Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rubriken lyder sålunda: ”Fördrag emellan soldaterna och deras rotar uti Östergöthland, gjord af Landshöfdingen Stålarm och ratificerad ’’af H. M. den 7 Nov. i685.’'' s2- ”Och på det roten må vetta hvad han kneckten i lön ”årligen gifva skall, och kneckten hafva af roten at fordra, ”så häfver man med K. M:s nådiga tillåtelse och godtfinnande, till rotens bättre styrko och uprättelse, såsom och ”eljest, att kneckten må, så i krigssom fredstider, vara sä”ker at altid åtnjuta sin lön, velat giöra dermed den förordning, det lönen härefter årligen skal vara 25 daler ”kopparmynt, som skal årligen hetalas på 2 terminer Den 36 Mars c. ra. A3- ”Dessutom bör roten årligen gifva k neck ten en slup''klädning af vallmar til rock och byxor, jemte 1 parstrum’’por och ett par Svenska skor, hvaremot kneckten är skyl^- "dig, efter contraetets lydelse och för en billig erkiäntslo at ”arbeta hos sin rote när det af honom begiärs och han in”tet på commendering och sine exercitier sladder eller ock ”elljest sjuker är, S 4— ”Förutan ofvan bemälde lön och släpklädning, skal rosten förse kneckten med torpställe och för honom uppbygga en stugu, med en förstuga, fähus med loga och lada, ”dertil en lialfspans utsäde årligen och äng till lass. ”Är ej eller kneckten tillåtet af sin rota truga eller for”dra matsäck eller fri skjuts när han till mötet blifver upbodat ”eller til audre sine enskylte ärenders förrättande idka, med ”mindre han icke sådant vil låta afräkna uti sin ulfästade ”och stadgade lön, dock at matsäcken icke kneckten öfver ”des värde anslås och beräknas.”
Justitieråden Qviding och Cramér yttrade, att det icke förefölle Justitieråden ändamålsenligt att i här förutsatta fall göra bolagets upplösning beroende af en möjligen med lång tidsutdrägt förenad rättegång, under hvilken rederiets angelägenheter påtagligen måste än värre förvecklas; och föreslogo derföre att, i likhet med hvad Tyska Lagen innehåller, frågan om bolagets upplösning må förklaras böra behandlas vid sammankomst och der, jemlikt pluralitetens beslut, afgöras. Försigtigheten torde dock fordra det tillägg, att, i fall af paria vota, (örslaget om upplösning anses hafva förfallit. Justitierådet Naumann åberopade, i fråga om beslut rörande rederibolagets upplösning och skeppets försäljning, sina vid Förslagets 7 § gjorda anmärkningar. § 23. 9 § 2S Jastitier/idet Naumann yttrade: »Åberopande anmärkningen vid l:a § om användande af ordet »skepp» i Sjölagen, i stället för det i Förslaget adopterade ordet »fartyg,» anser jag den bär projekterade benämningen »fartygsbefälhavare» kunna utan olägenhet gifva vika för det häfdvunna, så väl i vår inhemska som i främmande lagstiftning brukade kortare ordet: »skeppare.» § 26. Justitierådet Naumann anmärkte, att uttrycket: »ådagalagd oskicklighet» torde vara alltför uttänjbart, och att Norska Lagens ord i 9 g: »olydnad mot rederiets föreskrifter eller annat otillbörligt förhållande» syntes tjenligare. § 27. Justitierådet Naumann utlät sig: »Denna § bör, efter min tanke, bringas till öfverensstämmelse med 1 Kap. S § i 1847 års Förslag. Skälet framstår lätt vid en jemförelse.» § 32.
M. skall afgå; och då jag ännu måste anse det oafgjordt, huruvida icke ett bifall äfven af R. o. Ad. till Const.Utsk:s mein. skulle kunna lemnäs, derest icke Hr Landtm, vägrat propos.: så skulle jag tro, att det är så mycket angelägnare, åtminstone för deni som hafva denna förhoppning, lika med mig, att bestämdt utvisa, att det icke är Ståndet, utan Hr Landtm., som tagit det moraliska ansvaret på sig, att icke Slånd-et fått tillfälle alt yttra sig i denna fråga, eller att Ståndet varit derifrån förhindradt genom Hr Landtmts förklarande att betänk, icke vore propos:nsmessigt , ehuru likväl 2:ne Stånds Talmän derå meddelat proposition. Det är af denna orsak, och för att möjligen freda Ståndet i en framtid för den beskyllningen att hafva velat till denna grad evasivt behandla denna fråga och att ansvaret derföre borde - Den 18 November f. m. de hvila på Ståndet, sorn jag anser nödvändigt att åtminstone, i afseende å behandlingen af Hr Landtm.-s vägran, grundlagen matté efterlefva*. Frih. Cederström: Sedan Hr Landtm, vägrat propos , så kan fråga om densammas grundlagsenlighet numera omöjligen blifva föremål för discdssiön, Utah Slåhdét äger naturligtvis endast alt. 0111 en eller flere ledamöter det äska, vika proposition. Eli sådant yrkände är ledan framstäldt af Grioe Anckarsvärd och Frölich, och det återstår således endast att af Hr Landtm, få den propus., huruvida Ståndet yrkar den vägrade pfoposlii, hvarigenom vi komma till ett slut i denna fråga. HiLefren, Joli. Pehr: jag begärde ordet innan Frih. Cedei strom yttrade sig.
Jag anser mig således böra hemställa, alt de nu ifrågavartde båda punkterna, som uti ett sammanhang äro föremål för diskussionen, malte blifva lill StatsUtsk. återremitterade, hvarvid jag får framställa det yrkande, att StatsUtsk. måtte tillstyrka, att, med bifall till K. M:s Nåd. Propos. om utförandet af den utaf K. M. i främsta rummel föreslagna jernvägen emellan Stockholm och Götheborg, medel måtte vid denna Riksdag anvisas för samma han-anläggnings påbörjande. Då jag likväl förut uttalat mitt fulla erkännande utaf den stora viglen jemväl af en hana mellan Jönköping och Skånska kusten, samt derföre yrkat, att dess anläggande bör ingå uti den plan för jernvägar, som jag trott till en början höra nu genast fastställas, så anser jag mig böra tillägga, att om det kan bidraga lill att åstadkomma en förening emellan de stridiga intressena, och som jag tror det kan anses vara lämpligt att anläggandet jemväl af den sednare banan samtidigt företages; så har jag, för min del, ingenting att deremot an märka, utan hemställer fastmera, att StatsUtsk. må taga i betraktande. huruvida det icke skulle finna skäl tillstyrka, att åt Konungen öfverlemnas, att, derest Han så finner lämpligt, använda en del af de medel, sorn för jernvägsarbetena kunna komma att ställas lill Konungens disposition, för att dermed påbörja jemväl nyssnämnde bana. I afseende på återremiss af de under diskussion varande båda punkter anhåller jag äfven att serskildt fä tillägga några anmärkntr. Hvad först den G:te punkten angår, så är det nemi. klart alt den, sådan Utsk. framställt densamma, hvilar på den förutsättning, alt, f. n., icke någon jernvägsanläggning skall företagas. Den hänvisar dessutom till det beslut, som i afseende på fondsystemet skulle af R. St. fattas, men jag ber alt dervid fä erinra att, så vidt mitt minne icke bedrager mig, StatsUtsk:s af R. St. antagna Betänk, om detta fondsystem innehåller, att uplåning af medel skulle ske till det belopp, sora utöfver befintliga och disponibla tillgångar erfordrades.
Målet skall i alla fall till-ny pröfning återkomma , och jag tror mig således äga fullt skäl att tillstyrka remissen till Bevillningsutskottet. Friherre Cederström, Ulric: Jag förnyar hvad jag nyss yrkas, att Summan nu maits till lägre belopp bestämmas, och derefter remitteras. Herr Landt Marskalken förnyade den af honom gjorda proposition. Ropades Ja och Nej. Friherre Cederström, Jacob: Den Summa, som nu skulle uppgifvas, vöre naturligtvis provisorisk, tills Stats-regleringen inkommit. För att tranquillisera sinnena, föreslår jag den utväg, att Ridderskapet och Adeln kunde reservera sin rättattsedermera mindska eller höjasumman. Hans Excellence Herr Grefven och Land t Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln skulle behaga låta frågan hvila. Ropades Ja och Nej, Grefve Gyllenborg, Johan Henning: Ehuru pgerna jag gilver anledning till något uppehåll, i synnerhet nu emot Riksdagens slut, kan jag likväl icke medgifva , att Bevillnings summan bestämmes och till BevillningsUtskottet till fördelning öfverlemnas, förr än Stats-regleringen föregått, och jag anhåller, att i afseende härå få uppläsa följande : Sedan jag för min del länge väntat att 5 *8 Dea 22 Juni. Högloft. StatsUtskottct, i anledning af Kongl, JNla j:. s Utskottet den x6 Mars sistlidne meddelta Nådiga Proposition, skulle så väl deröfver , som i anseende tiil Stats-reglerir. gen i öfrigt, i ett sammanhang, till Riksens Ständers pröfning dess utlåtande öfverlemna , har det varit ganska oförmodadt, att, med förbigående af denna förberedande åtgärd, Statsutskott i dess ställe redan till Riksens Ständer inkommit med föreslående af en Bevillnings summa af Två och en half Millioner Riksdaler. Att lemna denna åtgärd utan anmärkning, vore att blottställa sig för Nationens billiga förebråelse, att icke hafva iakttagit dess rätt, sorn är, att en Bevillning i behörig ordning , icke slumpvis , mä åläggas.
»Fattigvårdsstyrelsen tillkommer målsmans-och husbonde»rätt öfver dem, som åtnjuta full fattigförsörjning, så ock husbonderätt öfver »den, som för maka eller barn åtnjuter enahanda försörjning, samt öfver »andra understödstagare, så länge de, till följd af fortfarande behof, af fat»tigvården uppbära bidrag till sitt underhåll.» — morn. 2. »Om någon genom lätja eller liknöjdhet förorsakar, att »hustru eller barn, utan att åtnjuta full fattigförsörjning, tid efter annan »behöfva bidrag af fattigvården till sitt upphälle, stånde jemväl sådan per»son under Styrelsens husbondevälde; och äger Styrelsen rättighet att af »hans arbetsförtjenst eller annan hans egendom erhålla ersättning för så»lunda uppkomna kostnader. — morn. 3. »Den Fattigvårdsstyrelsen tillkommande husbonderätt äger styrelsen å annan öfverlåta.» -— morn. 4■ »Vägrar arbetsför person, som står under Fattigvårdsstyrelsens »husbondevälde, att fullgöra det arbete, honom af styrelsen eller af annan, »utaf densamma utsedd husbonde föresättes, eller visar fattighjon eljest »tredska, sjelfsvåld, oordentlighet eller sturskhet, utan att låta sig rätta der»af, att dess underhåll för någon tid varder af styrelsen minskadt; då må »sådan person till behandling såsom försvarslös i vederbörlig ordning an»mälas. » Dessa stadganden visa under huru mångfaldiga och olikartade förhållanden, förskingring af gods, som i besittning hafves, föröfvad af person, hvilken, utan att vara enskildt tjenstehjon, står under annans husbonderätt, skulle kunna anses och bestraffas såsom stöld under försvårande omständighet, derest slik person betraktas i allo lika med enskildt tjenstehjon, och således, af huru stor vigt den af mig här framstälda rättsfrågas utredning måste för lagskipningen anses vara. När nu, såsom ofvan är förmäldt, arbetsoch försörjningshjonens ställning till
Ögonskenligast visade sig detta, när han understundom, – såsom en och annan gång i anledning af Finska kriget och längre fram i anledning af Konungens död, – ville göra rhetoriska poemer i stilen af de samtida hofskaldernes oder och elegier; han nedsjönk då strax till graden af underlägsen medtäflare. Onekligen tycks man således kunna påstå, att i historien om Bellmans poesi är denna dess period mindre utmärkt genom något ymnigt frambringande af nya förträffliga diktskapelser, än derigenom, att han först under den gaf åt sina skaldeverk en varaktig offentlighet, eller först nu lät det ena efter det andra, i ordnadt skick, utgå från tryckpressen (1783, ”Bacchi Tempel”; 1787, ”Zions Högtid”; 1790, ”Fredmans Epistlar”; 1791, ”Fredmans Sånger”). Likväl må man vakta sig, att det sanna i detta påstående ej öfverdrifves till osanning. Ännu ganska mången gång hängaf han sig omedelbart åt ingifvelser af de fordnas art; och då infunno sig, jemväl nu, ånyo hans snilles hela eld och styrka. Evigt tjusande äro alltså, i det nyssbemälta Bacchi-Templet, sångstycken sådana som ”Flodens sorl och vädrets flägt” 32, eller som ”Böljan sig mindre rör”; hvarjemte ock bör märkas, att t. ex. de båda Fredmans-epistlarne N:o 79 (”Charon i luren tutar”) och N:o 82 (”Hvila vid denna källa”), äro diktade just under denna tid. Likaså härrör från densamma mången oskattbar perla, som träffas vid bläddring i massan af hans ströverser och tillfällighetsrim 33: hvaribland vi främst hänvisa till flerfaldiga landteller sommarqväden, af den friskaste och ljufvaste täckhet; till hvilka ock höra de åtskilliga minnen af det vackra, på Lidingön belägna Elfvik, som tillika berätta oss, att han der, hos en Hof-gulddragare Widman, ofta vistades under 1780-talets sista somrar.
Grefve Schwerin, Fredrik Bogislaus, hemställde , om icke Ridderskapet och Adtln skulle anse nödigt att genom en Deputation communicera de öfriga RiksStånden sitt i stata Plenum fattade beslut, om förordnande af ett särskildt Utskott. 443 Dm 19 April Friherre Bcye^ Ludvig, erinrade, att sådant icke kunde äga ram förr, än ProtocollsUtdraget derom vore justeradt. I anledning häraf företogs genast till justering följande : Utdrag af protocollet, hållet i HögloftRidderskapets och Adelns Plenum, e. m. den 17 April j S15- S. D. I anledning af den särskildta uppmärksamhet, som vid detta Riksmöte synts vara fästad vid allmänna hushållsämnen samt ett skadligt öfverflöd, ansåg Höglofl. Ridderskapet och Adeln, för sin del, tjenligt, att ett särskildt Utskott, bestående af sex Ledamöter af hvarje RiksStånd, måtte förordnas, hvilket skulle åligga , att till Riksens Ständer afgifva, för att derefter till Kongl. Maj.ts Nådiga afgörande öiverlemna-, en allmän öfversigt af Rikets närvarande eeconomiska ställning, samt derjemte hafva ett särskildt afseende fästadt på med en att hämma yppigheten , och att, efter undersökning om umbärligheten af vissa utländska varor, i möjligaste måtto inskränka deras införsel och förbrukning: uti hvilket beslut de öfriga respectiva Stånden skulle vänligen anmodas att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Ut supra. Hans Excellsnce Herr Grefven och Landt Marskattens härefter gjorda proposition till godkännande - Den 19 April 449 kännande af detta ProtocollsUtdrag h!ef med ffa och Nej besvarad. Grefve Lantingshausen, Albrecht, anmälte sig och uppläste ett så lydande Ödmjukt Memorial. Då Höglofl.
Men lyckan var honom ogunstig, och han befann sig snart på gatan igen med en känsla af ensamhet, irritation och missräkning, så stark, att han måste le åt sig själf, som kunde lägga denna lilla sak så hårdt på sinnet. Och dystra tankar växte inom honom, löjligt dystra tankar, om man så vill. Men de kännas ej mindre svårt för det, när de komma. Plötsligt fattade han sitt beslut. Klockan var då öfver tio. Han gick in på Gillet för att få en bit mat och satte sig ensam vid ett bord. Hans blod brände, och han förtärde med feberbrådska den kalla rostbiffen, som han bestält för att spara tid. Därpå tog han på sig öfverrocken och gick med snabba steg åt nationslokalen till. Redan när Grane kom i tamburen, märktes det, att gasken därinne var hög. Ångor af punsch och moln af tobak väckte genast glada känslor i hans bröst, och han gick försigtigt in, ty genom den öppna dörren hörde han, att alla voro tysta. Endast en röst, som tycktes föredraga något, hördes otydligt på afstånd. När han kom in, voro alla med ryggarne åt dörren skockade omkring en liten upphöjning på golfvet, som stod kvar efter nationspektaklet, och däruppe stod en lång, ljuslagd student och föredrog med bondsk röst och förfärliga rullader och grimaser: »Jag gick mig ut en aftonstund spatserande o. s. v.» Grane gick tyst in, fick se Hultin, som röd i ansigtet och ilsket tuggande på en cigarr hade placerat sin gängliga lekamen uppe på en stol, därifrån han kunde se så mycket bättre. När han fick syn på Grane, bredde han ut armarna, så att skjortvecket ordentligt hoppade fram genom vestöppningen och deklamerade med låg röst: »Si, jag öppnar min salighets portar för dig. Mjölk och hanog skall du äta ...» I det samma tystnade sången, och alla störtade till bordet för att dricka med sångaren. Applåder skallade, och konstnären bugade till höger och vänster. Någon ropade da capo. – Mina herrar, sade sångaren, slog benen i kors och stödde sig med handen mot bordskanten. Jag repeterar aldrig mig själf.
»Det ena. Det andra är en liten komedi.» »Hm! — Dramaturgen paddlade bort till ett bord och serverade sig ett glas vatten. »Har du läst dem?» vände han sig till Anders Ericson. »Nej.» »Jaså, jaså, ni ämnar slå er på att bli dramatiker? Jag trodde, ni var tidningsskrivare?» Max kände sig sårad af tonens öfverlägsenhet hos denne diktare, som skapat sig ett namn genom några tarfliga komedier. »Jag är inte uteslutande hvarken det ena eller det andra.» ».Ja, men ni skref i — hva’ heter flottlappen nu igen?» »Jag skref af öfvertygelse, herr Landtmauson. Förekommer det er så underligt?» »Skref mot sin egen far!» deklamerade Anders Ericson med aktning. »Nå — ja men nu ämnar ni slå er på dramatiskt författarskap? »Också det ja. Jag är inte så exklusiv som ni». »Nej, det är sant — förlåt mig! — Jag vet ju, att ni skrifver vers — och noveller också, vill jag minnas? Och arbetar på en roman, inte sant?» »Jo», sade Max i det han steg upp. »Ock så ett kritiskt arbete öfver floskeldramatik.» »Det längtar jag efter», sade Erik Landtmauson i giftig ton. »Det borde ni ha gjort färdigt först, innan ni började skrifva dramer sjelf.» »Här tycks inte vara stora utsigter att få mina småbarn in», sade Max till Anders Ericson i det han bugade sig till afsked. »Åtminstone inte om det ligger i herr Landtmansons hand.» »Vår teater är inte något barnhus», försäkrade Erik Landtmanson med en parisisk axelryckning. Anders Ericson skrattade beundrande. »Erik är inte alltid såhär svår», lugnade han. Max vandrade hemåt med svalnad Anders-Ericsons-entusiasm. Han hade med ens fått ögonen upp för alla Anders Ericsons fel. Han trodde icke längre, att Anders Ericson och framåtskridandet voro synonymer, lika litet som han trodde, att Erik Landtmanson var den dramatiska literaturens framtidshopp. Det var farligt att låta fantasien dana menniskobeläten af ett så ömtåligt stoff, som de tankar, man sjelf älskar.
Af W — y. Fjärilar. Man uppritar på papper större och mindre fjärilar med endast två vingar, dessa läggas på tarlatan eller styf gas i olika färger ooh utklippas sedan till det antal man önskar. Vingarna languetteras rundt om med silke, prydas med svarta, guldoch silfverpaljetter, kulörta pärlor och kråkspark. Kroppen göres af svart eller brun chenilj, omvirad med glitter, ögonen af svarta pärlor och känslohornen af fin guldtråd. Dessa och vingarna böjas lätt. Vacker är fjäril af hvit gas, svart languette och guldpaljett eller gul tarlatan, röd languette, svarta och röda pärlor. Fastlagsris. A f små fina kvistar bindas ris, 7 5, 8 cm. stora, förgyllas med guldbrons, prydas med kulört silkespapper, omviras med smala brokiga sidenband, som knytas i små rosetter. Tofflor (åt herrar). Man klipper af ljust kläde en sula, 5 — 6 cm. lång, tillsyr sedan en trekant af siden, plysch eller sammet, hvilken är broderad med en liten blomma, kedjestygn m. m. Toffeln kantas med smala sidenband, som på baksidan sluta med en ögla. Gul botten med rödt siden och guldbroderier, grön och laxröd, ljusblå med silfver äro m y c ket omtyckta och särdeles nätta. Guldfiskar (åt herrar). Man köper hos en järnhandlare s. k. glinder, öfverstryker dem med en blandning af guld och karminbrons, fäster en liten rosett i kroken. Helst böra de inbäras i en mussla eller snäcka af ett till fiskare klädt barn. Kokböcker (åt damer). Man viker små böcker, 3 — 4 blad, 4 cm. stora, pärmen af plysch eller chagrin; i förra fallet sys, i senare präntas » kokbok för okunniga damer ». Man inskrifver i hvarje några tarfliga lättlagade rätter. Jockeymössor. 4, 5 trekanter af siden i olika färger, rundade i hörnen, hopsys och fästas upptill med en öfverklädd knapp.
Val till ledamot i domkapitel galle för fem år; och må den som vald är, utan laga förfall, befattningen sig ej undandraga, der han ej, på grund af val, samma befattning förut innehaft, eller hans hemvist ej år mer än fem mil från stiftsstaden aflägset, § 4. Domkapitel må beslut fatta der tre när år o, utom i frågor om upprättande af förslag till embeten eller tjenster eller om tillsättande deraf, eller i mål, der kapitlet utöfvar domsrätt. I dessa fall må dock beslutas af fern, så ock af fyra, der tre af dem om beslutet ense år o. § 5. Inträffar jäf, som i Rältegångs-balken för domare sägs, för så många ledamöter i domkapitlet, alt det förthy ej domför dt är eller beslut fatta kan, eller finnes det nödigt, att förordna annan ledamot, i stället för den, som laga förfall fått, må kapitlets ojäfvige eller förfallolöse ledamöter, sorn när år o, bland de mån, hvilka, efter hvad nu sagdl är, kunna i domkapitlet sitta, tillkalla så många, som erfordras att föreskrifvet antal fylla. § 6- Domkapitel sammanträde så ofta ärendena del fordra, och minst m gång hvarannan vecka. § 7- Alla från domkapitlet utgående expeditioner skola under■skrifvas af Ordföranden oell kontrasigneras af Notarien. 8 Lag-Utskotets Betänkande M 66. § & Hvad i 4, 6 och 7 §§ stadgas, galle ock, i hvad tillämpligt år, för konsislorierne i Stockholm, i afseende på hvilka i öfrigt förblifver vid hvad redan föreskrifva finnes. § 9. Denna förfaltninq skall lända lill efterrättelse från den 4 Maj 4859. Stockholm den 2 Februari 1858.
Gabr. och Hr von Hartmansdorff, Aug., ånyo på bordet Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s ncdannämnde d. 10 dennes c. m. första gångeu bordlagde utlåhn, betänk, och mera. N:o 89, i anledn. af väckt motion om inrättande af ett Eeklesiastik-colhm; N:o 90, i anledn. af väckt fråga om inrättandet af en serskild Byrå elier afdelning inom licklesiastik-deparhtet, för handläggning af ärender, som angå Elemeutar-läroverken; N:o 91, i anledn. af väckt fråga om förändring af 11 § i Kongl, stadgan om tullförpassning och tullbevakning; N:o 92, i anledn. af väckt motion om uphäfvande eller ändring af K. Brefvet d. 2 Augusti 1836, ang:de tullförsegling å bränvinskärl, som föras öfver saltsjön. N:o 93, i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk. N:o 72, om inrättande af Läns-Nämnder; samt N:o 94, i anledn. af återremiss af Utsk:s utlåt. N:o 81, ang:de förändringar i K. förordn. om prestval af d. 1 April 1843. Äfvenledes föredrogos och bordlädes ånyo, uppå derom af flere ledamöter framställd begäran, StatsUlsk:s nedannämnde d. 14 dennes e. m. på bordel lagde utlål:n; N:o 134, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för upförande af en fängelsebyggnad vid Qvistrum; N:o 135, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel till byggnadshjelp för de mindre komministralurerne; N:o 136, i anledn. af K. M:s lill R.
Grefve Mörner förklarade: att det af Herr Landt Marskalken åberopade Lagens stadgande, rörande så vä! bordläggning som Remiss, vore tydligt; att för öfrigt anmärkningsrätten vid gjorda motioner oupphörligen stöde hvar och en öppen ; att om begge Memorialen skulle blifva hvilande, skulle sådant innebära, att Utskott borde afvakta alla anmärkningar, som vid Riksdagens lopp vid hufvudmotionen kunde göras, hvilket skulle åstadkomma en alldeles oberäknelig tidsutdrägt ; och att dessutom all Riksdagspractik instämde med det ofvan anförde stadgande i Riksdagsordningen. Herr LandtMarskalken förklarade härefter, att Grefve Roséns Memorial vore lagligen remitteradt, och att Herr af Uhrs anmärkningar lika lagligen förblefve hvilande på bordet. Föredrogs det Högvördiga PrestStåndets ProtqcollsUtdrag, af den 29 Mars, åtföljdt af Den 4 April. 57 Prosten Doctor Stenhammars, den 2~ i samma månad uppläste, Memorial, rörande iakttagande af nödig noggrannhet vid utfärdande af Riksens Ständers hemställningar och beslut; uti hvilket FrotocollsUtdrag Ståndet förmäler sig hafva beslutit, såsom för närvarande tjenligt till ändamålets vinnande, det öknlje Ståndets medlemmar i Riksens Ständers åtskilliga Utskott, synnerligast i ExpeditionsUtskottet, anmodas bemöda sig, att icke allenast så tidigt med sina Betänkanden och ExpeditionsFörslag till Riksens Ständer inkomma, att justering beqvämligen kan äga ruin, utan ock med sorgfällighet söka gifva dem all den utförlighet och bestämdhet i uttrycken, som är nödig till förekommande af alla sådana uttydningar och förändringar, som i annat fall kunna tillintetgöra Riksens Ständers åsyftade goda ändamål, och blifva hinderliga för deras underdåniga önskningars behöriga skick, då de till Thronell skola frambäras: Uti hvil ket beslut PrestStåndet vänligen inbjuder de öfriga MedStånden att sig med detsamma förena Lades på bordet.