Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Städerne Stockholm, Götheborg och Carlscrona , i synnerhet de bägge förstnämnde, äro i afseende pä denna fräga, lika som i de fläste andre Ekonomiska - Den 14 September. 395 ska fall cj att jämföra med Rikets öfrige Städer, e, medan de förres Inbyggare endast äro sysselsatte med Stadsmanna-näring, den till desse Städer hörande Jord, är till större delen bebyggd eller ock anwänd till plantagcr. Ingen Skog, intet Äkcrbruk, ingen Boskapsskötsel utgör deras näringsfäng, dä twärtom ettdera, eller alla desse ingä j de mindre Städernas yrken. I be förra, hwilka ej befatta sig med Produelion af Spannemäl, är sälcdcs fräga, om Spanncmälens förädling till Bränncwin, ett främmande ämne, men deremot uti de mindre, hwars Jnncwänare säsom ägare af Jord äfwcn böra betragtas som Landtbrukare , k'n denna fbrädlings-rätt anses förenad med deras Landlmanna yrken. DS enligt denna principe hwarken Stockholm och Götheborg eller Carlscrona kunna anses äga nägon stags naturlig rättighet till Bränwins-bränning, bör det än mindre kallas ett orättwist bcröfwandc af rättigheter lika med andre Rikets Städer, om de sörre ej fä sjelfwa anstalta om Bränwins-bräiiningcn. Den kan uti ingen af desse Städer förrättas af enskilt» hushäll, emedan upköp af Spannemäl i mindre partie, bränslets anskaffande och inrättningen af käril m. m. skulle oändeligen stegra det sälunda - tilwcrkade Bränwinet, i synnerhet som i desse Städer fä Jnnewänare hafwa kreatur hwilka kunde förtära dranken. Bränningsrättcn mäste säledes nödwändigt uplätas ät flere eller färre personer inom Staden, af dylika uplätandcn hafwa sällan Stadsboerne kjelfwe haft nägon fördel.
Flera exempel på förbehåll af nämnde beskaffenhet vid aflönings-anslags beviljande skulle kunna åberopas; och hvarje sådant, om det icke skulle anses vara alldeles öfverflödigt, innefattade ett erkännande, att derförutan till anslagets indragning Kongl. Maj:ts medgifvande erfordrades. — Den af Kongl. Majit vid riksdagen 1847 föreslagna förändring af Bergs-kollegium, som skulle föranledt en statsbesparing, icke af 3,504 R:dr, utan endast af 2,759 R:dr 32 sk., hade ej kunnat bringas till verkställighet, derföre att Rikets Ständer ej medgålvo vissa embetsoch tjenstemäns förflyttning på indragnings-stat. Detta embetsverk borde alltså tillsvidare såsom Kollegium qvarstå, hvilket åter fordrade bibehållandet af en chef och minst två ledamöter: Det vöre uppenbart, att vid ny reglering af verkets aflöningsstat äfven med icke obetydlig inskränkning af tjensternas antal, statssum mans - Eonsiitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 17 mans nedsättning med nära en fjerdedel skulle vålla hinder och svårighet, såvida de återstående tjensterna skulle tilldelas lönevilkor, öfverensstämmande med behofvet och sednare tids löne-regleringar för andra embetsverk. Beträffande yttrandet i Rikets Ständers skrifvelse, att för närvarande flera embeten och tjenster inom Bergs-kollegium stodo lediga, finge föredraganden upplysa, att Presidents-embetet, ett Bergsråds-embete och Advokatfiskals-tjensten voro vakante; men af Bergsråds-lönen hade Kongl. Maj:t måst åt de återstående tvänne Bergsråden anslå 800 R:dr för ökade göromål. Presidents-embetet och Advokatflskals-sysslan sköttes, efter Kongl. Maj:ts särskilda nådiga förordnanden, af dertill utsedda personer, emot lönernas åtnjutande.
De som endast hade karakterer skulle utgöra enkel kontribution, eller hvar tionde penning; utaf Kyrkoherdarne på landet 30 d:r s:mt för 64 mantal; utaf enskild betjenings och tjenstefolks löner hvar femte penning, då manspersons lön uppgick till 60 och qvinnas till 30 d:r k:mt; för hvarje dräng med någon eller ingen lön 4 ,d:r och för hvarje piga med sådan eller utan lön 2 d:r sant; men för allmogens drängar och hemmavarande sö ner skulle allenast en, samt för dess pigor och hemmavarande döttrar Jr d:r erläggas; utaf hvarje frälsebonde på helt hemman skulle erläggas 4 d:r och utaf torpare dels 2, dels 4 d:r; utaf handtverksgesäller 4 och utaf löst folk samt dagsverkare 6 d:r; utaf hvarje helt frälsehemman 4 0 d;r, hvilken afgift jemväl säterier, ladugårdar samt rå- och rörsäfvensom insockne hemman skulle utgöra; utaf kronooch skatte-bönder 2 d:r för hvarje helt hemman; utaf kronoräntor, förpantade före år 1700, samt af intresset för dessförinnan gjorda 0 försträckningar till kronan hvar annan penning: dylika sedermera gjorda försträckningar voro fria från all kontribution; utaf intressen å enskildes ineller utrikes fruktbärande kapitaler hvarannan penning; dock fick det intresse afdragas, sorn klarligen bevisades utgifvas till annan person; deremot skulle de, som innehade ofruktbara, för näring eller nödtorft och hushåll icke behöfliga kapitaler, vara underkastade enahanda kontribution eller hvarannan penning, efter antagen beräkning af 6 procents intresse: men för de kapitaler, som i Lånebanken innestode, samt för vinst genom rederier eller andel i skepp, äfvensom för tjäruhandeln, skulle ingen kontribution behöfva erläggas: utaf all behållen hushyra hälften; utaf borgerskapet samt städernas magistratsoch ståndspersoner, jemte betjente, äfvensom af bruken och bergslagen dubbelt emot hvad de förra repartitionslistorna innehölle. ^ anseende till landets utblottade belägenhet och den allmänna nöden utskrefs, ' genom Kongl.
Han blandar sig i politiken, är anhängare af de förderfliga partier, hvilka konungen så ärofullt tillintetgjort, är till och med den skurken Pechlins förtrogne, och till råga på alltsammans: trotsig och halsstarrig. Jag spår, att det ej slutas väl för honom med det åtal för embetsfel, som han och hans kamrater just nu äro underkastade. Jag bekänner, att jag ej förstår hvem som har rätt, Hegardt i anmärkningarna eller Curt i försvaret; men det inser jag i alla fall, att om kungen vill näpsa honom, så kan det ske, och om Curt ej tar skeden i vackra handen och kryper till bönboken, så får han erfara Hans Maj:ts vrede och kommer att ångra sin sturskhet med blodpinnar.« – «Huru vill du, att en menniska med sjelf känsla skall förödmjuka sig, då han är oskyldig. Det vore ju att taga sak på bak?« – «För sin konung är det hvarje undersåtes pligt att böja sig i stoftet, och för en så stor konung, som Gustaf III: hvem skulle ej med glädje kasta sig på knä!« – «Hvar och en i sin ställning, söta Elis! Din stora tillgifvenhet för kungen, hvaröfver jag är rätt glad, kommer af kungens tillgifvenhet för dig. Det är, som ordspråket säger: gåfvor och gengåfvor. Använd nu ditt goda hjerta och ditt stora inflytande till Curts bästa. Gör mig till viljes att tala med honom en stund i afton, så är jag säker på, att du skall finna min beskrifning på honom riktig, och sjelfmant lägga dig ut för honom.« Schröderheim, hvars lynne och egenskaper läsaren redan känner af Rosensteins skildring, var för ädel och känslofull, att vilja undvika Curt, sedan ödet fört honom i hans väg, men för fin hofman, att vilja synas söka ett onådens föremål. När de senare på qvällen råkades i ett rum, der några af gästerna spelte kort, togo begge plats i en tom soffa och inläto sig med hvarandra i ett samtal, som mer och mer lifvades, ju längre det räckte.
LÄKAREN (reser sig; ropar). vägen! (Till Den Okände.) Var så god och sitt! Jag måste stänga för strykare som svärma här omkring. Syster! Stäng porten åt gatan! Och lilla plankporten åt lands TILL DAMASKUS DEN OKÄNDE (lugnar sig). Herr Doktor; en uppriktig fråga: anser Ni mig sinnessjuk? LÄKAREN. och ingen som har den åkomman brukar tro hvad man säger. Det Ni deremot sjelf Er själ vara sjuk, så sök en själasörjare. DEN OKÄNDE. Skulle Ni icke vilja för ett ögonblick åtaga Er den befattningen? LÄKAREN. Nej, jag saknar kallelsen. DEN OKÄNDE. Om LÄKAREN (afbryter). Jag har för öfrigt inte tid, ty här rustas till bröllop i gården. Man brukar icke fa uppriktiga svar på den frågan, det vet Ni, är derför Er alldeles likgiltigt hvad jag hyser för mening. Finner - DEN OKÄNDE. Min dröm... LÄKAREN. tröstat mig, som det kallas; att det skulle glädja Er, rent af det brukar vara så men jag ser i dess ställe att Ert lidande ökas! Der ligger något under! Nu måste jag leta mig fram... Hur kan det beröra Er oangenämt att jag gifter mig med en enka. DEN OKÄNDE. Med två barn? LÄKAREN. tanke, värdig Er! Hör nu, om det fans ett helvete, skulle Ni vara djerfvaste kombinationer; och jag kallas ändock varulfven. DEN OKÄNDE. Det kan ju förefalla LÄKAREN (afbryter). Ni genom en oförlåtlig handling bragte ett oförtjent dåligt rykte öfver mig, men när jag blef äldre och förståndigare insåg jag att En lång tid bar jag hat till Er, som Ni kanske vet, derför att Låt se! låt se! Der har jag det! Det var en infernalisk Jag trodde det skulle vara lugnande för Er att höra det jag AUGUST STRINDBERG dess öfverste, ty Er uppfinningsförmåga i straffväg öfvergår mina om straffet den gången var orättvist, så förtjente jag det ändock för
1 närvaro af referenten afgifve sysslomän då till gäldenären slutlig redogörelse, hvilken af denne påskrifves, sedan han deraf tagit kännedom och haft tillfälle göra sina anmärkningar; likaledes öfverlemne de till honom samtliga konkursboets tillhörigheter jemte alla böcker, handlingar och papper, hvaröfver gäldenären gifve sysslomännen bevis, med godkännande af deras förvaltning. Referenten upprätte protokoll öfver hvad sålunda vid sammanträdet blifvit gjordt och anfördt, och upphöre dermed hans befattning såsom föredragande i konkursmålet och massans öfvérförvaltare. Uppstår tvist emellan sysslomännen och gäldenären, döme deröfver handelsdomstolen. , § 3. Om ackordets upphäfvande eller återgång. 520. Varder ackordsaftal upphäfdt, antingen på grund af svek, upptäckt efter dess ingående, eller till följd af fallen dom, hvarigenom gäldenären efter lästställelsen dömts till ansvar för bedrägligt förhållande, vare alla löftesmän för gäldenärens uppfyllande af ackordsvilkoren befriade från deras ingångna förbindelser. Fullgör gäldenär icke ackordsvilkor, må påstående om ackordsaftalets återgång emot honom vid handelsdomstolen kunna väckas, hvilken dock icke må i frågan döma, utan alt gäldenärens löftesmän blifvit hörde eller bevisligen kallade. Upphäfver domstolen ackordsaftalet; vare dock löftesmännen derigenom icke befriade från den större eller mindre ansvarighet, de för ackordets fullgörande sig iklädt. 521. Har, efter ackords fastställelse, åtal blifvit anstäldt emot gäldenär för bedrägligt förhållande, och han i förvar eller allmänt häkte insatt, må handelsdomstolen sådana åtgärder kunna föreskrifva, som den till borgenärernas säkerhet pröfvar nödige. Dock upphöre dessa åtgärder genast från den dag, åklagaremakteu förklarat, att anledning icke förekommer att åtalet fullfölja, eller gäldenären, anklagad, blifvit från åtalet frikänd. 522. Varder för handelsdomstolen företedt utslag, hvarigenom gäldenär blifvit till ansvar för bedrägligt förhållande fälld, eller har domstolen, genom dess eget utslag, dömt, att ackordsaftal skall upphäfvas eller återgå, förordne då å nyo referent i konkursmålet och en eller flere sysslomän.
Deraf blir följden ingen annan än den, att så snart en bolagsman förnummit, att någon lagsökning ägt rum mot directionens ledamöter, hvilket naturligtvis mäste väcka uppseende och således icke kan hållas hemligt, så undersöker han skyndsamt bankens ställning, och finner han då banken vara bankrut, så afgår han från bolaget, innan vederbör, fordringsägare hunnit förvärfva rättighet att lagsöka honom; och så göra alla de öfrige bolagsmännen, som icke äro directionsledamöter. Häraf ser man, huruledes den solidariska ansvarigheten kan komma att inskränka sig blott till ledamöterna i directionen; och sådan är den säkerhet Ulskm velat gifva, i stället för den realsäkerhet, man vid sisla riksdagen var öfverens om. Jag har visst ingenting emot, att det bestämmes, att i hvarje bolag skall finnas femtio personer, som äro solidariskt ansvarige, blott man derjemte iakttager alla de försigtighetsmått i afseende på realsäkerheten, som behofvet påkallar. Dessa sistnämnda inskränka sig, i strid med hvad Utskrn föreslagit, hufvudsakligen till tvänne villkor, nemi. det första, som äfven är det vigtigaste, att grundfondens säkerhetshandlingar, efter hvilkas belopp sedelemissionen får rättas, skola granskas, icke blott af bolagsmännen, utan äfven af någon offentlig auctorilet eller af någon af Reger:n dertill förordnad person. Utan detta villkor blifver hvad Utsktn föreslagit af intet värde; ty att föreskrifva att säkerhetshandlingar skola finnas till ett visst belopp, utan att gifva sådana föreskrifter i afseende på liandlingarnes granskning, som lemna trygghet derför att hand - Dcu ai Augusti f. m. lingarna verkligen innefatta säkerhet för det belopp de utvisa, är ett verkligt nonsens. Det är detsamma, som om man ville göra upp en affär med en person och förbehålla sig ett godt hypolhek, men öfverlemnade åt den andra alt bestämma, hurudant hypotheket skulle vara.
Det funnes ingen säkerhet att de tullafgifter, som i stället lör förbuden nu kunde komma att stadgas, blifva beslående längre, än till nästa riksdag, så vida icke Rikets Ständer nu förklarade inlörselafgifterne skola fortfara minst tio år och för sådant ändamål underdånigst anhöllo, att, derest Ständerne vid någon under tiden inträffande riksdag skulle nedsätta dessa afgifter, Kongl. Majit då ville i nåder upplifva de nu afskaffade förbuden; och då de kontroller, hvarom Norrköpings fabrikssocietet i underdånighet gjort hemställan, endast vunnit ganska ofullständigt afseende, funnes ingen tillräcklig säkerhet, att de afgifter, som bestämmas, blifva behörigen erlagde. På grund häraf och då den för industri-idkaren så väsendtligt nödvändiga förbättring i våra kreditlagar, hvarom underdåniga framställningar flera gånger blifvit gjorda, ännu icke vunnits, föreslog Herr Almgren, att de i nu gällande tulltaxa stadgade införselförbud äfven måtte blifva bibehållna uti del förslag till tulltaxa, som Rikets Ständer vid denna riksdag afgifva, och detta så mycket heldre, som för ett annat näringsintresse förbudsprincipen blifvit bibehållen i afseende å tackjern och malm. Denna motion hade inom borgareståndet föranledt yttranden af Herr vice talmannen Brinch, som talat emot motionen, och af Herr Lagergren, som, med undantag af några uppgifna fakta, hvilka voro honom obekanta, instämt i motionen om förbudens bibehållande, så vida andra säkra och tillräckliga garantier för inhemska näringarnes bestånd icke vid förbudens borttagande bestämdes. Herr Wahlgren har uti sin motion anmärkt, att, med antagande af Kongl. Maj:ts förslag , ett säkert aftvnande af Eskilstuna manufaktur och all annan inom riket dermed jemförlig industri vore att emotse, då förslaget innehölle nedsättning i nu gällande tullbestämmelser å dessa artiklar från 50 till 300 procent. Det vore icke skäl alt, på samma gång den nya näringsförlättningen lemnade täflan öppen inom landet, älven medgifva fri täflan för utlänningen.
Med afseende å hvad Kongl. Nummer-Lolteri Directionens förklaring innehåller, rörande Revisorernes anmärkningar, dels att ett lån utur Brudgåfvo-fonden, stort 2,000 R:dr,•utgifvits ulan borgen eller annat hypothek, dels att någre andre lån ur samma fond beviljats emot löftesförbindelse af endast en person, anser Utskottet dessa anmärkningar nöjaktigt utredda. Sal - Stats-Utskottets Utlåtande, N.o j6. 17 Saltpeter Fonden. §• 48- (Pag97* 98- Fork], 4o, 40 Som de ;if Revisorerne till vinnande af ökad tydlighet och fullständighet i Saltpeter-Fondens, räkenskaper föreslagne förändringar, enligt Committerades för Saltpeter Ärendena afgifne förklaring, redan blifvit behörigen iagttagne, erfordras i detta hänseende intet vidare tillgörande, §• 49• Anmärkningarne, rörande förskjuten resekostnad och ersättning åt Kronofogden Wennerbom j till belopp af 8 R:dr 16 sk., äfvensom angående utbetalning af 45 R:dr, såsom arfvode för renskrifning af Fondens Hufvudböcker, torde-, i Utskottets tanke, böra lemnäs utan afseendei §. 5o. (Pag. 99. Då upplyst blifvit, dels att Saltpeter-Fondens proprie balancer till en del indrifvils, dels att, enligt Revisorernes förslag, en serskild Balancerelation, utvisande, i livad skick proprie balancerne sig befinna och hvarpå deras indrifning eller beskrifning beror, numera bifogas räkenskaperne, torde, i anledning af Revisorernes härvid framställde erinran, någon vidare åtgärd icke vara af noden. §. 5i. Revisorerne hafva anmärkt, alt, ehuru Kongl. Brefvet den 16 Mars 1834 fö,resk lifver, det Saltpelers-Fonden till utlåning disponible medel böra göras fruktbärande å 6 procent, Commillerade likväl tillagt Hofmarskalken Grefve C. F. Posse ett lån, stort 31,666
I Afl. 3 Haft. 3 18 Expeditions-Utskottets Forsing till underd. Skrifvelse, N:o 33. stämmas ordförande, Magistrat eller den för stad utan egen jurisdiktion särskildt tillsatta styrelse, varder sådant rneddeladt Konungens Befallningshafvande, som från öfriga till valkretsen hörande kommuner infordrar de röstberättigades röster och utfärdar kungörelse om utgången, efter thy som de fleste afgifna rösterna varit för bifall eller afslag. I sistnämnda fall kan frågan icke förr, än en tid af fem år derefter förflutit, ånyo upplagas. Beslutas åter förändringen, träder den i kraft vid det val, som näst efter en månad från kungörelsens utfärdande inträffar, och gäller för en lid af minst fem år, hvarefter beslut om dess upphörande kan på lika sätt som om dess införande fattas. Vid de omedelbara valen algifvas rösterna, särskildt lör hvarje kommun, inför kommunalstämmas ordförande, Magistrat eller för stad särskildt tillsatt styrelse; och skola för rösternas sammanräknande och fullmakts utfärdande åt deri, som de flesta rösterna erhållit, valprotokollen insändas, för kommunerna ä landet till domhafvanden och för städer med egen jurisdiktion lill Magistraten i den stad, som största folkmängden eger. 1 stad, som har alt ensam sända en eller flera Biksdagsmän, förrättas valen omedelbart inför Magistraten; och må, der flere Riksdagsmän skola utses, staden, på sätt om val till stadsfullmäktige är stadgadt, kunna indelas i valkretsar. § 17- Vid såväl Elektorssom Riksdagsmannaval tillkommer hvarje röstande en röst. Den, som dervid erhållit de flesles röster, vare lagligen vald, och skilje lotten emellan dem, som erhållit lika röstetal.
Hvarje Statssekreterare biträddes i föredragande uti konseljen af en Exped.Sekret., med lika ansvar för sina mål som StatsSekret. för sina, och i händelse af ärendernas tillökning förordnades så många Exped.Sekret, som StatsSekretme i samråd med StatsRådet fann behofvet fordra. Men denna lättnad i arbetet ökades än vidare genom Allmänna Arendernas Beredning, hvarest icke blott StatsSekret:ne utau alla föredragande Exped.Sekret, föredraga alla de mål, hvilka ansågos af beskaffenhet att böra af densamma beredas. Föredraganderne inför K. M. kunde således till antalet ökas eller minskas i mån af behof. Vid 1840 års Riksdag förändrades olyckligtvis detta förhållande, så att det Depart. som tillförene förestods af en StatsSekret. med biträde af ända till 3 å 4 Exped.Sekret., förestås nu af endast en person, som skall vara föredragande inför K. M. Det måste således vara klart, att ett sådant arbete, om också en man med öfverlägsna fysiska och intellektuella krafter kan för en kortare tid uthärda dermed, måste i längden blifva ett ordentligt slafveri, och jag påstår, att inom Sveriges hela embetsmannacorps finnas icke sådana slafvar som Depart.Cheferne. Det är väl då billigt, att man, i den mån ärenderna blifva öfverhopande, vidtager åtgärder, för att bereda Depart.Cheferne möjligheten att utöfva de dem åliggande pligter. Detta kan icke åstadkommas med mindre än att de åtminstone någon tid af året erhålla ledighet från detta slafviska arbete. Om Grundlagen kunde så förändras, att K. M., för att bereda Depart.- Cheferne ledighet, egde tillförordna personer, vore den nu föreslagna reformen öfverflödig, men då något sådant förslag icke blifvit vackt, återstår icke annat än att förstärka StatsRåds-personalen. En ledamot, som försvarat Utsk:s Betänk, har sagt, att det icke vore nödigt att förse Depart.Cheferne med ständiga vikarier. Jag skulle m
Instruktionen den 29 Augusti 1683 och Kontraktet af den 27 April 1685 stadgade grunder för Illekinge läns indelning till Båtsmanshåll beräknades och anslogs, efter hemmanens olika beskaffenhet, ett grundränte-belopp af 16 till 21 daler silfvermynt för hel Båtsmans-nummer, i följd hvaraf sedermera, då endast ett mindre antal hemman hade grundräntor jemnt svarande emot det hvarje af dem för rustningen af en Båtsman bestådda dalertal, de bland öfriga hemmanen, som hade större grundränta, kontant erlade de överskjutande beloppen, under namn af öfverskotts-räntor, till vederbörande uppbördsman, hvilken åter med dem, under benämning af tillskotts-räntor, gödtgjorde de hemman, som hade mindre grundräntor, den för dem uppkomna bristen. Detta sätt att liqvidera Öfverskottsoch tillskotts-räntorna, hvilka vid indelnings-tiden motsvarade den för dem belöpande andel i rustnings-kostnaden, fortfor derefter intill sednare tider utan annan förändring, än att berörde räntor efter 1776 års mynt-evalvation utgingo med trenne daler på Riksdalern; men som, i följd af tid efter annan inträffade myntförsämringar, samma räntors värde i penningar småningom betydligt sjunkit och derigenom både större och tillika ganska ojemn lunga uppstått för de hemman, som måste bestrida den utöfver deras bestämda rustnings-dalertal belöpande rustningskostnad, utan annan ersättning derför, än det kontanta bidrag, de tillskott—gifvande Bih. lill R. St. Proposition N:o 73. hemmanen och lägenheterna erlade, väcktes redan vid 1809 ars Riksmöte fråga om någon förändring och jemkning i den gamla Båtsmans-indelningen inom ofvannämnde län.
”Utbedja sig svenska folkets representanter att genom oss, de fyra RiksSlåndens valde ombud, få till E. K. M. frambära” etc. Om frasen ”genom oss —- — ombud” icke vore öfverflödig, är den ändå oriktig; ty då det är icke ombuden, utan Ständerna, som tala, så borde det väl heta: genom äf oss (Ständerna) valde ombud. ”Bragdrika farfader.” Ordet bragdrik brukas hos oss om lif och tid, ej om person. ”Hvarje högtid, som sluter Norriges folk tillsammans med dess Konung är derefter dyrbar äfven för Svenska folket” Högtiden skulle alltså vara dyrbar för oss först sedan den är förbi! ”Det (Svenska folket) omgifver dess (Norrska folkets) trohetshyIlning ät E. K. Maj.t med sina välönskningar.” Här borde väl vara: följer, i stället för ”omgifver* i fall ”trohetshyllning åt E. K. Maj.t” vore ett ullryek på god svenska. Prot.-Utdrag den 7 Juli 1860. 507 ”Stamfrändskapen, trosgemenskapen, frihetskärleken” — tre långa ord efter hvarandra, som lätt hade kunnat göras en stafvelse kortare. ”De (Svenskar och Norrmän) bo under samma härdande himmel.’’ I fall ”härdande” himmel är ett godt uttryck, återstår ändå föreningsbildens svaghet, ty detsamma kan sägas om Svenskar och Ryssar. ”Förläne en mild försyn sin välsignelse åt E. K. Maj:ts rådslag att bevara denna fredslugnets lycka.” Det hör väl heta: — rådslag, att denna fredslugnets lycka må bevaras. ”Emottog med välbehag uttrycken af de känslor etc.” ”Emottag den oskrymtade hyllningen af vår underdåniga vördnad etc.” ”Emottag etc. hörer till prediko stilen. Här heter det: Värdigas emottaga. ”För förvissad, nådigaste Konung!” etc. En trogen undersåte är förvissad derom att Konungen känner och erkänner hans trohet, hvarken såsom optativ eller såsom imperativ duger ordet annorledes än i talet till underordnade.