Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon sköttes på det ömmaste af sin man, Signora Zampini och tre skickliga läkare – men allt förgäfves. Det onda visade sig vara en våldsam blindtarmsinflammation. Under den snabbt framskridande sjukdomens plågor hade hon icke en tanke på sig själf. »Men hon oroade sig för Pasqualino, som icke sofvit på flera nätter; för att hon icke orkade syssla nog med barnet; för att kammarjungfrun tröttade sig och för att sköterskan icke fick sofva nog»; med sin svaga röst uppmanade hon Signora Zampini, hvars ord här anförts, att se till allt detta och att själf icke vaka mera, utan lägga sig: för den sjuka var det nog att veta henne i närheten. »Hon talade», berättar Signora Zampini vidare, »om sin gamla moder, om sin käre broder, som hon längtade att se, och som skulle bli så bedröfvad öfver att icke hinna fram i tid, för att finna henne lefvande. Hon var resignerad att dö, att lämna lifvet, som var så fullt och skönt; men hon led af den smärta, som hennes död skulle förorsaka andra. Hon hade själf omtanken att de hemmavarande skulle få underrättelsen om hennes sjukdom på det för dem minst oroande sätt. För sin man dolde hon sina aningar om en olycklig utgång af sjukdomen och något klart medvetande om dödens närhet synes hon ej ha ägt; tvärtom, ännu ett par timmar före slutet, hade hoppet om lifvet icke helt slocknat hos henne eller omgifningen. Omkring klockan 4 på eftermiddagen den 21 oktober, femte dagen efter sjukdomens utbrott – då mannen, öfverväldigad af smärta, ett ögonblick lämnat rummet – började den lätta dödskampen. När han strax därpå, med återvunnen själfbehärskning, inträdde, kunde hon icke längre tala, men hennes vackra, sorgsna blick mötte hans med ömhet och längtan. Lutande sitt hufvud mot mannens hand, utandades hon sin sista suck, i samma ögonblick han gaf henne en sista kyss.
Statsmedel, 2,120 rdr, som äro inbegripne i Stuteriets redan egande, å 6:e Hufvudtiteln uppförda, kontanta anslag, 6,120 rdr, komma att ökas till 10,666 rdr 32 sk. och fortfarande innefattas under det, å nämnde Hufvudtitel, under rubrik ”Hästafvelns förbättrande” uppförde anslag. i O o. Flyinge Stuteris medel. Med tillkännagifvande, det Kongl. Maj:t ansett annan förändring i afseende å dessa medel icke böra ifrågakomma, än att den lösen, som för de så kallade Hofveri-dagsverkena årligen skall efter markegångspris erläggas, för framtiden inginge bland Statsverkets inkomster, emot det att till Stuteriet anvisades ett deremot svarande anslag, samt att på enahanda sätt borde förfaras med de ränte-dagsverken, hvilka äro Stuteriet anslagna och uti det å Riks-statens 6:te Hufvudtitel under rubriken: ”Hästafvelns förbättrande” för Stuteriet uppförda anslag, upptages till 4 rdr 4 sk. i Kronovärdi, med ett markegångsvärde 40 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 61, Litt. A. af 28 rdr 28 sk., som således borde från Riks-staten uteslutas, har Kongl. Majit i nåder föreslagit, att en dylik förändring måtte vidtagas samt att, då den till Stuteriet influtna dagsverkslösen i medeltal utgjort 1,970 rdr 40 sk. 9 rist., ersättningsanslaget måtte bestämmas till 1,975 rdr40 sk., hvarigenom, enär Stuteriet under nyssnämnde titel förut åtnjuter, såsom godtgörelse för upphörd dagsverksskyldighet, ett belopp af 1,584 rdr 8 sk., Stuteriet skulle komma att å Stot erhålla ett sammanlagdt anslag af 3,560 rdr.
Med erkännande så väl af det önskvärda deri, att metalliskt mynt funues allmänt spridt inom landet, som ock att guldmynt å 10 och 20 R:drs valör skulle i dagliga rörelsen utgöra ett ganska beqvämt bytesmedel, vill det likväl synas Utskottet som dylikt mynt icke kunde hafva att hos oss påräkna någon egentlig cirkulation, åtminstone ej lörr än silfvermynt vunnit större spridning än hittills. Under närvarande omständigheter torde något verkligt behof of guldmynt för den inhemska rörelsen icke förefinnas, och för utländska liqvider, hvartill Bankens guldförråd nästan uteslutande anlitas af resande, synes den Svenska dukaten, såsom egande enahanda värde med den i handelsverlden allmänt kända Holländska, otvifvelaktigt vara att föredraga framför de föreslagna Carolinerna, om hvilkas rätta värde utländningen sannolikt först efter lång tids förlopp skulle blifva i tillfälle att vinna en tillförlitlig allmännare kännedom. Med afseende å hvad nu anfördt blifvit får Utskottet vördsamt hemställa, alt motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Jan. 1860, kl. 12 mida. Utlåtande, i anledning af väckta förslag, dels om indragning af sedlar d 1 R.dr R:mt, dels om utlemnande i rörelsen af sedlar å 2 R.dr Banko eller 3 R.dr R:mt, och dels om skyldighet för Ranken att alltid i vexling tillhandahålla hela Specier. Uti en hos Vällofliga Borgare-Ståndet väckt oell till Ulskottet remitterad motion har Herr L. ./.
Häremot har blifvit erinradt, alt Utskottet icke nog tydligt uttryckt, att den Provisoriska Läns-Styrelsen på öland borde upphöra vid 1824 års slut och att, ifrån den tiden, hvarken på Indragnings-Staten, eller af andra allmänna medel, någon aflöning för sådan Styrelse kommer att ega rum; men enär Utskottet sökt visa, att ifrågavarande Läns-Styrelse icke, vore behöflig för längre tid än till 1824 års utgång, och på den grund förbehållit sig, att vid Statsregieringen fastställa det anslag, som för år 1824 till den särskildta Läns-Styrelsens aflönande erfordras, tror Utskottet deraf tydligen följa, att sådan aflöning derefter upphör, hälst det belopp, som förar 1824 i-]2 Stats-Utskottets Betänkanden. dertill erfordras, icke blifver uppfördt på Indragnings-Staten, utan för en gång särskildt anvist, och att ett förslag till bestämdare beslut om denna Läns-Styrelses fortfarande eller upphörande, än så vidt det rörer frågan om Statsanslag dertill, innefattar en åtgärd, som ligger utom gränsen för Utskottets befattning. Stats-Utskottet får derjemte vördsamt tillkännagifva, att de öfrige 3:ne Respective Riks-Stånden, nemligen Högloft Ridderskapet och Adeln den 24-’de, Högv. Preste-Ståndet den iyrde och Hederv. Bonde-Ståndet den i8:de nästlidne Februarii, bifallit Utskottets ifrågavarande Utlåtande. Ankom den 11 Mars 1823. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Remiss angående fortfarande af det understöd utaf Stats-medlen Carlskrona Stads F attigvards-Inråttning hittills åtnjutit. åtskillige handlingar som Kongl. Majrfc i Nåder öfverlemnat till Riksens Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt HedervBondeståndet blifvit bifallet. Stockholm den 20 Maj 1823. Bihang till RiksSt. Fröt. 1Q23, Qidc Sami. N:r 34. 530 Besvi och Ekon, Utsk. Betänkande», N:r 98. Ankom den 27 Maj lgsS* Betänkande, angående användandet af den till Städerne donerades jord. H öglofl. Ridderskapet och Adeln har till Utskottets handlägning öfverlemnat ett Memorial i detta ämne af Herr Grefve Clas Cronstedt, sorn fäster uppmärksamheten på det missförhållande, hvilket, i afseende på flere Städer, eger rum emellan deras ringa storlek och vidden af den till dem donerade jord, och de menliga följder, som genom en större spannemålsodling derstädes tillskyndas landtmannen, hvilken af sådan orsak ej skall i städerne kunna afsätta si» na producter; Med afseende hvarå, och då styrelsen, jemlikt Kongl. Förordningar och Bref af den 15 Februari 1737, 25 Juni 1746» 14 September 1752, 28 Juli 1776, 4 November 1772, 18 Ortober 1774* jemte 31 § i 1739 års manufacturs-privilegier, gifvit nogsamma anledningar och befallningar till odlande af sådana vaxter, som af fabriker här i landet kunde användas och förädlas, hvartill denna jord, i anseende till större tillgång på gödningsämnen skall vara mest användbar, yrkar, att städerne måtte åläggas, att å sin jord plantera Lin, Hampa, Tobak, Färggräs, Kardborrar med flere dylika alster, Besv, och Ekon. Utsk. Éetånkanden. 531 hvarvid Hampodlingen borde, i afseende på flottornes behof, förnämligast afses; samt att bevillningen af städernas jordskulls utgå in natura af Hampa, i likhet med hammarskatt af tiondejernet.
Plats i prestgård eller å iandtegendom att gå frun till hända, sökes af en bättre flicka, som är van vid hushålbgöromål och fäster mindre afseende vid lön än vänligt bemötande. Svar till » G. 23 », p. r., Ofvertorneå. [495] En anspråkslös flicka önskar att i ett bildadt och vänligt hem gå frun till hända. På ett vänligt och godt bemötande göres anspråk. Svar jemte prisvilkor till » Vilma » Hedemora pöste restante. En ung flicka önskar meddela undervisning i pianospelning åt så väl nybegynnare som mera försigkomna. Priset billigt. Keflekterande härå torde godhetsfullt inlemna svar märkt » — E —, » Iduns byrå. [499] Helmer Lagergren Ellen Norman. Kristinehamn. 23597x1) e r a f Inackordering jemte undervisning tillsammans med egna barn i vanliga skolämnen, kan erhållas för 1 ti 2 flickor omkr. 7 ä 9 år gamla, på en egendom i närheten af Varberg. Adress: » Kamrater » Askloster. — [493] En flicka med uppfostran önskar inackordering i ett helst i någon folkrik landsbygd beläget bildadt och angenämt hem, dervid hon önskar efter behag deltaga i till hemmet hörande sysselsättningar. Svar märkt » Marta Maria » torde inlemnas till S. Gumselii Annonsbyrå, Stockholm. (G. 5451x3) [490] d e b ä s t a U R I ett enkelt, men ordentligt hem på landet kan ett aktningsvärdt fruntimmer erhålla hel inackordering för 450 kr. årligen. Vidare härom meddelar » L. B. », adr. Borås, Fläskjum. 10 Braliegatan Stockholm. 10 [281] Den 17 september börjar första kursen för höstsäsongen i det af balettmästarinnan fru Josefine Gullberg, f. Joh a n n e s é n, bildade för Första klassens institut dans, s a l o n g s g y m n a s t i k och p l a s t i k. Engelska Magasinet 38 Regeringsgatan 38, 1 tr. upp.
Ånyo föredrogs Bevilln.Utsk:s den 3t sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda mern. N:o 44) i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, i afseende å stämplade pappersafgiften. Detta memorial ansågs böra punktvis föredragas. 4 §: n, 1 morn. Ilr von Hartmansdorff, Aug., begärde att få veta hvad beslut BondeSt. rör:de denna punkt fattat. lindert. Ridd.Seeret. upplyste, att BondeSt. afslagit inbjudningen och vidblifvit sitt förra beslut, men godkänt voter:s-propos:na Niis 1 och 2. Don a/J April f. ra. 3o3 Hr von Hartmansdorff: Då BondeSt. vidblifvit sill beslut, så tillstyrker jag R. o. Ad. måtte vidblifva sitt, hvarefter votering må afgöra hvilkendera meningen som skall varda gällande. R. o. Ad. fann icke för godt att antaga inbjudningen, men godkände voter:s-propos:na N:is i och 2. 5 § : n. Adelsbref, m. m. Hr von Hartmansdorff: Jag förmodar alt Ståndet icke frånträder en mening, som af billigheten så högt understödes, och att det sålunda kan vara öfverflödigt alt låta uppläsa den långa specificationen, som upptager öfver en sida. Jag hemställer alltså, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut och godkänna voter:s-propos:n. Inbjudningen blef icke antagen, men voter:s-propos:n N:o 3 godkändes. 5 §: 11. Kar aktersfullmakter. Hr von Hartmansdorff: Ehuru jag sökt att med all uppmärksamhet följa uppläsningen, har jag ej kunnat finna skilnaden emellan R. o. Ad:s och de öfriga Ståndens beslut bestå i något annat än i ordalagen. Ehuru jag anser dem vara rättare i R. o. Ad:s än i de öfriga Ståndens beslut, hemställer jag dock, att R. o. Ad. ville antaga inbjudningen, på det alt en omröstning må undvikas.
EReoiforerne Ijafwa granfFat ERiFgåiDS#£ontoreté cgctiteliga «£)ufn>uD* böcfer får åren 1828 ed) 1829/ uti ijroilFa reDowifaä UppbörDen af Sillman# na Eöewillningen fann anDre $onDer od) SnFomfter, bwarmcD Sinflagen f5r årliga ålitan tid ^anö $Raj:t konungen od) 0tat<5#£5tifF#0trmman m. m., jemte €ontoreté enjFilDa Utgifter, (Fola bcffriDaö; £)dj bafwa Defie efmfmuD* böcfcv, bvoiiFa meD noggrannhet blifmit genomgångne odj meD/ få tedi till# böranDc QBerificationer, forn ERiFetö 0tånoerö ^Reglemente o<$ Siflöningfr-0tat jcmförDe, befunnits wara meD ferDeleé orDentligbet förDe famt tid 3nfomflec ed) Utgifter behörigen oetificetaDe; få att, wiD granjFningen af Defamma, ingen anleDning till anmårFning förcFontmit. Semwål tyafwa EReoiforerne gvanfFat De, wiD ERiFégå(D$#€ontoret förDa ocf) för åren 1828 odj 1829 af|TutaDe ferfFilDa $ufwuDböcfer öfwer De, wiD 1823 åré ERiFéDag, bewiljaDe Slitjlag till €anal o<$ anDre ESpggnaber tn. m., famt De till bcjFriDaiiDe af Dejje Utbetalningar, emot 3 procenta ranta, upp* lånaDe SReDel.
Meningen i denna § är således den, att sedan Norska handlingar blifvit förfalskade, de äro att anse som lika goda med de Svenska, oförfalskade. Jag kan för min del ej fatta, huru Utsk:t kunnat komma på en så besynnerlig idé, som att i denna § omredigera K. M:s Nåd. Förslag. Jag tager mig i anledning deraf friheten tillstyrka en återremiss af ifrågavtde §, på det att detta misstag må kunna blifva rättadt. Frih. Gederström: Jag kan, för min del, ej finna annat än att Hr Gederschjölds tolkning af 9:de §:n, såsom den nu är redigerad, är fullkomligt riktig; och jag skulle äfven icke, i likhet med honom, hafva haft något mot sjelfva förslaget, om detsamma äfven afsett alla andra länders offentliga handlingar, ty jag finner det lika straffvärdt, om man förfalskar t. ex. en Engelsk eller Fransysk handling, som om man förfalskar en Norsk. Hvad beträffar den af H. Exc. Hr Frih. De Geer lemnade upplysning, att ett, med det ifrågav:de analogt, stadgande finnes i 1858 års förordning ang:de bedrägeri och förfalskning etc., så kan det väl ej vara skäl att derföre bifalla den ifrågav:de §:n, ty om en gång en principvidrig författning blifvit antagen, bör man, i stället att fortgå på samma bana, söka att rätta den felaktiga förordningen. Jag fortfar i min anhållan om återremiss å denna paragraf. Gr. Sparre: Hvad den sista värde talarens yrkande be träffar, hemställer jag, om icke, då R. o. Ad. förut godkänt ett förslag om straffbestämmelse för brott mot Norsk embetsman, konseqvensen fordrar, att man äfven här stadgar staffbestämmelser lör förfalskning af Norska allmänna handlingar etc; och hvad sedan angår Frih. Gederströms anmärkning, att Utsk:t ej bort frångå ordalagen i K. M:s Nåd.
Enär Riksens Ständer, ur stånd 6atte att anvisa hvad sorn fordras för försvaret, uppdraga åt Kongl. Majit, att äfven dertill använda, hvad som på de öfriga UtgiftsTitlarne må kunna af Kongl. Maj:ts besparas; hafva de gjort allt hvad i omständigheternas skick varit för dem möjligt; enär de åter göra inskränkning i denna rätt, som ingen oordning medfört; så hafva de, så tillsägandes, iklädt sig en större förbindelse till fullständiga anslag. Det är principen mera än dess verkan, på hvilken jag vid detta tillfälle tillåter mig att fästa upp - 62 Den 4 April f. m. % mårksamhet. Jag tror att, vid de förhållanden hvaruti vi oss befinna, jemförde till förhållandet i andra Stater ligger det mera vigt deruppå, än vid första påseendet ville finnas, att allt hvad som icke uppenbarat en positiv skada, må fortgå i sitt gällande skick j och icke dragas till en större ordning i den döda formen, blott för formens egen skull, utan all vinst för saken. Vore förhållandet tvärtom mot hvad det är skulle jag ingalunda tillstyrka en förändring, ty saken är af ringa vigt, och den af Utskottet åberopade formen vore det då mera; nu åter, då denna dispositionsrätt existerar, och efter min tanke, på goda skäl icke blifvit återtagen tillika med den som gällde för öfverskotterne, anser jag angelägit att det förblifver vid hvad som är, hälst jag föreser, att StatsUtskottet skall finna mycken svårighet att gifva Förslag till 3:dje HufvudTitelns fyllande efter hvad af Konungen blifvit i nåder äskadt.
Ständer, samt fär i afseende pä sättet till Stuteri-Inrättningens bibehållande foresta, om icke lempligast more, att Kongsgärdarne Flyinge och Dahlby, hwilka i Jocdebokrn äro upptagne den färre till z Adels och den senare för 4 Adels Mantal, i likhet med hwad ar 1747 skedde, öfwerlem, nas flill Kongl. Majus Höga disposition att an, wändas, pä sätt för ändamalet nyttigast finnes, likwäl med bifogad underdånig önskan det ett större antal Beställare, än Stuteriet enskildt tarfwar, ma underhallas till befrämjande af en allmänt god Hästafwel i Södra delen af Swerige. Härigenom förmodar Utskottet att ändamälet Bihang. N:o 97. stall 1548 / Deri iz Julli. stall winnås utan serskild tunga för Staken. — Mm Lin Riksens Häglof!- Ständer härtill bifalla, anser Utskottet som en följd deraf, att de till Flyinge och Dahlby anstagne dagswerken, stola såsom oumgängelige äfwen hädanefter in natura utgöras, åtminstone sa länge och intill dest Kongl. Majit i Nader kan finna utwäg att Allmogen derifrån fritaga. I öfrigt och dä den undersökning ännu icke kommit till »verkställighet, som borde förrättas till bestämmande af Herr Hof-Stallmästaren Grefwe Frölich^ ersättning för upogifne kostnader wid Flyinge och Dahlby, lära Riksens Högloft. Stander hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhalla, akt densamma med första matte blifwa i laga ordning ombesörjd, hwarwid den Syn, som, enligt bächoS i afskrift bifogade Förrättnings-instrument hölls wid Herr Grefwens och Hof-Stallmästarens tillträde af deste Kungsgårdar, kommer att tjena till ledning och rättelse:
St:r och Bevi!!n.-Utsk:t komma att besluta i afseende på tullen för bränvin. Jag instämmer med de Hrr, som hafva yrkat på en återremiss. Hr von Koch: Då tiden är så långt framskriden, skall jag icke länge upptaga R. o. Ad:s tid. Oaktadt återremiss är yrkad af alla och äfven af mig, tager jag mig likväl friheten att hemställa, huruvida ej R. o. Ad. skulle vilja lemna bifall till de tvenne första punkterne, nemi. de, sorn alse Frih. Raabs motion, ty det skulle otvifvelaktigt vara ganska nyttigt lör Stats-Utslct att hafva dessa tvenne saker undangjorda. För öfrigt, då jag i likhet med Frih. Tersmeden anser, att det vore ganska nyttigt, om Holländska affärerna så uppgjordes, att en notering af Svenska obligationer kunde der åstadkommas, ville jag till Utsk:ts beprötvande framkasta, om det icke vore skäl att till fullrn:ge i Riksgäldskontoret öfverlemna uppdraget härom. Det vore likväl önskligt att, derest någonting sådant skall kunna komma till verkställighet, all möjlig varsamhet iakttages. I afseende på de smärre obligationernas utsläppande i rörelsen, instämmer jag med Hr Tornerhjelm. Hr Akerman har gjort en anmärkning i afseende på det sätt, som jag föreslagit i och lör en upplåning, att om man nemi. på en gång skulle upptaga ett större lån i England, detsamma borde utsläppas elter serier. Jag vill nu ej, i anseende till den långt framskridna tiden, ingå i en onödig diskussion härom; utan utfäster jag mig att, derest Stats-Utsk:ts ledamöter skulle skänka någon uppmärksamhet åt detta mitt förslag, till dem särskildt öfverlemna en promemoria i ämnet. Hr von Kraemer, Anders Robert: Då jag anmälde mig, för att yttra mina åsigter i denna fråga, var tiden högst obetydligt framskriden. Oaktadt förhållandet nu är motsatt, må det dock vara mig tillåtet att säga några ord; men om hvad jag nu anför blir ofullständigt, så härleder det sig derifrån att jag till tids besparande uteslutit mycket af hvad jag till en början ernade framställa.
M. såsom ersättning har föreslagit ett contant årligt anslag, och det på skäl, att Utsk. för dess del icke anser lämpligt, att statsanslag för dylika ändamål anvisas. Jag täger mig friheten tillkännagifva, och anhåller om ursägt derför, att jag är af en alldeles motsatt tanke. Jag tror icke statsanslag böra beviljas för allmänna inrättningar, utan afseende på deras bestämmelse, och så framt icke det allmännas bästa fordrar Statens mellankomst för 6oo Den i3 Maj e. in. att ersätta enskilda förluster. Jag tror, att dessa academier äro att betrakta såsom en national—tillhörighet, dyrbar för sin intellectuella bestämmelse, sina verkningar oell de materiella tillhörigheter, som dermed äro förenade. Jag hyser den förhoppningen, att Staten har råd att taga academiertia under armarna, och att den jemväl bör göra det i den syftning, att dessa föreningar må verka till allmänt gagn och att de enskilde personer, som der finnas anställde, må utveckla sitt nyttiga inflytande på nationaläran, bildningen och konstsinnel i allmänhet. Del lärer icke kunna bestridas, att academierna förtjena denna uppmärksamhet, äfven med afseende derpå, att vid dessa institutioner äro fästade Svenska namn, som tillvunnit sig en Europeisk betydelse, och det är en ära för Sverige att kunna hänföra till sina academier utvecklingen af så beskattade capitaler. Jag önskar i öfrigt endast hänföra mig lill Biskop Hedre'ns reservation, och anhåller om återremiss i den syftning, att Utsk. må med något mera frikostighet behandla denna fråga, så vidt det rörer Svenska Academien och Vettenskaps-academien. Jag har, för att erhålla upplysningar om det factiska i frågan, rådgjort med en vän, som har nära bekantskap med förhållandena. Han har lemnat mig en promemoria, som fullständigt utreder dessa förhållanden, och som närmare utvecklar de tankar, jag har uti denna fråga. Jag anhåller, att denna promemoria, hvaruti jag förenar mig, mätte af en cancellist blifva uppläst, emedan jag sjelf lider af en bröstsjukdom, och min läsning sålunda skulle besvära R. o. Ad. Denna promemoria blef derefter uppläst, så lydande:
Bestämmandet af ett maximum för arrendets belopp, i förening med företrädesrätt för arrendatorn, hans enka eller barn, att emot erläggande af maximibeloppet öfvertaga arrendet, utgjorde ock, enligt Rikets Ständers tanke, en kraftig uppmuntran för redan varande arrendatorer att åt jordens skötsel och odling egna ökad omsorg samt till egendomens förbättrande använda sina tillgångar. Skälen för införandet af optionsrätten till arrendens öfvertagande, hvilken rätt eger rum endast då förre arrendatorn väl brukat lägenheten, egde således, enligt Rikets Ständers åsigt, ännu den giltighet, att ett frånträdande af de utaf 1845 års Ständer härutinnan uttalade grundsatser vore betänkligt, äfven om någon ringa för - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 63. 5 höjning i Statsverkets inkomster af egendomarne skulle kunna derigenom Åstadkommas. Men dä erfarenheten visat att innehafvaren, eller den i afseende å arrendets öfvertagande med honom lika berättigade, nästan alltid begagnat sig af rättigheten alt få öfvertaga arrendet efter det på fÖreskrifvet sätt bestämda maximum, och arrendebeloppen följaktligen sällan bestämmes genom fri täflan, utan hufvudsakligen blifva beroende af berörda maximum, hafva Rikets Ständer, i betraktande af den vigt, som följaktligen hvilade på maximi-beloppets bestämmande, ansett det vara angeläget, att ett så grannlaga åliggande blefve verkstäldt på fullt ändamålsenligt sätt. Jemlikt nu gällande föreskrifter ålåge det Kongl. Majits Befallningshafvande i länen att, sedan vederbörande Kronobetjente blifvit hörde, utsätta ett minimum, hvarunder, och ett maximum, hvaröfver det årliga arrendet ej får gå, samt underställa de sålunda utsatta beloppen Kammar-kollegii pröfning och fastställelse Huruvida detta sätt att tillvägagå vöre ändamålsenligast, kunde dock ifrågasättas, enär det icke lemnade säkerhet, att någon enda i landtbruk och skogshushållning fullt hemmastadd person blefve i tillfälle att yttra sig i en angelägenhet af ifrågavarande beskaffenhet.