Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sådant förhållande hemställer jag, om man bör tala om indragning af 3:dje BataillonsBefälet, hvarigenom ytterligare oersättlig brist skulle uppstå, enär den svårligen lärer kunna fyllas från KrigsAkademien, Universiteten och NationalBeväringen. Vår Aimée lärer följaktligen icke kunna vara på mindre krigsoch större fredsfot, än nu. Jag förenar mig med Grefve Brahe och Herr Norden - Den 5 Oo t ober f. m. falk, samt anhåller, att det af Grefve Brahe till Contra-proposition uppgifna förslag måtte antagas. Herr Tham, Wolrath: Huruvida de beslut Ridderskapet och Adeln fattat, eller kommer att fatta i löneregleririgsfrågorna, äro till nytta eller skada beroende af den Embetsmanna-pluralitet, som man förmenar finnes inom detta rum, derom har jag redan fullständigt yttrat mig; och jag tror att om äfven den så kallade LandtAdeln ville något mer, än nu sker, uppoffra sina tillgångar och sin tid för att ligga här under Riksdagarne, sådant för ganska manga vore möjligt, men osäkert vore, om icke Friherre Anckarswärd det oaktadt komme att finna sig lika isolerad i försvaret af de satser han drifver, sorn han nu beklagar sig att vara, •—• Angående löneregleringen, och nödvändigheten af det så kallade 3:dje BataillonsBefälet, delar jag fullkomligen lika åsigter med Herr von Hartmansdorff, emedan mitt minne alltför tydligen återkallar Landtvärnets missöde, hvilket jag hufvudsakligen tillskrifver saknad af dugligt Befäl, ehuru jag vitsordar alt deribland funnos män, hvilka rättvisade förtroendet att leda oell vårda landets lill dess försvar uppbådade ungdom. Till deni, som trott, att ynglingar till krigsbefäl, i behofvets stund, icke skola saknas, hemställer jag, om det är en tillräcklig uppmuntran för dera au i5o Den 5 O c to b er f. in. ingå i krigsyrket, att endast af förmäns Jod kunna vänta lifsbergning.
Förordningen den 12 Mars i83o, att bysättningsutslag, på grund af löpande skuldebref, som är stäldt att betalas vid anfordran, eller hvari viss förfallotid ej är bestämd, icke må gå i verkställighet förr, än 8 dagar efter den dag, då gäbienärevi bevisligen erhållit del af lagsökningen. Sistnämnde föreskrift, som gäller ej mindre för den, hvilken utgifvit så beskaffad förskrifning, än ock för löftesman, som derå tecknat borgen, såsom för egen skuld, var nödig till förekommande af de olägenlieter, sorn uppstod o deraf, alt etn gäldenär kunde genast efter lagsökningens delgifvande inmanas i häkte» utan att han förut kunde veta, när lagsökningen koinme att ske; och föremålet för stadgandet uti ifrågavarande § är att, hvad löftesmannen beträffar, utsträcka det sålunda rnedgifna uppskofvet emellan lagsökningen Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 157, 5 och bysältningens verkställande äfven till de fall, då viss förfallotid i skuldebref vet varit betingad. En sådan utsträckning har billigheten för sig, emedan det i allmänhet ej lår antagas, alt hufvudgäldenärens under*- låtenhet att sfeuldebrefvet infria, blifver för löftesmannen känd förr, än 1 och med detsamma den för sin borgen sökes och lagsökningen honom delgitves; men någon anledning att förlänga nämnde uppskofstid är, efter Utskottets tanka, ingalunda för handen.
Om åter en alldeles särskild och ny tomt skolat anskaffas, belägen utom det för Institutet i nåder upplåtna område, hade derigenom ntan tvifvel betydlig kostnad uppstått, och således den besparing af den välgörande Inrättningens medel, som Revisorerne synes hafva hufvudsakligen afsett, ännu mindre kunnat vinnas. Slutligen vågar Direktionen, i fråga om ändamålsenligheten af nu omhandlade åtgärder i allmänhet, underdånigst åberopa de omdömen, som af de sakkunnige besigtningsmännen blifvit i förut omförmälda afsyningsinstrument uttalade. Direktionen framhärdar med djupaste undersåtliga vördnad, trohet och nit, St or mäktigs te, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, A. F. i\. GYLDENSTOLPE. CARL HENR. PFEFFER. H. L. BROMAN. A. T. WISTRAND. TH, WENSJOE. Gustaf Fahnehjelm. Stockholm den 28 Januari 1864. Transsumt af Protokollet, hållet hos Kongl. Direktionen öfver allmänna Institutet för döfstumma och blinda i Stockholm den 19 Maj 1860. l:o Uti detta protokoll skulle intagas följande af Kongl. Direktionen genom cirkulation fattade beslut, nemligen: ______ _______ _____ b) Att bergsprängnings-, planeringsoch grundläggnings-arbetena för ifrågavarande byggnad skulle särskildt från det öfriga byggnadsarbetet å entreprenad genast utbjudas; 2:o — 3.o Sedan, till följd af Kongl.
Då det ringa förtroende, hvarmed denna kostsamma Blekerioch Appreteringsanslalt under dess 15-åriga tillvaro af allmänheten varit omfattad, icke blott synes innebära ett tydligt bevis emot dess ändamålsenlighet, utan ock gifva skälig anledning till den af Kongl. CommerceCollegium uti dess omförmälda underdåniga skrifvelse yttrade förmodan, att verkställandet af de för inrättningens fullkomnande än vidare nödiga ansedda förbättringar ovilkorligen komme att medföra nya betydliga utgifter för Manufacturfonden, utan att, i anseende till allmänhetens misstroende emot chemiska blekningssättet, lemna någon visshet derom, att inrättningen sedermera blefve mera begagnad, anse Revisorerne sig, äfven för deras del, böra understödja Kongl. CommereeCollegii gjorda underdåniga förslag om Blekeri-inrättningens snara försäljande. Enligt hvad Revisorerne vidare af redogörelsen öfver Manufacturfonden inhemtat, hafva, jemlikt Kongl. Maj:ts uti i832 års revisionsberättelse omförmälda Nådiga Bref af den i3 Mars i83oochden 18 Maj i83r, under hvartdera af åren 1833 och 1834 af berörde Fond fortfarande utgått 600 R:dr i afräkning å de aflidne Manufacturisten G. Cummings länsinnehafvare, på grund af föregången värdering, tillagda ersättningar å tillsammans 3,642 R:dr 4° för dels åtskilliga af Cumming verkställda nybyggnader och förbättringar å Linneblekeriet vid Frescati, dels gjorda förbättringar å den samma lägenhet tillhörande jord; och då äfven under innevarande år enahanda afbetalning derå lärer hafva ägt rum, återstå af nämnde ersättningsbelopp endast 42 R:dr 4° sk., hvilka år i836 komma att af Manufacturmedlen utbetalas.
Grefve af Wetterstedt har misstagit sig, om han trott sig hafva hort mig föreslå Memorialets läggande till handlingarne, utan afseende på de öfrige Ståndens beslut. Jag anhåller, att mitt förslag, hvilket jag skriftligen uppsatt och till Herr Grefven och LandtMarskalken aflemnat, måtte till upplysning härom blifva ytterligare uppläst. I anledning häraf upplästes det af Grefve Frölich gjorda och till Protocollet skriftligen aflemnade förslag till proposition i förevarande fråga. Grefve Frölich: Ridderskapet och Ådeln torde således finna, att jag, i niitt förslag till proposition i denna fråga, ej inblandat någonting om hvad de andre Stånden deri beslutit. Tvertom anser jag, lika med den siste Talaren, det icke vara oss tillständigt att förklara, det vi göra något med eller utan afseende på öfrige Ståndens beslut. Yäl kan man under discussionen säga, att afseende ej bör hafvas å ett grundlagsvidrigt beslut af MedStånden, men i Expeditionen får det ingalunda inflyta. Kanske har också något sådant undfallit mig under öfverläggningen; dock har jag alldrig 154 Den io Februarii f. m. haft för afsigt att det skulle i beslutet intagas såsom ett slags skrapa eller tillrättavisning åt öfrige Stånden. Helt annat är deremot förhållandet med Utskotten. Oss tillkommer att bedöma, huruvida desse rigtigt förfarit; och om ett Utskott inkommer med ett Memorial eller förslag i olaglig ordning, är det angeläget, att vi förklara vårt ogillande deraf, för att sålunda vinna rättelse för framtiden. Utskotten äro endast Ståndens Ombud, och få derföre hålla till godo principalernes omdömen och tillrättavisningar, om än aldrig så hårdsmälte.
Jag har således icke funnit mig öfvertygad om Tractatens förtjenst i denna del. 278 Den i4 September e. m. Herr af Billbergh: I anledning af den siste Talarens anmärkning, tar jag mig friheten erinra derom, alt Tractaten med Ryssland är gemensam för Sverige och Norrige; att jag bland producter, som få dit införas mot nedsatt tull, äfven nämnde Alun och Rödfärg, och att de äro Svenska producter, lärer icke den värde Talaren neka. För öfrigt lär en tractat icke blott grunda sig på närvarande, utan ock på möjligen blifvande förhållanden; och då det icke är omöjligt, att vi ännu en gång kunna få sill till öfverflöd , kunna vi också en gång komma att draga profit af denna del i Tractaten. Herr Munck af Rosensköld: Jag medger att motionären, nog besynnerligt, icke omnämnt annat, än talgljus såsom exempel. Herr af Billbergh har sökt öfvertyga Ridderskapet och Adeln, att Betänkandet förtjena!’ bifall, dermed, att ingen af de tre första Stånden förenat sig med reservanten. Jag finner likväl bland reseryanterne, utom Herr Hiesleiter, Riksdagsmannen Nils Månsson, hvilken torde vara känd för sina kloka och klara åsigter. Jag hade alldraminst trott, att Herr af Billbergh skulle anföra ett sådant skäl, då han sjelf var ensam reservant emot ett mycket yigtigare Betänkande, rörande KammarRättens anmärkningsrätt i Bevillningsmål. Jag känner visst, att vid sista Tractatens afslutande en slags reciprocitet blef lagd lill grund för densamma; Den 14 September e. ni. 379 men jag känner också, att med tillämpning af denna princip vid Handelstractater, förlorar alltid den Nation, som påför den andra det minsta qvantum varor, och tvertom. Så mycket detaljer Herr af Billbergh härvid må anföra, vågar jag dock appellera till den allmänna kännedomen, att Finnarne påföra oss ett vida större qvantum varor, än vi dem, och att reciprocileten derföre måste vara till deras fördel. De till och med föra med sig födooch dryckesvaror för sitt eget underhåll under vistandet i Stockholm.
Kan det blifva ett skäl för beviljande af det ifrågavarande anslaget, alt Hamnanläggningen vid Jönköping är af vigt för Götha Canal, så må detta skäl gälla för Herr Tham, — på min öfvertygelse skall det icke hafva någon verkan, Jag anhåller om afslag å Utlåtandet, Herr Munck af Rosenschöld j Eberhard Zacharias: Ehuru jag ej kan godkänna , att Utskotten i de föregående Betänkanderné afstyrkt beviljande af anslag till Hamnbyggnader i åtskilliga Städer på Skånska kusten och i Halmstad, och ehuru Utskotten ej ansett dessa anläggningar för annat än vissa Städers och orters enskilta angelägenheter, de der icke medförde någon verkelig fördel för hela landets bästa, genom befordrande af närliggande orters uppkomst, Den i Fe br ufm - •välmåga och trefnad, tillstyrker jag likväl bifall till det nu förevarande Utlåtandet. Jag delar ,dock med Herr Rosenqvist den öfvertygelse!!, att om ej hamnbyggnaden i Jönköping haft relation till Götha Canal, Utskotten troligen ej tillstyrkt ett anslag, som i min tanka är af mindre nytta än t. ex. det för Hamnanläggningen i Cimbrits» hamn begärta. Herr von Hartmansdorff, August: k anledning af de anmärkningar, hvilka här blifvit gjorde emot Utskotten, såsom skulle de motsagt sig sjelfva, då de tillstyrkt Lånebiträcle åt Staden Jönköping och afstyrkt anslag tili åtskillige andre Städer, får jag endast fästa uppmärksamheten derpå , att de sistnämde Städerna begärde anslag, då Jönköping deremot endast anhållit om Lån, och att Utskotten tagit i betragtando skillnaden emellan att skänka bort och att låna ut penningar. Hans Excellenca Herr Grefven och LandtMarskalken framställde proposition till bifall å Utskottens ifrågavarande Utlåtande, hvilken med starka Jg och några Nej besvarades. Hvarefter Hans Excellenca förklarade, att, enligt hvad han tyckt sig finna, Ja öfverrösta!. Nej, samt Ridd. och Adelil alltså bifallit Utlåtandet, Den i Februarii f. m. 87 Herr Rosenqvist anmälte sin reservation emot Ridderskapets och Adelns berörde beslut.
På utgifterne ej kunna blifva betydliga, anhåller jag att sällskapet för växel - undervisningen måtte få rättighet, att elter behörigen godkände verilicationer, få 6ina kostnader sig ersatta; och i annat fall att en rund summa, hvars belopp det tillhör Riksens Ständers ädelmod att bestämma , måtte anslås , likväl med det uttrycki ga vilkor att förnämligast användas till väx 1 - undervisningens befrämjande på landsbygden. Jag anhåller vördsamt att denna min motion må de öfrige respective Stånden communiceras och tili behörigt Utskott blifva remitteradt. Herr Tiger/köld, Carl Wickman; Man gör väl i att vara betänksam när Den 24 Februarii, 645 fråga förekommer om införandet af nya inrättningar elles förändringar af gamla. Likväl gifve» fall, da man kan drifva denna betänksamhet alltför långt, och ett dylikt inträffar tvifvelsutan när man dröjer att införa inrättningar , hvilka redan länge i andra länder af lika beskaffenhet bevisat sin nytta och sin förträff-, lighet. En sådan inrättning är de i Dannemark och vårt brödrarike Norrige införda förlikningnDomflolarna. En nu mera afliden Ledamot af detta Stånd, Häradshöfdingen Lejonstolpe, föreslog redan vid 1800 och 1809 årens Riksdagar dessa välgörande anstalter. Man har ofta hört klagas, att vi alltför lätt lyssna till och äfven antaga nya projecter. Ett bevis af motsatsen synes det mig vara, att ett så afgjordt godt och nyttigt som detta , ännu icke, efter 23 års betänketid, kommit i fråga till verkställighet. Eller skulle det tilläfventyrs vara just derföre att den nytta är så bevist, att det ej, som ett aldeles oförsökt, kan blottställa fäderneslandet för att förlora något på försöket, att cLt, med ett ord, ej har egenskapen af ett vågspel eller derföre att det blott är en til lämpning af en utländsk inrättning? Ehuru vi visserligen äga en likaså arbetsam, kunnig och vältänkande Domareclass, som något annat land i Europa, höre vi likväl beständige klagomål öfver lagskipningen6 långsamma gång.
Italien hade blitvit ödelagdt af barbarer, under det Gallien deremot öfversvämmades af Romare, och dessa, som redan öfvergifvits af förfädrens krigiska ande, intogo snart i det nybildade Frankerriket alla administrativa platser, lagstiftande, ordnande, under det de skenbare eröfrarne, Frankerna, sysselsatte sig med krigföring. Därför blef Gallien romaniseradt invärtes, och därför har Frankrike, oaktadt sitt Germaniska namn blifvit ett romaniskt land både i anseende till språk som kultur, och därför blef Paris det nya Europas medelpunkt och Tuilerierna dess kapito-lium. Men detta nya Rom skulle äfven fa sina barbarer, och sedan Hunner och Saracener blifvit tillbakadrifna samt Lothringen och Burgund antagit civiliseradt lefnadssätt ochm bildat en förborg mot Germaniens vildar, kommo de nya barbarerna från norr. Marseillaren Pytheas, en af de äldsta geografer, hade redan 300 år före Kristus gifvit skildringar af Skandinavien, och Norrmännen, som de nya inkräktarne kallades, voro sålunda icke alltför obekanta för frankerkonungarne. Bland norrmännen kunna vi medräkna svenskarne utan att behöfva gifva flere skäl för deras närvaro, än man numera ger för deras frånvaro, och vi skulle äfven från eröfringen af Blois, Tours, Amboise, Nantes, Bordeaux, Toulouse samt brandskattningen af Paris kunna räkna första beröringen mellan Sverge och Frankrike. Men hade nordmännen intagit Frankerlandet med eld och svärd, så er-öfrar å sin sida den för tillfallet besegrade det fjärran barbarerlandet i korsets tecken, och Sverge mottager dopet och evangelium från Frankrike, ty Ansgarius var hemma från Picardie, född af frankiska föräldrar och utsänd af ärkebiskopen i Reims, Ebbo, och på Ludvig den frommes tillskyndan. Och liksom Frankrike sände de första missionärerna till Sverge, blef det äfven senare från samma land, som de första klosterstiftelserna kommo att anläggas, ty Alvastra och Nydala grundades af cistercienser från Citeaux vid Dijon.
Vid den sistlidne riksdag verkställda reglering af elementarläroverkens anslag upplystes, att under då innevarande statsregleringsperiod å Åttonde Hufvudtiteln uppstått betydliga besparingar, hvilka vid 1860 års början, enligt approximativ beräkning, utgjorde omkring 143,000 R:dr och deraf största delen uppkommit å nämnda anslag; och då, utöfver hvad för nya lärarebefattningar m. m. anvisats, någon tillgång syntes erforderlig, för att lär ar ne skulle komma i åtnjutande af den förhöjda aflöning, som blifvit dem tillerkänd, funno Rikets Ständer lämpligast att den del af besparingarne, som uppkommit å elementarläroverkens anslag, jemväl finge, i händelse af behof, användas uteslutande för läroverken; i följd hvaraf Rikets Ständer dels uppförde elementarläroverkens anslag såsom reservationsanslag och dels hos E. K. Maj:t uti underdånig skrifvelse den 26 Oktober 1860 anhöllo, det E. K. Maj:t täcktes i nåder medgifva och förordna, att do besparingar, som vid slutet af då varande statsregleringsperiod å detta anslag förefunnes, måtte afskiljas från Åttonde Hufvudtitelns allmänna besparingar och vid afslutandet af 1860 års räkenskaper utbalanseras såsom en för elementarläroverkens behof reserverad behållning till år Expeditions-JJtskottets Förslug till underd. Skrifvelse, N:o 169. 81 1861 och följande år; men emedan, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, besparingarne å ifrågavarande anslag redan högst betydligt nedgått och under loppet af innevarande år komma att helt och hållet medtagas, finna Rikets Ständer, då elementarläroverkens utgiftsstater numera äro hufvudsakligen reglerade, någon anledning icke vidare förefinnas att för dessa läroverk fortfarande anvisa reservationsanslag; hvadan Rikets Ständer ansett elementarläroverkens anslag böra såsom allmänt anslag i Riks-staten uppföras. Seminarium för bildande af lärarinnor. 49:o
Hr Printzensköld har sagt, att en sak egare alltid bör kunna på förhand gifva sitt ombud ordres att hos K. M. fullfölja ett mål, ifall Hofrätts dom ginge sakegaren emot och han funne saken af sådan vigt att sista instansen för dess vinnande borde anlitas. Men ifall sakegaren till en del vunnit och till en del tappat i Hofrätten, fordrar väl billigheten, att han får tillräcklig tid att inhemta Hofrältens dom och de skäl hvarpå densamma sig grundar, samt öfverväga huruvida han bör, med riskerande af den icke så obetydliga revisions-skillingen, söka vinna ändring i den del honom emotgålt. Jag vill icke i någon mån befordra trällystnaden, men jag mäste förorda ett stadgande, som tillfredställer rättsökandes billiga anspråk alt sjelfva, och icke genom ombud, få bestämma huruvida de vilja fullfölja sin talan eller icke, och den lätt insedda rättvisan af ett sådant stadgande torde vida öfverväga en befarad tillökning i Högsta Domstolens arbete, hvilken tillökning, ifall den nuvar:de revisionssummans belopp blifver oförändradt, dock icke lärer blifva af någon större betydenhet. Uppå härefter af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde serskilde propos:r, bifölls den del af Utsk:s förslag till ändring i 1 § 1 mom. af 30 kap. R.B., som afser förlängning af tiden för anmälande af missnöje emot Hofrätts dom och ullag, men afslog R. o. Ad. ej mindre den del af samma förslag, som angår revisionsskillingens nedsättande till hälften af dess nu stadgade belopp, än ock Utsk:s tillstyrkande i fråga om revisions-skillings afskaffande i mål, som röra inteckning i fast egendom. 330 Den 20 Au gusti. 3:dje punkten, ang:de förändring af lagens stadganden om rättegångskostnad. Utsk:s yttrande bifölls. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af Gr.
Jag ber att få påminna, alt Utsk. icke föreslagit, att creditiv till privata associationer icke skulle äga rum, utan att det just är på det att dessa creditiv må kunna meddelas, sorn Utsk. ditsatt den io:de punkten med deri föreslagna stadganden i afseende på sedelmassans ökning, för att kunna understödja privatbanker, liypotheksförenjngar och utlåningar på spannmål, synnerligast som Utsk. icke förbisett den vigtiga omständigheten, al t belåningen af exportabel spannmål icke kan directe af Banken öfvertaga.?, emedan Banken, som har svårt att bevaka sina panter på jernvägen, ännu mindre skulle kunna ombesörja den surveillance, som bör iakttagas öfver en sådan pant som spannmål, och att följaktligen, om en sådan spannmålsbelåning genom Banken skall kunna åstadkommas, densamma måste ske medelbarligen eller genom sådana privata associationer, hvilkas uppkomst Utsk. sålunda, långt ifrån att vilja förhindra, tvärtom genom stadgandet uti förevar, punkt haft för afsigt att forthjelpa, för att derigenom göra Bankens directa befattning med spannmålsbelåningen öfverflödig. Det li nnes visserligen afven en punkt, som talar om creditiv till enskilda personer. Må man stryka hort den, när vi komma dit. Jag ber om förlåtelse, alt jag på förhand kommer in på följande punkter, hvartill jag tvingas för besvarandet af en anmärkning. Det förundrar mig, att de personer, som för Bankens säkerhet ansett ett minimum af 2 millioner r:dr böra bestämmas, hvarunder metalliska cassan icke får bibehållas, kunna med denna åsigt finna förenligt alt utan alla gränsor medgifva belåningen af jern och andra metalliska effecter samt slutligen exportabla varor. Jag finner det något för starkt att så uteslutande vilja gynna en näring, nemi. jernhandteringen. Visserligen bör äfven dess interesse iakttagas, och det har icke heller af Utsk. blifvit vanvårdadt; men annat är att förbise det, och annat att låta det stå såsom ensamt privilegieradt till det biträde, som Banken kan vara i tillfälle alt lenina.
Då detta missförhållande emellan inkomster och utgifter, i Utskottets tanka; synes kunna afböjas derigenom, att tullvisitationen blefve förflyttad närmare gränsen emot Norrige, hemställer Utskottet, alt Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det nödiga åtgärder för detta ändamåls vinnande måtte varda i Nåder anbefallde. Post-Verket. § 44- (Pag. 84. Hvad Revisorerne erinrat, i afseende på de uti Post-Verkets Hufvud - 16 Stats-Vtskoilets Utlåtandej N.-o 76. Bok för år 1833 upptagne äldre balancer, har Utskottet, på grund af Öfver-Post-Directeurs-Embetets förklaring samt de i i83p års Revisions-berättelse meddeldte upplysningar, funnit icke erfordra vidare åtgärd. §• 45- (Pag. 84. På de af Revisorerne anförda skäl, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om befallning till Öfver-Post-Directeurs-Embelet, att hädanefter låta upprätta och vid Hufvud-Boken bifoga ett Inventarie-Conlo, som fullständigt upptager Post-Verkets alla tillhörigheter, fastigheterne och fartygen derunder jemväl inbegripne. Seraphimer-Ordens-Gillet. §• 46- (Pag. 89. Som, enligt hvad upplyst blifvit, Serapliimer-Ordens-Gillets i Räkenskaperne balancerade skuld till Kuopio Läns Lazarett, stor 292: 27., 9., är vorden i behörig ordning till afskrifning befordrad, lärer Revisorernes härom framställde anmärkning förfalla.