Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ordspråk, som säger: » I nöden pröfvar man vännen », ville jag hällre göra om och säga: » Det är i medgången man pröfvar vännen », — nota bene, icke den medgång, som de kunna draga fördel af, och som består i makt och inflytande o. s. v., utan ens personliga lycka, det bifall, som kommer en personligen till del. De vänner, som le emot en i ett sådant ögonblick, äro ens djupaste och sannaste vänner. De flesta af ens vänner hålla blott af en del af en, — det andra förstå de sig icke på. — Jag menar icke härmed, att de skuMe hålla af hvad som är dåligt i en, • — tvärtom nämnde jag nyss, att en vän är en absolut fiende till det onda i en, — men jag menar att de flesta vänner blott uppfatta en afdelning af ens natur, — » det andra intresserar dem icke. — Man har en allvarlig vän, med hvilken man kan tala om lifvets stora frågor, en vän, som lifligt önskar ens sympati för alla etiska ting, men som med fasa skulle upptäcka, att man kan skämta oeh det till och med grundligt, när det lynnet kommer på en. En annan vän vill bara skämta. Han umgås med en, emedan han finner en » uppfriskande », emedan han märker, att man värderar ett godt infall. Det är ens muntre vän. Skulle man en gång se mindre gladlynt ut, visa en eller annan allvarlig, ja, kanske mörk tanke, då skulle han bli i hög grad öfverraskad, kanske tro, att också det endast var ett skämt. En och annan kan hysa ett varmt deltagande för ens praktiska arbete, ens husliga plikter och göromål, men det skulle aldrig falla en in att visa den minsta glimt af ens poetiska intressen och känslor för denna person. Han skulle finna en både öfverspänd och besynnerlig, under det att det andra, som blott vilja tala om känslor oeh tankar och skulle finna sig högst obehagligt berörda, om de såge en visa ett lifligt intresse för bästa sättet att steka biffstek eller det säkraste sättet att sticka hälar i pojkstrumpor. (Det sifinns L. Westerbergs Sixixi.ltroxi.-TT7 - å .l sta isynnerhet ett ganska begrundansvärdt och tragiskt problem.)
I detta möte, den nyare protestantismen fiendtliga, Romerska Katholicismens hörnesten, hvilken ansluter sig till Påfven,Irmocentius III:s nyss omnämnda, s. k. heliga (kanoniska) lagar, vidblifver den Romerska kyrkan sin gamla imperatoriska, herrsklystna karakter, i det den nemi. »påstod, att det tillkom kyrkan och kyrkan allena att afgöra allt, hvad som skulle anses som giltig grund för att ingå eller fortsätta äktenskap» (D.r Rudelbach) och härvid skärptes allt, som tillhörde benediktionen, notorieteten och vigseln, och hvilket adopterades af de utbrutna Lutherska kyrkorne, och icke minst i Sverige af de, Staten och Kyrkan gemensamt utfärdade lagar. Svenska Kyrkan och Staten i förening hafva likväl gått vida längre än sjelfva Tridentinska mötet, i det att detsamma, på grund af mensklig praxis, som föga aktar kyrkan längre, än hon inrymmer menniskors frihet, nödgades att tillika, i öfverensstämmelse med några äldre Påfvars mildare tänkesätt, otvetydigt förklara: »att det är alldeles intet tvifvel underkastadt, att hemliga iiktenskaper, när de endast äro afslutade med kontrahenternes fria vilja, må betraktas som kyrkliga och verkliga äktenskaper, och att alltså de äro att fördöma, såsom de ock nu fördömas, hvilka detta neka. Äfvenså fördömas de, som påstå, att äktenskaper, som äro ingångna af barnen utan föräldrarnes samtycke, äro i sig sjelfva ogiltiga och kunna antingen bifallas eller uplösas af föräldrarne; men att kyrkan (uti detta beslut fördömer således kyrkan sig sjelf) likväl af giltiga och goda skäl har städse förbudit sådana förbindelser». (Consil. Tridentin. Sessio. XXIV — af Rudelbach citerade). Så liberalt i tänkesätt har ännu icke Svenska Statens och Kyrkans kombinerade lagstiftning kunnat blifva, utan fastmer, om ett »hemligt äktenskap» timat, vore det ock emellan de redligaste, trognaste, aktningsvärdaste personer, så stadgar denna ännu hårda medeltidslagstiftning i civilisationens tidehvarf, att ett sådant ingånget förbund — »skall med vigsel fullbordas».
Mindre städer må* 4o8 1) e 11 29 Augusti f. m. g.i jemväl föiena si» 0111 »emensam sockennämnd med landtsocknar, som de tillhöra.” Harvid får ja» fasta uppmärksamlielen dei på, alt det möler stor svårighet att från städernas connnuna I hest yr skilja landtpastorat , som tillhöiä stadsförsamling. Derföre hurde förhållandet vara sådant, alt särskild ordning gällde för de delar af commnrinlbeslyiel, som tillhörde stadsoch landtförsamlingarnes gemensamma ålgård och särskild för de bestyr, sorn tillhörde hvardera församlingen, oberoende af den andra; men att inrätta särskild sockennämnd för sådana pastorater, tinner jag icke behöfligt och blott ledande till besvär, split och rättegångar. Dessa mont. rörtde socken-nämnder och distriet-fördelningen, i mån af församlingarnes vidd, komme att leda till mångfalldiga svårigheter, hufvudsakligen i afseende på fattigvården, Det är i allmänhet lätt titt sockuarne fördela sig uti rotar, hvarigenom således verkställigheten af de särskilda bestyren äfvensom uppsigten deröfver underlättas; men det går icke au, att denna fördelning sker på ett sådant sätt, att hvarje rote står såsom för sig sjelf, oberoende af den andra, utan dessa delar af församlingen måste utgöra ett sammanhände helt deraf, hvilka lili alla förekommande frågor af mera genomgripande beskaffenhet äga ett gemensamt intresse, och äfven deruti alt fördelningen of fattigvården inom rotarne blir så rättvis och billig som möjligt. Rättelse lili delta fall inom de särskilda jjjiu och iiiotiitn , deri nämndens åliggande äro bestämda, torde af Utsktn, vid besvarande af åtcrreiriissen, komma att iakttagas. 3 morn. uti 17 §:n innehåller: "'Valbar till ordför., vice ordför. och ledamot vare hvarje välfräjdad medlem af samhället, som i sockenstämma äger rösträtt, och till ordför. ejler vice ordför. må äfven den väljas, som förut innebal1 ahnan befattning inom söckennämnden. För den befattning, sorn genom sådant val blifver ledig, utses annan person i föreskrifven Ordning.”
För min del är jag öfvertygad att denna förutsägelse är lika god om icke bättre än den som den värde ledamoten framlagt. För alt nu från denna utflygt återkomma lill ämnet, så inskränker jag mig till att på de skäl, som flere föreg:de talare ut vecklat, yrka bifall lill denna punkt. Frih. Tersmeden: Jag har endast begärt ordet för alt rätta det misstag Hr von Hartmansdorff vid besvarandet af mitt sisla anförande begått, då han påstått, alt jag upgifvit Privatbankernes utelöpande sedelstock hafva upgålt tdl 14 milhr R:dr. Jag sade att Privatbankernas utestående förslräckningar af en eller annan beskaffenhet utgjorde tillsammans 14 milhr R:dr, och det är dessa som Filialbankerna skola ersätta och alldeles icke sedelstocken. Om Hr von Hartmansdorff behagar i Tidningarne efterse första qvartals-rapporten för detta år ronde Privalbankerne skall han linna den af mig upgifna summan 14 milhr vara riktig. Vidare har Hr von Hartmansdorff sagt, alt man redan har erfarenhet om de nuvarnle Filialbankernes lämplighet. Hvad denna erfarenhet beträffar, trodde jag icke att Hr von Hartmansdorff stödde sin på en så kort tid, ty lill R. Shs Bank hafva icke inkommit Revisionsberättelser från mer än 3:ne af dessa banker. Den ena af dessa berättelser från Gefle bank omfattar 8 månader, den andra från Christianstad 6 månader och den 3:dje från Mariestad en ännu kortare tiderymd Jag hemställer till Eder Mine Hrr hvad erfarenhet man kan hafva af en bank-rörelse, som blott räckt några månader. Hr von Hartmansdorff: Det har gått såsom jag befarade, nemi. att mitt yrkande ej skulle af någon understödjas. Jag skall således inskränka mig blott till några anmärkmrs besvarande, hvilka ej böra lemnäs utan genmäle. Man har påstått mig åsyfta den enskilda verksamhetens öfverdrifna begränsning och hällande inom stränga band. Det är icke min afsigt. Jag vill lemna den enskilda verksamhet så stor frihet, sora är möjlig, utan att andras eller Statens säkerhet derigenom äfventyras.
Herr Grefven och LandtMarJkalhen till kännagaf att Plenum kojnme kl, half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Herr stridt sannolikheten deraf, att förhållandet med Minimi-tabellen är orättvist Länen emellan. Derom äro vi således ense; äfvensom deruti, att BevillningsUtskoltet ej äger de upplysningar i statistiskt afseende, som erfordras, att uppgöra en jemnkning af tabellen. Frågan är endast dels om något correctif, i fall Beyillningen ej tili på - Ben 2 julii f. m. 41 Räknadt belopp utgår, dels om Minimi-tabellens ppphäfvande skulle leda till en orättvis taxering. J förra afseendet har Herr Tham uppgifvit ett corpectif, hvilket äfven jag skrifteligen uppgaf, då saken förra gången förevar, ehuru det ej i Betänkandet finnes upptagit. Det återstår således blott frågan, huru en orättvis taxering skall förekommas. dag har förut uppgifvit, att Taxeringsmännpns ed och Embetsmännens ansvarighet borde derföre vara en skälig borgen. Man har nämnt, att likasom efter i8l5 års BevillningsFörordning en orättvis, och ojemn taxering agde rum emellan Länen, så skulle nu äfven så ske, om Mi mini-tabellen borttogs. Jag tror det icke Vara gifvet, att taxeringen var orättvis år 18i5, sådant som förhållandet då var, och efter då Varande priser, men Egendomarne hafva sedan, fallit i vissa orter. Jag tror med Herr von Becker, att då en procent skall åsättas, det ej ^ bör ske allenast på jorden, utan äfven på ull annan rörelse. Det finnes ingen Författning spm säger, att den och den Staden skall betala så och så mycket, och någon Minimitabell finnes således ej bestämd för Städerne, Fordrar nP af jordbruket ett bestämdt bidrag, sorn ej fordras af andra näringar, så kommer pele jordbruket med anspråk att få en motsvarande garantie af Staten, att få sin vara med ett visst pris betald. Annars existerar ej jemnlikhet.
Anckar-»- svård förklarar, att han ej fåstar så stor vigt vid denna omständighet, aft i anledning deraf någon anmärkning borde hos CoostitutionsEtsKottet göras, på sått jag i förbigående yttrat. Jag har ej eller sagt, att Friherren så korda förfara, utan blott, att om han icke funné sig tillfredsställd af den förklaring jag afgifvit, ägde han sjelf bedönrma, om han ansåg propositionens uteblifvande vara af den beskaffenhet, att StatsRådet derigenom åsidosatt Rikets sannskyldiga nytta och fördel, i hvilken händelse Friherre Anckarsvärd ägde vända sig till ConstitutionsUtskottet, Efter de särskilda meningar, som , i afse^ ende på sjelfva saken bår nu blifvit yttrade, misströstar jag alldeles, att Höglofl. Ridderska - Den 11 April e. m. pet och Adeln vill an laga Betänkandet, ehuru jng för mirj, del fullkomligen instämmer uti den å-igt Herr Grefve von Platen härutinnan framställt. Jag anser mig dock kunna böra fästa Bidderskapets och Adelns uppmärksamhet på en omständighet. Det har varit mycken fråga om medlen och sättet att tillvägabringa den utgift, örn hvars, nödvändighet någon strid icke synes vara för handen; men så vida jag ej misstagit mig om ordalydelsen i Stats,Utskottets Betänkande, står der, att Utskottet icke bestämdt kan uppgifva den tillgång, som för behofvetsfyllande erfordras, innan Stats regleringen blifvit denitift uppgjord. Denna premiss synes våi stå i någon stridighet med det bestämda stadgande, att 5oo,ooo R.dr skola förskjutas af Sdlpetterfbnden och 000,000 R;dr af RiksgäldsContoiret, Men då det börjas med en sådan premiss och ordet förskjutas, kari tillämpas på båda summorna, så kunna Riksens Ständer nu bifalla anslaget, för att, när Betänkandet återkommer, anvisa utgiften på hvilken Cassa som helst. Denna tanka har fallit mig in i anledning af premisserna i Betänkandet.
Cederström förklarat, alt han icke har något deremot, alt de nu var. invaliderne pensioneras, blott sjelfva inrättningen, utan invalider, hi beli äl les, så tager jag mig friheten fästa Frih:s uppmärksamhet derpå, att StatsUtsk., genom dess nu föredragna betänk., just precist gått denna hans önskan till mötes, då nemi. Utsk. tillstyrker, att invalidinrätt ningen ä Ulriksdal malte så lill vida upplösas, alt det der befintliga manskap flyttas derifrån, men tillika säger, att K. M. mätte i und. anmodas att lill R. St. aflåta en nåd. propos. rör:de Invalidfondens framtida användande. Hvad åter en annan värd talares anmärkn:r beträffar, alt Wadstena krigsmanshuscassas reglemente skulle lägga hinder i vägen, att gifva något mera i pension, än hvad nämnde reglemente föreskrifver; så skulle jag tro, att om 11. St. besluta och K. M. i nåder täckes gilla deras beslut, att anslå en fond lili ytterligare pensionering, sä kan Wadstena Krigsmanshuscassa och dess Direetion icke hafva något särdeles deremot, dä äfven i värsta fall det skulle gå an för K. M., som skulle sanctionera R. St:s nyssnämnde beslut, alt ändra Wadstena Krigsmanshuscassas reglemente. Den siste värde talaren har sä klart och fullständigt utredt ämnet, att jag anser ingenting vidare derom vara alt säga, utan anhåller endast om bifall till betänk., såsom äfven öfverensstämmande med Frih. Cederströms önskningar. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Allas mening tyckes vara ense derom, att de tillgångar, som finnas, skola användas till förmån för afskedade soldater; hela tvisten vänder sig sålunda endast omkring formen för delta användande. Jag vill då blott anmärka en omständighet, som icke blifvit vidrörd, och frågar: om den form kan anses lämplig, der administrationskoslnaderne uppgå lill emellan 40 å 50 proc. af den summa, som användes för invaliderne sjelfva. Ilr Lagerhjelm, Pehr:
Lotteri. se, det fcreskrifterne om verkställigheten deraf blefve så lämpade , att allt hvad Lagen stadgar i afseende på 3:dje mans rätt, icke varder satt å sido. I sådant ändamål kunde Kongl. Nummer-Lotteriet åläggas , bland antm , att ansvara för Lottförsäljningen och uppbörden af de derföre inflytande medlen, och 'att, så snart den dragning vore för sig gången , hvarvid egendomen blifvit försåld, genast derom underrätta vederbörande Konungens Befallningshafvande , till hvilken de influtne medlen, med afdrag af omkostnader, jemväl borde öfversändas, hvarefter Kongl. Maj:t's Befallningshafvande skulle ega att utfärda köpebref till den , som vunnit egendomen , och i afseende på liqviden om behållna köpeskillingen , hvarå köpebrefvet jemväl borde lyda, emellan säljaren , inteckuingshafvare eller andra rättsegare , i allo föi‘ara i öfverensstämmelse med hvad Lag och Författningar föreskrifva, då försäljning af fast egendom sker å offentlig Auction.' Fordringsegares rätt hos den, som vunnit tillstånd till försäljning af sin egendom å Lotteriet , borde äfven vara honom förbehållen , så att han egde utsöka sin fordran antingen hos Gäldenären, eller utur dess egendom, så länge den ännu ej blifvit försåld , allt på sätt Lag förmår, utan hinder deraf att anstalt till egendomens försäljning å Lotteriet vore vidtagen. Den åter som vunnit egendom och derå erhållit köpebref, egde dermed lagfara, hvarvid finge i allo tillgå i enlighet med hvad Lag stadgar, då fast egendom genom köp å Auction är förvärfvadAllt hvad, allmänna Lagen i Om fast egendoms försäljning å Lotteri, 47 dessa delar föreskrifver, skulle således förblifva vid sin kraft och verkan.
Den, som, på sätt tre Stånd beslutat, anser införselstullen å ståltråd böra bibehållas vid 6 sk. skålpundet, röstar Ja Den, det ej vill, röstar Nej; Villner Nej, nedsättes införselstullen till 4 sk. 6 rst. per skålpund. Voteringen har utfallit med 79 Ja och 40 Nej, hvadan Ja vunnit. In förselstullen å ståltråd är således bibehållen vid 6 sk. per skålpund. 106:te Voteringen (271 :o): Den, som, på sätt tre Stånd beslutat, anser, att någon serskild lindrigare tullsats för utländsk ståltråd för tillverkning af sådana arbeten, hvartill densamma erfordras, icke bör bestämmas, röstar Ja i Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nvj, kommer utländsk ståltråd för nämnde behof att, efter pröfning af behofvet, och serskildt tillstånd af Kommers-kollegium införas mot 4 0 procent af värdet. Voteringen har ntfallit med 51 Ja och 68 Nej. Som följaktligen Nej vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med kontrapropositionens innehåll. 107ule Voteringen (272:o): Den, som, jemlikt tre Stånds beslut, anser införselstullen å stålarbeten, ej specificerade, böra förblifva 1 r:dr per skålpund, röstar Ja i Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, N:o 278. 13 Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättes denna tull till 24 sk. skålpundet. Denna votering har gifvit till resultat 79 Ja och 40 Nej; hvadan och då Ja vunnit, nuvarande införselstull å stålarbeten, ej specilicerade, blifvit bibehållen. 108:de Voteringen (276:o): Den, sorn bifaller Utskottets förslag, att nedsätta införselstullen å sågblad till 8 sk. skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles gällande införselstull, 9 sk. skålpundet. Omröstningen har utfallit med 58 Ja och 61 Nej. Enär följaktligen
Omb, Emb. Ber. d. 4 Nov. 1828. 33 Inrikes Bevakningen , en af Tull Arrende» Societeiens Fullmägtige år 1804 utfärdad Taxa ännu skall vara gällande, och i allt öfrigt Sportel-beräkningen så vida rättas efter Ex» peditionsTaxan af den 6 Maji 1686, som samma Taxa kan tjena till tydning för öfverenskommelser om lösen mellan TullVerkets Tjenstemän och den trafiquerande delea af Nationen. Ett af General-Tull-Styrelsea författadt förslag till ExpeditionsTaxa vid Tullverket skall, redan i Februarii månad år 1826, blifvit till Handelsoch FinanceJ Expeditionen af Kongl. Maj.ts Cancellie ingify vet, hvaröfver vederbörande blifvit höide och General Tullstyrelsen åter meddelt utlåtande; men huruvida underdånig föredragning af detta ärende egt rum, eller Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut deröfver blifvit fattadt, har ännu icke kommit till Allmänheten* kunskap. ExpeditionsTaxorne, sammantagne vid alla Embetsoch Tjenste-Verk, eller Sportel, väsendet på det hela, utgörande, å ena sidan, grunden för en talrik Embetsmanna-personals taxering till Bevilinings erläggande, då Statsinrättningen ännu är sådan, att Sportel in» kornsten, i vida större mon, än Ordinarie Lö'- nen, utgör grunden för dess subsistertce, omfatta tillika , å andra sidan, en icke obe« t Bihang till Rih-St, Pro t, »818—1829, a Sami, 5 34 R. St. Just. Ornb. Em.
S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades Hr Kjöllerströms motion derom, att Beväringsmanskapets vapenöfning under fredstider må upphöra. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades: Hr Sundblads motion, om statsanslag till Askersunds kyrka; Hr Norins motion, om inlösen af Riksgälds-kontorets aflysta kreditsedlar, till en summa af Sjuttiofyra rdr, hvilka sedlar ej blifvit inom behörig tid anmälda; och Hr Prot.-Utdrag den 23 December 1850. 49 Hr Norins motion, om utbekommande af räntebidrag å upptaget lån för uppförande af staden Södeihamns allmänna byggnader efter eldsvådan 4835, beräknadt för åren 1840 —1848. S. D, Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades Hr Norins mo tion, om en fyranläggning å Klippan Björn emellan inloppen tili Gefle och Öregrund; uti hvilket ämne flere ibland Ståndets Hrr ledamöter sig yttrat. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades Hr Hallings motion, angående dels förändring af 40 § uti Bevillnings-förordniogen, dels den åtgärd, att Bevillnings-förordningen i helt icke må vid hvaije riksdag omtrjokas, samt att deremot endast beslutade förändringar i samma förordning må i särskild författning kungöras. S. D. Till Banko-Utskottet remitterades Hr Ekenmans motion, om afskrifning af förre handlanden M. J. Bergelins skuld till Rikets Ständers Banko-diskont. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Hr Hjorts motion, Nio 65, om anslag af allmänna mede! till lån åt staden Halmstad. Frän Heden. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets memoria! Nio 1, om anta gande af en kanslist utöfver den i Riksdags-ordningens 24 § bestämda kansli-personal.
JV2 31, i anledn. af erhållen återremiss å Utlåt JVs 20. Lag-Utskottet: J\s 14, i anledn. af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn. JVs 15, i anledn. af väckt motion om förändrad! formulär till vittnesed. JVi 16, i anledn. af väckt motion om Urtima Tings hållande för handläggning af civila mål. Expeditions-Utskottet: M 7, ang:de bestämmande af dag för R. Stms nästa Lagtima sammanträde. Höglofl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | lill 8 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl. 12 på dagen. Justerades ett prot.utdr. för d. 5 dennes samt p!eni-prot:n för d. lista sistl. Mars f. och e. m. Uplästes till justering och godkändes Exped.Utskis nedannämnde förslag till R. St:rs underd. skrifvelser till K. M. M 39, angide inkomsten af de s. k. Preste-tunnorna under extra nådår; Al 40, i fråga om rättighet för allmogen i de norra länen att afhemta tjäruved å kronans skogar; Al 41, angide inkomsten af stomhemman vid pastorater i Calmar stift under extra nådår; JYs 42, Tacksägelse-adress i anledn. af den å de Förenade Rikenas vägnar aflåtna neutralilets-förklaring samt de från främmande makter derå afgifne svar. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Utskis ledamöter; och befunnos dertill utsedde i Constitutions-Utskoiteti att inträda under den ordinarie Ledamoten JYs 245, Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, beviljade ledighet, från och med d. 5 dennes lill och med den 20 i samma månad; Al 331. Frih. Adlercreutz, Carl Gustaf. Banko-Utskottet: alt inträda under den ordinarie Ledamoten JYs 2082.
Då det i Stats-rådet öfver blandadt Landtoch Sjöförsvars-ärende den 13 Februari 1849 förda protokoll, hvarest förekomma de rådslag och tillstyrkanden, som föregingo utfärdandet af Kongl. Kungörelsen och Förordningen af samma dag rörande det nya förhållandet med Bevärings-manskapets öfningar, icke innefattar något, som lemnade upplysning om de anmärkta punkterne, har Utskottet begärt och undfått del af de generalordres för åren 1849 och 1850, hvarigenom närmare föreskrifter om bevärings-öfningarne enligt det nya systemet blifvit meddelade. Den första af dessa ordres, daterad den 31 December 1849, bestämmer, enligt uppgjorda listor, närmare de områden, från hvilka samtlige regementer och korpser skulle erhålla sitt beväringsmanskap-; den andra, daterad den 15 April 1850, innehåller de föreskrifter, som skulle lända till efterrättelse vid beväringens inkal - Konstitvtions-Ut skot tels Memorial, N:o 6. lande och förskickande till de bestämda öfningsplatserna m. m. Jemte dessa handlingar har Utskottet dessutom fått sig tillsänd afskrift af en under den 15 Februari detta år utfärdad General-ordre, hvilken, med afseende å vunnen erfarenhet under första året om olämpligheten af de nja bevärings-områdena, anbefaller uti dem, genom bestämmande af kortare afstånd från öfningsplatserna, betydliga ändringar till fördel för beväringsmanskapet. I anseende till det obestämda i sjelfva den faktiska omständighet, som utgör föremålet för riksdagsfullmäktigen Nils Anderssons anmärkning, har väl någon egentlig pröfning deraf icke kunnat ega rum; men Utskottet har likväl fästat sin uppmärksamhet vid de följder, som af de nya beväringsområdenas ordnande uppkommit i så måtto, att beväringsynglingar derigenom, såsom de insända handlingarne utvisa, blifvit till öfningsplatser flerestädes på betydligt afstånd från deras respektive län förskickade och införlifvade med regementen af annat vapen i andra län.