Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad det äfven åberopade Kongl. Brefvet af den 26 November 1763 beträffar; så har detta tillkommit i anledning af nya underdåniga besvär, särskildt från Norra och särskildt från Södra domsagan af Vesterbotten, öfverensstämmande i klagan deröfver, att Roterings-kommissionen 1695 endast haft afseende på hemmanens ägor och öfriga förmåner (deribland för Södra domsagan särskildt nämnas fiskelägenheter jemte djuroch fogelfänge) hvaruti förändring sedan skall skett, och förmånerne dels ökats dels minskats, så att stor olikhet uppstått; och hade allmogen derföre anhållit, att soldatetungan mätte jemkas efter skatten och byarnes godhet. Dessa ansökningar äro af Kongl. Maj:t bifallna och vederbörande föreskrifvet att inkomma med projekt till en rotejemkning efter nämnde grunder (skatten och byarnes godhet). Härifrån har då visserligen med intet skäl kunnat hämtas den i 1832 års dom intagna satsen, att endast jordens beskaffenhet och hemmanens derpå (men icke på andra förmåner) grundade skatt borde vid rotejetnkningen afses. Den från sakförhållandet hämtade anledning till ansökningarna var, att vid roteringsverkets uppgörande hemmanens ägo-områden, sorn då blifvit till grund tagna, icke ännu på alla ställen varit bestämda, och att vid derefter fortgående refningar och ägodelningar dessa områden bestämdes efter skattetalet, hvarigenom roteringen ej mer kom att öfverensstämma med hemmanens jordrymd och förmåner, och således jemkning i roteringen borde äga rum efter enahanda grund, som för områdenas utstakande följdes, till åstadkommande af jemlikhet äfven i roteringsbesväret. Men alt härmed för ingen del afsågs uteslutande af fiskerätten från hemmanens förmåner, hvilka utgjorde grunden så väl för skatt, som rotering, är desto mera uppenbart, som i annat fall enahanda uteslutning af fiske bordt äga rum äfven i den ej långt efteråt för orten fastställda skattläggningsmethod, hvilket dock icke var händelsen, enligt hvad ofvan är visadt. R. St. Just. Ombudsm.
Med samma Den 12 December. 727 känsla för det helag bestånd, med samma aktning för detta uplysta Ständ, tager jag mig den friheren an, sora följande rörande projecket om Dragonernas reduc« tion tror att detsamma med fördel kunde lämpas till de öfrige indeldte CavallenRegemenierne, och kan endast, med detta förbehåll, för min del medgift rva nyttan af denna reduction, nemligen, akt den inkomst, som derigenom erhälles mätte anwändas till del ösrigas organisation, och ej tillägnas Skaten till an, dra utgifters bestridande. Wart Jndeldta Cavallenhar 17 dygns möte; det är ej utan att icke den Indeldte Cavalleri-Officeraren, i proportion as tiden, nedlägger lika myckewmöda, söm den Wärfwade, till brukbarhetens fullkomnande af Trouppen, men han hinner aldrig alt skörda frukten af denna möda, tiden mäste altsa pä något sätt ökas för att winna det äsyftade andamälet. (Jag fräs gar om den Indeldte Cavalleristen har orätt, om han med ängstan finner, att han fäsängt nödgas odla den planta, som ett olyckligt öde bestämt endast 17 dygn att wäxa pä?) I delta afseende will jag blott widröra Westgötha Dragon Regementet säsom warandc det, som reductionS andan egenteligen tillswurit ett outstäckeligt hat.
Här har blifvit yltradt, såsom inkast mot att man icke skulle insläppa för många Judar, att de skulle hafva deltagit i revolutionsrörelserna. Frih. Hamilton har uplyst, att för att fullkomligen kunna bedömma detta förhållande, borde man hafva reda på dem, som deltagit i rörelserna och dem, som förhållit sig lugna. Men jag tror alt man, efter hvad af 1848 års revolution uplyses, snarare kan finna ett skäl för, än mot Jude-emancipationen. De hafva deltagit i Ungern, men det var ju lidens anda, de sympatiserade med den rådande tidsandan och jag är öfvertygad om att under lugna förhållanden skola de ingalunda mer än någon annan störa freden. Om man åter betraktar förhållanderna inom Sverige, så tror jag, alt man icke kan annat än finna skäl alt medgifva Judarna utvidgade rättigheter. Norrköping är en bland de städer der Judar få vistas. Jag är född och upfödd i trakten, och efter hvad jag känner åtminstone, så är Judarnas förhållande der högst aktningsvärd!. Der är en Jude, som är possesionat, som gifver föredömen i landthushållningen, och icke sparar upoffringar för att befordra jordbrukets allmännare intresse. I Norrköping idka de icke i allmänhet denna småkrämarhande), utan de Judar, som äro förmögna, idka stora affärer på ett fullt tillfredsställande sätt. Ledd af den erfarenhet, som både inhemska och utländska förhållanden lemna, skulle jag således icke tveka att tillstyrka en fullkomlig Jude-emancipation, men då dessförinnan åtskilliga fördomar kunna återslå att besegra, vill jag inskränka mig lill att begära återreraiss, och instämmer för öfrigt i det förslag Frih. Hamilton aflemna!. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag instämmer med de ledamöter, som anse Utsk:s förslag oantagligt. Det kan icke vara lämpligt, att, i en fråga af den vigt, som denna, ät vissa stapelstäders borgerskap öfveilemna afgörande!, hvilket då på hvarje serskild ort komme att bero af vedelbörandes möjligen olika beslut. I sådan händelse kunde den ena staden bifalla, den andra afslå.
For att afhjelpa denna brist, har således Utskottet funnit sig böra föreslå, att ofrälse Ståndspersoner, sorn antingen innehafva embete i statens tjenst eiler ega fast egendom på landet, må gemensamt tilläggas representations-rätt till lika andel i Riksförsamlingen med hvartdera af de redan befintliga Fyra Riksstånden, likväl så att de Ofrälse Bruksegarne, jemte Fjerdepartsegare i Fahlu bergslag, skulle från Borgare-Ståndet öfverflyltas till classen af fastighetsägare på landet, och Borgare-Ståndet deremot bland sig upptaga, dels dem, som i köpingarna idka borgerlig näring, dels de på landet boende Handlande, Sjöfarande och Fabrikseller Slöjd-idkare^ som i egenskap af Contingerit-borgare erlägga afgifter till någon stad, dels ock de egare af hus eller jord i städer eller köpingar, hvilka ej annorledes äro till Riksdagsmanna-val berättigade. I följd häraf, och som Utskottet, lika med nästlidne Riksdags Consti'udons-Utskott, anser, vid betraktande af Rikets nuvarande folkmängd, antalet af Riksförsamlingens medlemmar lämpligen kunna bestämmas till a5o, föreslår Utskottet, att 5o ledamöter, hvilket antal ungefärligen motsvarar det hittills vanliga inom Presteoch Borgare-Stånden, må väljas af hvardera utaf följande 5 Hufvudclasser eller Stånd, nemligen: 1:0 Riderskapet och Adeln; 2:0 Presterskapet och Lärare vid Undervisnings-verken, sålunda att bland Kyrkoherdar, med inberäknande af Biskopar och Pastor Primarius , må väljas l\o, — Comministrar, omgångsvis från de serskilda Stiften och Hufvudstaden , 4> — Universitetens Professorer inom de verldsliga Faculteterna 2, — och Lärare vid Elementar-Läroverken 4; — hvaremot Utskottet anser Wetenskaps-Academiens i sednare tid innehafda serskilda representationsrätt kunna åter upphöra, enär af representations-rättigbetens Constitutions-Viskottets Memorial, N:o 26.
Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag kan svårligen förlika mig med den meningen, att lagar skola förklaras på annat sätt, än de stiftas. Här har under discussionen af åtskillige talare fullständigt blifvit upplyst, att Högsta Domstolens åliggande och rättighet att gifva lagförklaringar hvarken är nödvändig eller nyttig. På den andra sidan har likväl motsatsen varit påstådd, och en talare har framställt den meningen, att det måhända torde vara fördelaktigt för frågans slutliga behandling, om genom ett afslag på della förslag, K. M. kunde komma i tillfälle att ännu ytterligare lill R, St. afgifva en propos. i ämnet. Om jag icke alltför mycket missminner mig, så är det likväl 1111 tredje gången, som K. M. till R. St. framställt propos. i detta ämne. Således vill det synas mig, att K. M. och Dess Råd väl betänkt sakens nödvändighet och nytta och det vill synas mig mycket besynner ligt, att då K. M., som säkerligen i denna fråga har den största erfarenhet, framställt så ofta reitererade propos:r till R. St. om uppliäfvande af en så beskaffad rättighet, R. St. skulle kunna finna några verkliga anledmr att lägga sig emot upphäfvandet af en så beskaffad lag. Jag anser det vara helt och hållet principlöst, att då K. M:s och 11. St:s sammanstämmande beslut fordras för lags stiftande, ett så beskaffadt beslut skulle kunna upphäfvas blott genom en lagförklaring af Högsta Domstolen. Om förhållandet, hvilket jag ogerna föreställer mig, kan vara sådant som man här uppgifvit, att den tolkning, Högsta Domstolen meddelar öfver en lag, är helt och hållet beroende af hvilka ledamöter, som för tillfället äro närvar., och att dess förklaringar öfver ett lagbud kunna utfalla olika inom den ena eller den andra divisionen af denna domstol; så synes mig detta utgöra ett ytterligare skäl att betaga Högsta Domstolen denna rättighet till lagförklaringar; då man har kunnat framställa, att domstolens yttranden kunna vara till den grad ofullständiga, att det beror på hvilken divisions handläggning en sä beskaffad fråga kan komma att underkastas.
I Måndags middag syntes kyrkoherden upprörd, rödflammig i ansigtet. Ida sade: ”skam till sägandes såg han ut som förr i verlden när han hade begärelser.” Ågren och han talade icke med hvarandra. Ågren satt och hångrinade för sig sjelf. I går, Tisdag såg gubben hängfärdig ut. Ovänskapen fortfar. I Måndags hade Axel varit nere hos honom hela eftermiddagen och qvällen. Ida trodde att gubben talat om deras äktenskap. Det är troligt att han gjort det och att han sagt det samma till honom som till mig. Och om han varit så öppen emot honom som emot mig, då är det helt naturligt att Axel skall känna sig dragen öfver till hans sida. Stackars menniskor – sammanlänkade i samma ok och dömda att plåga hvarandra! Fins det reson i sådana lagar? – Ida trodde att det var första gången kyrkoherden talat fullt ut till Axel om detta. Hon sade att då Sofi föddes var han förälskad i husmamsellen, en aflägsen slägtning. Han talade då aldrig till Ida. Hon sade att det då kunde vara långa tider som han behandlade henne med uppenbar fiendskap, och ändå fordrade han att hon skulle underkasta sig, och hon gjorde det. Och det kallar hon en qvinnas pligt! Jo, sådan är kälkborgerligheten. Nej ryk och ränn så långt vägen räcker! Om jag så vore tio gånger gift med en man skulle jag icke anse att jag skulle vara såld åt honom som ett afvelsdjur. Buh! Men det kommer väl mycket af fruntimmernas – hm – hvad skall jag kalla det? De tro sig kunna hålla mannen för sin egen räkning om de blott stå på tå för alla hans önskningar. Jo jag tackar! Det kunna de inbilla sig. – Nej, om jag vore gift så skulle jag säga åt honom så helt förstulet: ”du är alldeles fri min gubbe lille, gör som du vill. Men vill du ha en kyss af mig, så får du ställa om att jag tycker det är roligt att kyssa dig, annars får du ingen. – Jag ville ha rättighet både att kokettera för honom och hålla honom på distance. Det är den enda form för äktenskap som jag anser drägligt. Men sådana äktenskap finnas icke.
Om man borltoge den värde Talarens rock, kunde han ock skaffa sig en ny, men man vore ej derföre dertill berättigad. En annan. Talare, Vice Ordförande i BevillningsUtskoltet, har åtagit sig rolen för ConstitutionsUtskottets Vice Ordförande. Det är skada, att ingen af dem varit försedd med tidningsbladen, då man hade kunnat få ledning för omdömet. Samma Talare har sagt att det vore under Ståndets värdighet, alt anmäla enjredan afsatt Ledamot af StatsRådet. Jag uther mig alt få fästa uppmärksamheten på 107 §. Den 4*4 Den iS Julii e. m. sä«er: äg* a'^ Utskottet att sådant tillkännagifva för Rikets Standarj hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skrif teli gen anmäla deras önskan att Han ville ur Stats Rådet och ifrån Embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord. Den Embetsman, hvarom här är fråga, har äfven ett annat embete; jag säger ej, att stadgandet nu bör tillämpas, men nog kan det ske. Jag skulle i detta fall kunna åberopa en hög och för Ståndet ofelbart gällande authoritet, på hvilken jag sjelf sätter ett högt värde, men ordalagen äro tvifvelsutan tillräckliga. Samma Talare har anfört, att hvarje punkt borde serskildt så framställas, att det frågades, om Ståndet anser Rikets väl kräfva, att dejl eller den personen anmäles till endtledigande. Ehuru jag vet, att så tillgått vid sista Riksdag, är det likväl icke rätt. Jag betviflar, att någon enda actus kan nämnas af sådan beskaffenhet, att Styrelsens hela karakterderaf kan tillförlitligen bedömmas. Det är på bela massan af handlingar sådant skall hero, ej på isolerade fall. Vid dessa är det 106 §, som kommer i fråga att tillämpas, eller ingen. Då jag sammanlägger dessa båda lagtolkningar af Talaren, måste jag tvifla, om han är lyckligare i sina öfrige lagtolknings-försök.
Den vid detta betänk, fogade reservation af Frih. Cederström, Claes Rud., upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., som derefter yttrade; Den nu uppläste reservationen innehåller egentligen det förslag lill beslut, sora en StatsUtskrs afd. framlagt, jemte utredning af de fördelar detsamma skulle hafva framför del som Utsk:s fleste ledamöter antagit. I denna reservation hafva åtskilliga Utsk:sledamöter instämt. För min del anser jag hela den föreslagna undersökningen temligen öfverflödig. Vid förliden riksdag, då denna fråga handlades af sammansatt Statsoch Ekon.Utsk., gjorde de ett öfverslag af alla biskopars inkomster. För mera säkerhets skull torde dock, efter som man allmänt synes önska det, en ny utredning böra göras och dervid icke, såsom då skedde, inkomsterne för ett visst år läggas till grund, utan beräkningen verkställas efter ett medeltal af flere år. Dessutom torde böra utredas och upptagas de utgifter biskoparne äro underkastade i och för prebende-pastoratens skötsel m. m. Allt detta gör, efter min tanke, att om en undersökning nödvändigt skall ske, del af Frih. Cederström förordade förslag bör anses hafva ett afgjordt företräde framför Utsk:s. Frih. Cederström: På de skäl Utsk. i sitt betänk, anfört, hemställer jag vördsammast att R. o. Ad. ville godkänna hvad 336 Den 29 April. Ulsk. tili l:sta punkten yttrat, men att deremot, i fråga om den 2:dra punkten, R. o. Ad. täcktes beslula en und. skrifvelse af den lydelse, Utsk:s-afd:n ursprungligen föreslagit, oell hvilket förslag ord för ord finnes uti min vid betänk, fogade reservation intaget, och vågar jag alltså lika vördsamt anhålla om llr Gr. o. Landlm:s propos. derå. llr von Hartmansdorff: För min del tror jag alt Hr Landtm, icke kan göra någon propos. pä den lista punkten i betänk. ty det vore att fråga, om R. o. Ad. anser grundlagens bud i detta fall vara så beskaffadi att Ståndet kan detsamma förbigå.
Styrelsen har under hänvisning till den upprättade tablån anmärkt: att om alla de från norra länen hittills anmälde frostafledande myrutdikningarne skulle erhålla statsbidrag till föreslagna belopp, erfordrades dertill 368 000 Rdr; och att om ifrågasatte utdikningarne i Rikets öfriga län skulle kunna undfå do understöd, som Styrelsen ansett sig ega skäl att för do särskilda företagen i underdånighet anteckna, så hehöfdes härför 286,000 Rdr. Åtskilliga bland de antecknade företagen, mest de till norra länen hörande, men äfven några af dem, som blifvit ifrågasatta inom Rikets öfriga län, äro emellertid, enligt Styrelsens åsigt, om än nyttiga, dock icke af den vigt, att understöd till utförandet skäligen bör företrädesvis i underdånighet förordas. Fastän med säkerhet kan förutses, att en mängd planer med ansökningar om bidrag till utförandet skall komma att successivt ytterligare ingå, måhända mest från de norra länen, i fall de frostafledande utdikningsarbetena derstädes fortfarande blifva med anslag utan återbetalningsskyldighet understödda, har Styrelsen likväl ansett sig, i öfverensstämmelse med hvad bär ofvan blifvit anmärkt, böra i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t till Rikets Ständer icke må i Nåder aflåta förslag om större fond till frostafledande utdikningar i norra länen under den tillstundande statsregleringsperioden, än lika med hvad som under denna period för tre år utgått, eller 300,000 Rdr; men att deremot för aftappningars understödjande i Rikets öfriga län måtte, i stället för 150,000 Rdr under tre år, som vid nästlidna riksmöte beviljades, nu blifva i Nåder äskad en fond af 300,000 Rdr, samt framställning dervid göras, att, på sätt förhållandet varit vid flere föregående riksdagar, utom de två sednast förlidna, dessa medel måtte få utgå med i såsom lån och 1 såsom anslag utan återbetalningsskyldighet.
Mindre Kreditivet, enligt 119 § under år 1848 i Decemher månad r:dr 150,000: » » 1849 i November d:o » 100,000: 1850 i November d:o » 200,000: » 450.000: — Transport 450.000: Hill till R. Sl. Prut. 1830 & 1831 i Sami., 1 Afl}.. Transport 450,000: å Kreditivet för Krigsrustnings-kostnadernas bestridande (121 §) under år 1848 r:dr 1,500,000: » » 1849 » 250,000: » » 1850 80,000. 1,830,000: § Krediti vet för förstärkning af garnisonen i hufvudstaden år 1848 (122 §) under samina år , å Kreditivet för inhemska fårsköiselns och ullproduktionens befrämjande (123 §) under år 1848 .. r:dr 35,390: » » 1849 » 46,160: » » 1850 » 47,270: å Kreditivet till underlättande och befrämjande af ackords regleringen inom Arméen (124 ,§) under år 1848 således å de på Riksgälds-kontoret anvisade Kreditiver lyftadt tillsammans r:dr 2,559,500: 26. 8. hvaremot Riksgälds-kontoret dels å dessa, dels å de före år 1848 lyftade kreditivmedel återbekommit: från Kongl. StatsKontoret : utaf de, år 1838, å dåvarande Mindre Kreditiv lyftade medel till Garnisonsförstärkning i hufvudstaden samma år, under år 1849 r:dr 32,107: 13. 7. af de för spanmålsundsättningar lyftade medel å det vid 1844 och 1845 års
Emot pant af Guld och Silfver 325,701: » » » Jern och Koppar m. m. i Stockholm 445,595: 13. 8. i Götheborg 361,790: 1,133,086: 13 . 8. » » » Fastigheter på landet 5,308,640: 12. 4. i städerna . 845,414: 28. 10. mot återbetalningsskyldighet i Silfver, ungefär . 276,218: 51. — 6,430,273: 24. 2. Å Fonden för lån till Skiften och Odlingar e . • • • 67,759: 42. 10. Af Kongl. Kommers-Kollegii Kreditiv . 1,626,080: 27. 2. Af Jern-Kontorets d:o 488,030: Af Kreditivet till Fahlu Bergslag 36,576: 28. 6. Af Kreditiven åt Spar-Bankerne i Riket . 20,000: 56,376: 28: 6‘ Uti Diskontrörelsen: Vid Banko-DiskontVid Låne-Kontoret Vid Låne-Kontoret Verket. i Götheborg. i Malmö. Yid jemförelse emellan det för hvarje lånerörelsegren bestämda maximum, samt beloppet af utestående lån, visar det sig, att ofvanberörde dag, den 9 innevarande November, fanns oanvändt: Banko-Fullmäktiges Berättelse. ^ti lånerörelsen mot pant af Guld och Silfver, Jern, Koppar m. fl. vågförde effekter samt Tackjern . 2,366,915: 54. 4. Af Fonden för lån mot inteckning i Fastigheter 69,726: 25. 10. Af Fonden för lån till Skiften och Odlingar 12,240: ä. 0 Af Kongl. Kommers-Kollegii Kreditiv 175,919: 20. 10. Af Jern-Kontorets d:o 111,970:
Vppltk ock Aoäk!nä kor Niclil. ock Nilsin it. i6 Octob. igro. preiie - äl^niiel 6. is - Lor^sre-Xr^riäet 6. is LooäeLrLoäer <t. i; » Stormäktigste Allernädigste Konung. ^ den dubbla afsigt, att ä ena sidan närmare stadga sädane mätt och steg, hwarigenom det allmänna lugnet skulle kunna försäkras och hufivudsakligen att ä den andra göra sädane an, stallter, hwarmedelst enär wid möjligen inträff sande oroliga uppträden Militaire. styrkan till lug - Den 16 October. 258 lugnets Återställande behöfwer anwändas, den oskyldige mätte undgä att med den brottslige förblandas, har hos Riksens Ständer motion blifwit wäckt om stadgande af en Lag som borde iakttagas wid upplopp. Riksens Ständers Lag. Utskott har äfwen t detta ändamäl utarbetadt ett Förslag. Men dä wid desi pröfning, sä wigtiga betänkligheter emot desi antagande sig yppat, som synes icke med mogenhe, kunna aihjelpas under den korta tid Riksens Ständer sig för Riksdags-ärendernes afgörande föreskrifwit, och en Lag, hwars stadgande bör stä i den närmaste gemenskap med afseendet ä den allmänna medborgerliga säkerheten, kräfwer den samwetsgrannaste behandling; hafwa Riksens Ständer ansett all ätgärd wid före, nämde Förslag för denna Riksdag böra hwila. Riksens Ständer fä allenast i anledning häraf hos Eder Majk anmäla deras underdäniga anhällan, det täcktes Eder Maj t wid möjligen inträffande upplopps, tillfällen efter foregängne warningar genom wederbörande Embetsmän gifwa werkställighet ät den i Lagarne stadgade grundsats, att mäld mä med wäld mötas, i det owillkorliga ändamäl, att Riks Lagarne mä upprätthällas och allmän och enskild säkerhet blifwa tryggade. Riksens Ständer framhärda rc. LZ6 Den 16 October.
I afseende på saken, har det redan blifvit ådagalagt, dels att hofhållningssumman i det hela är ringare i Sverige än i andra jernnförliga länder, dels att den summa, som nu blifvit äskad, är mindre än Kronprinsar i Sverige på 150 år hafva innehaft. 1 min tanka är detta anslag, sådant som det nu blifvit framställt, äfven ledes ringare än behofvet för närvar, hade fordrat, emedan anslaget kommer för sent. Om K. M. år 1844 icke föreslagit R. St. att nedsätta Kronprinsens anslag med 75,000 r:dr årligen, ulan låtit detsamma utgå med 100,000 r:dr om året, sådant det förut var, 568 Den 19 F e b r u a r i f. m. så bade, utan tvifvel, ingen röst höjt sig deremot. I sådant fall hade H. K. Ii. Kronprinsen ägt tillgångar icke blott att resa inom landet, och vistas vid begge universiteten, utan äfven att göra resor utomlands. Det är icke nog för en Thronföljare att vid universiteten göra bekantskap med de studenter som komma att innehafva rikets tjenster då han innehar Thronen. Huru nyttigt och nödigt detta må vara, så behöfves likväl derjemte, att en Kronprins äger bekantskap med andra länder och hof, med de personer, som komma alt regera der under det han regerar hos oss. De vänskapsförbindelser, han kan knyta med dem och med de regenter, som nu innehafva thronerna, kunna icke gerna vara annat än fördelar för Sveriges rike. Sä bruka thronföljare i andra länder äfven göra. Jag bar 1842 i Preussen sett Wiirtembergs kronprins dels vid hofvet dels vid universitetet. Han har sedermera rest Europa igenom innan lian förmält sig. Han känner personligen regenter, ministrar och en mängd utmärkta personer i flera länder. Nu hafva, under de 4 år som sednast förflutit, R. St. genom nedsättning uti H. K. H. Kronprinsens anslag besparat 300,000 r:dr. Ar det väl någon, som lackat derför eller derom nämnt ett ord? Nej!
Af dessa anledningar hafva Rikets Ständer funnit dispositions-rättcn öfver fastighet, när frågan är om gåfva, ej böra förenas med andra modifikationer, än de ofvan oinförmälda, hvilka dels äro grundade på 2 § i 8 Kap. Jorda-Balken, som, vid tillåtelsen att bortgifva afiingejord och till en del äfven stadsfastighet, gör det tillägg, att gåfva kan återkallas, om gåfvotagaren gjort gifvaren märklig orätt och skada, så framt gåfvotagaren ännu innehar gåfvan och den ej är gifven för möda och arbete; samt dels, hvad beträffar den underhålls-skyldighel Rikets Ständer ansett gåfvotagaren böra åläggas, i händelse gifvaren kommer i nöd eller efterlemnar barn, som fordrar uppfostran elier sig ej nära kan, äro af billighet påkallade. Då Rikets Ständer funnit arfvejord höra, lika med annan egendom, få afhändas genom testamente eller gåfva till hvem suni helst, hafva Rikets Ständer ansett bördeman böra i sådant fäll ega samma rätt, som derest a Ilia lidande t skett genom försäljning, äfvensom Rikets Ständer funnit nödigt föreskrifva, att med faslighet, som man erhåller genom testamente, skall lagfaras, för bevarande af bördemans rätt, emedan han ej erhåller del af testamentet, så framt han icke är arfvinge, hvarförutan lagfart äfven i öfrigt är af vigt, hvadan Lag-beredningen ock föreslagit, alt med hvarje fång af fastighet bör lagfaras. Af den utvidgning i testaments-rätten, Rikets Ständer funnit böra ega runi, följer att den vederlags-räll, som omförmäles i 17 kap. 2 § Arfda-Balken, sådan den lyder i Kongl.