Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r, så att de, då det i detta fall gäller deras egendom, äfven skulle få ett ord med i laget och sjelfva besluta, om de vilja godkänna den väg man hittills' gått, eller fortfarande eludera lagarne. Men då jag tillhör dem, som vilja uprätthålla lagarne, så har jag med min röst bidragit till StatsUtskis Utlåt., och anhåller vördsamt att R. o. Ad. ville göra detsamma. Frih. Gederström: Det af Hr Bildt citerade exempel om R. Stms beslut med afseende på dana-arfvet efter enkan Sandelin, bar visserligen, hvad afslaget beträffar, sin riktighet, men att detta afslag dä grundades ensamt pä summans storlek, tror jag ingalunda vara endast genom citat af StatsUtsk:s Betänk, bevisadt, helst under öfverläggningen inom detta hus man hufvudsakligen fästade sig dervid, att arfvingar infunnit sig och börjat rättegång om arfvets utbekommande. Jag ber dessutom att få fästa upmärksamheten derpå, att detta är det enda exempel på afslag af en sådan, af K. M. understödd och förordad anhållan om dana-arfs anslående till kommuner. Här skulle således på Carlstad statueras ett exempel, som man icke funnit lämpligt att statuera på andra kommuner. Hr Bildt har icke ansett det vara bevisadt, att Carlstad mer än andra orter vore utsatt för en tryckande fattigvård; men det torde dock icke fordra någon serdeles vidlyftig utredning af förhållandena för alt visa, att den starka timmerhandel, som drifves på Klarelfven, jemte all annan rörelse på denna flod måste koncentrera sig i Carlstad, till följd af dess belägenhet vid sjelfva utloppet af floden. Det myckna folk, som dervid användes i ett arbete, hvilket i sig sjelft ansträngande och mödosamt, ofta i förtid förintar arbetskraft och helsa, qvarblifver ofta i staden och faller dess fattigförsörjning till last. Enl.
Inte för att han begriper hur roligt det kan vara att ha en pojke, men jag skall skrifva till honom i alla fall. Gamle Pål Sandell Och så kommer mor till barndopet – naturligtvis. Tänk, att hon aldrig sett dig! Jag är nästan glad att ni inte varit bekanta förr än nu, och att du börjat bli huslig på sista tiden, det skall mor tycka om. Hör du – har du inte sådana der stora, randiga förkläden? Sådana har jag alltid varit så förtjust i. Nej – det är sant – jag vet ju att du inga har, men sådana kan mor ge dig, hon väfver dem sjelf. Det är så vackert, det är det vackraste man kan få se, – sådana starka, mjuka färger ... Nej, Marianne, du blir väl inte sjuk?» »Visst inte; gå du på bara.» »Det är alldeles som om jag blifvit klippt för tungband. Och det är pojkens skull. Jesus, hvad jag är glad! Som jag längtat efter honom, det kan du aldrig tro! Och så försökte jag tala för mig, att jag inte skulle bli ledsen, om det blefve en tös. Han skall få bli hvad han någonsin vill i verlden, du! Jag skall inte lägga det minsta tvång på honom. Och om han vill studera, skall det aldrig bli fråga om hvad det kostar. Marianne, tänk dig bara att vi ha honom! Jag har aldrig vågat tala om för dig hur tomt det var: jag trodde aldrig vi skulle få någon. När jag förbättrade egendomen, eller planterade skog, eller gjorde upp planer till sådant som skall drifvas igenom, framdeles – ett eller annat – så var det aldrig mer än en half glädje i det; jag visste ju inte hvem som skulle taga vid, der jag slutade.» Han uppmuntrades af ett par tillgifvet glänsande ögon. »Marianne, jag tycker du har blifvit så vacker. Det är någonting alldeles nytt i ditt ansigte. Hvad är det? Och så känner jag mig inte längre så der främmande för dig, som jag gjort ibland.» »Åh, Börje, flytta dig en smula. Så der ja.» Han hade suttit nere vid fötterna, men gled nu längs sängkanten högre upp, så att de kommo hvarandra helt nära och hon kunde nå honom med sina händer. Hon skrattade till af belåtenhet, och så låg hon stilla och bara såg på honom.
Jag vill ej uttala ett omdöme deröfver, huruvida detta befäl, då regitet afsitter, eger rätt att fordra att på indragningsstat blifva uppförd. Skäl kunna tala härför; skäl åter emot. Att dessa sednare dock hittills ansetts mest gällande, bevisas derutaf att vid så väl Smålands 2:dra Husar-bataljons, som ock vid Östgötha-, Westgötham. fl. reg:ters afsittande, dylik pensionering icke ifrågakomma, utan befälet öfvergått på infanteristat. 1 hvilket fall som heldst torde dock den ifrågasatta utgiften komma att möjligen ej så obetydligt — inskränkas derigenom att ett större eller mindre antal af Smålands Husarers nuvide befäl, åtminstone inom lägre grader, skulle, lockade af de förmåner befordran medförer, öfvergå till det under bildning varande reg:tet. Härom — och att dymedelst det nya reg: te t skulle tillgodokomma någon del af den erfarenhet och skicklighet, befälet vid Smålands Husarer besitter —har komitéen för sin del åtminstone gjort sig förhoppning. 1 hvad slutligen beträffar de stora kostnader — och den förlust uti materiel — förändringen skulle medföra, får jag hänvisa Hr Silfverstolpe till det kostnadsförslag, komitéen uppgjort, af hvilket han icke synes hafva tagit närmare kännedom. Af detta inhemtas, att sagde kostnader temligen torde betäckas af de vacance-medel, som för närv:de från Westgötha reg-.te till statsverket ingå och hvilka lämpligen synas böra kunna påräk - 422 Den 20 Maj. nas för fyllandet af reg:tets egna behof. Hvad särskildt materielen beträffar, har kornitéen (öreslagit att —der denna befinnes duglig — staten skulle förmedla ett utbyte af vapen regina emellan. Hade Hr Silfverstolpe behagat aktgifva på detta, skulle troligen anmärkningen uteblifvit. Jag har intet vidare att tillägga, utan anhåller endast att hvad jag nu sagt, må få till Utsk:t remitteras. Frih. Bennet, Otto Reinhold:
Serskildt vill jag nämna, alt i en socken i mitt granskap finnas 3 ångbräniierier, som egas af bönder, hvilka äro ganska förmögna, och jag vet ganska bestämdt, att ingen af dessa skulle lägga ned sitt bränneri utan ovilkorligen öka dem till 300 k:r och derutöfver. Om man deremot antager att de skulle få behålla sina nuvarande pannor och bränna med dem, så skulle de hafva vänt sig af alt begagna dranken, ty i närvarande stund vill man hafva bränneriet hos sig just för drankens skull, derför att man tror på drankens nytta. Sedan nu de tvä månaderne äro antagne, så lär man sig småningom finna, att dranken kan undvaras, oeh då skola de, som haft sådane små ångbrännerier, sälla sig hop om större bränneriet’ för 300 k:rs afverkning, der de komma att bränna för bränvinets och icke för drankens skull. Jag förenar mig således uti Hr von Köchs och Frih. Raabs förslag. Gr. Mörner, Garl Göran Detlof: DA Ulsk. uti den ifrngavartde punkten betydligt afvikit ifrån det förslag, K. M. lili Sin nådiga Propos. framställ, så må det tillåtas mig att roed några ord redogöra för de skäl, som, efter min upfattning, legat till grund för densamma. Jag skulle tro att (vänne syftemål tagits i betraktande. Det ena, att åstadkomma den minsta rubbning, uti bestående förhållanden, som var möjlig utan ändamålets förfelande, och det andra, att icke lägga hinder i vägen för en rationel utveckling af den ifrågavande näringen och derigenom befordra den koncentrering deraf, som man anser vigtig och nyttig. Uti det förra hänseendet eller för att icke åstadkomma en alltför våldsam rubbning uti bestående förhållanden, var nödigt att icke göra svalget emellan stora och små pannor större, än oundgängligt var, för att de icke skulle sammanfalla. Ett sådant sammanfallande tror jag för min del alldeles icke kunna ega rum, då man antager för de stora pannorna en produktion af 125 k:r om dagen och för de mindre en produktion af omkring 50 k:r.
Han har, såvidt jag kunnat finna, förbigått orsaken, hvarföre dessa boställen finnas. De äro till, icke allenast för att utgöra ett lönebidrag åt arméen, utan äfven för att lemna tillfälle för ett visst antal befäl att bo bland truppen. Samme talare säger, att man 20B Deu 18 Julie. M. redan 1833 frångick indelningsverkets idé, och anser att då man tagit ett steg på denna bana, bör man äfven taga flera. Deremot får jag invända, att både i egna och andra militärers ögon har detta steg varit alldeles för. raskt. Indroge man alla boställen till Kronan, skulle det bero af en tillfällighet, om officerarne funnes boende inom regitets stånd, och följden skulle inom arméen blifva densamma, som inträffar inom båtsmanshålleu, der nemi. intet befäl finnes, hvarföre också en allmän klagan öfver båtsmanshållen förefinnes. Detta lägger jag visserl. icke befälet till last; orsakefi ligger i organisationen. Det har äfven yttrats att en stor förlust för staten upstår 'genom att boställena skötas så illa, derigenom att de personer, som innehafva dem, ofta äro bortkommeuderade, och måste lemna tillsynen öfver dem i annan persons hand. Detta tror jag dock icke kan anses utgöra något skäl till ändring i det nuvide; ty antingen äro boställena så stora att der behöfves en rättare, som sköter det hela, eller också äro de ej större än att boställsinnehafvarens hustru kan sköta dem. För min del är jag Utskit tacksam för det slut, hvartill Utskit kommit, och tror att det gått Stinas önskningar till mötes i detta fall, hvilket troligen äfven kommer att visa sig, efter hvad jag hoppas, genom bifall till Utskits förslag. Hr Lilliehöök, Bertili I sjelfva saken har jag visserl. ingenting att säga; men anser mig pligtig att, med anledn. af ett yttrande af Hr Nordenfelt, upträda. Hr Nordenfelt påstod, att endast kompani-cheferna vore pligtige att bo inom båtsmanshållet.
Men detta var i mera än ett afseende andra tider och andra seder. Att häruti återgå till de goda, framfarna dagarnas fromma bruk, tror jag vara mångas innerliga önskan. Säkerligen skulle då många de obotfärdigas förhinder undanrödjas och mången polisförfattning icke Jjeliöfva tillämpas. Enligt nu gällande Kyrkoordning är endast högmessan tillgänglig för hvar och en, som icke vill för söndagen ändra sitt husliga lif. Alen hvarken är det möjligt, att en huslig förenings alla medlemmar kunna på samma Lid aflägsna sig, ej heller skulle de folkrikare församlingarna på en gång rymmas i sin kyrka. Yi behöfva derföre flera Gudstjenster, och jag hyser den glada förhoppning, att, om KyrkoOrdningen lämpades i afseende på Gudstjensttiden närmare intill det nu antagna lefnadssättet, skulle aldrig någon Gudstjenst fåtaligt besökas, hvilket nu inträffar, ej sällan till den obetydlighet, att en kyrka för några tusende hyser 3 a 4 personer, samt åhörarna tålsammare deltaga uti dessa andaktsöfningar. I allt fall tyckes gagneligheten att hålla Gudstjenst på tider, då åhörare äro att vänta, i stället för att låta presterna i de tomma templen hålla högtider, då andra menniskor sofva eller äta, ligga i så öppen dag, att 1 H. 25 194 Den 27 Februarii. endast falska åsigter och oädla motiver kunna för densamma tillsluta sina ögon. Jag har ansett mig böra använda min rätt att här tala för detta ändamål, särdeles då den motiverade förändringen är både oskyldig och lätt samt af behofvet länge påkallad. Jag yrkar ingen reformation, inga statsanslag; men jag anser mig hafva talat i en god stund, om jag kunnat i ringa mån medverka lill våra Gudstjensters mera andäktigt, mangrannare och flitigare bevistande. På dessa grunder anser jag mig böra föreslå Gudstjensternäs framflyttning på följande sätt: att Ottesången börjas kl. £ till 9, Högmessan kl. 11 f. m. och Aftonsången kl. 4 e. m.
Härjemte uplästeS ä nyo Stats-Utskottets särflitt afgifne och den ri dennes pä bordet lagda Memorial, rörande publique hus och byggnader, sä i Stockholm som Landsorrerne. Herr loricks, Kils, hade wid Utskottets tillstyrkande, all Kammar-Collegium mane till Kongl» Maj:t inkomma med berättelse, rörande desse byggnader, skriftligen gjort den erindran, att ätflillige sadane byggnader afwen höra under Kongl. KrigsCollegium, hwarföre han tillstyrkt, att befallning oM en dylik berättelse äfwen mätte tik bemälte Collegium afgä. Friherre 8tael von kkolttem yttrade den önskan, att hos Kongl. Maj:t äfwen mätte hemställas, hur» de Summor skulle disponeras, hwilka genom de föreflagne anstalter, rörande byggnaderne kunde inflyta; äfwenwäl frägave Friherre 8tsel. om meningen more, att sädane gamla Slott, säsom till exempel Wadstena skulle nedrifwas eller försäljas. AlaM Den 2z Zcbruarii» nsz Stats - Utfkotters tillstyrkande uplästes a nyo, hwaraf befants, att ej något Undantag för sadane Slott war gjordt. Friherre 8tjernsteät, Larl 6ullak, trodde att ej sadane forntidens lemningar borde förstöras. Han önflade deria för sin räkning intagit i Protokollet, jenne det tillstyrkande, att om dem ej wärre disponeras före nästa Riksdag, dä Ständerne först kunde deröfwer fä yttra sig. Friherre bjerta, yttrade sig för hemställas, om de fleste byggnaders nedtagande eller försäljande, af det stäl, att man annars torde för deras underhällande fä inhändiga nya Apothekare»Räkningar. Friherre
En gammal, beskedlig och allmänt ärad och värderad hus-mamsell, hvars tur det nu var, men som vida bättre lagade till thé, syltade, stöpte, bakade och alltid, med ett ord, fanns der hon behöfdes och skulle vara, än just berättade historier; hon talade nu om en ändlös romaunt, om huruledes hon i sin kammare, som var vägg om vägg med »stora handkammaren», en natt hört ett förfasligt buller, huru hon varit så rädd att hon icke kunnat andas, ännu mindre tala, och allraminst ropa på någon, icke alls förmådde röra sig, resa sig upp i sängen, eller stiga upp; huru hon kännt kallsvett på ryggen, stickningar i bröstet, kramp och hjertklappning, susning för öronen och tyckt att det gnistrade för ögonen, huru håren reste sig på hufvudet, huru svettdroppar fallit från pannan på näsan, från näsan på hakan och från hakan på – Gud vet hvad; med ett ord: man fick den mest specifika, noggranna och anatomiska redogörelse för hennes egen sinnesoch kroppsförfattning vid det märkvärdiga tillfället; men – på hvad det kunde vara som hon tydligt hörde »fara ut och in i syltskåpet, som drog i kryddskåps-lådorne och brakande for upp och ned i ljuskistan och apotheksskåpet, slog ned flaskor och burkar från dess hyllor, och gammal bråte som hängde på väggarne, samt slutligen läste igen handkammardörren och gick sin väg» – derpå blef man aldrig slug, ty den goda mamsellen sade sig icke vilja tro »nådig grefven», som med en dyr ed försäkrat henne att det var han sjelf, som tagit sin egen hufvudnyckel, för att i stora handkammaren söka en oigenfinnelig burk med blodiglar, hvilka der skulle finnas, och hvilka han sagt sig vilja applicera på sin betjents tinning eller kindben, i anseende till en häftig stöt denne fått under ett fall. Det var omöjligt för de åhörande att ej brista ut i skratt åt den strid som nu, åtminstone för tjugonde gången, uppstod emellan grefven och mamsellen, om detta äfventyr.
SSBdra göromål f)afroe SEBi fcörjat meö åfafian af öen #ögfteé mäifiguelfe öfmer måra företag; ocf; feöan 5SBi å 3tiféfafen ten 23 JDftofcer nämnöe år fått emottaga $ongf. 3ttaj:té Sftåöiga föerättelfe om §mat> feöan ftftförjlutna SKiféöag i fjttfeté ftpreffe ftg titföragit, famt $ongf. SÖiajrté Sftåöiga ^3ropofttion angående (Statemertetö ti ([frånö oc(f öefof öfifmit öen 4 Sftouember famma år tift SfBårt (gtStö-Utjlott öfmerfemnaö, ()afme i, efter före" ' gångna öfmerfäggningar röranöe öe ämnen, f)matont öefö Sftåöiga $>ropofttioner ocf; ©trifmeffer öfifmit tift £>fj aflåtna, öefö inom 9tifé*@tånöen frågor i fagfig oröning märtta, ftaönat uti föf* janöe öeffut: §• i 55 enfigf)ct meb ben Sftåbtga framftättning, tjtuttfett Äongf. 3Ttaj;t nteb tttU fännagifmanbe, att $an§ Sftajtt konungen more af fortfaranbe fjufbont förfjittbrab att 9tif3fh;rcffcn tuårba od) jertum t t outtbgängfigt Bef;of af en längre tibS oaf Sdåber ftabfäftat be af SDf; fålunba Bcflutabc fUrättbrtttgar t ©rnnbla Böra mebcrböranbe förut ttteb förflag Ijafma infomnttt, ber fåbana I)lttifI3 egt ruut.
Rikögälds-comoiret borde njura för den erlagde räntan, för skyldigheten at ständigt hälla penningar i beredskap, och för mödan wid in - »izr Den 27 Mars. sättningar och Ilgm6sr, Återstod för Riksgalds-Lontoiret endast en betungande förbindelse, dä det al» Lrig kunde wera, huru lange de kunde fä cli-ponerrr de insatte medel. Dessa medel wörö nu mera för Riksgälds-.Lontoirec et ogagnelig! capital. Pä sädan grund hade Stats-Utskotter tilstyrkt en hem» ställan til Kongl. Majit, det mätte antingen Riksgalds-Lontoiret, emot samma wilker som 1782 stadgades, behålla hela Brandförsäkrings-OoeÄionens I^oncl, eller ock vu-eHioiisn frän (^ontoiret äterraga sina penningar. Detta sednare har inträffar. Nu äterstär blott den srägan, huruwida Niksgäldsc^ontoiiet bör anses skyldigt, at, för de medel DireÄionen nu Uttager, betala ränta längre an til och med den zi October. Det är ingen fräga om, at icke Riksens Ständer kunna befalla Räntans erläggande imil den dagen Capit-Uet utbetalas, men Nidderssapet och Adeln torde finna billigt, at bifalla hwad Utskottet tilstyrkt, neml. at räntan beräknas blott til den zi sistl. October, dä c-rpitZlet redan i Augusti manad blef upsagdt.
privata personer tillhöriga tomter , hade endast åbyggnaderne , uppå 37! tomter undgått eldens härjning, och i brandförsäkringsersättning vid serskilde terminer hade Stadens Invånare tillgodokommit R:dr 344,980, men, sedan derifrån afgått Riksgälds - Contoirets fordran för Byegnads-Eån 83>900, och enskilde personers in* tecknade fordringar till omkring - 89,260. 173,160. återstod endast ett ersättningsbelopp med R:dr 171,820. Bevilln.-ZJiskottets Betänkande N'o a o. hvilket likväl medfört en mindre fördel, än påräknadt varit, derigenom att en del af Summan utgått med betalnings-bevis, hvilka först efter någon tills utdrägt infriades. Föröfrigt skall Stads-Samhällets belägenhet blifvit förvärrad derigenom att det nära färdigbygdå Rådhuset afbrunnit utan att vara brand, försäkradt. Utom det af Riksgälds-Contoiret till allmänna byggnader rneddelte Lån af 10,000 R:dr, hvarföre Stads Cassan häftade, vore densamma besvärad med ungefärligen lika skuld till enskilde personer; äfvensom, enligt beräkning för 5 år, dess årliga utgifter utgjorde ett medium af 10,601: 12. men bestämda inkorristerne endast 2,738: sa. 2.
Om wid något inträffande särskildt fall Taxerinosmännen pröswa, det en Borgersman, ware sig af Handlande, Handtwerkare eller öfrige Claster, icke mägtade utgöra den fastställda minsta af - Den i8 Augusti. syzr afgiften i sin Clast, utan satt likwäl stal förefinnes att alldeles utesluta en sadan Skattskyldig, såsom utfattig, fran all afgift, sa bör en noggran anteckning om förhållandet i Taxerings - Protokollet göras, och Taxeringsmännen aga rättighet att för en sadan utsätta en ringare Mimmi-afgift: hwilken åtgärd likwäl alltid, genom särskildt Extrakt af Taxerings, Längden, understalies Pröfnings-CommiltHen i Orten. 6 Mom. Den som drifwer flere särstildte rörelser, anses till Bewillning i mohn af den Inkomst han af dem samfäldt uppbär, hwilket Taxeringsmännen äga pröfwa, utan hinder af den SkattstyldigeS uppgift, i hwilken dock bör upptagas Inkomsten af hwarje rörelse särskildt. Mom. Borgare, som ej uppsagt Burskap i laga ordning, erlägger intill dest sadant stett, afgift i egenskap af Borgare, efter Taxeringsmännens pröfning, fastän han ej Näring eller Handtwerk idkar. Contingcnt-Borgare, ehwad de bo i Städerne eller pa Landet, erlägga likaledes afgift för sin rörelse och rättighet i den Stad der de äro antagne. Borgare-Enka, som sitter i Handel och Rörelse, anses till afgift derföre lika med Borgare; men har hon i behörig ordning uppsagt Burskap och icke idkar Borgerlig Näring, taxeras hon ej för någon sadan afgift, utan deltager ester sina omständigheter uti andre här fastställde BcwillningsUtgifter.
Hvad angår frågan om den summa, som af Utskottet föreslagits till uppförande för Quarantaines-inrättningen i Känsö, får Utskottet, med erinran derom, att den endast är beräknad att motsvara det bidrag, som af Handelsoch Sjöfarts-afgiften hittills varit anyisadt för samma Inrättning! men Slats-Utskettcts Utlåtande, N.o 4>^- 9 mea icke att godtgöra hela dess underhållskostnad , som i öfrigt bestride* at inflytande quarantaines-afgifter, vidblitVa, hvad i detta afseende är vordet tillstyrkt, endast med det tillägg, att, på det medel icke måtte komma att saknas för vidmagthållandet af denna för Riket högst vigtiga Inrättning, Rikets Ständer måtte besluta, att den sålunda för Quarantaines-inrätt» ningen tillstyrkte anslags-summa mätte få såsom förslags-anslag uppföras och utgå. Hvaremot Utskottet, som nu mera inhemtat, att, enligt Kongl. Maj:Is Nådiga Stadga af den i6 Maj i84o, angående ärendenas fördelning emellan, de olika Stats-Departementen, anstalterne till förekommande af smittosarama sjukdomars införande i Riket tillhöra Civil-Departementets föredragning, anser sig böra, med frånträdande af hvad förut i denna del är föreslaget, hemställa, att anslaget för Känsö Quarantaines-inrättning må uppföras å Hufvud-Titeln för Civil-Departementet. 8:0 I afseende på den för Sjö-expeditioner uppförde utgifts-summa, 45,000 R:dr, liar inom Ridderskapet oeh Jdeln blifvit anmärkt, att nämnde belopp rätteligen bordt uppföras på den Hufvud-Titel, som kommer att till-' höra Sjöförsvars Departementes föredragning, enär berörde utgift alldeles icke vore af unionel beskaffenhet, utan endast afsedd för Svenska krigsfartygs utrustande, och Norrige deremot hade egna anslag för hvad till dess handels skyddande i sådant afseende erfordrades.
MAURICE in hastigt, resklädd; ser ej åt det öfriga sällskapet, som är i förgrunden, utan går rakt mot disken, der Fru Cathérine sitter. jag uteblef! Nu kommer jag för öfrigt att be Er om förlåtelse innan jag reser till Södern i afton klockan åtta! Fru Cathérine, Ni är icke ond på mig för att FRU CATHÉRINE stum, häpen. BROTT OCH BROTT MAURICE. Ni är då ond på mig! Ser sig omkring. det icke? Jag ser ju att det är verkligt, men det ser ut som i ett panoramaglas... Hvad är detta? Är det en dröm, eller är som en bildstod och är svartklädd... Och Henriette som ett lik... Hvad betyder detta? Allmän tystnad. MAURICE. Der står Jeanne färligt! Ingen svarar! Det betyder då något förTystnad. detta? Och Men svara då! Adolphe, min vän, hvad är antyder Emile. der står en detektiv! ADOLPHE fram. Du tyckes intet veta! MAURICE. Intet! Men jag måste veta't! ADOLPHE. Nåväl! Marion är död! TREDJE AKTEN MAURICE. Marion... död!? ADOLPHE. Ja, hon dog i morgse. MAURICE till Jeanne. hvem har gjort oss detta? Och derför är Du sorgklädd! Jeanne, Jeanne, JEANNE. Den som har lif och död i sin hand! MAURICE. gon! Hur har det gått till! Hvem har gjort det? Det är någon som har gjort oss detta! Söker Henriette med ögonen. ADOLPHE. Men jag såg ju henne frisk och röd denna mor Tyvärr har dock polisen kastat sina misstankar åt ett håll der inga borde vara. Sök icke någon skyldig här, ty det fins ingen. MAURICE. Hvad är det? ADOLPHE. natt och i morgse har ådragit Dig ett sken som icke är fördelaktigt. Ja. Du måste veta att Ditt oförsigtiga tal i BROTT OCH BROTT MAURICE.