Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jacobus Pancratius, som väl icke förstod hvad som sades, anade dock något oråd och rörde under tiden beständigt på munnen, samt ökade läpparnes rörelse mer och mer, allt som han blef hetare om öronen, men ändtligen förlorade han allt tålamod och blef ond, då hans ansigtsmuskler drogo sig till gråt, hvilken ock snart plötsligen utbröt med full fart. – Emedlertid fortfor rösten ifrån katedern at besvara opponenten, men det allmänna åtlöjet slutade snart hela akten, och jag måste med hög röst, ehuru oombedd, på den opponerandes vägnar, ropa concedo. Svårt är att neka att detta gick mindre väl, dock hvad gjorde det för grefven att skämmas ett par timmar, för att i en hel lifstid just derföre ha heder? Med ett ord, han blef Poeseos Doktor och är det verkligen, åtminstone har han diplom och bär sidenhatt med en gyllene lyra i spännet. Att vi efter denna affär, och den så väl uträttad, ej längre kunde dröja vid Akademien, inser du lätt. Vi påskyndade derföre så mycket som möjligt vår återresa, hvilken lyckligen tog sin början i förra månaden, och redan befinna vi oss åter här, från hvilket ögonblick en ny period i Grefvens historia kan räknas, ty hela hans sätt att vara, likasom förändrade sig med första steget åter på fädernejorden. Ej nog dermed att han verkligt börjat resonera, ej allenast med mig, utan äfven långa raderna för andra, han gör det ur en ton, som ganska bestämdt tillkännager hans medvetande af att han är en berest doktor. Vi fortsätta genast vår resa stora vägen till residenset, der grefven hoppas träffa sin Fru Mor och der han ämnar emottaga någon plats i statens tjenst, den jag förmodar han med mera heder måtte bekläda än katedern. Min befattning som Guvernör kommer således vid samma tillfälle att upphöra, ty statens Embetsmän behöfva ej Guvernörer. Troligen blir jag grefligt belönt för min möda, hvilken också verkligen bestått i något så föga hedrande, att jag förtjenar uppmuntran. (Från Grefve Nordenstöd till Grefvinnan Aimée Aurore Constance von Himmel och Jord; dat. den 17 Juli.) Öfversättning.
De fördelär åter, sorn, med åsidosättande af frågan om penningcväsendtetå regler! nS# i andra vägar skulle kunna genom ifrågasatte anstalten beredas för vissa rörelser och näringar, finner Utskottet både möjliga och sannolika; men anser undersökningen derom , ligga för långt utom den gräns, hvilken, ehuru inskränkt i förhållandet till det stora hela, dock blifvit uti den af Rikets Ständer meddelade instrustion, utstakad för Utskottets Verksamhet. Detta allt underställes vördsamt ftiketä Ständers närmare upplysta bepröfvande. Stockholm den g Trunsumt af Högloft.
Om någon som förstår hvad jag menar, men som äger större förmåga, ville i Idun göra oss mera uppmärksamma på dessa våra fel, blefve det säkert till både nytta och nöje för många och ej minst för — g — y Droltningamöte. Hos drottningen af Sverige kommer drottningen af Rumänien att i dagarne aflägga ett besök i Honnef, meddelar en tysk tidning. Kronprinsessan väntas enligt Neue freie Presse den 15 d:s till Bozen i Tyrolen och skall där under 5 dagar vara änkeärkehertiginnan Stephanies gäst i Gries. » Delsbostintan * förlofvad! Förlofning bar eklaterats mellan fröken Ida Gawéll (denbekanta &gt; Delsbostintan ») och praktiserande läkaren härstädes G. Dödens skörd. Den 2 d:s afled efter en tids sjukdom första sjuksköterskan vid den kvinnliga afdelningen å Solna sjukhem, fröken Ella Asklöj ', i en ålder af endast 23 år. Fröken Asklöf valen ovanligt duglig sköterska, som med allvar, arbetsamhet och intresse för sitt kall förenade ett omtänksamt och kärleksfullt sätt mot de stackars sinnessjuka patienter, hvilka hon hade sig anförtrodda. Hon sörjes närmast af föräldrar och syskon och saknas vid det sjukhus där hon verkat. VredrikaSvemerförbundets yrkesoch, studiestipendier för 1898 ha utdelats på följande sätt: 500 kr. till medicine kandidaten frö- ken Hanna Christer-Nilson, 400 kr. till medicine kandidaten fröken Signe af Klintberg, 300 kr. till fröken Eva Harling för genomgående af barnmorskekurs, 300 kr. till fröken Sigrid Hård af Segerstad för högre utbildning i trädgårdsskötsel, 360 kr. till fröken Anna Pallin, elev vid högre lärarinneseminarium (Stockholms stads stipendium), 270 kr. till fröken Elisabeth Lundvall, för utbildning till mönsterriterska (Södermanlands läns stipendium), 240 kr. till fröken Ester Bergstedt för utbildning till sjuksköterska vid Sabbatsbergs sjukhus (Västerbottens läns stipendium), 360 kr. till fröken Emilie Fogelklou, elev vid högre lärarinneseminarium (Kristianstads läns stipendium), 180 kr.
Gyldenstolpes yttrande, som innehöll, att hvar och en egde befogenhet att i Statsråds-protma upsöka ämnen för motioners väckande, på grund hvaraf han bestridt remiss, så trodde jag icke att Hr Printzensköld skulle äler upträda emot de af Gr. Horn, i likhet med Frih. Cederströms framställda åsigter. Jag vill fästa npmärksamheten på att den enskilta reservationen af Hr Billström ingalunda var något af R. St. uptaget ärende, icke föranledde till någon handläggning och således icke hade någon gemenskap med den här ifrågavar:de motionen, som är en följd af ett redan uptaget ärende, såsom Hr Cederschiöld på ett klart och öfvertygande sätt ådagalagt. Jag hoppas att R. o. Ad. icke nu skall vägra remiss af denna motion, sedan R. o. Ad. vid frågans handläggning, nemi. dechargebelänk:s afgörande, åtminstone mångå ledamöter inom Ståndet tydligen yttrat att det endast vore frågans formella beskaffenhet, som hindrade, att dessa högst vigliga frågor icke blefvo af R. o. Ad. behjertade. Jag fortfar att yrka propos. på återremiss af motionen. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att Gr. Lagerbjelkes ifrågavar. motion remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., ropades ja och nej; hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. afsloge remiss af samma motion, och jemväl denna propos. blef med blandade ja och nej besvarad; hvarjemte Gr. Lagerberg, Carl Sven Axel, begärde votering. Hr Brakel: Jag skall endast anhålla att få veta huru Hr Frih. o. Landtm, upfallat svaret på den sisla propos:n. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade att votering redan vore begärd, och att vid sådant förhållande något lillkännagifvande huru R. o. Ad:s svar blifvit af H. Ex. upfattadt, icke erfordrades. Hr Brakel:
Då jag förmodar, att den enda 678 Den 22 April. lättelse man vid detta tillfälle skulle kunna vinna, vore den att antaga Gr. Mörners reserva lionsförslag lill stadgande, och enär det blifvit af BorgareSt. anlaget, så hemställer jag, ali B. o. Ad. äfven måtte godkänna detsamma. Frih. Cederström, Anders: Den vankelmodighet, som i lagstiftningsväg vid flera tillfällen gör sig gällande, är visserligen en följd af den ofullkomlighet, sorn vidlåder en lagstiftande församling, fördelad på fyra olika rum. Likväl tror jag, att stiftandet af en lag den ena riksdagen och dess upphäfvande eller förändrande den påföljande är mera skadligt än gagneligt. I della fall åtminstone anser jag den bestående lagens upphäfvande vara bestämdt skadlig; dä den princip, som vid sisla riksdagen gjorde sig gällande ronde bysättningslagarna, visserligen är den riktiga. Denna princip var att, sedan gäldenären afträdt allt hvad han äger, han sedan icke är skyldig att bero af fordringsägarens blotta godtycke eller hämndbegär, samt sålunda enligt dennes välbehag vara skyldig alt längre eller kortare tid sitta på gäldslugau. Det rätta mätte väl vara att, när man lemnat ifrån sig hela sin egendom till borgenärers förnöjande, så skall man också vara fri från bysättning. Denna princip ligger lill grund för 1841 års Jagförslag. Deremot anser Gr. Mörner, att man, äfven sedan man afträdt bela sin egendom, må kunna bysättas. .lag kan för min del icke gilla denna åsigt, och för öfrigt stadgar 1841 års lagförslag, alt såvida det kan bevisas, att gäldenär undandöljer, eller, sedan lian kommit i tillfälle att betala, undanhåller sin egendom, så kan lian i alla läll bysätlas. Således linnes i detta fall ingen ofullständighet, och jag tror, att antagande af Gr. Mörners reservation endast vore en återgång till den gamla författningen. Jag får således tillstyrka bifall till ölslcs utlåt. Hr von Hartmansdorff:
S. D. Vid nu skedd föredragning af Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 2, med öfverlemnande af det, sedan sistförflutna Riksmöte hvilande, ”Förslag till åtskilliga ändringar i Gi undlagorne" blef samma förslag af Bonde-Slåudet förkastadt. S. D. Till Konstilutions-Utskottet remitterades en af Henrik Andersson från Örebro län nu ingifven förseglad rulle, innehållande anmärkning mot Slals-rådet och Chefen för Finans-departementet. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 13, i anledning af P. A. Nymans ansökning att, för den tid han förestått stereotyperingsoch tryckeri-föreslåndare-belältningen i Banken, komma i åtnjutande af den derunder bespaiade tryckeri-föreståndare-lönen. S. D. Efter skedd föredragning bi/ullos Lag-Utfkottits Belänkanden: N:o 8, i anledning af väckt motion, angående förändring i tiden för inträdande af mannens myndighels-lillstånd; N:o 9, i anledning af väckt motion, angående förändring i tiden och vilkoren för rätt att ingå äktenskap; och N:o 10, i anledning af väckt motion, angående förklaring eller förändring af Lagens stadgande om giftomannarält. S D. Föredroas och remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition lill Rikets Ständer om beviljande af ett särskildt kreditiv. S. D. Föredrogos och biföllos Expedilions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse N:o 8, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ändring af 7 och 17 §8 i 30 kap. Rättegångs-halken; samt Memorial, N:o 6, angående förändradt tryck å Bihanget lill Riks-Ståndens Protokoll. S. D. Efter skedd föredragning lades tili handlingarne epinions-iämndens Memorial rörande verkställd omröstning, angåtnde Högsta domstolens Ledamöter. Den 16 Februari. Från Ilöglofl.
Hon hade varit hos en grefve på Stora Trädgårdsgatan och tyckte troligen hon hade kommit ner i ett tarfligt hus. Hon skulle öfvervaka barnen och pigorna, men med dessa umgicks hon nästan förtroligt. Det var nu tre pigor, en husmamsell, en dräng och en dalkulla i huset. Pigorna hade fästmän och det lefdes lustigt i det stora köket, som sken ståtligt med sin koppar och tenn. Der åts och dracks, och gossarne blefvo bjudna med. De kallades för herre af fästmännen och man drack deras skål. Husdrängen var dock aldrig med: han tyckte det var »svinaktigt» att lefva så, för att frun var sjuk. Huset föreföll stadt i upplösning, och fadern stod svåra duster med tjenarne sedan modern låg till sängs. Men modern blef pigornas vän i döden. Hon gaf dem rätt af instinkt. Och de missbrukade hennes partiskhet. Det var strängt förbjudet att utsätta den sjuka för sinnesrörelser, men tjenarne intrigerade mot hvarandra och säkerligen mot patronen också. En dag hade Johan smält bly i en silfversked. Köksan sqvallrade för modern; denna blef häftig och sade till fadern. Men fadern blef bara retad på angifverskan. Han gick till Johan och sade hyggligt, såsom om han behöfde beklaga sig: Du skall inte smälta bly i silfverskedar. Jag bryr mig inte om skeden, den kan lagas, men den satans Fredrika har gjort mamma ledsen. Visa inte pigorna sånt der, om du gör något dumt, utan säg åt mig, ska vi ställa det till rätta! De voro vänner fadern och han, för första gången, och han älskade fadern nu, när han steg ner till honom. En natt väckes han i sömnen af faderns röst. Han spritter upp. Det är mörkt i rummet. I mörkret hör han rösten, som djup och darrande säger: vill gossarna komma in till mammas dödsbädd! Nu slog det ner som ett åskslag öfver honom. Han frös så att lemmarne smälde mot hvarandra, medan han drog på kläderna, hufvudsvålen isades, ögonen stodo vidöppna och runno, så att ljuslågan syntes som en röd bläddra. Och så stodo de vid sjukbädden. De greto en timme, greto två, tre.
Herr Friherre Anckarsvärd, som det vill tyckas, obekant med de göromål, som efter nu varande administrationssätt Ministéren åligga, synes anse det ovilkorligen tillhöra Ministéren, att icke blott uppgifva, utan äfven i detaille utarbeta alla förslag till ändringar och förbättringar i Samhällets angelägenheter, efter sorn behofvet af de öfver flere sådane angelägenheter tillsatte Comittéer anses bevisa de tillvarande Styrelsemakternes oförmåga eller otillräcklighet dertill. Det lärer vara få, som icke betrakta detta anförande 6åsom ett bevis på böjelse, att äfven genom origtiga slutsatser bereda sig tillfälle till klander å Ministérens förhållande. Är det väl med den för Regeringsärenderne nu stadgade behandling möjligt för Ministéren, att i serskildte grenar af förvaltningen, deri hvar och en af Ministéren ej kan äga tillräcklig kännedom, uttänka allt, utarbeta allt både i plan och detaille,' och är det icke en oundvikelig nödvändighet, likasom af en obestridlig nytta för saken, att här såsom i andra Constitutionella Stater, åt serskildte duglige personer lämna dy like uppdrag, i hvars utförandelikväl merendels någon af Ministérens Ledamöter deltagit. Men Herr Friherre Anckarsvärd frågar vidare, hvad resultat har väl Ministéren dragit af de fleste af desse Comittéers arbeten? Herr Friherren menar förmodeligen intet resultat, meri hvarmed bevisar han det?
Detta vore dock 362 Den 11 Februari, lull att afgöra så I. ex., att de som använde 100 arbetare eller derunder, skulle icke vara skyldige att hålla serskild prestman, utan borde dessa 100 personer af presterskapet i församlingen särskildt vårdas och upbyggäs; men dä bär icke är fråga om alt upställa speciella föreskrifter, ulan blott att ingå med en begäran i della hänseende lill K. M., har jag blott velat fästa upmårksanibeten derå. på del att de personer, hvilka komma att upgöra en sådan förorda, äfvensom K. 51., innan lian sauctionerar en sådan, behagade mycket bestämdt särskilja detta förhållande. Men jag får bär taga i betraktande en omständighet, hvilken blifvit alldeles förbisedd och icke eller behöfde nämnas, när man blott ämnar ingå till K. 51. med en underd. skrifvelse, men den kan dock specielt påpekas. Del kommer t. ex. arbetare af olika kön från en socken till en annan för att der uppehålla sig. Dessa ingå äktenskap eller någon dylik förening, de sammanafla barn: men detta förhållande kommer aldrig att antecknas i den församling, der del försiggår; och pastorn i den församling, hvarifrån de egentligen utgått är fullkomligt okunnig derom. Det måtte väl således böra till god ordning, att hvarje arbetare från sin egen församling erhåller betyg och att lian är skyldig, att upvisa detsamma för presterskapet i den församling dit lian begifver sig. Jag bär anmärkt detta för att detsamma i förening med frågan om religionsoch sedlighetsvärden mätte kunna ställas på en bättre fot. För öfrigt förenar jag mig med dem som yrkat bifall till PresteSt:s förslag. Frih. R u d e n sch i öl d: Jag ber att få fästa Ståndets up märksamhet på att jag, då jag yrkade förbud mot arbete på Söndagen, yttrade mtom i nödfall» och dermed menar jag just sådana händelser som llr v. Troil påpekat. Med afseende på Frih. Raabs anmärkt!, mot mitt yttrande, så vill jag ändra mitt yrkande på Betänkts antagande i dess helhet. Jag anser Frih.
Kunde prygelstraffet i vår närvarande militär-organisation borttagas oeh suppleras med ett annat, till sitt ändamål ledande straff, så skulle jag ingenting Den 5 November. 107 deremot hafva att invända. Det är således icke för prygel såsom straff, hvarföre jag ifrar, utan derföre, att det icke kan borttagas och utbytas emot ett annat, så framt ieke all med straffet afsedd verkan skall uteblifva. Möjligen skulle prygel kunna utbytas emot ett annat straff vid värfvad, egentligen garnisonerad trupp, men vid vår beprisade indelta armée, samt under marcher och tåg kan detta icke ske. Grunden till detta 1 örlin Ilande ligger dels uti arten af de fleste militära förbrytelser, dels uti nämnde truppslags organism, samt den rörliga fot, hvaruppå en trupp befinner sig under marcher och tåg. Undersöker man till en början de militära förbrytelserne, såsom förbrytelser betraktade, så finner man en större del deraf fri från moraliska lyten. Såsom förbrytelser betraktade, äro de blott och bart konventionella, men icke dessmindre nödvandige att bestaffa, och detta vida strängare än förbrytelser begångna af andra medborgare. En upstudsighet, en örfil, begången eller gifven af en icke militär, försonas ganska lätt. Ar deremot förbrytaren militär och den förfördelade dess förman, så är straffet så strängt, att det till och med utst räckes till lifvets förlust. Och detta måste så vara. Disciplinens vidmakthållande fordrar detsamma. En enda person måste med sin blotta vink, med ett enda ord kunna leda och sammanhålla tusende. För att detta må kunna verkställas, erfordras en ovilkorlig lydnad och stränga, till och med drakoniska straff för öfverträdelse!! häraf; derjemte en på förbrytelsen genast tillämplig bestraffning. Tidsutdrägt härvid skulle endast hafva den påföljd, att en förbrytelse, som ofta i och för sig sjelf, ur moralisk och medborgerlig synpunkt sedd, är en obetydlighet, blir ansedd än obetydligare genom straffets fördröjande.
Jag känner mycket väl till studeutlifvet och det olidliga sjelfsvåld, som under detsamma utvecklas, och tror på grund deraf att KrigsÅkadm, om den endast skulle uptaga fullvexta ynglingar, som tilläfventyrs en längre tid varit vande vid en obegriinsad frihet, ej skulle, i afs:de på den upfostran, som der då meddelades, komma att lemna lika vackra resultater, som den hittills gjort. Hr Adelborg har vidare sagt, itt utgifterna för denna Akad. äro i betydlig mån betungande för Statsverket, och att äfven till följd häraf en förändring af densamma vore Önskvärd. Hr Adelborgs kalkyler i detta fall bekänner jag uprigtigt, att jag ej kan förstå, och det förefaller mig äfven obegripligt, huru han kunnat få en så enorm kostnadssumma för hvarje kadett, som han nyss upgifvit. När jag i afside på kostnaderna jemför den af Hr Adelborg så mycket klandrade KrigtAkad:n med de i allmänhet så mycket omhuldade rättareskolorua, Deu ä December e. m. 3 17 så kommer jag till det säkerligen för Hr Adelborg mycket förvånande resultatet, att, då hvarje kadett kostar Staten årligen ungefär 390 rdr rmt, så upstiger summan för hvarje fri-elev vid rättareskolorna till 334 rdr 33‘/3 öre s. m., så att skillnaden emellan Statens högre årliga utgift för kadetten och den lägre för rättarelärlingen icke ens utgör fulla 6 0 rdr. Kan man väl vid detta förhållande med ringaste skäl påstå, att KrigsAkadm, relativt till andra allmänna läroanstalter, förorsakar Statsverket så betydliga utgifter. Finnes {let väl någon billighetsgrund för det påståendet, att ett anslag, som, fördeladt mellan 200 kadetter, belöper sig till den iumpna summan af 390 rdr på hvar och en, skulle i så betydlig mån betunga Statsverket, att indragning af detta anslag i någon mån skulle behöfvas, och detta då man besinnar det anslagets ändamål är att användas till upfostran af dugligt befäl för den armée, som är afsedd att försvara vårt fädernesland.
Herr Santesson: att han ansåge mindre för behofvet än för opinionen det vara nödvändigt att bereda utväg till silfver-fondens fyllande att motsvara öfver och ej under | af Yexel-Banco-sedelstocken, dock att detta måtte ske genom antingen låns upptagande till det för ändamålet erforderliga måttliga belopp, eller ock helst, till undvikande äfven af detta, medelst anskaffande af ett Creditiv för detsamma å utländskt godt hus, alt begagnas vid behof. Herr Grefve Cronhjelm: att han ej ansåg proportionen af någon vigt för saken, men att, då endast 35o,ooo R:dr silfver fordrades och Banken hade en tillgång af 2,i5p,ooo till silfverköp, önskade Grefven, att Banco-Utskottet ville af dessa tillgångar använda hvad som erfordrades till anskaffande af den felande silfver qvantiteten, för att derigenom fråntaga realisationens fiender deras enda vapen, och att han trodde silfret kunna anskaffas mot depositioner af Bankens obligationer, ställda alt betalas å viss tid efter silfver-utvexlingens början och utan rätt att sätta panten i omlopp. Herr Hegardt: att han önskade och hoppades, att Banco-Utskotlet, då det ginge att yttra sig öfver ifrågavarande ämne och att föreslå dagen då Silfver-utvexlingen borde ovilkorligen taga sin början, fästade uppmärksamhet ej mindre på de bemödanden, som blifvit använde alt motarbeta realisationens verkställighet, eller åtminstone utverka, att den uppskjutes till den tid, då man uti verklige fich betydligt förändrade förhållanden kunde finna en kanske välkommen tvingande anledning att förändra sjelfva myntbestämningsgrunden, än äfven å de oundvikligt förderflige följderne, om desse bemödanden lyckades; att Herr Hegardt hoppades, det Utskottet icke skulle fästa sig vid den lappris omständighet, att, efter det hittills följda berak ni ngssätt, en summa B anco-Ut skottets Betänkande IV:o 8. 7 af 35o,ooo R:dr Silfver ännu fattades uti den af sistförsamlade
ex. har arfvejord i Skåne och byter bort den mot jord i Norrland; huru kan i ett sådant fall den tillskiftade jorden för oss ega ett högre intresse. Jag anser derföre rättast att uphäfva bördsrätten, och kan icke frångå denna åsigt, men vill icke bestrida alt ju slägtingar må få i första rummet köpa jorden. Om man således vill bibehålla bördsrätt för arfvejord på landet, så tror jag dock att det vore mycket vunnet om man stadgade alt den bördeman eller slägtinge icke egde rätt att börda jorden, till hvilken säljaren hembjudit att köpa densamma. Om denne, bördeman icke inom en viss tid, t. ex. en månad, anmält sig vilja ingå på köpet, skulle han vara utesluten från vidare bördsrätt. Då vore redan betydligt mera säkerhet och stadga i köps afslutande med oskylda personer vunnen. Jag anhåller att LagUtsk. ville i händelse af återremiss taga detta mitt förslag under öfvervägande. Beträffande Ulsk:s förslag i öfrigt har jag anmärkmr att göra mot såväl lista som 2:dra §§:ne. Uti lista §:n står nemi : »Med ändring af hvad G kap. JordaBalken innehåller i afseende på dem som rätt till börd ega, stadgas att bördeman endast äro säljarens barn och bröstarfvingar så ock föräldrar och syskon; dock alt börd ej eger rum, då öfverlåtelse skett till någon, som inom börden är.» Här har Utsk. frångått principen för arfsrätt Skall bördsrätt ega rum, så skall den ordning följas, som är stadgad, nemi. arfsföljden. Jag kan åtminstone icke för min de! finna någon billighet deruti att, om t. ex. en fader hade 2 söner, och en af sönerne afledo och efterlemnade egendom, så ärfde fadren och brödren hälften hvardera i en egendomen. Om nu fadren till sin broder sålde den ärfda hälften i samma egendom, så skulle efter nu gällande lag sonen hafva rätt att börda den, men efter Utskis förslag skulle sonen, ehuru jorden var kommen från hans broder, likväl vara utesluten från bördsrätt.
R:dr för att hålla ett örlogsfartyg i aflägsnare farvatten, men, enligt hvad bifogade Utdrag af Konvoy-Kommissariatets räkenskaper för åren 1840—1860 (Bilagan N:o 25) utvisar, har för dylika mera omfattande expeditioner, som här ofvan äro omnämnda, under sagde tiderymd utgifvits i medeltal omkring 82,000 R:dr årligen. Om Handelsoch Sjöfartsfondens årliga bidrag skulle kunna ökas i förhållande till den ökade nytta en större utsträckning af dessa expeditioner skulle bereda handeln och sjöfarten, samt möjligen kunna bestämmas till 150,000 R:dr, skulle i sådant fall anslaget till exercis med flottans bemanning, som för närvarande utgör 360,000 Rdr, erfordra en förhöjning af 190,000 R:dr årligen. I det föregående har Komitén uttalat sina åsigter rörande de frågor Eders Kongl. Maj:t i Nåder ålagt densamma att besvara; men under öfverläggningarne härom hafva åtskilliga ämnen förekommit, som med dessa frågor stå i mer eller mindre direkt samband, och angående dessa ämnen utbedjer sig Komitén att nu få med underdåniga framställningar inkomma. Om förändrad Så har Komitén, efter tagen kännedom om hvad i det af särskilde Kom°Förvaltningen mitterade den 26