Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af den håfven J fått denna sjelfskrifvenhet, åt den skolén J lemna den tillbaka. För egen del får jag säga att jag icke fruktar detta lillbakalemnande, ty jag tror att R. o. Ad. skulle icke förlora serdeles mycket derpå. Jag tror alt R. o. Ad. äfven sedan skulle komma att utöfva lika mycket inflytande på nationens allmänna ärender som hitlils. Jag påminner mig en Ledamot af delta Stånd, som för några år sedan sade att Svenska Adeln måste, likasom Romaren Curtius störta sig i sin egen graf. Jag tror äfven då denna sats. Afven jag är öfvertygad derom, att Svenska Adelns tole i historien, Den 15 Februari f. m. såsom Stånd börjar alt nalkas sitt slut, men Mine Hrr, jag liar den känslan af mina fäders minne, att jag vill att på denna graf skall resas ett monument, på hvilket grafskriften skall lyda något annorlunda än raderna i detta förslag. Jag har den känslan deraf, att jag härstammar ifrån en gammal slägt, att jag vill att innan Sveriges Adel lemnar sin sjelfskrifvenhet, den skall tillse att det nya representationsförslag, som antages, om det icke upfyller alla de fordringar, man gör på en representation, åtminstone uti sig eger fröet lill utveckling derhän. Svenska Adelns röle har fordom varit för stor, att den skulle slutas på det sätt, som man nu föreslagit. Hr Flach, Johan Fredr. Philip, anförde skriftligen: Rikets Sl:r befinna sig i dag, med hänsigt lill den nu förevar:de vigtiga frågan, hufvudsakligen på samma ståndpunkt, som vid Riksdagen 1844—45, då, efter förkastandet af ett på allmänna val byggdt represenlisförslag Consl.Utsk. till R.
Då jag redan anfört, att jaglen å rapphöns i Aug. månad är så godt sorn'ingen, så vill jag äfven öfvergå lill den af flere talare förordade åsigten, alt liden för början af denna jagt mätte framflyttas från d. 1 Aug. till d. 1 Sept. Den härpå lill bifall å 4:de punkten framslälda propos. besvarades med Nej, och då efter med blandade Ja och Nej besvarade propos:r till bifall å Frih. Cederströms förslag och till afslag å denna punkt, propos. gjordes till antagande af Frih. af Ugglas’ förslag, att bifalla denna punkt, med den förändring, alt deri infördes ”Nov.” i st. f. ”Dec.” månad, ropades starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 5 och 11 dennes på bordet lagda Utlåt. JVs 212, i anledn. dels af K. M:s Nåd. Propos. om anslag till hospitalernes förbättrande, dels af väckte motioner, ang:de inrättande af ett hospital för hufvudstaden. Ånyo föredrogs Serskildta Utsk:s d. 8 och 11 dennes på bordet lagda Betänk. JV1 15, i anledn. af motion om förklaring af K. M:s Nåd. Kungörelse d. 1 sisth Juni, ronde ansvar för bränvinslillverk ning på Söndagarne under den tid af näslk. höst, då bränvinsliränning är tillåten. Frih. af Ugglas, Curt Gust.: På de af Hr von Hartmansdorff och Fiih. Stjernstedt uti deras reservationer upgifne skäl, anhåller jag, att dessa motioner icke måtte till någon åtgärd föranleda. Ilr Hjärne, Harald: Jag instämmer med Frih. af Ugglas uti hans anhållan, att desse motioner icke måtte till någon åtgärd föranleda, och får jag tillika gifva tillkänna, att jag icke varit i Utsk. uärvar:de, dä denna fråga der behandlades.
Vid beviljande af det anslag, som alltsedan 1812 A'arit å Riks-Statens 3:dje Hufvud-Titel uppfördt till Exercitie-Sqvadronens underhåll och som för det närvarande utgör 22,000 R:dr, hafva ock Rikets Ständer uttryckeligen erkänt såsom grundsats, att Exercitie-Sqvadronerna borde på Statens bekostnad underhållas, ehuru det anslag, sorn af Kongl. Maj:t vid 1812 års Riksdag äskades och af Rikets Ständer beviljades, hade afseende endast å de Skånska och Småländska Cavalléri-Regementerna samt också endast till deras Exercitie-Sqvadroner blifvit användt. Då likväl Lif-Regements Dragonoch Husar-Corpsers årliga Recrutoch Remontmöten, för hvilka kostnaderna nu drabba Nya PassevolanceGassan, äro till ändamål och beskaffenhet alldeles enahanda med de förstnämnda Cavaileri-Regementernes Exercitie-Sqvadroner, finna Revisorerne att, ehuru denna utgift för ett i sig sjelf nyttigt ändamål, hitintills efter antagen oklandrad praxis utgått af Möles-Passevolance-Fonden, rättvisan likväl fordra, icke allenast att samma fond hädanefter befrias från berörde, 3:djc IIufvud-Titeln rätteligen tillhörande, kostnad, för hvilken tillgång inom densamma alltså bör beredas, utan ock att hvad som i sådant hänseende ifrån Nya Passevolance-Fonden oriktigt utgått, varder densamma ersatt. 3:o. Kostnaclen för Instructions-Bataillonen på Drottningholm liar år 1835 blifvit af Nya Passevolance-Fonden bestridd med 8,107 R:dr e sk. 3 r:st. Af hufvudsakligen enahanda skäl med dem, som äro i lii O 7 regående punkt anförde, synes det icke tillkomma Nya Passevolance 87 — .
Och då jag ådagalagt, att genom hemmantals-räntans upphäfvande, icke allenast en rubbning af ägande-rätten uppstår, utan äfven ett missförhållande i skattebidragens utgörande samlnillsClasserna emellan föranledes; hyser jag den fasta öfvertygelsen, att den ifrägaväckta åtgärden icke kan komma att äga rum, utan begge Statsmakternas sammmanstämmande beslut, hvartill jag äger så mycket mera stöd af den försäkran, Konungen i 16 §:n af Reg.Formen gifvit Svenska folket. För öfrigt anser jag , att lättnad för jordbruket i dess skattebidrag betydligen skulle vinnas — och som af mig lika varmt med de värda motionärerna önskas — 0111 Konungs och Ständers gemensamma beslut örn räntepersedlars sammanslående och förenkling sattes i verkställighet. Ur Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme i eftermiddag kl. 6 att fortsättas, och anmodade Hrr Bankmän, för hvilka anslag till sammanträde då var gjordt, att i stallet sammanträda i morgon förmiddag kl. 11. Hr Rääf uppläste följande: På bordet hvila tvänne motioner af den mest vigtiga art, öfverensstämmande i förslag om heminantalsräutans upphäfvande. Man har i dessa memorialer, synnerligen i det sednast föredragna, sökt bevisa, att denna fråga berodde ensamt af 11. St:s afgörande, och att Konungens nåd. bifall till ändring i förra förhållandet ej vore erforderligt. Mig synes Reg.Formen innebära helt annat. Den säger i 5y §:n, att Konungen låter till Utsk:s öfverläggning Den 5 Felrua ri. framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilka behof genom bevillning böra fyllas —■ det är således ej Statens ordinarie ränta, som underkastas denna pröfning, endast hvad dessutom, utöfver deras belopp, kan vara erforderligt. § 61 stadgar, att alla afgifter , som i 6o§:n uppräknas, skola utgå en viss gifven tid; men i denna 6o:de äro endast bevillnings-titlar specificerade, sålunda en tydlig skilnad gjord mot aila ordinarie räntor, hvilka för alltid äro beviljade.
Af sådana skäl ville motionären föreslå, att en revision af alla författningar angående edgång måtte i vederbörlig ordning företagas, på det användandet af alla umbärliga eder kundeafskaftas, och att, oberoende af en sudan allmän revision, Ki~ 24 Ållin. Besv.- och Ehon.-Utskoltels BetänkandeN:o 34. kets Ständer måtte i underdånighet anhålla om en sådan förklaring af nu gällande lag och författningar, att upprepande af en redan aflagd ed icke vöre bchöfligt och att, 1 följd deraf, en hvar, hvilken redan aflagt enahanda ed med den, hvartill han, enligt något visst lagstadgande, kunde vara pligtig, blefve fråa samma eds högtidliga förnyande frikallad. Uti denna motion hafva hr kontrakts-prosten Linnarsson, hr doktor Sandberg och hr Kongl, hofpredikantea Hasselrot förenat sig, med förklarande, det de ansågo åtskilliga nu påbjudna edgångar öfverflödiga och att vittneseden kunde afskaffa» i det fall, att den icke af åklagare eller parter uttryckligen fordrades. Efter öfvervägande af hvad sålunda af motionärerne blifvit framställdt, har Utskottet, som delar den öfvertygelse, att många af nu gällande edsformulärer äro mindre lämpliga, och att vid åtskilliga tillfällen förnyade eder och edsförphgtelser torde kunna umbäras, ansett sig böra i så måtto fästa afseende å motionerna, att Utskottet vördsamt tillstyrker, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t i Nåder täcktes förordna om en revision af nu gällande föreskrifter i afseende å eder och deras användande. Stockholm den 27 Januari 1854. Reservation har blifvit anmäld af hr Bråkenhjelm, Per Reinhold. STOCKHOLM, f. d. Schultze’3 Boktryckeri 1854. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 3S. 1 W:o 85. Ank. til! Exp.-Utsk. d. 51 Jan. 1854, kl. 12 midd.
Från början gjorde jag mig icke några särdeles stora förhoppningar om skarpskytterörelsens resultater, men då nu dessa föreningar ökat sig till en grad, som öfverstigit min förväntan, så böra de på allt sätt uppmuntras, och om de taga en ännu större utsträckning, anser jag, att armécns befäl, mot lämplig ersättning, borde åläggas att exercera skarpskyttarne. Vidare ha vi frågan om de beväringsskyldige, som skola blifva officerare, eller om en officersreserv. De för dem uppställda fordringarne synas mig alltför ringa, och för min del Den 25 November. 151 kan jag icke annat än finna det högst betänkligt, om vi uti vår armé skulle införa ett sådant element. Danmark har ock under sista kriget haft en sorglig erfarenhet af den ringa bildning dessa reserv-officerare ega, hvarföre man äfven föreslagit, att de hädanefter skola undergå afgångsexamen från läroverk, 8 månaders kurs i krigsskolan, 4 månaders garnisonstjenst samt en eller två läger till 45 dygn. Hvad vidare landtstormen angår, har jag deremot intet väsendtligt att anmärka, men jag kan dock icke inse skälet hvarföre K. M. i sin Propos. skiljt sig från Landtförsv.-komitéen och föreslagit, att Kompanicheferne skola utnämnas af Konungens Bef:de i st. f. af K. M., ty om K. M. ansett sig böra utnämna befälhafvare för skarpskytteföreningar af 30 till 40 man, så borde han väl äfven kunna utnämna till dessa platser, hvars besättande är af mycket större vigt. På grund af de skäl, jag nu haft äran anföra, kan jag ej gilla de i den K. Proposm framställda grunderna för arméens och bevärings-inrättningens ombildning, och måste dessutom tilllägga, att det är med största förvåning jag sett densamma nu framläggas. Det förvånar mig, säger jag, ty då Regeringen framlagt ett representationsförslag, för hvars genomförande K. M. väl bör vara högeligen intresserad, är det besynnerligt att nuvarande St:r skola fastställa grunderna för ett förslag, som i sin vidare utveckling skall afgöras af en kommande representation, hvars åsigter kunna vara helt olika den närvarandes.
St:s sida, men denna afsigt icke kunde vinnas, då målen behandlades af Ekon.Utsk , hvilket enligt 34 §:n Riksd.- Ordn. har sig ålagdt att handlägga endast sådana mål som i önskningsväg böra hos Konungen anmälas; så ansåg Utsk. sig icke böra upptaga dessa mål, på det att desamma måtte, efter behandling i något annat Utsk., kunna föranleda till beslut af R. St., svarande emot motionärens syfte. Hvad enskildt beträffar den fråga, som har på förmiddagen förevar, så var den af den art, att den efter Utskrs förmening, genom sina bestämmelser i första momentet, åsyftade en verklig inskränkning i Konungens rätt att tillsätta embetsmän, då deri afsågs att för de högre graderna skulle erfordras samma examina, som för de lägre inom samma embetsmannabana. Det lärer af hvar och en, som känner gången af det allmänna lifvet, vara insedt, och enskildta exempel hafva visat, att en person kan genom deltagande i allmänna värf, i hvilken väg som helst, inhemta vida större skicklighet, än den, hvarpå prof någonsin kan afläggas genom en cancellieller annan academisk examen i yngre år. Enligt den framställning, som motionären åsyftat att Ständerne måtte till Konungen frambära, skulle det dock för Konungen blifva omöjligt att till högre civila embeten utnämna sådana personer, som på sin föregående bana, exempelvis på den militära vägen, icke hade tagit de föreskrifna examina, om än för öfrigt aldrig så duglige och ut - Den 20 Mars c. ra. 44 * utmärkte miin. — De a:ne sednare niornenterne af samma motion innefatta anmärkningar eller anledningar till klagomål öfver Konungens åtgärder i befordringsärcnden, dem motionären bestämdt förklarar, alt de, efter hans åsigt, stått i strid med de i 28 §:n Reg F:n uttryckta föreskrifter.
En ännu större sådan, hvilken mycket eftersökes af de förmögnare, är ett slags små hvita ålar, hvilka fiskas i vissa floder och ses i stora högar på fiskmånglerskornas bord. På utländingen göra de ett högst obehagligt intryck, då de ej äro större än daggmaskar, men hafva små hufvuden och ögon snarlika ormens. De kokas i vatten och lära vara mycket delikata, men själf hade jag aldrig mod att smaka på dem. I fråga om bakelser och sötsaker tyckas spanjorerna icke stå efter andra nationer, tvärtom förvånas man öfver den mångfald och det öfverflöd sockerbagardiskarne erbjuda köparen. V i d jultiden anstränger sig en konditor isynnerhet för att locka köpare, och hvarje olika landskap i Spanien sätter i omlopp något för detsamma egendomligt slag af knäck, mandelmassa eller tårta. Staden Toledo öfversvämmar dessutom hela landet med stora runda askar innehållande fin marzipan, merendels i form af en hopslingrad 151 orm, med ett hiskligt hufvud, försedt med både tunga, gadd och ögon. För öfrigt tyckes den spanska kokkonsten, i få ord sagdt, egentligen bestå af skicklighet i att handtera stekpannan, ty denna begagnas ständigt, icke blott blott till stekning, utan äfven till kokning och stufning. En spansk spis lämpar sig ej heller för kokkärl sådana som våra. Den ser ut som ett stort fyrkantigt altare af hvita glacerade kakel med två eller tre små rektangulära fördjupningar med järngaller till bottnar. Dessa fyllas nu med de träkol kolhandlaren hvarje vecka aflämnar i en eller flere säckar, och med tillhjälp af en pust börja de snart glöda. Sedan gäller det blott att väl och stadigt kila in lerkrukorna i den röda massan eller att på densamma balansera stekpannan, så att ingen olycka händer, samt att ständigt förmedels pust och nya kol hindra elden att slockna. Diskuterar man någon gång med sina spanska vänner och uttalar sin förvåning och beundran öfver den sparsamhet och måttlighet man ser öfver allt, rycka de ofta blott småleende på axlarne och gifva luft åt det vanliga utropet: » Que quiere Usted! » (Hvad vill ni! Que voulez-vous!)
St:r föreslå de medel och åtgärder, som erfordras till upbringande af Rikets ångflotta, inom en tidrymd af 15 år eller mer, till ungefärligen dubbel storhet mot den af Chefen för SjöförsvarsDepart-.tet föreslagna i StatsRådsprot. af d. 14 Okt. 185G.» Jag anhåller, att detta amendement till min och Erih. Sprengtportens motion måtte remitteras till StatsUtsk. och att det måtte delgifvas MedStm. Slutligen ber jag att få förklara, att jag äfven i en annan sak kommit till bättre åsigter än förut. Jag yttrade i sista plenum att min afsigt endast var att väcka Ständernas up märksamhet på nödvändigheten af vårt sjöförsvar; men nu skall jag äfven, så vidt i min förmåga står, försöka att genomdrifva detta amendement till min motion, och jag skall försöka att bemöta de inkast och anmärkmr, som kunna göras deremot af Gr. Platen, eller af hvilken annan som helst, som delar hans åsigter; jag skall bemöta dem mening för mening, ord för ord, bokstaf för bokstaf. Icke som om jag på något sätt skulle vilja betvifla den fosterlandskärlek, som ligger till grund för dessa åsigter, men jag skall försöka, så mycket i min förmåga står, att ådagalägga sanningen af de militära grundsatser, som jag här tagit mig friheten för R. o. Ad. framlägga. Vidare ber jag få förklara, att det skulle vara ett upfyllande af min skönaste förhoppning, om den man, som Gr. Frölich vid sista plenum sade stod bakom mig, slutligen skulle visa sig bära det vackra namnet af Sveriges R. o. Ad. eller det ännu vackrare af Svenska folket. Den nu väckta motionen begärdes på bordet. Frih. Raab, Carl Adam: Det är möjligen orätt af mig att i denna fråga upträda, då Hr Brakel icke endast i föregående plenum underhöll R. o. Ad. med en många timmars föreläsning i detta ämne, utan äfven har förklarat, att han skulle bemöta mina inkast mening för mening, ord för ord, bokstaf för bokstaf.
Ständer vördsamligen meddela; Hvarförutan Utskottet beträffande den X sammanhang dermed stående frågan om nödige medel till Theatern? underhållande nu afgifva? serskildt utlåtande. Stockholm den 12 Maj N:r 233, Riksens Högloft. Stunders Stats - Utskotts Utlåtande s i anledning af Kongl. Majlis Stats-TJtslicntets Betän&andeni *3 37 Nådiga Remiss angående Svenska Theatrens underhåll. Jemte det Kongl, Majlst uti Nådig skrifvelse den 22 sistl. December tillkännägifvit huruledes Inkomsterna från Colonien St. Barthelemy blifvit sedan sista Riksdagen disponerade, och. dervid, i anseende till desse intraders förminskning förklarat, det Kongl. Majtst förväntade, att om Svenska Theatren sorn härutaf de senare åren erhållit ett bidrag af 30,500 Ridr årligen, skall upprätthållas, nödige medel dertill af Rikets Ständer måga anslås, helst denne Inrättning, betracktad under d^ss enkla inflytande på Svenska Språket och Litteraturen icke borde kunna lemnäs utan det afseende, sorn Nationens stigande odling förtjenade, har Kongl, Majist geno/n Nådig Remiss den Gite uti den» ne månad till Riksens Ständers Stats - Utskott öfverlemnat ett af Theater-Directionens Ordförande Herr Öfverste Karmriar-.Tunkaren och General-Majoren m. m. Grefve Gust. Löwenhjelm i underdånighet ingifvet Memorial i detta ämne, så lydandet ”Eders Kongl. Majus Theaters närvarande belägenhet tvingar mig att å nyo 1 underdånighet vända mig till Eder Kongl. Majst med underdånig anhållan om Eder Kongl. Majus Nådiga bistånd. Det är icke hufvudfrågan, nemligen deni om Theafrens framtida ödes bestämmande, jag nu ämnar vidröra.
Användande sina öfriga inkomster mestadels till andras nöje och tjenst, visste han med sig, att han äfven med dessa mest riktade ”väns vänner”; och i känslan, att vara så till vida långt oegennyttigare än sina företrädare, försmådde han eller förgat, sangvinisk som han var, att likna dem i försigtighet och skrymteri. I alla fall kräfver rättvisan, att, emot denna tvifvelsutan högst klandervärda pastorats-köpenskap, lägga i andra vågskålen den inrikes-politik, till hvilken han oaflåtligt sökte leda sin Konung under de sednare stormiga åren af Gustaf III:s lefnad, och som i ofvannämnda bref – med anledning af Stjernelds qvarhållande i fängelse ännu länge efter riksdagens slut – sammanfattar sig i detta likaledes karakteristiska yttrande: ”Allernådigste Konung! Hör icke dem, som tala illa om medborgare! De veta icke hvad de bedja. Hör oss, som i glädjens och sorgens dagar unnat andra godt; och Eders Majestät skall i en allmän kärlek återvinna sitt lugn”. – Öfverhufvud funnos godt och ondt hos denne man så blandade, att det förra, genom både sin beskaffenhet och sin öfvervigt, oundvikligen bestämmer efterverlden till omdömet: han var en god man. Hans grundfel bestod egentligen deri, att han äfven i det goda var till öfvermått en ”lustig broder”. Ett tyskt bond-ordspråk säger: Lustig gelebt und selig gestorben, Heisst dem Teufel die Rechnung verdorben; och detta tyckes, i det längsta, varit hans innersta valspråk. Det motsäges icke ens af andan och tonen i hans sista anteckningar, ehuru skrifna under gulsot, vattensot och mångfaldig förtret; icke heller af den återblick på sitt lif, hvarmed han valde till inskrift på sin likkista: ”Då det bäst varit hafver, så hafver det möda och arbete varit”.
Till försvar för en motsatt åsigt, skulle väl kunna anföras det kända ordspråket: ”Fiat justilia, pereat mundus”; men Regeringsprinciper, utgående från sådana grundsatser, kan jag åtminstone icke hylla. Gr. Lewenhaupt, Patrik Adolf: Jag anser mig så mycket hellre böra instämma i det yttrande, som af Ur von Rosen här blifvit framstäldt, som hvad han nämnt hafva inträffat partielt i Christianstads län, var det generela förhållandet i Hallands län. Det var icke heller af mig oförulsedt, att en sådan nöd skulle inträffa, derföre att jag redan föreg:de höst, då slutberäHelsen öfver årsvexten af mig lill K. M. inlemnades, anmälte, att det var anledn. till den förmodan att det år 1847 skulle blifva spanmålsoch foderbrist, och jag får tacksamt erkänna, att K. M. sökt så mycket som möjligt bidraga till nödens hämmande genom alt bevilja ett understöd af 80,000 r:dr b:co. Att detta understöd likväl icke var tillräckligt, det kan jag intyga, ty det är mig bekant, att det knappt räckte till brödföda och att flere icke kunde erhålla så mycket bidrag af detta understöd, att de derigenom kunde skaffa sig tillräckligt säd, för att dermed beså sin jord, hvarföre också ganska mycken jord blef osådd. Hade R. M. icke uppfyllt det för handen varande behofvet genom förbud att utföra spanmål, så hade vida större olyckor inträffat, ehuru de som timade voro stora nog. Jag anser således den här framställda anmärka! att exportförbudet varit obehöfligt, obehörig. I Hallands län, såväl som i Skåne, har man välsignat exportförbudet, och äfven jag har gjort det och gör det ännu i denna stund. Hr af Dahlström, Gust. Jakob: Af Gr. Anckarsvärd har blifvit yttradt, att Regeringen har varit i saknad af riktig kännedom om förhållandena inom landet, då den kunde besluta ett förbud emot export af spanmål sisth sommar. De sista värde talarne anser jag hafva uppdragit en sådan tafla af landets nödställda belägenhet, alt Gr:s yttrande i detta fall synes vara fullkomligen vederlagdt.
Maj:t likväl icke böra lemnäs utan uppmärksamhet, att ovilkorlig föreskrift, det vädjande borde dess käromål, å första Rättegångsdagen af Tinget, framställa, skulle vid Lagmans-Rätt, der många mål fullföljas, möjligtvis medföra svårighet, samt att på Lagman synes kunna ankomma, att, sedan Parterna blifvit uppropade, med afseende på de hinder, som kunna uppgifvas, och Rättegångsärendenas mängd, bestämma tid för käromålets fullföljd; hvadan Kongl. Majit i Nåder vill föreslå Rikets Ständer en sådan ändring uti 25 Cap. i §. Rättegångs-Balken, att samma Lagrum erhåller följande lydelse: Kongl. Maj.-Is Nådiga Pröpos. N.-o 58. 3 ”Nöjes mnn ej ät tilen Dom eller Utslag, som Härads-Rätt 1 liufvudsaken å Tinget, eller vid laga Syn i jorda tvist eller husesyn å Prestebol, Frälseeller Skattehemman fällt häfver, thå må lian vädja med tre mark under Lagman, antingen genast eller sist innan åttonde dagen gått till ända, then inräknad, thå Domen föll; och Häradshofding skrifve strax å Domen, att han lagliga vädjat , oell bör saken fullfölja å nästa Lagmans-Ting: Vare ock then, sorn vunnit, skyldig, att underrätta sig af Domaren om vädjadt är; och ther så skett, läte ock han tliet teckna till sin rättelse å Dombref sitt; ther må ej fordras serskild betalning före; vädja tlie båda, gånge thermed sammaledes. Parterna skola sedan till Lagmans-Ting komma utan stämning eller serskild kungörelse vid upprop, som af Lagmannen hålles; och utsätte Lagmannen, då första uppropet slutas, genom anslag å Rättens dörr, viss dag derefter innan klockan sju eftermiddagen, såsom then sista tid, hvarå kärande Parter måge theras käromål fullfölja, och svarande Parter till svaromåls afgifvande sig anmäla. Then som thå sig icke infunnit, håfve sin talan vid LagmansRätten förlorat.