Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. under ett helt års tid blifva i saknad af medel, som dock genom B. St:rs beslut äro ställda till K. M:s disposition, och hvilken K. M:s fria dispositionsrätt, på sätt äfven R. St:r, uti skrifvelse af den 5 Octob. 1834 och den 12 Maj 1841, förklarat, är oundgänglig, på det K. M. må vara i tillfälle att låta bestrida sådana kostnader, som, vid Stadens reglerande ej förutsedda, under tiden emellan Riksdagarne finnas nödvändige. Saknaden af dessa medel har redan i åtskilliga afseenden låtit sig förmärka; och förlägenheten å tillgångar att bestrida ofta förekommande oförutsedda utbetalningar skulle under årets fortgång tilltaga, samt slutligen fullkomlig brist1 i detta hänseende upstå, derest icke det af K. M. begärda extra anslag för år 185 6 skulle beviljas. Enl. den af KrigsColl. lemnade öfversigt af 4:de HufvudTitelns ställning efter 1856 års utgång, anser jag, ehuru, på sätt jag förut omnämnt, årets extra mathållningskostnad för GarnisonsRegdena i verkligheten med omkring 6,800 Edr Bko öfverstigit den förslagsvis beräknade, det derför såsom behöfligt anmälda extra anslag af 1 50,000 Edr Ernt, likväl icke behöfva förhöjas; men af hvad jag nu haft äran anföra, lärer R. o. Ad. nogsamt inse, att sistnämnda anslag för landtförsvaret och dess förvaltning icke, utan mångfaldig oreda och trassel, kan undvaras, hvadan ock R. o. Ad. torde finnas benägne att detsamma bifalla. Vidkommande slutligen 1857 års extra anslag för mathållningen, har väl StatsUtsk. tillstyrkt R. St:r att, i enlighet med TC. M:s Propos., bevilja detsamma till ett belopp af 150,000 Edr Ernt; och deremot skulle således icke varit något att erinra, så framt portionspriset kunnat bibehållas inom samma gräns, som 1856 års portionspris.
Comp. i London befullmäktigad såsom dess ombud för ifrågavarande låneaffärs prasliminära behandling, och denna firma dessutom för sin stora soliditet inom affärsverlden odeladt åtnjuter ett högt anseende, fanns ej något rimligt skäl för Fullmäktige att tillbakavisa honom, äfven om namnen på medlemmarne af det i förening med nämnda finna stående consortium i och för låneaffären hade tillsvidare förblifvit för Fullmäktige okända. Sådant var dock icke förhållandet. Dessa namn meddelades Fullmäktige redan från början, och de under fortgången af underhandlitigarne från den förstnämnda bland dessa medlemmar ingångna, af Herr Heinemann företedda, bref och telegrammer i frågan bekräftade detta meddelande fullständigt. Hvad Fullmäktige nu haft äran anföra, gäller principielt äfven till alla delar den af Herrar Revisorer gjorda anmärkning deremot, att Baron R. Erlanger, då han på egna och öfriga medlemmars af consortium vägnar aflät brefvet af den 10 April rörande kontraktsunderskrifterna o h consortii förklaring att vidblifva de af kontraktet härflytande förbindelser, icke var försedd med fullmakt dertill för de sednare. Bankirfirman J. Henry Schröders & Comp. underskrift var emellertid redan för sig allena tillräcklig att göra lånekontraktet ömsesidigt bindande och på samma gång gifva godkännande och bekräftelse åt de deruti upptagna, med ombudet träffade öfverenskommelser; en bekräftelse, som genom nämnda förklaring vinner en förstärkning, hvars effekt är omedelbart bindande för dess utgifvare, och i afseende å de öfriga medlemmarne utgör en emellan dem och utgifvaren validerande specialfråga. Denna juridiska sida af saken synes hafva alldeles undgått Herrar Revisorers uppmärksamhet; och då i betraktande tagas de slutsatser, Herrar Revisorer från den af dem antagna utevaron af fullmakt för ombudet dragit, och som, sedan hvad af ombudet tilIgjorts, blifvit af principalerna godkäudt, med utevaron eller med tillvaron afen sådan fullmagt icke ega något hvarken logiskt eller annat samband, torde det vara nog att erinra, att samtliga dessa, delvis på flere ställen i berättelsen upprepade, slutsatser äfven från Revisorerues ståndpunkt måste förlora sin betydelse, så snart den för desamma uppgifna grund visats vara ett misstag.
Skulle någon af Iduns läsarinnor bref; dikt af Klippans son. — En lektion. — En mycket barnkär flicka önskar plats godhetsfullt vilja underrätta mig, hur man Litet gammalmodigt prat om huslighet; af tvättar ljusa plymer? * Pirrc *. i någon god familj i Stockholm att H — g. — Från våra badorter: V. Mössebergs kallvattenkuranstalt; af G — s. (Hedersamt omN:r 138. Skulle någon af Iduns läsarinefterse barnen, eller ock i någon finare nor vilja förhjelpa mig till något vackert, men nämd vid Iduns femte pristäfliog.) — Ett handel, hvari sökanden eger flerårig storstadsbarn; berättelse för Idun af Johan ej allt för arbetsamt, broderimönster till fivana. Betyg finnas. Svar märkt » PlatsNordling. (Forts.) nare lakan och motsvarande till kuddar jemte ett mindre vanligt, men prydligt mönster ombyte » afvaktas inom 14 dagar å Läkareråd. — Frågor. — Svar. till täckstickniDg, vore jag särdeles tacksam. Iduns byrå. Doktor C. Allm. telef. Fruntimmerssjukdomar, Förlossningar. Vi vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns lämplighet för platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags | f~ \ I LJ i i «t| U IN annonser som beröra familjekretsen. — Annonser mottagas endast genom 8. Qumaellus annonsbyrå och hes redaktionen. Abonnentsamlare antagas. ombesörjer genom fullt kompetenta personer uppköp i alla möjliga branscher åt Iduns och Skandinavisk Modetidnings abonnenter mot en obetydlig ersättning. Alla saker skickas mot efterkraf och få returneras (dock genast) mot fraktkostnader. Med. Bostad: Stora Vattugatan 2, Mottagning: helgfria dagar kl. 10 — 1 12 f. m. I En ung, bildad flicka önskar till hö- sten plats i familj för att gå frun till hända. På lön göres intet afseende. Goda rekommendationer kunna erhållas. Svar under adress: 18 år, KorsI l. S. J. Mottagningstid helgfria dagar 10 — 2 och 4 — 6 e. m. OBS! Verkställer allt, som hörer till tandläkarekonsten.
Fonden för denna rörelse, enligt 1 mom. af 215 §, bestämd till 9,000,000 r:dr, på det sätt fördelad, att Stockholms diskont innehar 5,800,000 r:dr, Götheborgs d:o 2,100,000 r:dr och Malmö d:o 1,100,000 r:dr, har under de sednare åren icke varit till fulla beloppet anlitad. Af sadan orsak har Utskottet ansett rätta tidpunkten nu vara inne att återbringa nämnda fond till det belopp, som vid 1823 års riksdag fastställdes, eller Åtta millioner r:dr, hvarigenom tillgång jemväl blefve i någon mån beredd för bildande af en serskild fond, att användas till kreditiv åt enskilde personer, enligt de grunder, hvilka här nedan närmare bestämmas. Uti den afgifna och vid Utskottets memorial N:o 2 fogade berättelsen, hafva fullmäktige förmält, att fonden för utlåningen på namn och reverser vid Götheborgs låne-kontor ej kunnat fylla lånebehofvet. Sorn detta förhållande sannolikt upphör, då Götheborgs privatbank kommer i full verksamhet; så be Bih. till 11. St. Prof. 1847 och 1848. 6 Sami. 1 Afd. 15 Häft. 5 34 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. farar Utskottet ingalunda, att för den kommande tiden brist på medel skall sig förete; men då fonden för ifrågavarande lånerörelse, på samma gång den i Götheborg varit otillräcklig, i Stockholm lemnat ett öfverskott af mera än En million r:dr; torde det åt fullmäktige böra öfverlemnas att förflytta större eller mindre obegagnade andelar af fonden från ett till ett annat diskontkontor. I öfverensstämmelse härmed och som mom. 2, 3, 4 och 5 numera icke ega tillämplighet, tillstyrker Utskottet, att åt den emot § 215 svarande före skrift i blifvande
I salen befunno sig flera damer af olika i r^v i i K l I L/ U IN Idun, ernålles ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken abonnementet räcker. Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumeraåldrar, alla kläda i rumänisk drägt, samt några herrar, alla, utom två, i uniform. En af de senare, en man af medelhöjd, med svart skägg och svart kortklippt hår, gick emot mig och räckte mig handen. Det var konung Carol. En hohenzoller, — mörk! och icke blond, utan Konungen tilltalade mig genast utan någon presentation af min ringa person oeh förestälde mig derefter för drottningen, som samtalade med några damer, hvaribland hennes vän oeh medarbeterska Mila Kremnitz, gift med en tysk i Bukarest bosatt läkare. Så väl drottningen som de båda tyska damerna buro till sin drägt en skir hvit slöja, öfverströdd med guldpaljetter, och som från hufvudet nedföll öfver axlarne. Den rumäniska drägten är egnad att förhöja drottningens ståtliga utseende och växt. Den består, som man vet, af en framtill öppen öfverkjortel af med silfver genomväfdt sidendamast af matt röd färg, som med ett skärp fästes omkring midjan öfver en lång blusliknande underklädning af mjukt, hvitt tyg med rika broderier, synnerligast kring halsen och ärmlinningarne. Drottningens ansigte är egendomligt, derigenom att näsan redan vid näsroten är hög oeh böjd, hvarjemte ögonen ligga förunderligt djupt; på venstra kinden har hon ett litet ärr. Jag kunde dock ej annat än förvånas öfver hennes skära och ungdomligt blomstrande hy — förmodligen en följd af hennes ständiga vistande i fria luften — som stod i så underlig kontrast till det alldeles grånade håret, hvars tjocka flätor stucko fram under slöjan i pannan och vid öronen. De stora strålande blå ögonen och ett par bländande tandrader syntes också föga höra tillsammans med det grå håret. Sedan helsningar och några inledande fraser blifvit vexlade, började drottningen tala om den stackars prins Alexander af Bulgarien, för hvilken hon uttryckte sitt deltagande helt okonstladt och hjertligt.
Palmstjerna och tillstyrker afslag på första punkten af TJtsk:s Betänk. Hr von Hartmansdorff: Enligt hvad jag förut sagt om denna sak instämmer jag rör:de den första punkten men icke i afseende på den andra, med de 2:ne talare, som yttrat sig i detta hänsende. -Jag anhåller derföre att Hr Gr. o. Landtm, täcktes dela framställningarne, emedan punkterna röra serskilda frågor. Hvad postbönderna beträffar, så äro de f. n. öfver höfvan betungade. Postföringen är nu mycket betydligare än på den tiden, dä posthemmanen anslogos för sitt ändamål. Dertill kommer erfarenheten i sednare tider, att så länge poströfverier icke straffas strängare än f. n., äro postförarire ofta utsatta för skada till lemmar och lif. Om sålunda någon förtjenar skonsamhet, så är det posthemmans-innehafvare. Jag yrkar följaktligen det R. o. Ad. måtte med afslag på första delen af Betänk, återremittera den sednare. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att serskilda propos:r, enl. derom gjord begäran, skulle blifva framställde å de 2:ne punkter, som i förevande Utlåt, förekommo; och då Utsk. i första punkten tillstyrkt: ”att R. St:r ”mätte, med förklarande, att de för sin del medgifva att, på sätt ”Lars Magnus Knutsson föreslagit, jemväl boställs-innehafvare ”böra, der fjerdingsmans-befattningen af viss med lön försedd ”person bestrides, uti fjerdingsmannens aflönande, lika med andra ”jordinnehafvare deltaga, hos K. M. i underd:het anhållit om Dess ”bifall dertill samt om en dervid öfverensstämmande ändring i ”K. M:s Den 11 Murs f. m. 177 ”K. M:s Nådiga Kungörelse d. 9 Äng. 1851”, finge Hr Gr. o. Landtm, nu först hemställa om R. o.
Sedan en del boställen vid landsstaten, på grund af särskilda nådiga Bref, blifvit från och med midfastan år 1865 indragna till Kronan, kommer dock denna inkomst att ökas med de medel som dessa boställens utarrendering för Kronans räkning kan inbringa. Beloppet af dessa medel är ännu icke kändt, men torde, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, få beräknas lika med den summa, hvartill boställenas uppskattningsvärden jemte boställsräntorna äro i staten upptagna, eller i jemnadt tal 27,400 R:dr, och då denna summa, efter 2 R:dr kubikfoten, motsvarar 13,700 kubikfot spanmål, hemställer Utskottet, att inkomsten af arrendemedlen måtte få beräknas till, penningar R:dr 62,000: — spanmål, kubikfot 154,000 å 2 R:dr » 308,000:— 370 000- 5:0) Silfvertionde, mynlarelön och slagskatt. Vid behandling af så väl denna som nästföljande 3:ne inkomsttitlar, har Utskottet lill pröfning förehaft åtskilliga inom Riks-Stånden Transport 6,730,990: — Stats-Utskottets Utlåtande N:o 22. 7 Transport 6,730,990: — väckta till Utskottet remitterade motioner, angående upphörande ej mindre af all tionde å icke särskildt privilegierade tillverkningar af metaller och mineralrikets alster än äfven å tackiernstillverkningen inom de j O privilegierade bergslagen, öfver hvilka framställningar Utskottet vill meddela särskilda utlåtanden, bilagda detta betänkande.
Om Directionen fullgjord t Rikets Ständers Beslut, att vid detta års början affordra Actie-egarne deras till betalning då föreskrefne Actie-Procent, hade derigenom 3io Stats - Utskottets minst 156,ooo 11;:d. influtit, och således full tillgång för årets kostnader funnits ; men då Bireetioneu äfven häruti åsidosatt åtlydnad af Konungs och Ständers4Beslut, och sjelfvillig! uragtlåtit, att genom dessa medels infordrande, skaffa sig tillgångar, utan i stället antici perat på di? anslag, de likasom ålagt Riksens Ständer att nu meddela, och derigenom blottställt arbetet för en nu först uppgifven förlust, så linner jag häraf så, rnycke^ mera skäl för mitt ofvannämnde påstående. Af en Directionens Ledamot, är väl häremot anfördt, att den, vid Riksdagens början hos Kongl. Maj:t och Rikets Ständer anmält behofvet af dessa 100,000 R:d., och att om Rikets Ständer sig deröfver då yttradt, arbetsplanen kunnat derefter ändras; men då I)irectionen fann att något yttrande häröfver icke kunde medlemnas, att af Ständerna meddelas , såsom beroende på finanee-planen, så hade det efter min tänka varit den skyldighet, att endast rätta sig efter 1.818 års Beslut, och derefter rätta arbets-planen för detta år. 4:°- Bet af Högloft.
Jag får således äran förklara, att jag, likväl i syfte tili återremiss, instämmer uti Herr Friherre Anckarswärds 2:ne förträffliga anföranden i detta ämne, dem vi i förmiddags hört, och hvilka jag hoppas allmänheten i tryck får läsa. Jag begagnar detta tillfälle, att hembära Herr Friherren min enskildta vördsamma tacksamhet, troligen öfverensstämmande med nationens pluralitets tänkesätt, för den osparda möda, den nitälskan för jordbrukarens ratt, som han hela Riksdagen, i contrast med Utskotten, ådagalagt! Om denne utmärkte Representant, äfvensom de, hvilka tänka lika med honom, skördar inom denna EmbetsmannaKcimmare otack, måhända smädelse, för sin verksamhet, bör han vara tillfreds, enär han följes i samtid och efterverld af välsignelser från Svenska jordbrukarne, som utgöra Nationens egentliga styrka, för det att Herr Friherren i sin oberoende ställning ej tröttnat att hela 11 månader simma emot strömmen, och att vara förespråkare ibland Herrarne för Landets Myror, ej heller skydt mödan, att utarbeta factiskt bevisande uppställningar, huru Svenska Jordbrukare under de sista 17 åren blifvit genom Passevolancen behandlade, och huru iGo D«d 16 Oclober e. tn. våldsam fortsättningen Liefve, i händelse utgifter till de för KnekteContracten främmande föremål skulle ännu vidare afJordbrukarne ensamt utprässas. Måhända kommer snart nog den dag, mine Herrar, då J viljen hafva detta af 3:ne Stånd numera fattade beslut afgjordt, enligt den af StatsRådet inför Kongl. Majrt yttrade mening, i stället för att den opinion, samma StatsRåd numera synes hafva adopterat, blifvit den rådande. Friherre Anckar swärd, Carl Henrik j anförde skriftligen: Att protestera emot ett beslut, hvaremot man så omständligt yttrat sig, torde till en början kunna anses såsom en öfverflödig handling; men redovisningen för bevekelsegrunderne dertill skall, såsom jag hoppas, öfvertyga åtminstone om nödvändigheten för mig, att uttala den.
Nog måtte hennes tillgångar blifva sauverade.» «Ack! hvad vill hon göra?» sade fru B. «Gerna vill hon gifva Säfven alltsammans, men fru Wibergs testamente får väl lof att åtlydas.» «Eller snarare Efverlings,» sade B. «som han nu ställt till sin affär, så har han den. Har han tagit kapitalet så bör han väl få pupillen också, det vore orättvist annars. Och så går det väl slutligen.» Fru B. förskräcktes. Men hon vågade ej taga Evelinas parti. Hon drog sig tyst in i sitt rum, för att förekomma den vanliga tillsägelsen att icke störa vidare. Och hur såg det ut hos Evelina? Albert kom väl hem till middagen, Evelina satte sig bäfvande till bordet; men Albert sade icke ett ord; han var hvarken ond eller god, han var fullkomligt liknöjd. Evelina såg på honom emellan hvar bit hon tog, men han bemärkte henne icke. Flere månader framgingo på detta sätt; hösten nalkades slutligen, men Albert var sig lik, kall, enstafvig och sällan hemma. Evelina gick aldrig ut. Fru B. var den enda hon, utom sin piga, såg i sina rum. Hon aftynade dagligen. Hon var fullkomligt likgiltig för allt; hon lefde för det att hon måste lefva. Men icke tänkte hon den ena dagen på den andra. De gingo som de kommo. Då Albert om morgnarne gick bort var gråta hennes enda arbete. Och då hon väntade honom hem, tvättade hon så väl hon kunde bort spåren af sina tårar. Hon såg sig noga i spegeln, ty Albert sade henne alltid, att hon blef fulare med hvarje dag. Efverling skref ofta till henne, och den enda glädje, den enda njutning hon ännu utan bitterhet ägde af lifvet, var att besvara hans bref. Hon gömde dem hon fick som de dyrbaraste skatter, och endast då hon var allena, sågo de dagsljuset. Efverling förebrådde henne alltid för att hon icke omständligt och uppriktigt förtrodde honom alla förhållanden. Men förr hade Evelina dött, än hon kunnat säga honom: Albert har öfvergifvit mig.
Dylika inkräktningar eller odlingar, vare sig att de skett med eller utan vederbörligt tillstånd, hafva emedlertid sannolikt ingått i beräkning vid uppgörandet af tegovilkoren mellan rotehållare och soldaten, åtminstone å de sednares sida, och synas således icke kunna, så framt lego-contractet skall hafva bestånd, utläggas, förrän då numret blifver ledigt. Vid dylikt tillfälle kurin» de af den afgångne soldaten utöfver eontractet innehafde förmoner återkallas, men sådant skall vid numrets recruterande otvifvelagtigt verka tilt förhöjning i legan, lönen eiler hemkallet. Då det likväl är både stamoch utrotarne, som, i mon af hvarderas andel i roten, utgöra tegan och aflöuingen för soldaten, syses det böra på dem Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon. Utskottens Utlåtande, it:o. 73. 13 gemensamt ankomma, huruvida antingen den nya soldaten må tillträda torpet med de förmoner, utöfver Kneckle-contractet, af hvilka den afgångne soldaten varit i åtnjutande, eller om dessa skola indragas, och stamoch utrotarne hellre underkasta sig ett högre legomål. I (orra fallet anse Utskotten dock billighet och rättvisa fordra, att, då de i kneckte-contraclen bestämda samt i sednare tider uti spanmål valverade planpenningar antagas motsvara den förminskning i ego-område, stamrote genom soldattorpets anläggning på dess mark tillskyndats, de af soldaten tid efter annan gjorde inkräktningar och odlingar, som ytterligare förminskat berörde ego-område, varda efter uppskattning stamroten af utrotarne godtgjord.
Frihandels-systemets sednare utveckling och seger öfver prohibitismen i liera civiliserade länder äro alltför kända läkta, att här behöfva angilvas. Frihandelssystemets storartade sanningar kunna nu mera hvarken fördunklas eller omintetgöras. De äro axiomer i vår tids statshushållningslära, och hvarje land måste ovilkorligt finna sig väl af en på sådana grunder och i sådan anda företagen reform. Om hvarje upptäckt, hvarje storartad idé, som födes till verlden, är förtjent af mensklighetens beundran och tacksamhet, så är för eli visst folk den statsman, som med vishetens hela fullhet och erfarenhetens skärpa inlägger uppfinnarens själ i de reformer, han vill bereda sitt land, och, genom klokt afvägande af förhållanden och fakta, förbereder desammas utveckling och förkofran icke mindre värd samtidens och efterverldens erkänsla. Huru ofta hafva de största uppfinningar, de största sanningar, hvilka burit frö i sitt sköte till djerfva förhoppningar för framgång, icke blifvit i tillämpningen bortfuskade, och till och med anledning till stora förluster och lidanden genom trångbröstad och ensidig förvaltnings—politik. Härom bära historiens blad ojäfaktiga bevis. Hvad särskildt angår frihandels-reformen för vårt land skall den säkert, om den rätt tillämpas, blifva lika välsignelserik för oss, som för andra lölk, som tillegna sig den, uppamma en kraftig industri, som med säkerhet framgår på verldsmarknaden; skall lemna materiela resurser och nationalrikedom. Men för att komma derhän är det nödigt, att vi för det första redogöra för oss frihandels-systemets grunder och oafvisliga fordringar, för att sedermera tillse i hvad mån vi deraf gjort oss delaktige, emedan en tillämpning delvis af frihandels sanningar, under eljest fullkomlig prohibitism, vore den mest klanderlulla åtgärd, som kunde företagas, som skulle verka i högsta grad menligt för vår industri och följaktligen för landets utveckling. Genom sådan åtgärd skulle man bereda den utländska industrien ett öfvertag öfver vår, som skulle förqväfva och ruinera den, omintetgöra konkurensen i mer eller mindre grad, upphäfva exporten, befordra import och förvirra penningeoch kreditväsendet.
Tom Millner var tryggare i sin ställning än någon monark på jorden. Men hur afhållen han var, hade han dock sina afundsmän. Och många af dessa skrattade skadegladt, när goodtemplarismen började taga fart i Fairbrook. Nu skulle Tom Millner få se! Men han kände den menskliga naturen och skrattade igen, – visste nog att han skulle få skratta till sist; hade inga bekymmer för den saken. Derför kunde han stå på sin trappa och se goodtemplarnes utfärder så godmodigt som om han stått och sett på stimmet i en fisksump. De kunde gerna gå der och roa sig så länge, nog visste han hvar han hade dem ändå. Och när han en gång i liqvid för ett qvarter bränvin fick ett goodtemplarmärke i stället för sin betalning, blef han visst icke ond öfver bedrägeriet, gjorde icke ens anmärkning deröfver, utan gick endast in och visade den runda lilla tingesten för sina stamgäster, som gladdes med honom öfver denna penning. Tom Millner var stolt öfver den som om den varit en medalj. Den var mer än det; den var ett bevis på att han hade rätt: han hade ju sagt dem hela tiden att det der ofoget icke skulle räcka länge. Han kände menniskonaturen. Aldrig sattes ett större företag i gång i Fairbrook, utan att Tom Millner skulle vara med, ty hos honom lågo kapitalerna. Hjelpsam var han, och i både glädje och bedröfvelse hade han ett deltagandets ord för sina vänner, jemte ett glas och en cigarr. Och alltid gingo de gladare hem än de kommit dit. Ja, det var ett välsignadt hus, Tom Millners. Endast de gifta qvinnorna kunde icke inse det: de förbannade det alla. Tom Millner var icke anstucken af moderna idéer om jemlikhet och dylikt. Det skulle vara ordning i allt, hvar och en skulle till den plats dit han hörde. Hans etablissement var inrättadt efter dessa principer. Näst intill stallet fans det en loge-liknande krogstuga, der finkelsupar såldes glasvis.