Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta företag, säges nu, sedan ”utsigterne icke svara emot hvad som väntades ”då det föreslogs , Våra af Rikets Ständer till ”Konungen framstäldt, Det är sannt, om man ”utan någon eritisk granskning håller sig vid ”det som står tryckt på papper, så förhåller det ”sig så; men om man nogare betraktar att alla ”de, som väckt frågan, äro antingen emplojerade ’ vid Verket och erhållit lucrativa befattningar, ”eller ock Åctie-ägare, sorni det ögonblicket ic”ke tviflade om de förmoner denna Canal skul”le tillskynda Bolaget utan fastmera voro öfver”tygade att denna Inrättning skulle medföra In. ”teressenter samma vinning, som Tull-Arrendet, ”de andre Diskonterne samt flere dylike Corpo ”rationer det vill säga minst 12 ä 15 proc. ?’för Capitalet; vidare att, då man sökte motverka Förslaget såsom kostande Staten i en stund ”då alla resourser behöfdes till det sorn angeläg”nare var, svarades att det skulle kosta Staten ingret det vore ett enskildt Bolag som beko ”stade alltsammans; så synes häraf att planen ”förut var uppgjord, Bolaget till det mästa rekan sammansatt, och hade säkerligen upphofs”mannen härtill, i fall lyckan krönt företaget, ”trädt frarn för att skjörda hedern derföre, idet ”ställe att Riksens Ständer nu, sedan det miss”lyckats, skola tiena till en skärm, bakom hvil”ken deri, som gjort projectet, kan dölja sig. ”Man kan häraf alltså nied tämmelig säkerhet ”finna, med hvad skal det kan påstås, att liiksens ”Ständer hafva såsom högsta upphofvet härtill ”förbindelser att. appfylla emot Actie ägare, som 6 2 8 Statsoch Eanla-Utskottens Betänk an den. ”endast af Patriotisrne pä Ständernas uppfordran ”Jeunna hafva insatt siria Capitaler i detta Verk. ”Efter denna lilla digression, som dock är i. ”sammanhang med egentliga ämnet, får jag visa ”anledningarne till Pikets Ständers beslut vid ”sista Riksdag.
: ;i {54; i! ,!;• i ! » t ■ • •\\oV\ aj-.t .Uwft’6 l .Vini .vt .a Ält ConstilutionsUtskottels Memorial, N:s 6 och y. lä N:o 6. Ank. till Exp. TJtsk. d. 25 Febr., VI. o f. n»- Memorial, med anhållan om arfvoden för en Notarie■ och en Canzlist, m. m. Enär Consl itulions-Utskotlet, för gore målens ordentliga och skyndsamma bestridande, funnit nödigt alt, i likhet nied hvad vid nästföregående Riksdag egde rinn, antaga en Secreterare, en ProtocolIsförande oell. 2.'ne Canz!ister, får Utskoltet, sorn v/äl på serskilda Afdelningar företagit läsningen af Siats-Rådets Pfolocoller, men efter dess fullhoidande endast undantagsvis torde komma att arbeta på Afdelningar, samt fördenskull trott 24 § t morn. Riksdags-Ordningen icke föranleda till antagande af större CanzJi-personal vid Utskottet, än tn Secreterare och en Canzlist, hos Riksens Ständer vördsamt anhålla, att för de derutöfver behöflig® funne eu ProtocolIsfVirande oell en Canzlist få disponera ett Notarieoch ett Canzlist-arf vode, häda beräknade från och med antagningsdagen; hvarjemte Utskottet (år vördsam ligenanhålla, all den person, hvilken hittills bestndt Secielcraie-befatiningen hos Utskoltet, må derför få uppbära Secreleraie-arfvodet från och med den 3:dje dennes, då Utskottet började dess arbeten, och? intill dess den af Utskottet antagne Secreterare inträder i tjenstgöring. Stockholm den ao< Februari1840.- N:o 7. Ank. till Exp. Utsk. den 26 Murs, kl. 11 f. m.
Hon kunde sitta långa stunder med sänkta ögonlock eller bortvändt hufvud och känna, hur hans blickar badade henne; hon visste då ej af rum, minuten och timmen smälte samman, hon skälfde under blicken, liksom en knopp, hvilken är färdig att brista under morgonsolen. Vid andra tillfällen voro rollerna ombytta: obemärkt af honom själf och obemärkt af alla de andra, lät hon sitt öga hvila på honom, iakttaga hvarje den minsta åtbörd, följa ansiktets minspel i alla dess skiftningar; och det tycktes henne, som om hon därigenom komme honom så berusande nära, som om hon sutte i hans arbetsrum, såge in i hans gömmor, bläddrade bland hans papper, och som om han i en kärlig stund gifvit henne sitt förtroende. Samma förnimmelse hade hon, då deras namn nämndes tillsammans och liksom flätades in i hvarandra, eller då de kommit att stå ensamma, i en grupp för sig själfva, såsom två, ett par, som hörde tillhopa och bildade ett helt för sig, och vid tusen andra små tillfälligheter. Hon visste, att det var barnsligt, men hon kände sig lycklig däraf, ljus och varm ända in i själen. Ungdomen från doktorsbostället och prostgården hade en dag varit på besök hos en bekant familj ett par mil inåt landet. Sigrids båda systrar skulle stanna kvar, och då hemfärden skulle anträdas af de öfriga, blef det spörsmål om, huru de skulle placera sig i de båda vagnarna. »Jag föreslår,» sade unge Bergdahl till de båda fröknarna Holm, i det att han med en retsamt försmädlig min klämde fast lorgnetten, »att vi tre fara tillhopa i den ena vagnen, så att Sigrid och herr Björkman kunna få den andra för sin räkning. Man skall göra sina medmänniskor godt efter förmåga.» Det var den första antydningen – man misstänkte ett förhållande: det skrek till i henne af glädje, och hennes själ sträckte sig emot den unge mannen som armarna till en omfamning. Finns det en själarnas magnetiska kraft, kände han, där han satt vid hennes sida i vagnen, de sprittande, skälfvande fibrerna i hennes själ suga sig fast vid hans egen?
Ssägs. §. 7. Uppå anfordran af Konungens Befallningshafvande, eller, om han ej är tillstädes, af den, som pä stället innehar högsta civila myndighet, såsom i stad Borgmästare eller Polismästare, och på landet Kronofogde, eller ock de, som dessas embeten företräda, må krigsmanskap till uprors stillande användas; dock ege det ej å uprorsmän vapen förr bruka, än den civila myndigheten låtit höja ett åtvarnings-tecken och, efter det ljud genom trumma eller trumpet, blifvit äskadt, tre gånger Kungjort nedanstående varning, der ej uprorsmän sä hastigt till våld öfvergå, att det förr med väpnad hand afvärjas måste. Kapnens bruk upphöre, då civila myndigheten det bjuder. Lag-Utskottets Betänkande, N.o 123. 23 Lag samma vare ock, då upplopp Öfvergå till våld ä person eller egendom. §• 8. Varning, hvarom i y §. sägs, varde i följande ordalag Kungjord: ”1 Konungens och lagens namn uppmanar och anbefaller jag "de här församlade personer att skiljas. Denna uppmaning bör "genast hörsammas, eljest mäste vapnens magt användas. Då får en hvar skylla sig sjelf för den påföljd, honom träffar.3' §. 9. Missbrukar civil embetsman sin myndighet vid upprors eller upplopps stillande, till kränkning af allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller underlåter han härutinnan sin embetspligt; miste embetet alldeles eller till viss tid: Innefattar sådan förbrytelse i embetet tillika annat brott; varde fälld till straff för hvarje brott serskildt, så vidt straffen finnas må;, gähle ock skadan. Förgår sig, vid sådant tillfälle, Militärbefälhafvare genom vapens brukande innan han af civil myndighet derom anlitad blifvit, eller eljest i oträngdt mål, straffes på sätt ofvan sagt aloch stånde dessutom till laga ansvar för den skada; som af det honom underlydande krigsmanskap föröfvas. §• 11.
Dess verksamhet har sedan denna tid, och serdeles under det sista 10-talet af år, på ett för läkare-vetenskapen välgörande, för fäderneslandet hedrande sätt utvecklat sig. Att delta berott af den moraliska kraften, det stegrade vetenskapliga nitet faller af sig sjelf; — och derförutan skulle sällskapet föga uträttat; dock fordras äfven för en korporation af denna beskaffenhet, materiella hjelpmedel för att kunna åstadkomma det goda, hvarför den sträfvar. Sålunda har Läkare-sällskapet visserligen genom dess medlemmars tillskott bildat ett ganska betydligt bibliothek, men att underhålla detsamma, d. v. s. alltid hålla det försedt med de vigtigaste nyare arbeten i den mån de utkomma, dertill förslå på långt när icke dess nuvande tillgångar, hvilka knappast öfverstiga hvad en eller annan af våra ulmärktare läkare åi ligen offrar på sin enskilda boksamling, hvilken dock vanligen afser endast en gren af den medicinska litteraturen, då deremot sällskapets bibliolhek måste afse denna i sin helhet; och denna litteratur är tvifvelsutan en af de vidlyftigaste och dyraste. Sällskapet, som oundgängeligen måste hålla ett stort antal utländska journaler, har sålunda föga alt disponera för inköpet af egentliga och större medicinska arbeten; — de dyra praktverken, hvilka dock framför andra, böra finnas i ett bibliothek, måste här saknas. Ett vigtigt skäl alt genom understöd af allmänna medel sätta Läkare-sällskapet i tillfälle att i någon mån afhjelpa detta för dess verksamhet menliga förhållande, torde kunna hämtas deraf, att Sällskapet beslutat att alla dess bokreqvisitioner göras med afseende äfven på Carolinska Institutets bibliothek, till hvilket de af sällskapet införskrifna böcker efter vissa års förlopp 334 Den 22 April e. m. successivt öfverlemnas, hvarigenom åsyftas alt sålunda eflerhand hilda ålminslone ett, någorlunda fullständigt medicinskt bihliolhek, hvilket i sjelfva verket för kommande tider hlifver en Statens tillhörighet.
När han nu emellertid har fullgjort bestyret på ett för Staten ganska nöjaktigt sätt, men deremot haft det missödet att under många år, derföre ej hafva haft någon den ringaste vedergällning, så synes mig icke allenast alt han för den tid Fullmäktige tillstyrkt, utan jemväl för framtiden bör erhålla en större upbörds-proc., än den som RevillmsUtsk. här har föreslagit. Gr. af Ugglas: Jag har icke någonting att erinra emot den framställning som Hr von Hartmansdorff och Hr Printzensköld gjort, och discnssionen inom RivillnrsUtsk. talar verkligen för lämpligheten af en afgift till denne Skepps-ombudsman eller Sjömanshus-föreståndare. Jag vill endast uplysa att orsaken hvarföre icke en större proc. bifölls, var den, att då man erfor beloppet af denna proc. för Skepps-ombudsmannen i Stockholm, så var det en majoritet inom Utsk. som tyckte att denna proc. steg så högt, att det t. o. m. var svårt att få den. Efter nu först till bifall å Utsk:s förslag framställd, men med Nej besvarad propos., blef samma förslag bifallet med den förändring, att ifrågavande ersättning förhöjdes från 3 till (i proc. af det redovisade beloppet. Vidare förekom och bifölls Utsk:s hemställan rörande Kofferdi-sjöfarandes beskattning. 4Usta punkten, ang:de §:n 137; och 142:dra punkten, ang:ile §:n 144. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt. 43:dje punkten, ang:de §:n 145. Utsk:s förslag i fråga om Officerares hästoch fourage-medels befriande från bevillning bifölls, men i fråga om förändring af stadgandet rörande arbetsfolks befrielse från bevillning yttrade Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan icke rigtigt inse hvad denna förändring gagnar till, men väl kan jag förutse följden deraf; ty genom denna förändring i §:n kommer tvifvel att upstå om hvilka arbetare som skola vara undantagna från bevillning eller icke.
Men hvart skall ni fara? » » Jo, min bror, artisten, ligger ute vid Lindö o c h målar, o c h nu skall jag dit ut för att hålla h o n o m sällskap några dagar. Vi ha icke träffats på åtta år. » » Å r det verkligen så längesedan ingeniören reste! Nå, hur har ni haft det under denna tid? » » A h j o, mina öden ha växlat. Jag reste härifrån direkte till Argentina, o c h k o m dit under ytterst oroliga o c h ogynnsamma politiska förhållanden, revolution på revolution; allt arbete var nedlagdt, o c h omöjligt att få någon plats. För att kunna k o m m a därifrån tog jag till slut hyra som simpel matros på ett segelfartyg, destineradt till N e w y o r k. Sedan jag k o m dit, har jag försökt .mig på litet af hvarje, men under de två sista åren har jag haft en m y c k e t bra plats på en ritbyrå, o c h den hoppas jag få behålla. » » Ni ämnar således återvända? » » Ja, naturligtvis! Här är j u intet s o m kvarhåller mig numera. » Det låg ett sorgset tonfall i hans röst, som k o m fru B y m a n att se på h o n o m forskande — visste han, eller visste han det i c k e? Ingeniören satt tyst o c h stirrade frånvarande ut öfver vattnet, så vände han sig hastigt m o t Agnes igen o c h sade: » Men här ha vi nu suttit o c h talat endast o m mig, o c h bättre kunna vi då använda den stund som vi äro tillsammans. V a r nu g o d och berätta litet o m er själf. H u r långt har er man hunnit i graderna? » » Icke längre än till kapten, » svarade A g n e s småleende, » men han blir väl mer m e d tiden, hoppas jag! » De sutto tysta en stund; bägges tankar rörde sig kring samma ämne, men — det var så svårt att börja tala därom. Slutligen sade Agnes, m e d en viss ansträngning att låta obesvärad: » Erik är chef på en kanonbåt i sommar, o c h barnen o c h jag b o på ett ställe som heter Veda, där vi dela en villa m e d min syster o c h svåger.
Emedlertid och intill dess definitivt beslut kan blifva fattadt, huru i berörde hänseende för framtiden bör förhållas, anser Utskottet sig böra föreslå, att då boställen redan finnas att tillgå för vissa af de befattningar, hvilka skulle komma att tillhöra de nye DepartementsCheferne, de af desse Chefer, som af sådan förmon icke komma i åtnjutande, må under tiden tilldelas en årlig hyres-ersättning af 1,000 R:dr B:co hvardera. I afseende å de contanta aflöningsförmonerne, har Utskottet antagit, det lämpligast vöre att bestämma sjelfva lönerne lika för Stats-Rådets samtlige Ledamöter, eller till det för nuvarande Stats-Råden fastställda belopp af 4,5oo R:dr, dock, i öfverensstämmelse med den af Rikets Ständer vid senaste Riksdag, i fråga om nya löner, antagne princip, utan derunder beräknad spanmål, samt att deremot, då Stats-Rådets Ledamöter, efter deras befattningar, äro underkastade betydligt olika representalions-kostnader, serskildt under benämning af Taffelpenningar anvisa den tillökning derutöfver, som, med hänsigt till berörde kostnader, må finnas af behofvet påkallad och hvarvid Utskottet ansett, att de Stats-Råd, sorn äro Departements - Stats-Utslcottets Utlåtande, IV.-o 3%. 3 Chefer och således underkastade större representations-kostnader, än StatsRåden utan Departement, böra erhålla högre taffelpenningar, än de sistnämnde, samt att de båda Stats-Ministrarne, hvilka, enligt Grundlagen, innehafva Rikets Högsta Embeten, på enahanda sätt som hittills, böra undfå högre lö nings-förmoner, än Stats-Rådets öfrige Ledamöter, med dervid, hvad Utrikes Stats-Ministern serskildt angår, fästad t afseende å den större representationskostnad, denne Embetsman, genom sina relationer till de utländske Sändebuden, måste vidkännas.
Kammar-colkm, men förslaget till skrifvelse omfattar också vida mera ån sjelfva privilegii-frågan, nemi. en anhållan, att Konungen täcktes låta anbefalla en undersökning, huruvida nu befintlige anstalter för färjningens bestridande emellan Öland och Calmar stad, äro af beskaffenhet att upfylla det med dem afsedda ändamål, äfvensom att K. M., efter det eu sådan undersökning blifvit hållen, behagade vidtaga de åtgärder, som af omständigheterna kunna påkallas. Redan på den tiden, då Hr von Hartmansdorff var Landsh. i Calmar län, befunnos dessa anstalter af den skröpliga natur, att han befordrade inrättandet af en ångbåts-kommnnikation mellan fasta landet och Öland (ehuru den, efter hans tid, kom att uphöra) och Hr von Hartmansdorff egnade åt delta ämne en sorgfällig upmärksamhet. Jag beklagar alt den kommunikation, som af honom befordrades, sedermera icke kunnat underhållas, emedan det är af vigt för de trafikerande, att anstalter göras af bättre beskaffenhet, än som nu finnas. Jag tror alltså, att skäl verkligen äro för handen, alt låta den föreslagna skrifvelsen till Konungen afgå, hvarföre jag ock tillstyrker R. o. Ad. all bifalla betänk. Gr. Wrangel: Jag får medgifva Frih. Raab alt, i det mål jag baft äran omförmäla, om anläggningen af en ny färje-plals, hafva icke, till föremål för öfverläggning, de skäl förekommit, som Utsk. här föreslår måtte hos Konungen i und:het anmälas. Men om fråga upstår om anläggning af en färjeplats, så måste naturligtvis alltid en pröfning föregå, och undersökas måste om behofvet fordrar en sådan anläggning, och således vinnes med denna pröfning, samma ändamål som Frih. Raab åsyftat skulle, genom den föreslagna skrifvelsen till K. M., direkte åstadkommas. Jag fortfar i min anhållan om afslag. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då Frih. Raab omförmält ett förhållande, hvarom jag har någon kännedom, torde det ursäktas, om jag förlänger öfverläggningen.
Det är just i anledning af denna KyrkoRådens sammansättning och för att kunna utbilda dessa MunicipalStyrelser, som jag tror Riksdagsmannen Rutbergs förslag vara af vigt, att Församlingen skulle välja Ordföranden. 35 11. iS 226 Den 3o Julii f. m. Jag delar fullkomligt Utskottens tanka, att mången felande kan genom varningar och en mildare rättelse återföras j då deremot Lagarnes näpst stämplar med föraktet > och förvärrar oftare, än det förbättrar; men låtom oss tillse* om den varning KyrkoRådet gifver, kan leknäs kland dessa mildare och icke sårande återföriiigssätt; Jag skulle åtminstone för min del trö, att en varning, gifven inför hela den samling, hvaraf KyrkoRådet utgöres* meddelad i församlingens Saciistia, nästan alltid genom sin egenskap att vara kunnig för hvarje församlingsbo, är värre, än de böter* eller den näpst, hvartill man vid en Domstol* Och med ej så många personers vettskap, kan blifva ålagd. I de få församlingar* der KyrkoRåds-förordrtingen blifvit tillämpad * (och dessa äro, tack vare vårt upplysta Presterskap, ganska få) brukas Vanligen, att det ämne, och deli person, Som skall blifva föremål för det sammanträdande KyrkoRådets öfverläggningar, i den Kungörelse, som från predikstolen uppläses, blifva utsatte, och följaktligen vinner det begångna felet ali deli publicitet, som är möjlig. Under sådana förhållanden tror jag, att KyrkoRådets varning fullt ut lika mycket om icke mera, än en Domstols utslag, stämplar med förakt. Jag är fullkomligt öfvertygad, och jag vet äfven flere exempel derpå, alt om Presten är en nitisk man, som uppfattat sitt dyrbara kall, ora han är en menniskoäl - Den 3o Ju Ii i f. m. skande, verkligen andlig raan, så fullgör lian af egen drift den pligt att varna och återföra på dygdens bana, hvilken pligt ovilkorligen tillhörer själasörjaren.
St. icke lära bortkasta sin rätt att besluta om huru det skall gä med bancovinslen frän bokslutsdagen. Gr. Gyldenstolpe: Jag anhåller i korthet få förklara, att jag till alla delar instämmer i hvad Hr von Hartmansdorff yttrat. Jag gör det af det skäl, att jag, i motsats mot hvad Hr Mannerskantz yttrat, anser, att genom Hr von Hartmansdorffs förslag ingalunda någon förminskning i den utelöpande sedelstocken skulle uppstå, hvaremot, om Utsk:s förslag antoges, en följd deraf skulle blifva, att samma Bankens sedelstock blefve förökad och sålunda en missproportion uppkomme emellan densamma och den nu i Bankens hvalf befintliga metalliska valutan, hvarigenom åter myntrealisationens säkerhet snarare skulle förminskas, än upprätthållas, hvilket sednare jag anser utgöra Bankens förnämsta åliggande. Hr von Hartmansdorff: Jag kan icke annat än förundra mig deröfver, att. Frih. Cederström i sin ifver talat om vidtagande af en så ihålig utväg, som den, att slå nya sedlar ulan motsvarande silfverfond, hvilket skolat vara den utväg, Bancofullm, måst begagna, om Banken lill Riksg.cont. betalat sin skuld, utan att äga någon redbar valuta för de till liqviden erforderliga sedlarne. Hvad åter Hr von Troils yttrande beträffar, deri han sökt förskräcka R. o. Ad. med den tankan att medel skulle saknas till nationalmuseum, om icke Banken bortskänkte sin vinst; så förhåller det sig med detta skrämskott, på samma sätt, som med Hr Rosenblads tal om strypsyslemet; förhållandet är nemi., att StalsUtsk. alldeles icke har beräknat sina utgifter till nationalmuseum på de förväntade inkomsterne från Banken, utan på de tillgångar, som tily förutan äro till finnandes. Starka rop på propos. hördes åter. Gr. Sparre, Erik: Den omständighet, att så få talare yttrat sig i samma anda, som Hrr von Hartmansdorff och Hjerta, gör, att jag, som med dem delar lika tankar i denna fråga, anser mig böra detsamma för det Höglofl.
Med afseende på den i sednare tider tilltagande vigten och omfattningen af Herrar Fullmägtiges i Riksgälds-kontoret uppdrag, synes derföre ingen anledning förefinnas att här alltför mycket StatsUtskottets Memorial N:o 330. 9 mycket frångå den regel, som grundlagen stadgat i afseende på de mål, som förekomma hos Regeringen, att intet sådant af vigtigare beskatfenhet må afgöras innan ”vederbörande” blifvit hörde; och för att gå en medelväg emellan de båda ytterligheterna att infordra ”vederbörandes”, sorn här är Kommissariatet, utlåtande i alla mål eller endast när Fullmägtiges pluralitet är ense derom, föreslår jag således, för min del, att det ifrågavarande stadgandet må erhålla följande lydelse: Innan Fullmägtiges pröfning underställda mål till slutligt af görande företagas, böra Riksgälds-kontorets Kommissariats utlåtanden deröfver infordras, såvida sådant för utredningen af härvid förekommande förhållanden erfordras eller eljest af någon ledamot äskas, och ärendet icke är af så brådskande natur, att det genast måste afgöras eller icke utan våda kan uppskjutas Bih. till It. St. 4 Sami 1 Åfd. 4 Band. 37 Häft. 3 ' i .. r.: : ■■ ■ . ... ■ v'V ; : - ''•; r ' ji vAVi ii»ioVi ) ii«fCåxtti-i nir i&d ;»$ iWJuU ■' Vi - • • • n .* ;A ‘J '. ■ - 1 \ StafsUtskottets Memorial R:o 230. 11 Förslag till Reglemente för Rifiels Ständers Riksf/älds-kontor. (Fortsättning.)- Angående Riksgälds-kontorets inkomster och de till detta Verk särskildt anslagna tillgångar. De till Riksgälds-kontoret hörande och dit anslagna medel må icke, under någon' förevändning eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas eller an vändas till andra behof, än dem Rikets Ständer bestämt.
Hvilka äro då de redan inrättade tjenstebefattningar, som lämpligast böra beläggas med skyldighet för sina innehafvare att tillika tjenstgöra såsom Capitulares? Domkapitehinrättningens egen historia afgifver härpå ett svar, som torde förtjena uppmärksamhet. Den lärer oss bland mycket annat, att ända ifrån äldre tid Rector Scholm eller närmaste styresmannen för det i stiftsstaden belägna läroverket varit ledamot i Motioner i Preste-Ständet 1862. N:o 113. m Domkapitlet. Oell samnia skäl, sorn lögat till grund för detta förhållande, förefinnes i sjelfva verket ännu i dag. Med hänseende nemligen till det nära samband, som, oaktadt älla skedda förändringar, fortfarande förenar kyrkan och skolan, och i följd hvaraf prof till läraresysslor inför Domkapitlet afläggas samt af detsamma bedömas, äfvensom utnämningsrätt till sådana sysslor tillkommer Domkapitlet, hvilket ock deltager i vården af stiftets samtliga läroverk, synes nu liksom förr både rätt och nyttigt vara, att, om hädanefter icke alla lektorer vid läroverket i stiftsstaden skola förblifva kapitulares, åtminstone den främste af lärarne vid detta läroverk, hvilken efter regeln mäste vara en utmärkt insigtsfull och praktiskt duglig man, mätte såsom ledamot i Domkapitlet qvarstå. Jag har visserligen redan medgifvit, att hvarken han eller Theologie Lektorn, som likaledes blifvit föreslagen till sjelfskrifven kapitel-ledamot, böra betungas med göromål utöfver de, hvilka dem enligt nu gällande läroverksstadga äro ålagda; men dels är här intet nytt i fråga, utan endast bibehållandet af en skyldighet, som de redan hafva; dels kan bördan lättas genom någon liten förminskning i lärotitnmarnes antal, utan att undervisningen behöfver deraf lida, och dels är det ej nödvändigt, att den mest betungade af de båda tjenstemänfien — jag menar Rektorn — skall enligt den arbetsordning, här nedan kofnmer ätt föreslåé, städse och oafbrutet, i Kapitlet tjenstgöi-a.