Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
: 3,000. ■— —i 12o i —- 2j000, “ »r Underdåniga Skrif velter, 563 1 ligen för Militäre E mbets-och Tjenstmäns resor och förrättningar 2,000. -*1 Till Fif-roondering åt Indelta Infante. riet, förslagsvis 95,000. — Till försvars-Verket i Allmänhet, de förut till KonvojKommissariatet ut-' gående medel af . ; Tull-Uppbörden 65,666. 32.' f 616.13g. 30» 3* Från Åttonde Hufvud-Titeln hitförda följande belopp, som ega gemenskap med Militära behof och utgifter: Spanmals-upphandlingsoch llageri-kostnader . 55,000. — —• Anslaget till Ved och Fjus för Fästningsoch Garnisons-Orterne . 12,000. —- Till Skrif-Materialier och Expenser samt Ved och Ljus för Krigs-Collegium med flera Militära Verk , , 10,000. Värfnings-och Rekapitulationspenningar 1,000. — Durkmarsche - kostnader ; 30,000. — 5&4 l^nderdäniga Sknfvelser. Beseoh Traktaments-pnningar SjOOO, —3 — Till Rassrn-byggnad för longi. Andra Garles - Regimentet 15,000. - Bet förut anslagna belopp til nybyggnad af et Garni sons-Sjuklus v 20,000.' -— 151,000.' Tillsamman R:dr 767,132, 36 F örminskningars Genom ien, i anledning af Riksens Ständers Beslut vid 18)5 års Urtima Rksdag, af Ed. Kongl.
M:t ville från arméförvaltningen skilja såväl vården och inseendet öfver arméns boställen som förvaltningen af de landtförsvaret tillhöriga fonder, äfvensom ock tillse att kassaförvaltningen bringades i öfverensstämmelse med den reglering af Statens allmänna penningeförvaltning, som kunde blifva en följd af R. St:rs derom särskildt gjorda underd. framställning, hvarförutom R. St:r förbehöllo sig, att Statsverkets utgifter icke utöfver det dåvar:de anslaget till Krigs-Coll. finge ökas till följd af anspråk af de der anställde emhetsoch tjenstemän. Huru K. M:t iakttagit de af R. St:r fastställda vilkor, skall jag härmed taga mig friheten visa. Föreskriften att Krigs-Colkii stat icke finge öfverskridas har K. M:t följt på det sätt, att K. M:t af R. St:r nu äskar ett belopp af 4.300 rdr utöfver berörde stat, hvarförutom K. M:t i sin Nådiga Propos. förklarat, att den aflöningsstat, som af K. M:t öfverlemnades till R. St:r, icke vore definitiv", utan att förhöjning i densamma för förstärkning af revisionspersonalen i arméförvaltningen framdeles torde blifva erforderlig. Således är det af R. St:r anvisade anslag öfverskridet, och riksdagen har dessutom vid nästa sammanträde att motse anspråk på ytterligare förhöjning af delta anslag. Jag vill dessutom i förbigående anmärka, att K. M:t anvisat ett belopp af 1,250 rdr att utgå från inqvarte ringsfonden såsom ersättning åt General-intendenten och Intendenten i arméförvaltningen, samt att K. M:t beslutit, det vissa å indragningsstat uppförda belopp skola utgå af Förenade Mötespassevolansfonden, men, då dessa belopp äro jemförelsevis ringa och Stats-Utsk:t föreslagit R. St:r att godkänna dem, vill jag icke vidare fästa mig vid dem. Ej heller ville jag framställa några anmärkningar deremot, att det för armé-förvaltningen anvisade anslag blifvit öfverskridet, och att några af de utaf R.
Slutligen anser jag mig skyldig anhålla om ursäkt för min vidlyftighet, hvilken var desto mera öfverflödig i ett ämne, om hvilket så mycket ypperligt blifvit både taladt och skrifve!, och ännu mer, da jag kanske icke i hufvudsaken anfört annat, än hvad andra reservanter, mig ovetande, sagt eller ämnat säga; men särskilda omständigheter hafva vållat, att jag i stor hast mäste nedskrifva denna reservation, och derföre kunde den icke blifva — kortare.” Herr Carlén, med hvilken Herr Lemchen förenade sig, ansåg, att Utskottet bort till antagande af Rikets Ständer framställa ett så lydande förslag: ”Med ändring af hvad Kongl. Förordningen den 27 April 1810 stadgar derom, att, när sådana anledningar till skilnad i äktenskap sig förete, som att endera makan beträdes med våldsamt sinnelag eller en sådan stridighet i lynne och tänkesätt hos begge makarna sig yppar, som, under beständiga tillfällen till utbrott, slutligen öfvergår till afsky och hat, ansökning om äktenskapsskilnad skall ingifvas till Kongl. Maj:t, för att beslut derom i Stats-Råd fatta, förordnas att dylik ansökning skall ingifvas till vederbörlig domstol, som har att, sedan bevis blifvit företedt om undergångna sådana varningsgrader, som 14 Kapitlet 1 § Giftermåls-balken anvisar, frågan om äktenskapsskilnaden i laga ordning upptaga och pröfva.” STOCKHOLM, tryckt rios a. l. norman, 1863. Ank. till Eip.-Utsk. den 12 Aug. 1863, kl. 10 f. m. Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande Jå 33, öfver väckta motioner om förändring i stadgandena angående giftomannarätt. Högvördiga Preste-Ståndet har, till förnyad behandling af Utskottet, återförvisat den fråga, som genom berörda betänkande blifvit besvarad. Men då de öfriga Riks-Stånden omedelbart i frågan beslutat samt af dem Högloft.
År 1728 skickades han till Ludvig den femtonde med Fredrik den förstes och hans gemåls porträtter. Han mottogs väl och stannade till sin död i Frankrike, der han lefde på vänners understöd. År 1746 skedde en besiktning å Karl XII:s lik af riksråden Höpken och Ekeblad samt öfverintendenten Hårleman. Ingen läkare var der vid närvarande. I protokollet öfver denna besigtning är följande antecknadt: »På högra sidan strax nedanför tinningen fans en plåsterlapp, så starkt fastsittande, att man med möda kunde upplyfta och aftaga den, då derunder sågs och kändes en aflång öppning på tvären lutande nedåt bakhufvudet, 7 linier lång och tvenne bred, på venstra sidan under en annan plåsterlapp var hela tinningen bortrifven och kanterna af benen uti en sådan ställning, att skottet nödvändigt måste hafva gått ut derigenom.» Emellertid hvilade länge på Sicre den misstanken, att han var Karl XII:s mördare, men då man ej känner detaljerna af hans bekännelse, äro skälen till denna misstanke temligen svaga. Bekännelsen kan hafva skett i yrsel men sannolikare är, att den skett i en låtsad sjukdom, för att afleda misstankarna från den verkliga mördaren. Denna förmodan vinner stöd deraf, att Voltaire i sin »l’histoire de Charles XII» uppgifver, att endast Sicre och Maigret befunno sig i den löpgraf, der konungen stod, då han träffades af skottet. Denna bevisligen falska uppgift, som antagligen meddelats Voltaire af Sicre och Maigret sjelfva, hvilka befunno sig i säkerhet i Frankrike, då Voltaire skref sin historia, har påtagligen tillkommit för att afleda misstankarne från andra. På enahanda sätt torde man ock böra förklara, att en i Karl XII:s tjenst anställd militär vid namn Fabricius vid slutet af sitt lif anklagat sig att ha mördat konungen. Han vistades i Tyskland, då konungen blef dödad, och kunde således ha bevisat, att han var oskyldig, ifall han blifvit anklagad för mordet.
Uti den af, vid undersökningen biträdande, militär-tjenstemannen, förste Landtmätaren och Kronofogden uppgjorde beräkning af boställsjordens bruknirgskostnad, var denna kostnad upptagen till 520 R:dr, motsvarande förenämnde 407 R:dr 40 sk., med tillägg af den ytterligare utgift, som, i följd af den ifrågaställa förändringen, ansetts komma att boslällshafvarén tillskyndas med 112 R:dr 8 sk.; hvadan och då arbetsböuderne erbjudit sig att,för befrielse från arbetsskyldigheten årligen utgifva 16 tun - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 93. il nor 15 i kappar råg, uppskattade till R:dr 98: 44. 6. hvartill dock borde läggas värdet af den hittills för dagsverkena afkortade indelda räntan, hvilken deremot skulle utgöras till boställs-innehafvaren — 149: 7. 6. tillhopa R:dr 248. 4. — en brist ansetts uppstå af 271 R:dr 44 sk. banko, hvilken sistnämnda summa boställshafvaren yrkat att såsom godtgörelse för förlusten af dét hittills åtnjutna arbetsbiträdet, få, intill dess ny reglering af chefslönen försiggått, före April månads början hvarje år utbekomma från och med året näst efter det hvarunder Kongl. Maj:ts nådiga beslut härom blefve meddeladt.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner om inköp af boställen åt Länsmännen i Lane härads östra dist rict och i Säfvedcthls härads vestra district inom Götheborgs och Bohus län. (U. A.) Från Bonde-Ståndet hafva till Stats-Utskottet blifvit remitterade: i:o Riksdags-fullmägtigen Olaus Erikssons från Götheborgs och Bohus län motion, att, då det nu varande, ål Länsmannen i Lane härads östra district anslagne, boställe vore af så dålig beskaffenhet, att någon afkastning deraf icke kunde påräknas, anslag af stats-medlen måtte beviljas, för inköp af ett annat mera passande boställe, till så stort belopp, som erfordrades utöfver blifvande salu-beloppet för det boställe, nämnde Länsman nu innehar; samt 2:0 Riksdags-fullmägtigen från samma län, Erik Christenssons motion, att medel jemväl matte anvisas för inköp af nytt boställe åt Länsmannen i Säfvedalds härads vestra district, helst det af honom nu innehafvande bostället icke gaf i årligt arrende mera än 10 R:dr R:gs, samt befunnes utan åbyggnader; — och hafva, till närmare utveckling af skälen för desse yrkanden, ingifvits åtskillige handlingar, af hvilka Utskottet tagit kännedom. Då emedlertid vid nästlidne Riksdag en allmän löne-reglering, i afseende å Länsmännens i riket löne-inkomster, fastställdes, genom hvilken hlef en följd, att de bland desse tjenstemän, hvilkas boställen voro af ringare värde, erhöllo desto större contanta tillskott, anser Utskottet skäl icke vara för handen att nu, kort efter en dylik reglering, på grund af enskilde motionärers framställningar, föreslå någon partiel förändring derutinnan, utan tillstyrker, att ifrågavarande 2:ne motioner måtte lemnäs utan afseende. Alik. till Exp. Utsk. d. 20 Dec. kl. 7 e. midd.
Jag kan nemi. svårligen anse värdet af Gr. Posses tillstyrkande så stort, då jag dels känner, alt II. Ex. egentligen ej är föredragande i sådana ärenden inför H. M. och dels hört Hr Grefvens sednare yttrande, deruti Hr Grefven tydligen lillkännagifvit, att såvida ej Ständerne, tydligen uttryckt hvad de önskade oell det sammanstämmande, så skulle resultatet icke gerna kunna blifva sådant, sorn han och vi önska. Jag bekänner, att jag hakade mig egentligen vid delta yttrande. Deruti ligger, efter mitt förmenande, den föreställning, alt Ständerne lili sådana ämnen, der de, i anseende till frågornas natur, hafva svårt att komma öfverens, skulle de minst hafva att vänta någon sådan skiljedomare inom Conseljen, som just i sådana fall bäst behöfdes. Jag tillstår, att della yttrande, aldramest i en fråga, sorn denna, deruti Ständerne endast äga önskningsoch icke beslutande rätt, väckt min farhåga och föranledt mig att söka protestera deremot såsom princip. Skulle det nemligen vara så, att K. M. icke anser det tillhöra Dess höga [digt att vara skiljedomare emellan nationens intressen, då de collidera med hvarandra, så försvinner för mig ett af de första villkoren för behöfligheten af en Regering. Är det Konungens rådgifvares tanke och lyckas det dero, genom deras rådslag, förmå K. M. till Ständerna öfverlemna beslutande-rätten i sådanu frågor, som röra deli ekonomiska lagstiftningen, så är det Ständer ries skyldighet att utkämpa striden lill slut; men i förevar, fall, då fråga endast är att råga måttet af nild. önskningar, ser jag ej behofvet att råga detta mått. Likväl har talaren, som yttrade sig näst före mig, npplrädt i en hel annan tanke. Han har nemi. ansett nödigt, att Ständerne skulle genom opinionsyttringar understödja Regeringen, för att förmå henne att bifalla nationens önskningar. Jag tillstår, alt hela tendensen af den värde talarens yttrande förvånar mig. Han har bland annat sagt, att han fruktade, alt
Hvad åter den särskilda skrifvelsen beträffar vid 1815 års riksdag, så var det i en fråga, der R. St. ingenting hade beslutit. Der fans icke tre Stånds beslut, i motsats till hvad R. o. Ad. begärde. Det var den allmänna nöden i landet, som föranledde denna petition och deri talades aldrig ett ord om några privilegier. Frih. Palmstjerna har såsom exempel Den 8 Februari e. ra. på att privilegier funnos för R. o. Ad., hvilka icke äro nedskrifna i sjelfva privilegierna, anfört R. o. Ad:s representationsrätt. Detta är sant, men detta är ett privilegium, som slår i vår grundlag, och grundlagen kan icke förändras, utan de fyra Ståndens sammanstämmande beslut. En annan talare, Hr Cederschjöld, har sagt, att en del af ett privilegium, som intages i den allmänna lagen, icke derföre upphör att vara ett privilegium. Detta ärrätt, såvida som det verkligen är privilegium, hvarom fråga är; men för ätt vara det, måste det väl finnas någonstädes, annat än i den allmänna lagen. Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. ulan anhåller om propos. derpå, att LagUtsk:s betänk. N:o 68 måtte läggas till handlingarne. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att han, då del blifvit ifrågasatt, huruvida propos. skulle kunna göras å bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag, ansåge sig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derå, alt Landtnäs rätt att vägra propos. vore enligt 55 § Riksd.Ordn. inskränkt till de fall, då han funne en väckt fråga bokstafligen stridande emot grundlagens lydelse. I denna lag hade H. Ex. ej kunnat upptäcka någon föreskrift, som förvägrade ett RiksSt. att, i likhet med hvad som vore tillåtet för hvar och en enskild medborgare, till K. M. ingå med och till det afseende de kunna förtjena öfverlemna und. framställningar i ärenden, sorn på K. M:s nåd. pröfning vore beroende. Ej eller hade 11.
Linder åberopande af de elter hvarje halfårs utgång upprättade, tryckta och med allmänna tidningarne utdelade uppgifter öfver förhållandet emellan Bankens metalliska kassa samt utelöpande sedlar och depositions-skuld, jemte obegagnade andelar af kreditiv och låneförlag; fä Fullmägtige nu, till upplysning om Bankens tillgångar i metallisk valuta å ena sidan och ansvarighet å den andra, meddela uppgift öfver nämnde förhållande för dcu 15 i denna månad. Sedel skuld: Utelöpande sedlar och invisningar m. m 36,142,121: 20. Depositionsskuld : Behållning, tillhörande allmänna verk och inrättningar samt bolag och enskilde personer 4,749,381: 37. Sedeloch Depositionsskuld 40,891,502: 57. Härifrån afgå: Riksgälds-Kontorets kreditiv 1,500,000: — Vexlingsförskott till landsorternc 65,472: 50. Inlösta otydliga sedlar 5,125: — Förskott till Postremiss-medels-räkningen 3,000,000: — 4 Summa R:dr 44,249,082: 41. Skillnad häremellan och maximi-beloppet af Sedelstock, beräknad enligt 116 § i Banko-Reglementet 242,422: 58. Bankens guldoch silfver-tillgång: Dukater. R:dr Silfver i Rust. Myntadt, gångbart i kassa liggande 28,930. 4,568,728: — Utländskt mynt, efter evalvation 605,783: 58. På utrikes ort innestående: hos Handelshuset S. Heine 201,184: 33. d:o P. Siemsen 95,721: 71. d:o J. H. & G. F. Baur 89,328: — ggg 234: 4 Oremitterade vexlar 620,896: 91. Stalslåne-fonden tillhöriga och hos Handelshuset J. H. & G. F.
Sjelfva processionen bestod först af 2 kameler, utstyrda med vackra röda guld-broderade sadlar; efter dem Mahmil och derefter Amir el hagg, klädd i Turkiska vidbyxor med en röd gördel om lifvet, men för öfrigt alldeles naken. Han var en Maghrabi af svartbrun färg, hufvudet kalt öfver hjessan, men rundtomkring omgifvet af grått småknottrigt hår och hvitt skägg. Han runkade oupphörligt på hufvudet och kroppen gungades af kamelens gång. Jag vet mig aldrig ha sett någon menniska, som gjort ett så eget underligt intryck på mig. Han var ock den jag mest, nästan allena betraktade af hela processionen; jag hade svårt att taga mina ögon från honom. Efter honom följde tabl-ister, äfvenledes på kameler, allt under tåget bultande på sina små tympaner. Militär följde med processionen, isynnerhet omkring Mahmil gingo flere, som hade käppar eller korbager, med hvilka de oförväget slogo in bland den påträngande folkmassan åt alla håll. Jag följde processionen upp till citadellet, utanför hvilket den ännu på en stor öppen plats gjorde några slag; sedan framskred den upp, der Mahmil öfverantvardades kanske i Ibrahim pashas händer. Här förlorade jag hela härligheten, men stannade qvar på citadellets stora gård. Sedan besåg jag Josefs brunn, och gick dit ned, beledsagad af en ung man med ett ljus. Vid nedstigandet upprepade jag flitigt bismilla, och längst nere läste jag fatihe vid 'Abd Allas graf. Min ledsagare visade mig en tillstängd väg, längs hvilken han sade att Sejidna Ira färdats till Syrien, hela vägen under jorden. Nuvarande pashan hade låtit tillstoppa den. Jag räknade stegen upp och fick dem till omkring 230. Det hela var högst kuriöst. Det var nu omkring middagstid och ganska hett, hvarföre jag kände mig något trött efter mina långa vandringar i dag. Dock gick jag allt ännu inåt staden och träffade ihop med en gammal Turk, som sade sig hafva varit sångare fordomdags, men nu i 12 års tid hafva lefvat utan någon slags inkomst, min'and Illah.
Hvad mig sjelf beträffar, så höll jag stånd på däck en timmes tid, kämpande tappert med blåsten om rättighet till min hatt och kappa, nedtystade mina omilda känslor mot både svenska och danska superlativer, samt bjöd till att finna mig i denna leende skönhet i rik sommardrägt, som erbjöds mig i stället för den nakna, som jag sjelf, med tillhjelp af skånskt skolfolk, skapat mig. Skidbladner tycktes denna dag vara sammansatt af idel vind, hvar man än uppehöll sig för att få en anblick af landskapet. Däcket gaf en föreställning om första parkett i en skypump, matsalongen om fondlogen i ett skydrag och akterrummet der utanför om galleriet på en hvirfvelvind. Återstod nu att försöka den underjordiska damsalongen, men der såg jag inga andra ryggar, än de som tillhörde ett par engelskor, och de voro klädda i matrosblusar, medan partiet nedanför höjde sig till en bergskamp, beklädd med »amagerkjolar.» Glömmande min egen nya bakbyggnad, rusade jag bort från denna syn; aseptinflaskan, som skulle ge den tillbörlig form, stötte emot dörrposten till matsalen; eljes tror jag att jag blifvit af tvärdraget buren högt öfver tyska, franska, engelska, danska och norska turister, hvilka kantade salens väggar, i stället för att med »stolt hållning» nödgas skrida dem förbi. I denna stund fattade jag skogsnufvans fruktan för att bli sedd på ryggen, ty det kan väl knappast vara otäckare att ha ett baktråg under kjolen, än ett utbygge, som lifligt påminner om en bakugn på en gammal skånsk stuglänga. Jag sökte nu, lik en husvill eremitkräfta, skydd för min svaga sida hos mina fyra kamrater. Dessa buro »torn-uren» med godt samvete och öppen blick, men så hade heller ingen af dem skrifvit ovett mot detta mode-monster. Mitt förnuft sade mig högt och tydligt, att man måste vara en stor författarinna och bo i hufvudstaden, för att sjelf med godt samvete kunna deltaga i de galenskaper man skarpast gisslat.
Icke eller vöre något skäl att sluta till en sådan förändring deraf, att Mantalsräntor hlifvit hemmanen påförde,- helst dessa i början tillkommit, såsom en Bevillning, och ^edan 28 Stats-,Lag-s.Allm.Btsv.d Oec^Utsk.Bet.N-.o^S. blifvit förmedlade till ständiga räntor, hvilka äfven till en del' af förenämnde hemman utgå. Hvad beträffade den omständigheten, alt 2tne af hemmanen blifvit donerade till Grefve Axel Lilje, så hade denna donation icke kunnat sträcka sig lill mera än hvad Kronan kunnat bortgifva, nemligen Gästeripenningar och hemmantalsräntan; innehållande första anteckningen örn denna donation i 1655 års Jordebok, emellan hvilkel år och 1648 ingen Jordebok finnes, att Kyrkans och Pastors friheter voro undantagna, hvaribland måste räknas Städselrätten, såsom åtföljande Landtgillet, eller Jordeboksräntan, hvilket än vidare bestyrktes deraf, att hem. manen, oaktadt donation, oafbrutet och intill Jordeboksförändringen år 1725 varit såsom Kyrkohemman i Jordeboken införde. Anteckningen i 1708 års Jordebok, att Lyngåkra hemman varit Corporalen vid Skånska Compagniet af Adelsfane-Regementet på lön anslaget, har Kongl. Majit icke funnit vara något bevis om hemmanets förändrade natur, då endast Mantalsräntan blifvit indeld, utvisande 1646 års Jordebok, att flere Skattehemman den tiden varit indelta eller på Lön anslagne till Civile och Militaire Tjenstemän, hviket upplyser, att indelningen icke hade något sammanhang med eganderätten.
I^öranledde af den Nådiga Omsorg Eders Kongl. Majtt visar för Dess Eikes och undersåters gemensamma bästa, samt uppmuntrade af det kraftiga bidrag, Som Vid alla tillfällen Utmärkt lemnäs till Ilandets förbättrade tillstånd, hafva Malmöhus .Läns inbyggare under deri 22 October 1811 träffat en af Eders Kongl. Majit under den 8 April 1813 i Nåder fastställd, och med Nådigt välbehag ansedd öfverenskommelse, att till skogsplantering använda hvart femtionde tunnland af deras jordägor, hvarmed ock, så val sorn särskildt med plantering vid allmänna vägarne, i allmänhet är gjord början, och hvars fullbordan kommer att handhafvas och vårdas till vinnande af det åsyftade ändamålet. Med känsla af missnöje, som mindskar hågen för denna nyttiga hushålls-anstallt, har dock ortens invånare funnit, att oansedt de kraftiga anstalter, sorn blifvit vidtagne medelst vitén å ka T)en i g Junti1 \ de brottslige oell belöningar för ärtgifvarné, har dock åverkaren och vähisverkaren snart sagde i hvarje uppväxande träd funnit dess båg och fallenhet retad att detsamma borrthugga, upprycka eller på annat sätt förstöra, äfvensom de lemningar, sam i vissa trakter blifvit bibehållne af naturens egen produet af skog, städse förstöras af tillgripärens hand. iEders Kongl. Maj:t har i Dess Nådiga stadfästelse å omförmäldte öfverenskommelse behagat i Nåder lemna den förtröstande försäkran, att i deri då tillika väckte frågan örn ett förökadt ansvar för åverkan å planteringarne, och om mättet att leda dyiika brott i bevis, skulle .framdeles blifva lemjiadt Nådigt beslut. Drifven af min allmänna pligt och af den enskildta, hvilken i Länets inrättade Hushållssällskap blifvit fästad vid min befattning, oell dessutom påkallad af nödvändigheten, sa villa det med planteringen åsyftade ändamål skall kunna vinnas, vågar jag nu i underdånighet utbedja mig Eders Kongl.
Jag kan icke neka, att det hos mig som jordegarn har väckt en pinsam känsla, då jag sett huruledes de Svenska jordbrukarnes magasiner varit fyllda af hvete och råg, och att, det oaktadt, från främmande länder införts ofantliga qvantiteter hveteoch rågmjöl. Jag har erfarit, huru t. ex. qvarnanläggningar å utrikes orter blifvit gjorda med spekulation, så att säga, att ockra på våra föråldrade författningar. Man har sagt mig, att i Köpenhamn icke mindre än 20 ångqvarnar blifvit anlagda, visserligen till en del för landets eget behof, men också mycket för att till mäld mottaga det närgränsande Skånes spanmål. Det finnes för närv:de knappt mer än ett par ställen i Sverige, der man kan tillverka ett sådant hvete-mjöl, med hvilket man numera anser sig fullt belåten, och det är i de större städerne, nemi. Norrköping och Malmö. De, som vilja hafva riktigt godt mjöl, taga det annars från Preussen, Danmark, till och med från Amerika. Detta är ett tillstånd, som man H. II. 32 498 Den 28 Febrnari f. m. icke gerna kan lugnt åse, och man har goda anledningar att föreställa sig, att det blott behöfves ett undanrödjande af de hinder, som mot näringens utveckling nu finnas, för att komma till en mera gynnsam ställning. Afven Gr. Mörner har med gifvit, att han nu blott skiljer sig från sina motståndare i afse ende på sjelfva sättet för räntans afskaflande, dervid han yrkar en kapitalisering af denna ränta. Han har dock icke kunnat vederlägga de af andra talare framställda praktiska svårigheter, som måste möta vid en sådan kapitalisering. Dessutom är, såsom flera gånger här blifvit yttradt, denna ränta icke af beskaffenhet att rättsenligt böra kapitaliseras, äfven om sådant kunde verkställas. Borttagandet af denna ränta är icke någon skänk; det är verkligen ur rättvisans synpunkt ett »qui pro quo», ett något för något; ty staten, som efterskänker skatten, får derigenom frihet för näringen och bereder derigenom flertalet af invånarne, konsumenterne, bättre vara och lindrigare tull.