Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hvilken skilnad likväl emellan å ena sidan kapitalistens och fastighetsegarens ponningeoch jordräntor, som äro dagligen vexande rena behållningar, och å den andra tjenstemännens löner, som ej annat äro, än dagligen i och för tjenstgöringen bortsmältande tärpenningar! Och hvilken obillighet och orättvisa, att mäta med samma måttstock och lika beskatta så inkommensurabla inkomster! Då kapitalisten med nämnda 30 eller 60 R:dr i bevillning skattar för 60- eller 120-tusen R:drs kapital, eller fastighetsegaren med enahanda bevillning skattar för 100- eller 200-tusen R:drs fastighetsvärde, så skatta de icke blott för deraf till 3000 eller 600O R:dr beräknade penningeeller jordräntor, utan derföre att de verkligen ega de kapitaler och fastigheter, deraf räntorna såsom rena behållningar uppbäras. Men när tjenstemannen för sin lön å lika belopp, som berörda räntor, erlägger i bevillning lika mycket, som berörde egare, såsom vore ock han egare och i hans hand den lön, han uppbär, hans inflytande ränta å ett deremot svarande honom tillhörigt kapital, så skattar han så mycket icke derföre, att sä verkligen är, utan tvärtom oaktadt så icke är, eller oaktadt förhållandet just är det motsatta. Den rätte kapitalisten eller egaren är här Staten. Eller Staten är den husbonde, i hvars tjenst embetsmannen uppbär af densamme sin lön: men huru obilligt, att tjenaren skulle med afdrag å sin förtjenta lön skatta till husbonden för hans kapital eller fastigheter, såsom vöre dessa tjenarens, och icke husbondens! Och samma anmärkning kan nu ock tillämpas med afseende på tjenstemän, som äro innehafvare af åt dem på lön anslagna boställen. Den nya Bevillningsförordningen i dess 2 § sätter boställsinnehafvaren i samma kategori med innehafvaren af ett kronohemman, som besittes med åborätt.
Men då ingen upträdt för att bemöta det försvar, som Hr Cederschiöld framställt för Utsk:ts tillgörande, att låta åtskilliga, af ledamöter inom Utsk. framställda anm:r, dem Utsk:ts majoritet ogillat, under form af reservationer åtfölja Betänk., så måste jag bryta min tystnad, för att gendrifva de satser, på hvilka han grundat detta sitt försvar. Hvad är Konst.Utsk. i fråga om det updrag, sorn det af grundlagen erhållit, att granska Konungens rådgifvares åtgärder? Jo ingenting annat ån representant af den åklagaremakt, som i detta hänseende blifvit emot bemälte rådgifvare inrättad, ingenting annat ån hvad JustitieKansleren eller Justitieombudsmannen, eller t. o. m. Ådvokatfiskalen i ett Rikets Coll. är, hvar och en inom kretsen för den dem anvista verksamhet. Utsk. har nemi. den rättigheten att, efter läsning af St.atsRådsprotok., ställa Konungens rådgifvare tinder tilltal, eller också, derest sådana omständigheter icke förekomma att de kunna åklagas inför Riksrätt, enligt 107 § R.F. anmäla dem till entledigande. Nu frågas, är denna makt tillagd Utsk. såsom moralisk person, eller tillhör den hvar och en af Utslcts medlemmar? Svaret kan icke blifva tvetydigt, ty det synes uttryckligen af R.F.
Men hvad i Danmark är gjordt för konsten är också minst tre gånger mera än hvad i Sverge kunnat göras. Och ehuru det vore i hög grad orättvist att förneka det konung Oscar gjort mycket för våra konstnärer, finnas dock skäl att tro det detta myckna kunde ha gjorts bättre, om uppmuntringarne tilldelats mera eminenta talanger. För öfrigt tyckes vårt fädernesland deri, såsom i så mycket annat, vara i begrepp att höja sig till en värdigare ståndpunkt . Hvad de politiska förhållandena angår, har man i Rom derom föga kunskap. De, som ej genom sina slägtförhållanden eller embeten ega »källor i närheten af den påfliga stolen», erfara sällan tilldragelserna inom Kyrkostaterna annat än genom främmande tidningar. Så mycket oftare hör man gissningar i anledning af det lilla man vet, och lösa rykten kringlöpa i staden med en hastighet, som står i förhållande till deras brist på all grund. Det enda, hvarom då kunde återstå att tala, vore sinnesstämningen – såvidt en främling kan uppfatta den. Efter allt hvad jag sjelf sett och hört, och efter allt hvad andra berättat mig, tyckes det romerska folket i allmänhet icke ångra något annat vid den förra revolutionen än att de ej bättre begagnat tillfället – ett tillfälle, som de blott afvakta för att upprepa försöket. Under sådana förhållanden kunna romarne naturligtvis ej vara särdeles nöjda med fransmännens härvaro; men de trösta sig dock dermed att dessa aldrig komma att aftåga förrän de lemnat rum åt österrikarne – och ett sådant utbyte önskar väl ingen utom det högre presterskapet. Hvad påfven sjelf beträffar, äro hans sympatier för den franska nationen i allmänhet och Louis Napoleon isynnerhet allmänt bekanta. En österrikisk intervention anses dock af alla såsom ovilkorligen förestående framemot sommaren. Också befästa sig fransmännén af alla krafter i de platser, som de intagit vid vestra kusten. I Rom har man länge arbetat på iståndsättandet af fästningsverk, och det nyligen påbörjade uppbyggandet af stora kaserner i Trastivere tyckes gifva en vink om nya truppers hitsändande. Karnavalen i år var mindre död än under de sistförflutna åren. Utåt Corso trängdes en lång rad af lysande ekipager och blygsamma hyrvagnar.
Det är då ganska naturligt, att en Dansk, som tilläfventyrs vistats bär i flera år och blifvit så införlifvad med Svenska förhållanden, att lian t. o. m., såsom i det läll jag nyss uppgifvit, fått erlägga ufskvlder såsom Svensk medborgare,-icke kan inse, hvarföre för honom, när han vill företaga något så enkelt sorn att anlägga en fabrik, binder skola vara föreskrifna, som icke finnas liir andra. En sådan obillighet bör undanrödjas, helst då derigenom kan vinnas motsvarande fördelar för de Svenskar, som nedsatt? sig i Danmark. En talare har försäkrat, att detta Utsk:ts Betänk, skulle åsyfta att bygga en brygga lör den politiska skadinavismen, och att man derföre borde afslå detsamma. En sådan försigtighet påminner allt lör mycket om den bekanta läbeln om ljusets fiender, i hvilken en man ej vågar påtända ett ljus af fruktan att det skulle kunna förorsaka vådeld; man skulle då ej kunna företaga något, emedan deraf möjligen skulle kunna uppstå de farligaste följder. Frågan är helt enkelt den, om man bör tillåta en medborgare, som bor på andra sidan sundet, att utan några binder nedsätta sig bär, och någon djup skandinavisk betydelse ligger ingalunda derunder. En annan talare har frågat, hvarföre man ej utsträcker sammil rättigheter äfven till Finnarne. Skälen dertill äro, dels att denna fråga redan är väckt i Danmark, dels att beröringen mellan Danmark och Sverige, till följd af det ringa afståndet mellan båda länderna, är så stark, att det vore onaturligt att förhindra en näringsidkare från det ena landet att fritt bedrifva sin näring i det andra, der hans språk förstås och der sederna äro desamma. Jag vill emellertid ej längre trötta R. o. Ad. med ett anförande i en sak, som efter min öfvertygelse verkligen är af så ringa vigt som denna, utan inskränker mig till att fortfarande yrka bifall till Utskits hemställan. Frih. Sprengtporten:
En sådan händelse skulle visst vara för mycket sorglig, för att vi icke skulle vilja förekomma den; men jag tror verkligen, att vi kunna låta alla betänkligheter i detta afseende fara, ty, enligt hvad Stats-Utsk:t sjelft upplyst, uppgick behållningen i boet efter Komminister Ignell till 7,900 rdr. J ag hemställer, om icke ett ensamt fruntimmer bör kunna, om hon, såsom jag vill antaga, är ordentlig och hushållsaktig, taga sig ut med ett kapital af närmare 8,000 rdr. Det synes mig särdeles besynnerligt, om B. o. Ad. på hela 9:de Hufvudtiteln skulle plocka ut denna enda punkt och hänskjuta den till ett Med-Stånds afgörande, en punkt, som rörer en pension af 400 rdr, och denna till förmån för en icke ens fattig enka, i sin bästa ålder, utan barn, och hvars man visserligen i lifstiden utgifvit många och digra skrifter, men hvilkas värde dock varit, och är likaledes ännu i dag, ganska mycket omtvistadt. Jag vill icke nu säga mer härom, ehuru visserligen åtskilligt vore att säga: men det är redan vid vår föreg:de öfverläggning antydt. Hvad slutligen angar Frih. Klinckowströms tvifvel på sina egna ögons vittnesbörd, eller om han skall tro, att det var samma Frih. Cederström, som yttrade sig på f. m. och den som på e. m., får jag endast fästa den värde Frih.ns uppmärksamhet derå, att med den inbjudning, jag på f. m. förordade, var afsigten, att bespara statsverket en utgift af 500,000 rdr, en omständighet, för hvilken Frih. Klinckowström med sin lofvärda sparsamhetsifver mindre än någon annan borde vara känslolös, och att således berörde inbjudning var af långt större vigt än den förev:de; men tillika, att den inbjudning, hvars aflåtande jag nu bekämpar, har till syftemål en statsutgift, hvilken, om än obetydlig, dock, såsom årligen utgående, ej synes mig böra i oträngdt mål genomdrifvas.
Naj:t lX58iga framställningar lzorcle till kiliets nu loisamlarle 8tän<Ier allätas, rerlan uncler cle 5enare mäna8erne ak lorli<let är varit knremäl kor sersliillla forbereclanäe ofverläggningar, utlzacl sig lillloroi clnaile 8tats-8ec>eteraren att nu ka 8amma ärenclen Oongl. l^laj:t till slutlig ^rökning i uullercläniglcet föredraga, nemligen: 3:o Oen ak 8tat8-6ontoret, uti slcrifvelse 6en ,8 Oecemlzer nästliclet är, un8er8änig8t afvikne berättelse om Irva8, som rörer 8tats-Lontorets defattning med allmänna magasins-ären8ena, Rikets un^sättnings-anstalter se8an är z83o samt realiseringen af korana Uagasins-Oonclens tillgångar; varande 6enns berättelse ätfolj«l ak en summarisk räkning öfver unclsättniugs-snstalterna elter missväxterna ären i83o meck i838. 22 /vo» g/. /',o/i05/No/r ^V/o dc>.
Redan på Elben då jag såg de tvenne stora Engelska ångfartygen, ett från London och ett från Hull, gå förbi oss, ångrade jag mig storligen att ha slagit färden till London ur hågen, men ännu mer då jag såg på långt håll Dovers gamla slott höja sig ur hafvet, liksom hafvets kung, och från sin höjd skåda ut öfver dess hvitblåa slätter samt öfver till Frankrikes lägre stränder vid Calais, der, enligt hvad en af våra muntraste matroser berättade, Napoleon hade uppbyggt ett torn för att se hvad Engelsmännen hade för sig; dervid gjorde han en illistig min och slug knyck på sina ögon. Resan var utom lifvet i kajutan ganska rolig, isynnerhet derföre att jag fick se Fransmännen till sjöss. Sjömän äro de egentligen icke, långsamma i sina manövrer och utan egentlig kärlek till hafvet, såsom det tycktes mig. Få eftermiddagen i god tid voro vi framme utanför Havre, men kunde ej gå in, emedan det just nu var ebbtiden och intet vatten i floden, hvarföre vi måste färdas omkring till kl. 1/2 7, då floden hade inträdt och vi lupo in i hamnen, som var fullproppad med fartyg af alla möjliga slag. I det fulaste väder och starkt regn lupo vi in och gingo upp i vårt värdshus Hotel de la Neustrie. Det fortfarande fula vädret hindrade oss att vidare gå ut. Jag kom att bo i samma rum med en af mitt ressällskap, som jag tror en handskmakare från Wien, en ung 19 årig godmodig gosse. Temmeligen vackert väder, hvarföre vi ock genast gingo ut att besörja våra pass och våra sakers afhemtande från tullen. Visitationen gick ganska strängt till, dock för mig särdeles lätt och allt med den Franska hyggligheten och artigheten. Derefter sedan våra saker, som tillsammans utgjorde en ringa last för en vanlig liten handkärra, blifvit af en karl på en sådan transporterade till vårt, ungefär ett stenkast från tullen belägna hotel, begåfvo vi oss ut i staden, besågo den präktiga hamnen och de ståtliga skeppen från alla orter, som der lågo och klarerade ut till alla verldsdelar.
Enligt llevisorernes tanke, är likväl det förnämsta vilkoret för en hufvudbok, att deruti skall, efter förut i biböcker gjorda anteckningar, införas alla transaktioner på sina behöriga konti, äfvensom att i hufvudboken tydligen skall angifvas, från hvilken underordnad bok dessa transaktioner eller poster blifvit hemtade, samt slutligen att deruti skall, såsom sjelfva resultatet, under namn af' kapitdlkonto, sammanföras de samtliga posternas balanser; men då den nya hufvudboken skulle föras omedelbarligen utan några lijelpböcker och utan att pa annat sätt än genom verifikationer angifva stället, hvarifrån de bokförda summorna tagits, samt berörde boks resultat dessutom icke är tillräckligt upplysande för det år, detsamma omfattar, emedan balansen i kapitalkonto icke visar de verkliga ziffror, som sökas, för att känna verkets ställning, hvilka, såsom anmärkt blifvit, först när rikshufvudboken är afslutad varda tillförlitligt kända, så anse Revisorerne den föreslagna hufvudboken mer äga likhet med primära anteckningar, än en vanlig hufvudbok. Vid sådant förhållande och då 1845 års Stats-revisorer, hvilka väckte förslaget om en egen hufvudbok för Kongl. Stats-kontorets s. k. enskilda rörelse, dervid, såsom hufvudsakligaste skäl, angåfvo rikshufvudbokens samtidiga afslutande, hvarigenom under en längre tid fullständig kontroll och öfversigt af bemälte embetsverks ställning saknades, men denna olägenhet genom det af Öfverkommissarie]! Fredin uppgjorda formuläret icke varder afhjelpt, enär boken i egentlig mening först kan anses definitift. afslutad 'efter rikshufvudboken; så finna Revisorerne det med nämnda hufvudbok för Kongl. Stats-kontoret sökta ändamålet icke vara vunnet.
Jietvget skulle på sin höjd kunna innehålla, att den ifrågavarande personen under loppet af en viss tid iakttagit ett sådant välartad t uppförande, som för framtiden lagli gen befriade honom från skammen och andra påföljder af en förbrytelse, hvarför han en gång lidit straff — och sålunda skulle dock qvarstå just det, som förevarande förslag åsyftar all få alldeles utplånadt. Det sednare later icke heller, på sätt ofvan antyddes, förena sig med grundsattserna i vår nuvarande kriminal-lag. I fråga om vissa gröfre brott gäller nemligen, alt iteration af en förbrytelse bestraffas strängare, än då brottet första gången förölvades, hvilket, äfven der sådant icke är uttryckligen stadgadt, tillämpas i alla de läll, der en latitud i afseende på straffmåttet är lemnad åt domaren. Prestbetyget är det enda medel, hvarigenom domaren kan erhålla kännedom derom, huruvida en för brott tilltalad person tillförene begått enahanda förbrytelse. Om vittnesbördet derom utelemnades i prestbetyget, skulle hagarne om iteration icke kunna tillämpas. Att åter upphäfva dessa lagar för vinnande af det ifrågavarande ändamålet vore betänkligt och torde ej heller kunna antagas vara motionärens mening. Utskottet har sig väl bekant, att i en eller annan utländsk lagstiftning finnes en institution, sorn bereder möjlighet åt en för vanärande brott straffad person att, efter ådagalagdt välförhållande under en viss tid, återvinna åtskilliga medborgerliga rättigheter, hvilkas förlust brottet medfört; men denna s. k. »rehabilitation» förutsätter i allmänhet möjligheten att under den föreskrifna tiden noga kontrollera den ifrågavarande personens uppförande; hvilket svårligen låter sig göra med mindre denna person uti rättigheten att välja och ombyta vistelseort underkastas en inskränkning, som åter icke låter förena sig med Svenska folkets begrepp om frihet. Det procedere, som vid nämnde s. k. rehabilitation, iakttages, är t. ex. i Frankrike sådant, att en kommunal-nämnd m. II. auktoriteter måste öfver ansökningen om rehabilitation afgifva utlåtande och regeringen i sista hand derom meddela beslut.
— en present, som är alldeles obehöflig och opraktisk, dä tidningarne sjelfva ju måste existera, och de i allmänhet inte fä mottaga några presenter. Moralen, ja! » Pariserpressen ligger i judarnes händer », pistår mr. Drumont i » En döende verld », en egendomlig produkt af snille, merkantil spekulation, lögnaktighet och klerikal giftighet. Menar han, att tidningarnes ledning ilr i händerna på judar? Då är det ju lätt att konstatera, att endast 4 af de stora bladens direktörer äro semiter, nämligen 3 republikaner, Joseph Reinach (Rtfiiblviuc Française /, Eugène Meyer (Lanterne) och Camille Dreufus (Nation) samt en reaktionär, Arthur Meyer (Gaulois). De öfriga, mera kända publicisterna af någon inflytelse äro Wolff, Millaud, Hector Cremieux, Catulle Mendès och Abraham Dreufus. Ilvad för resten Arthur Mcyers Gaulois beträffar, så har den en ytterst liten spridning i jemförelse med ett annat af rojalisternas hafvudorgan, Soleil; Soleil utgår i omkring 100,000 exemplar, Gaulois i blott 15,000. Vill hr Drumont deremot säga, att pressen ekonomiskt undcrstödjes af judar, så kunna dessa helt tryggt svara på samma sätt som inrikesministern Constans. Då man i kammaren beskylde regeringen för att med de sekreta fonderna underhålla reptilorganer, frågade Constans, huru det skulle tillgå. &gt;De stora och spridda bladen », sade ban, » äro fbr rika att låta köpa sig, och de små sakna inflytande. » * Jag har framdragit några af pariserjournalistens förtjenster. Men felen? frågar ni. Han har har väl också fel? Ja, gu ’ bevars. Men jag har — upprigtigt sagdt — cn viss motvilja för ofördelaktiga omdömen och dåliga epiteter mot mina kolleger allmänheten har deremot godt om sådana, och allmänheten fär, såsom hittills, sköta den saken; ’ Bland regeringens ifrigaste antagonister var den dagen som vanligt Paul de Cassagnac. » Det är ovärdigt! » skrek han.
Det senare halfåret kommer att bjuda på ett synnerligen värdefullt och omväxlande innehåll, af hvilket vi nu endast erinra om: fortsättningen på Lovisa Petterkvists omtyckta utställningsbref; den förestående intressanta täflingen till konungens jubileum: " Jlvad jag minns om fymg Oslpr "; samt sist men icke minst 3åms finfina julnummer, som i år, med anledning af tidningens 10-årstillvaro, kommer att bjuda på ett innehåll, som nog alldeles särskildt komatt intressera tidningens läsarinnor. - * Blomsterkort (Slut fr. n:r 23.) Då man pressar blommor, måste man vara lätt på handen. Det är ju sådana små, ömtåliga ting, man har att göra med, och ändå kunna de stundom vara rätt motspänstiga. Då är det bara att ha tålamod. Man bör icke tänka att alla pressade blommor skola visa rätsidan — det blefve för enformigt, och de små buketterna på våra kort skulle bli ofantligt stela. Blommor i klockfason kunna ju ej pressas i mera än en form, men för öfrigt bör man söka få så mycken omväxling som möjligt — pressa blommor både i knopp samt halfoch helutslagna. Några kan man också pressa » dubbla, » och på kortet kan t. o. m. en eller annan blomma visa afvigsidan — hufvudsaken är att buketten blir så ledig och naturlig som möjligt. En regel för pressning är, att man i början icke skall lägga växterna under så stor tyngd, eller i så stark kläm som sedermera. Huru nyfiken du än må vara att se efter, huru det, du lagt i press, artar sig, måste du dock ge dig till tåls ett par dygn. Men sedan skrider du till verket. Helt försiktigt griper du blomma efter blomma i stjälken och låter henne ömsa plats. Här och hvar får du också byta om papper. Om bladen — blomblad eller andra — rulla HULTMANS CACAO Redan 1 8 8 8 intygade prof. Joh. Lang i Lund, att Hultmans Cacao var fullt lika med van Houtens Cacao. Hultmans Cacao kan således varmt rekommenderas till hvarje husmoder. I D U N 198 ihop sig, då de rubbas, är det ett tecken till, att växterna ej fått ligga i fred nog länge.
Den af skjutslegans förhöjning befarade följden, att många skulle resa med egna hästar, tror jag icke hlefve menlig hvarken för de skjutsskyldiga eller för landet i allmänhet. Kostnaderna för embetsmäns resor komrne visserligen att ökas, om R. St. och K. M. skulle besluta en förhöjning i skjutslegan; men en motsvarande minskning i dessa kostnader kunde lätteligen beredas derigenom , alt det nuvar. öfverflödiga antalet af hästar för högre embetsmän i någon mån nedsattes. I öfrigt är det jemväl på grund af den erfarenhet, jag sjelf äger om förhållandet på den ort, der jag tillbragt min ungdom, som jag vågar påstå, att skjutsningsbesvaret är en af de största och skadligaste bördor, hvarmed Svenska jordbruket ar tryckt. Man behöfver blott erinra sig den omständigheten, att under den brådaste andetiden landtmannen blir beröfvad sina hästar och ofta får större delen af sin gröda förstörd blott derföre, att han nödgas fortskaffa en resande, hvars fördel af resan mången gång är högst obetydlig emot den skada och förlust, han derigenom kan komma alt förorsaka en mängd skjulsningssky ldiga bland den del af folket, som vanligtvis nödgas i alla hänseenden betala resekostnaderna. Hvad den af mig gjorda anmärkningen emot Utskrs förslag beträffar, kan jag icke inse, att borttagandet af stadgandet, alt skjutslegan kunde höjas öfver 24 sk., skulle vara ett så stort hinder för entreprenaders tillvägabringande, som Hr Hjärne påstått. Kunde jag dela hans öfvertygelse, skulle jag afstå från min anmärkning: men jag tror, att nästan öfverallt på landsbygden skola entreprenader kunna uppkomma medelst legans förhöjning till 2,4 sk., äfven utan att något tillskott af de skjutsskyldiga erlägges. Hvad särskildt angår legans bestämmande till 24 sk. b:co, får jag fästa uppmärk - i68 Den 17 November e. m. samheten derpå, att detta belopp ej är högre än de 12 sk. b:co, hvartill legan vid 180g års riksdag fastställdes.
Hr Landtmts tanke, alla de frågor, hvilka bort afgöras innan detta företoges, nu vore afgjorda, öfverensstämmande detta jemväl med den förklaring Hr Landtm., då beslutet fattades, haft äran framställa; i följe hvaraf Hr Landtm., såsom han nyss yttrat, ansåg sig böra uppföra detta mål främst på listan till näsla Onsdag; och hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. hade något härvid alt erinra. Ropades nej. Ånyo föredrogos Exped.Utsk:s den 18 och 9.t dennes på bordet lagda förslag, N:o i/ft, till R. Sirs underd. skrifvelse, angrde ändring uti mantalspenningarnes beräknande, äfvensom Exped.Utsk:s under N:o i4 afgiftia mern. i ämnet. Hr von Hartmansdorff, Au g.: På grund af den upplysning, som Gr. von Platen i sista plenum lemnade, hemställer jag, om någon annan åtgärd nu kan vara att vidtaga, än att återremittera förslaget till Exped.TJtsk., intill dess samtliga Stånden beslutat öfver det ämne, som med denna skrifvelse sammanhänger. Undert. Ridd.Secret. tog sig den friheten upplysa, Den a3 November. a55 att det endast varit rörrde Exped.Ulskrs förslag, N:o r, angrde förlängning af bästvacance-contracten vid de afsuttna cavallei i-i eg:tena, soin Gr. von Platen i sisla plenum sig yttrat. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt, då den fråga, som uti Exped.Utsk:s förslag åberopas såsom skäl för den föreslagna förändringen, ännu vore af R.
Lön åt de tvenne Majorerne och skilja dem från Revenuen af sina liittilts egande Esqvadroner; att härtill fordrades mycket mera än den begärdte förökningen i anslag, men resten tillvägabringas dels genom minskning uti Esqvadrons-Chefernes Inkomster, dels genom indragning af UnderBefäl m. m., att riktigheten af den ide'en ej borde kunna bestridas, att hvarken Chefen eller Majorerne såsom controllerande Authoriteter böra tillika vara 134 Sta ts-Utskottets Esqvadronseller CotnpagnieChefer, isynnerhet vid värfvade Regemente!'; att vi på krigsfot behöfde mera Cavallerie än vi nu på fredsfot hade, och att detta Regemente hädanefter, såsom hittills skett, vid infallande krig troligen lomme att ökas till 900 a 1,000 Hästar, då 2:r,e Majorer voro af nöden med lönevilkor, oafhängige af EsqvadronsStatens; samt att detta Regemente under de sist förflutna 25 åren haft tillfälle alt uti krig mäst utmärka sig af Svenska Cavalleriet, och att det under fred fullgjorde sitt PassevolanceContract utöfver hvad Staten äfven med den strängaste granskning ägde rättighet att fordra. Då vid Lifgardet till Hast de tvenne Majorerne äro med Esqvadroner försedde, utan att någon förändring deruti blifvit ifrågasatt, och då enahanda inrättning vid Kronprinsens HusarRegemente förut, äfven under krig, kunnat bära sig, är Utskottet af den tanka, att den ytterligare kan fortfara, så vida förändringen ej kan tillvägabringas utan Statens betungande med anslag dertill af serskildte Medel, hvilkas beviljande Utskottet ej kan ti Istyr ka; varande Utskottets förra förslag i denna Punct redan af H. BondeStåndet bifallet. i4:o