Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Printzencreutz, Bernhard Wilhelm, Expeditions-sekreterare, med 136 röster; Suppleanter: Frih. Leijonhufvud, Carl Gustaf, Hofrätts-assessor, med 134 röster; Frill. Beck-Friis, Joachim Tavast, Ryttmästare, med 76 röster; Hr af Wirsén, Carl Thure, Kabinetts-kammarherre, med 76 röster; sedan den ordning, hvari 2:dre och 3:dje suppleanten skulle ingå, genom lottning blifvit bestämd. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Upplästes och godkändes nedannämnde från Exped.- Utsk:t inkomne förslag till underdåniga skrifvelser och förordnanden, nemi.: Skrifvelser: N:o 25, ang:de val af Justitie-Ombudsman och dess Suppleant; N:o 29, ang:de grunderne för val af revisorer och suppleanter till granskning af Banko-diskont-verkets i Stockholm räkenskaper och förvaltning för innevide och följande år, intill nästa lagtima riksdag; N:o 30, i ani. af I(.
Emedlertid och som till de första och nödvändigaste kostnaderna harvid, ej mindre än till Curhusens vidmagthållande och nödiga anstalter deremot - Den 2 7 Juli. emot, att, intill dess Lazaretterna sålunda Jeunna blifva satte i bättre skick, den veneriska smittan ej ma vidare spridas, det nu synes vara oundvikeligt att, på stat, något ytterligare anslag göres; så hafva Riksens Ständer beslutit, att det nu varande anslaget af 8000 R:dr må med en lika summa förhöjas, hörandes denna tillök kring mellan Lärten fördelas efter storlek och behof, för att läggas till den fond, sorn i hvarje Län sammanskjutes. Detta förökade anslag kommer dock vid nästa Riksdag att upphöra, heldst, såsom Riksens Ständer hoppas, genom den nu föreslagne utväg Lazaretts och Curhus-inrättningarne skola komma i den ordning, att samma tillökning vidare må kunna umbäras. Alla anstalter sorn för öfrigt kunna vara nödiga, dels i afseende på ambulatoriska Sjukhus, dels på reglernentariska föreskrifter, rörande medlens förvaltning, Läkares aflöning och flera oeconomiska och police författningar, öfverlemna Riksens Ständer i underdånighet åt Eders Kongl. Maj:t att, efter det Landshöfdingarnes eller de tillförordnade LazarettsDirectionernas utlåtande och förslag i dessa delar blifvit infordrade, samt Sundhetskollegium deröfver bordt, derutinnan i Nader förordna. Ytterligare få Riksens Ständer i underdånighet anmäla, att de gifvit sitt bifall dertill, att den å Kungsholmen i Stockholm belägne egendom, sorn tillförene varit nyttjad till Jåiänvins-Bränneriverk; men nu icke mera dertill Den *7 Juli, 257 dertill begagnas, må, under förbehåll af Bankens panträttighet deruti, upplåtas till begagnande för den gemensamma Curhus-inrättningen för Stockholms Stad och Län.
Jacintas romans är dock ganska intagande, liksom ock mulåsnedrifvarnes sång, hvarmed akten öppnas, Andra akten är otvifvelaktigt den bästa. Ett af operans bästa nummer är den lilla växelsången i denDa akts första tablå mellan en gosse och en flicka, som sitta modell för infantinnan-målarinnan Eleonora. Skada att den ej utfördes fullt mönstergillt. En mycket god ansats åt det humoristiska är den i samma tablå förekommande kvartetten. V i tro ock, att det ingalunda skulle skadat, om det komiska elementet fätt litet mera spelrum i operan. I andra akten återfinnes för öfrigt ytterligare en ganska intagande romans af Jacinta, en dylik af styckets älskare Euyz samt en kärleksduett mellan dem båda. Genom den väl anordnade baletten och den präktiga mohriska marschen med sitt li fl i ga tempo, gör denna akts andra tablå ett ganska ståtligt intryck. Tredje aktens hnfvudnummer är duetten mellan infantionan Eleonora oeh Jacinta. Ett framstående rum intager ock bandolerons visa, föredragen af hr Lundberg. Libretton är allt skäligen klen. En liten kärlekshistoria förekommer visserligen i operan, men handlingen är för öfrigt så godt som ingen. H r Christiernsson borde, synes det oss, med sin vana vid dylika arbeten, hafva kunnat åstadkomma något intressantare. Sådana osmakligheter som det farsartade gycklet i andra aktens första tablå och sista aktens knalleffekt med viaduktens instörtande (ulan det minsta buller) hade varit bäst att utelämna. Att musiken ej förmår höja sig till någon högre schwung, beror nog ock på libretton. I alla hände ' ser kvarstår dock så mycket af värde, att operan mycket väl låter höra sig, Glädjande är ju ock att finna, att den inhemska operadiktningen ännu ej är död. Utförandet, som leddes af direktör A. Hallen, vsr, om man frånräknar några missöden bland solisterna, värdt allt erkännande. I främsta rummet bör nämnas fru Sterley (Jacinta), hvilken med varm känsla och ädelt föredrag sjunger sina romanser. Fröken Almati (Eleonora) förtjänar ock att nämnas, särskildt för sitt uppträdande i tredje akten.
”Men då stadgandet i Reg.F:ns g ”§, att Konungen i alla mål, som hos Honom i Statsrådet ”förekomma, är förbehållet att allena besluta, fullkomligen ”uppfyller samma afsigt och det allena, som vid beskrif”ningen af Konungens rätt alt Riket styra, icke finnes nylt”jadt i våra äldre Reg F:r, bland hvilka kunna anföras den ”af den 29 Juli 1634 5 §:n 3, och den afden 21 Aug. 1772, 5S 3 ”och 5, genom sitt alldeles öfverflödiga införande i Reg.Ftn af år ”180g, § 4, vållat fullt ut så betänkliga missförstånd, som dem ”man velat undvika.’’ Här är åter en gåta, sådan sorn en Sibylla af de kunniga från hedendomen skulle vilja lala till omyndiga män i en riksförsamling från den liden. Jag önskar att R. o. Ad. ville som sin gemensamma tanke förklara den reservation, Professor Geijer framställt; och särskildt önskar jag, alt Coust.Utsk. ville vid återremissen i sina premisser vara mindre djupsinnigt i fråga örn att dölja dessa saker, som Utsk. synes vilja i premisserna uttala, men som icke der finnes uttryckt. Professor Geijer säger nemi. ”Emot Utskts förslag, att ordet ”allena i 4 §;n Reg.Ftn måtte utgå, får jag reservera mig. ”Reg.F:ns 4 § är tydligen författad med afseende på fordna ”faror, hvilkas återkomst man velat förebygga. Dessa fa"ror hade man fullständigare än någonsin hunnit erfara i ”ytterligheterna af endera envälde eller rådsvälde eller ”ståndsvälde.” Så uttrycker sig, mine herrar! en reservant, som icke vill tala i gåtstil. ”Derföre stadgades att Konungen skulle allena styra Riket, men på sätt Reg.Ftn före”skrifver och efter inhemtandc af ansvarige rådgifvares tan”kar. Erfarenheten har visat, alt detta stadgande varit un"derkastadl missförstånd.
Mimers söner och alferna smidde åt gudarne de härliga klenoder, som pryda Asgard och lända gudarne till gagn och värn. Allt hvad gudarne behöfde eller önskade af gyllene smycken och vapen och husgeråd smiddes åt dem i Mimersönernas eller Ivaldesönernas smedjor. Fridsåldern var en guldålder tillika. Det föddes väl icke ett asaeller vanabarn, som icke fick någon dyrbar klenod eller gagnerikt konstvärk från Mimers söner eller Ivaldes. Nog är det från dem som Tor, Odens och Friggs starkaste son, fick charen, hvari han åker bland åskmolnen, och starkhetsbältet, som han spänner kring sin midja – och från dem som Balder, Odens och Friggs älskligaste son, fick skeppet Ringhorne. Bland vanerna var det tillåtligt, att broder gifte sig med syster. Vanaguden Njord födde med en syster två barn: Fröj, som blef årsväxtens gud, och Fröja, som blef kärlekens och fruktsamhetens och är den skönaste af alla gudinnor. Af Mimers söner fick Fröj en gåfva och af Ivaldes söner en annan, hvilka sedan skola omtalas. Åt Fröja smidde fyra underjordskonstnärer det vackraste kvinnosmycke i världen, bröstsmycket Brisingamen. Åt Njord smiddes den bästa af alla stridsyxor; åt flere af gudinnorna och diserna falkoch svanehammar; åt Heimdall en stridslur, som kan höras öfver hela världen, men som Mimer tagit i förvar och gömt i världsträdets djupaste skugga, tills den af honom motsedda dagen kommer, då den varder behöflig. Märkvärdigt bland klenoder var ock det tafvelspel af guld, hvarmed gudarne under fridsåldern lekte; tafvelspelet kunde vara motspelare själf och flytta sina brickor. Men den vigtigaste af urtidssmedernas gåfvor till gudarne voro föryngringsäpplena, »asarnes läkemedel mot ålderdom.» De förärades till Idun, Ivaldes dotter, som vardt upptagen i Asgard. Då de förvaras af henne, ega de sin kraft, men annars icke. MÄNNISKOSKAPELSEN.
Majit under nu löpande statsregleringsperiod, uppå derom gjorda framställningar, beviljat tillsättandet vid elementarläroverken i Göteborg och Calmar af en Adjunkt på hvartdera stället. Härförutom hade från en mängd läroverk inkommit ansökningar om anställande derstädes af flere lärare, än slaten upptoge; men då dels af Slats-kontoret Kongl. Majlis uppmärksamhet blifvit fästad å de, i förhållande till beloppet af besparingarne å läroverksanslaget, betydliga anvisningar, som tid efter annan derå måst ske, dels ock Kongl. Majit, innan behofvet af ökadt lärarebiträde kunde anses af någon tids erfa - StaisUtskottets Utlåtande N:o 139. 31 renhet ådagalagdt, icke velat förordna om tillsättandet af nya befattningar, hade Kongl. Majit icke i andra fall än de två förutnämnda derom fallat beslut, utan endast medgifvit att extra lärare finge på kortare, för hvarje gång särskildt bestämd, tid antagas. Vid jemförelse emellan lärare och lärjungar vid åtskilliga bland ofvan upptagna läroverk, visade det sig, att antalet af de förra understege det, som, enligt den af Rikets Ständer antagna grund, skulle vara att påräkna, och vid ett eller annat bland de öfriga läroverken vore förhållandet enahanda. Förklaringen dertill vore att finna deruti, alt vid dessa läroverk lärjungarnes fördelning på de särskilda klasserna varit sådan, alt undervisningen hittills kunnat af de ordinarie lärarne uppehållas; men dels vore det ovisst, huru länge nämnda förhållande komme alt fortfara, och dels vore en tillökning i lärjungarnes antal, redan under den återstående delen af nu löpande statsregleringsperiod, men ännu mera under loppet å de tre följande åren, att motse; hvadan de lärarekrafter, som med afseende af nuvarande antal lärjungar skulle kunna komma att tagas i anspråk, icke för nästinstundande statsregleringsperiod blefve på långt när tillräckliga, utan erfordrades särskildt anslag till arfvoden åt extra lärare.
Men jag vill att Riksbanken skall sättas i tillfälle att med sina inyntsedlar fylla landets behof af rörelsemedel och fördenskull på billiga vilkor understödja och uppmuntra sådana enskilda inrättningar såsom Sparbanker, Filialbanker m. il., hvilka, såsom förmedlande anstalter emellan kapital-egande och kapital-behöfvande, hopsamla och fruktbargöra små kapitaler, hvarigenom Rankens utelöpande sedelstock blir mera tillräcklig till flerlälldi gare liqvider än den eljest skulle vara, och således lemna kreditiver, öppna uppoch af skrifnings-räkningar, med flere sådane rörelsegrenar, hvilkas bedrifvande med de sedlar, som för mynt i riket erkännas, skulle vara de enskilda associationernas ändamål, enligt Kongl. 12 Banko-Utskottets Memorial M lfi. Kungörelsen af den 14 Januari 1824, hvilken utgör den numera förgätna grundlagen för ali enskild bankrörelse. Vidare vore det min önskan att Riksbanken, om den finge behålla sin vinst, skulle i betydlig mån kunna utvidga sin verksamhet och kraftigare än hittills samt på billigare vilkor understödja jordbruk och näringar, så att den inhemska produktionen utvecklas och uppdrifves, export-varornas belopp förökas och vinna afsättning utomlands, hvarigenom Bankens realisations-förmåga bäst understödjes, på samma gång som landets välstånd förkolras, och detta blir så mycket mera af nöden att med allvar påtänka i samma män sorn frilian delns grundsatser gära sig gällande och den utländska vara-införseln genom tull-lagstiftningen allt mera underlättas. Elter långvariga diskussioner inom Banko-Utskottet emellan de olika åsigternas försvarare, skulle genom den sista voteringen afgöras huruvida en half million riksdaler riksmynt, såsom Finans-afdelningen föreslagit, eller en hel million riksdaler s. m. skulle af bankovinsten till Riksgälds-kontoret öfverlemnas; och genom en tillfällighet blef den sednare meningen segrande med en enda rösts öfvervigt.
Lo att främst uti rikshufvudbokens första del skulle intagas en kapitalräkning för sammandragande af alla de specialfonder, i hvilka statskapitalet fördelas, samt, jemte specifikation af ingående balansen, tvänne til! kapital-räkningen hörande hjelp-konti, det ena ett sammandrags-konto för ali inkomst och det andra ett dylikt konto för ali utgift, från hvilka hufvudsummorna inginge till kapital-räkningen; hvaremot de uti första delen af formuläret intagna räkningarne öfver stats-kapitalets särskilda fonder borde derifrån uteslutas och i stället inrymmas uti rikshufvudbokens andra del, i den ordning efter hvarandra, som komme att bestämmas af fondernas mer eller mindre allmänna beskaffenhet samt deras samband med eller förhållande till riksstatens särskilda hufvudtitlar; 2:o att den uti förenämnde kapitalräkning, äfvensom i de flesta af hufvudboks-formuUirets konti, förekommande sammanföring af posterna under högst fyra hufvuddelar, nemligen inoch utgående balanser samt inkomster och utgifter, skulle tillämpas å alla fonders konti; 3:o att de i förslaget till hufvudboks-formuläret använda benämningar »Missväxt undsättnings-fonden» och »Allmänna magasins-fonden» eller »Fonden för äldre missväxt-undsättningar», förändrades, den förra till »Undsättnings-fonden» och den sednare till »Magasinsfonden»; 4:o att å konti för stats-utgifterna borde anmärkas när anslaget vore förslagsanslag eller reservationsanslag eller begge delarne; samt 5:o att uti rikshufvudboken jemväl borde intagas redogörelse för den Rikets Ständers Riksgälds-kontor tillhörande förvaltning af allmänna medel, sålunda, att räkningen med Riksgälds-kontoret, såsom förvaltande verk, erhölle plats uti rikshufvudbokens första del, näst efter räkningen med Stats-kontoret, och att räkningarne öfver de fonder, som genom ifrågavarande förvaltnings intagande uti rikshufvudboken komma att jemväl der ingå, inrymdes uti Tabell .M 1 till 1855 års Revisionsberättelse, angående Statsverket, sid. 3.
K. A. Nyclahl &amp; C:o Det var alls inte så dumt tänkt af en barnunge, som jag då var, ty det är verkligen doften, som fattas. Jag tror, att jag skulle ha lärt mig hålla af henne mycket mer, om hon inte vore så kall, och om hon ville visa, att hon bryr sig om mig en smula. Att pappa kallar mig för Sigge, det kan hon nu inte tåla, men jag tycker att det är trefligt. » Sigge fick hon heta också bland kamraterna, men när vi talade om henne, sade vi alltid » lilla finskan ». Det var själfve vår stele professor, som först användt det namnet, han var märkbart svag för Sigrid. Kanske kom det sig af att hon var så ogenerad och alltid skämtade med honom, då vi andra hade en faslig respekt för honom. » Om jag kunde begripa, hvarför ni alla äro så rädda för guhben, » uudrade hon, » jag tycker han är rasande snäll. » Det hände ofta, att hon dummade sig under lektionerna, men då skrattade hon själf så hjärtligt, att professorn ej kom sig för med att säga någon af sina vanliga elaka kvickheter, utan måste skratta med. Med den praktiska kursen redde hon sig utmärkt, det märktes, att hon hade anlag för att gifva gymnastik och massage. Alltid var hon tillreds, när professorn ropade någon till hjälp vid rörelserna, hon var så intresserad och så kvick i vändningarna, att hon hann med en hel del mera än vi andra. Men med läsningen gick det ej så bra. Anatomien var hennes fasa, och rörelseläran förklarade hon sig på inga villkor kunna få i sitt hufvud. Ofta kom hon hälft förtviflad upp till mig om kvällarna och beklagade sig öfver lexorna. » V o j, v o j! Inte hade jag gett mig in i Redigeras af Sophie Linge. Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. V i hafva ständigt en skönhetsträngtan Uti vårt bröst. Det ä r andens l ä n g t a D, Som, aldrig mättad, ej går till r o; Den drar oss ut mot de yttre tingen, Men ock, som engel, den lyfter vingen Och bygger högt för vårt hopp en bro.
Det är sagt att ifrån och med 1809 till och med 1823, eller under 15 år, 43 månaders Riksdag förkaffat RiddarhusSecreteraren 900 R:dr Banco årligen; att uppgiftenär origtig, bevisas af det anförda, dessutom ordsakas en mindre missräkning-deraf att 3 gånger i5>gör 45; ej 43* Diii 17 October c. m. 1809 års Riksdag ordsakaues af krig, revolu tion och total Regementsförändring. 1810 års Riksdag af KronPrinsen Carl Augusts död. I8i2:iårs Riksdag af Continentalkriget. 1815 års Riksdag af freden, som slutade detta krig och af föreningen med Norrige. 1818 års Riksdag af Discontemas falk 1823 års Riksdag är ensam ordinarie enligt Constitutionen, således 6 Riksdagar på 15 år. Krig, revolutioner, Kongl, personers dödsfall, förening med andra Nationer, allmänna Banqueroutter, måste ej nödvändigt skola inträlfa inom hvarje tidrymd af i5 år, således är icke nödvändigt att under samma tid skall finnas mer än 3 Riksdagar. Antagas dessa till 8 å 10 månader hvardera, så uppstår en Riksdagstid af 24 eller 30 månader, hvilka om man antager det uppgifna månatliga arfvodet å. 000 R:dr Banco sorn bestämdt, i förra fallet på ij år gör 480 och i sednare åter 600 R:dr om året. Ordsaken att ifrån och med 1809 till och med 1822, 173 Introductioner ägt rum lärer lätt finnas deruti att under tiden flera ovanliga händelser inträffat; Regerande personers till - Den 17 O et ober c. nt. träde till Regeringen, samt kröning, krig och Ired, som gifvit anledning till Asra benådmngar. Det är hvarken bestämdt gifvit att sådana händelser alltid under hvarje tid af 15 år cifva lika anledningar till benådningar, icke heller, att den Regerande lika begagnar detnj således är den deraf hämtade grund till löneberäkning alldeles osäker.
Boye uti för andra gången uppträd t såsom LagUlskrs rådgifvare, samt tillstyrkt Utsk. att äfven låta denna motion hvila i afvaktan på nya criminal-lagförslaget, har jag ansett mig, i egenskap af ledamot i LagUts"k., böra söka förskaffa upplys ning, huruvida detta råd må kunna följas. Jag erkänner uppriktigt, att jag allt hittills varit okunnig derom, att Utskottet haft en sådan rättighet; men då jag är öfvertvgad, att Hr Frihtn, såsom gammal och erfaren representant, ej tillstyrkt någonting olagligt; så vågar jag äfven hoppas, att Frihtn behagade uppgifva, så väl hvilken grundlagsparagraff som berättigar Utsk. att låta motionen hvila, som äfven huru länge denna hvila bör fortfara. Frih. Åkerhjelm, Gustaf Fredr.: Frih. Boye har, så väl uti denna, som i den föregående frågan, afgifvit de upplysningar i afseende på densammas behandling, som jag, i annat fall, varit beredd att lemna, nemi., att förslaget till nytt lagverk, så väl civilsom criminal-Iag, undergått behandling af den comité', som fått uppdrag att uppgöra skilnaden emellan nu gällande lag och förslaget till ny lag; att arbetet inkommit till den högre administrationen och blifvit öfverlemnadt till granskning af Högsta Domstolen. Så snart detsamma - derifrån återkommer, blir det föremål för öfverläggning och behandling. R. St. hafva sjelfve hegart denna parallels uppgörande, och att, efter dess fullbordan, få del deraf. Beträffande den nu förevar, frågan, så har Frih. Boye upplyst, att den omnämnda comitefcn fått sig uppdraget att afgifva förslag lill upprorslag. Samma förslag befinner sig nu under Högsta Domstolens granskning, hvarifrån det lärer vara att snart förvänta, då det kommer att undergå den pröfning och behandling, som grundlagen föreskrifver, med afsigt att, så skyndsamt som möjligt, öfverlenmas till R. St:s vidare åtgärd. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus: Jag får äfven förena mig med Gr.
Men nu utgöra handelsförhållandena endast en ringa och relativt obetydlig del af de många frågor, som varit föremål för Unions-kommit téens öfverläggningar. De kunna och böra derföre icke enskildt behandlas, utan sammanhang med de öfriga. Ej eller kan man rimligtvis begära, att vid de ömsesidiga bidragens bestämmande, olika beräkningsgrunder skola antagas för olika frågor. En norm måste vara gällande för dem alla. Hvad då det ena riket förlorar i ett fall, kan det vinna i ett annat, och endast på sådant sätt kunna de missförstånd nationerna emellan förebyggas, som eljest så lätt uppkomma, då hvarje bidrag för sig väges med guldvigt. Detta i afseende på frågan i sin allmänlighet. Hvad nu den föreslagna underdåniga skrifvelsen serskildt beträffar, synes det mig att man till dess afgifvande ej kunde välja en mera olämplig tidpunkt än denna, då det fordom med så mycket skäl öfverklagade missförhållandet blifvit afhjelpt — icke, jag medgifver det, genom ökade bidrag ifrån Noriges sida — men derigenom alt Regeringen så reglerat de gemensamma omkostnaderna, att dessa för år 1850 i rundt tal uppgått till endast 136,758 R:dr, hvaraf Norige tillskjutit 40,000 R:dr. Då derjemte Kongl. Maj:t enligt meddeladt statsrådsprotokoll, under den 4 Maj 1850 förklarat, att grunderna för de båda rikenas ömsesidiga bidrag till alla förekommande unionella statsutgifter lämpligast böra i ett sammanhang bestämmas och att frågan derom vore beroende på pröfningen af det förslag Unionskommittéen i sådant afseende afgifvit och hvilket Kongl. Maj:t ville taga i nådigt öfvervägande sedan detsamma hunnit genom Justitie-departementet till föredragning beredas — finner jag för min de! intet skäl nu vara till en dylik skrifvelses afgifvande».
Man talar om nödvändigheten af att hushålla. Måhända erfordrades icke mer än i5 ä 20,000 r:dr för ett helt år för att gifva allmänheten den säkerheten, att ingenting försummades för metalliska cassans förstärkande i den mån, behofvet fordrar det, och för att icke behöfva vidtaga åtgärder, som vore mera oroande, än denna obetydliga summas uppoffring. Hr Stråle har påstått, att denna punkt borde uttryckas i ännu allmännare termer, än den finnes affattad. Det är ett begär att uttrycka sig i allmänna termer, så att de uttrycka ingenting, och att man, enligt den föreskrift de sålunda innefatta, kan besluta, hvad man behagar. Jag är visserligen icke bland dem, sorn vilja reglementera onödigtvis; men hvad är icke det för ett vagt uttryck att säga, att Bankens metalliska cassa genom silfveruppköp bör förstärkas, när sådant utan förlust för Banken ske kan. Skall man låta Bancostyrelsen blottställa sig för alla de anmärkningar, som kunna föranledas af Bancostyrelsens på en sådan föreskrift grundade åtgärder i Den a5 Juli f. m. i och för det ändamål, detta stadgande afser? Ty hvad är väl i detta fall förlust för Banken? Är det förlust, eller är det icke snarare vinst att, då coursen är 127 sk., köpa silfver mot några sk:s högre pris, om man derigenom undviker att anlita creditivet? Icke var detta någon förlust; men detta oansedt kommer en anmärkare och säger: Ni har köpt silfver, då coursen var 127 sk., och Banken har derigenom förlorat några sk:r på r:drn. Han håller sig blott vid sjelfva silfverköpet, ser icke Bancostyrelsens åtgärder i deras sammanhang och ser således icke heller, om denna åtgärd kunnat förekomma en dyrare åtgärd, och på det sättet blottställdes Bancostyrelsen för förebråelser just derigenom, att man velat gifva den större latitud i sin förvaltning. Låter man åter meningen stå qvar, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen, blir styrelsen hvarken bunden i utöfningen af de åtgärder, som för cassans förstärkande erfordras, och ej heller blottställd för oförtjenta anmärkningar.