Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets fördel och iakttagit de af Rikets Ständer i 171 § af reglementet för Riksgälds-kontoret gifna föreskrifter rörande ifrågavarande låns upptagande, på det Ständerna kunna bedöma, huruvida det sednast negocierade lånet fullt är att påräkna till dess nominal-belopp, eller om endast en del deraf och huru stor, är ställd på option, och kanske först efter längre tid erfares att denna del ej utgår, i hvilket sednare fall den felande summan af lånet genom andra af Rikets Ständer beslutade åtgärder torde böra anskaffas. Vidare, hvilka förbindelser till ränteoch amorterings-liqvider kontraktet innehåller, på det nödiga medel måtte dertill kunna i tid disponeras. 3:o. Mig synes äfven såsom borde det vara angeläget för Rikets Ständer att kunna bedöma, på grund af Fullmägtiges ifrågavarande låneoperationer, huruvida Ständerna kunna eller böra anförtro åt desse Fullmägtige nya, kanske större, Stats-Utskottets Utlåtande J/s 29. 79 låneoperationer, för den händelse nya lån äfven under denna statsreglering skulle ifrågakomma. Då det afslutade lånekontraktet lärer skola tills vidare hemligthållas, anser jag detta likväl ej varit ett hinder för Stats-Utskottet, att erhålla del af de med lånets afslutande gjorda uppgörelser och bestämmelser, genom af Utskottet utsedde förtroendemän, hvilka genomgått Fullmägtiges protokoller och delgifvit Utskottet deraf allt hvad, utan att träda hemlighållandet för nära, kunnat rörande detta lån varit nödigt för Rikets Ständer att få lära känna, för bedömandet af Fullmägtiges åtgärder, och för lånefrågans beskaffenhet." I denna reservation har instämt: Herr von Francken, G. W. Af Herr Biskop Annerstedt: “Stats-Utskottet synes mig icke vid bedömandet af Riksgälds-fullinägtiges åtgärder i och för det år 1864 upptagna lån hafva fästat tillbörligt afseende på de utomordentligt svåra förhållanden, under hvilka detta lån upptogs. Med afseende härpå anser jag, att Utskottet äfven för de åtgärder
Memorial JW 199, om anvisande af de i Regeringsformens 63 § föreskrifna kreditivsummor; hvarjemte af samma Utskotts Utlåtande M 198, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, om anslag för nationalmuseibygguadens inredning, jemte andra i sammanhang dermed erforderliga kostnader, punkterna 1, 2, 4, 5, 6 och 7 biföllos: men 3:dje punkten af slogs under förklarande, att Ståndet, i öfverensstämmelse med den af Herr A■ Wlljörcli afgifna reservation, ansåg att det i denna punkt omförmälda anslag borde nedsättas till 25,000 R:dr R:mt; och bifölls slutligen berörda utlåtandes 8:de punkt, dock att den i samma punkt uppgifna totalsumma blefve nedsatt till det belopp, som öfverensstämde med Ståndets i afseende å tredje punkten nu fattade beslut. S. D. Vid föredragning den 24 innevarande månad af Stats-Utskottets Utlåtande, JV2 193, i anledning af motion om statsbidrag till staden Oscarshamn för utlösen af tomtöreafgälden till egaren af de hemman, från hvilkas områden stadens utmål är afsöndradt, hade Vällofliga Borgare-Ståndet, enligt utdrag af dess protokoll för nämnde dag, JV2 470, med afslag å utlåtandet, för omförmälda ändamål beviljat och på Riksgälds-kontoret anvisat dels ett anslag af 57,500 R:dr och dels ett lån till enahanda belopp, under vilkor i öfrigt som i sagda protokollsutdrag funnos närmare angifne; hvarförutan Borgare-Ståndet inbjudit öfrige Riks-Stånden att i detta beslut sig förena. Bonde-Ståndet, som bifallit Stats-Utskottets Utlåtande JYs 193, ansåg sig böra vidhålla detta beslut och blef den ifrågavarande inbjudningen alltså icke antagen. Den 30 Oktober. Från Högloft.
Utsigten att få tillbringa en andra vinter under liknande faror och overksamhet som den första syntes mycket stor, och österrikarne voro redan förberedda derpå, men då förändrade sig helt oväntadt ställningen till deras fördel. »Sedan lång tid tillbaka», säger Payer, »hade vi blifvit drifna omkring i en del af norra Ishafvet, som förut icke varit af någon besökt, men oaktadt en omsorgsfull utkik hade vi hittills icke kunnat finna något land. Det var för den skull en händelse af icke ringa betydelse, då vi den 13 Augusti öfverraskades af det plötsliga framträdandet af ett bergigt land, omkring 14 eng. mil norr ut, hvilket dimman ända till denna tid hade dolt för våra blickar. Vid detta tillfälle glömde vi all vår förra oro; oförtöfvadt skyndade vi mot land, ehuru fullt öfvertygade derom, att vi icke skulle vara i stånd att komma längre än till randen af vårt isflak. Månader igenom voro vi nu dömda att lida en Tantali qval. Tätt inpå oss hade vi ett nytt polarland, rikt på löften om upptäckter, men nu, beroende som vi voro af vindens växlande nycker och omgifna af öppna vakar, voro vi oförmögna att komma det en hårsmån närmare. Ändtligen, mot slutet af Oktober, närmade vi oss på tre mils afstånd en af öarne, som bildar förposten till hufvudlandet. Vi togo vägen öfver de upptornade och hopskrufvade isblocken och satte så för första gången vår fot på det obekanta landet vid 74° 54´ n. br. Isen, som betäckte hafvet närmast kusten, var endast en fot tjock; det var alltså tydligt, att här hade under den nu gångna sommaren funnits periodiskt öppet vatten. En mera öde ö än denna, som vi kommit till, kan svårligen tänkas, ty snö och is betäckte hennes frusna och steniga sluttningar. Men för oss var hon af sådan vigt, att vi med henne förenade namnet på den person, som var den egentlige upphofsmannen till vår expedition, grefve Wiltschek.»
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att det ankomme på den Ledamot, som begärt afslag, att besvara Herr Hjertås nu gjorde framställning, huruvida hemälte Ledamot ville afstå från sin begäran, i hvilket fall voteringspropositionen kunde blifva ganska enkel. Herr Cederschjöld: Jag skulle lill tidens vinnande önska, att den Ledamot, 28 Den i October. som begärt afslag å Utlåtandet, rille derifrån afstå; och jag begagnar detta tillfälle, att fästa den värde Ledamotens oell Högloft. Ståndets uppmärksamhet på vigten af det sätt man här antagit, att först bestämma Contra-proposition. Detta är nemligen genaste vägen, att få anslagen så boga som möjligt; ty det är naturligt, att opinionerna äro nyancerade ända ned ifrån afslag upp till den högsta Summan; oell många af dessa, kanske de flesta, ligga troligen nära omkring Utskottets Utlåtande. Det är klart, att dessa, så väl som de, hvilka önska förhöjningar, frukta för afslag, och votera deremot, hvarigenom de, hvilka önska högsta anslaget, alltför lätt erhålla säkerhet, att åtminstone ieke få mindre, än Utskottet föreslagit, och sålunda trygt kunna uppbjuda alla sina krafter att söka vinna det högsta. Om åter den method jag föreslagit, antogs, så skulle väl mängden, af fruktan för ett följande afslag, nöja sig med bifall å Utlåtandet. Herr Ribbing, Arvid'. De åsigter, hvari jag under en föregående votering instämde med Grefve Cronhjelm, i afseende på sättet att votera, äro alldeles de samma, som Herr Cederschjöld nu yttrat, hvarföre jag anhåller, att få förena mig med honom. Herr Tham, Wollrath'. Om frågan vore om en större eller mindre tillökning i Den i October. a9 anslag, skulle jag förena mig med Herr Cederschjöld; men då nu en Ledamot begärt alslag å Utlåtandet, och deröfver äskat votering, torde denna fråga först höra afgöras. Om den Ledamot, som begärt afslag, skulle vilja derifrån afstå, så blir förhållandet förändradt; i annat fall torde vi först få votera om Contra-proposition.
Genom anförande till Ståndets Protocoll har Herr Bagge förenat sig med Herr Cronius och tillika föreslagit, att det må blifva Församlingarne tillåtet, i stället för Kyrkovärdar, tillsätta särskilda Sysslomån, när Kyrkornes tillgångar äro så betydliga att denna åtgärd behöfves. Delta ärende som af Lagutskottet blifvit Ekonomiutskottet meddeladf, hafva Utskotten funnit vara af den egenskap att böra gemensamt behandlas. Vid betraktandet af de anmärkte olikheterne i rättigheter särskilde Rikets Provinser emellan, hafva Utskotten bordt göra redo för de förhållanden hvilka för dessa olikheter ligga till grund, och, i mån af dessa grunders gilltighet och bestånd, för sin del, äfven afgöra frågan om bestånd eller upphörande af den skillnad sorn blifvit öfverklagad. Först förekommer hurusom Presterskapet i Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Hallands samt Götheborgs och BobusLän ega ett större inflytande på val Lagutskottet! Betänkande». 89 af Kyrkovärdar än Prosterskapet i Rikets öfriga Provinser, enär, utom rättigheten att dem Föreslå, Pastor, då de skola väljas, beräknar sin röst till en tredjedel emot Församlingen, då deremot i det öfriga Sverige Pastorerne ä Landet blott ega en råst med afgörande rått, när rösterne äro lika; men som grunden hartcre, angifven vid sjelfva stadgandet 1 181S års Instruction, beflnnes vara det större ansvar och besvär, som förstnämnde Presterskap åligger. i anseende till cfvertagandet af de, pa Ständernes begäran, år 1811 indragna Kyrkclnspectorernes befattning med räkenskaper och förvaltning af en i förenämnde Lån mera betydlig Kyrkans egendom, hvilken befattning göres Presterskapet mer elier mindre lätt, i mån af mer eller mindre t renligt biträde af Kyrkovårdare; så finna Utskotten icke skal att föreslå någon minskning i Pastorernes deltagande vahätt af Kyrkovärdar:
Nu hemställer jag till alla, som haft med taxering att göra, om icke presterskapets inkomster sedan den tiden öfver hela landet ökats oskäligt. Sålunda har presterskapet verkligen tillvällat sig större rättigheter. Vidare har Hr Ribbing sagt, att de icke borde upbära sina inkomster i spanmål och ännu mindre i pengar. Hvari skola de då npbäras? I alla händelser tror jag detta förslag vara bättre än Hr Ribbings, som hvarken vill ge dem i pengar eller spanmål. Jag vill icke vidare yttra mig om saken, utan skall sluta med att åberopa R. St:s skrifvelse till K. M. under 1848 års Riksdag. Den innehåller R. Sfs förslag, rörande presterskapets löningssätt, och blef, i motsats mot den om biskopslönen, expedierad. Jag har just tagit den med mig för att upläsa densamma. Den lyder så 380 Den 26 November f. m. här: »Man bör upgöra lönekonventioner, deruti alla afgifter till pre sterskapet borde upföras och bestämmas. Detta är ock i E. St:s tanka den enda fullt lämpliga utvägen att afhjelpa de å båda sidor öfverklagade bristerna i pets lönerättigheter och upbördssättet deraf; i sammanhang hvarmed jemväl borde komma i betraktande, hurusom det otvifvelaktigt måste vara lättare för lönegifvarne att, såsom nu eger rum, aflemna sina utskylder in natura, i sådana ortens produkter och persedlar, som för honom äro lättast tillgängliga och hvilka jemväl äro desamma, som antingen genom de allmänna förordningarne eller till följd af enskilda öfverenskommelser blifvit föreskrifven att se aflöning till presterskapet utgöras; hvadan E. St:r alltså, till ett ännu mera allmänt befrämjande af detta mål, underdånigst anhålla, det E. K. M. genom särskild Nåd. förordn. täcktes anbefalla samtlige de församlingar, hvarest af K.
Svar till Småländska, Herrnämsta parfymhandlare samt Humlegårdsg. ljunga, f. v. b. H a r N i sett OBS. I Rekommenderas af Hälsovännen. FILOSOFIE KANDIDAT, K VINNLIG med romanska och germanska språk Hattaskar som hufvudämnen, önskar till hösten plals af vackert opol. björkfanér, synnerligen ngen som lärarinna i skola eller familj lämpl. att glödritas, då en elegant, prakV i d P i t e å e n s k i l d a anti el l e r ock såsom utl ä ndsk korrespondent pa tisk och stark hattask erhålles. Levereras tidningseller affärskontor. Svar till » Hösten Flickskola i oval form 35 cm. diam. höjd 28 cm. till 1899 », I d uns exp. 50 öre pr styck mot järnvägsefterkraf blir till instundande hösttermin en lärarineller postförskott af Hagaryds fanérsittsnebefattning ledig med undervisningsskylnya V I N N L I G GYMNAST fahrik. Nässjö. ____ dighet hufvudsakligen i matematik och named K bästa önskar plats i familj turlära inom klass. III — VI. Årlig lön 800 eller medfölja rekom. Framtid? pä resa. Svar &gt;M. H.&gt;, med utsikt till löneförhöjning. ErIduns exp. Finnes någon oberoende dam eller herre, kronor (777) ng för första resan till Piteå. Ansöksom godhetsfullt skulle vilja hjälpa en feinsättni ställda till Styrelsen, torde jämte OLEV AF R1CH. ANDERSSON önskar ton års gosse, som gerna vill framåt, att fa ningar, ingar före utgången af maj JCJ under som. plats att mot fritt vivre och studera eller lära elt yrke? Eger stor begafi kompetenshandl ning, men inga resurser. Med största tacknsändas till GIDEON SANDAHL, Föreresor undervisa i musik. Svar till &gt;R. A. », * V / .S.A.BO * De finnas i \ (G. 81666) Iduns exp.
I samma mån som man intränger längre i denna andra afdelning af Nietzsches produktion, röjer sig emellertid städse klarare den intima frändskapen mellan de skenbart skiljaktiga individualite-terna i de båda bokgrupperna; och då man hunnit slutet, ha de sammansmält till en enda. I Nietzsches produktion före krisen hade funnits tvenne centra, kring hvilka den afiagrat sig, tvenne hufvudidéer: den nya kulturen samt den nya menniskan, som skulle kunna göra henne lefvande. De första arbetena efter krisen hade till särmärke re * konvalescentens ljusa lifssyn samt den grymt subtila analysen: solskensstämningen och insekterna på nålarne. Solskeoastämnin-gen förtätar sig, får konturer och blir en idealgestalt: den store ensamme, den store nedbrytaren, förbrytaren, lifsbejakaren, som ändrar alla värden; analyserna mångdubblas, lägga sig tätt intill hvarandra, sammankittas till en grundval för en ny morallära, en ny kultur. Idealgestalten blir haut-relief, blir fiistående staty, blir kött och blod och lefvande väsen i » Also sprach Zarathustra »; moralen erhåller sin distinkta formulering i » Jenseits von Gut und Böse » och i » Zur Genealogie der Moral ». Sålunda spänner sig en hög och bred brygga mellan de båda ändpunkterna af Nietzsches författarbana; och öfver henne framskrider det köttvordna idealet, såsom fordom Moses skred ned utfbr Sinai berg med den nya lagens taflor i sin hand. Då Zarathustra var trettio år, gick han upp i bergen. Sedan han der tillbragt tio fir i ensamheten, återvände han ned i dalen; ty han älskade menniskorna och ville lära dem känna sanningen. Men när han på torget talade till menigheten om lif-vets spörsmål, de djupa och höga, logo de åt honom; och der varta i deras leende. Den störeta menniskan och den minsta tedde sig likadane inför Zarathustras ögon: de voro begge » allzamensch-lich ».
Nu hade emellertid Rikets Ständer vid 1850—1858 årens riksdag tillika förordnat, att redan varande Filialbanker, som underkastade sig de förändrade vilkor och förbehåll, hvarunder försträckning från Riksbanken meddelades, egde att åtnjuta de fördelar, hvilka voro blifvande Filialbanker tillförsäkrade; med anledning hvaraf Fullmägtige tilldelade åtskilliga äldre Filialbanker, som ditintills, i följd af anslagets otillräcklighet, icke kunnat komma i åtnjutande af försträckning till hela det belopp, hvarför säkerhet blifvit ställd, förhöjd försträckning af det vid samma riksdag anvisade ytterligare anslag, så att återstoden deraf, hvilken dessutom, äfven under gynnsamma förhållanden, först efter hand kunde blifva tillgänglig, icke var tillräcklig för alla de Filialbanker, som efter nästberörde riksdag oktrojerades, om ock allenast deras minimi-teckningssummor togos i beräkning. Af denna utredning visar det sig, att det till försträckningar åt Filialbanker anvisade anslag, ehuru hitintills, vid hvarje riksdag tillökadt, dock alltid begränsats inom ett bestämdt belopp, hvars hela utlemnande varit vilkorligt; att Rikets Ständer sålunda, genom de angående sättet för Filialbanks stiftande meddelade föreskrifter, icke åtagit sig andra förbindelser, än att inom högst den anvisade summan tillhandahålla Filialbank försträckning i öfverensstämmelse med berörde föreskrifter, samt att den af motionärerne åberopade Kongl. Kungörelsen endast innefattar ett offentliggörande af Rikets Ständers fattade beslut; hvaraf allt torde följa, att någon rätt tili undfående af högre försträckning, än hvartill anvisade anslag lemnade disponibel tillgång, icke blifvit någon Filialbank tillförsäkrad. Beträffande åter fördelningen af de tid efter annan till Filialbanks-försträckningar tillgängliga medel, så kunde densamma, enligt Utskottets åsigt, icke verkställas annorlunda, än som skett, eller att de Filialbanker, som först allemnade godkänd säkerhet, undfingo försträckning i förhållande till beloppet af denna säkerhet och i mån af tillgång, och att bland Filialbanker, som samtidigt ställde dylik säkerhet, de tillgängliga medlen, i främsta rummet, tilldelades Filialbanker i orter, der annan bankinrättning förut ej var bildad.
Hufvudfiguren i “ Voto “ är en gammal bonde, som efter att hafva framkrupit till bildstoden, kysser densamma med sina smutsiga läppar. Efter * honom krypa flera troende. En kraftfull yngling intager taflans midt; han krälar som de andra med ansigtet i stoftet och händerna på marken. Bakom honom komma, likt slagtboskap, män och qvinnor om hvarandra. Bland de öfriga märkes en yngling i grön sammetsdrägt, han lyfter hufvudet från marken, liksom om han ville undandraga sig den frivilliga tortyren; en ung och skön qvinna, måhändaynglingens trolofvade, lägger smekande handen på hans huf-vud för att förmå honom att uthärda den svåra smärtan. Bland åskådarne synes först, från venster räknadt, en gosse med ljuslockigt hår och ett till hälften förskräckt, till hälften nyfiket utseende. En yngling i röd korkåpa ligger på knä och håller ett stort metallkors; en qvinna bär ett litet bam med lifligt utseende. Vidare följa en sorgklädd gumma, en annan gumma inbegripen i bön samt en i vid kåpa klädd prest, som assisterar vid denna ruskiga ceremoni. I denna antites, i kontrasten mellan presten och de trogna läses alla religionsformers historia; i denna hop fanatiska bönder, hvars midt den känslolöse presten intager, kunna alla religioners fanatici skådas; man torde erinra sig Moloks förskräckliga ritual, de sorgliga legenderna om druiderna, den grekiska mytologiens religiösa legender, de indiska gudames bronsvagnar, som under sin fård krossa de trognas kroppar, katolikernas bål och tortyrmedel. Målaren har tydligen tagit till uppgift att röra åskådaren genom att visa honom, på hvilken afväg religionen stundom råkar. Åskådaren röres dock ej vid första blicken på taflan; det fordras ett visst studium af dess särskilda delar, för att han skall kunna uppfatta scenen: tatlan saknar hvad målame kaNa “ enhet i tanken. “ Den, som utstält detta arbete, är endast 30 år.
Förlåt mig, Ni har en blodsdroppa i er panna, den kan väl inte komma från blessyren? RUDOLF (förvirrad). ÖFVERSTEN (med låtsad oro). En blodsdroppe från blessyren? Nej, herr öfverste, det är någon liten tillfällighet, som jag lätt skall afhjelpa (vill upptaga sin näsduk, men öfversten har redan framtagit sin, och blöter hastigt en snibb i vattenglaset, hvarefter han artigt leende närmar sig Rudolf). Nej, tillåt mig, som bättre ser fläcken. Jag hoppas, att denna lilla artighetstjenst inte skall bli ÖFVERSTEN. 191 min sista och största, fastän den är min minsta och första. (låtsar aftorka fläcken, men rör dervid liksom af våda på bindeln.) Ni är mer än god, som (häftigt) Men hvad gör ni med bindeln? Ha, jag förstår er list! Ni vill då nödvändigt se mitt andra öga. (fattar med venstra handen Öfverstens båda händer och afkastar med den högra bindeln.) Nå väl, så se dem båda. Och här är ett tredje, det är dödens, (sätter en terzerol mot hans hufvud) som blixtrande tränger er till merg och ben, om ni uppger ett enda ljud. ÖFVERSTEN (med händerna fängslade, ser sig oroligt omkring, darrande på rösten). RUDOLF. RUDOLF. Hvad vill ni mig, Löjtnant von Wuldt? Göra upp räkning med er, Öfverste Melcher. Medan era gäster roa sig med tablåerna derute, så kunna vi roa oss med en härinne. Sätt er der vid skrifbordet. (Öfversten sätter sig.) Också betjenterna ä' nyfikna på tablåerna; fördömme dem! (Bravorop och applåder från innersta rummen,) Der är papper skrif! Hvad ämnar ni? RUDOLF. ÖFVERSTEN (för sig). ÖFVERSTEN. RUDOLF (ställer sig till höger om Öfversten, lägger högra handen, om 192 fattande terzerolen, på bordet, och siktar mot Öfversten). Hela ert lif har varit en svekfull lögn!
Och om Babel uppstege i himmelen och satte sina magt uti de höga fäste, så skola dock förstörare ifrå mig komma öfver honom, säger Herren. Man hörer ena röst i Babel, och en stor jämmer i de Chaldeers land; Ty Herren förderfvar Babel; han förderfvar honom med så stort skri och rumor, att hans böljor fräsa likasom stor vatten. Ty förstöraren är kommen öfver Babel, hans hjeltar varda grepne, deras bågar varda sönderbrutne; ty hämndenes Gud, Herren, betalar honom. Jag skall göra hans Förstar, visa, herrar och höfvitsmän, och krigsmän druckna, så att de skola sofva en evig sömn, der de icke mer af uppvakna skola, säger Konungen, som heter Herren Zebaoth. Detta säger Herren Zebaoth: Murarna om den stora Babel skola undergrafne varda, och hans höga portar uppbrännas med eld, att Hedningarnas arbete skall fåfängt vara, och uppbrännas hvad folken med mödo uppbyggt hafva. Detta är det ord, som Propheten Jeremia befallde SeraJa, Neria sone, Mahsea sons, då han med Zedekia, Juda Konung, drog till Babel, uti fjerde årena hans rikes. Och SeraJa var en fridsam Förste. Och Jeremia skref all den olycko, som öfver Babel komma skulle, uti ene bok, nämliga all denna orden, som emot Babel skrifne äro. Och Jeremia sade till SeraJa: Då du kommer till Babel, så se till och läs alla dessa orden; Och säg: Herre, du hafver talat emot detta rummet, att du ville förderfva det, så att ingen skulle bo häruti, hvarken folk eller fä, utan vara till ett evigt öde. Och när du hafver utläsit bokena, så bind en sten dervid, och kasta henne uti Phrath; Och säg: Alltså skall Babel försänkt varda, och icke uppkomma igen, för den olycko, som jag skall öfver honom komma låta, utan förgås. Allt härtill hafver Jeremia talat.
Borgare»Ständet ingifwit och derifrän till Skals-Utskottet remitteradt anförande, har Herr Borgmästaren 8ckenström anmält, att Kö. pings Stad, i anledning af Kongl. Donationer och Privilegier, skall ifrän' äldre tider innehaft den förmän, att, emot skyldighet att förrätta Slottern ä Köpings Byslätt samt höet derpå inbärga uti en dertill af Staden uppförd kostsam lada, samt detsamma wintertiden forslas till Strömsholm, fä begagna be» tet Den 26 Abruarii. rzzy tet, ej mindre a denna Byflätt, än sä kallade Kö» pings Om. som af Allmogen i Äkerbo Härad bärgas, och att fä begagna Fiflet i wiken nedanföre sistnämnde äng, emot den förbindelse, alt »verkställa rörtäckten, sann hälften deraf efter anordning lill Strömsholms eller KvngSöhrs Kongs-Gardar afföra; äfwen, som atr Hushagen emot en ärlig Arrende-afgift af 50 tunnor hafre, lefwcrerade »vid Strömsholm, stall pä enahanda sätt, till understöd för Gistgifweriet och och Postföringen, wara till Förwaltarne deraf upplä. ten. Och dä hivarkcn Köpings Stad elier Arrendatorer»»- af Hushagen stola brustit uti fullgörandet af de förbindelser den» älegak att uppfylla för desie ä Kongsörhs Kungsgårds omräde warande lägenheter; sä anhäller han, att Köpings Stad »nätte wid desie förmäner bltfwa bibehällen^ oagtadt att Kongsöhrs Kungsgärv för öfrigt warder utarrenderad, hälst Staden utom denna tillgäng för sine mänga kreatur icke stall äga utrymme till något bele. Stats.Urstottet har wäl oin willkoren och bestaffen» helen af besia utaf Köpings Stad nu begagnade rät» tigheter icke ägt en sä fullständig