Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmäktige afgifvil för de af dem af silfver, vidtagne åtgärder till silfvermyntningens fortskyndande för Bankens räkning, anser Utskottet sig böra anmäla, att, uppå Öfverdirektörens vid Myntverket Banko-Utskottets Berättelse N:o 8. 7 begäran om uppgift å den myckenhet af de särskilda silfvermynf-sorierna, som Banken beböfde få utmyntad intill den 1 Juli nästkommande år, Fullmäktige för Kongl. Stats kontoret tillkännagifva, att följande qvantiteler dylikt mynt i och för vexlingsrörelsens oalbrulna gång borde, inom nyssnämnde tidpunkt, tillverkas och till Banken aflemnas, nemligen.- i 4 R:dr Riksmynt Silfver R:dr 600,000: i 2 „ „ » „ 100,000: il» „ » » 150,000: i 50 Öre » » » 50.000: i 25 „ „ » » 50.000: i 10 „ » » » 50,000: Tillsammans Silfver R:dr 1,000.000: i sammanhang hvarmed Fullmäktige medgifvit, att silfver af Bankens förråd till ett för höjd t belopp af 300,000 R:dr Specie må, på en gäng, (ill förmyntning hos Myntverket få innestå. § 44. (1855 års Rev. Ber. §§ 29 och 30.) I afseende å inoch ulvexlingen af Bankens kopparskiljemynt får Utskottet meddela: Förrådet i kopparskiljemynt af äldre prägel utgjorde den 30 Juni 1855 R:dr 2,433: 16. — från berörde dag tili och med den 30 Juni detta år äro från allmänheten invexlade . 1,333: 16. — i följd hvaraf behållningen sistnämnde dag uppgick till R:dr 3,766: 32.
Jag på min sida åter påstår, att det vore för fäderneslandet högst skadligt, och förnyar alltså mitt yrkande, att förslaget måtte förkastas. Gr. af Ugglas: Jag måste vederlägga Hr Flachs origtiga upgift, att ersättningen till städerne för mistad tolag skall ur statskassan utgå såsom en present till dessa städer. Det är ett fullkomligt misstag. De afgifter, hvarmed i landet införda varor varit belastade, hafva utgått dels såsom tull till Staten och dels såsom tolag till den stad, dit varorna blifvit införda. Om nu Staten säger; Jag tager dessa afgifter, både min egen tull och eder tolag, på det att jag måtte kunna bättre öfverse och reglera det hela, emot det att jag lemnar eder samma afgift eller inkomst, som J håfven haft af tolagen; har väl Staten då gifvit någon present till städerne? Staten betalar ju endast hvad den borttagit från städerne. Annu mindre kan en dylik present komma i fråga genom den föreslagna regleringen. Det vissa är, att hvad städerne hittills upburit, har i medeltal upgått till 8^ proc., och hvad städerne skola erhålla utöfver den fixa summan utgör icke mera än S proc. Således erhålla de 3£ proc. mindre än hvad de haft att påräkna, om de sjelfve upbära tolagen, och å dessa proc. skall afdragas den minskningsproc., som bör afkortas, då tull-upbörden icke upgår till normalbeloppet. Ser man på förhållandet med dessa afgifter inom Stockholms stad, så skall man finna att under sisth år, oak - Den 22 Jlili f, m. 471 tadt flere artiklar, hvilka förut dragit höga tullar, då de blefvo tullfria, tolagen och tullinkomsterna upgingo till högre belopp än året förut. Hr Flach har äfven anmärkt, att K. M. har beräknat tolagen under de år tolagen varit högre än eljest. Denna anmärkn. hade kunnat vara af någon betydenhet, om K. M:s förslag oföräudradt blifvit antaget, men då, enl.
Sådant äger ej ruin i Sverige.* derföre är det angeläget, Qm man vill befordra Statens gagn , att tullen blir så lag, att det ej lönar mödan att tull försnilla , och att man ej gifver de procent till bevakningen sorn Staa ten skulle hafva. Derföre kan jag ej instämma i bifall till Utskottets första förslag. Tullprocenten är der för hög. Jag tillstyrker 25. procent för de finaste vinerne , 2© för de min* 4re fina och 15 för de minst fina. Herr von Qjianten: Jag tror mig finna pluraliteten vara af den tanka, att tullen ej bör sättas så högt att man har att befara tullförsnillning, Så snart tullen går öfver 25 procent för de gröfre och 35 procent för de finare vinerne , t,ul 1 forsjpilias de. Jag anser det således, vara, skäl , att framför Utskottets förslag antaga ett, som här är gjordt, där tullen håller sig mellan 20 a 30 procent. Derföre tillstyrker jag det förslag jag framställt, eller ock anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på Friherre Cederströms förslag , hvilket litet afviker ifrån mitt. Herr nf Wingård : Jag ber om förlåtelse stt jag nppehäller Ridderskapet och Adeln , men jag tror det vara ett farligt beslut, om man på höft nedsätter tullen ; då^ redan en Ifren ti Auyutii /, m, 9*r betydlig nedsättning af Utskottet i dess första förslag är gjord. Värdet är upptagit af Vinhandlare här i Stockholm* och de, älven som mångå andra sakkunnige personer, äro rådfrågade. Det är bättre att sätta tullen nago högre, och lemna åt Kongl. Majt att jämka den. Sätta vi deremot den lägsta tullen så kan Kongl. Majrt ej annat än förbjuda varan, i anledning af det beslut Ridderskapet och Adeln redan fattat. Friherre Cederjtröm: Det ändamål man nu vill befordra, nemligen hög inkomst, har legat till grund äfven för förra taxan , och man har dertill afsett samma medel eller hög tull. Men man har ej härigenom vunnit ändamålet.
< Skulle nu en särskildt Consumtionsoch öfverflöds afgift uppgöras, hvilket torde med billighet vara öfverensstämmande, och kanske äfven bästa sättet att hämma öfverflödet, inträffar äfven i förhållande deraf en ytterligare förminskning i den å hvarje bevillningsdel nu beräknade summa. Denna afgift, såsom omöjlig att i förväg för året bestämma, bör likväl först det påföljande året från bevillningssumman afdragas, och hvarje bevillningsdel till godo beräknas. Som tiden ej tillåtit uppgörandet i hela sin vidd af ett till detla Bevillningsförslag särskildt lampadt varderingsätt, får 3°f Den 11 Maj. jag. såsom bevis för förslagets möjligen tillfredsställande resultater, härmed i korthet visa dess tillämpning till iSl3 års Taxe; ringsvärde, s"‘) hämtadt utur General-sam* inandraget af samma års Bevillning, likväl med förklaring, att samma års värderingssättafmig ingalunda såsom det rätta föreslås. Denna tillämpning blifver, som följer: Alla Sveriges Hemman, så väl Kongl, Majrts och Kronans, som Säteri, Frälse, Frälse - Skatte, Krono - Skatte, Academie, Fromma Stiftelser, under Boställs-rätt, särskildta Bolag, m. m. — Bergverk, — Lägenheter af åtskillig beskaffenhet — Qvarnar — Manufacturer, Fabriquer, Inrättningar ■— Hustomter och Stadsjord — samt slutligen Handel och rörelse m. m. efter inkomst-beloppet förvandlade i Capital, utgöra 537,066,3c6. Då denna summa delas enligt den i bevillningsplanen föreslagne method, med 2000, uppkommer ett antal bevillningsdelar stort . - 268,533. Desse bevillningsdelar ' komma, till utgörande af en gifven summa af en million, att hvar och en erlägga 3 R:d. 34 sk. 9 rst. I för - *) Se Bilagan N:o 1.
Hvad slutligen angår frågan derom, huruvida Rikets Ständer böra hos Kongl. Majit begära nedsättandet af en komité för alt med ledning af de grunder för en ombiluiiing al elementarundervisningen, Rikets Ständer kunde komma alt besluta, 38 Allm. Bcsv.~ och Ekon:- Utskottets Betänkande N:o 118. ularbela förslag till ny stadga för elementarläroverken, derom såväl Grefve Björnstjerna som Herr Sommelius gjort hemställan, synes för Utskottet en sådan åtgärd icke så behöflig, att uttrycklig anhållan derom bör af Rikets Ständer framställas; utan föreställer Utskottet sig, att, i händelse de förslag till frångående af äldre och antagande af förändrade bestämmelser rörande vissa med undervisningen vid elementarläroverken samt med vården och förvaltningen af dessa läroverk, åstadkommandet af en skicklig och tillräckligt aflönaJ lärarepersonal m. m., sammanhängande ämnen, som Utskottet funnit sig böra förorda, komma att af Rikets Ständer godkännas och bos Kongl. Majit till nådigt afseende anmälas, svårighet icke skall möta att, i enlighet med samma förslag, vidtaga erforderliga ändringar i stadgan för elementarläroverken. Grefve Wachlmeister, IL, åter har (i sin motion N:o 1G9) föreslagit, att Utskottet mätte utarbeta och för Rikets Ständer framlägga förslag till en ny stadga för Rikets allmänna elementat läroverk. Af förut i detta betänkande antydda skäl anser Utskottet sig ej böra efterkomma denna uppmaning, helsi den mängd reglementariska föreskrifter en dylik stadga måste innehålla, ej bör göras tili föremål för Rikets Ständers öfverläggning, utan kunna, likasom i allmänhet på den ekonomiska lagstiftningens område är förhållandet med tillämpandet af de grunder för allmänna inrättningar, Rikets Ständer önskningsvis till Kongl. Maj.ts ompröfvande anmäla, åt Kongl. Maj.ts beslutande öfverlemnas.
Preste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 — ■— Bonde-Ståndet den 6 Rikets Ständers vnderdåniga Skrifvelse, angående Sala silfververks ränle-er sättnings fond, för redogörelsetiden från och med den 1 November 1846 till samma dag 1849. (Stats-Utsk:s Uti. N:o 240.j S. A. K. Medelst nådig remiss af den 25 November nästlidet år har E. K. M:t behagat till Rikets Ständers Stats-Ulskott öfverlemna 2:ne af E. K. M:ts och rikets Kammar-kollegium den 5 och 12 i samma månad, enligt Kongl, brefvet den 31 Oktober 1829, insända underdånigå berättelser, angående Sala silfververks ränteersättnings-fond för redogörelse-tiden från och med den 1 November 1846 till samma dag 1849, hvaraf inhemtas, bland annat, att, enligt de i Sala bergslags hufBih. till R. St. Skrifvelse, N.-o 133. vudkontor upprättade och, i bestyrkta afskrifter, till forbemälde kollegium inkomna redogörelser öfver fonden, densamma under berörde tid tillvuxit med 10,913 R:dr 43 sk. ilrsL, eller från 33,722 R:dr 47 sk. 8 rst. till 44,630 R:dr 43 sk. 7 r:st, äfvensom dessa redogörelser upplysa, att bergslaget numera icke erlägger högre ränta än fem procent för någon del af fonden, men utan ränta haft hos sig innestående så betydliga belopp som 7,231 R:dr 23 sk. 8 r:st. den 1 November 1848 och 3,463 11: dr 41 sk. 3 rst. den 1 November 1849. Dessa sistnämde förhållanden hafva Rikets Ständer funnit påkalla serskild uppmärksamhet, enär det syntes Rikets Ständer, såsom hade bergslaget underlåtit att, i enlighet med E. K.
Jag trodde mig derföre äfven hafva ådagalagt, ali min mening icke kunde vara, att detta särskilda Utsk. skulle komma in med något betänk., som nu åstadkom rubbning i skalterne, men jag kan icke frångå den grundsatsen, att hvarje financier, som verkligen har genomtänkt hela 150 Den 4 Sep t erni) er f. m. saken, niåslc inse i hvad mån skatteväsendet oekså bur lagas i consideration, så att man icke, under förmodan att de äro idealer, vidtager financiella åtgärder, som kanske omöjligen kunna i och för sig behandlas, utan med afseende på skatteväsendet, så framt de skola blifva annat än provisoriske. Jag öfverlemnar nu till Hr Gr. o. Landtm, att till R. o. Ad. hemställa, om de, på grund af de motiver Hr von Hohenhausen framlagt, nemi. att oreda i riksdagsförhandlingarne derigenom skulle åstadkommas, vilja afslå motionen eller icke. Min opinion om Hr von Hohenhausens ädla afsigt och den fullkomliga öfvertygelse, hvarpå han grundat sitt afstyrkande af min motion, blir likväl i alla fall likadan; men jag ber att Huset mätte besinna, att man möjligen utom detta Hus kommer att tro, alt egentliga grunden, hvarföre man afslagit motionen, helt simpelt är den, att majoriteten inom detta Stånd icke vill lemna ifrån sig någon del af den makt, som den ifrån riksdagens början synes hafva fått i sina händer; att den icke vill tillåta några discussioner af en mera allmännelig natur, så i financerne som i annat, med ett ord, att den är maktfullkomlig, och således icke vill hafva några invändningar, som kunna störa denna maktfullkomlighet. Detta är det, mine Hrr, som jag ansett mig böra uttala, emedan jag torde få tillfälle en annan gång alt visa, alt resultatet kan blifva, hvad ni ingalunda skulle önska. Den enskilde mannen har dervid naturligtvis ingenting annat att göra, än att framlägga sina skäl, och sedan lemna saken åt sitt öde. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Den af Gr.
De dessförinnan till utgifning hemsända skrifterna har man redan, i brefven till Edman, sett dels angifna, dels antydda; undantagandes blott den lilla afhandlingen ”Om ett stort tänkesätt mot Våld, List och Partier”, som på sitt titelblad bär årtalet 1793 104. Förutnämnda äro de båda, på samma år tryckta, ”om Qvinnokönets naturliga Höghet” och ”om Upplysningens Princip”. Derefter följde ”Sjelfständigheten” (1794): ett till svenska folket rigtadt uppmanings-qväde, att modigt afvisa hvarje främmande makts hot och oombedda förmynderskap. Det begynner: Hvar är den Svensk, som icke känner harm, Till svärdet rusar glad, och lyfter högt sin arm Mot slafvar i tyranners sold, Som drista bjuda lag i skydd af utländskt våld? I fortsättningen läser man: Hvad? detta samma folk, som alltid träldom vägrat, Som Engelbrekt har följt, som har med Vasa segrat, Det skulle ändtlig nu, af sig, af äran glömskt, Förrädiskt mot sig sjelft, mot sina bröder lömskt, Med ödmjukt nidings-smil en annans herr-nyck följa, Och tigga nåd på hafvets bölja? Det hela är alltigenom stämdt i en den mest krigiska ton; och har synbart någon yttre anledning. Sannolikt gissa vi den, om vi påminna oss det af både England och Ryssland yttrade starka missnöjet deröfver, att Sveriges och Danmarks regeringar gemensamt bibehöllo ett fredligt förhållande till det slags organiserade anarki 105, som vid denna tid i Frankrike kallade sig ”republik”. Ryska Kejsarinnan hade till och med förkunnat sig ärna utsända en flotta, som skulle afskära de tvenne nordiska grannfolkens otillbörliga handels-förbindelse med det brottsliga landet: en hotelse, som dock stannade vid skrämskottet.
Jag dig. Jag visste inte en gång, att du var sjuk. Hon försökte alltid visa dig, att jag ä' öfver förstod mig inte på dig. Jag var inte rädd om Men hon förstod sig på dig, hon, som inte varit i huset mer än ett år. (Paus.) Tror du, jag ville gå här och vara ingenting för dig, medan hon... DAHLMAN. Nej, då vore det bättre, att jag kom bort igen! Hvad ä' det för idéer, som flugit i dig! (Paus.) Jag blir alldeles yr i hufvudet af allt det här. Och vi, som hade det så lugnt och trefligt! Jag hade nästan vänjt mig af med att gå ut, bara för man hade fått det så fridfullt och angenämt hemma. Och så ä' det tvärt slut! Hvarför kan man då inte få ha ro! KERSTIN. Låt mig få komma bort, pappa, så får du ro. ­ 103 ­ DAHLMAN. Hvad ä' det för prat! Komma bort, när jag nyss fått hem dig. KERSTIN. Det ä' ju jag, som stör din trefnad. DAHLMAN. så går du i morgon... eller i eftermiddag och Ah, se så, se så! Om du ä' min snälla flicka, söker upp fru Berg, ber henne om förlåtelse och gör du nog för min skull. Du ä' ju min snälla, förståndiga, lilla flicka. KERSTIN. DAHLMAN. KERSTIN. DAHLMAN. KERSTIN. tar henne med dig hem. (Paus.) Hvad! (Paus.) Det Nej, det ä' jag inte. Åhjo... Nej. Då håller du inte af mig. Jag ä' stygg och dum och afundsjuk och hätsk. egen, älskade, lilla rara pappa! Det gör jag! DAHLMAN. Jag ä' inte alls din snälla, förståndiga flicka. Men (slår armarna omkring honom) jag håller af min när jag ber dig så mycket. Då skulle du väl också göra mig till viljes, ­ 104 ­ KERSTIN. Ne-ej. Hur ska jag då kunna tro dig? KERSTIN. KERSTIN. KERSTIN. DAHLMAN. KERSTIN. DAHLMAN.
Vid förnyad föredragning af Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 5, i anledning af gjorda anmärkningar vid sammansatte Utskottens Betänkan le N:o 2, angående grunderna för förändrade föreskrifter örn bran vins-bränningens utöfning samt afgifterne derför, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: l:o Irsta och 2:dra §§:nc i Ulskoltens förslag afslogos och de öfriga §§:ne deraf ansågos förfalla, hvaremot det förslag, som Grefve Hamilton i sin reservation framställt, antogs med följande förändringar: a) att början af 9 §. skulle erhålla följande lydelse: ”Bränvinspanna med ”bröst och hatt och öfrig redskap må göras af hvad form och ämne som helst. ”1 afseende på' o. s. lika med forslaget; b) att i 10 §., der andra och tredje classens redskap omtalas, ordet en på båda ställena bör utgå, såsom tillkommet genom tryckfel; c') att den i 23 §. omtalade skatten för biänins-bränning skall utgöras med 2 skilliugar Banco för hvarje kanna bränvin, och d) att 26 §. med åtföljande tabell skall {bifalla. 2:o Det af Utskotten föreslagna formulär tili mätningsoch stämplingsbevis godkändes. 3:o Utskottens tillstyrkan, att Rikets Ständer, vid öfverlemnande af förslaget till den blifvande nya Förordningen, angående bränvins-bränningen, bos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, det Kongl. Majrt täcktes uti författningen i Nåder föreskrifva, huru med debiteringen och uppbörden af berörde afgift bör förfaras, bifölls. 4:o Ansågos Rikets Ständer, genom underdånig Skrifvelse, böra bos Kongl.
"som ej till annat RiksStånd höra” måtte förändras till dessa, "sorn ej äro Frälsemän eller Prester.” 3:0 Att, till förebyggande af den slutsatts att, vid WalDistrictens indelande, sådana Bruk äfven skulle komma i beräkning, hvilkas egare icke tillagts representationsrätt i BorgareStåndet, föreskriften härom må sålunda styliseras: ”Sedan summan af alla tillverkningarnas sammanräknade värden blifvit utrönt för de B uk och Inrättningar, som innehafvas af till val berättigade personer, samt huru stort värde, i följd deraf, svarar mot En Fullmägtig, fördelas dessa personers Bergsverkandelar, m. m.” samt 4:0 Att dels ingen Bruksegare måtte väljas, som icke är mantalsskrilven inom WalDistrictet, dels något stadgande vidta - ConstitutionsUtskottets Jbetänkanden. 21 x gas, till förekommande af en och samma persons väljande till Riksdagsman, antingen som Borgare och Bruksidkare, eller som Bonde och Bruksidkare. Till förnyadt utlåtaode i detta ämne, får, hvad främst angår irsta Anmärkningspunkten, Utskottet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, Högvördige Preste't.åndet och Hedervärda Bonde tåndet vördsamligen hemställa, om icke, då frågan om nedsättning i antalet af Fullmägtige och WalDistrict för Bergsbruken egentligen är en opinionssak, bemälde Resp. RiksStånd desto heldre täcktes foga sig efter den inom BorgareStåndet härutinnan rådande och, enligt hvad flere dess Ledamöter i Utskottet upplyst, nästan enhälligt yttrade mening som dennas samfällda antagande torde blifva ett vilkor för Bruksegares inträde i 'tåndet; Och föreslår, i slikt afseende, Utskottet att, i stället för orden ; ”Sju Fullmägtige, Sju WalDistrict,” må införas: ”Fern Fullmägtige, Fem Wal District. Den af Wällofl.
N,Sl icke kunde annorlunda än säsom Stats - Regleringen tillhörande anses, ett af de fall fölunda genom de wäckta betänkligheter, inträffat, som i 69 §5. af Regetings-Formcn omförmälcs; och ansäg altsä Ridderssapct och Adeln delta möl böra i kraft af samma Z till förnyadt yttrande af Stats-Utffottct remitteras, tupra. S. D. FörcdrogS hos Ridderssapet och Adeln Ståts-Utskottets Protocolls Utdrag af d. 28 dennes rörande af Riksgälds-ContoirctS Fullmägkige emot witza bestämda wilkor och säkerheter bewiljade utläningar sä wäl isynnerhet ät Herr Presidenten och Commendcuren Friherre I^Ägerkeim 8Zv,oc>O R:dr Banco, ät Götheborgs Stad 200,000 R:dr, och ät Hans Exccllcuce m. m. Herr Grefwe kria l^uu.k yz,6oo R:dr samma mynt, som ock ätskillige andra gjorda utläningar» hwilka i Stats-Utskottets Protocolls-Utdrag genom allmän, na ordalag äsyftas: och beslöt Ridderskapet och Adeln att till hwad Stats - Utskottet i afseende pä wilkorcn och liqvidationen af samtclige dctze Län tilstyrkt, till alla delar sitt bifall lemna: Skolandes om detta beslut Le öfriga Rcspcctive Ständen genom Protocolls-Utdrag rvänligen underrättas. l7t lu^ra. S. v. I följe af en utaf
Det uppdrogs åt magister Olaus, att i enslighet och med “godt manér” söka utröna, om hon ej ville frivilligt bekänna, i hvilket fall hon äfven skulle få begå Herrans heliga nattvard, som i annat fall skulle vara henne vägradt. Utanför på gatan väntade folket med otålighet, att mästermannen skulle förkunna dagen för exekutionen. På morgonen hade tvänne gemena trollpackor piskats af spögubbarne på Norrmalmstorg, och det kunde icke vara annat än i sin ordning, tyckte månge, om dagen slutade med ett bål. Det var derför icke utan knot, som man lyssnade till rättens beslut, enligt hvilket den för trolldom anklagade skepparedottern Elsa Larsdotter ännu en tid skulle hållas till syndabot och ånger. En allmän förskräckelse grep hufvudstadens befolkning, då den ena trollpackan efter den andra började bekänna om satans tilltagande makt. Stadsvakten fick sträng befallning att hela dagen om gå omkring på torgen och vid hamnarne, för att efterhöra om någon svor eller på annat sätt missbrukade Guds namn. Ty, liksom det en gång i forntiden skedde med Sodom och Gomorrha, sade månge, skulle det en vacker dag komma ett regn af eld och svafvel öfver den syndiga staden, om icke folket bättrade sig, medan tid var. Presterna vordo också ifrigare än någonsin i sina predikningar. Vakstugorna i de olika stadsdelarne fördubblades. Man gick i processioner med långa vaxljus genom gatorna, och man anstälde offentliga bönedagar till och med midt i veckan, allt för de oskyldiga barnens skull, hvilka råkat så illa ut för den lede arffiendens garn. På qvällen, sedan rätten slutat ransakningen för dagen, brukade ofta de ifrigaste af dess ledamöter samlas till enskild öfverläggning. Deruti deltogo äfven utom stående personer, såsom hofrättens ledamöter och stadens borgmästare, med flere betrodde män. En qväll egde en dylik öfverläggning rum i stadshuset mellan borgmästaren Trotzenfelt, magister Olaus och doktor Hjärne samt någre andre.
Ridderskapet och Adeln har, under deu i5:de förlidne Januarii, till Banco-Utskotlet remitterat tvänne serskilda anföranden af Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, hvaribland, det förra innefattar blott den korrta framställning: att Rikets Ständers Bank må lemna Lån, emot säkerhet af fast Egendom och assurance på Lif mot låg Ränta, så snart Låntagaren derjemte ställer borgen derföre, att Assurance-Prcemierne ordentligen blifva inbetalda; och i det senare anförandet hänvises, för sakens närmare utredande, å en tryckt skrift med Titel: ovanlig hjelp vid den allmänna pennin ge -förlägenheten och Credit-bristen, till behjertande vid närvarande Riksmöte; hvilken skrift, jemte tryckta planen för Londonska Pelican-Compag - B ane o-Utskottets Betänkande jV.-o 58. i5 niets Lif-Assurancer, lill Banco - Utskottet åtföljt. Förslaget går i korrthet derpå ut, att en allmän låne-anstalt måtte blifva bildad, der penningar, mot låg ränta af 3, högst 4 proc., kunde få lyftas mot hypothek af en Assurance-Police på Låntagarehs Lif, jemte Inteckning i hans eller annan Fast Egendom.
Jag anser, till följd häraf, att Banco-Utskottet antingen öppet hade bordt tillstyrka Riksens Ständer, att nu frångå den vid förra Riksdagen fastställda principen, och anvisa en ordinarie fond till Handelsoch Närings-Disconten; och förmodar jag, att Utskottet då skolat äfven bifoga skälen för ett sådant tillstyrkande, hvilka, då jag troligen ej hade kunnat gilla dem, jag emedlertid sålunda fått tillfälle att söka vederlägga. Men ville Utskottet deremot icke rubba den princip, hvarom nu är fråga, då tror jag, att Utskottet bordt affatta Banco-Utskottets Betänkande, N'.o i 58. 27 sitt förslag i helt andra ordalag, så att Banco-fullmägtige derigenom väl blifvit berättigade att, intill ett maximum af 3 millioner R:dr B:co, inom Handelsoch Närings-Disconten använda till Bankens influtne räntevinster och capilal-afbetalningar, men endast under iagltagande af de föreskrifter, som 127, 287 — 240 §§. af gällande Banco-Reglemenle innehålla. Angående femte punkten, får jag i korthet nämna, alt jag tror det hade varit nyttigt, om man lernnat Banco-fullmägtige frihet, att äfven till uppköp af räntebärande papper använda öfverskotlen å de lånefonder, som, lill bestämda summor upptagne, visat sig under en längre tid icke hafva kunnat till fulla beloppet utgå. Sådana papper äro, när de äro säkra och goda, tillgångar, sorn för Banken äro albira lättast att, i det ögonblick behofvet påkallar, realisera emot contant valuta; och genom deras begagnande kan således allra bäst vinnas det åsyftade ändamålet, alt Bankens medel icke för länge må ligga utan ränta, utan att ändock derigenom dessa medel hindras alt genast återgå till sin primitiva bestämmelse, så snart de för densamma åter behöfvas.