Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oaktadt detta bidrag utgör ungefär |:del af Inrättningens hela utgiftsbelopp, ( '43 ) så tyckes Landet likväl deraf icke ens kafva den förmånj, att de karn;, hvilkas föräldrar, utan att efter författningarne rätteligen tillhöra någon af Hufvudstadens Församlingar, der aflida eller klifva för krott häktade, kunde få i Barnhuset till vård intagas, åtminstone intilldess anstalt hunne fogas om barnets afsändande till den Församling, föräldrarne tillhört. De harn, hvilkas föräldrar tillhöra någon af Stockholms Församlingar, kunna på 3 sätt klifva föremål för Barnhusets välgörenhet. Hafva nemligen Föräldrarna flere barn, än de med arbelsamhetj flit och omtanka möjligen kunna försörja, sä erhålla de ärligt penningeunderhäll af 8 eller 12 R;dr för ett eller tvänne barn intill 6 års åldern Äro Föräldrarne döde eller intagne på Sjukhus eller andra barmhertighets-inrättningar eller för brott arresterade, sä klifva, om nöden sä fordrar, barnen intagne i Barnhuset. Och ogifta mödrars och andra värnlösa späda karn, sorn äro födde i Stockholm fä i Barnhuset inlösas mot erläggande på en gång af 66 R:dr 32 sk. De i Barnhuset intagne barnen uti emnås, sä fort som möjligt, mot serskild betalning till vård och uppfostran hos välfräjdadt folk dels i Hufvudstaden och dels 1 Landsorterne. Sålunda utgjorde Barnhusbarnen, t. ex. vid början af år i83o, ett antal af 2,725 , hvaraf 13g vårdades inom Barnhuset, 923 ute i Staden och i,663 på Landsbygden.. Detta: antal hade vid slutet af samma är uppstigit till 2,91 r, nemligen 168 inom Barnhuset, 998 ute i Staden och 1,745 på Landskyggden..
I detta vitsord lärer den opartiske granskaren ej kunna undgå att instämma; och att denna språkets förtjenst äfven var af lagstiftaren sjelf med ytterlig omsorg sökt, bevisar ett yttrande af den man, hvilken, enligt hvad sednare forskningar ådagalagt, äran deraf i första rummet tillkommer, nemligen lagkommissionens ordförande, Riksrådet, Grefve Gustaf Cronhjelm, som vid Ständernas första sammanträde för öfverläggning om det nya lagverket utlät sig: ”Verket är ej stort och vidlyftigt, utan litet och kort, men kortheten är just det, som särdeles har förorsakat möda och ombugsande, ja så, att man ofta har måst använda några timmars tid till att påfinna ett enda laggillt och lämpligt ord, eftersom det ock heter: lea; brevis estö et imperiosa.” Genom dessa vår gällande lags nu angifua förtjenster har denna lag ock blifvit, hvad hvarje sådant verk bör vara, en bok för folket, och det på ett sätt som en lag sällan, om ens någonsin, blifvit det i andra länder. Icke såsom skulle, hvad en kriminallag särskildt beträffar, denna vara en bok för folket i den mening, att det vore deraf, som folket skulle behöfva inhemta hvad som vore rätt eller orätt, lofligt eller icke, — ej heller att man skulle kunna i lagen efterse för huru pass godt pris man kunde föröfva den eller den förbrytelsen. Men den bör vara en “bok för folket“ derföre, att folket i ett fritt samhälle eger att kontrollera jemväl domstolarnes verksamhet, — att tillse huru det dömes, äfvensom att anmärka brister i lagen och yrka dess förbättrande. — Nyare främmande kriminallagar, synnerligen de Tyska, hafva ej alltid, såsom ofta från utlandet försporda klagomål vitsordat, uppfyllt denna fordran på lättfattlighet för folket och derföre flerstädes förblifvit för detsamma helt och hållet främmande.
Såsom bidrag till den öfriga aflöningen för de ofvan med (*) betecknade löntagarne, vakansafgifterna af de, enligt den föreslagna nya normalstaten, desse persouer anvisade rustoch rotehållsnummer 74 å 130 9,620 — 103 a 130 13,390 — 884 å 106 93,704 241 å 106 25,5 46 — samt j Kostnaden för »musikens underhållande», eller fyllnad i den för musikpersonalen å stat uppförda, otillräckliga aflöningen, j äfvensom för andra hithörande behof, hvilken kostnad här upptages i förhållande till musikpersonalens ofvan visade tillökning och minskning i hvarje fall, efter samma grund som uti kommitterades förslag till musikens omreglering blifvit följd vid bestämmandet af det anslag, som för hvarje bataljon inom arméens begge vapen ansetts erform derlig, nemligon 2,750 Rdr vid infanteriet och 2,500 1 Rdr vid kavalleriet 74 å 208,33 115,416 42 13 a 208,33 1 2,708 29 844 a 137,50 116,050 241 å 137,50 33,137 50 Summa 1 93,111142 1 308,698! 29 [1.280,129 132,483 50 76 i 1 B. Värfvade Arméen. Före framställandet at sitt förslag till lönereglering för värfvade arméen, böra kommitterade uttala sin mening i afseende å den på samma reglering inverkande frågan, huruvida passevolansen för besörjandet, genom kompani-, squadronsoch battericheferna, af manskapets rekrytering och beklädnad samt hästarnes vid kavalleriet remontering, må fortfarande bibehållas, eller om dessa bestyr böra hädanefter af kronan öfvertagas.
De förslag, som i detta afseende göras, gå dels derpå ut, att någon »arbetsinrättning inom länet med »samma ordning och disciplin, som vid rikets allmänna arbetsanstalter» vore att tillgå, »till »hvilken alla de vore förfallna, som i lättja och sjelfsvåld sakna och icke heller vilja begagna »laga försvar», dels uttrycka de den önskan, att »kommunen, länet eller staten lemnade någon »viss ersättning åt välkända och pålitliga husbönder, hvilka antoge sig dessa villfarande, till »stadig tjenst och sysselsättning, innan de ännu hunnit vid domstol fällas för brott»; och dels åberopas den erfarenhet, som inom ett län (Christianstad) blifvit vunnen genom en af enskild välvilja stiftad förening om anskaffande af tjenst åt straffade eller blott försvarslösa fångar, och förmäles, att så väl under loppet af år 1850, som de frenne föregående åren, flere sådane blifvit uttagne och satte i tjenst; att det väl icke lyckats att återföra alla till dygd och samhällsordning, men att de fleste blifvit nyttige och arbetsame medborgare. Denna högst berömvärda och angelägna anstalt kan icke nog uppmuntras. Jag har förut derom tält, och kan icke afstå från hoppet, att den en gång, medan ännu tid är, må blifva föremål för välsinnade medborgares allvarliga omtanka. Straffens vanmakt att afhålla från brott, när förtviflan om möjligheten att annorlunda bärga sig drifver dertill, är ögonskenlig och obotlig. Den bristande möjligheten att ärligt försörja sig måste äfven åt brottslingen beredas, i fall man vill se honom upphöra att föröfva brott. Än mer är det nödigt, att utvägar till bergning och upptuktelse beredas åt de odugiingar, som ännu icke gjort sig skyldiga till straff, men sakna lust och vana att med sitt arbete förvärfva sitt uppehälle.
St. nu, efter min tanke, kunna ingå, då StatsUtsk., deras förberedande Utsk. i dylika frågor, har afstyrkt anslaget i sakens närvar, stadium, och på denna grund får jag förklara, att jag för ingen del kan med min röst bidraga till något annat än beviljande af ett anslag lill fortsatt undersökning, till framtida utveckling, till beredande af en fullständig kännedom i detta afseende, och en kännedom, som måste sträcka sig till alla de detaljer och alla de inverkningar, som kunna komma att blifva en följd af en så beskaffad canalanläggning öfver Sveriges landthöjder, som den ifrågavarande. Men jag utber mig, efter här är fråga örn att så rundligen gå lill väga med anslag, att få fästa Husets uppmärksamhet på, att, vid ett så beskaffadt beslut om anslag till undersökningar, jag skulle tro det vara Representationen värdigt, alt deruti låta ingå ersättning till den privata man, som på egen bekostnad har tillvägabragt den undersökning, som i detta hänseende är gjord, och som har bragt sjelfva saken under discussiou inom RiksStflnden. I samina stund, som Representationen anser saken vara af den vigt, att den förtjena!* ytterligare anslag för sådant ändamål, anser jag, för min del, det icke vara Representationen värdigt att begagna en enskild mans visade patriotiska uppoffring för ett sådant företag. Således ber jag att få fästa Husets uppmärksamhet derpå, alt vid ett sådant anslag, sorn af Huset kan komma Dea Mars c. m. 33g alt beviljas, (och jag hoppas att icke något annat anslag än för undersökning kan vid detta tillfälle komma att ägo runi) en sådan ersättning borde beräknas i den summa som anslås.
För gatornas försättande i förbättradt skick har den väsendtliga förändring i förut gällande föreskrifter angående deras underhållande ägt rum, att, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 13 Maj 1845, med bifall till ett af Komiterade uppgjordt samt af Stadens husoch tomtägare antaget och af ÖfverStathållare-Embetet i underdånighet tillstyrkt förslag, bestyret med omläggning och underhåll af stadens gator och allmänna platser, hvilket tillhört hvarje husoch tomtägare särskildt, blifvit för en tid af femton år öfverlemnadt till en allmän, för hela staden gemensam administration; hvarvid, med beräkning att de stensatta gatorna och allmänna platserna borde årligen omläggas till en femtondedel, eller 14,600 qvadratfamnsr, samt att kostnaden derför jemte smärre lagningar å samma gator och platser, grusning å de icke stenlagda platserna samt förvaltningen uppginge till 33,333 R:dr 16 sk.
Om Utsk. välvilligt vill behandla ärendet, skulle det inom kort kunna upkasta några sådana grunder, hvilka af R. o. Ad. de första dagarne af nästa vecka då skulle hinna grundlagsenligt behandlas. Jag hemställer alt frågan måtte behandlas på sätt jag nu vördsamt föreslagit. Hr Bråkenhjelm: Om jag icke misstager mig, så består Hr Stjernsvärds motion deruti, att R. o. Ad. skulle i morgon sammanträda för att öfverlägga om något ämne rör:de det hvilande representationsförslaget, men jag hemställer huruvida det vore lämpligt att remittera denna motion till Riddarh.Utsk., då detta Utsk. omöjligen skulle kunna få del af dessa handlingar förr än om någon lid, men sammanträdet skulle ega rum redan i morgon. Man måste skilja emellan ett förslag, som väckes och en fråga, som skall komma under discussion; - här är föreslaget att man skulle diseutera ang:de förändringar i Riddarh.Ordn., men ingen motion är väckt, som kan till Utsk. remitteras. Jag anhåller derföre att Hr Gr. o. Landtm, ville förklara, att den väckta frågan är bordlagd och att vi måtte få åtskiljas. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Riddarh.Utsk. har redan vid förlidne Riksdag, såsom Frih. Raab uttryckte sig, kastat upp några grunder till vallag för R. o. Ad. i händelse det hvilande representationsförslaget skulle antagas. Dessa grunder kan hvar Den 8 Februari. 437 och en hafva tillfälle alt läsa, men i afseende på denna fråga instämmer jag uti Hr Bråkenhjelms sista yttrande. Utan att något förslag blifvit gjordt kan icke remiss till Riddarh.Utsk. ega rum, ty Utsk:s ledamöter kunna då svara: Vi önska och anhålla att motionären måtte upgifva hvad han vill; att afgifva Utlåt, om en sak utan att något förslag derutinnan är väckt, synes mig vara stridande mot våra former. Jag ser icke att för ögonblicket något härvid är att göra, på sätt Hr Gr. o. Landtm, ganska tydligt och grundlagsenlig! har uplyst.
Jag säg dem förse bok efter bok med rättelser och för den kommande lektionen anteckna de viktigaste felen; och jag såg dem under hela sitt arbete kämpa med tiden, som ville gå ifrån dem, och med sina egna krafter, som ej ville räcka till. Och mycket ofta såg jag dem öfveransträngda duka under i kampen. Så får det icke gå dig, kära syster; du skall lära dig stenografi och på det viset förkorta dina skriftliga arbeten till en fjärdedel af den tid, de nu taga, och skall på den besparda tiden genom hvila hemta nya krafter! * Men nog älskar jag dock mest att för framtiden tänka mig dig, min syster, såsom medelpunkten i ett eget hem. Där vill jag se dig såsom ett mönster för husmödrar; och vill du blifva det, så vet jag, att du litet emellan går till ditt skrifbord, än för att anteckna det eller det i hushållsboken, än för att skrifva af den eller den beskrifningen, än för att skriftligen byta rön med någon vän eller för att teckna dig både ett och annat till minnes — ty ordet » glömma » vill du iu bannlysa ur ditt hem. Säg, skulle det ej vara bra, om du åt dina barn kunde spara in tre fjärdedelar af den tid, du därvid använder? Du vet ju, huru barnen gång på gång glänta på dörren och ropa sitt: » Mamma! Kommer då mamma aldrig? » Men det är ej blott din dörr, som på detta sätt förr skulle kunna öppnas för hemmet, om du vore stenograf; ty hur är det med din makes? Huru mycket skrifarbete har icke han, än för det ena, än för det andra! Tänk, om du skulle kunna hjälpa honom, om du kunde verkställa en af skrift, som han eljes får göra själf, eller om du kunde låta honom diktera ett bref för dig! Jag vet svenska kvinnor, som på detta sätt gifvit sina makar mycket bistånd. Och till sist äfven ett ord om dina barn och om deras skolarbete! Huru ofta ser du ej dem sitta med sina ordböcker, öfversättningar, uppsatser, anteckningar o. s. v., nedböjda öfver skrifbordet. Bröstet är hoptryckt, så att lungorna ej kunna göra den tjänst de borde; peanan jagas med onaturlig fart öfver papperet!
Den del häraf, som är indelt att utgå till vissa personer, stater och inrättningar, samt i medeltal under åren från oell med 1844 till och med 1848 utgjort 1,843,394 R:dr, har af E. R. M:t blifvit föreslagen tiil enahanda belopp, som vid sednaste statsreglering blifvit beräknadt, eller 1,762,000 R:dr. I enlighet med hvad Rikets Ständer under den 13 innevarande månad i anledning af E. K. M:ts nådiga Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 224. 727 nådiga proposition, angående serskilda till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande mot statsanslag, i underdånighet anmält, har, genom indragning af den del utaf ordinarie räntan, som ingått i anslagen för Militiae-boslällskassan, Wadstena krigsmanshus-kassa, Invalidbusfonden, Skogsplanteringskassan, samt Strömsholms och Flyinge Stuterier, äfvensom af åtskilliga räntor i Jemtland, på sätt i underdånig skrifvelse den 13 samma månad, i fråga om Jemtlands rotering är vordet tillkännagifvet, indelningsbeloppet af den ordinarie räntan blifvit minskad med, i rundt tal, 71,800 R:dr, hvadan ock med bibehållande i öfrigt af den beräkning, E. K. M:t föreslagit, denna statsinkomst nu upptagits till 1,690,200: Den till Statsverket inflytande andelen af ordinarieräntan beräknades vid sednaste statsreglering till 575,000 R:dr och då densamma för åren 1844—1848 utgjort 590,816 R:dr, hafva Rikets Ständer ansett denna del af ordinarie-räntan, hvilken af E. K.
1 stället att, så länge den bokfördes i sin rätta myntsort, den gällde för sitt innehåll med 100 R:dr hela vägen, får nu hvardera afskrifva ett olika belopp, och all öfverenstämmelse mellan räkenskapen kommer att upphöra, samt i följd deraf, också den nödiga controllen." "Likaså blir förhållandet uti en ännu vidlyftigare form, sedan vexlarne ingått i RänteKammarräkningen, hvilket, för sammanhtngs skull, Eder Kongl. Majit i aåder torde tillåta Comiterade att här i underdånighet utveckla. Ifrån Tullverket Öfverlämnäs vexlarne till Räntekammaren i den mon de i uppbörden inflyta. Då måste genast besörjas om deras accept och incassering, för att sedermera i mon af behofvet disponera den inflytande valutan. Vexlarne insändas alltså till de Handelshus som äro anförtrodde denna commission. Nu skulle Räntekammaren debitera dessa vexlar elter Tulluppbördscoursen i Svenskt Banco. klen, som ofvan i underdånighet anfötea alla 4° Den 4 April f, m. dessa vexlar blifva ej accepterade. För en eller annan orsak skull kommer någon, oagtadt ali försigtighet vid deras emottagande, tillbaka med protest, sorn då måste utbytas eller ersättas efter det värde som coursen under tiden bestämt, på det att StatsCassan icke måtte blifva lidande genom Coursförändringen. utan få den primitiva valutan i Hamburger Banco behållen. Men äfven utan afseende härå, antages att successive för ett år ett visst belopp, exempelvis 20c,000 R;dr Hamburger B-o, blifvit från Tullverhet Jefvereradt, accepteradtoch ä räkning med det utländska huset, som har Vexelaffairerne StatsContoiret tillgodoskrifvit. Nu skall detta belopp finnas debiteradt i RäntekammareBoken inom Column, men affördt i Svenskt Banco i sjelfva redogörelsen efter de olika courser för hvar postdag, som Tullverket gjordt lefvereringarne.
Själf följde han den döde till dennes sista hvilorum, en heder hvarom den aflidne icke vågat drömma i lifstiden. Karl XII:s staty i Stockholm. Tiden jagade framåt. Åren försvunno; 1868 nalkades äfven sitt slut. Innan det tog farväl, hade det likväl åtskilliga värf att fullborda, för att göra sig minnesvärdt. Det skulle den 30 november, den 150-åriga årsdagen efter hjältekonungens, Karl den tolftes, död se aftäckningen af den nu ändtligen uppresta minnesstoden öfver honom, och till firandet häraf rustade sig allt folk, så väl i landsorten, som i hufvudstaden. Aftäckningen af Karl XII:s staty i Stockholm den 30 november 1868. Alla i den stora staden beredde sig med högtidlig glädje till den dag, då en verklig folkfest skulle firas, då ett stort och fosterländskt minne skulle tala till allas hjärtan. Huru denna folkfest blef firad, därom hafva alla tidningar förtäljt; men om en skugga fästs vid den, må densamma återfalla på dem som framkallat den. Tidigt den 30 november begaf sig August Blanche från sitt hem till norra bangården, för att såsom värd å festkommiténs vägnar emottaga och till frukost på Phœnix inbjuda den från Upsala anländande sångarskaran. Glädje och lif strålade ur hans ögon, då han såg sig omgifven af denna ungdom, som med entusiasm älskade kämpen för frihetens och framåtskridandets idéer. August Blanche höll också vid detta tillfälle ett af sina mest glödande och hänförande tal. Hvarje hjärta svällde vid åhörandet af hans ord, och om den unga skaran följt ingifvelsens röst, hade den burit honom i triumf ned till festplatsen. Ibland dem, som med större hänförelse än de andra åhörde honom, var en ung man, som stod talaren helt nära och blickade på honom med ett uttryck i sin blick, som tolkade mer än beundran: det talade om den innerligaste tillgifvenhet. Talet var slutadt, och bort till festplatsen skulle August Blanche, för att bevittna aftäckandet af stoden, till hvars förmån han hade talat, då Oskar första gången lyssnade till hans ord.
Samme talares önskan tyckes endast och allenast vara, att nämnde summa skall gifvas på förhand. Man skall likasom taga på hand, att ifrågavide företag med detta belopp skall sättas i verket. Jag hemställer till M, o. Ad., om det kan vara lämpligt, att på detta sätt begagna statens kassa. Den är verkligen icke så rik, att man kan kasta ut 50,000 rdr hit och 50,000 rdr dit i ändamål att upmuutra företag, beträffande hvilka man icke har mer insigt än här blifvit nämndf, eller att en väg mellan Sollefteå och Norige skulle vara ganska önskiig att erhålla, emedan för närvide en rörelse i denna rigtning fortgår, hvilken måste bedrifvas dels med färga dels med åkdon. StatsUtskit har redan uti lista punkten, uppå K. Mits i ämnet gjorda Nådiga framställning, tillstyrkt R. St., natt 50,000 »rdr årligen må, utom den andel af det öfriga årsanslaget, som, »efter hittills tillämpade grunder, å rikets 4 nordligaste län belö»per, till vägars anläggning och förbättrande inom nämnde land»skaper uteslutande användas.» Utskit har nemligen ganska väl insett, att det behöfves kommunikation med dessa provinser, för att derstädes frammana en industri, hvilken efter all sannolikhet derstädes bör blifva ganska blomstrande. Att handla i öfverensstämmelse härmed grundar sig således på en ganska rigtig statsekonomi; men att utkasta penningar liksom på försök till företag, om hvilka man vet nästan ingenting, det har StatsUtskit icke vågat; och jag förmodar, att icke heller R. o. Ad. lärer vilja understödja ett sådant mått och steg.
Utskottet har derjemte ansett sig redan k nnna beslämma en viss dag, på hvilken Silfverutvexlingen skulle börjas och dertill föreslagit den 1 nästkommande September. För min del ogillar jag, så väl att någon viss dag derföre i allmänhet föreslås, emedan jag ansett ordningen fordra, at Rikets Höglofl. Ständer först gillat de grunder och förhållanden, hvarpå Realisationen bör Ryggas och kan verkställas, sorn oek att den 1 September dertill utsattes, emedan dels säkerligen icke alla nödige förberedande åtgärder dessförinnan kunna medhinnas, och dels ett förnya dt misstag visserligen icke kan undgå att medföra sitt obehag. STOCKHOLM, hos Ludv. Westerberg 3834- Banco -Utskotta t Bet. Ankom till Exp-Utsk. den ia Jnlii. Betänkande j i anledning af de till Utskottet'' remitterade motioner af Herr Prosten Östberg, angående ett Banco-lån till S:t Annee Capell Församling, samt af Herr Hahn, rörande ett Banco-lån till Umeå Stad. Genom Protocolls-utdrag af den 20 sistl. Februarii, har Högvördige Preste-Slåndet behagat till Banco-Utskottet remittera en af Herr Posten östberg väckt motion, att, sedan S:t Annae Capell Församling af Linköpings Stift och Hammarkinds Contract, inom en Lid af tolf år på ny grund uppfört ett herrligt Tempel med prydligt torn, samt låtit hygga ett hytt orgelverk, och af oländig mark upptagit en kyrkogård, som, med dagsverkslöner kostat 8000 R:dr*B:co, allt utan något publikt understöd, men församlingen, till följd häraf, råkat i betydliga skulder på flere händer, och nu vore i stor förlägenhet för dessa skulder, hvilka voro till betalning uppsagde, nämnde kyrka måtte beviljas ett Banco-lån stort 5,000 R:dr B:co , mot 4 procents ränta och årlig afbetalning af 4 procent å Capitalet, såsom säkerhet för hvilken ränteoch capital-afbetalning hela Församlingen jemte Pastor, en för alla och alla för en, erbjudit sig att gå i full borgen såsom för egen skuld.
Det var en tid, då folket sjelf genom sina äldste dömde i alla brottmål under Konungens ledning. Men sedan folket blef talrikare, samt Konungens uppmärksamhet och kraft fordrades, att emot yttre vådor värna samhället, blef Domaremagten bildad. Hvad nytt är det, som folket äger sedan år 1815? Hvad det i uråldriga tider ägt; rättigheten att dömma efter samvete i frågor som röra den anklagades medborgerliga värdighet och hans religion. Jag medgifver att Juryinrättningen, sådan den nu här utöfvas, har sina stora brister; men erinrar man sig huru under flera sekler Folkets Fäder och Vise varit afvände att dömma i mål af dylik beskaffenhet, så måste man medgifva, att det fordras tid innan de åter lära sig att förstå huru denna rätt skall utöfvas; på denna väg äro de stadde om Lagstiftningen bibehåller dem vid möjligheten att dömma i alla mål om yttranderätten. Den dag kan komma, då domsrätt i alla brottmål kan anförtros åt Folkets Fäder och Vise. Om Juryn nu skulle frånkännas Folket, måhända förstår den lefvande generationen ej hvad den deri ge“ - Den 37 Ja n 11 a r i i f. m. 65 genom förlorar, men senare generationer skola förstå det. Permanenta domstolar kunna förvandlas i Femmanna-Kamrar och i Stjernkam* rar; sådant inträffade i sjelfva England; men de måste vika för den äter upplifva* de Juryn. Behållom Juryinrättningen. Uppoffrohl cj åt anspråket att skydda personligheten hvad som är ämnadt att skydda det ali* manna mot personligheten. Vördom i den år 1815 återupplifvadö Juryn en vän återkommen ur forntiden» Han torde hafva annat godt i följe med sig» Jag tillstyrker derföre, att Ridderska* pet och Adeln må förklara såsom sin gemensamma tanka, att Juryinrättningen bor bibehållas. Flere yttrade härtill deras bifall. Grefve Frölich, David: Om också icke alldeles oförmögen att ännu taga några steg i den för en stund sedan omtalte cirkel* gång, skola dock dessa af mig ej blifva mån* ga.