Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Tyst!» sade modern i en myndig ton, som om hon alltid vore van att bli åtlydd, hvilket hon emellertid sällan blef. »Han skall naturligtvis stanna här till middagen?» frågade Karl, hvars intresse för svågern gjorde honom alldeles känslolös för de epiteter brodern frikostigt utdelat. »Det förstås», sade modern, »han stannar naturligtvis hela dagen.» »Hvad säger pappa?» frågade den mörkhårige. »Pappa är mycket glad.» »Är han verkligen så rik?» »Öfver hundra tusen kronor.» »Det kan väl inte vara» – han dröjde innan han sade ut, – »puder?» »Visst inte. Pappa har tagit alldeles säkert reda på det.» »Godt, det var ändå något.» »Något? Det var ju en ryslig bondtur för Marianne, tycker jag», sade den äldste i det alla tre aflägsnade sig för att göra sig redo till middagen. Modern gick åter i köket. Hon ville sjelf öfvervaka allting. I salongen sutto Marianne, fästmannen och kamrer Björk sjelf. Det var nu strax innan middagen och för att icke för mycket förråda hemligheten hade de båda nyförlofvade måst lemna sin fristad inne i Mariannes rum. De hade fått sina omfamningar och rörda blickar af föräldrarne, men ännu var det stelt så att det kunde gå en rysning öfver ryggen. »Har det inte varit tomt för dig nu så länge du bott alldeles ensam derute på Tomtö?» sade kamrern. Marianne satt i ena soffhörnet och Börje bredvid på en stol, de sökte hålla sig skadeslösa genom att oförmärkt hålla hvarandra i hand. »Nej, jag kan inte säga, innan jag såg Marianne var der inte tomt. Jag hade ju också jemt så mycket att göra och att tänka på, – när man tar emot en sådan stor och illa medfaren egendom.» »Ja visst, men det var väl en ganska förmånlig affär?» »Den blir med tiden, men der fordras stort rörelsekapital och mycket arbete. Men det skall nog gå.» »Hvad roar du dig med, när du är ledig?» sade Marianne, helt sakta för att ingen obehörig skulle höra detta du. Det passande borde ju iakttagas. Det der förstulna, hemlighetsfulla hade också sin särskilda lockelse. »Hå, jag läser.» »Hvad läser du?»
I den folkrika trakt, som, belägen mellan hufvudstaden och Södertelge, utgör norra delen af Södertörn, hade behofvet af läkarevård redan i början af detta århundrade förmått en okänd välgörare att donera ett kapital, hvaraf årliga räntan, 150 R:dr, skulle utgå till aflöning åt en läkare, hvarjemte församlingarne i förening med Bankens pappersbruk, Tumba, för hans räkning uppbyggde en bostad, som ännu befinnes i godt och ändamålsenligt skick. Läkarens inkomster af lönen och genom ackorder, ehuru alltid knappa, voro i början, under dåvarande förhållanden, någorlunda tillräckliga för en tarflig utkomst, men hafva på sednare tiden i följd af stegrade lefnadskostnader visat sig vara alltför små att kunna för mer än kortare tid fästa någon läkare vid platsen, 180 Motioner i Preste-Sländet 1865. N:o 79. hvadan, under de sista tjugu åren, dels nästan årliga ombyten egt runi, dels tjernsten antingen mäst skötas af oexaminerade läkare eller stå alldeles obesatt. Detta förhållande, beklagligt i sig sjelft, har varit så mycket mera nedslående, som ortens befolkning, till hvilken den talrika brukspersonalen vid Tumba äfven hörer, under en lång följd af år hunnit vänja sig att anlita läkare och af honom erhålla råd, skötsel och äfven läkemedel, samt blir det ännu mer i samma män som den ifrågavarande orten genom förändrade och förbättrade kommunikationer hunnit blifva en centralpunkt, dit folk från skiljda trakter sammanströmmär och hvarifrån läkarebiträde redan nu söderifrån påkallas på 4 å 5 mils afstånd. För den, som endast med tillhjelp af kartan vill betrakta förhållandena, skall det måhända synas sorn skulle lå orter i vårt land vara, i afseende pä. möjligheten att, utan egen läkare, erhålla nödig läkarevård, bättre lottade än just den nu ifrågavarande, som är belägen mellan tvänne icke långt aflägsna städer.
En fredlig uppgörelse är det stora ändamålet, emedan man inser, att kriget alltid kostar ofantligt mycket med pengar, men man är äfven fullt beredd på krig, och så långt deras anspråk äro någorlunda rimliga och genomförbara gifver detta åt dera9 hållning och uppträdande en ofantlig vigtMan må gerna medgifva, att den engelske arbetaren i all * mänhet hunnit längre i utveckling än andra länders, men det skulle dock vara omöjligt att gifva en sådan karaktär åt de be * kanta Trade unions, såvida man ej omsorgsfullt sörjde för att utesluta alla omogna element, alla sådana våghalsar, bvilka genast äro färdiga att köra hufvudet i väggen, på samma gång som man infört en ganska sträng disciplin. Låtom oss ett ögonblick betrakta de engelska Trade uniona. För att blifva upptagen såsom ledamot i en Bådan fackförening fordras det å ena sidan betyg från tvänne ledamöter angående recipientens yrkesskicklighet, å andra sidan ett af honom själf framlagdt bevis, att han uppnått den dagaflöning, hvilken föreningen fantstält såsom den lägata, hvartill någon dess ledamot fttr arbeta. Dessutom fordrar man vissa sund hetsbetyg, emedan föreningen äfven är en understödsförening. Board of Trade har därför om dessa fackföreningar uttalat, » att det råder föga tvif-vel, att deras ledamöter utgöra blomman af deras respektiva fack ». Alla ledamöterna äro sålunda utlärda arbetare, och bland dessa återigen de dugligaste. Detta förklarar äfven, hvarför å senaste kongressen i Bradford de delegerade representerade ett jämförelsevis så lågt antal ledamöter som 817,000 fördelade på 70 fack. Det är denna élite som bestämmer, men äfven de utom föreningarne stående arbetarne njuta naturligtvis indirekte godt af löneregleringarne och mycket annat. Samtliga Trade unions ega en gemensam representation, en » parlamentarisk komité » bestående af tio ledamöter och en sekreterare; denna komité representerar föreningarne gentemot regering och parlament. Dessa märkliga föreningar sköta snart sagdt alla arbetarne9 angelägeheter, så vida de ej äro af alldeles enskild natur. Hvaije förening eger endast en gemensam kassa, hvilken å ena sidan är afsedd för sjukhjälp, ålderdomsförsörjning och begrafnings-hjälp, å andra sidan för understöd under arbetsbrist ooh strejker.
För den händelse, att Ridderskapet och Adeln, såsom jag förmodar, återremitterar ifrågavarande Utlåtande till StatsUtskottet, anhåller jag, alt få fästa Utskottets uppmärksamhet på den omständighet i afseende på Grefve Brahes förslag, att Svenska Militär-väsendet, likasom, andra Nationers, ej kan i fredstid bibehållas på samma fot, som krigstid fordrar. Derföre äro i Frankrike och England en mängd Officerare ställde på half sold under freden, för att vid krigstillfälle vara att tillgå; och jag tror, alt härmed skulle kunna jemföras den åtgärd hos oss, att, genom Expectance-löner åt Officerare i fredstid, kunna uppsätta nödigt Befäl vid utbrytande krig, så mycket nödvändigare, som om bela Beväringen blefvc uppbudad, skulle vid hvarje Regemente Befäl saknas för 4^de Bataljonen. Jag hemställer derföre, om icke i Grefve Brahes Motion ligger grunden till en hushållnings-princip; och anhåller således, att Utskottet måtte tillstyrka det begärda anslaget af 5,000 R:dr. Herr Nordenanckar_, Gustaf: Då jag känner den Assessor "Wahlström, som Herr von Hartmansdorff nyss omnämnde, samt hans torftiga belägenhet med en stor familj, anser jag mig pligtig upplysa, att han varit en nitisk och skicklig Tjensteman, 26 H. 14 2io Den 29 Maji. samt verkligen är berättigad till pension; men gått miste derom af brist på erforderligt Läkarebetyg. Han var Kronofogde i Ölands Norra Mot; men körde omkull och skadade sig dervid så illa, att han blef oskicklig till Kronofogde-befattningen, och derföre måste begära afsked, hvarvid han ock anhöll om pension. Han erhöll afsked, men pensionen afslogs, emedan Läkarebetyg saknades. Vid samma tid inrättades den provisoriska Länsstyrelsen på Öland, hvarvid Wahlström blef förordnad till LandsKarnererare, och han yrkade derföre icke vidare på pension, förrän denna befattning och dermed förenad inkomst för honom upphörde.
Den stora pluralitet, hvarmed myntbestämningen blifvit hos Ridderskapet och Adeln beslutad , ger all anledning till den förhoppning, att de åtgärder, som efter mogen pröfning finnas häst och säkrast föra till heslutets verkställighet, äfven skola af Ridderskapet och Adeln vidtagas. Den, som vill ett ändamål, bör vilja alla goda medel till dess ernående. För min del instämmer jag i den mening någre Ledamöter af Utskotten yttrat, att Bankens nuvarande metalliska fond är tillräcklig, för att utan våda genast hörja utvexling af silfver emot sedlar efter 12$ sk:r, så framt riktige åtgärder med Banken eljest vidtagas. Denna mening delades af en Den 9 Juli» f. m. «7 en nyligen bortgången lika vördad och saknad, som erfaren Statsman, länge Ledamot af BancoStyrelsen. Han ansåg redan år i8a3 Bankens redbara fond, ehuru då i million mindre än nu, vara för ändamålet tillfyllestgörande. Jag fäster för öfrigt mindre vigt vid den metalliska fondens arithmetiska förhållande till sedelstocken, än dervid, att Bankens framtida functioner fastställas på ett ändamålsenligt sätt, och att BancoStjn-elsen, med lemnad fidi frihet att vidtaga de verkställ ighetsåtgärder, som af omständigheterne påkallas, alllid sorgfälligt iakttager å ena sidan , att icke hastigt indraga rörelse-capitalet, och, å den andra, alt ersätta den minskning af erforderlig metallisk valuta, som tillfällige orsaker kunnat föranleda. För sistnämnde åliggande bör den vinst, Banken af lånerörelsen med sina sedlar upphemtar, i första rummet användas.
Befinnas, vid uppsummerandet af de öfriga, rösterna lika delade, må_ denna sedel öppnas och gifva decision. Är pluraliteten redan vunnen, bör den aflagda sedeln ouppbruten genast förstöras. §•46. Då uti Riksniimnden proposition till fattande af definitift beslut öfver en Konungens framstäilan, eller ett betänkande eller en annorledes väckt fråga är med Ja och Nej besvarad, och anmärkningar i saken under diskurserna gjorda, bör propositionen inrättas i enlighet med dem; och skulle målet, under diskurserna, skiljas uti flera delar, hvaröfver serskilda anmärkningar göras, då skall, enär sådant äskas, proposition öfver hvardera delen serskildt anställas. På lika sätt förhålles, om första propositionen på någon Konungens framstäilan eller ett betänkande eller annat mål, som flera delar innefattar, blifvit med Ja och Nej besvarad. Har lagförslag, som flera ajdelningar eller paragrafer innehåller, blifvit efter afdelning eller paragraf under öfverläggning laget och beslut först öfver hvarje afdelning eller paragraf 44 Förtlag till ändring, i Grundlag. — Riksdags-Ordn. §• 55. Landtmarskalk eller Talman ma ej kunna vägra proposition, utom i det fall, då han finner en väckt fråga bokstafligen strida mot Grundlagarnes lydelse; börande förut hafva skälen till sitt vägrande anfört. Skulle ej Ståndet med honom instämma i begreppet härom, utan ändock yrka proposition, äge han att förklara öfverläggningen hvilande, och förvises målet till Constitulions-C/to&ollef, hvilket åligger alt, inom kort förelagd tid, inkomma med inotiveradt och bestämdt Utlåtande Öfver frågans stridighet eller enlighet med Grundlagen. Hvad Utskottet förklarar icke vara deremot stridigt, derå må proposition sedan icke vägras. Pröfvas det vara af motsatt beskaffenhet, må den, som motionen gjort, vända sig, der honom så godt synes, till Constitutions-GMefte/, på sätt som Regerings-Forrncns 81 §. föreskrifva'. §. 56. Intet ärende må nedläggas utan Ståndets uttryckliga beslut.
Derjemte bör i betraktande tagas, att han under sin tiliryggalagda akademiska bana ofta måst, så vida egna tillgångar saknats, för studiernas fortsättande åsamka sig skulder och äfven, sedan han hunnit det eftersträfvade målet, får vidkännas många och betydliga extra utgifter, såsom till böckers inköp, korrespondens och icke sällan understöd ät fattige studerande. Och då de förut knappa iönerne, till följd af den alltjemt stigande lefnadskostnaden, måste blifva i samma mån otillräckligare, kan, om detta missförhållande får fortfara, lätt inträffa, alt Universiteten komma att sakna lämpliga personer för sina lärostolar. Rikets Ständer hafva alltså ansett både billighet och det allmännas interesse fordra en förbättring af ifrågavarande Professors-löner; och då, enligt Universitetens stater, vid Upsala Universitet finnas 2 och vid Lunds 3 Professors-platser med löner å 1,600 R:dr, utom de för Professores emeriti bestämda löner å enahanda belopp, utgörande vid Upsala Universitet 2 och vid Lunds 4, rörande hvilka sednare löner, de der äro uppförda å allmänna indragnings-staten, Rikets Ständer, vid regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvudtitel, komma att besluta, hafva förstnämnde 5 Professors-platser, af ofvananförda skäl, funnits lämpligen böra ökas till 2,000 R:dr, eller samma belopp, som vid sisliidne riksdag för då inrättade 2 nya professioner bestämdes, och följaktligen, till förhöjning af Iönerne för ifrågavarande 5 Professors-platser, deraf 2 vid Upsala och 3 vid Lunds Universitet, en summa af 2,000 R:dr blifvit beviljad, att utgå med 400 R:dr för dom hvardera. Elemenlur-Uir overken. 8:o.
I följd af alla dessa skäl kan jag icke öfvergå på den af flera talare yrkade satsen, att det vore en fördel att återförvisa ärendet till Ulsk., aldraminst som en sådan återremiss icke kan inskränka sig lill någon viss yttrad mening, utan blir en generel återremiss af allt hvad här blifvit sagdt; och då en ledamot, nemi. Hr von Hartmansdorff, yttrat sig i saken, innan jag kom tillstädes, och jag skulle förmoda att i detta yttrande anmärkntr förekommit mot näringsfriheten, hvilka jemväl komma att medfölja till Utsk., så skulle man sätta Utsk, i tvifvel 0111 hvad för mening R. o. Ad. hade till Utsk. återremitterat, och följaktligen skulle resultatet säkerligen blifva en ovisshet inom Utsk., huruvida R. o. Ad. vid i84o års riksdag lika varmt och lika allmänt, som vid föregående riksdagar, ifrade för näringsfriheten. Dessutom anser jag mig höra fästa uppmärksamheten på det tillstånd, hvaruti frågan sig befinner, och jag anhåller, alt Hr Ridd.SecreCn behagade upplysa om prot.utdr. från de öfriga Stånden ankommit, med tillkäunngifyande af den behandling ärendet der erhållit. Skulle, sorn jag förmodar, betänk, redan vara af ett Stånd bifallet, så vore det ett ytterligare skäl för R. o. Ad. alt äfven bifalla det. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att ännu ingen underrättelse ankommit, huru detta mål hos något af de öfriga RiksStånden blifvit afgjordt. Den 17 Juni f. 111. 3'7 Gr Horn: Flere värde talare hafva delat min åsigt, alt en återreiniss till Ekon.Ulsk. af delta betänk, der ma handa skulle uppväcka split och stiidigheter mellan ledamöterna derinom af de särskildta Stånden, om an det ej skulle sprida sig till de särskilda ståndsförsamlingarna, och Gr. Posse har visserligen invändt, alt om än en sådan stridighet uppstod mellan Stånden under denna riksdag, så vore det dock fördelaktigare, än örn denna stridighet skulle uppstå mellan Konungen och R. St.
Såsom ersättning för de kostnader och de bestyr samt det äfventyr, detta låns anskaffning och tillhandahållande komme att för låneöfvertagarne medföra, hade dessa förklarats berättigade att beräkna sig till godo och i förhållande till de skeende inbetalningarne innehålla en provision af 2^ procent utaf hela lånebeloppet. Utom den i lånekontraktet stadgade godtgörelsen för derforinnan upplupna räntor hafva å meranämnde lån inbetalts: under sistlidne Januari månad R:dr 682,500 under » Februari » 358,215 under » Mars » 422,175 under » April » 520,650 471,90U under )) Maj » och under )) Juni » 469,560 eller, med tillägg af den innehållna provisionen ä 2^ procent, 75,000 — tillsammans R:dr 3,000,000: Enligt hvad Kongl. Maj:t, genom derom till Fullmäktige aflåtna nådiga bref, tillkännagifvit, hafva till utgifter för det med ofvanberörda kreditiv afsedda ändamål af Kongl. Majit anvisats ett sammanlagdt belopp af R:dr 2,962,389: —, hvaraf från Riksgälds-kontoret, efter Kongl. Krigs-kollegii erhållna reqvisitioner, hittills utbetalts: under sistlidne Januari R:dr 550,000: — under » Mars » 700,000: — under « Maj » 680,000: — „ 1.930,000: — Med tillämpning af det i reglementets 172 § meddelade stadgande, enligt hvilket Fullmäktige äro berättigade att, i förhållande till beskaffenheten och omfånget af de göromål, som uppdragits åt de af Fullmäktige för besörjandet af de med ränteoch amorteringsliqviderna för de fonderade statslånen samt andra dermed gemenskap egande ärenden utsedde Deputerade, bestämma de arfvoden, hvaraf bemälde
Län skulle inträffa, att större delen af en sockens innevånare vägrade att deruti ingå, de hemmansinnehafvare inom samma socken, flere eller färre, som dertill voro hugade, ägde, så vidt de funnos vederhäftige för spanmålsanslaget, till säkerhet hvarför inteckning i deras egendom borde tagas, inrätta ett serskildt Magasin för sig på enahanda vilkor, som hade ägt rum för bela socknen i fäll den på anläggningen ingått; dock att det under ett års tid derefter borde vara socknens öfrige innevånare öppet att uti det sålunda inrättade Magasinet med egna tillskott deltaga. Derjemte förständigades Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i sistnämnde 2:ne län att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla de verkställighetsåtgärder, som i afseende på undsättningsskuldernas liqviderande och bildandet af Distrikt-Magasiner blifva af dem vidtagne, samt till Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse öfverlemna serskilda för berörde Magasiner upprättade Reglementen, grundade på de allmänna föreskrifter, som innefattas i Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 17 Mars 1824. Kongl. Ma jäs Befallningshafvandes i Elfsborgs Län framställning, om eftergift under vissa vilkor af en del utaf Länets undsättningsskulder, fann Kongl. Maj:t, i följd af Rikets Ständers härom anmälda beslut, icke kunna i Nåder bifallas; För öfrigt och enligt Rikets Ständers yttrade önskan förordnade Kongl. Maj:t i allmänhet, att vid indrifning af Statens fordringar för meddelad undsättning i missväxtår borde förfaras med den skonsamhet, att jord, utsädes-säd samt erforderlige dragare eller åkerbruksredskap icke tillgripas. Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Norrbottens Län underdåniga anhållan om inställande tills vidare af ali inbetalning å Länets undsättnings - Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 jfan. 1840, 87 skulder förföll genom nu medgifne förändringar i återbetalningsvilkoren för dessa skulder.
Jag får till alla delar instämma i den förändring, Hr Ramsay nu gjort i det af honom framställda förslag; och vill såsom skäl, hvarför jag icke kan förena mig med dem, som yrka rent alslag å Utsk:ts hemställan, förklara, att efter den förändring, strafflagstiftningen på sednaste tider undergått, det kommer att i så ytterst få fall inträffa, att någon Adelsman förverkar lif, ära eller adelig frihet, och att det derföre är öfverflödigt bibehålla ett lagstadgande, som förlorat nästan all betydelse. Jag yrkar fortfarande bifall till Hr Ramsays sednare förslag. Gr. Liljencrants: Sedan Hr Ramsay och Frih. Leuhusen förklarat sig icke vilja afstå från det af dem framställda yrkande, ber jag att få med dem förena mig. Hr Olivecrona: Då jag i afseende å det förslag, jag framställt, icke rönt understöd af någon, får jag förena mig i det af Hr Ramsay och Frih. Leuhusen gjorda yrkande. Frih. Cederström: Ehuru jag icke tror, att likheten inför lagen är på något sätt åsidosatt derigenom, att ifrågav:de förhållande bibehålles, enär lagens stadgande är för alla lika, fastän de domstolar, hvarest det tillämpas, icke äro desamma, får jag dock, enär det är af vigt att enhet vinnes med afseende å proposm, och Gr. Liljencrants från sitt yrkande afstått, förena mig lika med honom i det af Hr Ramsay och Frih. Leuhusen framställda förslag, som numera, efter den af dem benäget vidtagne förändring, så föga skiljer sig från enkelt afslag. Hr Roos af Hjelmsäter, Carl Ulrik: Jag anhåller om propos. på rent afslag af Utsk:ts hemställan. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o.
Däraf tanken i poemet. H e n n e s sista ord till de sina v o r o: farväl, farväl! Den unga flickan var &gt; hemmets ljusa stråle, dess luft o c h t o n », dess allt-i allo. / 3ulen jublar, nejber glittra, solen spinner strålars garn; far ocb, mor pemobigt gläbjas fingo t / os sitt fära barn. Dagen fom, ocb, böbens ängel b / Ptftar itvxta pingars par: pib ett t / pisfanbe farväl t / on till sin längtans Salem far. IDUN 18b7 O r e n s ögon, Höben fyjärtan, binöen sorgens törnefrans; nej, sen upp i tron ocb; poppet, ofcan stjär » nors anoegfans; sen er 2tnna, b; ur b; on pinfar, t er safnaos sabbatsstunö, nu er gentus 6äruppe t be epigas förbunö. mycket fint, motsvara hälsans och den verkliga et är en vansklig sak att sig flickan det barnets dräkt bli beroende f r å n b a r n d o m e n a t t alltid f i n n a b l o t t vackert, gå som diktan ut på är modernt, då komma och traktan i framtiden att alltid v a r a k l ä d d efter att sista både som dotter och hustru. o m h o n längre fram lifvets sådan fråga kunnat uppstå visar på, att ett missförhållande hänmåtte äga nödtorft. godt, men — Mannen hållspengar den o m k r i n g o s s, se vi e n stor skara o g i f t a k v i n - ett hem, nor, s o m under bättre förhållanden godt, smakligt bord m e d borde blifva utmärkta af ogifte män, om afhjälpas.
Beträffande dernäst Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, rörande den indragna behaglig tids förlänings-spanmålens användande till förbättring af de kyrkolierde-löner, hvilka för närvarande understiga värdet af 100 tunnor spanmål, så och då erfarenheten vitsordar, alt det allt för ringa beloppet af de med vissa kyrkoherde-beställningar förenade löne-förmoner ofta medfört menliga följder, i det att dels svårighet förefunnits att till dylika tjensler erhålla lämplige sökande, dels innehafvarne af sådane svagt lönade pastors-befallningar af näringsomsorger förhindrats alt, åt embets-göromålen uteslutande egna sin tid och förmåga, har Utskottet, som emedlertid icke ansett lämpligt tillstyrka Rikets Ständer att på förhand i allmänhet medgifva den lill Stats-Verket inflytande behaglig tids förlänings-spanmålens disposition till det af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne ändamål, funnit sig böra föreslå, det Rikets Ständer måtte åt Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna att, uppå underdånig ansökning af vederbörande kyrkoherdar, hvilka med behörigt betyg, ulfärdadt vid sockenstämma under Ordförandeskap af en utaf Consistorium förordnad Prestman, styrka, det de vid deras pastorat inflytande löneinkomster icke uppgå till ett belopp af 100 tunnor spanmåls-värde, och efter Nådig pröfning af dervid förekommande omständigheter, använda den behaglig tids förlänings-spanmål, som, med tillämpning af de utaf Utskottet nu föreslagne grunder, till Stats-Verket hädanefter kan varda indragen, lill förbättring af bemälde pastorers lönevillkor; dock att dylika anslag ej må beviljas till högre belopp, än för åstadkommande af fyllnad i 100 tunnor spanmåls löneförmoner; hemställande Utskottet derjemte, dels att ifrågavarande dispositioner af behaglig tids förlänings-spanmål icke mätte af Kongl.