Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter rymdmåttet får torra varor angår, så, enär hvarken den nya enheten eller någon dess öfvereller under-afdelning jemnt motsvarar den vanliga tunnan eller någon dess underafdelning, synes detta, i förening dermed att kostnaden för nya målkärls anskaffande blefve kännbar för de mindre bemedlade, hafva till följd, att ett påbud om ett så beskaffadt mätningssätts antagande innan en längre tids erfarenhet vunnits angående fördelarne af decimal-systemets användande i andra hänseenden, skulle af mängden emottagas med en hög grad af obelåtenhet, samt under den längre följd af år, som åtginge, för att, om sådant vore möjligt, fullständigt genomföra förändringen, förorsaka alltför stora svårigheter och oredor; hvadan, och med afseende å de betänkligheter, som i öfrigt i fråga om mätningssättet för torra varor blifvit af andra Stats-Råds-ledamöter till protokollet anmälde, jag, utan att likväl förneka fördelen af decimal-systemets användande äfven för mätningen af torra varor, anser mig böra i und. hemställa, att med antagande af detta system, i hvad det rörer torra varor, tills vidare må anstå, eller åtminstone, att, derest det, antages, beslutet derom må förklaras icke vara förbindande att tillämpas lika snar som systemet i öfrigt, utan att med beslutets påbjudande till allmän efterrättelse 68 Kongl. Maj-.ti Nåd.
Herr Rosenblad: Sedan Herr RiddarhusSccreleraren upplyst, att Betänkandet ]N:o 4y, som'afstyrker utlåning af Allmänna Gassors behållningar, blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, hemställer jag lill Friherre Cederström och Herr Hjerta, huruvida de anse något hinder möta för BancoUtskottet, alt i Reglementet utfryckeligt stadga, att, i stöd af detta Rikets Ständers beslut, några sådana Cassors medel icke få på Afskrifmngs-räkningen insättas. Skulle Herrarne icke bestrida, att delta är ett solklart Corollarium, anser jag rnig icke vidare böra yrka det begärda tillägget, men i annat fall tinner jag nödvändigt att förnya min anhållan om proposition derå. Herr Lefren, Johan Pehrt Den siste talaren har medgifvit, alt de publika verken kunde göra sina medel fruktbärande på Obligations-räkningen; men påstått, i anledning af RiddarhusSecreterarens nyss lemnade upplysning, att Ridderskapets och Adelns redan fattade beslut hindrade dessa medels insättande på Afskrifhings-räkningen. Jag ber Herr Rosenblad öfverväga, om det är riktigt att han, till styrka för sin satts» 128 Den 4 December e. m anför Ridderskapets och Adelns beslut öfver Herr Lagerbjelms motion, för att få vapen mot sina motståndare. Antingen skall lian säga, att dessa medel icke få insättas på någondera räkningen, eller att de få insättas på båda räkningarne utan binder af Ridderskapets och Adelns beslut. Jag antager det senare alternativet. Herr Lagerhjelms motion handlade blott om att öka den redan varande Disconten, ty då tänkte ännu ingen på att inrätta en särskild HandelsDiscontfond. Man afslog motionen endast derföre, att man ej i vanlig discontväg ville öka rörelsen. Grefve von Schwerin:
Derpå begärde Kongl. Maj:t, uti en ytterligare Nådig Skrifvelse till Rikets Ständer, att få årligen, om så behöfdes, lyfta denna Creditivsumma till ConvoyCommissariatet. Rikets Ständer svarade härå, i December 1823, endast genom hänvisning till sitt förra beslut, utan alt fästa något afseende på Kongl. Maj:ts begäran, att Creditivet måtte årligen utgå. Häraf måtte vara tydligt, att Rikets Ständers mening icke var, att Kongl. Majrt skulle ega hvarje år disponera 66,666 R:dr 3a sk. till ConvoyCommissariatet, utan endast detta belopp i ett för allt, intill nästa'Stalsreg - Den 7 Maji f. ra. 117 lering vid påföljande Riksdag. Jag kan desto mindre finna någon anledning, att tro detta Creditiv vara beviljadt till årlig disposition, som man då nödvändigt skulle komma till samma förhållande med Creditivet å i,5oo,ooo R;dr, enligt åberopade 7 Artikeln af Reglementet för Fullmägtige i RiksgäldsContoret. Dessutom är af Rikets Ständer, såsom vilkor för lyftning af ifrågavarande Creditiv å 66,666 R:dr 3a sk., föreskrifvet, att ConvoyCommissariatet borde afgifva dess förbindelse. Den skulle naturligtvis alldeles icke behöfvas, utan vara belt och hållet öfverflödig, om Ständerna beviljat Creditivet såsom årligt anslag, och om meningen varit att summan skulle afskrifvas. Med denna förbindelse kan väl icke något annat vara åsyftadt, än alt ConvoyCommissariatet skulle förpligta sig att återbetala summan, såsom ett eventuelt förskott. Det är så mycket billigare, som, då man jernför de skattebidrag, som Städerne lemna till StatsVerket, med hvad Staten till Städerne återbetalar i Convoymedel m. m., det besynnerliga förhållande visar sig, att det är Jordbrukaren ensam, icke den Handlande, som fyller Statsbehofven.
Och dertill är så mycket mer skäl, som det icke finnes någon måttstock, efter hvilken penningevärde och menniskolif kunna jemförelsevis upskattas. Det är, — mig veterligen —, endast uti det fria Amerika, som man offentligen tillkännagifver priset på menniskor, likasom på statspapper och på varor. Lyckligtvis är icke förhållandet sådant här i Sverige. Då man skall afgöra en sådan fråga, som den nu förevarande, har man, såsom rättesnöre, endast att taga i öfvervägande: hafva vi för tillfället råd härtill; och i sammanhang dermed : är det framlagda förslaget af sådan vigt, att det bör vinna bifall, utan afseende på kostnaderne, samt slutligen: om man, i händelse af bifall, ernår fullkomligt det åsvftade målet? — För att kunna oväldigt och H. III. ‘ 34 530 Den 18 F ebrusri f. m. oförvilladt badömma en sådan fråga, måste mnn ovilkorligen för sig framställa dessa spörjsmål; och Utsk:t har icke heller uti förevarande fall underlåtit att taga dem i noggrant skärskådande. Hvad först beträffar penningetillgången, kan jag visserligen icke förneka att Svenska folket skulle, antingen genom befintlige tillgångar eller medelst serskild bevillning, kunna åstadkomma det belopp, som för ifrågavarande ändamål begäres; men, mine Hrr! äfven för utgifter måste val en gräns finnas; och då vi erinra oss icke allenast de anslag, som på Regeringens hemställan vid förra Riksdagen beviljades, utan äfven alla de enskilda motioner, som då af R. St:r bi föllos; då vi dessutom betänke, att Regeringen vid denna Riksdag begärt för anläggningen vid Sandhammaren ieke mindre än 181,000 Rdr Rmt och att Sammansatta Utsk:t haft allt skäl att antaga eller förutsätta, att denna Kongl. Maj:ts nådiga proposition kommer att vinna R. St.rs bifall, enär SlatsUtskds Utgiftsafdelning densamma förordat, — så må man icke för strängt bedöma Utsk:t för det resultat, hvartill det uti förevarande fråga kommit, eller att tillgångarne för denna gång och tills vidare förneka beviljandet af hvad motionärerna härför begärt.
MedborgareS omständigheter medgiswa honom akt gif, ta sig ester ej, hwilkel j alla afseende» bör bero af hwar och ens fria wilja, samt as omförmälde förhöj, ning i Bewillningen, Skaten icke ester skulle hämta betydlig inkomst, dä inga andra än de som hade i,coo Rchrs Rewenue och deröswer, med berörde till, vkceBcwistning skulle anses, och hwilka andä i samma mohn som deras behållning är stor, i progression war, da beskattade; finner Utskottet alksä icke tillräkelig an« ledning, att a lägga Ungkarlar serskild förhöjd bewillning. Häremot och kill befordrande af en mera jemn och rättwis fördelning i BewillningS ahlsten a Hustrur, har Utskottet nu föreflagtt den jemkning och ändring som i Ark. z § och g mom. omförmäler, samt lika, lebes wid närmare öswecwagande as BewittnjngS-Uk, fkylldernaö bestämmande för hsmmawarande Söner och Döttrar, i följd af wiste derom gjorde framställningar nu mera utstakat deras afgifter p» sätt sam, ma §. 4 och -;:te mom. innefatta. Mangfalldiga ansökningar om försoning srärr Be. LZ2 Den s Januarii. Bewillnkngen dels för siere orter, och dess till ett wid, sträktare belopp an den förut projrrcerade FörsrdningenS i Art z §. upptager, hofwa biilwik anmälde j sä ival Wallof!. Borgare.Ståndet, som Hederwärha BondeStändsk, och derifrån kill Utskottets utlåtande hanwiste. Först förekommer harwid Riksdags fullmägtigens fran Uddewalla anhäfjan om en utsträkt Bewillningsfrihet pa Ser ar, det innewarande oberäknad!, för alia dem i berörde Stad som icke äga roos R^dr behållen inkomst, och tnvarkiil Wällofl.
"Nadeschda, derborta får du säkert hvila ett grand", sade Nikifor, och tillade sedan: "Kör på kusk och Gud med oss alla." Han korsade sig. Bonden hoppade af, spände ur de båda sidohästarne och körde in på en skogsväg, osynlig för andra än honom sjelf. Omsider anlände de resande till den gård, hvarifrån ljuset lyst. Elden af den på härden sprakande brasan spridde ett osäkert och dallrande sken i rummet och ett rykande pertbloss, instucket i en väggspringa, lät sina rökmoln, liksom tankfullt uppstiga mot det svärtade taket, inhöljande hela öfra delen af stugan i ett haf af rök. En gryta puttrade redan på härden, en spinnrock surrade, två barn snarkade i en vrå med en klunga grisar till hufvudgärd, hvilka, smått grymtande, drömmande måhända, ogillade sin förvandling till hufvudkuddar, men dock af lättjans makt tvingades att icke röra på sig. I pertblossets sken satt en äldre man, med en fårskinspels kastad öfver axlarne, och spjelkade pertor. Det led redan mot morgonen och gårdsfolket hade stigit upp. Det var en äkta tafla af östfinskt bondelif. Gårdshundens gälla skall vid de resandes inträde, stormen derute hade hittills förtagit hvarje ljud af deras annalkande, väckte grisarne, som reste på sig, barnens hufvuden föllo i golfvet, och en gång väckta, upphäfde ungarne en gräslig olåt. Om Nikifor varit etnograf och Nadeschda artist skulle de här ha kunnat göra studier. Men de voro intetdera, de voro blott, åtminstone för tillfället, ett par stelfrusna, snöhöljda varelser. Häpna stannade de dock på stugans tröskel. "Stig in, stig in, godt folk", sade värden efter att betänksamt ha granskat de ankommande, "vädret derute har väl spelat herrskapet något fult spratt?" Detta sades på finska.
Sålunda ligger till grund lagsenlig behandling vid nästa riksdag ett förslag, som åsyftar detsamma som detta, med den skilnad, att efter den K. proposln skulle tiden för lagtima riksmöten ej rubbas af urtima riksdagars mellankomst; meli enligt Coust.Utsk:s förslag, som nu är under öfverläggning, skulle ingen skilnad göras emellan lagtima och urtima riksdagar, likasom hittills. I händelse nu R. o. Ad. samt de öfriga Stånden skulle till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag antaga äfven Const.Utskls förslag, så skulle R. St. vid nästa riksdag hafva tvänne motsatta förslag att afgöra. Likaväl sorn R. St. nu bordlägga dem begge, kunde de då möjligen bifalla beggedera, af hvilka det ena tillintetgör det andra. Är det rimligt att på det sättet behandla grundlagen? Jag öfverlemnar delta lill ledamöterna i Const.Utsk. och till detta Stånd att bedomina. För mig kan det visserligen vara likgiltigt, men det synes mig ej förenligt med Ståndets värdighet att på det sättet gå till väga. Undert. R idd. S ecr e t.: Då Hr von Hartmansdorff, i följd af dea upplysning jag meddelat ur diarierna, trott sig linna, alt det i K. M:s nåd. propos, framställda förslag korn - 3o8 Den ia September f. m. iner att hvila till nästa riksdag, får jag äran nämna, alt Const.Utsk:s mein. j\:o 27 innehåller afslyrkande till den nåd. propos:n, oell alt detta afstyrkande är godkändt af tvänne Slånd och bifallet af ett tredje. Hr von Hartmansdorff: Jag beröm ursägt för mitt misstag. Uppå derefter framställd propos. lät R. o. Ad. bero vid <1 Consl.Utskts yttrande i mern ]N:o 2g. Föredrogs ånyo Const.Utsk:s den 2 oell g dennes på bordet lagda meni. N:o 3o, i anleda, af återremisserna på meni.
Domstolen tron säledvs en obegränsad b^sättningstid icke bong ovillkorligen medgifvgs, lielst det gn gtt gnlggg, det bvsättningens funstg verkställigbet s person med nägon känsla fön sin lieden ocb omsorg för sin credit, skgll ofelbart förmå bonom gtt ej undgndöljg sing lillgsnggr för fordringseggrens tillfredsslällands, deremot, sedan besättningen, genom sitt längre fontsgrande, glltmeng skiljt gäldenären frän medborgerligt anseende ocb frän det förtroende, bvgrgf lians verksgmbet för frgmtidg ordentlig utkomst beron, det bör befgrzs, gtt sädgn gäldenär sedermera finnér likgiltigt gtt, meddelst frgmlemnande al erliällen tillgäng tor borgengrerne, sökg någon gf bonom beroende förändridg ! sitt dä merg gfvent^rligg lefnadsskick, utan fast beline skall bemöda sig gtt annorledes vända sädgn tillgäng sig till godo, ocb tillst^rkes, i följd liärgf, gtt ej nägon ms kunos för e» ocb sgmma skuld bällas bysatt längre, än en k/r/, derest ej fordrings egaren ädagglägger, gtt gäldenären, under tiden eller sedermera, fält lillgängar, livarmed lian kgn betglz, ocb gtt Inledning säledss är, att I,gn sädane unlandölter, i l,vilket fgll besättningen mä kunna förnyas, dock begränsad, som nu sigdt Idi vit" —- ocb snsägo klögste Domstolens flösta Dedamöter den ifräggvargnde tiden börg bestämmas till ?Vc/r(rs dc, för att ät bysättnings-lagen gifva irtorderlig kraft att mot verks gäldenärens möjligg tredska oell egennytliga berakiiiiigar. Dikgledes ocli med äberopanllu gf livad vid förenämnde laggrgnskning blifvit yttrgdt, ansägo klögste
Och detta just nu, då allt inbjuder till det våta elementet. Om emellertid åtskilliga bland våra läsarinnor fortfarande hysa tvifvel om simkonstens lämplighet för kvinnan, så bedja vi till slut få gifva dem det rådet: Besök en simskola för flickor, tala med lärarinnorna och se på eleverna! Redan nästa söndag börjar en rad af uppvisningar vid Stockholms stads siminrättning och fortgår sedan en tid hvarje söndag, hvarannan gång endast för de kvinliga, hvarannan för de manliga eleverna. Dessa elevuppvisningar och ännu mer de stora allmänna, som komma i nästa månad, äro verkligen af intresse för den, som nitälskar för att vårt folk erhåller en god fysisk uppfostran. Och kom ihåg: Om af kvinnans helsa och kraft ett kommande släktes är i hufvudsak beroende — och härom äro våra medicinska auktoriteter sedan länge ense —, så är det äfven af utomordenlig vikt att bereda just kvinnan ända från hennes barndom tillfälle till lämpliga kroppsöfningar. Och bland dessa öfningar är under sommaren ingen att föredraga framför den, om hvilken vi här talat. Och nu, just nu ha vi sommar! H. Skiss af M. (Ports.) j C J en första arbetsveckan hade gått tillända. Annie hade hunnit göra sig hemmastadd såväl inomhus som i den närmaste trakten. Det var ej första gången hon kommit som främling till andras härd. Ej heller vågade hon hoppas, att det skulle vara den sista. Det var lördagskväll med helgdagsstämning i själfva luften. Aftonklockans sista klämtning hade nyss förklingat; gården låg finkrattad, de sista höstblommorna hade ordnats i vasen på salsbordet. Annie kände en oemotståndlig längtan att spela, och så snart lampan var tänd, satte hon sig till pianot. Rolf tog en tidning och slog sig ned för att läsa. Och Annie spelade. Det gick raskt undan med det ena nothäftet efter det andra. Hvilken lättnad att i musiken få ge luft åt alla dessa känslor, som hon gått och samlat på, känslor af saknad efter hvad hon aldrig egt, eller af längtan efter hvad som kanske alldrig skulle bli hennes; men också känslor af sprittande lefnadslust, sådana de förnimmas af en icke blaserad tjuguårig ungdom. Rolf hade lagt ifrån sig tidningen och följde med intresse den spelandes snabba fingrar.
Sorn den förra Bevillningen gifvit Öfverskott, skulle den tillkommande ungefär kunna blifva, hvad den förre varit, om Gärden uttogs. Om den till exempel utskrefs på 2 år, såg hvarje Medborgare, att ökningen erfordrades för det glada tillfälle, hvartill han gerna bidrager, och att sjelfva Bevilinin - Stats-Utskottets Betänkanden. gen cj var ökad: en ökning, på hvars nödvändighet han är benägen, att tvifla. Skalle nu Riksgälds-Contoirets medel begagnas och Saltpetter-fonden, förstöras, lär Bevillningen nödvändigt höra ökas, ty, gälden skall ju förminskas och Saltpetter näringen , nyss upplifvad, skall väl ej förqväfvas. Jag föreslår således: att Riksens Högloft. Ständer bevilja en Bröllops Gärd af f 00,000 R:dr Svenskt Banco , till II. K. II. Kronprinsens förmälning af Biläger; samt att Riksens Ständer genom en underdånig skrifvelse meddela Hans Maj:t Konungen detta beslut, och underdånigst anmäla: att då Riksens Ständer är o underrättade, att kostjiaderne härtill lära erfordra 600,000 R:dr Riksens Ständer anse sig böra förskottsvis anvisa de 400,000 R.dr pä Sältpetter-fonden, och underdånigt anhålla, att Hans Maj:t Konungen täcktes låta till Hans Kongl. Höghet Kron-P rinsen förskottsvis utanordna de öfrige 200,000 R:dr, af de Öfver skotts-meclel, hvilka af 1812 års Ständer äro öfverlemnade till Hans Maj:t Konungens disposition, intill dess nästkommande JVorriges Rikes Stor-Thing beslutat, om detta Konunga - Rikes andel i denna, för bägge Brödra-Folken angenäma och förhoppnings-bådande, utgift. Herr Commerce-Rådet SantessonS i På afdelningen har jag varit af olika tanka med Pluraliteten, så vida, som jag 476 Stats-Utskottets Betänkan den. väl ansett att ifrågavarande
Det är ingen fråga om att ej detta är ett motiv och ett ganska vackert motiv, men då det ej i allmänhet är tänkbart, att ett betydligare kapital kan skötas utan vissa omkostnader, så torde man dock lätt finna att den nu, ifrån StiftsKassan, i och för detta ändamål, utgående afgiften är mindre, än den rättvisligen borde vara. Utsk:t anför visserligen vidare som skäl för att de föreslagne löneförhöjningarne skulle uteslutande anvisas på Riddarh.Kassan, att berörde Kassa, hvars öfverskott nu beräknas till omkr. 5,000 rdr årligen, lemnar mer än tillräcklig tillgång. Men frågas, huru tillkom detta öfverskott? Jo derigenom att kapitations-afgiften vid sisth Riksdagen bestämdes till högre belopp, och, som vi veta, var den - Den 7 April. samma beräknad att utgå till helt andra ändamål, nemi. att betala ränta och amortissement för behöflige reparationer af Riddarhuset. På grund af hvad jag sålunda anfört, skulle jag för min del önska, att, om bifall lemnades till hvad Utsk:t i 2, 3, 4 och 5 mom. tillstyrkt, detta må ske utan förbehåll, att de föreslagna förhöjningarne icke ovilkorligen skola utgå från Riddarh.Kassan, utan att det må stå R. o. Ad. öppet att återremittera Betänkit till Riddarh.- Utsk:t, för att detsamma må afgifva förslag till dessa utgifters fördelning mellan Riddarhusets och Adliga JungfruStiftets Kassor. Frih. Cederström, Rudolf: Det torde tillåtas mig att med några få ord få besvara de anmärkningar, en värd talare mot Riddarb.Utsk:ts ifrågav:de Betänk, framställt. Pir Gr. Ugglas har nemi. ansett, att man, i strid med hvad Direktionen och Utsk:t funnit skäligt, vid löneförhöjningens upgörande, borde taga i betraktande den från Statsverket, för den extra tjenstgöring, som under Riksdagen åligger Riddarhus tjenstemän, såsom vedergällning till desamma utgående aflöning.
Konungens rådgifvare genom den alltid iner eller mindre betänkliga, åtminstone den all eftertänksamhet kräfvande åtgärden ali begagna entledigandet af någon Konungens rådgifvare för det alt lian i någon fråga kunde hafva skiljt sig ifrån hvad efter Consl.Utsk:s åsigt vore gagneligast, hvadan Const.Utsk. skulle vara benäget att derutinnan för framtiden påkalla rättelse. Följderna må nu blifva hvilka som heldst, så, om R. o. Ad. anser att Const.Utsk. icke med fullt lagligt skäl i formell hänseende framställt sina förslag undr Litt. IL, mäste väl majoritetens vilja göra sig gällande; men upläsningen af punkterna vågar jag begära, såsom en skyldig upmärksamhelsgärd af grannlagenhet emot Utsk., som i denna fråga sökt träffa en medelväg, hvaruti det icke saknat stöd i dess tolkning af grundlagarne, en tolkning, som, (jag uprepar det, såsom en omständighet af vigt,) medgafs vid de riksdagar, hvilka stodo närmare till grundlagens stiftande. Jag inskränker mig alltså till detta enda yrkande af punkternes upläsning; under förmenande, enl. hvad Ilr von Hartmansdorff äfven redan medgifvit, att den icke kan mig förvägras. Uppå härefter af II. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, gjord förfrågan om Frih. Cederströms mening vore att upläsning må ske af hela afdelmn B, eller endast de delar deraf, som iunehölie Ulsk:s hemställanden, svarade Frih. Cederström: Jag skall icke begära större vidlyftighet i detta fall än som eljest brukas, utan må upläsningen för mig gerna börja i lista punkten med ordet "rättigheten” och slutas med ”rättigheter” och äfven för de öfriga punkterna inskränkas till de delar, som innefatta hvad Utsk. hemställt. Den 10 Maj f. m 377 Sedan den sålunda begärda upläsningcn blifvit verkställd, yttrade: Hr Tersmeden:
Han hade hoppats att man icke blott skulle vara benägen att såsom riglig erkänna den idée, han framlagt, utan ock i följd deraf, söka bereda den kraft af lag. Han hade äfven ansett det vara skäl att dervid göra skillnad emellan skogstrakt och slättland; ehuru han på samma gång medgifvit denna öfvergång vara svår och ofta omöjlig att finna, samt derföre äfven föreslagit det alternativ, att sådane öfverenskommelse!', som nu äro i fråga, mätte få afslutas med vilkor af laglig säkerhet linderås blifvande bestånd. Då Utsk:n omfattat detta sednare mom. af hans förslag, sä har man dervid utgått ifrån den åsigt af saken, att ehuru det vore önskligt om gärdesgårdsstäDgsel kunde undvaras och lag derom införas, man likväl ansåge tidpunkten derför ingalunda ännu vara inne, utan, tvertom, troligen långt aflägsen: hvadan man för närvarale borde inskränka sig till den åtgärd, som i detta betänkande finnes föreslagen. För min del är jag alldeles öfvertygad att, örn den tillåtelse, som Utsk.-n hafva hos R. St. tillstyrkt, blefve medgifven för dem som vilja sig deraf begagna; så skulle detta otvifvelaktig! leda derhän, att ifrågavar:de öfverenskommelser till en början endast på sadane ställen ingingos, hvarest, å skoglöse orter, svårigheter att hålla stängsel, i förening med andra omständigheter, mäste för innevånarne göra det inbjudande oell lätt, att af denna tillåtelse sig begagna. Jag är tillika af den tanken, att, förr än inöfvade vallhjon och hundar hafva blifvit hos oss införde, vägar man ej företaga genomförandet af den nu ifrågavande, i min tanke serdeles nyttiga och kloka, förändringen; men när sådant på åtskilliga ställen skett, så kommer ock det ögonskenligen välgörande föredömet att utöfva sin till efterföljd städse lifvande förmåga. Frih. Cederström, Jakob, har emot Utskms förslag gjort en invändning, den jag aldra mindst hade förväntat mig, i det Frihrn förklarat sig anse den ingångna öfverenskoramelsen böra kunna höfvas blott på en enda delägares tillsägelse derom.
Revisorerne hafva låtit anställa jemförelse emellan de i Kongl. Fångvårds-styrelsen förda räkenskaper och den i riks-hufvudboken ä detta anslag upptagna utgiftssumma, och visar sig deraf, på sätt af här nedan intagna redogörelse närmare inhemtas, att å berörda anslag för revisions-året uppkommit en brist å 119,436 R:dr 2 sk. 5 rst. Enligt räkenskaperna hafva inkomsterna utgjort 1,366,141: 20. Lägges härtill det a kapital-konto i Kongl. Styrelsens hufvudbok förut balanserade belopp, som, jemlikt Kongl, brefvet den 9 Februari 1858, blifvit till Kongl. Stats-kontorets konto öfverflyttad^ 119.626: 3. 6. utgör, på sätt ofvanupptagne särskilda tabell öfver fångvårds-anslaget utvisar, det Kongl. Stats-kontoret för året tillgodoförda beloppet 326,345: 22, 5. Om deremot ifrågavarande utgifter 1,159,422: 1. 5. jemföras med det uti riks-staten uppförda anslag, 770,000; med tillägg af de i ofvanstående redogörelse upptagna särskilda inkomster, 270,141: 20. 4. 1,040,141: 20. 4. så uppkommer en brist af " 119,280: 29. L och då härtill ytterligare läggas de af andra förvaltningar direkt bestridda och i deras räkenskaper formelt afförda fångvårds-utgifter, 155: 21. 4. visar sig den i riks-hufvudboken å fångvårds-anslaget uppförda brist 119,436: 2. 5. § 3. Uti hufvudboken har, på sätt förut iakttagits, å särskildt konto blifvit redovisade de 4,000 R:dr af 7:de hufvudtitelns reservations-anslag till byggnader och reparationer i landsorterna, som Kongl. Maj:t ställt till Fång vårds-styrelsens disposition för underhåll af de äldre krono-häktena.