Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 29 Mars. e. m. 1ZZ9 icke berättigad til någon LxpeLMnce-Lön; men vin någon äler wid annat Werk icke innehar en sadan L'n af tvåhundrade Femtio R:d., eller Ven Lön, h n, ivid Riksgälds-Werket åtnjuter, tilhopalagd med detz Lön wid annat Werk icke eller skulle uppaa ril mera an Twähunvrade Femtio R:d, eller Verun, der, sä får han pa Lxpc ance Staten behålla fulla Lönen, til des; han antingen wid NiksgäldsLontoiret eller annat Werk undfar ^tvåhundrade Femtio R:d. — I följd hwaraf och om någon t. ex. wid Riksgälds Werket ffulle iunehafwa Etthundrade Femtio R:d , och wid annat Werk tillika Etthundrade N:d, sa kommer han med ofwannämnde förbehåll at åtnjuta pä Nance-Stat fulia Lönen; och lika sa, om någon t. ex. wid Riksgälds-Oonroiret innehar Etthundrade Tjugo Rid., och wid annat Werk Etthundrade N:d., eller sa at beioppec af famrnanflagne Lönerne är under Twa Hundrade Femtio Riksdaler. Och fastställes derföre såsom en allmän grundsats, at sa framt Lönerne wid Riksgälds-Lonloiret och annar Werk tilhopalagde antingen uppgå til Twa Hundrade Femtio Riksdaler eller ock äro derunder, stall den , hwars Syhla kommer i fråga at indragas, wara berättigad til fulla Lönen pä LxpeLMncs - Stat, sä ar, wid en skeende indragning, någon icke försattes uti sämre wilkor, än ac han får åtnjuta i ärlig Inkomst hwad Han förut wid Riksgälds-conkoiret och annat Werk innehar, dä sammantagne beloppet af Lönerne icke vfwerstiger Twahundrade FeMio Riksdaler.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Sept. 1860, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om utarbetande af en allmän sundhetslära för att pä allmän bekostnad tryckas och utdelas. Frän Höglolliga Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en utaf Herr af Georgii, Evert, väckt motion, att, för bibringande af bättre insigter och upplysning rörande sanitära förhållanden samt i syfte att söka afhjelpa de olycksbringande följderna af den stora massans af folket okunnighet rörande nämnde förhållanden, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit behagade låta anbefalla Sundhetskollegium att i sammandrag utarbeta en lättfattlig allmän sundhetslära, med särskildt fästadt afseende på de båda könen och deras olika yrken och sysselsättningar i lifvet, hvilket arbete derefter, tryckt på Statens bekostnad, borde kostnadsfritt utdelas i alla skolor inom riket, både till gossar och flickor, med föreskrift för hvarje lärjunge att inhemta kännedom om nämnde sundhetslära, hvilken följaktligen skulle ingå bland antalet af de offentliga läroböckerna. Då läroböcker, i den syftning motionären angifvit, redan längre tid funnits genom enskild försorg utarbetade och genom trycket tillgängliga, saint, beträffande motionärens förslag att sundhetsläran skulle upptagas bland läroämnena vid rikets samtlige skolor, en dylik åtgärd desto mindre lärer vara lämplig, som i allmänhet läroämnena vid skolorna icke torde böra utan synnerligt behof, mera än hittills skett, ökas, och i allt fall iakttagandet af de föreskrifter, hvilka af sund - Allm. lies v.- och Ekon.-Vtskoltcts lielänkandc A:o i63. IL hotsläran skulle inhemtas, ytterst blir hufvudsakligen beroende af hvar och ens ställning, yrke eller tillgångar, hemställer Utskottet, alt någon Rikets Ständers åtgärd icke må i anledning af motionen vidtagas. Stockholm den 30 Augusti 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Sept. 1860, kl. 11 f. m.
Det gifvcs icke något annat sätt, att bibringa Konungamagten ett sant begrepp om folkets förtroende till verkställande magtens för - 3o Den i 5 Ja n u a r i i. måga, att leda de allmänna angelägen» lieterne till det för folk och Konungamakt gemensamma föremål, af ett jämt stigan» de inbördes förtroende* såsotn följd af ett åskådligt begär hos Styrelsen, att utan åter» båll befrämja tillfredsställandet af folkets billiga fordringar och oemotsägeliga behof. — Jag bar nu belt öppet sökt utveckla grunderne till dett medverkan, jag af Ilid* derskapet och Adeln tagit mig friheten begära för framgången af mitt mötiott; jag bar trott mig böra verka till en fullkomlig öfverensstämmelse i beslut inom Ridderskapet och Adeln och BondeStåndet uti en fråga, vid hvars Utgång Svenska folket, med mer än vanligt spända blickar, fäster sig; det är derföre jag antagit BondeStåttdets motion, som grund för dett öfvertygelse* jag velat åstadkomma; Ben sats jag bär yrkat, är så obestrid» ligt sann, att felet säkerligen är mitt, om det icke lyckats mig, att vid detta tillfälle göra mig begriplig, och jag vågar tro, att de, som förstått mig> icke skola kunna bestrida rättvisan, eller nyttan af hvad jag begärt; jag har härvid ingenting fördolt; måtte man göra mig den rättvisan, att min motion icke innehåller annat, än den enk* la syftningen, att komma ett steg närmare det constitutionela mål, hvartill pligten li* ka mycket som känslan manar oss att sträfva , och måtte utgången af denna sak äfvert Den i5 Januarii. 3t blifva en offentlig tacksamhets gärd åt de lagstiftare, som uti RegeringsFormens 109 §• så fullständigt och väl visat den väg Rikets Ständer hafva alt gå, för att upphinna det constitutionella mål, hvarförutan den constitutionella friheten vöre ett blott meningslöst ord.
Råg 4,870 „ Korn, Hafre, Ärter och Vicker, tillsammans 2,061 Mjöl och Gryn (mest hvctmjöl) 1,207 Är 1845: Hvete 35,605 tunnor. Råg . 8,421 „ Korn, Hafre, Ärter och Vicker 3,595 „ Mjöl och Gryn (mest Hveteoch Rågmjöl) 8,497 „ År 1846: 25,068 tunnor. 56,118 tunnor. Hvete Råg 37,427 Korn, Hafre, Ärter och Vicker 40,358 Mjöl och Gryn (mest Rågmjöl) 21,482 7,121 tunnor. .106,388 tunnor. Tillsammans 187,574 tunnor. De från riket utförde qvantiteter af spanmål hafva deremot under dessa tre år varit följande: Hvete 19,123 tunnor. Råg 12,345 „ Korn, Hafra, Ärter och Vicker 269,470 „ Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 22. L3 Mjöl och Gryn af diverse sädesslag (mest Hvet mjöl) 1,734 tmmor.302>672 År 1845: Hvete 474 tunnor. Råg 8,499 „ Korn, Blandsäd, Hafre, Arter och Vicker 334,439 „ Mjöl och Gryn af diverse sädesslag 392 „ 343 tunnor. Hvete 840 tunnor. Råg 21,549 „ Korn, Hafre, Ärter och Vicker 183,001 „ Mjöl och Gryn af diverse sädesslag Tillsammans 852,232 tunnor.
Denna princip bör bibehållas ej allenast af det skäl, att det är med rättvisa och billighet öfverensstämmande att egare till arfvejord skall öfverlemna densamma till barnen på samma vilkor som han den emottagit, utan förnämligast af den orsak, att de, som hafva samma del i blodsbandet och deraf samma anspråk på föräldrakärlek, äfven skola hafva lika rätt till hela den jord, som, till följd af vårt samhälles ursprung från odalmannalifvet och af de minnen som med den sammanväxt, fäster sina Svenska fosterbarn med ett band, som är beslägtadt och förenadt med blodsbandet. Yåra arfvej ordsförhållanden hafva sin rot uti iBill. till R. St. 7 Samt. 1 Afd. 5 Baft. 3 18 Lag-Utskottets Betänkande N:o 13. den kärlek till fadrens jord, sorn tillika med sjelfva jorden satt i arf frän fadren på barnen och som ingalunda hos oss upphört. Denna kärlek åter finner sin förklaringsgrund ej allenast deruti att den jord, på hvilken menniskan är född, fäster henne vid sig med ett slags moderligt band, som genom dyrbara minnen från en flydd barndom förstärkes, utan synnerligen deruti att detta fädernejordens moderliga band tilltager i styrka och innerlighet ju längre det förenat sig med och genomträngt blodsbandet, d. v. s. ju längre det gatt i ari från fädren på barnen och ju mera kära minnen af förfäders kärlek och dygder fått helga detsamma. Det blodsband, som förenar barnen med förfädren, är derföre hos oss så innerligt förenadt med det band, som fäster oss vid fädernejorden, att dessa båda band ej kunna söndras från hvarandra utan en våldsam och sårande slitning, och jag måste derföre anse det vara högst orätt att uti Svensk lag slita isär detta dubbla blodsband genom att fråntaga barnen deras ovilkorliga rättighet till hela fädernejorden eller rubba deras lika arfsrätt i den jord, der deras hjortan hafva lika djupt rotfästat sig och der för dem alla lika heliga och dyrbara minnen bo. På dessa skäl får jag reservera mig emot Lag-Utskottets ofvanstående betänkande.
Maj:t expedierade, hvart D?n ig November f. m, 233 livart för sig ofördröjeligén upprätta, och till Riks-Stånden ingifva Listor på de mål, som af Utskotten hittills blifvit Iiandlagtjde och fordrat åtgärd af Expedilions-UtSkottet samt sedermera , hvad de återstående målen angår, för hvarje' vecka intill Riksdagens slut med dylika Listors upprättande fortfara; saint till ExpeditionsUts kottet, att uppsätta behöriga förordnanden för Förste ExpeditionsSecreterare» Caspér Ehrenborg, att vära Riksens Ständers Justitiai-Ombudsman ; för Förste Expeditions-Secreteraren Jöhan Gabriel Richert, att vara Justitia!^Ombudsmannens Suppleant; samt för Öfversten Friherre Åkerhjelm, Canzli-Rådet af Tannström, Öfver-Ilof-Predika. nten _, Do ctor Hedren, Lagmannen Schöne , Prosten Grefve von Schwerin och Krigs-Jusliliärien Livyn , att vara Riksens Ständers Committerade för Tryckfrihetens vård. 10:0 Beroende vid nedannämnde Utskotts Utlåtanden , nemligen : S t a ts-U tsko ttets : i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande om föreslagen nedsättning af Controll-Stämpel afgifteriie å metaller ; angående sökt fri dispbsitiorrs-rätt af den lägenhet, hvarå Rörstrands Pörcellains-Bruk är anlngdt; i fråga om räntornes utgörande för någre Thorsr1 trn. i tene J j Jrdamlie m i B i A'di o, A d . P r b t. 1 0 B. 5. A f d. 3» -lah abaoJiii iabnu nsgahalgaiajBJ? xno ö'>h *.34 D f n 19 November f. m. Italia
Det egna intresset är nemligen ali handels basis och all handels ändamål, och ingen Finsk köpman skall, då tullen endast är skillingar, hit öfversända ett större parti säd, än han är säker att genast kunna afyttra, i hvilket fall afyttringen förutsatte behofvet härå. Han skall det ej, ty han kunde då äfventyra att nästa skörd kunde för honom medföra en förskräckelig förlust; emedan det har ej varit ovanligt, att prisen här Dea i Junii. s3 falla från 16 R:dr till 7 R:dr. Yi hafva sett detta 1826 och 1827. När jag således granskar grunden för motsägelsen, ser jag ingen fara. Jag önskade, att Utskottet, då det öfverlemnar till Konungen Herr af Wingårds motion, och dervid omförmäler de förmente hindren, ville äfven framställa de motskäl jag nu anfört; emedan det ej är Billigt, att saken framställes hlott från den ena sidan , med undangömmande af den andra. Detta yttrande anhåller jag måtte få åtfölja återremissen. Herr Hjerta: Jag är till stor del förekommen af de två siste talare, som yttrat sig. Jag önskade likväl erinra derom, att den tvekan icke är så aldeles utan grund, som Herr Tham framfört, i afseende på en möjligen stark import från Finland, då prisen här komma till en större höjd. Man kunde lätt tänka sig, att Finska handeln begagnade sig af de tillfällen, då prisen äro höga och tullen låg, för att skicka hit mera säd än vanligt. Men jag ber att få fasta uppmärksamheten på det correctif, som finnes deremot, just i den starka öfversändningen, som Finnarne sjelfve skulle göra, och att alla inom Riket då skulle söka att begagna sig af de höga priserne, för att blifva af med sina lager. Införsel af säd skulle äfven ske från andra orter, ty det torde vara gifvit, att Pomern och Curland kunde försälja spannemål till samma pris som Finland, och till och med 24 Den i Juni i. till tättre pris.
Det har till sina bundsförvanter alla dygder och alla laster, alla sinnen och förmö- genheter: nyfikenhet, skandallusta, lögnaktighet, hat, afund, hämd — lika väl som ett vaket, allmänt och menskligt intresse, menniskokärlek och medlidande, heder och rättskänsla, beundran för det äda och förakt för det lumpna; vår fantasi, vår känsla, vår reflexion, vår samhällsdrifl, allt hemtar sin näring och sin inspiration ur samma källa: kännedomen om och intresset för lifvet omkring oss. Men — en hårfin missriktning af detta intresse, ett ögonblicks missbruk af denna kännedom — och vi hafva skattat åt sqvallret. D u finner detta öfverdrifvet, kära läsarinna, men om du har tid att offra mig några minuter, skall jag söka visa dig, huru sqvallret i sina skiftande och vexlande former förföljer oss bokstafligen från vaggan till grafven, och du skall nödgas erkänna, att vi ha denna lilla tisslande, tasslande och lismande demon att tacka för många bittra stunder, mången verklig olycka, ofta hela vårt lifs ofärd — någon gång också dess välfärd. V i göra vår första behantskap med den smygande verldsbeherskaren i barnkammaren och fortsätta den sedan oftast i skolan. Våra minnen af denna första bekantskap aro visserligen icke angenäma. Att skaffa oss bannor och förargelse var detta sqvallers enda ändamål, och äfven om bannorna som oftast voro förtjenta, förtog icke detta den känsla af hätskhet mot sqvallraren, som gjorde vårt sinne mera ondt än den undfångna agan gjorde det godt. Från denna tid är det också, som sjelfva i r\ l I Ly vj i k i Idun, erhålla * IN mentet dt ordet sqvaller har en obehaglig klang i våra öron och uttrycket » springa med sqvaller » blifvit en graverande förolämpning mot den karaktär, till hvars svagheter en tanklös pratsjuka hör. A f helt annan art är det sqvaller, som litet längre fram i de första ungdomsåren förpestar atmosferen omkring oss.
Riksdagsmannen frodde ej kunna förenas med billighet eller den fria dispositionsrätt hvar man synes 54 Den 3 Juni. synes böra aga ofver sin tillhörighet, och derföre härutinnan yrkat rättelse. y:o Memorial af Riksdagmännen Rars Rarsson och Jonas Håkansson från Galmare Rän, ined hvilka Riksdags-Fullmägtigen Anders Mattsson från Bohuslän förenat sig i den hemställan, att Jägeribefjeningen, såsom endast varande Staten till tunga, måtte till en del indragas, samt JGronooch Krono-Skatte-Aboen äga frihet att i likhet med frälsemannen disponera öfver det till största delen odugliga Eke, sora nu kan finnas öfrigt, eller, örn detta ej skulle tillåtas, att en Qvartersman ifrån Amiralitetet i Garlcroha måtte med biträde af Socknens Nämndeller Fjerdingsman och Skallfogde, förrätta dylika utstämplingar, hvarigenom Allmänheten befriades ifrån det dryga arfvode, sorn man måste till Jägeri-Betjeningen för dess möda erlägga. 8:0 Memorial af Riksdagmannen Jon Andersson från, Östergöthland, innehållande det yrkande, att FrälseSkatte Hemman, i likhet med hvad KronoSkatte - Hemman, genom Kongl. Skogs - Ordningen den 1 Augusti 1805, blifvit förunnadt, äfvenledes måtte få beräkna sig till godo deri uti samma Förordning utstakade belöning för vården af Ekeskogen, samt den KronoHemmanen tillkommande stubbelön, som ock åtnjuta samma rättigheter, sorn sistnämnde Hemman till utsyning och disposition af odugliga Ekar, och detta desto hellre, som en sådan olikhet i förmåner emellan dessa båda slags Hemman, enligt Den 3 Juni. 55 enligt Riksdagsmännens förmenande, är stridan-?
Ehuru nu hwarst indelt wi,tagare funnit fm inkornst Ansenligen ökad genom upstegrade Markrgangspnst-r i föga olik prL^reaston med Muls-förhsjningen, kustö wi likwal af uprikugt deltagande i wara Ä'nbecsmäns wälgang, at e» konst anfläs i Lcars-Wcrket, hwaraf nödwändiga Ambeks-resor Hguiösra^. Som «lla Samhällets -innewänäre bidraga kil Samh<Ue?s underhall, blefwe hädanefter AmbesKmännens resö»'-, likfvm deras löner, ef biotc Lmidibruket til last. '-Boch Tapors uprätrande för dylika refor j rnstillda förrättningar, lärer antalet af anslagna stjukshästab kunna mindstaS i mmkclig man. Ännu hämtas et inkast emot stfuts-fvrhöjningel, af sorornas stegring. För at wederlägga detta inkast, lare wi ef brhölwa Uppehålla ost länge, sa wcha ingen nu mera lärer maga yrka den sarkfen, ak 'Landtmanven är skyld>g ar genom förande underlätta wisa näringar.
Län uppgick till lika belopp med fabrikationen af samma varor vid Fabrikerne i Städerna. Nu har en Reservant inom Utskotten upplyst, atti Marks härad ensamt tillverkas årligen 7 å 800,000 alnar linneväfnad. Jag frågar då, om en .84 D e n 4 J u n i i e. m. sädan tillverkning bör förstöras, och den måste förstöras, om den ej får tillfälle till afsättning. Betager man dessa Härader sin binäring, så tvingar man dem att utprässa allt möjligt ur en otacksam jord, och jag medgifver att afkastningen deraf ännu i någon mån kan uppdrifvas. Men detta skulle verka menligt på de omkringliggande sädesproducerande orterne, som nu finna sin afsättning här, och det skulle således medföra flere Provincers undergång. Äfven linodlingen har, på grund af den åtgång den starka linnefabrikationen fordrar, blifvit i de angränsande provinserne uppdrifven till en förut ovanlig höjd. Jag hemställer då, om det kan vara rätt, att, såsom Utskotten gjort, på grund af lösliga och obevista angifvelser, aflysa en handel, som har ett så vigtigt inflytande. En önskan derom frambars vid sista Riksdagen efter 3 Stånds beslut, men Regeringen har varit nog vis, att icke destomindre iåta denna handel qvarstå, endast begränsad genom nödiga controller mot missbruken. Jag befarar väl icke något annat beslut af Regeringen nu, äfven på begäran af alla 4 Stånden; men jag tror icke, att Ridderskapet och Adeln, som yttrat sig för näringsfriheten i allmänhet, nu bör genom bifall till Betänkandet, afklippa den näringsfrihet, som finnes, och förstöra en existerande konstflit till förmån för inbillade blifvande större fabriker, hvilka i våra små dåliga städer aldrig skola upp - Den 4 Junii e. ra. »85 stå. Jag anhåller derföre om proposition till afslag å Betänkandet, hvilket jag icke anser löna mödan att återremittera. Friherre Sprengtportenj Jacob Wilhelm: I enlighet med Ridderskapets och Adelns beslut vid sista Riksdagen, tillstyrker jag afslag å Betänkandet.
Qvartalet af år i8i3 till och med 1816 års slut, på den grunden, att Santesson icke inom den i Kongl. Förordningen den g:de December föreskrifne tid anmält sig, 0111 utfående deraf; Och då bemälde Härads-skrifvare, som efter nära 3o års tjenstetid, nu snart upphunnit 70 års Alder samt med Hustru och Sex Barn befinner sig i stor torftighet, af Sjukdom och okunnighet om prtescriptioristiden varit hindrad att ordentligt uttaga Pensionen; Så hade. Sandsten såsom Riksdagsman från orten icke kunnat neka honom dess 156o Stats-Utskottets Betänkandeti. biträde, att söka Ståndets medverkan dertill, att Santesson genom Riksens Ständers åtgärd kunde få tillgodonjuta den för ofvanämnde tid, af 3^- år innestående Pensionen, såsom en gång till hans understöd på ålderdomen beviljad. Wid handläggningen af denna fråga har Stats-Utskottet inhemtat, att sedan Härads-skrifvaren Santesson den i5 September 1813 erhållit Kongl. KammarColiegii Afsked, med rättighet, i följd af Kongl. Brefvet d. 17 Augusti samma år, att tillgodonjuta Pension utaf den genom Kongl. Kungörelsen den 29 Junii 1798 anslagne årliga summa af 10,000 R:dr, till sådane Tjenstemäns Pensionerande, hvilka inom 70 år nödgas för sjuklighet taga afsked, och hvilken Pension i mån af Santessons ålder och Tjenstetid, skulle svara mot hälften af innehafde Lönen jemte Mantalsskrifnings provisionen, uträknad efter g års medium, så hade väl Santesson först den 22 Aprill 1816 anmält sig hos Kongl. Stads-Contoiret till utfående af Pensionsbeloppet, från och med 4:de
M. skall öfverlämnäs att bestämma vägens rigtning och en förändring i Regeringens personal kan inträffa, hvarigenom olika åsigter mot de nuv:de kunna inom Rådskammaren göra sig gällande, så är det möjligt att vägen ifrån Götheborg dragés öfver Svartå till Örebro och från Svartå till Götha Kanal, så att de anslag BorgareSt. beviljat användas till en helt annan jernväg än den detta Stånd afsett. Således, när man granskar dessa förhållanden, är det påtagligt, att denna fråga icke är jemförlig med den Hr Cederschiöld exempelvis framställt om votering om anslag till inrättande af ett nytt Embetsverk, ty om BorgareSt. voterat 7,000,000 Rdr samt R. o. Ad. och PresteSt. voterat 13,000,000 Rdr utan afseende på vägens sträckning, så skulle man kunna säga, att det af BorgareSt. beviljade anslag inbegripes i det af de 2:ne andra beslutade; men här är detta icke händelsen, emedan olika vägar och olika sträckningar af vägarne äro vilkor för de beviljade anslagen. Att BorgareSt:s beslut skall 12 Den 1 Angnst! ffm. ingå i voter:spropos:n är säkert, och det är BondeSt:s rätt att få sitt beslut äfven till föremål för Förstärkt Utsk:s votering, och denna BondeSt:s rättighet kan, enl. min åsigt, icke förtryckas. Och att tvinga BorgareSt. att bevilja medel för en jernväg som de aldrig afsett, anser jag grundlagsvidrigt. På grund af dessa skäl anser jag af vigt att, innan man känner syftet med Frih. Tersmedens förslag, man icke tillåter någon förändring i föredragningssättet. Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu: Då särskilda propos:r äfven i afseende på föredragningssättet blifvit begärde, torde jag få återkalla i R. o. Ad:ns minne, att jag vid öfverläggningens början hemställde samt att R. o. Ad. biföll att de voter:spropos:r i Mern. N:o 97, hvilka hafva afseende på samma punkt i Utlåt. N:o 62, skulle få samtidigt för K. o.
Han hade nyligen blifvit enkling och hade under en längre tid icke visat sig i skolan. Då han steg upp i katedern, blef det dödstyst i bönsalen. Längst fram sutto de minsta flickorna och sågo med stora uppmärksamma ögon upp emot honom. Bruna och blå ögon, glada och förgråtna ansigten, friska och sjukliga barn, alla sutto i spänd väntan på hvad som skulle komma. Rundt kring väggarna trängdes fruar och fröknar, skolpojkar och fäder, och det var hett i salen, tyst och hett, men utanför kommo milda fläktar och sväfvade öfver fruktträden, som skakade ned blommorna i solskenet, och svalorna flögo hvinande förbi fönstren. Han stod en stund stilla och väntade på fullkomlig tystnad. Derpå redogjorde han i korthet för det förflutna året, läste upp namnen på dem, som skulle uppflyttas från en klass till en annan, på dem som måste sitta qvar i klassen, och på dem, som genom trägna studier i vissa ämnen under sommaren kunde vänta att bli flyttade till hösten. Derpå kom han till öfversta klassen, till dem, som nu skulle lemna skolan. Och nu började ett gråtande och ett snyftande på bortersta bänken, der flickorna i högsta klassen sutto, och som nu alla reste sig. Ebba stod och såg ned framför sig, allvarlig och orörlig. Hedvig hade röda ögon och förde oupphörligt sin lilla tunna näsduk mot sin näsa. Lilla Berta såg ut som en våt fläck; det var blott en enda tåreflod. Maria stod och bet sig i läppen, som om hon ville beherska något, som gjorde mycket ondt. Hon tänkte på Dina, hennes kärlek. Dina sjelf såg ut som en »Didone abbandonata» med hufvudet mot bröstet, som sjönk och steg, öfverväldigad af en ljuf, angenäm rörelse. Det var dock icke den eviga hvardagsstämningen. Sofi grät ärligt och öppet och förvred ansigtet, medan Hulda tjöt högt och energiskt, som om hennes sista stund var kommen. Rektorn talade om de unga, som nu skulle ut i verlden. Ingen visste, hvad framtiden bar i sitt sköte, ingen visste, hvad deras öde skulle bli.