Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men skulle icke Utsk:s mening varit sådan, då anser jag att början af det föreslagna mom. bor lyda så: ”Norrsk man, sorn i Sverige äl' bosatt, samt utländsk man, sorn varit i Riket io år” &e. 1 afseende på det moni., som Frih. Sprengtporten anser böra utgå, så kan jag icke finna, att det mom. svarar mot det föregtde; ty det innefattar eli stadgande, som (einnar rättighet åt Konungen att lill militära tjenstebefattningar kunna använda utländske män, som icke förvärfva! Svensk medborgare-rätt; — detta åter, af Ulsk. nu föreslagna, innefattar ett stadgande, huru utländsk man kan förvärfva Svensk medborgare-rätt. Gr. Anckarsvärd: Garl H e n r.: Emot Frih. Sprengtportens första anmärkn. har jag för min del ingenting att invända; ty §:n blir lika tydlig och kanske bättre, om der slår ”inom Riket io år bosatt:’'’ men hvad den andra anmärk:n vidkommer, så tror jag icke, att det häraf Utsk. föreslagna mom. kan komma in i 2:dra punkten af i8 Jin, ty det har icke varit meningen att betaga Konungen den rättighet, som är honom tillagd, att under vissa förbehåll använda utländske män, utan här har blott varit fråga örn alt bibringa möjligheten för utländsk man att vinna naturalisation, som efter våra nuvar. lagar icke kan vinnas. På Hr Rosenblads förfrågan åter får jag svara, ali det icke ingått i Utsk:s åsigt att i det hänseendet föreslå något skiljaktigt stadgande för Norrske män emot utländingar i allmänhet; och jag vet i sanning icke, hvarpå Utsk. skulle hafva stött ett sådant förslag, och hvarifrån det skulle hemtält anledn. dertill, då något företrädesundantag för Svenske Den 19 Augusti f m. man icke äger nini i Norrige. För öfrigt liar Ulsk. utgått från synpunkten af nödvändigheten alt åstadkomma något stadgande) sorn lernndr möjligheten för utländske mån alt vinna Svensk medborgar e-i ritt.
Icke dess mindre har Engelska Mihisréren ofra mycken olägenhet af detta, likväl i Englands Lagar, uttryckligen föreskrifhe, offentliga behandlingssätt af sädäne ämnen; icke inom Landet, men i afseende på främmande Magter; och om det icke, till stöd derför, ägde Landets insulairä läge, dess flottor, dess Segrar, dess Nationalanda och dess omäteligå tillgångarj så skulle England, af dessa offentliga Disscussiöner, redan hafva erfarit vådeliga följder för dess Politiska kraft och verknings förmåga. För att återkomma till ifrågavarande ämne, tror jag mig böra fästa Högloft Ridderiskapets och Adelns uppmärksamhet på omöjligheten att nu kunna ä tadkomma en sådan Ärenuernes behandling , sorn den Friherre Anckarsvärd åsyftat, emedan den, enligt min öfvertygelse, är stridande mor våra nu gallande Grundlagar. Friherre Anckarsvärd äger alltid sin rätt öppen, att i laglig ordning vända sig till 218 Den 8 December, ConstitutionsUtskottet, för att föreslå en lämplig och så beskaffad förändring i dessa Lagar. Sedan Constitutions-Utskottet pröfvat och gillat förslaget, kan det underställa det Konungens och Riksens Ständers granskning och bifall, hvarefter ärendet bringas i sitt ordenteliga skick; men innan detta skett, kan, efter nu påstående föreskrifter, ingen öfverläggning derom inom Riks-Stånden äga runi, osli ej heller någon påföljd i detta afseende å Regeringens sida , vara att förvänta. Jag har nu uppfyllt det första åliggande jag hade föreskrilvit mig, då jag, vid detta tillfälle, höjde min röst: Mig torde nu tillåtas, att vidröra ett ämne, som förbundit sig med våra senaste öfverläggningar: Jag går att fästa Högloft. Ridderskapets och Adelns synnerliga uppmärksamhet på vigten , på nödvändigheten, att gifva åt dessa öfverläggningar, den matta, det lugn och det inbördes förtroende, som vårt eget anseende, vår egen böjelse och den allmänna välfärden kräfver.
Banko på Tunnan Hafra utöfver markegången; och som detta 1 ösningspris skall öfverstigit Spanmalens allmänna värde i orten, har Jon Jönsson hemställt och föreslagit, om icke vederbörande kunde tillåtas, antingen att in natura lefverera ifrågavarande Krono-Tionde-Spannmål till närmaste Krono-Magazin inom Februari månads slut årligen, eller ock att med penningar lösa densamma efter årligt Markegångspris, och den stadgade förhöjningen af 16 sk. för Tunnan; Hvilket ärende Hedervärda Bonde-Ståndet till Stats-UtskoJtets åtgärd remitterat. Härvid har Stats-Utskotlet inhemtat, det Ri ksens Ständer, i anledning af Riksdagsmannen Olof Bruhns vid 1815 års Riksdag, väckte, samt då utaf Allmänna Besvärsoch OecorioraieUtskottet handlaggde enahanda motion om utgörandet af den Stockholms Stora Barnhus anslagne Krono-Tionde Spannmål, genom underdånig Skrifvelse deri 3 Julii samma år, anhöllo, 47B Ståts-Utskottets Betänkanden. af t, sä framt icke någre serdeles vigtiga omständigheter sådant hindrade, med förhöjning i priset å ifrågavarande Krono-Tionde Spannmål måtte få förhållas på lika sätt, sorn i anseende till öfrige From•ma Stiftelser blifvit genom Kongl. Instruktionen för Serafimer-Ordens-Gillet den 28 April 1791 samt Kongl. Majus och Rikets Kammar-Collegii Kungörelse den 21 Martil 1815, stadgadt och förordnadt; hvarigenom det lidande, som genom Spannmålens forslande, Tionde-Gifvarne förorsakades, ansetts säkrast blifva afhulpet. Då nu Jon Jönssons ofvanberörde hemställan innefattar ett ämne af Ekonomisk beskaffenhet, hvilket på sådan grund, i likhet med hvad vid 1815 års
Innan Fullmäktig sin befattning tillträder, skall lian, vid Fullmägtiges sammankomst, aflägga och med sitt namn underteckna följande ed: »Jag utsedd och förordnad att vara Fullmägtig i Rikets Ständers Riksgälds-kontor, lörpligtar mig härmedelst att, vid denna mig anförtrodda befattning, ställa mig till noggrann efterrättelse, sä väl rikets grundlagar, som det för Riksgälds-kontoret gällande reglemente, samt öfriga, rörande delta Verk, af Rikets Ständer meddelade föreskrifter; och skall jag doldt och förtegadt hälla hvad vid Kontorets förvaltning förefaller, som tyst vara bör: så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ!» § 243. Kommer Fullmägtig i den författning, att han icke kan vara Riksdagsman och Ledamot af Utskott, skall han genast frånträda sin befattning såsom Fullmäglig, och ledigheten efter honom, i föreskrifven ordning, återbesättas. § 244. Jemte ett noggrannt iakttagande af hvad Rikets Ständer, i afseende på förvaltningen af Riksgälds-kontoret och dit anslagna medel, beslutat och föreskrifvit, åligger Fullmäktige att omsorgsfullt värda och befrämja detta Verks rätt, säkerhet och förmån, samt för öfrigt vidtaga alla på Fullmägtige ankommaode åtgärder, i och för verkställigheten af de utaf Rikets Ständer Fullmägtige meddelade beslut och uppdragna åligganden. § 243. Hefallningar, som af någon annan, än Rikets Ständer, meddelas, angående användandet af Riksgälds-kontorets tillgångar eller förvaltandet af samma Verk, få icke af Fullmägtige åtlydas och efterkommas; varande Fullmägtige, för sina åtgärder i denna egenskap. Rikets Ständer eller deras Stats-Utskott och Revisorer allena redo skyldige, samt kunna icke för sitt förhållande till ansvar ställas, utan 1 laga ordning och till följd af Rikets Ständers eller deras Revisorers beslut, eller, mellan riksdagar och revisioner, genom Rikets Ständers Justitie-ombudsman (70 § 2 mom. Riksdags-ordningen; 3 § Ansvarighets-lagen). § 246.
Revisorerne hafva granskat räkenskaperna för statens jernvägsbyggnader och tagit kännedom af de anmärkningar, som vid revision deraf i Jernvägs-styrelsens Revisionskontor blifvit gjorda, äfvensom de deröfver afgifna förklaringar, hvilka sednare icke i allo synas till form eller innehåll fullt tillfredsställande. Ehuru Revisorerne sålunda för sin del visserligen kunde hafva skäl att understödja flera af de gjorda anmärkningarne, så enär desamma beröra frågor och belopp af mindre vigt och betydenhet, hafva Revisorerne icke ansett sig till Rikets Ständers kännedom böra meddela någon annan anmärkning än den, att flera utgifter i Ofverstyrelsens räkenskaper finnas upptagna utan att af verifikationerna upplyses, om de förut blifvit behörigen granskade och till betalning godkända. § 2. I hufvudboken för Westra stambanan balanseras ett vid revisionsårets början och slut oförändradt belopp af 4.474 R:dr 68 öre, utgörande statens fordran hos Byggmästaren A. Johansson för af honom, i egenskap af entreprenör, för uppförande af ett stationshus i Alingsås uppburna medel. Enligt hvad Revisorerne härom inhemtat, är berörde fordran, sedan såväl bemälde Johansson som dennes borgesmän råkat i konkurstillstånd, beroende på rättegång med borgenärerne. § 3. Med anledning af den betydliga utsträckning, som trafiken å statens jernvägsbyggnader numera erhållit, och enär öfrige förvaltande verks och inrättningars räkenskaper i allmänhet uti rikshufvudboken ingå, anse Revisorerne den del af jernvägsräkenskaperna, som innefattar redovisningen för trafiken, böra hädanefter i rikshufvudboken intagas. Kongl. Fångvårds-styrelsen. De till Kongl. Fångvårds-styrelsens disposition ställda anslag redovisas uti särskilda hufvudböcker, nemligen: A) Fångvårds •anslag et, Hufvudboken öfver detta anslag, hvilken i Kongl. Kammar-rätten undergått granskning utan anmärkning, upptager inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1860: Tillgångar . 615,655: 12. Uppbörd: Balans till år 1862: Utgifter: Byggnader och reparationer 28,417: 51. Eldning och lysning 50,611: 1.
Djt i ^regeringsformen* 62 od> 64 §§ förroarabe rätt, h^f^e *301 pröfroat ©tatStoerketS behof, odh öermib för inneroaranbe ocf) följanbe år, intillbejj np ©tatSreglertng »ibtager, beftämt åbufroubtitlarne* be* lopp fålunba. Jyörfta «$«fum&;£ttclu. (.Kongl. «£)of* och ©lotts* ©laterna) till 686,700: 2lnbvrt (3uflitie*©epattcmentet) till 811,100: — 9 £rc&je ^ttftonb&tteUt. (Utrtfeö departementet) till 225,650: *yjcv&e *i$»fu»ifc:£tteltt. (&mt>t*§örfroaré*departementet) till ♦ . 4,118,240: Sycrntc '^ufttutfc£tte(n* (0jö>görfroar6*departementet) till 1,414,loo: (»jette Jgmfuntö:£ttelu. (©^departementet) till 86o,740: Sjunde J&uftamfc£tteltt» (finansdepartementet) till 1,705,600: 3tttonöe «'>ufumb:Xiteln. ((Scflefiajlifrdepartementet) till 1,038,200: 9iicm&e J£»ufttm&:£ttcl!i. (^enftonS od) 3nöragninc|S0taten) till 524,460: 0umma ®:co 3^:Dr 11,384,790: £ill betäcfanbe af Penna utgiftSfumma fjafroe för .Kongl. 0tatS kontoret amuifat: 0tatömerfeté
Vet äfven hon det? » Hushållet. Innan jag sänder nedsaltade skinhor till rökning, lägger jag dem i ett djupt fat, häller kokande vatten på och täcker tjockt med linne öfver, så att ångan instänges och vattnet får kallna långsamt. Genom detta förfarande blir skinkan mild och mjuk. Derefter torkar jag köttet väl och syr in det i gaze eller gammalt gardintyg, förser det med ett starkt snöre till upphängning samt lappen, hvarpå stycketalet och vårt namn äro upptecknade. Stenia. Matlagning-. Fläsksylta. Ett svinhufvud och en kalfstek kokas, helst till sammans. Fläsksvålen tages varligt af och bredes i en serviett i så stort omfång, som man vill hafva syltan. Köttet och fläsket skares i vackra, rätt tjocka skifvor och lägges hvarftals med finstött salt och peppar emellan. Sista hvarfvet bör bestå af fläsksvål. Sedan ombindes servietten stadigt med ett snöre och syltan lägges i spadet, som får uppkoka. Derefter i kall saltlake. På så sätt behandlad blir syltan fast och präktig. Eka. Efterrätter. Gräddkaka. ' h stop grädde och 6 ägggulor vispas till skum. Sedan inblandas ' / 2 qvarter hvetemjöl, socker efter smak och de 6 ägghvitorna, hvilka särskildt blifvit vispade till hård skum. Blandningen slås på ett djupt porslinsfat och gräddas i måttligt varm ugn. Serveras genast med sylt. Elsa. Karins kaka. 1 sked smör och 2 d:o mjöl fräses tillsammans och spädes med ' / 2 stop grädde, hvilket får uppkoka och sedan hälles upp för att kallna. Derefter iröres 3 äggulor; hvitorna, vispade till hård skum, iröras sist. Ingen annons införes under I krona. » Ja visst, jag kan inte förställa mig. V i voro båda så lyckliga, när det var uttaladt. Hon flyttar nu till en väninna, till dess jag kan göra henne till min hustru, naturligtvis så snart som möjligt. O, du kommer också att hålla af henne, hon förtrollar alla, hon är som det klaraste solsken.
Singö församling 123: 11. » » åtskilliga församlingar i Upsala stift 123: 12. » angående ersättning för bristande 123: 18. Protokoller, Riks-Ståndens, angående tryckning af 167. Provincialläkare, angående anslag till . 123: 64—67. Psilanders döttrar, angående pension åt 152: 33. Q. Qvarsebo församling, angående vinoch byggnadssätt 123: 84. Qvarnar, angående förändrade grunder för beskattningen af 101. Memorial, i anledning af återremisser å N:o 101 147. » med Yoterings-proposition rörande dito 183. *£:•. olib « 12 Utlåtandets Nummer • ' ' och Moment. R. Bean, Konduktör, angående pension åt 152: 52. Reglering af landets kyrkliga m. in. indelning, utlåtande angående 12. Regnen m. fl. sjöar, angående sänkning af 120: 22. 23. » Memorial, i anledning af återremiss ä N:o 120 148. Resepredikanter, angående anslag åt 123: 5. Memorial, i anledning af återremiss ä N:o 157 199. Retaii enka, angående pension åt 152: 77. Rhodin, Kronofogde, angående ersättning för förlorade kontanta medel 10. Riddaretorp, Komministers-boställe, angående ersättning för roterings afgift 43. Riddarhussalens inredning, angående kostnaden för 138. Ridhus, nytt, åt Lifregementets Dragonkorps, angående anslag till 84: 49. Rikets titänders hus, angående utvidgning af 191. Riksdags-arkiv, angående anslag till 139. Riksdag »-handling ar, angående arfvode för mottagning och vård af 208. Riksdags-hostnader, angående bestridande af 6. » * till Landtmarskalk och Talmän 7. » till den hos Stånden och Utskotten anställde betjening 8.
Hon bcliöfver ju icke mycket: ett trefligt hem, kraftig narande föda, en fullgod kladedragt och så en liten summa öfver till några böcker, en tidning, ett förädlande eller uppfriskande nöje, t. ex. en förelasning, en konsert, en god dramatisk föreställning, -. en utflykt en eller ctt.par ganger om aret, - ocli hon skulle rara nöjd. Vore det nu ej rättvist och billigt, om de arbetsgifvare. som neka sig sjelfva intet, Alunda sökte gifva något menskligt innchåll åt ett lif, som förtäres i dcras arbete? Men vi halva ännu ej tänkt oss den arbetande annat an rid full helsa. Hvad skall hon göra ' denna så illa aflönade qvinna, när sjukdom triffar hcnnc, en sjukdom, ofta grundlagd och utvecklad genom det öfveransträngandc arbetctl Hvad skall hon taga sig till utan hem, utan tillgangar? Hvad blir henne öfrigt annat än dcn allmänna barmbertigheten - cn friplats pa laza&amp; et; och när hon skrifves ut derifran som frisk, men kanske bruten för alltid, hvar skall hon hamna under sökandet efter en annan anställning? Må dessa allvarsfrågor tränga fram och kraftigt klappa pa deras Iijertan och samveten? som ännu icke lärt besinna, att arbetet ar lönen värdt? Men kunna d8 de arbetande q \ .innorna sjclfva icke göra n&amp;ot Mr att förbättra sin stallning? Jo, helt visst. Undcr de förutsättningar, som redan äro nämda, och till ocli med under nuvarande ogynsamma forhållanden kunna d e sluta sig tillsamman och genom arliga penningeinsatser, om an så låga, söka verka for det gemensamma bästa. Arbetskraften ar vart cnda kapital. Om nu den h k d a nödvändigheten tvingar oss till att så att säga lefva öfver våra tillgångar, må vi dock sjelfva göra allt hvad vi kunna för att uppehålla och förstärka kapitalet. Om ej, skola vi sannerligen snart vara bankrutt. MS dcrfor en dylik sjclfhjelpsföreiiing. till afvärjande af sjukdom och brist, icke langrc te sig blott som en framtidssyn, utan lm varda till lefvande vcrklighct!
Men sedan genom Kongl. Kungörelsen den 2fl Februari 182 \ förklarats, att der egorna icke kunde läggas i mindre än trenne skiften, skulle ett sådant deinings-sätt icke desto mindre anses såsom enskifte; så blef det jemväl en af omständigheterna påkallad nödvändighet, att 1827 års Skiftes-stadga, som förmedlande upptagit föreskrifterna vid både storoch enskiften, på sätt som skett, förhindrade de olägenheter, som i de flesta fallen helt säkert skulle nu, såsom förut, uppkomma, oin två eller flera särskilda delar af ett och samma hemmans-nummer tilläts att få sina egor i samfällighet från det öfriga skifteslagets mark afskiljda. — Det är nemligen påtagligt, att i flere fall skulle ett sådant berättigande kunna leda till förfång för skifteslagets öfrige delegare; ty det skulle gifva en ovilkorlig rättighet till att få alla hemmansdelarne i ett nummer intill hvarandra lagde, men Skiftes-stadgan har dock 16 Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 37. såsom vilkor härför i 12 kap. 9 § fordrat, att sådant må ske endast i de fall. då det icke medför hinder för redigt skifte i skifteslaget. Flere af de till styrko för förslaget anlörda skäl synas häntyda på en sådan tolkning af Skiftes-stadgans föreskrifter, som skulle de afse en ovilkorlig delning emellan andra delegare, än sådane, som vid skiftet hafva sina hemmansdelar på marken afskiljda, eller eljest särskildt framställa yrkande atl hemman eller hemmansdel må i sammanhang med laga skifte klyfvas. Att uti en sådan tolkning ligger ett uppenbart missförstånd, visar just ordalydelsen i 8 §, der det heter: ”Sorn genom utbrytning af en eller flere delegares egolott den förra ego-indelningen rubbas hela skifteslaget öfvergå.” Här säges icke annat, än att skiftet skall hela skifteslaget öfvergå; men fördelningen skall derföre icke nödvändigt ske emellan delegarne, utan emellan särskilda hemmansdelar och icke ens alltid emellan dem.
borde genast afföras öfver Rikets gräns och vid vite af Spöstraff förbjudas att hit återkomma. Uti tili mig aflåten Nådig Skrifvelse af deti 28 nasti. Maj har Kongl. Maj:t, i anledning af min nyssnämnde underdåniga framställning, i Nåder täckts förklara, att, i anseende till flera vigtiga skäl och omständigheter, har Kongl. Maj:t funnit betänkligt bifalla, att de vid Arbets-Inrättningen elier å Fästningarne inneslutne personer skola, efter någon viss tids förlopp, antingen de hade näringsfång eller ej, Iösgifvas; men till förekommande deraf, att sysslolöse personer å Fästningar försvaras, har Kongl. Majit funnit sådan förändring med allmänna Arbet-Inrättningen i Carlskrona, att den kunde emottaga dubbelt så många personer, som den för närvarande hyser, vara både nyttig och nödvändig; i sammanhang hvarmed Kongl. Majit äfven i Nåder velat vara betänkt på vidtagande af sådana jemkningar och rättelser i denna Inrättnings Styrelse och Förvaltning, sorn säkert kunde leda till ändamålet, de häcktade personernes nyttiga sysslosättning och sedliga förbättring, samt en sådan behandling, så väl i anseende till rum, som vård och underhåll, att de Den 8 Mars. de icke må vara., i lika belägenhet med dem, som för verkliga förbrytelser i fängsligt förvar hållas; öfver hvilket allt, hvartill äfven hörde frågan örn en sådan Inrättning borde på flera ställen, der Flottorna äro stationerade, förläggas, eller på ett ställe sammanhållas, Kongl. Majit i Nåder infordrat vederbörandes underdåniga Förslag och ytt rande.
Följden deraf skulle blifva, att de nu begärdta medlen tillsammans med den lilla återstod, som ännu finnes qvar af de först anslagna, icke skulle räcka lill för uppförande af de nya länsfängelserna efter den plan, som redan är uppgjord, utan man skulle blifva nödsakad, att framför dessa till en del redan påbörjade fängelser företaga byggnad af häradsoch stadsfängelser, hvilka hvarken äro likaså angelägna som länsfängelset och icke heller ens i delta ögonblick kunna byggas, enär man ännu icke fullt bestämdt, hvar dessa fängelser skola komma att förläggas, åtminstone hvad häradsfängelserna angår. Jag får således hemställa, att R. o. Ad. ville i så målto frångå StatsUtsk:s utlåt., att R. o. Ad. i stället lemnade bifall till K.. M:s nåd. propos., hvarigenom K. M. finge fria händer att använda medlen, eftersom de bäst kunde behöfvas, och anhåller om Hr Gr. o. Landtrms propos. derpå. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anser, lika med den förre talaren, det anslag K. M. begärt icke böra fördelas både på länssamt stadsoch häradsfängelser, detta på de skäl, som han anfört, länshäktena äro de vigtigaste af dessa 3:ne slags förvaringsslällen, emedan antalet af brottslingar der är störst och emedan de vistas der längre än i de andra fängelserna. Om man nu likväl skulle dela summan emellan alla dessa slags fängelser, så är det, på sätt Hr Giinther nämnt, ingalunda bestämdt, hvarest häradsoch stadsfängelserna skola förläggas. Om man ville bygga fängelser på alla de ställen, hvarest nu finnas tingsstäder, hvilka äro öfver 300 till antalet, så skulle dessa medtaga tillgångarna utan det gagn, sora dermed åsyftas. Men det är icke nog med denna omständighet, utan här finnes ännu en annan, hvarpå afseende bör göras. Både i K. M:s nåd. propos. och i StatsUtsk:s betänk, finnas sådana uttryck, som synas visa, att genom detta anslag skulle befordras del nya straffsystem, som blifvit R.
Jag tror icke, att det bör blifva föremål för samfäld utarbetning af flera; om det skall lyckas, bör det göras af en enda person, men sedermera kan det vara lämpligt, att en dylik bok granskas af flera personer för att dervid göra nödiga erinringar och rättelser. Att inskränka K. M:s val af de granskandes personal endast inom ett visst stånd torde ej vara lämpligt, enär catechesen är en lärobok för alla Sveriges barn, till och med för Judarna, om Hr Cederschjölds önskan går i fullbordan. Jag anhåller således äfven om återremiss af Utskts betänkande. Hr Cederschjöld: Jag tror tvärtemot den siste värde talaren, att en kort framställning af naturen är alldeles nödvändig i en populär religionsbok, för att lära ungdomen känna Skaparens storhet och beundra honom såväl i det oändliga bimlahvalfvet som i solgrandet. Jag tror, att barnet skulle få ett sannare begrepp om Skaparen genom en sådan undervisning, än då det endast lärer, att Gud är en ande, med abslract uppgifna, oändliga egenskapex-, såsom nu står att läsa i catechesen. Genom en betraktelse öfver naturen, detta Skapelsens storverk, skulle barnet säkerligen få ett högre och ädlare begrepp om det Högsta Väsendet än nu, dä det kanhända om sljernorna gör sig samma begrepp, som om lysmaskarna. Hr von Hartmansdorff: Då jag sist yttrade mig, glömde jag nämna, att vexelundervisningssälskapet redan 4iG Deli 10 Maj c. m. gjort långvariga bemödanden att för folkskolorna anskaffa en lärobok, som, jemte öfriga föremål för undervisningen derstädes, äfven skulle innefatta naturkunskapen; men dessa bemödanden hafva hittills icke lyckats, just för brist på medel att belöna ett sådant arbete. I den framställning, jag gjort till K. M. anglde anslag för folkundervisningen, äfvensom genom enskilda motioner har man sökt att af R. St. erhålla ett anslag af i5oo r:dr till belöning för den, som fullbordar ett sådant företag. I fall R. St. bevilja detta anslag, hoppas jag, att verkan deraf ej skall uteblifva. Oecon.-Utsk:s betänk.