Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilken eller hvilka personer ansvaret borde träffa, antingen afträdande Tullkammareföreståndaren, som underlåtit redovisa, eller den tillträdande, som icke emottagit hvad honom i sådant hänseende erbjöds, eller bägge tillika, i större eller mindre mån, ansåg jag mig för mitt ändamål icke behöfva undersöka; men att ansvar bort följa, syntes mig uppenbart. Ur stadgandena i 2 § af 45 kap. Missgerningsbalken, såsom nämnda § lyder i Kongl. Förordningen den 20 November 1823, framginge nemligen oförtydbart den grundsats, att balansens godtgörande ingalunda förändrade det olofliga tillgreppets eller förskingringens beskaffenhet eller straffbarhet, såsom urbota brott. Och den godtgörelse, Friherre L. slutligen åstadkom, hade så mycket mindre bort lända honom till ursäkt, som den utgjorde ett ytterligare bevis på tillvaro af balansen och följaktligen af Friherrens brottslighet, enär ersättningsbeloppet inbetaltes icke af honom sjelf utan af annan person för hans räkning, hvarföre det icke ens kunde vidare förutsättas, att han vid inventeringstillfället innehade de medel, han då erbjöd sig att lemna, så vida han icke derefter förskingrat dem. Enahanda liknelse till befintlig propriebalans hos Friherre L. företedde sig vid den af Kontrollören S. angifna kassabristen, 376 Riksdaler 32 skillingar Banko, af medel, som, likaledes enligt September månads uppbördsförslag;, skulle innestå vid Dalarö Tullkammare för Tullstatens Enkeoch . /• Pupillkassas räkning, intilldess utredt blefve, att denna summas ofvanom förmälda insättning i Rikets Ständers Bank vcrkstäldes före den tid, då samma summa skolat till efterträdande tillförordnade Tullinspektören jemte Tullkammarens öfriga medel öfverlemnas, hvarom Kongl.
Hurra för Kongen och Sverges rike! Bondfolket. Hurra! hurra! hurra! (^De klinga och dricka^) Stina. En ting, som jag undra' mycke på, det var, att Kongen inte var grannere klädd. Jag hade tänkt, att han skull' komme i gulloch selfvertyg, med stjerner på, och e gullkrone på hufve och en selfverkäpp eller spire, som det kalles, i hanna. Nej, då var den herrn, som satt fram på kuskbocken, mycke rarere. Han hade liksom en oppoch nedvänd båt på hufve och selfverränner på kragen och utefter bena, och var så fin, så fin, att jag inte kund' ta ögena ifrån'en. Herre jesta, den som hade en tåcken fästman ändå! Per. Du har då aldri varet anne än trinn i skallen, Stina. Det skull' vare ett tåcke der hönshufve, som den gången kund' ha ögen för någe anne, än Kongen. Lisa. Tyst med erat pladder! Herrskape kan annars blankt förlore matlusta. Lotta. Jag läste i tidningarne uppe i Stockholm, att, när Drottningen reste här igenom, fick Jan Hanssons Anna ge unga Prinsessan en sådan der fin halmhatt, som hon är så händig att göra. Är detta sannt, månne? Lisa. Ja, det har nock sin rektighet, Mamsell. Anna är inte heller lite styf öfver det, ho. Lotta. Nånå, det är också något som förtjenar att vara styf öfver, tycker jag. Britta. Åja, men Anna är allt like fatti' och palti' för det ändå, ho. Erik (^häftigt^) Fattig? Och det säjer du så föraktligt? Det är ingen skam att vara fattig, när man är en bra menniska. Anna är rikare än du i det goda. Sven. Hahaha! Hör herrskape, Erik och Britta tar redan te med kärleksgnabb. Jojomen: börjar i ti', det som krokigt ska bli, säjer ordspråke. Men jag har nu ett anne ord te säje, om herrskape vill vare så go'e och hälle i sine glas. Lisa
Anledningen härtill är tväggehanda, först att General-Consuln genom relationer och efterforskningar, anställda på närmare håll, bättre kan utfinna den till bestridande af en Consularplats mest tjenliga person, än som är fallet genom det nuvarande ansokningssättet direcle bos Regeringen, med sina oftast osäkra och tvetydiga recommendationer, hvarigenom handt, att personer blifvit till ordinarie Consulsplats recommenderade, som befunnits vara å stället antingen mindre välkände eller innehaft platser i samhället, som varit med den sökta tjensten oförenliga, hvilket svårligen kunnat vara af Regeringen här kändt; sedermera att skicklige handlande heldre åtaga sig en Vice-Consuls-beställning, då tillfälle finnes att, i alla kinkiga fall, å närmare håll inhemta råd och ordres af General-Consuln, hvarigenom ansvaret blir mindre, hvilket ansvar ofta afskräckt mången oberoende köpman att antaga ett dylikt, annars Önskans värd t, förtroende. Den invändning, som blifvit gjord, att större skyndsamhet i utförandet af Regeringens eller dess departementers bud och befallningar vinnes genom anställande af talrika ordinarie Consuler, försvinner alldeles, så vida det tillägg göres i Consulstadgan, att i vigtiga fall en direct correspondance emellan vederbörande auetoritet och vice Consuln finge ega rum. Allm. Besvärsech Ekon.-TJtskottets Belankandej N.-o gg. 3 Behofvet häraf skall ytterst sällan komma att inträffa. Att emedlertid, om en förbättrad dislrict-fördelning införes, General-Consuln alltid, så vidt ske kan, bör vara nationelj, samt icke få befatta sig med handel å det ställe, der han är anställd, synes falla af sig sjelf, och utgör en af de principer, som de af mig citerade fyra stora Magterna redan länge antagit. Stats-Calendern upptager 72 Svenska och Norrska ordinarie Consuier. Jag skulle vilja föreslå att få detta antal förminskadt lill 20 Consuier med district, derunder inbegripna 5, hvilka redan äro förenade med beskickningar.
Utskottet hemställer således, med anledning af Herr von Köchs motion, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes å alla gästgifvaregårdar i riket låta, så vidt görligt finnes, inrätta entreprenader, dervid, då sådant af förhållandena nödigt påkallades och entreprenader ej på annat sätt kunde åvägabringas, en lega af högst 1 R:dr 50 öre per mil så i stad som på landet finge uppbäras, samt att Kongl. Majit täcktes härom meddela de föreskrifter, hvilka så väl för skjutsskyldiges säkerhet sorn för de resandes beqvämlighet kunna erfordras. Emellertid lärer, såsom följd af de, genom kanalers och jernvägars samt andra farleders öppnande, på sednare tider ofta förändrade förhållanden uti kommunikationsväsendet, fall ofta nog komma att inträffa, der jemväl en till 1 Ridr 50 öre stegrad skjutslega måste visa sig otillräcklig att, genom entreprenad, bereda en måhända af behofvet högt påkallad skjutsningsanstalt, som stundom äfven torde erfordras att, utan dröjsmål, genast träda i verksamhet. Sådana fall blifva, till exempel, der en jernvägsstation kan vara belägen på en half mils eller kortare afstånd från gästgifvaregård, samt den resande således blifver tvungen att för en sådan kortare väg begagna skjuts, i hvilket fall legan, beräknad efter äfven högsta pris i allmänt gällande taxa för skjuts, alltid måste befinnas otillräcklig att motsvara den skjutsandes besvär. Likaledes kunna, af ofvan förutsatta anledningar, skjutsstationer blifva behöfliga å sådan ort, der några skjutsningsskyldiga hemman ej finnas disponibla till förpligtande att den erforderliga kommunikationen ombesörja.
Af samma anledn. beviljas äfven permissioner kanske oftare, än tillbörligt är, och allt detta leder derhän, att personalen varierar nästan hvarje dag, hvilket jag anser vara förnämsta orsaken, hvarföre arbetet går långsamt och mindre väl. Att sammanslå Bevilln.- och StatsUtsktn skulle jag tro vara ändamålsenligt, helst jag anser, att man bör från Bevilln. Utskts handläggning borttaga sådana mål, som icke äro bevillnts-, ulan snarare önskningsmål, tillhörande den oeconomiska lagstiftningen och främmande både för Bevilln.- och StatsUtskm samt, snart sagdt, för R, St. Jag tror således lika med Gr. v. Fersen, att en personal af 3a ledamöter för de förenade Utskrn skulle vara tillräcklig, och jag vågar tro, att hvad som är öfver 2:ne personer af hvarje Stånd på en afdeln. är för mycket. En person af hvarje Stånd vore kanske lagom. Altså finner jag nyttigt för riksdagarnas förkortande, att man icke allenast förminskar Utskrns personal, utan äfven sammanslår, hvad man kan; och Bevilln. - samt StatsUtskrns sammanslående skulle jag i främsta rummet anse ändamålsenligt. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: I den frågan, huruvida Statsoch Bevilln.Utskrn bör sammanslås, är jag villrådig. Jag är icke säker på, utan tvärtom betviflar, att ärenderna skulle derigenom fortskyndas. Alla de mål, sorn nu tillhöra båda dessa Ulsk., skulle nemi. då nödvändigt föredragas i ett och samma Ulskrs plenum, och följaktligen »kulle dertill åtgå lika mycken tid, som nu erfordras i hvardera Utsk.; ty bevillnrsmålen måtte väl erfordra sin föredragning i plenum likaväl som de mål, hvilka tillhöra StatsUtsk. Jag tror således, att en förlängning af riksdagsförhandlingarna genom denna sammansättning nödvändigt skulle uppkomma. Man har beklagat sig öfver Utsklns alltför stora talrikhet. Jag utbeder mig i anledn. deraf att få fästa uppmärksamhet på sakens andra sida. Först och främst får jag nämna, alt ärendernas behandlingssätt inom Utsk:n icke är föreskrifvet af grundlagen.
Vid Flottans mekaniska korps har han aldrig uppburit någon lön eller något arfvode, ehuru han gagnat vår Flotta, både genom sin verksamhet för införande af propeller-systemet och andra med sjövetenskapen gemenskap egande uppfinningar. Siats-Utskottets Utlåtande N:o 153. (Fortsättning.) Huru mången har icke efter en vida mindre gagnande verksamhet, än den af hvilken jag nu tillåtit mig att anföra några drag, lyckats erhålla en indrägtig tjenst, — lemnande högre inkomst än den nu af Grefve von Rosen innehafvande pensionen, — och detta ej sällan med bibehållande, derjemte, af sin militära pension. Man uppskattar ej alltid, sedan målet väl är vunnet, svårigheten att genomdrifva en princip och de individuela uppoffringar af alla slag, som derföre varit af nöden. Med anledning af hvad jag nu anfört och med fästadt afseende derjemte å det sätt hvarpå Grefve von Rosen ansett sig böra använda den honom redan beviljade pension — jag tror mig ej träda grannlagenheten för nära, då jag säger att större delen blifvit använd att honorera förbindelser, åsamkade under de första bistra jernvägstiderna — får jag vördsammast anhålla att Rikets Ständer, med afslag å Statsutskottets hemställan, behagade bifalla Friherre Cederströms motion: »Att medelst ett ärligt tilläggningsbelopp af 2,000 R:dr R:mt, från och med år 1863, höja den åt Öfversten m. m. Herr Grefve Adolf Eugéne von Rosen — såsom en gärd af högaktning för dess förtjenstfulla verksamhet i afseende å jernvägars befrämjande i vårt land — uppå stadgade vilkor och grunder, förunnade pension till en summa å 5,000 R:dr R:mt om året.» Häri instämde Herr af Dalström, G. J. Vid 55:te punkten: (angående Regements-Iäkaren C. A. Opphoff beviljad pension.)
Ad:s tid, men kan dock icke uuderlåta att yttra något emot hvad den näst siste talaren anfört. Han tyckes tro det vara så lätt att tillsätta en komité, och att det är den billigaste begäran man kan göra; men om han varit litet mera med vid våra Riksdagar, så skulle han finna huru det riktigt haglar motioner i denna väg. Hvar 10:de 270 Den 1 Februari. motionär önskar en komité, och derföre mäste man allt litet besinna sig på saken, innan man nedsätter en sådan. Motionären har föreslagit en åtgärd, hvarigenom äfven konstnärer skulle få sitta i komitén. Det är någonting, som jag tror skulle bidraga till en mindre klok lagstiftning i ämnet. Det är ingen skam för en konstnär att vara opraktisk i denna väg, emedan han, i följd af sitt yrke, sina tänkesätt och sitt inre, fått en helt annan riktning, och här är det fråga om ett praktiskt skydd för konsten, men icke om konstnärens snille eller hans högre vyer i estetiskt afseende. Det är rätt och slätt fråga om att sätta konsten i paritet med hvarje annan producerande gren i samhället, med industri, med handtverkeri etc., och skydda den på samma sätt; och till dylikt arbete tror jag att våra konstnärer i allmänhet föga passa. Jag fortfar i min anhållan. Frih. Cederström, Rudolf: Så länge inom alla civiliserade stater frågan om eftertryck af författares arbeten anses vara någonting, sorn måste göras beroende på öfverenskommelse med författaren sjelf, för att icke beröfva honom frukten af haus snille, kan jag icke annat finna, än att hufvudtanken i det förslag, som Hr von Qvanten framstält, innebär alldeles enahanda fordrans upfyllande för konstnären, som den, hvilken innefattas i det skydd, man lemnat författaren. Jag kan icke ilise, att förhållandet är härifrån skiljaktigt, på sätt Ekon.Utsk:ts ledamöter velat låta påskina. Utsk:t säger: »en kopia, tagen af en stor målares eller bildhuggares arbete, får ej samma värde som originalet, ej heller lörminskas detta sednares värde genom kopieringen.
Skulle R. o. Ad. nu frångå sitt i detta ämne förut fattade beslut, så vore det derföre, att några nya skäl framkommit, som ej förut varit kända. Då nu så ej är händelsen, kan jag icke finna orsaken hvarföre R. o. Ad. skulle antaga ifrågav:de inbjudning. En talare har sagt, att statsverket vore i behof af den ifrågav.de millionen på grund deraf, att den genom förstärkt Bevilln.Utsk. beslutade skatten på bränvin blifvit bestämd till 15 öre mindre, än beräknadt varit, nemi. till 60 i stället för 75. R. o. Ad. torde finna, att om R. o. Ad. vid det tillfället gjort afseende på den utgång, som bränvinsskatten skulle kunna få inom det förstärkta Utsk:t, så hade R. o. Ad. vid det tillfället ej afslagit, utan endast återremitterat BankoUtskds Betänk. — Jag anser det vara något högst principvidrigt att antaga, att banken skall afstå sin behållning för statsverkets skull, om banken nemi. sjelf är i behof af sina hopsparade medel. I första rummet bör man väl se till, att bankovinsten användes till bankens konsoliderande, innan man tänker att afstå vinstsumman till fyllande af statsbehofven. Som jag för min del ingalunda kan finna att några nya skäl blifvit föreburne som i ringaste mån tala förden ifrågav:de åtgärdens vidtagande, så får jag anhålla, att R. o. Ad., 52 Den 1 Angust! e. m. med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, ville afslå Utslcts I denna punkt gjorda framställning. Hr Printzensköld: Den framställning, som här blifvit gjord, att nemi. banken skall afträda till statsverket en del af dess influtne vinstmedel, vittnar på det tydligaste om den svårighet, som alltid möter vid utrotandet af gamla missbruk. Man har nemi. under långliga tider vant sig vid att banken skall lemna understöd till statsverkets utgifter, och det är just detta missbrukande af bankens medel, som ledt derhän, att banken fått göra bankrutt så ofta som skett. Om jag antager, att R.
Tullf se Tobak; Credit-upplaget; Bevillningen af af Stora Sjötullen. 7n//-betjen ingen på Gottland: onf allmogens befrielse från skyldighet att bygga oell underhålla dess boställshus , , Svar på återremiss , , bevillningen; sc Sjötullsmcdlen. „ för exporteradt silfver, ,,,,,,, „ och bevillnings-afgifterna; se Grundskatterna; Bcvillningen, den allmänna. „ och Post-taxorna; sc Tidsbestämmelse. , å från Finland inkommande varor, ,,, „ å en del varor, som frän Sverige lill iNoriige införas: förändring i beräkningen deraf , , „ å från Ryssland och Finland inkommande varor „ m. fl. bevillniugs-medcls leverering till Riks 'gälds-Contorct ,,,,,,,, Svar på återremiss ,,,,,, Tullfri införsel; se Bränvin. Tullmai: om öfver-Domstol deruti, ,,,,, Svar på återremiss ,,,,,, , se Radhus-Rätter. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL sann,tes mm-whmm» Pit D'J' D £) DXili VID Urtima Riksdagen i Stockholm Är 1834. Samtlige Landshöfdingarnes samt Ofver-Stath elilaren s till Kongl. Maj\t i underdånighet afgifne Fem-års Berättelser. y^yy,- yyy, {y ÖFVERSTÅTHÅLLARES UTI Stockholms Stad TILL BKDSKBQ* HAMP / UNDERDÅNIGHET afgifne FEMÅRSBERÄTTELSE, för Aren 1828, 1829, 1830, 1831 och 1832. £ e <9 e m il» <d u iB, ECKSTEINSKA BOKTRYCKERIET. 1834. Stormägtigste ÅUernådigste Konung!
St. inhemtat, att, sedan, uppå E. K. M:ts Nådiga framställning, R. St., vid 182.5 års Riksdag, beviljat Trollhätte Canaloch Sluss verksBolag ett lån al 120,000 R:dr B:co för verkställigheten af en, utöfver Bolagets åliggande, ifrågastålld Canaloch Slussverksbyggnad vid Säteriet Ström i Bohus Lån, utmed Götha Elf, Bolaget år 1826, efter upprättandet af utförliga och noggranna kostnadsförslag för arbetets utförande, beslutit, alt, till verkställande af denna Canalbyggnad, först borde användas »å mycket af Bolagets egna me - f>2 Exp. Utsk. Förslag till und. Skrifa. N:o 324- del, som kunde disponeras, utan att tråda för nära den reparationsfond, hvilken alltid skulle vara tillgänglig för möjliga oförutsedda behof; samt att, i anledning häraf, arbetet, som hösletiden år 1826 förbereddes, sedermera under loppet af åren 1827 och 1828 blifvit fortsatt, utan att den beviljade låne-rättigheten af Bolaget begagnats; men att Bolaget nu mera, genom dess Direction, till E. K. M. framfört den underdåniga önskan, att Bolaget, till befordrande af skyndsamt slut å arbetet, måtte, under enahanda vilkor, som vid 1825 års Riksdag blifvit bestämde, få, när behofvet påkallade, lyfta en summa af högst 80,000 R:dr, utgörande endast |:delar af det förut beviljade länet; och har E. K. M., vid öfverlemnandet af denna underdåniga anhållan, ansett sig desto hellre böra densamma med Sitt Nådiga förord understödja, som vigten af den ifrågavarande Canalbyggnaden vore uppenbar och förut erkänd, samt, enligt hvad Directionen anmält, en betydlig del af arbetet redan blifvit fullbordadt.
Af de beviljade anslagen återstå således vid 1863 års ingång; i Riksgälds-kontoret, outtagna 2,712,711 — 37,045 — 1,324,244 — 4,074,000 — samt behållning i kassorna 137,372 — 131,128 63 — 268,500 6.7 Summa R:dr R:mt 37,504,368 — 2,740,632 - 11,855,00y — 52,100,000 1-25 — verna förfärdigat fjedrar, som äro gröfre och svårare att tillverka än de för vagnarne, så torde väl äfven inom kort behofvet af vagnsfjedrar kunna fyllas genom inhemsk fabrikation. Den vigtiga frågan att genom träämnets inpregnering med någon passande metalllösning kunna för framtiden bevara sliperna, eller rälernas underlag, mot förruttnelse, och hvilken fråga jag i föregående redogörelser vidrört, har icke blifvit förbisedd. Den nuvarande Styrelsen för trafiken å statens jernvägar är i tillfälle att genom fortsatt iakttagelser vidare utbilda erfarenheten i detta ämne. Huru jernvägsarbetena under 1861 fortskridit, inhemtas af efterstående i sammandrag uppställda berättelse för hvarje särskild stambana. Westra stambanan. Arbetena å denna stambana hafva under i allmänhet gynnsamma förhållanden oafbrutet fortgått. En särdeles tjenlig väderlek, synnerligast under höstmånaderna, god tillgång på arbetsfolk, såväl genom kommendering ur Arméen sorn privata arbetare, hvilka sednare för något lägre dagspenning än under föregående år kunnat erhållas, samt slutligen en allt mera utbildad skicklighet hos arbetsbefälet har gemensamt bidragit till det helas raska fortgång. Resultatet af dessa förhållanden öppnade också utsigterna att, ett år tidigare än i generalplanen för Westra stambanans utförande varit antaget och beräknadt, kunna fullborda denna bana, eller att redan under 1862 öppna densamma för allmänna trafiken.
Banko - HankoUtskottets Betänkande, N:o 42. 57 Bankofullmäktige bemyndigas att vid de tillfällen, då inom någondera eller alla fonderna större < andelar deraf ligga outlånade, nedsätta räntan för lån från sådana fonder till 4 1/2 eller 4 procent, med skyldighet att åter höja räntan till 4 1/2 eller 5 procent, när förhållanderna dertill för anleda. Om någon fara för Banken skulle förmodas hota och en krisis anses vara i annalkande, eger ju alltid Banko-styrelsen att minska utlåningen, först genom räntans höjande till 5 procent och dernäst, om detta icke är verksamt, genom underlåtenhet att åter utlåna de till diskonterna inflytande afbetalningarna. § 4. Vid 54 och 55 punkterna'. Banko-utskottet har afslagit alla motioner, som från Riks-stånden inkommit, angående inrättande af filial-kontor i landsorterna, ehuru, efter min öfvertygelse, samma skäl, som här förut blifvit anförda för nedsättning af Bankens diskontränta, äfven tala för utgreningar i laudet af Riksbankens afdelningar. En stor svårighet för lånebehöfvande i landsorterna att tillåta riksbanken förorsakas genom afståndet från densamma och från dess låne-kontor. Denna svårighet skulle genom sådana åtgärder, som motionärerne föreslagit, kunna afhjelpas. Man invänder väl häremot åtskilligt, såsom att landets invånare ändå äro nog skuldsatte, och derföre bör man icke ännu mera öka eller lätta utvägarna dertill; men att skuldsättning äfven måtte vara något högst nyttigt ocb gagneligt, måste man antaga, ty för landets väl och folkets bästa hafva ju alla enskilda låne-anstalter blifvit anlagda; för landets väl och folkets bästa blifva ju allt flera afdelnings-kontor från privatbankerna förlagda uti åtskilliga småstäder, och vi hafva nyligen sett, huru 2:ne privatbanker för samma välgörande ändamål tvistade med hvarandra om bättre rätt att anlägga kontor i Borås. Och hvarföre skall man då icke tillåta Riksbanken att också till landets och folkets välfärd, få flera låne-anslalter utgrenade i landsorterna?
Jag anhåller, att Herrarne ville låsa Betänkandet, och finna, att vi varit i den förlägenhet, att antingen förtiga hvad för sanningens och rättvisans skull borde omnämnas, eller framställa det, på sått som nu skett. Der står: Grundlagen medgaf ej dt ConJiitutions - Ut fottet någon d 1 sp elifa t i o n s-ratt, och jag ville vål hafva sett, huru man skulle hafva ropat på oss om något sådant ågt rum. Detta år dock blott en consideration, som ej verkat på mig edler någon inom Utskottet. Grundlagen medgaf ej dt Confiitulions Utfkottet någon disp erif atio nsrätt något godtyckligt undandöljande af hvad. det funnit förtjena anmärkning, Utfkottet kar derför, under tillära - pande af 107 §. Regerings Formen, frarnfiällt en fa/nmandragen ofverfigt af deiaillerna, och Jdlunda härutinnan f ullbordat filt grannlaga och anfvariga värf. Utan alla förmätna anfpråk pä ofelbarhet, Jhulle tvärtom, får Nationens heder och får de Embetsmdns råttjärdigande, mot hvilka anmärkningar forekommit, Utfkottet helft onfka att arifts hafva yttrat för 438 Den to Julii c. ni. jtrånga omdömen. Rikfens Stander tillhör nu att ogilla eller bekräfta defamma, och äfven i Jednare fallet, att, efter prof ningen af en högre nödvändighet, återhålla och nedlägga den underordnade Beredningens talan. Ernel~ lertid, fortfar Utskottet, har å ena Jidan Vtjkottet med iillfredsfiällelfe erfarit, att de i admini.fi vikelfer och brifier icke förryckt eller ens rubbat den flora ordningen, och att många föremål, hvaröfver ffelfva den tyfa patriotijka farhågan fpridde en mörkare färg, upptrådt efter oväldig underfökning af motiv och förhållanden i en bättre och renare dager. Annu mer:
Om Nationens krafter presentanters »välgörande tänkesätt, twiflade jag icke, akt ju hela den penninge lönkagande Embetsmann» Corpsen ofördröjeligen finge hugna sig af en allman löne-tillökning, som, beräknad esker osman antagne grunder, blott skulle fordra en summa af uiigefär 50,osc> R:dr, dä äfwcn deruti moro inbegripnc Kongl. Kammar-Rätten och Krigs »Collegium med dertill hö» rande Sjö »Förwalrning om hwilka twenne senare Werkö förbättrade organisation, i anledning af Herr Ofwersten och Riddaren Friherre Höökväräs till Högloft. Skats.Ulffottct ingisne och med Dest tillstyrkande derisrän till de respeckive Riks»Ständcn remitterade förträffliga memorial, jag underdänigft wägac hoppas, alt Kongl. Mast drager den nädiga omsorg, att dcrwarande, för »verkelig tjenstgöring behöflige Ledamöter och Betjening af Werkcns gamla fonder kun, na erhälla nödig löne-förbätlring, äfwen som jag wägar tro, att, dä nya Upbördsoch redowisnings. sältet betydligen ffall sörminffa Kongl. Kammar. Rättens göromål, sadan reduccion af arbetande Ledamöter och Betjening äfwen i detta Werk ffall kunna »verkställas, att af d.st succefiva behållning erforderliga löne-tillökningar äl de qwartvarande kunna meddelas, men för rnsinnandet as en sa ringa summa, som den jag här osman wagal förestå, dä nägon tillökning uii L e» 2i December.