Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tag mitt lif om ni så vill, Birger, – men skona mig från dessa böner. Jag kan inte befalla öfver mitt hjerta. (skyndar ut i häftig sinnesrörelse.) SJETTE SCEN. BIRGER (ensam). Sedan HARALDSON. Birger (med förfärliga blickar och förstördt utseende, slående sig för pannan.) Död och afgrund Allt är förloradt Alla onda makter ha’ sammansvurit sig till mitt förderf (efter en paus. Välan! jag är redo att tjena Satan. (Haraldson inkommer.) Haraldson. Hvad fan sölar du med? Allt är i ordning. Gå ned och hjelp Anton slå seglen under på däcksbåten, medan jag går upp efter kavajerna. (Birger rusar ut under ett vildt skratt. Haraldson seende efter honom, utbrister undrande:) Rider djefvulen pojken (går.) Tableau. Ett snyggt meubleradt rum hos Kustbevakaren Arnman. I fonden dörr emellan tvenne fönsterlufter, hvaruti man ser några krukor med blommor. En väggklocka visar half till tolf. SJUNDE SCEN. ASKENBERG. Fru ARNMAN. Fru Arnman (sysselsatt med en stickstrumpa). Bror är alltid så god och omtänksam, i synnerhet nu, då bror så välvilligt söker trösta mig och skingra mina oroliga tankar; men jag måste likväl tillstå, att brors, eljest så muntra historier, förmå inte i afton tillfyllest förströ mig. Askenberg (som är lam i högra foten, sitter på andra sidan, midt emot Fru Arnman och röker.) Fru syster har ju ännu inga skäl till sin oro; – och hvarföre skall man just vara nedslagen och bekymrad i förtid. Det är visst ett herrans väder i denna natt, det medger jag, och Gud bevare alla, både på sjö och land! – Men klockan är ju ännu inte tolf; – jag hoppas derföre, med Herrans bistånd, att brodren Arnman som sjelf är en rask och beslutsam man, och dessutom biträdd af två duktiga karlar, snart hemkommer frisk och glad, efter fullgjordt tjensteåliggande. Fru Arnman. Gud välsigne bror, för dessa ord
Ständer beviljat nyssnämnde stad ett lån å Tjugetusen R:dr emot de i 14:de punkten af nedanstående <§ 100 stadgade återbetalningsvilkor; hvilket lån bör af Riksgälds-kontoret utbetalas, sedan Christianstads Drätsel-kommission, efter erhållet behörigt uppdrag, ä stadens vägnar och i dess namn, derför afgifvit en till Riksgälds-kontoret eller ordres ställd samt af Fullmäktige godkänd skuldförbindelse. § 91 För fullbordande af hamnen vid Wadstena och dermed förenade arbeten, hafva Rikets Ständer beviljat denna stad och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisat ett ytterligare lån å Tiotusen Riksdaler, emot årlig återbetalning till samma verk af sex procent å hela lånesumman, dervid ränta godtgöres efter Fyra procent årligen å det vid hvarje liqvid återstående kapitalet och det öfriga utgör afbetalning å det - 14 Slals-Ulskottels Memorial, M 34 7. samma; börande, derest denna inbetalning icke varder inom bestämd tid verkställd, dessutom erläggas Fem procent årlig ränta för det till liqvid förfallna beloppet intill dess detsamma blifver inbetaldt. För ifrågavarande lån bör, före dess utbekommande, en sådan skuldförbindelse vara till Riksgälds kontoret afgifven, som i nästofvanstående § (innes föreskrifven. § 92. För ännu återstående amortering af det till Linköpings hamnbyggnad och Stångåns upprensning upptagna lån, för hvars liqviderande statsverket, jemlikt Kongl. Brefvet den 14 April 1837, skall årligen, under 19 års tid, bidraga med Ettusen åttio R:dr, hafva Rikets nu församlade Ständer, till utgående från Riksgölds-kontoret, anvisat detta bidrag för åren 1854 och 1855 med tillsammans Tvåtusen etthundrasextio R:dr; och bör således samma bidrags årliga belopp, eller 1,080 R:dr, under dessa år, efter behöriga reqvisitioner, utbetalas. § 93.
Profver, priskuranter samt alla upplysningar lemnas genast på begäran. i sept. J E N S E N Obs.! Gods och order kunna lemnas antingen direkt till fabriken eller till våra kommissionärer (omkring 200 St.), som finnas i alla provinser från Ångermanland till » Skåne. Jönköping i februari 1890. &lt; • Sahlströmska Fabrikens Aktiebolag. [1619] Den äkta, världsberömda " Hjälm-Puts-Pomadan " tillverkas endast hos oss, och torde kö- pare tillse, att askarne äro försedda med vår firma Adalbert Vogt &amp; C:o. Underhaltiga och värdelösa efterapningar bör tillbakavisas. S _ i _ T5 A V å Småbröd, Tårtor, a l S-JD 0 &amp; Spisoch Knäckebröd, Limpor, Karamellkokning, Jästberedning m. m. m. m. a, 0.75 i hvarje bokhandel eller ock genom insändande af 75 öre i frimärken till C. Ekblad &amp; Comps bokhandel, [1493] Vestervik. General-Depoter för Sverige: Wilh. Tecktonius, Stockholm. &amp; C:o., Göteborg. Axel Bergmark [1606] Ovanligt billigt! Hellinne Servietter pr ' JiäaSB. 1,M Stora Linne-Borddukar — pr ' /? » 9, oo Virkväfda D:o 3 x 5 aln. pr ' Ii » 16, 5o Sidenschalar m. sammetsrosor ' / 2 » 10, 5 » Stickade Ylle-Kjolar pr ' / » lO.so Helylle Dam-västar pr ' Ii » 15,oo Trikot-Klädningslif pr ' / s » I5,oo ' / » och ' / » duss. sändas äfven på begäran. Alb. S. Jonsson, Göteborg. XCETjSJ.OH.-T Direktfr. [1580] Glöm ej bort, att O. Williamson, Borås, säljer prima helylle marinblå Gosstricotkostymer från 3 till 10 års för 3: 50.
Flere andra Talare hafva redan utredt, att juridiska garantier verkligen finnas, och att Ständernes rätt enligt 72 §. RegeringsFormen endast angår Bankens inre förvaltning, men icke dess förhållande till sina creditorer. Jag skulle således hafva ansett öfverflödigt, att äfven härom vidare utlåta mig, om man icke ifrågasatt så mångå förslag i detta hänseende, hvilka jag fruktar kunna missleda. Grefve von Schwerin har visat en tydlig syftning alt begagna resourcen af Konungamagten och 16 §. RegeringsFormen, samt slutligen ifrågasatt, attRid derskapet och Adeln skulle träda ur det BankBolag, som han tänkt sig Rikets Ständer utgöra. Jag befarar, att denna framställning, som kanske i sig sjelf är riktig, om man blott ser på sättet, huru 12 Ca pitlet HandelsBalken under 5 på hvarandra följande Riksdagar blifvit tillämpadt, kunde blifva vådlig för saken; ty här bör ej tillvägabringas split, utan den största enighet. \ Den 6 Julii e. m. 170 Utgången af den sak vi äro i begrepp att besluta är oviss, och vi äro ej i författning, att kunna bedömraa framtiden, eller göra oss förvissade, att sådane tillfällige olyckshändelser ej kunna inträffa, som skulle värka derhän, att Realisationen möjligtvis kan lända lika lätt till skada, som till fördel för landet. Då vi således måste taga vårt beslut efter sannolikheter, återstår endast att följa rättvisan, på det vi må hafva för oss, att vi gått sanningens väg, med stöd af seklers erfarenhet och det hopp tidens sundare grundsatser medföra. Det skulle verkligen förefalla mig besynnerligt, om visdomar, sorn behöft 20 eller 3o år att rotfästa sig, nu på en gång skulle vara försvundne. Yi veta, huru det tillgick på i-y5ooch, 1760-talen, då nästan hvar och en kände behofvet af en myntbestämning, ehuru man icke kunde komma öfverens om sättet; vi hafva sett, huru i ett sådant land som England ett oredigt myntsystem funnit försvarare bland de störste tänkare. Må man derföre ej undra, att oredan äfven finner försvarare hos oss.
De anslag, som ännu äro oafgjorda vid denna riksdag och hvaraf Frihrn såsom exempel anfört medel till fästningsbyggnader, hvilka särskildt och nära röra mig, höra till den extra-statsregler:n, men det anslag till fästningarna t. ex., som hörer till den ordinarie statsreglenn, är redan bestämdt och kan ej af R. St. vid denna riksdag förändras, vare sig till minkning eller höjning. Gr, Horn deremot har ganska riktigt uppfattat, att jag talat om den ordinarie-stalsreglertn, hvilken jag förmenade bort vara afslutad innan 1840 års utgång; och som den nu förevar, flugan är en aflöningsfråga, så måste jag så mycket mera vidhålla denna åsigt, som alla ordinarie-aflönings-frågor väl måste anses vara för denna riksdag redan afgjorda, såvida någon betydelse skall ligga i de skrifvelse!1, rörande den ordinarie statsreglenn, hvilka redan äro till K. M. ingångna, och såvida de ej skola betraktas såsom blott ad interim afgifna. Jag hoppas, att denna framställning innebär en tillräcklig vederläggning af Frih. Sprengtporten anrnärkn. emot hvad jag anfört. Hvad oter sjelfva (lågan vidkommer, så lärer det ej kunna nekas, att den är af natur att, kunna förfalla och att tvänne Stånd kunna besluta att det skall förblifva vid de författningar, stadgar och lagar, som i denna fråga nu äro gällande, och således, att ingen lagstiftning sedan behöfver äga rum, emedan två Stånd stannat emot två och derigenom förklarat, att man vill blifva qvar vid hvad som förut stadgadt är. Vill man söka att tolka grundlagen efter sin ordalydelse, må man då slå upp 75 Jin Riksd.- Ordn. och läsa de sista tre raderna, hvilka innehålla, att en sådan fråga, som denna, som är af natur att kunna förfalla, sedan två Stånd stannat emot två, skall förfalla, och att det skall förblifva vid hvad som tillförene stadgadt varit, utan att frågan må kunna vid samma riksdag ånyo upptagas. Således kan intet beslut derom vidare fattas, och följaktligen kan frågan ej till förstärkt StatsUtsk. hänvisas. Frih. Cederström:
Den är ej grundad på den skarpaste sophism; den är någorlunda grundad på historisk forskning, ehuru jag icke är hisloricus till profession. Jag har sett mig om, innan jag i delta ämne vågade inom national-representationen uttala en öfvertygelse. Jag har dermed dröjt. Jag är icke heller barn. Jag är nära lika så gammal som Frih. Boye och har således trampat barnskorna skäligen allvarsamt. Slutligen vill jag fråga Frih. Boye, som beklagat sig deröfver, att sedan hans första förslag föll, skulle vägen blifvit slängd för hans åsigter att göra sig gällande, om det icke var Hr Frih:n sjelf, som hegärde att qusestio an skulle afgöras först innan qusestio quomodo förekom, om icke åtskillige ledamöter dervid erinrade, att afgörande! af qusestio an, utan sammanhang med qusestio quomodo, skulle i tillämpningen möta många svårigheter? Men Hr Frih:n var varm i sitt påstående ända derhän, att då Hr Frihtn för tidigt yrkade propos. på sin sats, nödgades Hr Frih. o. Landtm, förklara, att propos. icke kunde framställas förrän öfverlaggningen var fulländad; och dermed åtnöjde sig Hr Frih:n, som likväl fick sin vilja fram deruti, att hans förslag var det första sorn framställdes i delta ämne. Att Hr Frihtn icke segrade i voteringen, tori5 H. 5o Dun 31 October f. m. lie icke förundra honom, då pluraliteten naturligtvis skulle utfalla efter individernas öfvertygelse, och icke etter Hr Frihtns önskan. Hr von Hartmansdorff: Man har yrkat, alt frågan om den andra kammarens sammansättning skall först löretagas: jag hemställer, om ej den rätta ordningen är att först få veta hvaruti det hela består, innan man börjar att göra fördelning deraf. Jag tror således, att ilen ordning, som blifvit iakttagen, är den rätta. beträdande Fiih. boyes anmärka. så är om sättet att gå tillväga så grundligt taladt af Hr Lefren, alt jag nu icke har något att dervid tillägga. För dea blifvande behandlingen torde det tillåtas mig att göra följande anmärkning:
Örn sluteliga utslaget sedan äkulle bli, att Stormen iallena hindrat Fartygets rätta manoeuvre, så vore ju i förra fallet tillfredsställelse mera vunnen) i den senare deremot en dubbel saknad. Malmo Discont är genom oredlig förvaltning och tillgrepp kommen på obestånd — der är en gifven brist, efter sannolikhet af 400,000 H:dr utom förlusten af Actie-Capitalet och de förut till bristers betäckande afsatte besparingar, som utgjorde tillsammans 256,000 R:dr nemligen: Förenämnde « - 400,000 R:dr. Actie - Capitalet » 100,000: —- Besparde Medel - 156,000: Directeurernes tillgångar uppskattade till * 70,000: — Utgöra tillsammans 726,000: — eller den Summa, sorn dels redan är bestämdt fö^loiad» dels vidare påräknas, att icke inflyta. Staisodi Bdnho-Vtskottens Betänkanrlen. 1203 Efter mitt begrepp om Lagens tillämpning, äga Actie ägarne, hviifken rätt, att något återfordra af detas tillskott, ej heller skyldighet, att nägot derutöfver gälda, Återstår derefter Banken och Innehafvärne af Discontens papper stt draga förlusten. Alimähna förtroendet till de af Konung Oell Ständer medgifne Discont - inrättningar har af ofedliga förvaltare blifvit bedragit: Och den, som insatte sine penningar i Malmö Discont, borde, vid betraktande af Inrattningarnes allmännelighet och natur, icke blifva sämre handterad, än den, som anföftrodt sine åt de bägge andre; rhen, då hU emedlertid följderne af det brottsliga förfarandet mäste någon träffa, kart fen sadan förlust för Fordrings-ägatne icke undvikas. Det ät likväl med afseende på det enä
Det är på denna grund jag tror att Hr Dalmans motion förtjenar afseende och förenar jag mig derföre med honom i anhållan om återremiss. Gr. Sparre: Jag ber blott att få med några ord bemöta den siste talarens anmärkn. Han har fästat sig vid mitt uttryck, Den 22 April. dä jag säde: »att den omständigheten, att en person försatt sig r det tillstånd att han icke kan göra alla personer rätt utan mäste afträda sin egendom till deras förnöjande, ger anledn. till misstanke att han icke liar alldeles rätt förfarit», och påstått att detta mitt yttrande skulle innebära detsamma som det under franska revolutionen begagnade uttrycket: »soupconné d’etre suspcct.» Jag får fästa den värde talarens upmärksämhet derpå, att förhållandet är något olika. Då en person icke kan betala sina skulder så blir han insatt i bysättningshäkte. Om han då gör konkurs, så utsläppes han ur bysällningshäktet, men får i stället en förpligtelse att hålla sig inom sina rum. Konkursansökningen hindrar således i någon mån den stränghet hvarmed lagen förut behandlar den som icke gör sina borgenärer rätt. Men deraf följer icke nödvändigt att han skall hafva den fullkomliga friheten alt vistas hvar som helst. Detta stadgandet att han skall vistas i sitt hus står således i någon öfverensstämmelse med stadgandet om bysättning; och vi veta, mine Hrr, att lagstiftningen icke ansett sig kunna gå så långt att den borttagit detsamma. Det är således icke endast på grund af denna misstanke, utan det är äfven derföre att det band som lagen redan förut lagt på gäldenären, derigenom blir lindrigare, som detta stadgande finnes, och det är kanske icke skäl att göra det alltför lindi igl, för att derigenom sätta gäldenären i frestelse att missbruka sin frihet till flykt. Delta har varit orsaken hvarföre Ulsk. ansett sig böra bibehålla detta stadgande. Hvad för öfrigt angår Hr Hjertås yrkande att andra ansvarsbestämmelser borde införas i lagen, för den händelse att gäldenärens obestånd ägt rum någon tid förrän konkursen börjades, så tror jag att 3 Kap. KonkursLagen innehåller sådana ansvarsbestämmelser.
I öfverensstämmelse med hvad jag haft äran yttra, anhåller jag om återremiss af utlåt, i hela dess vidd, och, förvissad att Bevilln.Utsk. icke saknar tillfälle att genom en för de skattdragande omärkbar tillökning på consumtionsbevillningarna fylla hvad som befinnes brista uti närvar, tillgångar för de oundgängliga s t a tsb e h o f ve n, yrkar jag, att StatsUtsk. må framlägga till RiksSt:s bepröfvande och godkännande, hvad rättvisa och billighet fordra, samt hvad som är af behofvet påkalladt för nationens försvar, för betryggande af dess sjelfständighet och för tillfredsställandet af nationens anspråk på en framskridande förbättring uti administrationens alla delar. Hvarefter Hr af Billbergh muntligen tilläde: Då hela 2:dra hufvudliteln nu är före, anhåller jag att äfven få göra en anmärkning vid den punkt, som handlag om Tullverkets stat. Jäg vill härvid icke tala hvarken för eller emot den åsigten, huruvida tullcassan sjelf bör betala postporto för alla embetsbref, ehuru mycket kan invändas emot en sådan åsigt, särdeles då man besinnar, att en stor mängd af dessa bref utgöras af utkommande författningar, som måste med posten öfversändas till vederbörande tulltjensteman i landsorterna; utan jag fäster mig hufvudsakligen vid Utsk:s förslag att, med erkännande af Tullverkets fribrefsrättighet, icke destomindre tillförbinda Tullverket att förskottsvis erlägga postporto, som sedermera vid årligen skeende liqvid skall af Postverket återgäldas. Utsk. har väl ansett missbruk med fribrefsrättigheten härigenom lättare kunna förekommas; men det torde ligga öppet för hvar och en, att just motsatsen inträffar, ty så länge brefven betalas, har Postverket ingen rättighet att undersöka deras innehåll, hvaremot, i händelse de gå med fripost, controllen emot möjliga missbruk skulle finnas hos både Tullverket och Postverket. Då således detta förslag blott leder till en vidlyftig redovisning inom begge embetsverken och snarare till skada än till gagn i afseende på controllen, önskade jag, att Utsk. måtte frångå detsamma.
Jag får derföre förena mig med deni, som yrka bifall till Utsk:ts förslag i denna del. Hr von Ehrenheim, Per Jakob: För min del kan ing icke annat än beklaga, att R. St:r icke från början antagit den grundsats, att orter, genom hvilka jernvägar anläggas, skola betala ifrågakommande expropriationskostnader; och synes m;g, om nu detta misstag en gång blifvit begånget och svårligen kan hjelpas, hvad de stambanor beträffar, som redan äro under byggnad, det dock vara af stor vigt, att inga banor vidare byggas, utan att den riktiga grundsatsen vinner erkännande. På samma gång som stambanorna gagna landet i sin helhet, så gagna de ock företrädesvis de trakter, som de genomlöpa, och det är derföre billigt att dessa trakter i någon mån företrädesvis till dem bidraga. Väl gäller detta mindre för Orebro-Halsbergs-banan, som egentligen är en utfart sbana Den 25 April f. m. 331. fartsbana för hela den norra delen af medlersta Sverige, men äfven den har ett distrikt, som deraf i lörsta rummet drager nytta, och det är nästan en fördel att hörja tillämpning af den nya grundsatsen här, emedan det sedermera holde blifva omöjligt att frångå den i fråga om andra banor. Det är för öfrigt alldeles otvifvelaktigt, att expropriationskostnaderne, som nu upgå till ganska stora summor, skulle betydligt minskas, om de erlades af de i jernvägen närmast intresserade och icke af Staten. Jordegarne skulle minska sina fordringar af omtanka både för sitt eget och sina grannar* intressen. Att svårigheter i praktiskt afseende skulle möta vid tillämpningen af ifrågavide grundsats, vill jag väl ej bestrida, men otvifvelaktigt skulle de kunna ölvervinnas på det enskildta altalets väg, om expropriation, utan kostnad för Staten, blefve vilkor för jernvägsanläggningen. Att deremot besluta en jernvägsanläggniug i viss rigtning och på samma gång påbjuda sammanskott inom en viss ort till expropriation, vore, efter min tanke, ett högst oriktigt förfarande. Jag förenar mig uti Hr Bildts reservation. Hr Bildt:
I all1894 mänhet fordras ej tvättning och strykning af husjungfrun^ ehuru sådant förekommer. Går man i en daglig amerikansk tidning genom de spaltlänga listorna på » Female servants wanted ». ser man esomoftast vid slutet af hvarje annons orden: no washing and ironing (ingen tvätt och strykning). Sådant lämnas ät kineserna, hvilkas skicklighet inom detta fack är utomordentlig. I stället förekommer i amerikanska hem mycken bakning. I många hus bakas färskt hvetebröd hvarje dag, ty amerikanaren sätter stort värde på att äta detta varmt, som det kommer ur ugnen (en lika oförklarlig som ohälsosam vana för resten). P å sommarn, då det är olidligt hett, är denna bakning just ingen angenäm sysselsättning. Men trots de besvärligheter, som möta, har den bildade svenska flickan, som tager tjänst i ett amerikanskt hem, dock den fördelen att alltid blifva humant och aktningsfullt bemött, och hon skall, sedan hon väl en gång lärt sig att arbeta, ej finna sig alltför illa. Experimentet är emellertid farligt, och jag vill ej råda någon att försöka det, som ej är absolut nödd och tvungen därtill. För dugliga, starka och hurtiga svenska tjänsteflickor är det åter, såsom synes, ej så stor risk att korsa Atlanten. Det blir de svenska husmödrarnas sak, att genom tjänliga reformer, först och främst i behandlingen af sitt tjänstefolk, söka utjämna olikheterna mellan borta och hemma samt minska det missnöje, som, närdt af bref från bekanta i den stora republiken, esomoftast gror i våra tjänarinnors hjärtan. Travel / ing gentleman. Pärmar till Iduns romanbibliotek. För att tillmötesgå allmänt uttalade önskningar ha vi nu låtit tillverka och tillhandahålla vackra pärmar till Iduns romanbibliotek för föregående år (delarne I — IV).
Majit genom nådigt bref den 12 Juni 1849 täckts föreskrifva ett förändradt sätt för behandlingen af anmärkningsmål rörande de från länen inkommande fångvårds-räkenskaper och revisorn hos Styrelsen derigenom fått ökade göromål, har Styrelsen i det underdåniga förslaget i stället för ofvanberörde arfvode uppfört lön för ytterligare en Kammarskrifvare, som Styrelsen anser behöflig ej mindre för granskning af nämnde halfva revisions-lott, än äfven för att i öfrigt tillhandagå Revisorn med diarii-föring och förefallande renskrifning. Enär de hos Styrelsen anställde tvänne Vaktmästares göromål i ganska betydlig mån ökats, så att deras tjenstgöring nästan uteslutande upptager hela deras tid och verksamhet, hvarigenom de äro förhindrade att på annat sätt förskaffa sig något bidrag till sin bergning, har Styrelsen, i enlighet med hvad Styrelsen i dess underdåniga förslag till stat för år 1850 hemställt, för dem föreslagit en löneförhöjning af 50 ridr för dem hvardera. I anledning deraf, att Sekreterarens tid är fullt upptagen med de göromål, som honom i denna egenskap tillkomma, samt det understundom visat sig hinderligt för göromålens gång, att Sekreteraren, som nu tillika är ombudsman, måste i denna egenskap uppvakta vid härvarande domstolar, då hans närvarande i embetsrummet påkallats, har Styrelsen, i enlighet med det underdåniga förslag till instruktion för Styrelsen, som nu är under pröfning Bil. jY: o 1. till K. Maj.ts Prop. om Statsverk. 1 Sami. 1 Afd. 1 Haft. 4- 26 Kongl. Maj.ls Prop. om Statsverk. i$50. och innan kort kommer att underställas Eders Kongl. Maj:t, funnit sig böra undcrdånigst föreslå, att en serskild ombudsman måtte få antagas och i sådant afseende i det underdåniga Statsförslaget uppfört ett arfvode af 200 r:dr.
Jag förenar mig i den hemställan, som Hr Aminoff gjort, att punkten måtte återremitteras till Bevilln.Utsk., för att närmare upplysas. Det förefaller mig, om det verkligen är afsigten att dessa 4 ndr skola gå till stalscassan, såsom hade statseassan verkligen förbehållit sig allt för många friplatser vid represenlationerne. Frih. Cederström, Thure Fredr.: Som i 14 § bland öfriga lill städerna hörande personer blifvit förbigången en hel dass af personer, om hvilka det icke blifvit bestämdt huru de skola taxeras, så får jag vördsamt föreslå ett tillägg uti denna §. Förhållandet är nemi. att, enligt flera K. resolutioner, dels gemenskapen vid garnisonen i Stockholm, dels gevärsfacloriarbetare, saltpetersjudare, krutarbetare, tyghus-, archlieoch rustkammarebetjente samt Stockholms stads sprntlagare, jemte flera andra personer, som äro anställde vid Iv. M:s verk och stater, blifvit medgifne rättighet att utöfva handtverk, dock utan rättighet att sätta sig tillsammans och hälla verkstäder eller salubodar. Af detta förhållande har det inträffat, att hos taxeringscomitéen här i Stockholm uppstått mycken oenighet, huru dessa personer borde beskattas, enär en stor del af taxeringsmännen påstått, att sådana personer borde taxeras såsom borgare, hvilket blifvit för dem ganska betungande, men andra deremot ansett, att de borde jemföras med Kronans handtverkare vid amiralitetet, artilleriet eller fortificationen och således påföras bevillning till ett belopp af 2 r:dr b:co. Afven inom pröfningscomite'erna hafva i dessa frågor olika beslut blifvit fattade, i följd af olika åsigter hos de personer, som i comite'erna deltagit, hvaraf händt, att omnämnde personer än blifvit påförde bevillning till 15 r:dr b:co och än taxerade till blott 1 r:dr b:co.