Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sils plena gemensamt eller uti något af RiksStln betäukligheter att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti det, (eomina) som rörer aniingen Statens reglerande, (eomina) eller bevillningens derefter lämpade hela belopp, (comma)^eller hvad till Riksg.contrs utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för Riksg.conlls styrelse och förvaltning, då böra de skäl anföras" etc. Här är således bestämdt i hvilka fall, då Dc 11 12 Ma j. 2 Stånd stanna emot 2, fräsan bör af förstärkta StatsUtsk. nfgörns; men ibland dessa fall är icke det upptaget, sorn StatsUtsk. uti förevarande fråga ansett böra af förstärkta StatsUtsk. afgöras; ty om medlen redovisas af Pål eller af Niclas, eller om de inflyta i den ena eller andra af Statens cassakistor, Uro ämnen, sorn icke kunna förändra den natur de efter grundlagen äga, genom rubriken pä ett betänk. Vare det nog sagdt om formen. StatsUtskis ledamöter må anse det vara lämpligt att nyttja ordet o ve d ersä g I i ge n , då de tala till sina principaler, hvilka ogillat deras framställning; de erhålla derföre icke större kraft eller förmåga att göra sina åsigter gällande; ty ett ogillande af RiksSt:n är allt hvad de förtjena och vinna. Hr Lefre'n: Då jag sednast begärde ordet, önskade jag att få saga hvad Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström sedermera upplyst. Jag inskränker mig derföre till att förena mig med dem, öfvertygad att deraf klart synes, attdet förmanskap, sorn har blifvit klandradt, verkligen är klandervärdt. Gr. Frölich, David: Jag ser icke hvartill dessa eviga föreläsningar öfver grundlagen och dess tolkning skall tjena. Det är uppenbart, att antingen man väljer ett sådant demonstrationssätt, som Frih.
Jag vill icke trötta Ståndet med ett vidlyftigt upprepande af dessa förhållauden, utan anhåller blott om alslag å betänk, i denna del. Hr Lefren: Som jag är en bland dem, hvilka såsom förvaltare haft medel om händer, så anstår det icke mig alt särskildt tilleller afstyrka ifrågavar. skrifvebes afgående. Detta oansedt kan jag icke underlåta att såsom en allmän reflexion yttra den åsigt, att, enligt den erfarenhet jag kunnat förvärfva mig om saltet hvarpå administration skötes i andra länder i jemförelse med Sverige, jag kommit lill den glädjande öfvertygelse, att uti intet bildad! Europeiskt land så litet är att klaga öfver malversationer, sorn i vårt land; samt att del kanske icke är något land i Europa, der man till den grad, som hos oss, till sista skillingen och runstycket i hvarje täll redovisar för statsmedlen; och gladjande är det äfven att kunna hafva den öfvertygelse!), alt anledningarne lill klagomål i detta hänseende med hvarje år förminskats Jag eiinrar mig från min ungdomstid sådana förhållanden Edella Den 12 September e. m. fall, som nu omöjligen skulle kunna inträffa, och hvartill numera icke finnes det ringaste spår; men det är tyvärr modernt att klaga öfver sitt eget fädernesland och berömma alla andra länder. Månne man gjort sig reda för huru det står till i andra länder och huru .förhållandet är inom fäderneslandet? Jag vill icke påslå, att ej misstag kunna äga rum, att icke förbiseende af några frdr på några tusende kan inträffa; men såsom ett generell omdöme kan jag säga, alt vi icke hafva något i delta hänseende att beklaga oss öfver. Jag skulle önska, att man ville taga närmare kännedom om förhållandet. Jag tillhör icke dem, som smutsa eget bo. Jag talar helst beröm örn mitt fädernesland, när jag tror mig aga laglig rätt dertill. Frih. Gederström: Jag har, då detta betänk, första gången utgjorde föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, yttrat mig rörrde oformligheten af den slutmening, hvarmed Utsk. beledsagat detsamma.
Då de hittills varande ränte-tillarne kor och slutar i detta län, enligt hvad den, ofvanomförmälda förslag till ränte-litlar för länet åtföljande, förteckning ä nuvarande räntepersedlar utvisar, uppgå till högst ringa belopp, nemligen kor till 85 R:dr 26 sk. 8 rst. och slutar till 35 sk. 7 rst. eller tillsammans till 86 R:dr 14 sk. 3 rst., samt dessutom dessa ränte-titlar icke blifvit uti berörda förslag till bibehållande upptagne och således länets deputerade icke blifvit öfver deras bibehållande hörde, anse Rikets Ständer för sin del persedlarne kor och slutar för framliden icke böra såsom hufvudränte-persedlar bibehållas eller till andra sådane förbytas, ulan i stället lill penningar förvandlas; på grund hvaraf och med tillämpning af hvad Rikets Ständer i afseende å dagsverks-räntan yttrat, Rikets Ständer, i öfverensstämmelse för öfrigt med hvad E. K. M:t i Nåder föreslagit, för sin del beslutat, att: l:o. 'Såsom hufvudränte-persedlar inom Kronobergs län bestämmas: spanmål, smör, fläsk och kött; 2:o. Nuvarande hufvudränte-persedlarne spanmål, smör, fläsk och kött bibehållas med endast de förändringar, som kunna blifva en följd af nedanstående tillökning och i allmänhet gifne föreskrifter. Oxe, får och lam förvandlas till kött. Ved, hö och halm förvandlas, enligt förutnämnde grunder, hälften lill spanmål, en fjerdedel till fläsk och en fjerdedel till kött, alt framgent uti den för persedlarne i allmänhet stadgade ordning utgöras; 206 Expeditions-Ulskoltets Förslag till underd. Skrifvelse, jV:o i 03. 3:o. Alla öfriga nuvarande till jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan hörande persedlar förvandlas till bestämd penninge-ränta att, jemte de till penningar förvandlade bråktalen samt nuvarande skattetiteln penningar, utgå enligt i allmänhet stadgade grunder och med iakttagande af hvad i 15 punkten af de allmänna föreskrifterna särskildt för de Småländska länen är anmärkt. Jönköpings län.
n å s Ron uanDe » tg onx Det o| ?oet m t g IVrliorn ett Ba^uan j a g 1 ' ototoD, j-ag ^ötoioS, att florn: ut tt&gt;å geiaom » tunDet a|- » otg en g å n g » PiuPfe n å aPP jotDPtpuel » » aPPlret — vi tuå, Dt tuå! 3 ' tvcu) Pion uat » Pion! «£tten oePr |Yn, t De m o t r i a ögon e n ttotitc m e n Hon uanDe * ig omuanDe ttPI! » Put —; •mttt IaP, m i l t ti^ Pag i Denna minut. &amp; cr \ ^aa t&gt;M » te Då, o • o att e n g a n g vi tvct ttol » aPPf, ttoti aPPt » fiuPEe PgcPtan n å. Daniel Fallström. Hemmets uppfostran. Ur » Vi och våra söner », af MatJiilda Langlet. (Slut fr. föreg. n:r.) J P ^ e r r Strindberg oeh hans eftersägare må rår-t » aldrig så mycket predika, att » familjen » fbrqväfVer all sjelf^tändighet hos individen — äro öfver dem. Det går tungt och svårt, och svårigheten bereder ynglingarne tusen obehag, om de äro vana t. ex. att lyda först då, när den befallande nöjaktigt redogjort för skälet till sin befallning. Ty det bry sig förmän och lärare ganska sällan om. Vi föräldrar fela ofta deruti, att. vi med onödig hårdhet gifva barnen aga och tillrättavisningar. Detta är alldeles obehöfligt. Vi måste blott vara bestämda — vi behöfva ej vredgas. Ar aga alldeles nödvändig, måste vi låta barnen se, att vi gifva den, just emedan vi älska dem, och att det skär oss i hjertat, då vi nödgas dertill.
Ach 8 tat kset, Lanco-Otskotteus stt verkställa densamma, är sä neckel discuterad — skälen för ocb mot, sä mycket i delail asliandlade, stt jag vid detta tillfälle inskränker mig till yttrande «f min åsigt! det bela af frägan. lag medgifver fullkomlige» nödvändigbeten asen bl^ntliestsmning (l,vilken i mitt omdöme ja» sllcleles icke förblandar mell begreppet om en realisation) men b^gd pä billiga vilkor i anseenrle till Lou,sbeiåkningen, ocb ej ensamt till de gälclbunllnas fördel; jag medgifver, stt, genom den sk >82) ars 8tä»6er beslutne Länkens publicitet, ett betydligt steg Sr gjordt till beredande af allmänt förtroende till Länkens förbandlingsr i framtiden; jag medgifver, att möjligbeten stt utbita det nuvarande pappersw^ntet mot reelt m^nt, bufvuclsskligen bvilar pä tillstänllet af Lanken; reela fonlj för växlingens bedrifvande; jag tror <let vara möjligt att vicl inträlfanlle proportion af Lanken; reela fond i färbällanlle till 8edelstocken, såsom ö till 8, kunna börja siltverulvexling; ocb jag är färvissacl om, att X. bl:ts erbällande nädige fauction till nu föreslagne It. 8l:rs beslut, i afseende pä m)ntbestämning ocb 8ilfverutvexling, tlerät skall gifva ali erforderlig garantie intill oästk. 8tänders sammanträde, meu icke längie.
Den öfvervägsnde delen a f dessa inanniskor tycktes tillhöra en lå.ngt ädlare race än de europeiska folken i alllnanhet, men här funnos ocksh typer ined utseenden .sh vilda, så hemska, så rof djursliknande, a t t nykomlingen fattades af en ovillkorlig skräck. Alla ' tycktes de besi9a ett öfvermått af fysisk kraft, alla vor0 de - beväpnade till tanderiia, soin om den råa styrkans, dagar ännu icke. Blla biiro dräkter högst olika deni man ser i vhr.världsde1, och - för att göra intrycket fiillstäridigt - det kvinliga elementet lyste genom sin frånvaro. J a, detta var Asien, det var tydligt, - Asien i sin kraft som i sitt barbari, i sina stelnade lifsforiner och dock med det iiråldriga adelsmärket på, pannan. A t t se Iivilka villkor moder Evas döttrar lefde under i denna hennes egen världsdel intresserade mig naturligtvis i högsta grad. A t t det var här som Islains inördande bojor tryckte kvinnan tyngst, det var mig icke obekant, ej heller att här fiinnos kristna folk, som lhtit sig påverka, af inuhammedanskuppfattning, livad kvinnan beträffar. Men historien hade, ocksh lärt mig, att bland alla de stackars trälbundna systrarna skulle finnas en typ af ntprägladt godt gry, som försthttatt förviirfva sig en för denna världsdel enastående frihet och som inäktat fostra frie män, hjältar och i häfderna verksamt ingripande kvinnor. Det var i förgta rummet denna typ jag ville l ä r i kilnna. Med makalös energi lm ryssarne lyckats, niedelst järnväg, förbinda en hamn vid det Svarta hafvet med en hanin vid det Kaspiska. Hvad denna bana ha.r kostat, särskildt med afseende på människ.olif, lär vara förfärligt. Banan g i r nämligen till att barja med genom vilda, träskuppfylda lirskogar, där sumparnes och den starka. växtlighetens.
Qiontracter emellan en|TilDe perfoner, angåenDe egenDomar, l)uö, rum, boDar, hållare, tomter od) träDgårDar, få på lanDet, forn i ©täDerne, famt åbrar, ängar, beteöfyagar, qmarnar oc^ fågar m. m., el)tt>aD De äro på lanDet belägna eller ©täDerne tillhörige, fTofa, utan affeenDe å Det fått, l)warpå De finnas upprättaDc, jcmrcäl om De blifmit för roeDerböranDe ©ubetémerb od) genom Deröfver tneDDelaDt fJårotocoIlönttDrag afflntaDe, antim gen jbrifmaö på eller beläggaö meD flämplaDt papper, beräbnaDt efter Den ar» renDe^futnma, l)i)ta ellet afgälD, font för ett år i penningar eller penningar^ varDc utgöres*, o ef) för fortare ti!) i förtjällanDe Derefter, Dorf alDrig fagre an 3 (fillingar, pä följanDe fatt, nemligen: UttDer J5 9i:Dr — 3. — frän od) nteD 15 till 20 lK:Dt — 5. — frän od) nteD 20 till 25 — . • . — 6. — frän od) mcD 25 till 30 — — 9. — frän od) tneD 30 till 40 —* • — 12. — frän od) tneD 40 till 50 — • — 24. — frän ed) nteD 50 till 75 — — 36. — frän od) tneD 75 till 100 — . 1: för fulla 100 9\:Dr 1: 24. — od) Derutöfver för tyvarje fulla 50 9t:Dr . — 24. — föegagnat* Ofontract utöfver Den
Skrifvelse, N.o 192', 391 rande rikshufvudboken upptages under kathegorierne: afkortning, anordning utom stat och restantier, äfvensom, i sammanhang med de sistnämnde, anmärkte poster och proprie-balanser, likaledes å motsidan af sistberörda fonds konto böra intagas; 2:o att de före 1841 års statsreglering å hufvudtitlame, genom utbetalningar utöfver anslags-tillgång, uppkomna brister borde, såsom af grundfonden föi-skjutna, densamma tillgodoräknas, men deremot såsom skuld å ordinarie stats-regleringens konto framstå; 3:o att de såsom statsutgifter formelt å hufvudtitlame utförda lån och förskotter, hvilka, enligt Rikets Ständers beslut vid 1828—1830 årens riksdag, skola i rikshufvudboken åter-debiteras, icke böra tillföras grundfonden, hvilken fråga vid 1847 års stats-revision blifvit närmare bestämd dertill: att nämnda lån och förskotter borde eller kunde ordinarie statsreglerings-fonden tillräknas; samt 4:o att fastigheters och inventariers värden böra till grundfonden inräknas; dock endast så länge föreskrifterne om dessa värdens upptagande i penning-bokföringen äro gällande, hvilka föreskrifter likväl i vederbörlig ordning borde sålunda ändras, att alla döda värden blefve från penning-bokföringen uteslutne. I afseende å förslaget, huruvida hela den debiterade — ej blott den till riksstats-utgifterne behållna — års-uppbörden bör till ordinarie stats-regleringens konto hänföras eller icke, hafva Rikets Ständer inhemtat, att det uti riksstaten antagna sätt att beräkna endast den behållna, nemligen till utgifter disponibla delen af uppbörden, tillkommit för större enkelhets vinnande vid de disponibla delarnes kalkylering, hvarvid riksstatens uppställning i öfverensstämmelse med detta behof underlättat åtgärden, deremot Rikets Ständer jemväl funnit, det någon anledning icke är att använda samma method vid bokföringen, när dervid förekommande omständigheter göra ett annat sätt lämpligare.
N:o 8i. 9 tachementena; men då sedermera Kongl. Maj:t, i sammanhang med fastställandet af Passevolance-contract för Regementets recrutering och beklädnad samt upprättandet af ett Tyg-Stats-Compagnie, under den 3 December i83i, i Nåder ökat gaget för det i Stockholm och i Waxholm tjenstgörande manskap, ifrån 6 till 7 sk., hvilken förhöjning funnits så mycket mera skälig och billig, som det å dessa ställen förlagde Artilleri, i afseende på tjenstgöringens beskaffenhet och trägenhet, närmast vore att jemföra med Lif-Gardet till häst, har gaget i den nu projecterade Staten upptagits till 7 sk. för allt i Stockholm och Waxholm tjenstgörande manskap, samt till 8 sk. för det på Dalarö förlagde, på grund af Kgl. Brefvet den 20 Augusti 1828, men för det på Gottland och i Gefle tjenstgörande manskapet såsom hittills, till endast 6 sk. Gaget för manskapet vid Götha och Wendes ArtilleriRegementer har blifvit föreslaget till 6 sk., samt med 1 sk. ytterligare förhöjning för commenderingarne å Carlstens och Carlsborgs fästningar, jemlikt Kongl. Brefven den 29 April i83o och 23 April i83i.
Ständer såsom Represenianler, 9a väl för Rustoch Rotehållare , sorn för öfrige medborgare-classer, och således bemyndigade att sitt beslut i förevarande fråga meddela , vid en annan sakens behandling, icke kunsta finna något ändamål vara vunnet med ärendets dragande under Rikeis Höglofl. Ständers pröfning. I afseende 3 sättet för denna afgifts framgéna utgörande, så och enär, enligt hvad Utskotten ega sig bekant, Rotehållarnes, under den tilländalupna Passevolance-tiden , medgifna rättighet till leverering af proviant-persedlar in natura, ehuru sällan begagnad , likväl för Passe volance-Inräf tningen medfört betydliga olägenheter och förluster de år, då ett Regemente, hvars Rotehållare ett sådant liqvidations-sätt iakttagit, varit till större öfningsläger eller allmänna arbeten commenderadt, och de aflemnade natura-persedlarne alltså måst uppå offentlig auction föryttras, tillstyrka Utskotten, under förmodan, att betalningen, uppå tvänne terminer af året, med 5§ R:dr å hvardera verkställd, icke bör blifva för Rustoch Rotehållare ser? deles betungande, att Mötes-Passevolancen för karlens underhåll hädanefter endast med penningar må afbördas, livar - Statssamt Allm. Btsv.o.Oec. Utsk. Ufl.N:o 72. 50 emot, vid Cavallen - Regementena, det å de Rustandes eget val ml ankomma, att, inom viss af Kongl. Maj:t derföre i Nåder utsatt tid , tillkännagifva, antingen de åstunda att Fourrage-persedlarne in natura till anvisadt magasin å mötesplatsen lefverera, eiler med penningar, efter årets Markegång, godtgöra.
Justitie-råden Stråle och Grefve Snoilsky} hvilka förklarade sig vara i väsendtliga delar, af olika tankar med Högsta domstolens öfriga ledamöter, afgåfvo följande yttrande: Rubriken. De allmänna föreskrifter, som för det närvarande finnas angående bolag, innefattas uti 15 kap. Handels-balken och de författningar, som utgöra tillägg dertill. Alla dessa angå blott sådana bolag, hvilkas delegare äro solidariskt ansvarige för bolagets förbindelser. Likväl har sedan många år tillbaka bolag, ställde på aktier till innehafvaren, erhållit Kongl. Maj:ts sanktion. Det synes således vara af verkligt behof påkallad t, att en lag utfärdas, som bestämmer sådane bolags lagliga rättigheter och skyldigheter, och hvarigenom en gränslinia uppdrages emellan bolag, som enligt lag medföra solidarisk ansvarighet för delegarne deruti och sådane bolag, sorn icke medföra en sådan förpligtelse. Benämningen ”aktiebolag” torde icke vara fullt omfattande, ty man bar sett bolag ingås, hvaruti några medlemmar varit solidariskt ansvarige, men de öfrige, såsom blott aktieägare, icke iklädt sig någon solidarisk ansvarighet. Skilnaden måste göras emellan enskildt och allmänt bolag. Det sednare af den beskaffenhet, att hvem som helst kan genom inköp af aktie Bilt. till B. St. Proposition, N.o 56. blifva delegare utan afseende på bolagets vigt eller större eller mindre allmänna omfattning;, och på denna grund torde benämningen bora blifva ”allmänt aktiebolag.” 1 §‘ Emot den i denna § föreslagna rättighet för Kongl. Majrt, att pröfva huruvida bolagets omfattning är af den vigt, att allmän kungörelse bör utfärdas, synes någon giltig anmärkniag ej kunna göras. Förutsätter man, att alla bolag, hvilka ej erhålla Kongl. Maj:ts sanktion, äro solidariska, så skulle det förekomma högst obilligt alt vilja förneka aktiebolag af mindre omfattning, att genom iakttagande af lagens föreskrifter bereda sig säkerhet derföre, att någon annan skvl-' dighet ej kan af dem kräfvas, än att de å aktien inbetala den summa, hvartill de sig förbundit.
Åberopande Utskottet, i afseende på grunderne för verkställigheten af ifrågavarande Uppoch Utlåning sine serskilde under N:is 383 och 384 härvid bilaggde Utlåtanden. Reservation (se pag. t). n r :• Reservation vid Betänkandet N:o 382, äfvensom med anledning af dermed sammanhang ägande Betänkanden JNT:is 383 och 384- Af Heri’ von Hartmansdorff, August: Jag erkänner välgörenheten af det ändamål, som åsyftas, nemi. räntans nedsättning. Men deraf följer icke att Staten bör omedelbart befatta sig med att bedrifva saken. Och då intet förslag, som skall utföras, får betragtas blott såsom grundsats, utan afseende på dess tillämpning: så har jag funnit både tiden och sättet för dess verkställighet vara sådane, att ändamålet icke kan hufvudsakligen vinnas; men skada och vådor för det allmänna deremot uppkomma af sådan vigt, att de vida öfverväga den enskilda fördel, som möjligen kan tillskyndas en eller annan låntagare. Utskottet har delat sitt Betänkande i 3:ne delar, den första angående grundsatsen, de andra bägge rörande verkställigheten, eller om uppoch utlåningen. Betragtade man icke de bägge sednare, i förening med det första, så skulle man lätteligen kunna föranledas att antaga en lockande grundsats, hvilken sedermera i utförandet befunnes sådan, att man hade skäl att ångra sitt första beslut. Till förekommande deraf måste jag, oagtadt målets fördelning, bilägga min reservation vid det första Betänkandet, för att genast visa hvart dess antagande skulle leda i det andra och tredje. 5 B. 26 * ii Stats-Utskottets En hufvudvillfarelse synes ligga till grund för hela detta förslag, den nemligen, att anse penningars förräntande annorlunda än andra näringar, hvilka under loflig täflan med alla öfriga, må inbringa ål sina idkare allt hvad de kunna, i synnerhet när deltagandet deri är för alla medborgare obehindradt.
Sålunda torde den af Styrelsen, i afseende på Fångpredikanterne, dem emellan uppdragna skillnad, att någras verksamhet uteslutande vore afsedd för fångvården och att andra skulle ega att med innehafvande tjenster vid fångvården förena annan presterlig befattning, icke utgöra fullt giltig grund för deras hänförande till den ena eller andra afdelningen. Sjelfva den angifna skillnaden, hvilken icke är grundad i hittills befintliga uttryckliga föreskrifter, synes destomera godtycklig, då, efter hvad Styrelsens afgifna statförslag visar, icke flere af Fångpredikanterne skulle komma att räknas till den förra kathegorien, än predikanterne vid Långholmens straffoch arbetsfängelse, vid kronohäktet derstädes, vid straff-fängelset i Varberg och vid kronohäktet derstädes samt vid straffoch arbetsfängelset i Malmö. Men i hvad fall som helst lärer af förhållandet derutinnan hinder ej förefinnas emot samtlige Fångpredikanternes uppförande å ordinarie stat. På samma sätt synes ock å ordinarie stat kunna upptagas ej mindre Bevakningsbefälhafvarne vid straff-fängelserna, af hvilka endast den vid straff-fängelset i Norrköping nu af Styrelsen föreslagits till uppförande å förslagsstat, än äfven de vid länsoch kronocellfängelser anställde Bevakningsbefälhafvare. Fråga kunde väl vara, om ej jemväl den lägre bevakningen borde till ordinarie stat flyttas, men då denna betjening, såsom Styrelsen anmärkt, är till antalet underkastad oftare inträffande förändringar, och på den aflöning, som bör dem bestås, i större mån inverkar å olika tider och ställen befintlig högre eller lägre arbetsförtjenst, tillika med lefnadskostnadernas vexling, finner jag mig härutinnan, såväl som ock i öfriga ej serskildt omförmälda delar, böra vidblifva Styrelsens uppfattning om hvilka af tjenstepersonalen böra å ordinarie stat Bil. N:o 1 a) till Kongl. Majlis Nåd. Prop.
I en sådan tid uträttas föga, det är sannt; men den är ock korrt, och i dess spår framträder en annan, en tid, då den kraftfulla generationen, af egen erfarenhet inser nödvändigheten af undervisningens och Samhällsformernes öfverensstämmelse i den stora uppfostringsanstalten, Staten; och denna tid blifver då verkfamhetens tid, den bättre tid, då frihetens värde icke mera betviflas; ordningens bud icke missförstås; uppfostrans och lagen goda anda, sprider enighetens lugna kraft ibland lyckligare slägten. Jag anser mig endast böra söka bestrida den lära, som Herr Grefve Mörner framstäldt, att Grundlagen icke bör blifva ett föremål för allmänna undervisningen. Jag 6kulle likväl kunna beskyllas för att glömma, att jag yttrar mig till Svenska Riddersmän, örn jag dervid skulle försöka, att öfvertala. Der hvarje hjerta klappar för ett kärt Fosterland; der hvarje tanka förenar begreppet om dess lycka, med det om sanning, ordning, enighet; der hvarje röst höjes till upplysningens och rättvisans försvar, der behöfver man ej mycket orda, för att af en hvar förstås; när man säger: ätt den Grundlag forn majli befvärjas, bör och kännas. Men så enkelt detta bevis är och så tillräckligt det vore på detta rum, anser jag mig likväl böra utbedja mig Ridderskapets och Adelns tålamod, vid framställningen af ett bevisningssätt, 42 Den 5 Maji e. rrv. sorn ehuru ovanligt, jag likväl tror mig borg använda, emedan det kanske icke är öfverflödigt lör allmänheten och efterkommande. Jag ville derigenom bevisa nödvändigheten, au Grundiagen rätt läses, och rätt förstas; och Grefve Mörner, som gifvit mig anledning att nu yttra mig, har älven gifvit mig det kraftiga medel för detta bevis, sora jag nu går att framställa, genom det sätt hvarpå Herr Grefven sjelf i sitt anförande visat sig lära och förstå Grundlagen Det tillhör Rodderska pet och Adeln, att bedÖmma, om flydde tider» härdelser öka eiler minska vigten af deG ta bevis.