Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var dock tämligen svårt, att göra det, emedan något beslut då ännu icke var fattadt. Den värde Talaren har vidare yttrat, att om icke Riksens Ständer lämnat bidrag, hade fordringsägarna tvingat Bolaget till concura. Detta är möjligt, men sådant hade då skett utan Directionens förvållande. Dåtom oss betrackta, huru förhållandet, blifvit, i händelse af Concurs. Fordringsägarna hade då inträdt i full dispositionsrätt af ÖiscontrÖrelsen in. till dess skullden varit gullden , hvarefter Bolaget återträdt i utöfning af sina rättigheter. Det är ej möjligt att föreställa sig, att de förstnämde skulle nedlägga en rörelse, som lämnade en årlig inkomst af 150,000 R:dr. Om således massan bibehållit Disconten, är det högst sannolikt, att långt ifrån att inskränka dess rörelse, den samma tvert om blifvit i möjligaste måtto utvidgad. Då hade ej det missförhållandet, hvilket nu ägt rum, kunnat inträffa, att Riksens Ständer frånkänt Bolaget dess Disconträtt utan ärsätining. Det vöre intressant att veta, efter hvilka §.§ i Grundlagarne Riksens Ständer äga, att dornma i egen sakJag hade ej förmodat få höra den satsen inom Lagstiftande församlingen, att Riksens Ständers beslut äro lag, då de angå enskilt person. Den inlämnade Protesten, som blifvit så mycket klandrad, är endast en åtgärd af Direetionen till bevarande af Bolagets rätt; och hvarken Riksens Ständers Beslut, Kongl. Majlis derå lemnade Nådige sanclion, eller införandet deraf i Riksdagsbeslutet, bär kunnat hindra Bolaget, att göra si - 389 Den 15 October /. m. na anspråk gällande, då det dertill fann sig befogadt. Den värde Ledamoten har tillstyrkt, att Bolaget måtte tillspörja, huru vida det ansåg sig äga skäl till ytterligare pretentioner. Jag hemställer dock, om Riksens Ständer kunna anse sig vara fria från vidare förbindelser till Bolaget genom det af Utskotten nu föreslagna bidrag? Jag förmodar, att sedan Riksens Ständer en gång gifvit Bolaget en rättighet, de icke lära underlåta att uppfylla den ingångna förbindelsen.
Men! – Kratsch! – O himmel, afgrund! O Gud hvad jag är stött Aj, aj, der låg rapphönan på vägen och Freudenburg i diket. Jöns hade under sången icke sett upp utan kört omkull. Freudenburg sprattlade som en fisk der han låg, men hans poetiska svallådra gaf sig luft till och med i denna kritiska ställning: det var han som fortsatte den afbrutna sången. »Jo, du är mig just ljus, din lintotthårade bengel. Höet du sade var blött – dikena äro det ej! –» Ändtligen lyckades Freudenburg krafla sig upp – vagnen klar – allt i ordning att fortsätta färden. Strömborg skymtar redan fram der borta vid vägen. Gud vare lofvad! Freudenburg klättrade upp i vagnen och det bar åstad. »Ska’ jag fortsätta med min visa?» »Fan ta’ både dig och din visa – men för fan se der kommer ju majoren mig till mötes – och se, ännu en herre och ett par damer min toilett! hur är det med den efter fallet? Freudenburg reste sig upp för att se efter. Hans röda ansigte bleknade. »Corpo di Bacho! O, ve! O, tusenfallt ve mig! Elände Byx permissionerna – ack! ha sprungit blankt midt itu. Och der kommer en mö, så blomstrande, ljuflig och herrlig. Hör mig, Apollo! O, skänk mig genast ett fikonalöf. Den gamle majoren, hans brorson, löjtnant X., samt hans dotter, den sköna Julie och den gamla, fryntliga majorskan hade nu hunnit fram. »Välkommen, välkommen!» ljöd det mot Freudenburg. »Säg mig ej välkommen när jag kommer Ej farväl, du hulda, när jag går –» suckade Freudenburg der han satt som på nålar, tänkande på sina spräckta permissioner. »Tack, tack,» ropade han. »Nå, stig af, Freudenburg, vi ha blott en liten bit att gå – stig af!» »Nej ... ja ... jag kan inte; den förb ursäkta mina damer – den här lymmeln till kusk har kört omkull med mig – jag är alldeles ledbruten.» »O, Herre Gud!» ljöd det i korus.
Ett förvägrande af denna qvintunis rätt att få råda öfver sin person, är ett djupt misskännande af hennes menniskovärde, och jag anhåller derföre att 11. o. Ad., i öfverensstämmelse med dessa förnuftsskäl, måtte bifalla Frill. Armfelts så lydande förslag: »det R. 8t:r för deras del besluta en författning, hvarigenom, med ändring af hvad i lag finnes stadgadt ang:de giftomannarätt, förordnas, att ogift qvinna, sorn fyllt 25 är och i laga ordning anmält att hon myndigheten sjelf utöfva vill, icke längre står under giftomaus inseende: dock att hvad om enka stadgas i 6 Kap. 2 § GiftermålsBalken äfven gäller för mö, som är myndig.» Hr Cederschiöld, Gustaf: Jemte det jag instämmer i den siste talarens yrkande, anhåller jag att derför få anföra några skäl. Utsk:t begagnar för sin sats precist samma bevis, som i Amerika användes för att ådagalägga slafveriets nödvändighet. A begge ställena utgår man ifrån antagandet af bristande själsegenskaper hos de ifrågav:de subjekterna. Härvid gör likväl Utsk. på samma sätt, som personer, hvilka känna i luften, att de uttalat en ohållbar princip. Man stannar nemi. på halfva vägen, och söker genom svepskäl undvika de orimligheter, som skulle upkoinma genom ett konseqvent fullföljande af den uttalade grundsatsen. Så Utsk. nu i fråga om giftomannarätten. Sedan Utsk:t väl bevist nödvändigheten af nämnde rätts bibehållande, i anseende till qvinnokönets svagare förståndsegenskaper och öfvervägande känslighet; så gör det helt behändigt höger om sväng, för att kunna få lagens stadgande i fråga om enka att synas icke stå i strid mot den, med fullt anspråk på giltighet uttalade grundsatsen om qvinnans oförmåga att sjelf bestämma sig i valet af make. Utsk:t påstår nemligen, att enka bör få vara sin egen giftoman, emedan hon redan bildat sig egen familj och är moder. Detta är likväl endast en tom fras, som derjemte har det lilla felet att vara grundfalsk.
Till exempel derå, och för att visa, det en fullständig reglering i denna väg är af högsta nödvändighet, vill jag endast anföra, att i Kongsörs Fögderi, eller så kallade Ulfvesunds Län af Westmanlands Höfdingedöme, der ^:ne sammanstötande stora vägas mer äa annorstädes, öka antalet af skjutser, transporter, inqvar teriugar, ram., finnes för 14 Kyrko-socknar en Länsman, Utom de betänkligheter, som i alla fall skulle möta vid Länsmännens väljande ibland Allmogen, är denne utväg mindre än någonsin lämplig närvarande tid, då ökte och mera grannlaga befattningar fordra, om icke studerade och bildade personer, åtmindstone sådane, som, jemte full färdighet att skrifva och räkna, äga någorlunda pålitlig kännedom om Författningar, hels» Länsmän numera of - Den 19 April. e. nu 6ei ta måste sättas till biträde vid de ansvarig! KronoFogde-tjensternes mångfaldiga göromål. Hvad LandsFiscalerne angår, så, långt ifrån att kunna instämma i den tanka, att desse Tjenstmän icke böra undfå viss stadgad lön, Utan endast lefva af de tillfälliga inkomster, som utöfningen af deras tjenstpligter dem förskaffar säger mig erfarenheten, som af samt lige mina Medbröders säkerligen besannas, att Fiscalstjensterne framför alla andra böra med Stadgade och tillräckliga löner förses, om police och ordning möjligen skola kunna handhafvas, och Lagbrott icke blifva dolda och obeifrade. Fiscal-tjensterne, till sjelfva beskaffenheten af åliggande göromål oangenäme och vådlige, kunna omöjligen med redliga, skickliga och pålitliga personer tillsättas, utan det band, som uppkommer af risken, att vid yppad efterlåtenhet mista en för bergning tillräcklig lön, helst ifrågavarande TjenStmäns tillfälliga inkomst genom confiscationer och andel i böter fulleligen uppväges af de fördelar, som de kunna sig igenom öfverseende förskaffa, och derjemte deras lagliga förtjenst ovillkorligen måst för framtiden mindskas i samma mån de genom strängt uppfyllande af sina skyldigheter varna för brott.
De, som söka Mästerskap, till idkande af Guldsmedsbandtverket, åro i öfrigt förbundne, att, på sått CommerceCollegii Kungörelse den i4 December 1762 föreskrifter, förut undergå sådan examen, som ådagalägger deras kunskap i de ädla metallernas handterande. §■ Då| pä sått nästföregående §. omförmåler; pykterhet och god frågd utgör ett af vilkor*» 78 Lagutskottets Berätikandéit. för Mästerskaps vinnande, må icke någon, som inom ett år begått lagligen fulltygadt dryckenskapsbrott, ej heller någon, som blifvit dömd förlustig rättigheten» att väljas eller deltaga i val lill förrättningar, som förutsätta medborgerligt förtroende, till Mästare antagas; dock ege en sådan person, då han styrker sin skicklighet till Handtverket, den rättighet till dess idkande med egna händer, som hår nedanföre i 10 §. sågs, (D«nna J. forfaller, om de af Adeln och BondeStSirt det vid i och 5 §. §. f£resligne Alternativer antagas.) S5. Antager Gesäll tjenst hos andre ån Mästare eller idkare, och för Husbondens räkning sitt Handtverk utöfvar, må en, på detta sått använd arbetstid, honom icke, såsom Gesällår, tillgodo beräknas; dock år honom obetaget, att på sått 5 §. i denna Art. föreskrifva, Mästerskap vinna, §• 4. Då utländsk Gesäll, om Mästerskap sig anmäler, skall dervid iagttagas, hvad, i anseende till frågor om Burskaps vinnande i allmänhet är uti 1 §. af denna Art.^fåreskritvet. JagUtskottits Bttankandm. 79 §. 5.
År 1816, då den nya TullTaxan tog sin början, steg uppbörden till 1,882,382 R:dr. Riksens Ständer hade för åren i8i3, r8r4 och 1815, såsom StatsVerkets andel af Tullmedlen, påräknat en årlig Summa af 840,000 R:dr. Utöfver denna Summa har Statsverket uppburit år i8i3 1,292,425 R:dr, år 1814 556,oo6" R:dr och år 1815, 638,924 R:dr. Den g Januarii. 543 År 1816 ökacles beräkningen af StatsVerkets behållna Inkomst af TullYerket lili 940,000 R:dr, hvarutöfver likväl en Summa för nämnde år af 140,498 R:dr blifvit lefvererad, äfvensom beloppet af Växlar, som ingå uti StatsSumman, efter deras Numeraire, utan Cours-beräkning, ökades ifrån vanligen 60,000 till omkring i44>ooo R:dr Hamburger Banco. Att derjemte en sträng och noggrann uppmärksamhet blifvit fästad på yttre bevakningen, torde kunna slutas deraf, att BeslagsSumman å Confiscerade Varor, från förlidet års början till den 22 November, uppgått i Stockholm till 30,093 R:dr och i Landsorterne till 93,761 R:dr, i båda fallen, utom Bölerne. Allt hvad jag nu haft den äran anföra, synes ej berättiga till någon önskan om ändring i Styrelsen. Skulle det inkastet göras mig, att, under en annan Styrelse, Tull-Inkomsten förmodligen bade blifvit ännu betydligare, så äger jag derpå intet annat svar att lemna, än att det ena Resultatet är gifvet, det andra livilar endast ännu på en förmodan; det ena är Practiskt bevist, det andra blott en Theorie, ännu beröfvad erfarenhetens pröfvande stämpel, och som, liksom många andra Theorier, ofta äro förledande, äfven då de äro klädda i mera förföriska drägter än den ifrågavarande.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, fann Ridderskapet och Adeln lör godt tillåta, att Grefve Mörners anmärkning finge åtfölja den redan besluiade Återremissen till OeconomiaeUtkottet. Herf Grefven och Lan dt Marskalken frågade , om Herr Munck af Rosenschöld kunde uppgifva, till hvi.ka Utskott dess Motion, angående correctiv mot Finska Handeln, blifvit remitterad. 96 Den 4 Maji, /. w. Herr Munck af Rosenschöld:
Och Hemliga Utskottet gör sig deraf tillika den underdäniga förhoppning , at genom hwarjehanda föreslagna tilökningar r ^mortillemonts - bonäen för Riksstulden, den Lilökning i Bewillningen, hwilken nu blifwer nödig, inom fä är stall kunna mindstas. Detta allt stulle genom Utdrag af krotocolieb Riksens Ständers pröfning hemställas. Dt supra. In 6äsm krorocolli L. L. DJgsrllsim. Begärdes pä Bordet» 6Z 4x8 Herr ZLkioIäelirguä, /Vnäsrsstrsäric, ans malte sig ar tala, mcn Hans LxesIIenLc: Herr Gref» wen och Lanvtmarstaiken sörmälte ak alstMigt ännu akerstode at upiasa, och ar Friherre Liikverlcdolä förut sig anmält, hwaruppä Herr Zokiälösbranä förbehöll sig sin rätt efter Friherre ZlllverlLbolö. Uplastes följande IHmuIairs til de af Hemliga Utstottec föreslagna Lourani-Sedlar. Lauranr. För inlemnade Twa Riksdaler i Riksgälds, Sedlar (2 R:d), undfår Jnnehaswarcn, inom ,81; ärs Sllit pä ^mcurissaments-räkningen i Waxel - Lzrxjusn En Riksdaler Tretkiokwa Skilljngar Kanco Zpscis (Rd. 1. Sk. Z2. Lancn Zoecia), likmätigt i8vo ars Rllsdags-Bcsiut, som härmedelst försäkras. Ouranr. R:dr En st. g2 Lanea 8pecie. De twanne sidsia raderna äfwen pa Finska. Lades pä Bordet. Widare uplästeS en af Kongs. Mast den 22. Maji i Hemliga Uiskottet gifwen Förklaring sa lydande: Kongl.
Man har omnämnt hurusom Ständerna voro frikostigare på den tiden då ifrågavar. göromål bestriddes af tjenstemän i Stats-kont. Det må vara, och jag vill icke säga att det var alldeles rätt hvad Ständerna den tiden gjorde: kanske voro de då för frikostiga. R. o. Ad. torde dock taga i öfvervägande, att Stats-kont:s tjenstemän äro i allmänhet mera sysselsatte än Riksg:s-kont:s. De sednare torde således icke hafva skäl till klagan öfver det besvär, som nu blifvit dem ålagdt, enär serskild godtgörelse blifvit dem tillerkänd, om än summan icke anses af Riksg:s-kont:s Fullmäktige tillräcklig. Jag anhåller således att R. o. Ad. måtte bifalla detta betänk, och icke med en återremiss förspilla tiden på detta ringa ämne. Frih. Cederström: Rud.: Under anhållan att få med Hr von Hartmansdorffs i ämnet yttrade åsigt instämma, anser jag ej nödigt uptaga tiden med vidare ordande för utveckling af denna mening. Hvad åter beträffar Hr Bildts invändning derom, alt rätta benämningen borde heta ”missräknings-penningar”, torde denna anmärkn. väl ej sakna grund; men att, ensamt för denna, jemnförelsevis mindre vigtiga omständighet, återremittera betänk.,' kan jag f. n. icke tillstyrka. Man torde få emotse att, då upmärksamheten nu engång är fästad vid förhållandet härmed, lärer rättelse i benämningen ändock komma att vid en blifvande riksdag ega rum. Och hvad slutligen angår Hr Bråkenhjelms yttrade åstundan derom, alt Fullmäktige i Riksg:s-kont. finge af R. St. någon ledning i frågans bedömande, så synes mig denna åstundan blifva upfylld, derest R. St. godkänna förevar, betänk., enär en bestämd antydan i det omförmälde hänseendet verkligen är uttalad, just i det sätt och de ordalag, hvarmed Utsk. berört Komissariernes skyldighet i besagde fall. Hr Bråkenhjelm:
Förklaringen den 2 Mars 1802, förord nåd t varder, som föijer: § V På sätt angående arrende-afhandlingar, ingångna för viss tid, föreskrifvet är, skall ock annan handling, hvarigenom besittningseller nyttjanderätt till hus eller jord å landet blifvit på viss tid eller på lifstid upplåten hos Ilärads-Rätten intecknas och inteckningen behörigen förnyas, för att, emot egandeeller intecknings-rätt, hvilken tillkommer annan, än den, som upplåtit, eller lika med honom förbunden är, hafva bestånd. § 2: Ilar den, som å annan öfverlåtit sin egande-rätt lill fast egendom å landet, dervid såsom undantag förbehållit sig nyttjande-rätt till större eller mindre del af samma egendom, eller afkomst deraf, ege lian säkerhet derför i den öfverlåtna egendomen, med den förmonsrätt, allmänna Lagen i 11 Cap. 2 § Jorda-Balken obetald köpeskilling tillägger: men försummar han att, inom den i berörde lagrum utsatta lid, afhandlingen, hvari förmonerne betingade äro, för Härads-Rätten uppvisa, och i inlecknings-protocol - 36 Expeditions-Utskollets Förslag till mich Skrifvelse, N.o >8. let intaga låta, eller att inteckningen derefter behörigen förnya, njute sedan ej bättre rätt, än för annat fördrings-anspråk, §• 3. I det bevis, Rätten öfver inteckningens beviljande meddelar, varde inTordt, att inteckningen inom hvart tionde års slut bör förnyas, så vidt den skall fortfara att vara gällande. §4. Dessa stadganden träda i verksamhet från och med nästkommande — månads början (sex månader efter Författningens datum). I afseende på dessförinnan upprättad, men ej inlecknad, afhandling af ifrågavarande beskaffenhet, vare, utan minskning af den rätt, densamma, efter hittills gällande Lag, må kunna medföra, tid att inteckning söka till nästa års slut. För öfrigt, och på det mindre kunnige personer ej må sakna underrättelse och erinran om ifrågavarande lagbud, har E, K.
Men jag torde kanske böra bemöta ett inkast, som genom denna framställnings hastig, het kunde löranledas : det, att Banquen skulle *34 Den 17 Martn, t. m, komma i osäkerhet för den till CanalDisconfen redan utbetalade CreduivSumman. Denna farhåga amer jag äfven öfverflödig» Efter den här uppgjorde baUncen, uppstoöe utan tvifvel, äfven sedan alla möjliga afdrag blifvit gjorda, pågot öfverskott vid Liqviden, Discontens fordran hos CanalByggnadsCassan af i-,100,000 R:dr vore ännu odisponerad, en fordran, hvars säkerhet är 01 vifvelaktig i den stund Canalsrbetet , efter redan fastställd plan, fulIföljesj Ulen en ännu större och bebofvet långt öfverskridande tillgång finnes i den ersättning för den , tvärtemot Contractets lydelse , yrkade minskning i Octroy-tiden , hvilken ersättnings billighet ej kan bestridas , och genom hvars medgifvande först Banquens säkerhet fullkomligen betryggas , Canalbyggnaden med minsta känning fullbordas och sist den allmänna Pen» ningeställningen , i afseende på Disconterna , med föga, kanske ingen rubbning i Enskildas förhål‘anden, skulle sä-tas i ordning, När härtillägges, att sedan DisconUpapperen, genom ett sådant Riksens Ständers fattade Beslut, återvunne full Credit , och de sålunda kunde utan våda emoitagas i Liqvider både med Dis conterna, mellan Enskilda, och, såsom genast möjlige att emot BancoSedlar i Banquen utbyta , äfven i den allmänna Uppbörden , synes mig till och med att Banquens temporaira för» skört af sig sjelf skulle blifva långt obetydligare, an den utgift, lör hvilken Banquen genom det nu föreslagna Liqvidationssättet exponeras. Den 17 Martti, e. m. 135 Af allt detta drager jag följande slutsättser : en sådan omöjlighet till
Min dotter hade beräknat wäl. De kära, många gånger hörda orden upplifwade mig. Men den eld de tände i mitt bröst war ingen ljuf. Jag tog Hindiahs hand och gick upp på däcket, så snart wi kastat ankar, och min blick flög ut öfwer den dyrbara fädernebygden, som nu låg framför mig, på en gång så wäl bekant och dock så förändrad och främmande. Jag kände mig betagen af en djup harm, och det war mig en egen wällust att nära denna genom betraktande af just de föremål, som mest skulle såra min fosterlandskänsla. Ju djupare jag såg mitt fädernesland kränkt af de eröfrande barbarerna, desto mera erfor jag en slags wild, hemsk glädje, för hwilken jag sjelf ryste. Ett lågande begär att göra de fräcka segrarena illa upptändes inom mig, och hämndens, den djupa hämndens törst begynte att tära mitt innersta. Men jag gömde djupt, djupt de hatfulla känslorna, eller försökte åtminstone att med ett hånfullt leende dölja dem, medan jag bet mina tänder tillsammans. Efter en stunds stumt åskådande, hwarwid jag jemförde minnets aftonbleka tafla i min själ med werklighetens aftonröda för mitt öga, förmådde jag för den lyssnande Hindiah förklara hwad hon såg. ”Min dotter!” sade jag, ”se först åt söder! Det prydliga tornet, som der är uppfördt på höjden, i en smak, som har mera tycke af wårt Hindostans pagoders fylliga former, än de öfriga spetsiga tornen, heter Catharina. Jag ser, att det står der ännu qwar, skonadt af barbarerna och krigets fasor. Den djerfwa dômen lyfter sig ännu stolt öfwer sina widsträckta hwalf, ehuru en berättelse förmäler, att byggmästaren, som uppfört den, betogs af en underbar fruktan att den plötsligt skulle ramla, och flydde ur riket samma natt han fulländat den. Han war för alltid förswunnen; men se, hans werk står ännu! Ack, min Hindiah! så är det ofta med konstnären.
Du hafver med dig Perser, Ethioper och Libyer, hvilke allesammans föra sköld och hjelm; Dertill Gomer, och all hans här, samt med Thogarma hus, som norrut ligger, med allom hans här; ja, du hafver mycket folk med dig. Nu väl, rusta dig väl, du och alle dine hopar, som med dig äro, och var du deras höfvitsman. Du skall likväl på sistone straffad varda; på yttersta tidenom skall du komma in uti det land, som med svärd igentaget, och utaf mång folk tillsammankommet är, nämliga in på Israels berg, hvilke i lång tid öde varit hafva, och nu utförd äro ifrå mång folk, och bo alle säkre. Du skall uppdraga och komma med en stor storm, och skall vara såsom ett moln, det landet öfvertäcker, du och all din här, och det myckna folket med dig. Detta säger Herren Herren: På den tiden skall du sådant taga dig före, och skall hafva ondt i sinnet; Och tänka: Jag vill öfverfalla det obevarada landet, och komma öfver dem som säkre och utan sorg bo, såsom de der alle sitta utan murar, och hafva hvarken bommar eller portar; På det du må röfva och skinna, och låta dina hand gå öfver de förstörda, som igenkomne äro, och öfver det folk, som utaf Hedningomen sammanhemtadt är, och skickar sig till att berga sig, och som nogast hafver satt sig, och midt i landena bor. Rika Arabien, Dedan, och de köpmän på hafvena, och alle de väldige, som der äro, de skola säga till dig: Jag menar ju du äst rätt kommen till att röfva, och hafver församlat dina hopar till att sköfla, på det du skall borttaga silfver och guld, och församla boskap och ägodelar, och stort rof drifva. Derföre prophetera, du menniskobarn, och säg till Gog: Detta säger Herren Herren: Månn du icke märkat, när mitt folk Israel säkert bor?
Äfven måst* jag anmärka, att Sedan behofvet af de erforderlige iostrumenterne blifvit "inför Utskottet uppgifvit jemte kostnadens belopp, utgörande 16,500 R:dr, så har Utskottet nedsatt instrumenternes antal till 6 och inskränkt kostnadssumman till 5000 R;dr. Det är således blott för en sjettedel af det yttersta bebofvet, Utskottet ansett medel kunna anskaffas: För de återstående fern sjettedeiarne är ingen utväg öppnad. När tiden från 1819 tills innevarande år erfordrats för att hopspara inköpssumman till ett instrument, skulle, efter samma proportion, 20 ar behöfvas, för att anskaffa alla. Detta vöre ej att uppmuntra vettenskaperna. Det kan gå an, att på det sättet förvärfva s'g kläder och bohag, men icke Astronomiska Instrumenter. Man skulle då äfven kunna påstå att man småningom borde köpa en vagn, hjulen det ena året, korgen ett annat, och så vidare. Dessutom säger Utskottet att Academien möjligen skulle kunna hopspara. Just detta ordet möjligen, antyder att Utskottet sjelft derom ej hyser mycket hopp. Det skulle med skäl tillräkna» mig som köld, om jag ej fästade uppmärksamhet vid detta möjligen, som gränsar nära till omöjlighet. I alla fall kan Academien icke beställa instrumenten] så tilleägandes på måfå, under hopp att framdele* kunna betala dem. Hon kan icke sätta sig i den obehagliga ställning, att hos utlänningen göra en beställning, som hon ej kunde honorera. Det vore föga hedrande för oss, om Den i4 Jun ii J. rn. 349 våra vetenskapsman, af brist på instrumenter, skulle stå tillbaka för andra nationers, ehuru de i vettenskaplig bildning , kunna täfla med hvilken som helst. Om man på det sättet fortginge, skulle snillet hämmas och nedtryckas. Nationen blir icke fattig genom utbetalning af några tusende R:df; mea Hon blir utfattig på bildning, om man ej skiljer emellan en nyttig och en onyttig utgift.