yrkade reciprociteten, och jag hemställer till hvarje oväldig man, om deruti finues någon rättvis anledning att inskränka handelsfriheten med en af Rikets produkter, mer ätt med alla de öfriga» Ibland de mest åberopade skäl emot export-friheten af Skogseffekter med Utländska skepp, är det påstående, att denna frihet, såsom stridande emot produktplakatet, är en privilegiifråga, och som sådan icke katt a£ Riksens Ständer upptagas, än mindre emot samma privilegii innehåll hos Kongl Majtt i underdånighet tillstyrkas, Detta alldeles ogrundade påstående, såsom jag längre fram skall bevisa, är ett sätt att söka bifall hos personer, hvilkas upplysning och öfvertygelse ej skulle tillåta dem att understödja ett emot fäderneslandets bästa, och de tydeligäste samhällsrättigheter stridande anspråk, om ej detsamma, framstäldt under karakter af grundlag eller privilegium, ansågs vara af Konung och Ständer orubbeligen sanktioneradt. — Om jag blott för ett ögonblick och emot förhållandet skulle medgifva, att produktplakatet är ett privilegium, en monopolisk rättighet ifrån äldre tider, beviljad åt någon visa klass af medborgare, så skulle först böra anmärkas, att det gifvas rättigheter gemensamma för alla klasser, ännu äldre än produkt® Best), och Elion. Utslc. Betänkande/l, 6ai plakatet, emedan de voro till före sjelfva samhällsinrättningen, ännu mer orubbeliga, emedan de grundas på sjelfva naturens lag, på hvilken samhällsförbundets måste Vara byggd. Sådan är den rättigheten att uppehålla sitt lif och försörja sig med sitt arbete, och den deraf följande rättighet att äga och fritt disponera produkterna af samma arbete, eller det för alla menniskor gemensamma privilegium, som är kändt tinder namrl af ägande rätten, och hvarifrån slutligen ej kan skiljas det tredje, att få sälja sina arbetsprodukter till den eller dem, som betala dem efter sitt fulla värde. Dessa äldsta af alla privilegier hafva ansetts heliga och orublseliga hos de folkslag, der icke mängden består af slafvar eller lifegna, och hafva sällan hos policerade nationer blifvit alledSes upphäfna, utan genom anarchi eller despotism.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnhe från Utsk:n inkomne Utlåt:n, Mern. och Betänk:n, nemi. från ' St a t s-Utskott et: N:o 28, i anledn. af väckt motion om eftergift af kronans rätt till dana-arf efter enkan Ulrika Sophia Ekedal, född Nordenberg; N:o 29, i anledn. af vackt motion, augrde vidtagande af nödiga åtgärder emot sjöns utskärningar å den i Öresund belägna ön livens stränder samt lindring för egarne till de å nämnde ö varande hemman uti deras skatter och onera; N:o 30. i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de uphörande af det från rotehållarne eller soldaterne vid indelta Infanteriet nu utgående bidrag till soldatbeklädnadens anskaffande och underhåll; N:o 31, i anledn. af väckt motion, ang:de nedsättning uti de åtskilliga hemman på Wisengsö åliggande utskylder; N:o 32, ang:de utbetalning af det för ombyggande af Långebro vid Christianstad, under sednaste Riksdag beviljade Statsbidrag; N:o 34, i fråga om medels anvisande för år 1857 till National-Museibyggnaden; N:o 35, i anledn. af väckt fråga om skattläggning af f. d. kronoparkerne Rälln Tall, Sörby Tall och Lindby Tall på Öland; N:o 36, ang:de väckt fråga om afskrifning af f. d, krono fogden Chr. Öhboms upbörds-balans: 505 Bank o-Utskottet: N:o 18, angtde upgift om och huruvida någon del af den sedan 1854 års början uplupna Bankovinst erfordras för Bankens konsoliderande; N:o 17, i anledn. af Gr. Frölichs motion om reform af rikets penningeväsendc; Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk.: N:o 2, i anledn. af K. M:s Nåd.
De lefde der så godt som utan någon som helst förbindelse med den yttre verlden, utom den de kunde skaffa sig genom chouanskarorna, hvilka på engång beskyddade och terroriserade dem. Mademoiselle de La Feuillade hörde genom den halföppna dörren det dämpade mumlet af flera röster. Hon strök håret från tinningarne och såg ett ögonblick pröfvande på sina icke alldeles rena händer, i det hon med hufvudet på sned spetade ut fingrarne. Derpå gick hon resolut in. Omkring det ovala marmorbordet med bugtade, förgylda ben, sutto sex personer och spelade kort. En kraftig, medelålders herre i soutane och tonsur, som just nu betänksamt, med två fingrar, drog ut stickkortet, satt öfverst vid bordändan, och midtemot honom en annan, som vände ryggen till ingången, med lång, pudrad hårpung i nacken. Mellan dem — vid bordets långsidor — sutto de fyra gamla damerna, två på hvar sida. De hade allesammans högt uppsatta, pudrade frisyrer och styfva snibblif med fyrkantig ringning och halflånga ärmar; malen hade gått illa åt sidenet under den bedröfliga tid dessa stadskläder hvilat i dragkistorna. Abbé Bernier, som först fick öga på Mademoiselle de La Feuillade, lade strax korten på bordet och reste sig med ett utrop. Han gick fram emot henne med sirlig, trippande gång och utsträckta händer. — Min dotter — han tog med öfverströmmande vänlighet hennes hufvud mellan båda sina händer. Ni vet kanske redan den stora nyheten, som Monsieur de Châtillon — han gjorde en rörelse med handen hänemot herrn i hårpungen, hvilken reste sig upp och bugade stelt — och jag har till er? Edmée gjorde en djup, gammaldags reverens för de båda herrarne. — Till mig? sade hon småleende. Den nyheten är väl till oss alla. Freden, icke sant, min fader? — Ack, ja visst — freden! Ja, jag vet, ni har redan hört från Montfaucon, att ändtligen det för oss alla lika vigtiga hänsynet till fäderneslandet — hans stämma blef plötsligt salfvelsefull — har fått bugt med våra tappra vänner här i Vendée.
Doctor Wijkman instämde häruti blott i afseende pä Presidents-Embetet i Kongl. Stats-Contoirct. Wid 52 8 Yttrade Ledamöterne af BondeStändet sig finna, att deras Ständ borde fä wäija. Taleman af egna Ledamöter, och en ofrälse Marr till Secreterare. 88 Expeditioner till Riks-StLnden. Wid 114 Z anförde Riksdagsmannen Mats Pehrsson, hmarmed de öfrige ledamöterne af BondeStandct sig förenade, att ehuru berörde 8 kemnade anledning att hoppas billiga jemkningar i de andra Riks-Standens Privilegier, trodde Riksdagsmannen likwäl, att, innan sädane jemkningar werkligen ägt rum, Privilegierne icke borde i Grund-Lagen bekräftaS; till hlvilten reservation han funne sig sä mycket kraftigare föranlätcn, som hans Stand, i dest nn ivarande betryck, gjorde sig förhoppning, att all jord skulle någorlunda jemlikt deltaga uti Rikets tryckande bördor, äfmensom i förswars-anstalter, htvarigenoni Riket mumie en förökad styrka. Ut supra. In iiäem. N:o 2. Z anledning af wäckt förslag om förändring af Ridderflapets och Adelns Representation i Utskotten *). Wördsauit Memorial. Under den 3 i denna mänad har Höglofl. Nidderskapct och Adeln till Riksens Ständers Constitutions-Utskott remitterat Herr Dankvardt Liljeströms, I. M., skriftcligen gjorda hemställan, det Höglofl. Nidderskapets och Adelns representation i Utskotten kunde salunda förändras, att den till *) Expedieradt endast till Ridderskapet och Adeln. Memorial N:o 2. 89 Ledamöternes antal ivunne fullkomlig likhet med de öfrige Ståndens. Wid öfwerwägande häraf har Constitntions-Utskottet funnit det wara Högloft.
Deremot blefvo följande, af Kongl. Majit i dess nådiga Proposition framställda, principer i afseende på stambanornas riglning fastställde, hvilkas vigtighet svårligen torde kunna bestri das, nemligen: att de stambanor, som på Statens bekostnad byggas, böra framdragas förnämligast genom de orter, hvilka i anseende till sin aflägsenhet från Vattenkommunikalioner, af dessa icke kunna draga fördel; alt följaktligen en stambana blott undantagsvis bör i en längre sträckning framgå parallell med en närbelägen segelled, men deremot korsa eller beröra densamma vid sådana punkter, der den inre rörelsen antingen redan belinnes eller kan emotses blifva för vissa orter koncentrerad; samt att afståndet mellan stambanornas ändpunkter i möjligaste mån bör förkortas till besparing såväl i byggnadskostnad, som i tid och transport-kostnad, dock under iakttagande af alt, så vidt sådant utan längre omvägar kan ske, stambanorna jemväl beröra de punkter, som, i följd af ett för inre rörelsen gynnsamt läge eller af större produktion mest åro i behof af kommunikationer och väl belägna för bi banors anslutande. Efter långvariga öfverläggningar i den vigtiga frågan kommo Rikets Ständer, enligt hvad deras underdåniga skrifvelse af den IG September 1857 innehåller, till den åsigt att, i fråga oin antagande af ett visst system, omfattande alla de jernvägsanläggningar, som uteslutande af Slaten skulle bekostas, sådant vore alltlör tidigt, enär nödiga undersökningar ännu ej hunnit företagas, samt alt eli utaf Rikets Ständer anlaget jernvägssyslem ingalunda kunde betrygga detsammas fortsatta lillämp - 756 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 467. ning och fullföljande, enär kommande Sländer i allt fall vore oförhindrade, att, vid anvisande af de nödiga anslagssummorna, för arbetets fortsättande meddela sådana förändrade bestämmelser, att derefter skedde jeruvägsarbeten konime att i väsendtlig mån afvika från hvad derom vid föregångna riksdagar blifvit beslutadt.
och hårresande äfventyr och de mest osannolika ocli onaturliga förhallanden och situationer, som det a r möjligt för en osund faiitasi a t t frammana. B %de händelser och personer äro lika abnorma .. Vi vilja ej upptaga tiden med en redogörelse för innehillet, det ar shdant a t t vi lugnt kunna gifva ungdomens milsman och vänner det rådet, a t t ej sätta Ainiards arbeten i haiiderna på barn och iingdoni. Lyckligtvis sakna vi ej goda arbeten på sainina omrade soin Aimards, siidana som både kunna roa de unga ocli bidraga till deras sunda utveckling. Hugli Harrods siillsainmrc Zfventyr, af AIJ: rrd Clwk. Öfversättning af Valborg Hedberg. Pris 2 kronor. Uti dessa äfventyr, so111 äro bland det inest osannolika ocli fant,astiska nian kan tänka sig, förekoinma episoder af så raffinerad grymhet, sådana hkrresande sitiiationer, att boken kan på intet vis rekoininenderas såsom lainplig för iingdoin. Arbetet kvarläniiiar det pinsaininaste intryck efter genoiiilasningen, och man undrar pk, att da verkligheten är så rik på imderbara handelser och nlarkvärdiga företeelser, någon kan vilja uttanka förhållanden på stridande inot all möjlighet, så vidunderliga soin de Iiär beskrifila,. ocli man liigger ined ovilja ifrån sig alstret af en sb osund fantasi. Förf. torde knappast sjalf afsett sin bok för ungdom, åtminstone frningar det ej af titeln. Guldsjöii eller iifveiityr under en iipptiicktsresa i Australien af W. Carlto ?~ Dawe. Med 6 illustrationer. Öfvbrs. från engelskan. Ater föreligger liar eii af dessa äfventyrsböcker, som biira vittne om en osiind smakriktning.
Förslag till Förordning, angående förändrad lydelse af 19 Kapitlet Ärfda Balken jemte andra lagrum. Vi &c. Gore veterligt: det Vi med Rikets Ständer funnit godt i nåder stadga, det nedannätnnde lagens rum skola erhålla följande förändrade lydelse, nemligen. Ärfda Balken. 19 Kap. 1 §• »Man vare myndig då han fyllt tjuguett år. Är han gift, innan han den ålder uppnått, vare ock då myndig.» 2 §. »Ogift qvinna vare myndig, då hon fyllt tjugufem år. Enka, så ock hustru, som från mannen lagliga skild är, vare myndig, ändå att hon den ålder ej uppnått.» 3 §■ »Kan den, som omyndig är, genom eget arbete sig något förvärfva; deröfver råde den omyndige sjelf, då han eller bon uppnått femton års ålder.» 4 §• * »Den för vanvett, slöseri eller andra orsaker, ej kan vårda gods sitt, varde under förmyndare ställd.» »Samma lag vare, om någon, som myndig är, hos Domstolen afsäger sig myndighetsrättens utöfning.» »Menar fader eller, der han död är, moder, att barn ej kan, innan det myndighetsålder uppnår, vinna den mognad i förstånd, att det vid den ålder må sig och sin egendom sjelf råda och förestå, söke hos Domstolen, att omyndigheten förlänges, och pröfve Domstolen, om den ansökning beviljas må. Äro föräldrarne döde, då må sådan ansökning, nu sagd är, af fränder eller förmyndare göras.» Kongl. Uay.tt Nåd.
Bifallen, med följande förändring: ”att, på det en härifrån uppkommande tillfällig skuldsättning utrikes icke må iklädas natur af stående, Banco-Styrelsen, när Banken, genom det ena eller andra Creditivets anlitande, råkat i utländsk skuld, åligger begagna inträffande förmonliga curs-förhållanden, för att derå göra afbelalningar.” 2 Ridderskapet och Adeln. 5:te. Så lydande: ”Alt Banco-Styrelsen, då den så tjenligt finnér , må ega att förstärka Bankens metalliska Cassa medelst inköp från fremmande Länder af Guld och Silfver; dock att Silfverköp för Bankens räkning icke böra ifrågakomma, när cursen håller sig öfver pari;” Bifallen, med tillägg i slutet af orden: ”så framt ej upprätthållandet af Bankens Credit det oundgängeligen fordrar.” 6:te. Afslagen, och i dess ställe insatt en ny punkt af följande lydelse: ”Banco-Styrelsen åligger noggrann! tillse, att det Silfver, som från fremmande Länder uppköpes, verkligen också från utländsk ort inkommer.” 7:de. Ingressen har erhållit följande lydelse: ”BancoStyrelsen berättigas, då Bankens säkerhet det fordrar att &c.”; men det öfriga af punkten godkändt. Pr este-Ståndet. 5:te. Att Banco-Styrelsen, då den så tjenligt finner, må ega att förstärka Bankens metalliska Cassa medelst inköp af Guld och Silfver, dock att priset på Silfver icke får öfverstiga vexlings-grunden, enligt Myntbestämnings-Lagen; Banco-Styrelsen dock obetaget, att för detta ändamål gifva räntefria förskott. 6:te. Skulle, till följd af beslutet i 5:te punkten, förfalla. 7:de.
Klen satt här med hjertat i halsgropen och interviewade mig.357 Om han ville resa upp hufvudet! Det var hvad jag kände. Så var det också när Stella satt vid mitt skrifbord. Egentligen fans det icke något utprägladt första intryck af henne. Det var ingenting af det som ögonblickligen slår emot en, som då man träffar en utpräglad personlighet, exempelvis fru Edgren med sin raskhet, som står lik en sval vinterluft omkring henne, eller Ellen Key med sitt lugna, hjertevarma förstånd, eller Levertin med sin hala intelligens, eller gumman Adlersparre med sin skrämmande förslagenhet, eller Geijerstams friska hvardagsnatur, eller Ola Hanssons kloka, allvarsamma, trofasta hundögon, – ögon ur hvilka en enda blick är alldeles nog för att man aldrig skall kunna glömma dem – eller Tor Hedbergs karaktäristiskt trumpna dogguppsyn, som säger att han skall göra duktiga saker. Nej; på Stella Kleve passar ett af hennes egna uttryck: ”vagt”. Der fins ingenting att taga fasta på. Intelligens, polityr, smidighet nog att slingra sig fram genom verlden, medvetenhet nog att aldrig kunna bli varm, aldrig utan på ytan. Ytan är för Stella Kleve allt. Hon har finkänslighet, en snabb uppfattning af hvad som för ögonblicket kan såra någon, och allt för ömtåliga nerver för att med blicken fästad på en menniska kunna tillfoga henne smärta. Men hennes medkänsla går icke på djupet. Ett lidande som hon vändt ryggen till rör henne icke längre. I grunden är hennes karaktär utan viljekraft, sin energi har den icke som grundämne; det är begäret att bli beundrad och omtalad som är drifkraften. Stella Kleve är qvinna mer än menniska, och hon är salongsdam mera än qvinna. Jag tycker inte om henne. Och likväl finner jag henne mycket behaglig att umgås med. Hon är treflig, underhållande, skiftande, tillvinnande. Jag känner mig väl i hennes sällskap; men vi kunde vara tillsamman både dagar och år utan att jag någonsin skulle lära mig att på ett riktigt personligt sätt hålla af henne. Jag skulle aldrig kunna förtro henne någonting, aldrig lita på henne. Sjelfva grundtonen i våra karaktärer är så olika. Vi kunna förstå hvarandra, men icke sympatisera.
I afseende på val af organister gäller för närvarande till efterrättelse 30 § af 24 kap. i Kyrkolagen, som stadgar: »Organisten väljes af Kyrkoherden och församlingen, som honom lönar, allt som de deröfver kunna förenas.» Vidare heter det i 31 § af berörde kapitel: »Klockaren skall i lika måtto af Kyrkoherden och församlingen väljas», hvilket sednare stadgande genom Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 20 November 1786 blifvit sålunda närmare bestämdt, att Kyrkoherdens röst vid klockareval, utom hvad Skåne, Blekinge, Halland och Bohus län angår, skall räknas lika med hälften af den röstande församlingens. Denna åt kyrkoherdarne medgifna vidsträcktare rösträtt har, så vidt Utskottet kunnat inhemta, icke visat sig medföra några menliga följder och torde äfven hafva sin behöriga grund deri, att klockare, i följd af sin befattning, stå i närmaste beröring med pastor, hvilken väl får anses icke allenast fullt kompetent att bedöma dens skicklighet, som anmäler sig till erhållande af klockaresysslan, utan äfven intresserad af att den till tjensten lämpligaste nämnes; och raan kan derföre icke gerna antaga, att pastor, utan högst giltiga skäl, i detta afseende skiljer sig från församlingen. På grund häraf och då de allmänna bestämmelser rörande detta ämne, hvilka kunna vara af nöden, redan finnas uti särskilda, hittills gällande författningar, hvaremot de mera speciela föreskrifterna rörande ifrågavarande kyrkobetjentes tjensteåligganden lämpligast kunna, på sätt ock flerestädes lärer hafva skett, uppgöras stiftsvis, i sammanhang med instruktioner för bemälda betjening, anser Utskottet de nu väckta förslagen om ny lagstiftning i detta ämne icke vara af behofvet motiverade. Och som beträffande folkskolelärare och sättet för deras tillsättande jemväl finnas utförliga och, efter Utskottets öfvertygelse, ändamålsenliga föreskrifter uti den af Kongl. Maj:t utfärdade Stadga angående folkundervisningen i riket den 48 Juni 1842, med de ändringar och tillägg Kongl.
Jag tror således, att klokheten fö - *64 Den i5 April f. m. reskrifver att liafva ekplantering pä flera ställen, oell förnyar min begäran om återremiss. Hr D an c k ward t: I anledning af den siste talarens yttrande ber jag endast att få upplysa, det meningen icke är att ensamt på Wisingsö anlägga Kronans ekplanteringar. Det är så mycket mindre meningen, som denna ö icke innehåller så mycken jord, som till planteringarna erfordras, utan endast 5ooo tunnland; hvaremot R. St. beräknat 25,ooo och Hr af Ström ansett 10,000 tunnland behöfyas. Således är det visserligen meningen att framdeles verkställa ekplantering äfven på en annan punkt, och jag tror äfven, att den då bör företrädesvis ske i Skåne; men frågan är, om det bör ske genast och på en gång med planteringen på Wisingsö. I fall sådant beslut fattas, blir det, såsom jag förut yttrat, nödigt, att R. St. auctorisera K. M. att inköpa jord äfven derstädes, och att medel dertill anvisas, då det nu befintliga anslaget till ekplanteringen i sådant fall är otillräckligt. Att en undersökning numera sker om företrädet för ekplantering emellan Wisingsö och jorden i Skåne, anser jag icke lämpligt, sedan planteringen på Wisingsö redan blifvit påbörjad. Det torde dessutom icke behöfva undersökas, att Skåne har lämpligare jordmån och klimat för ekplantering, än Wisingsö. Gr. Cronhjelm: Den siste värde talaren har orätt uppfattat mina ord, om han trott, det jag yrkat, att planteringen på Wisingsö må upphöra. Jag har ej velat bestrida, att den må fortsättas, och jag har hört, att 5ooo tunnland der kunna i sådant ändamål begagnas. Jag har vid detta tillfälle haft olyckan att tala såväl emot Hr af Ström som emot Hr Danckwardt. Af den siste talarens yttrande finner jag, att äfven de sjelfva tala emot hvarandra.
Härtill kan läggas, att då Rondeståndet städse ifrigt motsatt sig förhöjning af skatten å l:a klassens redskap, den proportionella beskattningen emellan de olika klasserna, hvilken, (då pannorna drefvos med eld under lika förhållanden), rättvist var iakttagen uti 1830 års förordning, nu blifvit så rubbad, alt då skatten ifrån 1830 till 1848 flir l:a klassen blifvit ej fullt sexdubblad, den för 2:dra klassen blifvit 11 -dubblad, för 3:djc klassen 45-dubblad, och för 4:de klassen mera än 55-dubblad. Med kännedom af ofvannämnde förhållanden föreslogo vid sistlidne riksdag de sammansatta Utskott, hvilka egde att behandla bränvinslagstiflningen, en ny och säkrare beräkningsgrund för beskattningen, än den hittills följda, hvilande dels på för pannorna bestämda former, dels på beskattning utaf mäsk ekaren. Detta förslag, som temligen rättvist efter afverkningsförmågan bestämde beskattningen inom de Irenne klasser, den uppställt, och, 16 Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. till följe deraf, betydligt förhöjde densamma å den enklare redskapen, föll dock för Bondeståndets häftiga motstånd och för inträdande tidsförhållanden.