Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får i detta afseende nämna att jag sjelf är Ledamot af Ivänne komitéer i England, som äfven hafva till sin framtida verkningskrets denna fråga, och alt det tvifvelsutan icke kommer att dröja länge, innan det ifrån den ena komilén, som är föranledd af Juryn för d.en stora verldsexpositionen i London, kommer att utgå en inbjudning till alla Europeiska nationer att sända ombud tili en komité för åvägabringande af ett allmänt decimal-system. Frågan är således mycket debatterad äfven i England. Dessa komitéer hafva äfven sökt alt få införd lika postporto öfver hela Europa, men det molte svårigheter, och derföre inskränkte man sig lill en början till England och dess kolonier. Jag förenar mig med Frih. Tersmeden och Hr von Kraemer uti anhållan om bifall lill första mom. af Utskts förslag. Frih. Stjernstedt: Det var i anledn. af Frih. Tersmedens yttrande, som jag begärde ordet. Jag håller mig endast till den nu föredragna punkten och förbigår den långa föreläsning, som Hr von Kraemer här haft, hvilken afsåg mycket annat, som icke hör bit och hvaremot åtskilligt annars skulle vara att erinra. Så t. ex. har Hr von Kraemer upgifvit att, det icke offentligt skulle vara tillkännagifvet alt vi skulle få en propos. om Decimal-systemets införande i mått, mål och vigt, men K. M. har likväl i Sin Propos. om myntförändringen öppet tillkännagifvit, alt vi hafva en sådan Propos. att förvänta. I anledn. af Frih. Tersmedens hemställan får jag förklara att jag är så stor vän af Decimal-systemets införande, att när jag hör att sådant skulle försvåras om icke detta förslag nu antages, så frånträder jag nu gerna mitt yrkande af denna punkts återremitterande, så mycket mera som jag finner att den i sig sjelf är så fristående alt den kan i och för sig sjelf antagas. Jag förenar mig således med dem, som yrkat bifall till denna punkt i Betänk. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar:
Major, och N:o 2013 Herr Rosenblad, Johan Eriq, Öfverste. Herr Grefven och LandtflJarskalfien tillkänjiagaf att PltniProrocollct för den 2:dra sistl. December nu komme att för Ridderskapet och Adeln justeras. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Jag anhåller att Ridderskapet ooh Adeln, innan Protocollet af den 2.'dra föi etages till justering, fäcktes förunna mig några ögonblicks uppmärksamhet. Jag ämnar tala öfver sjejfya den hufvudfrågah, som föranledt till Debatterne och hvarifrån uppmärksamheten, genofn d^n rigfning sorn Debatterne togo, blifvit afledd, om den frågan nemligen, huruvida en Tacksägelse Adresse tili Konungen för åtnjuten omvårdnad, kan blifva ett ämne för Debatter, och huruvi? da, vid en sådan Adresse, enär den blifvit besluten, sådane Tillägg kunna äga rum, som Den 8 December. upphäfva och strida emot naturen af en Tacksägelse. Det är ej min afsigt att föranleda till nya Debatter, eller att besvära Ministrarne med framläggandet af nya bevis, talande för Adressen, eller att öka antalet af de skäl mot Adressen, sorn Oppositionen redan framlagt. Min afsigt sträcker sig endast derhän, att, om möjligt är, skydda en, i sig sjelf rigtig och vigtig principe mot verknmgarne af de intryck, sorn, om jag får döma andra efter mig, Debatternas art torde hafva hos manga åstadkommit , och hvilkas första menliga verkan är att föda ledsnad och liknöjdhet.
Rikets Ständers å denna summa utfärdade förseglade anordning får ej förr brytas, eller summau af Fullmägtige utbetalas, än sedan riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. § 164. Den krediliv-summa, som, enligt ofvan åberopade grundlagsstadgande, bör å Riksgälds-kontoret anvisas, för att, på sätt detsamma innehåller, under tiden mellan innevarande och nästkommande riksdag, vara tillgänglig, då Konungen till rikets försvar eller andra högst vigtiga oph angelägna ändamål, sedan hela Statsrådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig, hafva Rikets Ständer fastställt till En million femhundra tusen R:dr. § 165. För bestridande af ifrågakommande utbetalningar utaf de genom nästföregående två §§ å Riksgälds-kontoret. anvisade kreditiver, böra detta verks härtill disponibla tillgångar begagnas, och, ifall dessa icke åro tillräckliga, de derutöfver erforderliga medlen af Riksgälds-kontoret upplånas mot Kontorets obligationer, ställda till inlösen autiugen efter viss förfallotid eller efter föregången uppsägning; egande Fullmägtige, att, med hänsigt till de vid upplåningen sig företeende omständigheter och förhållanden, bestämma råutevilkoren samt fastställa betalningsterminerna för dessa obligationer; dock får obligationernas förfallotid icke utsättas sednare än Fem år efter deras utgifningsdag, och någon obligation icke utfärdas å mindre summa än 400 R:dr. § 166. Det till underlättande och befrämjande af ackords-r eg leringen inom Arméen beviljade och å Riksgälds-kontoret anvisade väntefria kreditiv må för detta äudamål, mot Direktionens öfver Arméens Pensions-kassa fortfarande ansvarsförbindelse för de lyftade kreditivmedlens behöriga återbetalning, begagnas inom ett belopp af högst Etthundrafemtio tusen R:dr; skolande de å detta kreditiv lyftade medel ovilkorligen Riksgälds-kontoret ersättas i den mån dertill afsedda tillgångar blifva för bemälda Direktion disponibla. Yid kreditivets anlitande böra, genom
Kommer deremot stadgandet alt qvarstå oförändradt, blir följden, såsom jag förut sagt, otaliga rättegångar och oberäkneliga utgifter för Staten, hvarföre jag tillstyrker afslag å denna punkt. IIr Lagerheim: Omöjligt är det för mig att ens inse minsta skymt af de utaf Hr von Hohenhausen och Frih. Cederström förespeglade stora vådor för Riket, om en usling, som ingen församling vill kännas vid, erhåller fattigvård och frälsas från atl frysa eller svälta ihjäl. Sådana förhållanden måste likväl vara sällsynta, och dessutom åligger det de myndigheter, hvilka härmed få att skaffa, både såsom en mensklighets-och en embelspligt, att tillse hvad som fordras för att hindra det icke en medmenniska genom nöd och vanvård förderfvas. Hvad åter angår de af Hr Printzensköld befarade långvariga rättegångarna, så vore det rätt illa, om vi, just nu sysselsatte med atl skrifva en fattiglag, skulle göra den så obestämd, att den kunde föranleda en mängd rättegångar, samt en långvarig tvist erfordras lör alt slutligen afgöra till hvilken församling en person skall höra. Dessutom tillkommer livad Hr von Hartmansdorff anfört, att en skyldighet i detta fall visserligen åligger SeraphimergiIlet, men att denna skyldighets fullgörande icke blifvit, emot gillets vägran, ifrågasatt. Det naturligaste synes mig derföre vara, att K. M. och Kronan må bekosta den erforderliga vården, under den mellantid, som, vid ett sådant förhållande, kan ifrågakomma. Utsk:n hafva jemväl i sitt förslag till redaction af detta stadgande ganska riktigt sörjt för att icke den af Hr Printzensköld uttalade farhågan behöfver förutsättas; ty föreskriften lyder, att understödet skulle vara provisoriskt, ”intilldess någon församling kan dertill förpligtas.” Jag ser således icke något hinder att antaga Utsk:ns förslag och tillstyrker bifall derå. Frih. Cederström: Frih. Sprengtporten har begärt en förändrad redaction af denna punkt. Han har förutsatt, att i Sverige skulle kunna finnas personer, hvilka icke lagligen tillhöra något fattigvåidssamhäile.
Ty Herren skall icke förkasta sitt folk, eller öfvergifva sitt arf. Ty rätt måste dock blifva rätt; och thy måste all from hjerta tillfalla. Ho står med mig emot de onda? Ho träder till mig emot de ogerningsmän? Om Herren icke hulpe mig, så låge min själ fulltnär uti det stilla. Jag sade: Min fot hafver stapplat; men din nåd, Herre, uppehöll mig. Jag hade mycket bekymmer i mitt hjerta; men din tröst gladde mina själ. Du kommer ju aldrig öfverens med dem skadeliga stolenom, som lagen illa uttyder. De rusta sig emot dens rättfärdigas själ, och fördöma oskyldigt blod. Men Herren är mitt beskärm, min Gud är mitt hopps tröst. Och han skall vedergälla dem deras orätt, och skall förgöra dem för deras ondskos skull; Herren, vår Gud, skall förgöra dem. Kommer, låter oss glädjas Herranom, och fröjdas för vår salighets tröst. Låt oss med tack komma inför hans ansigte, och fröjdas för honom med Psalmer. Ty Herren är en stor Gud, och en stor Konung öfver alla gudar. Ty i hans hand är hvad som jorden bär, och bergshöjderna äro också hans. Ty hans är hafvet, och hans händer hafva det torra beredt. Kommer, låter oss tillbedja, och knäböja, och nederfalla för Herranom, den oss gjort hafver. Ty han är vår Gud, och vi hans fosterfolk, och hans händers får. I dag om I hans röst hören, så förstocker icke edor hjerta, såsom i Meriba skedde, såsom i Massa i öknene; Der edre fäder försökte mig, förnummo och sågo min verk; Att jag i fyratio år mödo hade med detta folk, och sade: Det är sådant folk, att deras hjerta alltid vill den orätta vägen, och de mina vägar icke lära vilja; Så att jag svor i mine vrede: De skola icke komma till mina rolighet. Sjunger Herranom en ny viso; sjunger Herranom all verlden. Sjunger Herranom, och lofver hans Namn; prediker den ena dagen efter den andra hans salighet. Förtäljer ibland Hedningarna hans äro, ibland all folk hans under.
Konungen ensam beslutar i allt hvad som rörer den oeconomiska lagstiftningen och organisation af alla slags allmänna inrättningar, dervid mångsidig pröfning af alij 7? hvad som rörer Rikets ställning och inre för, hållanden, och i samma mån flere upplysningar och råd fordrasj att regerings-ärenderna, i följd al det rådande beskattningsoch författnings-systemet, äro mångå och invecklade; och att således Förvaltnings-cheferne , som skola bereda målen, måhända icke alltid kunna få tillfälle, att i Conseillen vara tillstädes, när de icke hafva föredragning, särdeles om ett af deras vigtigaste åligganden , sorn Utskottet föreslagit, det nemligen, att hafva tillsyn öfver verkställigheten af Konungens Beslut, och öfver underlydande Ämbetsverk, rjgtigt skall uppfyllas; har Utskottet, med godkännande af de skäl Committerade i Öfrigt anfört *), trott sig böra antaga, att, utom de föredragande Förvaltnings-cheferne, ett StatsRåd bör finnas, för att lemna Konungen underrättelser och råd; men då, ifall Utskottets förslag, i afseende på förvaltningsgrenarnes indelning, godkannes , en ny Förvaltnings-chef för Sjö-ärenderne tillkommer, och Utskottet jemväl föreslagit, att Förvaltningscheferne, när de icke äro hindrade, böra öfvervara hvarandras föredragningar, hvarigenom behofvet af så många Stats-Råd, som nu finnas, lärer minskas; så har Utskottets pluralitet stannat i den öfvertygelse, att de icke föredragande Stats-Råden kunna, med inberäkning af Hof-Cancelleren, inskränkas till fyra, nemligen 3 Civila och 1 Militair, utan *) Sid, 47 och 4$, Pluralitetens Betänkande, 7 6 att det ändamål, Grundlagen med Stats-Rå. dets inrättning åsyftat, i något afseende skall förfelas. Utskottet har jemväl härvid till granskning före haft en särskildt väckt fråga, om icke Stats-Rådet må indelas i 2:ne afdelningar?
Detta förslag begärdes på bordet. Hr von Koch, Nils Samuel, uppläste en motion af följande innehåll: Vördsamt Memorial. Efter motionstidens slut har K. M., uti en den 13 sisth Dec. R. St:r tillhandakommen skrifvelse, tillkännagifva att »förberedande åtgärder redan blifvit vidtagna lör öppnande af underhandlingar om handelsoch sjöfarts-traktat med Frankrike», och K. M. har sedermera, den 17 sisth Juli, beslutat att sådana 118 Deu 24 Oktober f. m, underhandlingar skola öppnas, och nu äfven utsett personer, hvilka skola biträda Svenska och Norska Beskickningen i Paris vid dessa underhandlingar. På grund häraf anser jag mig, jemlikt 56:te §:n R. O., berättigad väcka följande Motion: På det af en, i och för sig föga vigtig, anledning hinder och svårigheter icke må uppstå för K. M. att snart, och, om möjligt, innan nästa vår, då sjöfarten öppnas, afsluta och låta tillämpa den för flere näringar, men särdeles för sjöfarten, ytterst vigtiga Franska handels-traktaten, hemställer jag att R. St:r må besluta och genom underd. skrifvelse hos K. M. tillkännagifva: att, derest K. M-, vid afslutande af fördrag med främmande makt, finnér lämpligt medgifva att de i 16:de §:n Bevillms-stadgan omförmälda algifter å handlande eller deras ombud icke skola uttagas uti land, der Svenska undersåtare vinna befrielse från dylika afgifter; så förklara sig R. St:r, för sin del, emot ett sådant medgifvande icke hafva något att erinra. Bordlädes. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 3 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 1 prot.-utdrag lör f. m:s plenum, samt prot:t för den 10 sisth Juni f. m.
Då Riksdagens annalkande slut gör all återremiss af ifrågavarande Betänkande omöjlig, inskränker jag mig ati i reservationsväg å» beropa, så väl det omständliga förslag, jag i ämnet till Banco-Utskotiets Canoellieafdelning aflemnat, som mina serskilda tili Utskottets Protoeoll afgifna yttranden, STOCKHOLM, Elméus ock Granbergs Tryckeri, i83o. Bartco-Utslts Memorial, N:o n3. t N:o f i 3. Ankom till Exp. Utsk. d, n Febr. igjo. Memorial, med hemställan angående ersättning i anslagsväg för den förlust3 som kommer att drabba de i B arwoRegi em ente t af år 1823 (pag. /fS) uppräknade åtskilliga Academier, Collegier och Allmänna Inrättningarj genom bestämmande af 128 skill ingars pris för det Silfverin yrd, som i utbyte emot Bunco-Sedlar dem tillhandahåll es. Enligt Banco-Utskottets Memorial N:o 111, som innefattar förslag till reglementariska föreskrifter, angående inlösning och utvexling af Bankens Sedlar m m., har Utskottet väl tillstyrkt, det den tillåtelse, sorn varit vissa Academier, Collegier och Allmänna Inrättningar inom Hufvudstaden, alltsedan Silfverutvexlingens intäMande, förbehållen, att af Banken kunna utbekomma Silfvermynt till ett inskränkt och för hvardera bestämdt belopp årligen, uppgående för dem samtälldt till 2240 Rdr i Silfver, efter gamla myntfoten, må äfven hädanef» Bih. till li.-St. Brot. 1828-1830, 6 Sami. 3 Hund. io:da //lije. 1 1 BancoTJtslt:s Memorial, N:o ti3. ter få ega rum, men emot vilkor, att det Silfvermynt, som utvexlas, varder Banken godtgjordt efter stadgad myntbestämningsgrund.
Genom adjunctioner, eller genom turvis begagnad tjenstledighet, såsom det tillgår i Konungens Högsta Domstol, synes ferier kunna begagnas, utan rubbning af ärendenas jemna gång; och dä jag föreslår ett allmänt stadgande, förbjudande domstolars ferier utöfver någon viss gräns, t. ex. 1, 2 eller högst. 4 veckor, vågar jag äfven yttra den öfvertygelse, att referenters arbetsförteckningar eller rotlar må betraktas icke såsom rätternes enskilde, utan såsom publike handlingar, hvaraf utdrag böra få lösas, och att, derest icke desto vigtigare skäl föiekomma, alla mål böra föredragas i den ordning de inkommit. 3. Behofvet af en lag för bolag, grundade på sammanskott genom actier, bar länge förefunnits och de sednare arens tilldragelser hafva visat, till hvilken osäkerhet samt hvilka tvister och svårigheter saknaden af en sådan lag kan leda. Vår ännu gällande hundraåriga lagstiftning för bolag förutsätter icke dessa slags större associationer, hvilka i vår tid utgöra ett bland de mäktigaste häfstänger för industriens oell med benne civilisationens utveckling. Den strängare solidariska ansvarighet, som 15 cap. Handelsbo stadgar för bolag i allmänhet, måste emedlertid hindra bildandet af bolag på actier, och de sednare ha hittills här endast kunnat uppkomma, i följd af den, i min tanka, oriktiga föreställning en och annan gjort sig, alt den personliga ansvarigheten icke kunde utkräfvas af aetiebolagsmän. Emedlertid och då bildandet af ifrågavar. slags föreningar både är önskvärdt och, särdeles i ett land som Sverige, der de stora capitalisternes antal är så ringa, och der mer än annorstädes associalionsandan behöfver lifvas och uppmuntras för alt tillvägabringa större industriföretag, bör blifva af väsendtlig nytta för det allmänna, har jag trott det vara angeläget att för nämnde slags bolag en särskild lag må af Konung och Ständer utfärdas, byggd på de grunder, som uti andra länder äro antagne och der visat sig ändamålsenliga. Jag föreslår fördenskull en lag för actiebolag af följande lydelse: § 1.
Ständer skulle derigenom pä en gang upfylla Kongl. Majus, pä ögonblickets behof grundade, fordring, och bibehålla helgden af sina grundlagar. Under vesta föreställningar och wid öfwcrtvägande af en för handen warande nödwändighct, alt sälta gräns för de nu äklagade tryckfrihets missbruk, tror jag dek wara Rikets representanter »värdigt: att genom underdånig adresi, öfwerlemna ät Kongl Nasti att l nador widtaga nödiga mätt och steg för Lndamälet, genom inhwerande, dä det för afl' mant lugnS bibehållande nödigt pröfrvas, af sädan e dagblad och periodiffa ftrifter, som möjftgtwis fövwerka den dem förunnade rättighet. och att denna lagcnS suspension mä fortfara intill nästa Riksdag dä Riksens Ständer äga/ att definitiv beslut tagaHäröfwec auhällcr jag om proposition. -Herr Ueutercrona, Lsrl^, upläste till Prols» collet följande: Högwälborne Herr Landt-Marskalk; Högloft. Riddciskapet och Adeln! Nödwändighetcn akt för tryckfriheten bestämma saluma gräns, som, i ett wäl inrättadt samhälle, är gifwcn för ail annan medborgelig rätt, Har jag anscdt sa olwifwclaktig; asskaffandel af de lika talrika, som skamliga mistbruk af yttrande rätten, som i synnerhet i »vista »veckoblad, månadsskrifter och rättegångshandlingar wisat sig, har synrs mig sä oundwirligk, att jag werkeligen trodt, det Den 26 Junit. 77g det fa af Riksständens ledamöter knndc finnas, sam ej wörö alfwarsamt betänkte pä stiftandet af en lag, nog kraftig, alt hädanefter förekdmma desta mistbruk. Men som det ej detzmindre ar möjcligt, alt meningarna härom kunde wara delade, anhäller jag, akt om tvär nu warande ttyckfrihetslags gagnelig» eller stadeliga inflytelse fä framställa »agra reflexioner.
Af dessa reservationer, jemte den, som förut blifvit tryckt i sammanhang med lagberedningens särskildt infordrade betänk, af d. 16 Dec. 1842, ang:de de straff som i ny allmän kriminallag böra bestämmas, finnes alt jag bestridt upptagande i kriminallagen af annat, än utmärkande af de brott, hvilka företrädesvis borde anses såsom vanfräjdande, .samt förordat att hvarje påföljd till minskning uti framtida anseende och rättigheter för gerningsmannen deremot tillhörde de särskilda författningar, hvarigenom sådant anseende eller sådana rättigheter tillagts, och hvilka, jemte föreskrifter om sättet och grundcrne för förvärfvande!, borde innehålla dylika stadganden ang:de förverkandet. Jag tror mig nästan kunna tillskrifva denna min utvecklade särskilda mening, jemte hvad jag i öfrigt dervid framställde med afseende å den uti förra lag-comite'ens strafflagsförslag, med uteslutande af det gamla straffet af ärans förlust, antagne särskilda påföljd vid vissa brott, att medföra förlust af medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid, att, oaktadt fullkomligt ute - Den 29 December f. ra. 483 slutande ej ville medgifvas, redaktionen i 40 och 41 §§ af förslagets 2:dra cap., hvaruti stadgades alt med förlust af medborgerligt förtroende skulle förstås ”ovärdighet alt innehafva”, bland åtskilligt annat särskildt uppräknadt, äfven ”adelskap, riddareorden eller annan offentlig utmärkelse”, förändrades till hvad 2 cap. 21 § af nu förevar, förslaget innehåller, eller ”att den dömde ej må i allmänt värf brukas” och att den, ”sorn lill sådan påföljd gjort sig förfallen, skall vara oberättigad att utöfva embete, tjenst eller annan allmän befattning, alt till allmän befattning välja, så ock att föra annans talan inför rälta.” Jemväl häremot reserverade jag mig, och föreslog att, i st. f. hänvisningarne uti de följande cap:n lill denna särskilda påföljd för vissa brott, skulle å hvarje ställe utsättas, att dessa brott ”borde såsom vanfräjdande anses.”
Jag vågade 1817 erinra Ridderskapet och Adeln, att det egnar, att det är Ridderskapet och Adeln värdigt, att bjuda opinionen i allmänna ämnen, men ingalunda att, till sin ledning, emottaga den utifrån; och denna grundsatts är jag ännu trogen, emedan Härden af de många ofta ombytliga opinioner, som sedermera blifvit Allmänheten påförde, har Den 26 Mars e. m. 187 med hvarje år allt mera bestyrkt min tanka. Jag är ännu så öfvertygad om origtigheten af denna grundsatts, att jag skulle djupt beklaga det folk, hvars Regering eller Representation voro nog svaga, att låta styra sig af hopens opinioner, dessa conjuncturernes vindkast. Hans Ejccellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Statsoch BancoUtskottens förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades starka Ja och Nej, hvarjemte votering begärdes. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog följande voteringsproposition ; Den som bifaller Statsoch BankoUtskottens Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om ytterligare anslag utaf allmänna medel till Götha Canalbyggnads fullbordande, så vidt den rörer ett förskott af Etthundrade Tusende Riksdaler Banco, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; 188 Den 26 Mars e. m. Vinner Nej, anses Statsoch BancoUtskottens berörde Utlåtande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt derefter anslogs.
Då man för lån. lein uade mot säkerhet af jern och metall, får betala 6 proc. ränta, så synes det väl icke vara skäl, att man endast skall erlägga ränta efter 5 proc. för lån med den säkerhet, som i allmänna diskonten antages. PresteSt:ts förslag att det skulle öfverlämnäs till fullimge att bestämma räntan till 5 eller 6 proe., torde måhända i tillämpningen möta svårighet, men denna D e 11 20 J u ni e. in. 251 svårighet blefve viii ej större ii» ntt (len k unde öfvervinnas. Antalet låntagare i Allmänna Diskonten nr nemi. så stort, i jemförelse med det anta1, som hållar i skuld till Handelsoch NäringsDiskonta», alt om, på sått Frih, Tersmeden föreslagit, räntan klefve föränderlig, skulle verkan af en sådan förändring sträcka sig till en vida större mängd personer, hvarföre en riintekonversion’ i allmänna diskonten ej torde böra vidtagas så ofta sorn 1 Handelsoch Näringsdiskouten. Jag fattar icke heller, huruvida meningen är. att, derest räntan kornme att höjas, den högre räntan skall gälla äfven för de äldre lånen, äfvensom jag ej finner bestämdt, från hvilken tid en sådan höjning skall ega rum ; men allt detta iir viii detaljer, som reglit närmare konuner att bestämma. Man har liiir sagt, att banken ej bör ockra pä allmänheten genom den högre räntan; men man bör viii ihågkomma, att den räntevinst, som banken erhåller, icke tillfaller någon enskild, utan den återgår till befordrande af Statens arbeten och Statens ändamål, och det torde derföre icke böra så skarpt klandras att banken drager största lagliga vinst af sin lånerörelse. Jag får instämma med Frih. Tersmeden att det matte hero på fulhiuge att efter omständigheterna höja räntan från 5 till 0 proc. iir Pri ritzen s.k ö 1 d : Det var ett eget slut, hvari den siste laimer, stadi ade, ty sflvidt jag kan förstå, öfverensstämmer det icke med de premisser, hans anförande innehåller.