Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att då uti benämningen sätta Sverige såsom egare i motsats till Rikets Ständer såsom egare, anser jag icke vara rätt, isynnerhet som uti dessa benämningar bredvid hvarandra ligger något vilseledande, hvilket man bör undvika. Den inom Utskottet äfven föreslagna benämningen Svenska Banken anser jag i alla afseenden god. Det är ett vackert och passande namn, som icke i sig innebär något vilseledande begrepp. I händelse mina nu gjorda framställningar vinna Rikets Ständers bifall, så torde de öfvergående stadgandena böra återförvisas till förnyad behandling af Banko-Utskottet. af Herr Lagerhjelm. G. R.\ Då Banko-Utskottet vid innevarande riksdag, i följd af afgifne enskilda motioner, funnit ändamålsenligt att föreslå i ikets Ständer en sadan förändring af den 30 Banko-Utskottet* Betänkande JV& 32. varande Riksbankens verksamhet, att densamma bör fördelas i 2:ne särskildta Bankinrättningar, nemligen ”Rikets Ständers Bank”, hvilken skulle ega till sin uppgift att upprätthålla myntvärdet och enligt 72 § Pegerings-formen utgifva sedlar, hvilka för mynt i riket skola erkännas, med en grundfond af Tio millioner Riksdaler Riksmyut, samt öfverlemna sina öfriga fonder och tillgångar till en annan bank-inrättning, hvilken. under namn af ”Sveriges Bank”, eger att med en grundfond af Tjugo millioner R:dr R.unt öfvertaga den från Rikets Ständers Bank afskiljda lånerörelse, samt att bedrifva denna och annan bankrörelse — kan jag icke med Utskottets pluralitet instämma deri, att icke uti denna sistnämnda bankinrättning, hvilkens verksamhet förnämligast afser industriens och näringarnes behof af rörelsemedel, inrymma rättighet för enskilde personer, att tillika med Rikets Ständer ingå som bolagsmän, hvarigenom denna bankinrättning blir i tillfälle att tillegna sig ali den erfarenhet och kraft, sorn alltid det enskilda intresset inom näringarnes område under alla förhållanden gifver.
Att lagstiftaren, sedan långliga tider tillbaka, insett den stora nytta, som, genom ett bättre ordnadt jordbruk, för riket vore att förvänta, om II. H. 8 i tt Den 3 December e. m. hvarje jordägare finge sina äger för eig utbrutne, synes tydligt när man genomgår de lagstadganden, sorn blifvit för Landtmäteriet utfärdade; man finner deraf, det lagstiftaren alltid haft det målet för sig att upnå, att jordägarne matte få sine ägor för sig, i så stört sammanhang som möjligt, utbrutne, meni på samma gårig tvekalt, genom för stränga lagstadganden, göra intrång uti den enslifteä äganderätt, oeh derföre så småningom öfvergått till allt Strängare Och strängare lagbestämmelser för jords skiftande, tills Slutt. 1827 års SkiftesStädgä blef utgifvén, hvarigenom steget tOgS föllt Ut, Och deruti minsta jordägare uti' by, i likhet med öfrige i byn varande delägare, lemnades vitsord att skifte begära och tvinga sine meddelägare deruti ingå. Att detta är ett stort intrång Uti äganderätten, kan väl svårligen bestridas; men då lagstiftaren, för det allmännas bästa, ansett ett sådant intrånguti den eniskildtes äganderätt vara af nöden, sä bör väl Staten mellankomma och på något sätt underlätta de drygä kostnader, som dell enskildtéy i följd af det tvång honom pålägges, måste vidkännas. De kostnader vid skiften, sorn för jordägarne ärö kännbarast, utgöres af arfvodet till FofrättmsLandtmätrn och den dryga utflyttningskostnaden; derföre anser jag det Staten, till desse utgifter, borde lemna jordägarne räntefria Ian, mot en' årlig afbetalningsskyldighet.
Gud skall veta, att jag, om så skall vara, lemnar Upsala utan saknad. Ty jag känner, att jag gör det nu. Jag kommer aldrig tillbaka. Det har varit mitt största fel, att jag ej gjort det långt före detta. Ty det fins ingenting värre än att gå sysslolös midt uppe i ett lif, som man hatar. Det är möjligen mitt eget fel. Men jag kan ej lefva i Upsala. Och vet du hvarför? Jo, det värsta är, att man tappar sin ungdom här. Och min ungdom vill jag behålla, så länge mitt lif varar. Ty är den slut, hvad ha vi då kvar? Lifvet är kort, och hvad som kommer efter, det vet ingen. Du skall icke tro, att denna tanke är ny för mig. Den har grott hos mig länge, länge. Den är icke född af en torr reflexion. Den har växt upp inom mig och växt till ett beslut. Och motiven finner du i hela mitt lif, i mina forcerade nöjen, i min irritation, i mitt galna försök att omvända den där flickan, i min ohåg för att studera, i min ifver för religionsfrihetsfrågan och – i en sak till. Ty när man är ung och lefnadsfrisk, kan man till en tid känna det som en hälsa, detta lif med lösa kvinnor. Men nu är det för mig blott en ytterligare plåga. Jag kan icke bli det lifvet kvitt, och jag står inte ut att lefva det. Hvad jag behöfver, är ett arbete, som ger mig intresse för att lefva, en lugn verksamhet, som lär mig att älska lifvet, hvilket är det samma som att lefva. Jag skulle kunna taga hvad som hälst, tror jag, hällre än att gå här och »mogna» i en fyra, fem års tid, innan jag tar examen. Ty det är ju så, man här i sta’n säger, när man vill bemantla, att man på ett fint vis slår dank. Jag är 25 år nu och har således i rundt tal räknadt lefvat halfva mitt lif. Den andra hälften vill jag gärna använda bättre än den första. Farväl med dig. Och tack. Grane.» En halftimme senare satt Grane i vaggonen och hörde, hur konduktören slog igen kupédörren om honom.
Om så vore, är också anslagets beviljande så mycket lättare. På dessa grunder hemställer jag, att R. o. Ad. målte återremittera betänk., på det StatsUtsk. måtte taga ämnet i närmare öfvervägande och anvisa någon summa, som blefve tillräcklig för att på ett eller annnat sätt få stallet flyltadl från den tomt det nu innehafver. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag ser icke någon ledamot af StatsUtsk. här närvar., hvilken kunde besvara de anmnrkntr, som Hr von Hartmansdorff gjort, men med afseende på det förväntade snara slutet af riksdagen, hemställer jag, huruvida det är en möjlighet för StatsUtsk. alt nu kunna uppgöra något annat förslag, än Utsk. nu uppgjort. Ett anslag af en summa till en byggnad skall grunda sig på ritningar och kostnadsförslag. Anser man nu det afgifna kostnadsförslaget vara för högt, så hemställer jag om det nu vore möjligt att tillstyrka ett mindre anslag, när man ej har någon grund att byg ga el t sådant förslag uppå, under saknad kännedom af huru stor en sådan summa bör vara. Hade StatsUtsk. i det kostnadsförslag, som blifvit till Utsk. öfverlemnadt, funnit någon minskning kunna äga rum, så hade det varit en rättighet och skyldighet för Utsk. att föreslå en nedsättning i koslnadssumman, hvarmed det bort ingå lill R. St. Nu har deremot Ulsk., såsom dess betänk, innehåller, icke satt i fråga, att de behöfhga byggnaderna kunde för en mindre summa på den nu ufsedda localen uppföras, ulan har deremot endast ansett sig kunna afgifva ett obestämdt förslag, hvaruti finnes lösligen omnämdt, att man möjligen kunde bygga detta stall på ett annat uppgifvet ställe för en mindre summa. Att grunden på den af Utsk. nämnda plats är ganska osäker, det veta vi alla, och detta skulle då naturligtvis, efter noggranna undersökningar, iakttagas vid uppgörandet af ett kostnadsförslag för stallbyggnadens uppförande på della ställe; men att nu medhinna detta, anser jag vara uppenbart omöjligt.
Härefter följde OJfenbachs nätta operett » De pratsjuke », i musikaliskt hänseende en af mästarens allra friskaste skapelser, i hvilken kvällens hjältinna, fröken Ekström, i en ung kärlekshjältes skepelse skördade både blommor och lager för sitt intagande och hurtiga spel, synnerligen efter fö- redragandet af andra aktens kända bravurkupletter » Cest 1 ' Espagne ». Fru Lindström gaf drastisk färg åt den pratsjuka hustrun och fröken Hamberg mycket behag åt den unga fagra Inez. Hrr Lundin, Warberg och Änder på mansidan delade värdigt förtjänsten af kvällens obestridliga framgång. Innehåll sförteekning. Rosina H e i k e l; af Felix Lindberg. Idun Byrå: K l a r a v. k r. 0: — H i m 111. Modet, u t i m kol. pl. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas a b y r å n k l. Allm. Virginia Utgifningstld: hvarje helgfri fredag. Iduns Tryckeri Aktiebolag 6:te å r g. - r a d. Larsson. T h a n förblef städse hennes ledare och vän ä n d a till sin d ö d. * Denna sympatiska teckning af en fmt och ädelt begåfvad landsmaninna, hvars dödsfall inträffade redan i början af detta år, har Idun först nu lyckats erhålla från en person, som stod den bortgångna nära. Det kan dock aldrig vara för sent att i de svenska kvinnornas blad hugfästa minnet af en sådan syster. JBlifven faderlös redan i sin första barndom, måste hon tidigt vänja sig vid t r ä g e t arbete för att kunna bispringa sin m o r o c h e n y n g r e bror. Vid sjutton års ålder togo de slumrande konstnärliga anlagen u t sin rätt, och hon började då m e d eld o c h kraft ä g n a sig åt målning. La Roehefoucauld. Det fanns hos henne ett r ö r a n d e b e h a g, som intog alla. F å, beröfvade hörselns gåfva, hafva väl varit så a n g e n ä m a och eftersökta som hon.
Proposition N:o 69. da till efterrättelse, derest detsamma, efter skeende underställning, af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande godkännes, samt med iakttagande att, vid utstakande al nya residenstomten, densamma erhäller enahanda storlek, som den förut varande. Härjemte har Kongl. Maj:t i nåder förklarat, dels att staden må vara berättigad att, der godvillig öfverenskommelse mellan vederbörande icke kan träffas, med tillämpning af gällande författning om expropriation, inlösa de områden från såväl stadens till enskilde upplåtna donationsjord, som Wåxnäs egendom och W åxnäs bryggeribolag tillhörig mark, som erfordras för stadens utvidgande efter förberörda plan och en i sammanhang dermed föreslagen landsvägsrätning; dels att, beträffande sättet och vilkornn för lösen af de gamla tomter eller tomtdelar, som erfordras till torg, gator och allmänna byggnadsplatser, äfvensom till reglering enskilde tomtegare emellan, vid de i dessa hänseenden emellan vederbörande träffade öfverenskommelser må bero. Beträffande frågan om beviljande af anslag för tomtregleringens genomförande har Kongl. Maj:t, i anseende till den svåra hemsökelse, som inträffat genom den staden öfvergårigna brand, väl (unnit statsbidrag härtill böra af Rikets Ständer äskås; men då understöd från det allmännas sida skäligen icke kan påkallas för så beskaffade utgifter, som beräknats för planering och stensättning af torg och gator, eller till inlösen af jord, som är afsedd att sedermera till enskilde åter upplåtas, vill Kongl. Maj:t härmed endast föreslå Rikets Ständer att för inlösen af den jord med derå varande byggnader, som, enligt den fastställda planen, erfordras till gator, torg och allmänna platser, bevilja staden Carlstad ett anslag utan återbetalningsskyldighet, motsvarande den härför beräknade utgift, eller i jemnadt tal Etthundratolf Tusen Riksdaler. De ärendet tillhörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars behandling frågan varder hänskjuten. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. CARL. G. Lagerstråle. Kongl. Maj:ts Nåd.
Bara att tänka MAX (med stigande häftighet). accepterar och hvad ni icke accepterar. Ni tar emot Ja, jag känner er. Jag vet på pricken, hvad ni tributen af mina tankar, af min längtan, af min pas sionerade hängifvenhet ni tar emot det högst graciöst och ostentativt, ni gör ingen hemlighet däraf, icke ens för er man. Men om jag blott en enda gång försökte ... Ja, jag har hållit till godo, men ni inbillar er väl inte, att jag varit nöjd med det ni skänker mig. Om det en gång blefve fråga om att i minsta mån lämna något i gengäld, så... LEONORA (lågt och hastigt). och ser på henne. Leonora varmt och energiskt.) Jag Jag lämnar gengäld. På mitt sätt. (Max tiger älskar er icke som ni älskar mig. Jag har aldrig försökt att inbilla hvarken er eller mig själf det. Som kvinna och hustru är jag lycklig nog att älska min man så högt, att det är mig en ren plåga att blott tänka någon annan i hans ställe. 125 MAX (ironiskt). ligen icke eftersträfvar. Ni hedrar mig med ett förtroende, som jag egentLEONORA (litet kallt). sagt er. Jag upprepar ju blott, hvad jag så ofta förr har göra det lättare för er att fatta ett beslut? MAX. (Mildare.) Inser ni icke, att det är för att det! Jag begär ju intet, som ni icke med godt samvete kan gifva mig. LEONORA (skakar på hufvudet). Beslut! Beslut! Kommer ni nu också och fordrar hållande. Intet är som förr. Ni glömmer edra egna och anvisar honom plats bredvid sig.) Max käre Max låt oss nu talas vid som de goda vänner Ni har själf genom att tala förstört vårt för ord nyss. (Max tiger. Leonora sätter sig på chäslongen vi trots allt verkligen äro. Ni inser er bitterhet och med hade trott Om jag nu ger efter för nyss visade, att ni inser det (suckar) bättre än jag till er och låter er stanna »utan fordringar», inser ni då mitt rätt rymliga samvete icke har lust att betunga mig med.
Det var en menniska – och idealmenniskan – som borde utgöra slutpunkten i menniskoslägtets historia; men sedan häfdernas bok igenslagits och förseglats med den eviga fridens insegel; sedan menskligheten uppnått sin bestämmelse, i det att hvarje Guds barn, hvarje medlem i det stora brödraskapet blifvit den förstföddes beläte lik (Rom. 8, 29); då äro de alla, såsom Messias, herrskare och skola alla regera i evigheters evighet (jemför Uppenb. 22, 5) och öfver detta folk af konungar är icke längre en menniskoson, utan Gud sjelf den evige högste konungen. „Verldens nionde konung“, heter det i afhandlingen Pirke Elieser fol. 11 med hänseende till denna lära, „skall blifva Messias, och Messias skall utbreda sitt välde från jordens ena ända till den andra. Men den tionde konungen blir den helige högtlofvade Gud sjelf. Då blir riket åter öfverlemnadt åt sin grundare, såsom skrifvet står i Esaias (2, 17): „Herren allena skall vara hög på denna tid“ och (44, 6): „jag är den förste och den siste: förutan mig är ingen Gud“, samt i Sacharja (14, 9): „På den tiden skall Herren blott vara en, och hans namn blott ett“. Äfven denna åsigt återfinnes i nya testamentet, der det läres, att Kristus, efter att hafva fullgjort de dödas uppväckelse och domen, samt besegrat sitt rikes yttersta fiender, de demoniska magterna, nedstiger från sin tron, och att den egentliga teokratien derefter börjar. Man läse Paulus’ ord: „Ty såsom uti Adam alla dö, så skola ock i Kristus alla varda lefvande gjorda. Men hvar och en uti sin ordning: såsom förstling Kristus, derefter de som tillhöra Kristus i hans tillkommelse. Derefter ändan, då han öfverantvardar riket åt Gud och fadren, då han gör allt välde och all magt och kraft 36 om intet. Ty han måste regera, tilldess han lägger alla fiender under sina fötter.
Genom bilagan är styrkt, at i utlagor och beswär lil det allmänna mäste betalas omkring fem Riksdaler Banco för hwarje Tunna Säd. som efter den högsta äring kan skördas pä sädane Hemmans jord, och dessutom tillkommer Bruknings-kostnaden, som, efter hwad hwarje Landtman känner, upgär nära til hälften af hela »växande grödan. Deraf är lätt funnit, at 63» Den 9 Junit. desie Hemman icke äga nägot wärde, at de endast kunna innehafwas af Slögdcmän eller Handtwerkarc, som genom binäringar, dä Jordbruket icke päkallar hjelpcn, mäste söka sin utkomst. ^bardet ä alla Skattehernman ligger således förnämligast i den mer eller mindre stattfria jorden, som efter bestattmngen genom arbetsfliten rilkommit. Ägendomsrätten bör i alla Samhällen wara helig. Det är en falst tanka, at all jord tilhör Staten. Genom de högtidligaste Köpebref har Swensta Allmogen pä sin ssattmannajord sörwärfwat sig ägande rätt, och genom lika högtidliga försäkringar, gifne af Konungamakten och Folket, hafwa de blifwit tryggade, at denna jord och derä steende odlivgar aldrig skulle beläggas med nya grundräntor. Säterierne äro ma hända tilkomne af de sörsta Rikets Inkräktare, jämnårige med Upsala Ode, som dä war Kronans enda ägendom och ägdes afOdalböndcr. De hafwa säledes aldrig tilhört Krorran. De köpas och besittas med Konungens tillstånd, som aldrig nekas ät hwarje Swenst man.
St., vid innevarande Riksdag, efter iakttagande af hvad E. K. Maj:ls Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, jemte serskilda inom RiksStånden väckta Motioner och förhållandena i öfrigt ansetts föranleda, vidtagit följande reglering, nemligen: i:o Till lyshållning med flera utgifter för Kronans publika Hus i Stockholm Accords-förskott och 2:0 er sättningar 3:o Fångars skjuts, underhåll medicamenter m. m 4:o Remisslage 5:o Observationsoch Upp börds-Procenter 6:0 Mantalsskrifnings-Provisio' XlCt* e » « é « e é « 7:0 Restitutioner 4ooo: 6000: —■ — 160,000: 35oo: -— —« 10,000: io,5oo: 4ooo: — —• 4 Exp. Utsi-, Förslag till und. Skrif v. N;o 238- 8:0 Byggnader och reparation ner i Stockholm : för Kongl. Slottet . , för öfriga publika Byggnader i Stockholm . 1 9:0 Byggnader och reparationer i Landsorterne med derunder beräknad ordinarie Ränta, 964 R:dr 4° sk. 6 rst., och Tionde, 4 R:dr 34 sk. 6 rst. 40:0 Städers friheter med 11,667 R:dr 8 sk. 5 rst. ordinarie Ränta och 285 R:dr 27 sk, 9 r£t. Tionde derunder* 11 :o Gästgifvares friheter . deraf 8617 R:dr 1 sk. 4 rstutgöra ordinarie Ränta och 3 R:dr i3 sk. 6 rst. Tionde 42:0 Färjor och Färjekarlar deraf 96 R:dr 38 sk. 2 rst. belöpa såsom ordinarie Ränta och i4 R:dr 8 sk. 3 rst, såsom Tionde. 13:o Tiondeprofvare x 4:o Spinnhuset i Stockholm 15:0 Spinnhusen i Landsorterne «»•***•• x 6:0 Flyinge
Ångbåtarne, som i alla riktningar befara Mälarn och skärgården, och stundom äfven begagnas till krono-transporter, medföra fortfarande mycken lindring i skjutsbesväret. Antalet af de gästgifveriet värdshus och krogar, hvilka bränvins-minuteringS-afgift blifvit påförd, uppgick år 1837 till 219. 19 Städer. Södertelje. Handel, handtverk, fabriksrÖrelse, sjöfart, tobaksplantering och tegeltillverkning utgöra de näringsgrenar, hvaraf stadens invånare hafva sin bergning. Välmågan är i märklig tillväxt, hvartill orsaken till ej obetydlig del ligger i den ökade rörelse i staden, som uppkommit genom den å sednare åren tilltagande farten å Södertelje kanal. År 1837 uppgick folkmängden till 1,078 personer, eller 57 mera än 1832, och funnos förstnämde år i staden fem handlande, hvilka omsatte varor för omkring 134,000 R:dr Banko, samt 47 handtverkare och fabriksidkare, hvilkas årliga tillverkningar uppskattats till 63,000 R:dr samma mynt. Ibland de sednare utmärka sig Hofslagaren Ekenberg genom sin vagnsfabrik, som sysselsätter 30 personer och der särdeles goda åkdon af alla slag förfärdigas, samt Kopparslagaren Edström för sina bränvins-brännings-apparater och brandsprutor. För sjöfarten finnes ej mer än 3 fartyg om tillsammans 50 lästers dräglighet. Tjugusex fattiga borgar-enkor och andra medellösa personer idka salubak, synnerligast af sockerkringlor och pepparkakor, hvaraf en stor del säljes i Stockholm och på marknader. Tobaksplanteringen lemnar årligen mellan 2,000 och 3,000 lisprd tobak. Bildningen är i tillväxt, sedligheten förbättrad, undervisnings-anstalterne begagnas mera allmänt, fylleriet har aftagit och sparsamhet samt flit äro i allmänhet xådande. En sparbank har i staden blifvit inrättad. Norrtelje. Handel och bandtverk fortfara att vara de näringar, derå denna stad grundar sitt bestånd, hvaremot fisket, som fordom varit temmeligen imlrägtigl, nu blifvit mycket mindre gifvande.
Jag skulle trott, alt Constit.Utsk. kunnat tänkt sig möjligheten deraf, att liusbehofsbrännvinsbrännningen någon gång kunde komma att upphöra; och om det skulle ske, om brännvinsbränningen bestämdes efter klokare beräkningar, skulle dess beskattning icke komma att utgöra en bevillning efter hvad 60 §. RegF. afsett. Jag skulle derföre önska, att orden: För öfrigt kan jag icke inse, hvarföre Constit.- Utsk. bibehållit den skiljaktiga rättigheten, Regeringen hittills haft sig förbehållen, att höja och minska tullen på inoch utgående spannmål, Om vi skola komma till kloka spannmålslagar, ser jag icke, hvarföre man icke kan bestämma tullen å spannmål efter samma princip som på alla an - 3o4 Den 20 Juni f. m. dra varor, så att den icke måtte kunna förändras utan R. St:s samtycke. I händelse af återremiss anhåller jag, att dessa anmärkningar må till Utsk. åtfölja. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Jag kan för min del icke annat än gifva ganska mycken vigt åt de anmärkningar, sorn af Hr Stuart och Gr. Horn blifvit framställda. Den förra anmärkningen har redan varit föremål för discussion inom Utsk., som varit ganska benäget att ändra det uttryck, som förekommer i den gamla och äfven i den nya redactionen blifvit bibehållet, nemi. ”husbehofsbrännerimedlen, ” hvilket Utsk. ansåg olämpligt, om Utsk. icke fruktat, att tidpunkten icke skulle vara inne att göra det under denna riksdag, enär här, måhända mera tydligt än någonsin, uttryckt sig en mening för husbebofsbrännirigen, hvilket föranledde Utsk:s fruktan, att ett redactionsförslag med den anmärkta förändringen icke skulle komma att till grundlagsenlig behandling antagas. Detta var enda skälet inom Utsk., som sijorde, att förändringen icke skedde, för hvilken Utsk. i allmänhet och jag enskild var ganska mycket böjd. Jag opponerar mig således icke emot, att Utsk:s memor. återgår till Utsk., i händelse Ståndet förenar sig om den anmärkning, Hr Stuart framställt.
Som jag inom Utsk. tillhörde den åsigt, som blef undertryckt genom den förseglade sedelns öpnande, så anhåller jag att få upläsa min reservation, hvilken lyder som följer: »Man har antagit att Bankens Kommissarier, genom sitt till ägarnes anhållan gifna bifall, att, jemte de till Banken pantförskrifna Norra och Södra Lisma samt Upsala, låta å samma auktioner försälja äfven de af pantägaren innehafda och i sambruk med de nyssnämnda nyttjade samt å saluvärderingen inbegripna hemman Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, begått ett fel, som föranledt den förlust, för hvilken ersättning nu sökas; men man har dervid velat glömma, att detta redan blifvit i de tvenne högsta domstols-instanserne pröfvadt och af dem likstämmigt förklaradt icke hafva egt rum; hvadan det synos mig som Utsk. icke bort grunda ett tillstyrkande af godtgöreise till de lidande på sådana skäl, som, ehuru man sökt att så godt ske kunnat icke gifva dem en sådan mening, likväl i sin enkelhet och rätt förstådda, innefatta ett underkännande af de skäl domstolarne för sitt domslut användt, hvaribland det hufvudsakliga, att vid försälj - 70 Ben 4 A p r i 1 f. m. ningen af de ifrågav:de hemmanen något sådant fel icke blifvit från Bankens sida begånget, som kunde till ersättnings-skyldighet föranleda. Härmed är således afgjordt, att ingen rättighet till ersättning från Banken bör åberopas, icke ens antagas att Banken bär dertill någon moralisk förbindelse. Derjemte förekommer härvid, att, komna handlingarne, väl blifvit såsom styrkt antaget, att hos samtlige de personer, hvilka genom köp blifvit innehafvare af hemmanen Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, sedan de på Banko-auktionen försåldes gemensamt med Lisma och Upsala, tillgång saknats till den ersättning de för bristande hemul förklarats skyldiga utgifva; men om förhållandet var sådant vid den tid då hemulsfrågan af domstol behandlades, bevisar ej detta att förhållandet f. n. och framgent skall vara enahanda.»