Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brot. 1865 & 1866. 3 Sami. 7 Haft. 1 2 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 8. fande ej mindre de instruktioner, som i detta hänseende blifvit meddelade Sveriges och Norges dåvarande minister i Köpenhamn, än ock det sedermera inträffade ombytet af minister vid Kongl. Danska Hofvet; till följd af hvilken begäran Utskottet fått emottaga ministeriela protokoll med tillhörande handlingar för den 27 Oktober 1863 samt den 11 Januari, 19, 26 och 27 Februari, 5 April, 7 och 24 Maj, 29 Juni och 11 Juli 1864, äfvensom ett Statsråds-protokoll öfver Utrikes-departements-ärende för den 30 Januari innevarande år. Under pågående granskning af Statsråds-protokollen har Utskottet från tvänne bland Riks-Stånden emottagit der gjorda anmälanden om anledning till anmärkningar emot Konungens Rådgifvare, hvilka anmärkningar blifvit af Utskottet pröfvade i sammanhang med granskningen af de Statsråds-protokoll, hvari de anmärkta åtgärderna funnits omförmälda. De anmälda anmärknings-anledningarna hafva varit följande, nemligen: l:o. Af Riksdagsfullmägtigen J. M. Björlman från Elfsborgs län, som i en af Hedervärda Bonde-Ståndet medelst protokollsutdrag af den 16 December sistlidna år till Utskottet öfverlemnad skrifvelse hufvudsakligen anfört, att genom den af Kongl. Maj:t den 4 December 1863 utfärdade och af Statsrådet m. m. Herr Friherre Gripenstedt kontrasignerade tulltaxa artiklarne gryn och mjöl af hvete och råg, fläsk och ost, alla slag, blifvit befriade från införseltull, oaktadt Rikets sednast församlade
Propos., ville afslå StatsUtsk:ts ifrågav:de Betänk. Hr Montgommery, Robert Nils Germund: Till en början ber jag att få uptaga en anm., som gjordes af Frih. Tersmeden och äfven af Hr Gripenstedt, att K. M. nemi., på grund af Ständernas beslut, kunde utan Ständernas hörande disponera Leckö. Det är alltför möjligt att så kunnat ske. K. M:ts Propos. innehåller emellertid, »att Leckö kungsgård med tillhörande hemman och »lägenheter samt inventarier måtte från den ii ålars 1861, då den »nuvarande innehafvarens, genom arrende för ett år, förlängda dis»positionsrätt, i afseende derå uphörde, för IC. M:ts och Kronans räk»ning användas till ekplantering och för sådant ändamål vid nämnde »tid ställas under förvaltning af Skogsstyrelsen, med bemyndigande »för denna etc.» K. M. har sålunda hånskjutit frågan tid Ständerna. Anledningen hvarföre man i Betänk, uptagit tvänne punkter, den ena afstyrkande K. M:ts Propos., den andra tillstyrkande, att egendomen borde utarrenderas, var den, att man ansåg att, då K. M:ts förslag ej antogs, man, på grund af 77 § R.F., borde föreslå huru Leckö kungsgård borde användas. I afseende på Frih. Tersmedens yttrande, att Utsk. i sitt Betänk. skulle ogilla ekplanteringen i allmänhet, får jag förklara, att det ingenstädes finnes uttryckt att ekplanteringen skall uphöra, ehuru tvekan i detta afseende var ganska stor, dels med ani. af utmärkta vetenskapsmäns yttranden i detta hänseende, dels med afseende på det föga lyckliga resultatet af de redan gjorda ekplanteringarne. Likväl finnes ej i Betänk, att man helt och hållet afstyrker dessa planteringar, ehuru, enl. Utsk:ts förmenande, Leckö ej dertill är lämpligt. Hr Gripenstedt har talat om hvad ekens värde möjligen kan blifva om 200 år.
Samme värde talare har äfven förespeglat oss den obehagligheten, att han kunde blifva den, som inför Konungathronen komme att framställa detta ämne. Jag hoppas likväl, att frågan måtte få föredragas genom den expedition, deri Hr v. HartmansdoriF icke har någon röst, och att således K. M:s åsigt ej skall komma att rubbas af Hr v. Hartmansdorffs sophistiska argumenter, utan förblifva densamma som vid början af detta riksmöte, då K. M. afgaf den nåd. propos. i detta ämne, som man nu, oväntadt nog, hört en af Konungens egna rådgifvare här så ifrigt motsäga och förklara både såsom onyttig och overkställbar. Jag vet väl, att den värde talaren velat förklara den nåd. propos:ns mening annorlunda; men jag känner genom personer, som handlagt ärendet och hört debatterna deröfver, då det i ConseilJen afgjördes, att K. M:s åsigt verkligen varit den, som propos:n innehåller och ordalagen deri tydligen tillkännagifva. Jag skulle derföre tro, att R. St. icke lära befara, att Regeringen skall med missnöje se Representationen besluta en förändring, som Regeringen sjelf föreslagit, helst då BondeSt. gått R. o. Ad. tillmötes med en concession, som icke lärer för detta Stånd vara af så liten betydenhet. Det har blifvit sagdt, att R. o. Ad:s anseende skulle äfventyras derigenom, att R. o. Ad. fattade ett beslut, som tilläfventyrs ej blefve verkställbar!. Jag skulle önska, att R. o. Ad. icke vid något tillfälle äfventyrat eller må komma att äfventyra sitt anseende, mera än R. o. Ad. skulle göra det genom vidblifvande af ett på billighet och rättvisa till den grad grundadt beslut som den ifrågavar. Hr v. Hartmansdorff har vidare sagt, att StatsUtsk., på grund af de beslut, som redan i detta ämne af RiksSt:n blifvit fattade, vore förpligtadt att ens i komma med jemnkmsförslag.
Sig vårda om de Kongl, lustslottens vid - Stati VtskotteU Utlåtande, N:o 298. 3 makthållande ocb försköning, med nedläggande af kostnaden vida utöfver dertill anvisade statsanslag, hvadan oek det heldre kunnat antagas, att, efter fullbordade reparationer vid Drottningholm’ den nådiga uppmärksamheten jemväl kommer att omfatta det närbelägna Svartsjö slott, utau en under sådana omständigheter mindre granlaga påminnelse genom ofvan tillstyrkta underdåniga skrifvelse. “ J N:o 298. Ank. till Exp. Utsk. den 3 Aug., kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om uppförande å indragningsslat af de med Lagmans-embetena förenade löne-inkomster. (UA.J Med föranledande deraf, att ej mindre Rikets Ständers Justitise-ombudsman i afgifven embets-berättelse, än ock enskilde motionärer vid innevarande riksdag väckt fråga om lagmans-rätternas indragning, har riksdagsfullmäktigen Nils Strindlund från Westernorrlands län, uti ett till Bondeståndet afgifvet och till Stats-utskottets handläggning remitteradt memorial, hemställt, att, derest nämnde domstolars upphörande blefve af Rikets Ständer för deras del beslutadt, i sammanhang härmed och till förebyggande af hinder för en dylik förändrings vidtagande måtte medgifvas, att de lagmän, som ej kunna till andra motsvarande embeten förflyttas, må uppföras å allmänna indragningsstaten till åtnjutande af en årlig ersättning för sina utan eget förvållande mistade löne-inkomster, beräknad efter medeltalet af de utaf bemälde embetsman under de fem föregående åren till taxering uppgifne belopp eller annan grund, som af Rikets Ständer kunde finnas lämplig. Sedan, i öfverensstämmelse med Lag-utskottets i betänkandet N:o 56 framställda förslag, Rikets Ständer numera för sin del beslutat lagmansrätternas upphörande från och med början af år 1850, får Stats-utskottet rörande ofvannämnde till dess behandling hänskjutna, med den ifrågaställde domstols-indragningen sammanhang egande, fråga härmedelst afgifva utlåtande.
Och deraf följer, att lika olämpeiigt dek wore tillåta en Boställs-innchafware friheten att emot upkagne penninge-län inrekna etl Kronans Hemman, lika obilligt och orättwjst är det ock art tillägga en disponent af Fidei-Commitz frihet, att för af honom njutne penninge-län intekna en egendom, som icke honom tillhörer. Skridande wore det ock emot det lagens bud, som förbjuder imekning uti annor mans jord; vä) den labyrinth af willor hkvaruti Fidei-Commisiec stuteligen ej sällan skulle falla wid täta ombyten af medellöse FideiCommisiarier, är för synbar, att jag behöfwer härstädes öka widlöftiqheten med uplysande derom. — Jag för min del kan således icke annat än afstyrka intekningar uti Fidei-Commitzer, hälst sa wida FideiCommitzarien icke sinner uträkning för sig att emottaga Fidei-Commisiet emot de wilker och onera stiftaren föreffrifwit, han ager tillfälle att afsäga sig den honom tillagde rätt, emedan ej någon fan lagligen lwingaS att begagna sig af sädane gafrvor eller fördelar, som af gifwaren blifwit belagde Md sä dryga utgifter eller andre beling, att gafwor tq? Dcn 27 November. 1715 tagaren sjelf anser sig oförmögen kunna dem Utgöra, och lill förekommande af den kännbara förlust och skada, som möjligen kan inträffa genom eldswäda ä en Fidei Commisi-egcndom, ukwäg gifwes ej mindre för stiftaren, än ock för disponenten af sädane lägenheter att mildra denna olycka medelst begagnande af den affcnranceeller förfäknngs-inrälming, hwilken för fastiaheter sä wal ä Landet som i Staden här i Riket finnes; sa att wedcrbörande mage seylla sig sjellwe, om de genom urakrläten försigtighet warda i lidande försatte.
Då man tillika besinnar, att straffet för förfalskande af mynt och utprångling, enligt 1734 års Lag i 7 Cap. Missgernings-Balken, på långt när icke var så öfverdrifvet strängt, som det sedermera blifvit, anser jag straffet för förfalskning m. m. af Banco-sedlar, hvilka* enligt 72 §. Regerings-Formen, äro att betragta och böra erkännas såsom Rikets mynt, böra återföras i likhet med de i detta 7 Cap. omförmälde straff-bestämmelser, hvilka, i min tanka, skola vara tillräckligt afskräckande att afhålla en hvar, som vid brottets påtänkande kunde komma att taga ansvars-följderna i beräkning, från begåendet deraf. Stränga och barbariska lagar förfela alltid den helsosamma verkan, man deraf väntar sig, och föranleda fastmera lill Öfverträdelser samt trots af Lag och dess deraf härledda vanmagt. Man begynner numera att icke utan tillfredsställande skäl ifrågasätta rättmätigheten af dödsstraffs användande, som åtminstone icke från annan än criminal-polilikens synpunkt kan försvaras. Må man då åtminstone, så sparsamt som möjligt, använda detta heroiska straffmedel, samt omsider upphöra att i fintrycket på Banco-sedlarne använda ett hot, som hittills visat 8 Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande, IV.o 3. sig så föga verksamt och endast vittnar om en hämndlust i lagstiftningen, hvilken icke kan inför menskligheten försvaras.” Af Riksdagsfullmägtigen Dahllöf: ”Nogsamt inseende och erkännande min oerfarenhet, utbeder jag mig benäget undseende, då jag nu går att i få ord redogöra för motiven till min i denna sak med Höglofliga Utskottens majoritet olika öfvertygelse. I de flesta civiliserade Stater har redan lång tid mycket omtvistats, huruvida man egde moralisk rättighet att ens tillämpa dödsstraffet äfven för de grofsta och förfärligaste brott. I flere länder har ock denna, sedan förgångna barbariska tidehvarf sig härledande, omenskliga bestraffning nästan helt och hållet upphört, och är på god väg att inom kort alldeles undanrödjas, såsom oförenlig med vår tids milda och hyfsade seder.
Enligt före voteringen fattadt beslut åtskiljdes II. o. Ad., kl. V* till 4 e. m. In fidem, O. Urakel. Ooct 21 Mara e. m* 305 9nsdag«n den 21 Nars I86Ö Plenum kl. fi e. ui. Justerades 2 prot.utdr. för förmiddagens plenum samt protokollet för den 1 sisth Februari. Fortsattes präfniflgefl af BankoUtslcrts Mern. Nro 18, med förslag till vissa förändrade föreskifter angrde förvaltningen och utlåningen af Statslånefondeus medel; Och blefvo de återstående örte, örte och 7:de punkterna af IL o. Ad. bifallna. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, LagUtskrts den 14 dennes bordlagda Betänk. Nro 20, i anled. af dels K. M:ts Nåd. Propos. med förslag till förordning angrde mord, dråp och annan misshandel, dels ock enskilda motioner i enahanda ämne. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- och Ekon.Utskrts d. 14 dennes bordlagda Betänk. Nro 41, i atd. af väckt motion angrde sättet för tillsättande af lediga pastorat, om hvilkas delning fråga blifvit väckt först efter färre inuehafvarens afgång. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, samma Utskrs d. 14 dennes bordlagda Betänk:» r Nro 42, i ani. af väckta motioner om uphörande af skyldigäieten för resande inom Sverige samt för Norr män vid resor till Sverige att vara försedde med pass; och Nro 43, i ani, af väckte motioner om ändringar dels i K. Stadgan d. 21 Jan. 1855 om mått och vigt, och dels i K. Mrs under samma dag utfärdade Nåd. Instruktion för Justerare af mått och vigter. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Sammansatta Beviiln.-, Lagsamt Allm. Besvärso. dennes bordlagda Betänk. Nro 4, tillverkning.
N:o 6, om befrielse för rotehållarne vid kavalleriet i Jemtland från skyldigheten så väl att bidraga till sadelmunderingens anskaffande och underhåll sorn att underhålla ryttarehästarne under marcherna emellan mötesoch mönstrmgsst allena samt sqvadronernas samlingsplatser. Bortsattes pröfuingen af Bevilln.Utskits Betänk. N:o 23, arig:de tullbevillningen, dervid nu förekommo och biföllos Utsk:ts hemställauden angide artiklarue koppar och lumpor. Härefter föredrogs Utsk:t,s hemställan angide artikeln malm. Hr von Koch, Nils Samuel: Utsk:t har visserligen här gått så långt att det föreslagit nedsättning till hälften af exporttull på malm. Detta torde också vara allt som man nu bör begära i afs. å artikeln jernmalm, för hvilken, såsom kändt är, jeruproducenterne yrkat exporttull. Det anses nemi. farligt för närvide för masugnar och isynnerhet stångjernsbruk, om jerumahneu skulle blifva exportfri. Men i afs:de pä andra malmer och särskildt kopparmalm, för hvilken jag förslagit exportfrihet, har Utsk:t icke anfört något skäl för bibehållande af en tull, som mig veterligen icke någou påyrkat. Här kan man icke säga att det ar för att ej skada någon näring som detta råämne belägges med export-tull, emedan jag icke tror att någon, som förädlar denna vara, yrkar på eu sådan tull. Förhållandet är nemligen,- såsom jag nämnde, då jag väckte min motion, att det finnes en mängd koppargrufvor längs efter vår östra kust, men de aro icke tillräckligt stora för att det skulle löna sig att der anlägga kopparverk, och icke eller tillräckligt rika för att deras malmer kunna vara afsättlig» hos våra kopparverksH. VII. 7 98 Deu 6 Jnili f. m. egare, hvilka i allmänhet sjelfve hafva bättre mahn, äfvensom de för öfrigt icke kunna bära transportkostnaderne inåt landet.
Om derföre t. ex. Guldsmeder, Jouvelerare, Guldslagare, Förgyllare etc. uti en Societet förenades , finner hvar och en att deras åligganden, vid pröfvande af anmälde personers arbets-skieklig* het, blefve helt olika emot en Societet, som kunde vara sammansatt af Timmerman, Murmästare, Kaklugnsmakare och Plåtslagare elier af Vagnmakare, Smeder, Sadelmakare och Målare. Derigenom förekommes alltså det olämpliga förhållande, att personer nödgas sitta bort sin tid, med ett onyttigt skärskådande och bedömmande af arbeten, Lagutskottet: Betankanden. v. Som de till halt och sammansättning icke förstode att vårdera. 2.:o Uti 4 Art. 12 §. af Herrar Committerades ofvanberörde Project stadgas, att den som erhållit Burskap på någon handaslöjd, hvars föremål det är att deltaga i tillverkningar af arbeten , hvilka, för att blifva fall-färdiga, fordra andra Handtverksidkares handläggning, må anses berättigade att till sådane arbetens fullkomnande, till arbete hos sig använda Gesäller och Lärlingar af andra Handtverk än hans eget. Till denna §. lemnade jemväl Beredningen dess bifall, hvaruti jag likväl för ingen del kan instämma; emedan derigenom en Handtverkare med penningstyrka eller god förlags, man, tvärtemot principer af allt ordentligt Randtverksvåsende, skulle slå under sig flere fiandtverk och förvandla sin verkstad till en Fabrik, hvarigenom både Staten och Staden skulle förlora; ty det är ej möjligt, ehuru råttvist, att kunna beskatta en man, som sammanfattar 4 å 6 siirskildte Handtverk så högt, som om desse voro fördelade på 4 å 6 särskilde personer , och den mindre bemedlade ' skulle derigenom komma på det obestånd, att han ej kunde utgöra sina utskylder, utan komme då snart att öka antalet af den förut nog talrika fat. tig-corpsen. Om deremot flere Mästare, hvilkas särskilde tillverkningar erfordras, för att åstadkomma ett fullkomligt helt, skulle vilja förena sig om en gemensam inrättning, på ett och samma ställe, VI.
Och menskorna englar på jorden, Allt skapadt de kalla det der Att slippa tvetydiga orden: » Kunde man med en liten förändring af Brauns kvicka vers med allt skäl säga äfven i våra dagar. Allt ting skall vara så fint och poleradt — till det yttre — gudbe-vars, och icke » ett jota om ben » får såra våra kyska öron eller en aning om formens nakenhet våra rena blickar. » II y a des choses qui se font, mais qui ne se disent point » säger kapten Pall, och han har der uttryckt hela vårt civiliserade samhälles sätt att behandla sedlighetsfrågor. Man gör odygd, men man gör det i tysthet Öfverklistringar måste vi ha, om än aldrig så litet Fikonalöf! Fikonalöf! Så resonnera vi alla och teatrarne förstås, som äro konstens blomma och bildningens spegel, dem tillkommer det att gå i spetsen för den nya » renodlingen » af våra förskämda smakbakterier. Jag skulle vilja tala litet om denna fikon-löfsteori, och, ära den som äras bör, låtom oss då börjamed våra teatrar. Der ser man bäst den tendens, som vill göra sig gällande. Den kan kortast rubriceras med ett ord: anständighet. Hvarfor icke så gerna sedlighet? Ah nej, det är två mycket skilda saker, sedlighet, det är en sak det, men anständighet, det är bara en etikett, och en etikett, det vet Ni väl hvad det är: ett namn, klistradt utanpå en flaska, på någonting som inte fins der. Ärade läsare! Har du sett en pjes som heter » Prinsessan af Bagdad », eller en som heter » Falska juveler » kanske? Ja, säger du, men de äro väl inte sedliga. Nej, kära du, det är just hvad de inte äro. Men de äro anständiga, ser du. De ge precis hvad vår tid vill ha. Nakenheterna äro draperade med byssos i .dem, eller man har, som fru Nyblom säger, slagit vaniljsås öfver dem.
Det är denna stora, sunda, generösa syn på lifvet, hvilken lifvet stundom gengäldar med lyckan. Hvad de, som stodo A. Ch. Leffler nära, framför allt af henne komma att minnas, är hvad de mäst hos henne hafva älskat. Detta var något större än den stora författarinnan. Det var en själ utan svek, en enkelhet utan skrymtan, ett mod utan trots; en karaktär tecknad i stora, öppna, ärliga drag. Hvad man framför allt kommer att sakna, det är ett hjärta så godt och vänfast, en medkänsla så äkta och spontan, en lynnets helsa och jämnhet, mottaglighet och omedelbarhet, så älskvärda, att för en hvar, som närmare lärde känna A. Ch. Leffler, bortskymdes snart intrycket af författarinnan genom intrycket af den storslagna, sundt och sannt kvinliga personligheten. Det finnes ingen tröst inför en död som denna, på den sent nådda och därför så intensivt kända lyckans höjdpunkt; med, genom rikare lifsrön vunna, rikare möjligheter att skapa betydande verk – ty det är just i sensommarens lugna, soliga dagar, som frukterna pläga mogna. Tröst kan den ej kallas, den ur lifssmärtans djup födda tanken, att döden på lyckans och kraftens höjdpunkt är goda gudars gåfva. Är det så – då var hon ett lyckans skötebarn till det sista, hon, som fick glida in i den eviga hvilan, medan i inre liksom yttre mening hennes lifslott låg i Campagna felice. Efterskrift. Omarbetad efter en kortare lefnadsskildring (i kalendern Svea 1893) var denna biografi först bestäld till en tidskrift, hvilken på grund af utrymme och ännu andra skäl, emellertid icke kunde bruka densamma. Den var då redan satt i korrektur, hvilket minskat möjligheten att gifva den nya bearbetningen en mera lämplig gruppering och en ämnet mera värdig form än den starkt sammanträngda, i hvilken skildringen först var affattad. Ej heller ha tid och krafter medgifvit mig, att tillräckligt kunna begagna det rika material – i form af bref, manuskript och själfbiografiska utkast – som anförvandter benäget stält till mitt förfogande. Denna lilla skildring är således endast en första axplockning på ett rikt fält, dit andra sedan kunna återvända.
5 Ständers uppmärksamhet derpå, att, i sådant fall, från berörde förslags-anslag borde afdragas och till femte bufvudtiteln öfverflyttas hvad deraf kunde finnas böra belöpa på sjöbevärings-manskapet, i förhållande till dess antal och för detsamma uppgifna behof. Uti 2o:de punkten af utlåtandet n:o ^3, hade Stats utskottet, för det fall, att Kongl. Maj:ts liögstberörde nådiga proposition om förändrade grunder för bevärings-manskapets uttagande till vapenöfning m. m. icke skulle af Rikets Ständer antagas, utan de i afseende på nämnde manskaps öfning nu gällande bestämmelser komma att fortfarande tjena till efterrättelse, af uppgifna skäl hemställt, att det för bestridande af beväringens underhåll under mönstringar och möten i 1845 års riks-stat uppförde förslags anslag, So,ooo r:dr, måtte förhöjas med 4°>000 r;dr eller till 120,000 r:dr; hvilken eventuela hemställan blifvit af samtlige riks-stånden bifallen.
M:ts derom gjorda framställning, hafva Rikets Ständer, enligt hvad i afbiten underdånig skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Tredje Hufvud-liteln blifvit anmäldt, bifallit, att på Allmänna Indragningsstaten må uppföras ej mindre en Translator för Finska språket, med sin nuvarande aflöning 675 R:dr 50 öre, än äfven tre Kabinelts-kurirer, med lön hvardera af 750 R:dr, eller tillsammans 2,250 R:dr R:mt. ll:o. E. K. M:t har i den nådiga Propositionen äskat, och Rikets Ständer, på sätt i den underdåniga skrifvelsen, angående regleringen af ulgifterna under Fjerde Hufvud-lileln är omförmäldt, bifallit, att på Allmänna Indragningsstaten må uppföras: a) f. d. Kamreraren i Krigskollegium, Krigskommissarien Axel Obitz, till åtnjutande af eli belopp af 1,971 R:dr R.ml, motsvarande hans på Krigskollegii indragningsstat hittills innehafda lön; b) förre Vaktmästaren vid Ulredningsförrådet. i Christianstad J.
Följden deraf kunde icke blifva någon annan, än att staten för en längre 9 66 tid förfelade hufvudändamålet med de stora summor, som blifvit nedlagda på vägen från Göteborg till Örebro såväl som emellan Katrineholm och Stockholm, samt att det oberäkneliga gagn i politiskt, militäriskt och industrielt hänseende, som nationen förväntar såsom frukten af sina ansträngningar, undanskötes i det ögonblick, då det vore så nära att uppnås. Ehuru nyttig och angelägen föreningen med Örebro än må vara, måste det dock erkännas, att den i första rummet afser en särskild landsorts närmaste fördel, hvaremot det för det allmänna är af vida större vigt att, så fort tillgängliga medel medgifva, få hufvudbanan fulländad, såsom det mål, för hvars uppnående nationen iklädt sig stora förbindelser. Till dessas framtida inlösande kan man endast då hoppas att trafikinkomsterna och en vidgad industri skola bidraga, när banan utföres i välberäknad ordning och utan längre uppskof än den tid som arbetet fordrar. Svårligen torde ock en sådan plan kunna försvaras, som hade för ändamål att med uppoffring af mer än Trettiotvå millioner få en bana byggd från Göteborg till Örebro och en annan från Stockholm till Katrineholm, utan annan vinst än en minskning i utgifterna för tillfället af något öfver 3 millioner 11:dr, genom att lemna den 6 mil långa sträckan emellan Halsberg och Katrineholm tillsvidare ofullbordad. Den O O för hela riket vigtiga och efterlängtade järnvägsförbindelsen emellan östra och vestra kusterna skulle på detta sätt, hädanefter som hitintills, tidigt på hösten blifva afbruten, samt alla de politiska, militära och kom mercida fördelar af det stora företaget, för hvilka hela landet är intresseradt, gå förlorade. Likaså förbises derigenom den angelägna kommunikationen ifrån Norrköping och norra Östergötland till Nerike och de vestra orterna, hvilken åstadkommes medelst ifrågavarande bandel emellan Halsberg och Katrineholm.