Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillräknar honom intet, inföll Suenonius och riktade sin blick mot taket. – Har du talat ut? Eller är ännu din mun full af hädelse? sade lagmannen. – Hvad jag gjort, du ovärdige, har varit af kärlek till dig. Jag har velat få denna qvinna att upptäcka ett motgift mot den dryck, med hvilken hon tagit din själ fången ... Det lyster mig se om du i det vanvett, hvarmed du för dina kätterska tänkesätt blifvit straffad, vågar lägga hand på din far; dermed vore ditt mått rågadt. Släpp flickan, fortfor han, i det han fattade Ellens arm, – eller skall jag med våld behöfva skilja henne från dig, vanvettige? – O, min far, haf medlidande! bad Adolf. – Jag lemnar henne icke, förrän ni lofvat mig att låta er vrede hvila, tills den hunnit väpna sig med lagens svärd. Edra misstankar ... – Släpp henne, ropade lagmannen, – eller jag lägger hand på dig, uppstudsige! – Aldrig O se! fortfor Adolf, – se, den arma varelsen har förlorat medvetandet. Hon skulle falla, om jag ej hölle henne i mina armar ... Se hennes dödsbleka ansigte, och haf medlidande! Huru kan ni tro, att denna menlösa flicka ... I detta ögonblick hördes hastiga steg i förmaket. I den tanke, att det var de efterkallade tjenarne som kommo, skyndade den uppretade fadren till dörren och slog den upp på vid gafvel. Under tiden lade Adolf den afsvimmade flickan i den närmast stående länstolen och ställde sig framför henne, beredd att försvara henne och sig sjelf till det yttersta. Men lyckligtvis hade länsman Askelin, innan han gick att uträtta lagmannens befallning, skyndat till damernas rum, underrättat friherrinnan och fröken Maria om hvad som var å färde och begärt deras råd, huruvida han borde fullgöra en order, som förekom honom så förhastad, att lagmannen enligt hans åsigt vid lugnare besinning måste ångra den. Den förskräckta friherrinnan bad honom afvakta hvad hennes bemedling kunde uträtta, och skyndade, åtföljd af Maria, till uppträdets skådeplats.
Södra stambanan: å linien mellan Falköping och Jönköping samt några mil söderut från sistnämnde stad påbörjas oell grundläggas sådana byggnader, som fordra en längre tid förderas fulländning , 750,000. Arbetet ä hedgårdarne i Malmö oell Lund Ibrlsältes , , 180,000. Jernv ägslinien från Lund (dl Håstad, f mil, fullbordas för lokomotiv , 110,000. Förberedande åtgärder vidtagas och svårare arbeten påbörjas å linien norrut mellan Lund oell Finja-sjön i Christianstads ian ,. , 1,255.000. Summa för 1857 ars arbeten llalr Runt 8,155,000; hvarifrån dock borde, afdragas den återstående behållning, sorn vid årets ingång skulle förefinnas, eller , 400,000, så att såsom ytterligare anslag för detta är erfordrades R:dr Runt 7,755,000. För åren 1858—1860, eller nästa slatsreglerings-neriod: Miltal. Beräknad kostnad. No rra stambanan fullbordas och öppnas för trafiken mellan Stockholm och Upsala 6{. R:dr R:mt 3,600,000. Jern vägs-anläggningen genom hufvudstaden fortsättes .. ' — „ „ 1,450,000. Anläggning af reparalions-verksläder i Stockholm — , „ 200,000. yestra stambanan: Från Slockholm Ibrlsältes arbetet å denna bana öfver Södertelje mot Katrineholm, och under gynsamma förhållanden böra 4 å 5 mil vid 1860 års slut kunna vara fullbordade 5. ., „ 4,829,000. Bangård med verkstäder fullbordas i Göteborg — „ , 255,000. Från södra gränsen af Skaraborgs län lill och lörbi Göta kanal fulländas banan, så alt, vid 1860 års utgång, en sammanhängande färdig jern vägssträck n al 19 mil, deruti inberäknade do redan fullbordade 9 milen, öppnas för trafiken frän vestra kusten vid Göteborg 10. ., „ 4.860,000.
Hr Montgommerie, Robert Nils Germund; N:o 782, Hr Belfrage, Axel Leonard; N:o 2,325, Hr Fåhraeus, Johan Fredrik; N:o 2,331, Hr Ros, Anders Emanuel; alla med 15 röster; N:o 1, Hr Lilliehöök, Johan, med 14 röster; N:o 1,877, A. Hr Carleson, Edvard Henrik, med 14 röster; Sedan särskilda lottningnr blifvit anställda, dels mellan dem, som erhållit 15 röster, för att bestämma, hvilka skulle blifva ordinarie ledamöter och den ordning, i hvilken de öfrige skulle såsom suppleanter inträda, och dels emellan dem, som bekommit 14 röster, till bestämmande af deras ordning såsom suppleanter. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tiilkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Föredrogs ånyo Konst.Utsk:ts den 4 och 8 dennes bordlagde Mern. N:o 53, med förslag till åtskilliga ändringar i R. F. och R. O., ang:de riksdags hållande hvarje år. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag måste tillstå, att jag ieke gjort mig beredd att i första hand yttra mig i denna fråga, H. IX. 8 114 Den 11 Angnsti f. m. men då ingen anmält sig och då det förefaller mig särdeles besynnerligt, om man skulle antaga detta förslag såsom hvilande, utan discussion, vill jag i korthet framställa de betänkligheter, jag anser vidlåda detsamma. De, som nitälska för förslagets framgång, böra, i min tanke, nu framställa de brister, som möjligen förefinnas, så att de kunna undanrödjas, och icke vid nästa riksdag försvåra förslagets antagande, och kanske till och med förorsaka detsammas förkastande. För min del tror jag,- att det vore särdeles lyckligt, om riksdagarne kunde på något sätt förkortas; men jag tror dock icke att man, såsom detta förslag antyder, bör ovilkorligen binda sig att afsiuta riksdagen på fyra månader.
Detta förslag bibehöll giftomannarätt för föräldrar, äfven sedan mö uppnått 25 års ålder, men skiljde sig från det nu förevarande förslaget hufvudsakligen deruti, att det bestämde, att, derest föräldrarne voro döde, skulle giftomannarätten innehafvas icke af de i 1 kap. 3 § G. B. omnämnda skyldeman, utan af en af Rätten förordnad person. Emot detta förslag framställde Högsta Domstolen åtskilliga anmärkningar, och flere af Utsk:ts ledamöter ansågo derför det vara bäst, att Utsk:t sökte att, med bibehållande af den vid sednaste riksdag uttalade princip, endast rätta redaktionen sålunda, att den blef öfverensstämmande med Högsta Domstolens åsigt. Andra åter — och till dessa bekänner jag mig — ansågo, att giftomannarätten borde bibehållas oförändrad, sådan den nu är, för mö, till dess hon fyllt 25 år. Att bibehålla giftomannarätten för mö, för den händelse föräldrarne lefde, men låta henne vara derifrån fri, om de voro döde, fann Utsk:t vara en inkonseqvens; och det finnes väl icke någon giltig anledning, hvarför en mö, på grund af den omständighet, att hennes föräldrar lefva, skulle vara mindre skicklig att välja sig en make, än om dessa äro döde. Jag vet väl, att såsom skäl för att bibehålla giftomannarätten hos föräldrarne har anförts, att det vore nödvändigt, icke på det att fader och moder skulle tillråda qvinnan att taga den bäste och förhindra henne att taga den sämste, utan på det pietetsförhållandet inom familjen måtte bibehållas oförkränkt. Nu är det emellertid en sak att taga råd af sina __ föräldrar, och en annan att tvingas att rådfråga dem. Är qvinnan sådan, som hon inom en sedlig familj bör vara, så tager hon sina föräldrars råd utan att dertill behöfva tvingas af lagen. Detta med afseende derå, hvarför jag anser ingen skilnad böra göras emellan qvinna, hvars föräldrar lefva, och qvinna, som saknar föräldrar, när hon uppnår 25 års ålder. Hvad åter beträffar frågan, huruvida den föreslagna förändringen är nödvändig och nyttig, så måste detta bero på den erfarenhet, hvar och en kunnat förvärfva derom, huruvida giftomannarätten missbrukas.
Den 22 Maj. 3-15 riktig; ty så vida Svenska kyrkan skåll upprätthållas, måste det vara i sin ordning, att, om dissenters vilja bilda särskilda församlingar, de böra derom ansöka hos den, som är i spetsen för styrelsen, och det är då ej heller för mycket hvarken att de uppgifva sin trosbekännelse, på det man må få veta om de äro kristne eller icke, eller den församlingsordning, efter hvilken de ämna lefva. Jag tror således att K. M:ts Propos. i detta afs:de är riktig. Den andra anmärkningen, som samme talare gjorde rör:de benämningen ”rena evangeliska läran”, är redan af Erih. Cederström besvarad. Denna benämning förekommer i våra grundlagar, och torde således vara fullkomligt befogad. H. Exc. Erih. De Geer har nämnt, att den enda olikhet emellan K. H:ts Propos. i denna § och Utsk:ts förslag, är att i 2:dra mom. ordet tros-samfund är utbytt emot tillåten församling. Jag tror visserligen för min del, att Lag-Utsk:ts uttryck måhända är riktigare; men jag vill icke lägga någon vigt derpå, då jag tror att man icke bör kunna missförstå meningen. Då dessutom l:sta §:n i K. M:ts Propos. redan är af BondeStit antagen, anhåller jag att B. o. Ad., med afslag å TJtsk:ts förslag, mätte bifalla K. H:ts Propos. Gr. Hamilton, Henning: Hufvudsakligen är jag förekommen af Hr Olivecrona, och kan således vid besvarandet af en här gjord anmärkning yttra mig kort. Man har sagt, att främmande trosbekännare skulle vara alltför mycket begränsade genom den föreslagna författmn. Deraf skulle kunna dragas den slutsats, att genom ifrågav:de lista § någon inskränkning skett i den frihet, som hittills varit dessa bekännare medgifven. Detta är dock alldeles icke förhållandet.
Att bestämma följderna af en åtgärd för en aflägsen framtid, tillhör icke oss dödlige menniskor, och jag lernnar således frågan i denna del obesvärad.’’ Baneo-Fullmägtige* Longberg s 14* Banco Utskottits Bttänkanderi. ”Uti Herr Directeuren Schtvans ocfrianco Fnllmägtigen Danielssons afgifne yttranden, såsom alldeles enl lee med min tanke, förenar ias mis lill atla delar.” Herr Presidenten Sandels; 'Den hittills påbudne och iakttagne hemligheten angående Banquens stallning, har egentligen egt runa i afseende å Banquens utelöpande sedlar och dess re ola fond, och synes hafva varit pika! iad just derföre, att då Banquen, som lätteligen borde inlösa sine utelöpande Reverser eller Binco-sedlar, genom oföresedde händel» ser blifvit satt i den ställning, att ej alltid ega tillräckligt belopp reelt mynt eller myntbara metaller, för att kunna uppfyla ett så» dant åliggande, icke måtte af vinningslystna* dens speculationer och tillställningar skadas och möjligen helt och hållet förstöras Att Banquen har mera tillgångar i fordringar och reelt ätt dess skuld, är temmeligen allmänt kändt ; men att den, i anseende till af Riksens Ständer ålagde skyldigheter att utgifva en myckenhet sedlar, utan deremot anvisad ny reel fond, nu en tid ej egt en sadan emot utelöpande sedelstocken svarande fond, kan lätteligen slutas deraf, att den, enligt Riksens Ständers Beslut, i flere års tid ej invexlat dess sedlar med reelt mynt.
Sedan Rikets Ständer vid sislförflutne Riksdag, med anledning af 1853 års StatsRevisorcrs derom gjorda hemställan, hos Kongl. Maj:t anmält sin underdåniga önskan, att, till vinnande af likstämmighet i redovisningen för auslaget till Skiften och Afvittringar, särskilda redogörelser, i likhet med hvad för Jemtlands och Kopparbergs län egde rum, borde för dej;öfriga norra länen afgifvas, så hafva sednast församlade Revisorer anfört, att någon föreskrift om dylika redogörelsers vederbörande meddelad; — men då, enligt hvad Utskottet inhemtat, Kongl. Maj:t redan den 27 Januari 1854 aflåtit nådig befallning till vederbörande om iakttagande af det redovisningssätt för ofvanberörde anslag, hvarom Rikets Ständer hemställt, lärer, vid sådant förhållande denna anmärkning böra förfalla, å 49. (Rev.-ber. pag. 176- Förkl. pag. 305.) Beträffande den vid 1853 års Siats-Revision likaledes väckta och af Rikets Ständer vid påföljande Riksdag hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälda, men af sist församlade Revisorer förnyade framställning derom, att särskild underdånig berättelse angående Skiftesoch Afviltrings-verkels fortgång måtte före hvarje Stats-Revision till Kongl. Maj:t afgifvas för alt Revisorerne tillställas, har Utskottet inhemtat, alt, sedan Ofver - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 18. 45 Direktörs-Embetet vid Landtmäleriet, uli afgifven underdånig förklaring i anledning al 1855 års revisions-berättelse, ansett nödigt all, för beredande af erforderlige materialier till sådane berättelser, de från länsstyrelsen^ inkommande uppgifter rörande verkställda arbeten och deras resultaler blefve tabellariskt uppställda. Kongl.
Ett sådant betänkande hafva kommitterade nu afletnnat. såsom bilagda protokoll närmare visar. Af detta betänkande inhemtas, ett kommitterade ansett, att nuvarande skolhustomten, med tillägg af en skolan tillhörig s. k. valltomt, är för Järnverksbyggnaden den mest ändamålsenliga, helst då nybyggnad kan tillvägabringas och ändock största delen af nuvarande hufvudbyggnadcn bibehållas. I öfrigt hafva kommitterade låtit uppgöra projekt-ritning och kostnadsförslag i och för den högst nödvändiga förändringen och tillbyggnaden af läroverkshuset. 192 Motioner « Borgare-Ståndet 1862. 92. Ehuru skälen för detta behof uti oftanämnda betänkande äro ganska fullständigt upptagne, anser jag mig dock böra påpeka en del af dessa, nemligen: att läroverksbyggnadeu — uppförd är 1865 — icke är hvarken till rymd eller indelning sä inrättad, som Kongl. Maj ts nådiga Stadga angående rikets allmänna elementar-läroverk af den 29 Januari 1859 föreskrifva]', utan i väsendtlig män derifrån afvikande: att sedan läroverksbyggnadeu uppfördes, lärjungarnes antal tredubblats; att utan öfverdrift kan antagas det läroverksbyggnadeu inom fä är kommer att erfordra utrymme för 350 lärjungar, såsom följd älven deraf att, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 11 April innevarande är angående afgängs-cxnmen vid högre elementar-läroverk, lärjungar, hvilka vid lägre elementar-läroverk genomgått den föreskrilna kursen, komma att fortsätta studierna vid högre läroverk, för att nå samma punkt, dit man hittills beredt sig väg genom student-examen vid Universitetet. Kommitteradcs sakrika betänkande upptager många andra skäl för den föreslagna tilloch nybyggnaden, hvilka skäl jag dock icke anser nödigt att här afskrifva, utan endast åberopa, sädane de i betänkande tandrågås. Men dä jag, i följd af Christianstads innevånares i bilagda protokoll uttryckta önskan, nu hos Rikets Högloflig»
ex. i fråga om väganläggningar o. s. v. ansett jordäganderältens helgd böra modifieras, såsom genom expropriationslagen skett, så har sådant medgifvits, når kåken port det allmännas kraf; men alldeles icke för den enskildes individuella nytta. På grund af dessa förhållanden, synas mig, på sätt Utsk:n föreslagit, vissa föremål böra tillåtas till inmutning; men att gå längre, auser jag vara ett skadligt ingrepp i äganderätten; hvadan jag vidhåller den af mig afgifue vördsamma hemställan, att R. o. Ad. malte bifalla den nu ifrågavar:de punkten i Ctskms Betänk. Frih. Ålst römer, Carl Jonas Oscar: Då jag i den mån, som på mig ankommit, medverkat till del tillstyrkande af bifall till K. M:s Propos., som finnes i Betänk, uptaget, anser jag mig böra redogöra för skälen dertill, utöfver hvad K. M:s Propos. och Högsta Domstolens yttrande i ämnet innehålla. Denna fråga bör till en början betraktas ur en allmän synpunkt, och man bör taga i öfvervägande, huru man i allmänhet gäll tillväga med närings-lagstiftningen i vårt land under sednare lider. Man lärer icke kunna bestrida, att de ekonomiska lagarna böra stå någorlunda i öfverensstämmelse med hvarandra, så alt icke den ena pekar åt norr och den andra åt söder. Detta år skälet, hvarföre jag ansett mig böra tillstyrka antagande af förfallna-förslaget, och jag är ledsen, då jag sett saken från denna synpunkt, atf icke nu, såsom ofta eljest, finna lika beskaffade åsigter hos den första talaren. De gamla utmåls-författnnie hafva egentligen afsett 2:ne hufvudföremäl. Det eua har varit befordrandet af uptäckter utaf malm - Oen 27 Oktober. 25 fyndigheter, hvilka icke legat i dagen och, såsom icke käude, ej heller ingått i egendomsvärdet, i följd hvaraf de anseus såsom en Statens tillhörighet. Alla meningar äro ense att i della afseende bibehålla inmutningsrätten.
Actie på 5oo R:dr, samt inbetalnings-beloppet utgjort 137,342 R:dr, häri likväl inberäknadt hvad som för 16^ Adier blifvit erlagdt, utöfver de hittills infordrade 70 proclt; men som, i anseende till försummad inbetalning, icke mindre än 57^ Adier, blifvit, jämnlikt BolagsReglorne, dödade och till Bolaget hemfallne, är verkliga ActieFonden icke större än 191,452 R:dr B:co, samt de återstående 3o proclt, som skulle komma att infordras, 54,200 436 Ståts-Utskottets R:dr; och är af Directionen anmärkt, att förr än det nya Bolaget erhållit full egande rätt till Verket, Actie-egarena torde finnas mindre benägne, att inbetala nämnde 3o proc:t, men hvilka i allt fall icke ens motsvara en tredjedel af den erforderliga kostnadssumman af omkring 168,000 R:dr B:co. Vidare, att 0111 till de redan, enligt R. St:rs föreskrift, använde 140,272 R:dr 25 sk. 1 r:st. lägges inbetalningen på ännu gällande Actier eller 54,200 R:dr, och om hvars infordrande Directionen förmäler sig vara sinnad, att vid nu förestående Bolagsstämma, den 21 innevarande Februarii månad, göra framställning, befinner sig Bolaget på den punkt, att ofördröjligen hafva uppfyllt hvad 1823 års St:r föreskrifvit, såsom vilkor för Köpeskillingens utlemnande från RiksgäldsContoiret, då tillhopa 194,472 R:dr a5 sk. 1 r:st. blifvit till de föreskrifne ändamålen använde.
Jag tycker verkligen, att Hrr bruksegare icke kunna med skäl begära mera. Jag får för min del på de af Utsk:t anförda skäl; hvilka här blifvit af Hr Huss ytterligare utvecklade, påyrka bifall till Utsk-.ts hemställan. Derjemte, får jag förklara, att, äfven om jag ville bifalla K. M:ts Propos. om årligt anslag i och för bergsskolans förflyttning till hufvudstaden och förening med Teknologiska Institutet, jag under inga omständigheter skulle vilja bifalla det af K. M:t äskade, ganska höga belopp för ytterligare byggnader vid Teknologiska Institutet. Jag tror, att hvar och en, som har kännedom om det utrymme, som der redan finnes, ganska lätt kommer till den åsigt, att i den nu befintliga byggnaden kan beredas fullt tillräcklig lokal för bergsskolans elever, såvida den stora våning, som nu begagnas af Institutets föreståndare, utrymmes och denna erhåller hyresersättning. Om en sådan åtgärd vidtages, skulle de nybyggnader, som erfordras vid Teknologiska Institutet, om bergsskolan kommer att dit förflyttas, kunna inskränkas till uppförande af en mindre byggnad för ett kemiskt laboratorium. Hr von Ehrenheim, Per: För min del kan jag icke instämma i den siste värde talarens förundran deröfver, att bruksidkarne icke funnit sig belåtna med det uppskof med denna vigtiga frågas afgörande, som Stats-Utsk:t åter förordat. Deremot kan jag icke annat än förundra mig deröfver, att Utsk:t, sedan frågan varit föremål för en så omfattande utredning och då alla instämma deri, att en ny läroanstalt för bergshandteringen behöfs ochatt man icke kan låta det närvarande tillståndet på obestämd tid fortfara, kunnat, det oaktadt, tillstyrka frågans uppskjutande; till och med den talare, som först yttrade sig mot K. M:ts Propos., ansåg en reorganisation af bergsundervisningen absolut nödvändig, emedan Fahlu bergsskola i sitt närvarande skick icke uppfyller behofvet. De skäl, som blifvit anförde för bergsskolans förflyttning till hufvudstaden och förening Teknologiska Institutet, synas åtminstone mig så öfvervägande, att jag icke kan tveka att bifalla K.
BancoUtskottets Utlåtande i anledning af, VI t, s 4'—■ 21 > bif. af Ädeln, IX s 100, af BondeStåndet, IX s 107, af BorgareStåndet, IX s 120, af PresteStåndet, IX s 129. RiksdagsBeslutet, §. 181 Reuterskjöld, A. D. Major, anmält sig ej kiinnå bestrida Revisorsförrättningen, II s 719 —• 72Ii — H. F. Öfverste, gjort underd. ansökan att utbekomma innestående ExpectanceArfvode. StatsUtkottets Utlåtande deröfver, IV 1. s 25i'—203, bif. af BorgareStåndet, IX s 75, af Adeln, IX s 77, af PresteStåndet, IX s 81, afBondeStåndet, IX s 86i Underd. Skrifvelse, X i< s i68, 169,' 243 Richert, ExpeditionsSecreteraren, vald till Justitiae Ombudsmannens Suppleant, hvadan Exped. Utskottet borde för honom utfärda Constitutorial; Adelns beslut, ix s 635, PresteStåndets, IX s 649, BorgareStåndets, ix s 65t, BondeStåndets, ix s .—. om insättande af, i Justitias Ombuds Jnans-ämbetet.
Vid hvarje bord sitta sju tjenstemän, två sköta rouletten, fyra draga in bankens vinster med särskildt konstruerade skrapor och utbetala till hvar och en vinnande, hvad honom tillkommer, tagande små guldhögar från uppstapplade myntpyramider eller vårdslöst slängande långa banksedlar öfver duken. Den sjunde slutligen är hela partiets uppsyningsman som kontrollerar Tjenstepersonalen och äfven håller ett öga på spelarne, enär det icke hör till sällsyntheterna, att stölder förekomma. Det är icke för intet som varningstaflor mot ficktjufvar stå uppspikade på många ställen i Monte Carlo. De spelande sitta eller stå rundt kring bordet och följa spelets gång med ett spändt intresse. Hur många olika typer röra sig ej omkring ett sådant bord! Der sitta unga, sminkade damer, som kasta ut sitt guld på höft med en låtsad likgiltighet och gamla gummor, som reflektera, anteckna och kalkylera i timmar för att slutligen sätta 5 franc på rödt, äldre herrar, som dag ut och dag in förlora på ett ofelbart system, och ynglingar, som med en förvånande likgiltighet utsätta sig för ödets nyckfylla »antingen – eller». Bakom dem stå andra: skrockfulla gubbar, som endast fresta lyckan precis mellan tre qvart till tu och tre qvart till tre om torsdagarne, och sådana, som spela på de siffror, som motsvara deras barns ålder, västknapparnes antal eller husnumret på deras bostad, kloka girigbukar, som fröjda sig åt klangen och i fantasien vinna på maximi-insatsen (6,000 franc), fattiga borgare, som plötsligen fått en idé att konkurrera med Rothschild, och lyckliga nygifta, som förlora en obetydlighet på datosiffran för sin förlofning, unga dandies, som våga kapital, medan de säga artigheter åt närsittande damer, och spelare till yrket, som måste vinna ett tjugufrancstycke, för att kunna existera för dagen – ett vimmel af olikartade figurer.
”För Stort! för Högt”! är ett inkast, så många gånger gjordt af menniskor och tider, som varit för små, – att deruti är numera ingen visshet. Hvad Stort, hvad Högt har verlden icke exempel af? Och den lagen står: det som varit Gjordt, det kan Göras. – Låt oss icke fråga: huru stor, huru hög en sak är (ty här gifvas ju ock stora och höga dårskaper)? utan: huru rätt? det är: huru grundad i tingens natur och ägande det slags sannolikhet, som ett upplyst Mod fordrar? Nu, då jag ej förr känt en man, som med mognaden af femtio år förenar denna eld för Allt: så förföres jag, att för M. N. H:s förstånd, som jag vördar, förklara planen af mitt lif; det är, min själs djupaste hemlighet. Då jag skyr alla små tillfällen att kännas af Kungen: så är det derföre, att jag ej älskar en villkorlig, vacklande Nåd, en behaglig Herr-tjenst; der verkan till något Stort alltid är oviss, bekymmersam och liten. Jag trycker derför hellre en liten bok till Honom: ”om det Stora”; och med den – som innehåller hela ömheten och styrkan af min själ – presenterar mig på ett sätt, som ej skämmer sakens vigt; emedan det är lika stort med saken. Detta allt är genast gjordt; och min person är lika fri! det är: ligger icke qvar i den blida Herr-tjensten. Men äfven detta är, hvad Medici säga, ett heroiskt försök; ett slags stort skämt. Så liten är deraf utsigten: ehuru visst det är, att den, åt hvilken Äran, väl presenterad (liksom Skönheten), ej ger eld – duger ej. Allt annat af välgörande och medborgerligt fusk med en svindlande Konung och ett förståndlöst Folk, anstår ej den, som ej har mer än ett lif. Det kunna andre göra, om de behaga Ty det är en bedröflig och stor betraktelse, att allt hvad man gör för en Konung, för ett enda Folk, med råd och dåd, med lif och död, är, inom några ögnablick, så godt som intet.