Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, rörande förändring i nu gällande föreskrifter i afseende på BeklädnadsDirectioner vid indeldte Regementerne; af I,ars Anderssons från Skaraborgs Län , angående Roterings jemkning; af Nils Nilssons från Calmare och Anders Danielssons från Elfsborgs Län särskildte Memorial, i nysMiämnde ämne; »f Anders Joachimssons från Östergöthlands Län Memorial, angående byggnader å SoldatTorp och LifGrtnadierernes befrielse från bevakning vid Wadstena Corrections-Inrättning J af Gustaf Ericssons från Stockholms Län, om förbud för Befälet vid CavalleriRecementerre, ®tt taga beJ fattning med Nummerhästars anskaffande, jemte flere Ledamöters yttrande i ämnet ; af Lars Anderssons Från Skaraborgs Län, om LifRegementsHusarers reducerande till Infanterie; af 4©4 Den i4 Junit f. m. Nils Håkanssons från Kronobergs Län, angående fri handel med Jernsmide; af Gustaf Larssons frånStockbolms
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 'i5 November e. m. 299 införande! slägkrutsanländningén vid handgevär. 1 Sverige har man i detta alseende ej varit overksaårri. Det vore nu önskligt, att de i förråden befintliga, till krigsbruk afse, dd-a, äfvensom de vid. arméen utevarande flinllåsgevär , de sednare så långt sorn de detsamma förtjena, kunde blifva lill slagkrutmntändning förändrade. Härtill erfordras icke obetydligt pennlngehelopp, således, ett vigtigt skäl till att icke nedsätta delaf K. M. begärda anslag för gevärstiilverkningen. Jag anhåller att få upprepa en tanke, sorn jag vid ett föreg:de tillfälle yttrat. Stat,Utsk:s Hrr. ledamöter, äfvensom E. Sl-. s revisorer , hafva tagit i ögnasigte åtminstone de i Stockholm varande förråder för krigsmateriel. Jag har ingen anleda, förmoda, att man dervid fått någon slags öfvertygelse, icke ens misstanka, om krigsförvaltningens hortplottringsbegäy. Om man således saknar en sådan öfvertygelse, skulle man ej våga anslå det erforderliga lill en materiel, hvaraf man icke anser sig kunna ifrågasätta nyttan? Mine herrar! Ingen skall vid detta tillfälle förebrå mig, att jag talat till något annat, än lill hvars oell ens Öfvertygelse. Dock, som jag hoppas, skall jag ulan fruktan äfven kunna vädja till fosterlandskänslan. Om olika tankar kunna uppstå, huruvida det ena eller andia sattet vore det rätta att uppnå det stora målet: fäderneslandets förkofran, dess sjelfständighet, dess ära — i sanning icke blott lomma ord! —■ så är jag likväl öfverlygad , ali ingen, hvarken inom l isk. eller här, när saken kommer till afgörande, med lugn besinning, och öfvervägande de första medlen för att vinna denna sjelfständighet, och med den del öfriga, skall neka sin röst till hvad i fäderneslandets namn blifvit hegardt.
Delta är, efter min föreställning, alldeles grundfalsk!, då jag åt den högre förmögenheten sökt bereda en särskild valkrets, med rättighet till 50 ledamöters tillsättning och åt städernes innevånare likaledes en särskild, med rättighet alt tillsätta 30 personer. Då man besinnar, att städernes befolkning tili stor del består af bildningens verkliga representanter, af vetenskapsmän, af tjenstemän m. fl., så tror jag att sådant är rikligt, då jag bestämt en 3:dje dass af valrätt för det egentliga landet, för de derstädes boende, men hvilka ej kunna komma upp i classen af högsta beskattning. Af mig är ingalunda någon valcensus bestämd, utan helt och hållet öfverlemnad åt det Utsk:s bedömmande, sorn skall behandla och gifva utveckling åt sjelfva frågan. Då jag på detta sätt förfarit, kan jag ej tro det påståendet vara på rättvisa bygd t, utan helt och hållet på ett misstag grundad!, det skulle jag ifrån den nedre kammaren velat utesluta den högre bildningen och den större förmögenheten, enär jag, just i motsats till Reformvännernes förslag, för att kunna få in i nämnde kammare föfrberör8 H. “ 17 130 Den 11 Mars f. m. de elementer, föreslagit utvägen att bilda dessa olika valclasser. — Hvad i öfrigt blifvit yttradt mot den öfre kammarens sammansättning, alt den skulle blifva af enahanda äsigter och ett blindt verktyg i den nedres band, derföre att densamma af denne sednare till hälften utvaldes, derpå får jag äran genmäla, det jag, vid framställningen af min åsigt i denna del, alltid trott, att det minst invecklade, det minst bråksamma machineri, som kunde upptänkas, vore också det mest fördelaktiga. För att få ett önskvärdt resultat, har jag föreställt mig, att valet vid hvarje riksdag, hvilket således väl förståendes icke kommer att utgöra mer än 15 personer inalles, icke skulle kunna öfverlemnas ät någon tillförlitligare valförsamling än ett collegium, bestående af 160 medlemmar, valde af desse ofvan uppgifne 3:ne classer.
Län hafva derföre, jemte Länslazarettet, af Herrar Landshöfdingar och ortens mer bemedlade invånare särskildta Curhus för veneriska smittan blifvit inrättade, och medicamentkostnaden jemte Läkarearfvodet af Medicinalfonden, genom Kongl. SundhetsCollegium ersatt; hvaraf ock denne fond blifvit så medtagen, att den svårligen skall hafva räckt till, om Landet blifvit straffadt med mer allmänna farsoter. Och dock hafva både LänsLazaretts och Curhusanstalterne, oaktadt det myckna goda de uträttat, varit 0- tillräcklige till alla behöfvandes hjelp. ProvincialMedici hafva igenom Herrar Lanöshöfdingars nit blifvit befallde att göra vidlyftiga resor kring Länen, till det veneriska giftets upptäckande och botande på stället, hvilket dock alltid, i anseende till att Räkarne merändels sedan under Curén ej kun* jiat tillse dem, blifvit osäkert och otillräckligt, emot om den sjuke på Curhus, under närvarande Läkares dagliga tillsyn, kunnat inta* gas; och resan samt de använda medel hafva ofta kostat Medicinalfonden mångdubbelt mer, än om den sjuke på Lazarettet blifvit under» hållen och säkert botad. Konungen har satt högsta styrelsen och omvårdnaden öfver LänsLazaretten och Hospitalen under ett stiftadt SeraphimerOrdensGille; Den 29 Mars. 189 till detta ingå alla intrader för dessa Inrättningar, och Kongl. SeraphimerOrdensGillet afgör allt hvad dessa Barmhertighetslnrättningar angår. Det är dock så mycket, vid tillsyn och styrelsen af ett Lazarett, som fordrar lättelse och hjelp genast på stället, och det är derföre som det synes ganska nyttigt:
Med mesta sorgfällighet har jag iakttagit förhållandet vid de lija länshäkten, inrättade med celler, hvilka jag hesett i Slockholm, Christianstad, Linköping och Gefle. De i Wexiö och Fahlun voro ännu icke iflytlade vid den tid, mina besök i dessa orter inträffade. Hvad jag vid förvaltningen så af domaieembetet som andra tjenslebefatlningar funnit att anmärka, har i ett och annat fall föranledt åtgärder, hvilka redan här ofvan blifvit eller framdeles blifva i berättelse synliga. Det öfriga anser jag icke förtjena alt omnämnas. De befunna felaktigheterne hafva, efter mitt omdöme, varit hvarken betydliga eller jemförelsevis mångå. Öfver fångvården har jag knappast haft något skäl till missnöje. Alt åtskilliga af de fängelser, jag besökt , befinna sig i eif. ganska underlägset skick, är nogsamt bekant; men de hafva alla funnits så omsorgsfullt skötta, som deras beskaffenhet medgifvit. Och tillståndet af cellfängelserna måste till fullo n o lofordas. Så mycket under kortare besök medhinnas kunnat, har jag efterforskal deras verkningar på de häktades sinne. Hvad jag derom erfarit, bar jag i dagboken öfver resorna antecknat; och resultatet deraf är en bekräftelse på de förhoppningar, jag hade gjort mig. Dessa cellfängelser, äfven blott såsom ransakningshäktet!, tarfva framför andra häkten en sorgfällig vård; och hvaije försummelse dervid kan uti dessa hafva svårare följder, än i gemensamhelsfängelserna. Vaktpersonalen, som står i enskild beröring med hvarje fånge, är mera i tillfälle att gynna eller förorätta, materiellt skada eller moraliskt försämra honom. Exempel hafva funnits af sådana underslef, der fångknekt befrämjat oloflig brefvexling imellan fångar och deras på fri fot varande medbrotlslingar; och med häktad qvinna liar brottslig sammanlefnad blifvit i cell föröfvad antingen af fångvaktaie eller genom fångvaklerskas bemedling.
Voteringen börjades klockan ett qvart till 10, och slutades klockan ett qvart till 11 e. m.; hvarvid, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne befunnos hafva utfallit, sorn följer: Ja — 62. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att 3:dje Momentet i 12 Punkten således blifvit, med det af Herr Munck af Rosensköld dervid föreslagne ofvanberÖrde tillägg, af Ridderskapet och Adeln bifallit. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Från ConstitutionsUtskottet: Af den 26 dennes: N:o 49- Med Voterings-proposition i en lill förstärkt ConstitulionsUtskotts afgörande öfverlemnad fråga. Från StatsUtskottet: N:o 220. I anledning af Majoren C. P. Backmans underdåniga ansökning bni ef - 102 Den 28 September e. m. tergift af en honom ådömd bytesoch efterräknings-skuld hos Kronan. N:o 221, I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets i åtskilliga ämnen förut afgifne, samt af 3:ne RiksStånd godkände, Betänkanden. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å handlingarne rörande Herr Landshöfdingen A. Adlersparres besvär i frågan om afträdandet från arrendet af Ottenby KungsLadugård på Öland. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å N. H. Fribergs underdåniga anhållan om fortfarande af den nedsatte arrendeafgiften för Lunda Kronohemman på Lofön. N.'o 224. I anledning af föreslagen förändring i författningarne angående leverering af Kronans TiondeTackjern i Bergslagen. I väckt fråga om rättighet för invånare i visse orter att med spannmål afbörda sig Kronoutskylder.
Med föranledande häraf, och då vid de femklassige läroverken, med ganska få undantag, icke linnes så stort antal lärjungar, som vid läroverket i Landskrona, hvarest 97 ynglingar för närvarande åtnjuta undervisning, torde behofvet af läroverkets utvidgning vara tillräckligt ådagalagdt, och emedan härtill kommer att Landskrona icke mera än andra städer bör betungas med aflöning till extralärare, vågar jag vördsamt hemställa: att Rikets Höglofl. Ständer behagade besluta, att Landskrona elementarläroverk må utvidgas till femklassigt läroverk, och såsom följd deraf anslå medel till löner åt så stort antal lärare, som vid femklassigt läroverk erfordras för undervisningens upprätthållande. Stockholm den 19 November 1862. J Odmansson. JW 28. Af Herr lovéll! Om upphäfvande af alla nu gällande bestämmelser, angående på skyldskap grundad rätt till börd eller lösen af jord å landet, hvartill eganderätten blifvit åt annan öfverlåten. Bland de ännu gällande lagstadganden, hvilka ega sin grund, ej i det oföränderligt rätta och sanna, utan i sådana konventionella rättsbegrepp, som äro be - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 28, 53 roende af särskilda tidsförhållanden och åsigter, ina nied skäl räknas hvad 3 Kap. 2 § saint 5 och 6 Kap. .Torda-Balken, äfvensom dit hänförliga författningar innehålla, angående skyldemäns rätt till börd af sald, bortskiftad, testamenterad eller hortgifven fast egendom å landet. p? Förflntne riksdagars förhandlingar utvisa, huruledes, efter det bördsrätten i sin helhet blifvit såsom en föråldrad och af allmänna tänkesättet utdömd institution förnyade gånger anfallen och till anskaffande ifrågasatt, samma rätt omsider, så vidt angår börd af stadsfastighet, är vorden genom Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 21 December 1857 upphäfd.
— Att jag skulle yttrat något för Gr. von Rosen sårande, är mig ganska smärtsamt och påkostande att höra, ty jag delar med alla andra den erkänsla och tacksamhet, vi äro Hr Grin skyldige för de tjenster, lian gjort vårt land, som han i många at's:n gagnat med de kunskaper lian i främmande länder förvärfvat; och jag tror att vid frågan om våra jernvägar är Gr. von Rosens namn oskiljaktigt fästadt. Det har också derföre på mig gjort ett smärtsamt intryck, att lian befattat sig med ämneD, som ligga så långt från Den 3 December f. m. hans egentliga verkningskrets, och som måste förminska den gloria, hvilken åtminstone för mig omgifver hans namn. Motionären har låtit påskina, att hos de vanlige läkarena skulle förefinnas afvoghet mot bomöopatherne. Jag kan icke begripa hvarföre. Denna afvoghet skulle då hafva sin grund, antingen i okunnighet eller egennytta och afundsjuka. Okunnigheten tror jag ej behöfver mycket ordas om, ty våra medicinska läroanstalter äro sådana, att deras alumner torde kunna mäta sig med hvilket annat land som helst. Egennytta är det icke heller; ty — ehuru det för mig som läkare är obehagligt, att nödgas sjelf rosa mina embetsbroder — kan jag tryggt stiga, tilt man skall få svårt att upvisa något land, der läkarena äro så oegennyttiga som här i Sverige; och jag känner åtminstone ingen af mina kamrater, som gör skilnad mellan rika och fattiga, eller om han blir föga eller icke ersatt för sin möda. Föröfrigt lära Hrr homöopather icke heller utöfva sin konst för intet., hvarföre det icke kan fin nas något skäl för handen att af egennytta motsätta sig densamma. — Afundsjuka kan heller icke förefinnas, ty våra läkare hafva ingenting att dölja; de tillegna sig gerna alla nya uptäckter, som öfverensstämma med deras öfvertygelse. Det kan då blott finnas ett skäl, hvarföre de icke omhulda homöopathien, och det är, att de icke anse den som en vetenskap, utan som ett qvacksalveri. — Föröfrigt är det ett egendomligt förhållande med läkare-vetenskapen.
Preste-ståndets beslut. Ridderskapet och Adeln, Borgareoch Donde-slånden hafva, i öfverensstämmelse med Utskottets förslag, bestämt införsels-afgiften å Band: Halfsiden-, till 3 R:dr skålpundet; men Preste-ståndet har beslutat, att denna tull skall intill början af år 1860 utgå med 3 R:dr 75 öre och derefter med den af Utskottet föreslagna tullsats. Derest Presle-ståndet vidblifver denna sin särskilda mening, lärer följande omröstning böra anställas: 84:o. Den som godkänner Utskottets, af tre Stånd antagna förslag, att mförsels-tullen för Band: Halfsiden-, bestämmes till 3 R:dr skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Preste-ståndets beslut, denna tull att under åren 1858 och 1859 förhöjas till 3 R:dr 75 öre skålpundet. Utskottets förslag om tullfrihet vid införsel af Zink, Tutanego och Spiauter: oarzink betad och i plåtar, har blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-stånden , men Bonde-slåndel har derå bestämt en införsels-tull af 1 R:dr centnern. För den händelse Bonde-ståndet icke skulle vilja i detta afseende förena sig i de öfriga Ståndens beslut, föreslår Utskottet följande omröstning: Bih. till H. St. Ben. Den som vill att. i enlighet med Utskottets förslag och tre Stånds beslut, Zink, T ut a nego och Spiauter: oarbetad och i plåtar, skall vid införsel vara tullfri, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, fastställes, enligt Bonde-ståndets beslut, för denna artikel en införselsafgift. af i R:dr per centner. fej Utjöv&els-tavijen.
Commandomål, hvarmed förstås sådana, som Konungen, i egenskap af Högste Befälhafvare öfver krigsmakten till lands och sjösj omedelbarligen besörjer, må Konungen, då Han Sjelf förer Riksstyrelsen, afgöra i närvaro af den bland Krigs-Departementens Chefer, till hvars Departement ärendet hörer. Honora åligge, vid ansvar, att, då dessa mål beredas, sin mening yttra öfver de företag 68 Förslag till ändring, i Grundlag. — Uegerings-Formen. Konungen besluter, samt att, då hans mening icke med Konungens beslut öfverensstämmer, föra sina yttrade betänkligheter och råd till ett protokoll, hvars riktighet Konungen medelst Sin höga påskrift besanne. Finner nämnde Embetsman dessa företag vara af en vådlig riktning eller omfattning, eller grundade på Ovissa eller otillräckliga medel att dem utföra, tillstyrke han jemväl, att Konungen ville kalla, till ett Krigs-Råd deröfver, Tvänne eller flere af de närvarande högre militära Embetsmän; Konungen dock obetaget, att å denna tillstyrkan och, der den bifalles, å Krigs-Rådets till prot tokoll anförda tankar göra det afseende, Honom godt synes. §• 1G Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrång/isa och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta, till lif, ära, personlig frihet och välfärd, utan han lagligen förvunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning, Sveriges Lag och laga Stadgar föreskrifva; ingens fred i dess hus störa eller störa låta; ingen från ort till annan förvisa; ingens samvete tvinga eller tvinga låta, ulan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin Religion, så vidt han derigenom icke störer Samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer.
Tings-Råtter samt Rådstuga-Rätter i de Städer, der Kämnårs-Rätt ej är, Kärnnärs• och Hall-Råtter, Städernes Collegier och Förmyndare-Kamrar , samt Compromisser, som svara emot forsta Domstol på Landet och i Städerne: I alla Tvistemål: J Ssämningar till Parter och Vittnen, samt kallelser till fordringsägare i Concourser; Utdrag af Protoeoller eller Domböcker , antingen de innehålla något Rättens Utslag eller ej; Vittnesbörd om Bofasthet, om ograverad Egendom, om Personers frägd, slägtskap eller ålder, örn upphäfda eller beviljade Inteckningar; Utdrag af äldre Domböcker, Bevis eller Attester; Instrnmenter öfver Husesyner, Besiginingar och Värderingar; Berättelser eller Bevis öfver uppgångne eller upprättade Rågångar; Cautionsskrifter och Eullmagter samt Constitutorialer till förrättningar; Afskrifter, hvilka ingifvas såsom Bilagor , samt Vittnesskrifter och andra Handlingar , hvarom ej särkildt förordnadt är 3 skarket. InteckningsBevis vid nämnde och andra Domstolar, der Inteckning beviljas, och hvilket, om Intekningeh gälla skall, bör skrifvas å sjelfva Skul Isedeln , begripes under det som rörande Obligationer i 17 §. stadgadt är. Stämningar i Tvistemål från dessa och andra Rätter, måga val, i saknad af Stämpladt Papper, å ostämpladt utfärdas, utan att sådant BevitlmngsTJtsk. Betän&anden. 61 förminskar Svarande Partens skyldighet, att derå i svaromål ingå; men böra likväl i sådant fall, vid uppvisandet för Domstolen , genast med Stämpladt Papper till föreskrifvet belopp förses. Inlagor, Dibeller , Exceptioner, Repli» quer, Duppliquer och Protocoller, första arket .2 sk. andra arket 3 , tredje och hvartdera af de öfriga arken 5 OfFenteliga Stämningar å Rättens dörr it? Bevis, som NotariiPublici utgifva till
Beträffande nu först yrkandet om det enkla brefportots nedsättning till 10 öre, så har Utskottet, ehuru denna fråga vid de trenne sednaste riksdagarne varit föremål för Rikets Ständers pröfning utan att då föranleda till någon åtgärd, likväl ansett samma fråga förtjena att äfven nu tagas i noggrannt öfvervägande, hvarföre Utskottet från Kongl. Postverket förskaffat sig de upplysningar, hvilka vid bedömandet af förslagets utförbarhet ansetts erforderliga. Utskottet har deraf inhemtat, att portoinkomsten för inrikes bref, som uppgått år 1863 till nära 1,007,000 R:dr och år 1864 till omkring 1,081,000 för år 1865 beräknats till omkring 1,150,000 R:dr, äfvensom att antalet inrikes bref, som utgjort år 1863 omkring 6,938,000 och i enkla portosatser omkring 8,389,000 samt år 1864 omkring 7,665,000 och i enkla portosatser omkring 9,009,000, för år 1865 beräknats stiga till omkring 8,131,000 och i enkla portosatser omkring 9,583,000. Antages denna uppbörd, med nuvarande porto, uppgå till 1,200,000 R:dr, motsvarande 10 millioner enkla portosatser, så skulle en nedsättning af enkla portot till 10 öre antingen föranleda en minskning af 200,000 R:dr årligen i Postverkets inkomster, under förutsättning nemligen att ingen väsendtlig förändring i antalet afsända bref komme att ega rum, eller ock borde, om ingen förlust skulle drabba Postverket, brefantalet ökas med 2 millioner enkla portosatser.
»Jag har haft ett dåligt år i år,» sade doktor Henck till sig själf, när han vid tretiden på julaftonen, just i middagsskymningen, var på väg upp till sin gamle vän John Richardt för att låna pengar. »Jag har haft ett mycket dåligt år. Min hälsa är vacklande, för att icke säga förstörd. Mina patienter däremot ha kryat upp sig nästan hela sällskapet; jag ser så sällan till dem nu för tiden. Jag kommer förmodligen snart att dö. Det tror min hustru också, det har jag sett på henne. Det vore i så fall önskvärdt, att det inträffade före utgången af januari månad, då den förbannade lifförsäkringspremien skall betalas. Då han hade hunnit till denna punkt i sin tankegång, befann han sig i hörnet af Regeringsgatan och Hamngatan. Då han skulle passera gatukorset för att sedan fortsätta nedåt Regeringsgatan, halkade han på ett glatt slädspår och föll omkull, och i detsamma kom en drosksläde körande i full fart. Kusken svor och hästen vek instinktmässigt åt sidan, men doktor Henck fick likväl en knuff i axeln af den ena meden, och dessutom fattade en skruf eller spik eller något liknande tag i hans öfverrock och ref en stor lucka i den. Folket samlade sig omkring honom. En poliskonstapel hjälpte honom på benen, en ung flicka borstade af honom snön, en gammal fru gestikulerade kring hans trasiga rock på ett sätt som antydde att hon skulle ha velat laga den på stället om hon kunnat, en prins af det kungliga huset, som händelsevis gick förbi, tog upp hans mössa och satte den på hufvudet på honom, och så var allting bra igen, utom rocken. »Fy fan så du ser ut, Gustaf,» sade häradshöfding Richardt, då Henck kom upp till honom på hans kontor. »Ja, jag har blifvit öfverkörd,» sade Henck. »Det är just likt dig,» sade Richardt och skrattade godmodigt. »Men inte kan du gå hem på det där sättet. Du kan gärna låna min pels, så skickar jag en pojke hem till mig efter min öfverrock.» »Tack,» sade doktor Henck. Och efter att ha lånat de hundra kronor han behöfde, tillade han: »Välkommen till middagen alltså. Richardt var ungkarl och brukade tillbringa julaftonen hos Hencks.
Det hade kommit ett litet, litet drag af undertryckt kränkthet, af vammelt ressentiment kring munnen, och den hastiga, tvära rörelse, med hvilken handen räcktes fram, röjde en motvilja och en fientlighet, som ännu lefde. Det var ett fult drag, som äcklade Truls, han visste icke hvarför; och något ondt steg upp i honom. Han lyfte ögonbrynen och såg ironiskt rakt in i Bengts ansigte. «God dag,» sade han en smula spydigt och lade slappt sin hand i den andres. Bengt for samman, som om han fått en knif i ett öppet sår, – och de voro mera skilda från hvarandra än någonsin. Korglagen slogos samman. Truls låg och betraktade i smyg från tid till annan Bengt: denne hade förändrat sig en hel del, sedan han sist såg honom. Det var nu också rätt länge sedan; Truls hade emellertid icke förlorat sin gamle vän ur sigte under dessa år. De hade icke personligen råkats, men de bodde hvarandra alltför nära och hade alltför många gemensamma bekanta, att de icke måste veta noggrannt besked om hvarandra. Bengt Hansson hade först en tid slagit sig på medicinen; derpå hade han, af fruktan att en praxis som läkare skulle beröfva honom allt tillfälle till de högre och ideellare sysselsättningar, som han dock icke ville ge afkall på, egnat sig åt naturvetenskapliga studier i all allmänhet. Han ämnade ge sig in på universitetsbanan. Emellertid dök den gamla ansvarskänslan gent emot den samhällsklass, ur hvilken han utgått, ånyo upp i honom; han bröt tvärt af och gaf sig in vid folkhögskolan. Dervid måste han läsa morgonbön och förrätta andra religiösa handlingar, och det var nog för att irritera hans skrupulösa samvetsgrannhet. Då vid samma tid hans bror dog, öfvertog han såsom ende öfverlefvande son den gamla fädernegården, lät sin syster sköta hushållet samt fördjupade sig i praktiskt jordbruk och teoretisk filosofi. Truls satt och betraktade honom; ja, förändrats hade han. Han kom att erinra sig ett yttrande af Bengt, fäldt för många år tillbaka, vid tiden för bådaderas misslyckade kärlek.