Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deras lif där synes tungt nog och glädjelöst, men som sagdt, här finnas dock ganska många, som intressera sig isynnerhet för de gamla. Nu till vår utfärd! V i voro inbjudna att deltaga i densamma af värdinnan, miss Duval, en af de många här, som egna hela sitt lif, jämte sin förmögenhet, åt förbättrandet af de fattigas ställning, och som söka på många vis gifva dessa litet glädje i lifvet. Hon hade beställt en stor vagn, en slags vaggonett för fyra hästar, tymmande 24 personer utom knsken och hans medhjälpare. Miss Duval och hennes vänner togo plats på det första tvärsätet, och så foro vi till fattighuset att hemta 20 » old ladies ». De ha haft sin middag kl. 12, och snart komma de ut, nytra och glada. D e duktigaste få intaga det andra tvärsätet bakom oss, ty det fordras just litet spänstigbet i musklerna att på stegen klättra upp hit i höjden. Alla de öfriga taga plats i själfva vaggonetten. Och nu fara vi österut genom gata efter gata — rätt mycket uppmärksammade från allmänhetens sida — tills vi komma till glesare befolkade trakter i Londons ostliga utkanter, och snart äro vi inom Epping Foresfs område. Denna stora skog inköptes för några år sedan af » the Corporation af the City of London », att för evärdeliga tider förbli vidare obebyggd — ty den var redan något inkräktad på — och att utgöra ett stycke oförfalskadt jland » för den östra delen af London. Gummornas förtjusning är stor åt de vackra villor, vi passera, och i synnerhet åt de präktiga vyerna öfver det starkt kuperade landskap, som snart öppna sig för oss. Vid en rast för hästarne, trakteras gummorna med 10 skålpund jordgubbar och korintbullar; detta är sådant, som ej vankas alla dar, och värderas också mycket. Efter ungefär en timmes färd genom - skogen », som dels bestod af tät, blandad löfskog, dels af vida ängar, dels af gammal ståtlig bokskog, anlända vi till målet: ett litet värdshus på en höjd, kallad Buckhurst Hill. Det var åratal sedan många af dessa gamla satte sin fot på riktiga » landet »; de äro glada som barn!
som förr. Låt mig få behålla porträttet. ALLAND. Ja, ja Men hvarför kunde ni icke låta det utveckla sig som det ville, detta som fans mellan oss två. Kunde det icke ha fått växa i fred. Hvarför skulle ni rifva i det med reflexionens plumpa fingrar. LOUISE. Ja, hvarför, hvarför ALLAND. Trodde ni, att jag icke höll af er? För det jag berättade den der historien? LOUISE. Ja. ALLAND. Och så blygdes ni öfver att icke ha afvisat mina smekningar! LOUISE. Ja, ja. ALLAND. Ni har inga förutsättningar att förstå en natur som min. Ni vill mäta mig med ert ömkliga kälkborgarmått och det passar icke. Då vaknar er reflexionssjuka: »hvarför? hvarför?» Hvilken småaktig misstänksamhet! Tror ni, man gör sig reda för, hvarför man kysser en kvinna? Om det icke faller af sig sjelf, så gör man det icke. LOUISE. Jag var så förplågad – jag – jag förstår mig inte sjelf ALLAND. Trodde ni, att jag skulle anse er vara lättfärdig? LOUISE. Ja. ALLAND. Det är man icke med de der ögonen, den pannan och den munnen. Berör hennes ansigte lätt med sin hand. LOUISE. Om ni kände de förhållanden under hvilka jag vuxit upp, skulle ni kanske förstå mig och förlåta. ALLAND. Stackare! Lifvet har varit hårdt emot er – det har gjort er misstänksam och bitter. Tystnad; han går omkring i rummet. Det var sjelfförsvar; ni kände det, som om jag skulle komma att vålla er smärta – och er natur reagerade. Jag borde ha förstått det strax. LOUISE. Ja, ja. Jag tror det – Jag var rädd, att ni skulle komma att gripa för djupt in i mitt lif. ALLAND böjer sig fram och ser henne leende in i ögonen. Och nu tror ni det icke längre? LOUISE småler emot honom utan att svara. ALLAND skämtsamt i det han räcker handen till afsked. Då kanske ni tillåter, att jag drar mig tillbaka? LOUISE. Åh-nej stanna ett ögonblick ännu. ALLAND. Jag kan icke. Ser på klockan. Baronessan har väntat mig en timma redan.
Försäkrings-, Pensionsoch Nödhjelps-inrättningar. » 1860 d:o 17; d:o » » 21,148: 64. 3) Noi’ra Asbo härads, stiftad är 1841, då försäkringsvärdet uppgick till 1,540,155 R:dr. Detta har sedermera ökats, så att det vid 1860 ars slut uppgick till 5,732,410 R:dr. Under perioden hafva inom nämnde härad timat 20 brandskador, derför ersättningar utgått med 13,392 R:dr. 4) Östra och Vestra Göinge häraders, stiftad år 1843, då tecknade försäkringsvärdet uppgick till 3,887,064 R:dr. - Vid 1860 års slut hade värdet stigit till 12,655,980 R:dr. I denna förening äro Båstads och Torekovs socknar i Bjäre härad icke delaktiga. o Ar 1858 timade en större brandskada i Torekov, dervid kyrkan och 5-5 hus lades i aska. Brandersättning utgick från Allmänna Brandförsäkringsverket för byggnader å landet med 85,000 R:dr. Samma år timade brandskada i Houfs socken af Bjäre härad, då från häradernes förening ersättning utgick med 4,000 R:dr. Alla dessa försäkrings-inråttningar äro sålunda organiserade, att ägare af byggnader och lösbo inom det distrikt föreningen omfattar är berättigad att i föreningen ingå för ett visst tecknadt och godkändt värde. Någon kassa sammanskjutes icke. Då brandskada timat och ersättningen blifvit bestämd i den ordning reglementet föreskrifver, fördelas beloppet på alla delegarne efter hvars och ens försäkringsvärde, och uppbörd sker af förvaltningen, hvilken vanligen under benämning Brandersättnings-komité består af Ordförande och ett visst antal ledamöter från hvartdera till föreningen hörande härad samt en af Komitén antagen Sekreterare.
Den som rätt känner Läroverken, samt tillser den svåra och ovärderliga mödan hos en barna-lärare, som med få stunders afbrott läser ifrån kl. 6 om morgonen till kl. 6 efterm. medgifver lätt, att han väl behÖfver aftonstunden till hvila och till någon egen sysselsättning med läsning eller för sin oe conomie. Bes v. och Oecon. tJtsk, VtL-de. Tillfälliga och tätt förekommande embetsförrättningar skulle äfven afbryta undervisningen i scholan. I smärre församlingar skulle en sådan förening någorstädes kunna vara en önskan, och en möjlighet, men blott för obestämd tid och alltid till skada för Preste-Ståndet, som behöfver sin fid för högre sysselsättning, än den trälaktiga med den första barna-undervisningen i större scholor, vid hvilken de aldrig, i min öfvertygelse, borde lägga banden. Man har såsom skäl till presterlig tjenstårsberäkning för Lancasterlärare uppgifvit den förmonen för dem, att de, efter vissa år, då de tröttnat vid barna-undervisningen, kunna såsom belöning söka och erhålla Lärare-embeten vid församlingen. Deras belöning och utkomst för ålderdomen bunna, såsom nedanföre skall visas, annorlunda vinnas. För min del kan jag aldrig tillstyrka utfärdandet af en lag, som i allmänhet stadgade ofvannämnda förmon. Extra-ordinarierne och Comministrarne vid församlingarne befordras ändå nog sent, utan att ett ökadt antal af tjenstårs-beräknare skulle ännu mer både fördröja och försvåra deras tröga befordran, Dessa tjenstemän hafva deruti öfver 100 år otroligt lidit af månge lyckligare Embetsbroder. En Bih.tillR. St. Utsk. gräns för utvidgning bör tänkas både vär» dig och möjlig, om ej reaction, såsom värdigare, kan beredas. Då man åser kunskapsförrådet bos en ifrågavarande Lärare, är detta för en gagnande undervisning ej serdeles stort, Nit och drift göra härvid det förnämsta. Både den bildnings-anstalt för dylika lärare, som här linnes, och erfarenheten uti församlingarne visa detta fullkomligt, till heder för inrättningen och till församlingarnes båtnad.
Majit likväl insett angelägenheten att i förenämde syftning söka förbättra lereditlägstiltningen, har Kongl. Majit för sådant ändamål, uti en vid innevarande riksdag »flåten proposition» i nåder framställt ett så lydande förslag till författning i ämnet: ‘Med upphäfvande af 2 $ i 17 kapitlet Rättegångsbalken och förklaringen häröfver den l5 Oktober 1810 saint 2 § i förordningen angående vissa omständigheter i lagsékningsoch utmätningsmål den 28 Juni 1798, stadgas som följer: § 1- Beropar sig handlande å sin handelsbok att dermed styrka fordran för borgade varor: finnes den bok ordentligen förd och gitter ej vederparten visa fel deri eller sådana omständigheter, som boken eller personen misstänkta göra, men nekar ändå till kraf vet; då ege boken det vitsord, att han, som sökes, skall vara skyldig med ed sig fria, der han ej helldre vill öfverlåta åt handlanden eller den, som boken fört, att fordringens riktighet edeligen satina eller ock Rätten, i anseende till serskilda orsaker, funer skäl att edgången ät handlanden eller bokföraren uppdraga. Zag-UiskoUcts Betänkande , N.o 20. 3 § 2. Handelsbok håfve ej det vitsord, hvarom i $ 1 sagdt är , derest icke, inom utgången af nästa år efter det, hvarunder utborgningen skett, handlanden bevisligen tillställt gäldenär ordentlig räkning ä de borgade varorne eller ock honom derföre hos Rätten eller Konungens befallningshafvande sökt. § 3. Ar räkning köparen tillställd, såsom i 2 § sägs, och har icke, inom seac månader derefter, köparen, antingen enligt skriftligt intyg af trovärdige män eller handlandens eget erkännande, tillsagt honom, att räkningen ej godkännes eller ock den hos Rätten, hvarunder köparen sitt hemvist häfver, genom rättegång klandrat; vare då räkningen lika utmätnings ild, som förfallet skuldebref. Har räkningen blifvit genom köparens påskrift godkänd, vare lag samma. § 4.
Grefve von Rosen, Axel 107. Genom lottning med ofvannämnde 21 ordinarie Ledamöter: N.-o 4ö• Grefve Piper, Carl Claes 106, „ 1. Frih. Oxenstjerna, Carl Gabr. 106, „ 2071. Herr af Petersens, Herman . 10G. „ 2287. ” af Rolen, Johan Samuel 98. Justerades 7 Protocolls-Utdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den 17 dennes f. och e. m. fattade beslut. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial: Frun Banco-Utskottet: Af denne dag: N:o I20|. Med anmälan rörande en, i följd af ingånget ProtocolJsUldrag från llög - Deri 18 Februari i e. m. aa3 vördige PresteStåndet, nödvändig förändring lili BancoXJtskottets Memorial N:o 120. Från EocpeditionsUtskotlet: N:o 374* Med öfverlemnande af Förslag lill Författning, angående Bränvinsbrännings-rättigheten. Lades på bordet. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 9 om aftonen. In fidem Protoc.olli, O. J. Lagerheim, Fredagen d. ig Februarii i83o. Plenum klockan half till 10 Förmiddagen. Herr Dahlman, Lars Johan, anförde skriftligen: lili den fråga, som i Onsdags här debatterades, om ändring af 72 § Reg.Formen , lill nasta Ständers afgörande, anhåller jag fä förena mig i Herr Cantzli-Rådet Hegardts anmärkning, att hela sista meningen örn monopolium för Banken, att ikläda sitt papper mynts natur, må uteslutas. Jag är ej Katolik, och kan ej tro — att det är liktydigt att vara och att betyda. Vill Den 19 F e b r u a f i i f» ra. man upprigtigt skafta Myntbestämningen förtroende, må PrivatBanker få uppkomma just genom det, att Bankens papper ej hafva mera rätt än deras.
Det hiix anförda ger endast en mycket flyktig och ofiillstiindig bild af den engelska sjuksköterskans stallning och förhållanden; de egenskaper soin framför allt annat bringat frauighg åt deras verk iir den uthållighet och den plikttrohet, som iitgöisa hufvuddygder i det engelska skaplynnet, samt den karakterens fasthet, som gör engelsmän till det ypperligaste stoff i all organisation. Sammanslutning samt fast organisation i sina företag, - se dar hvad de svenska sjuksköterskorna borde söka lara af de enM. L. gelska .. Hella och andra historier om kvinnor af Jlwe Ger~zmzc7t Clailze. För den som anmodas att gifva ett omdöme öfver en bok, liittas detta uppdrag viisentligt, om man vid slutet af sista sidan frågar sig: 243 » är denna bok läsvärd eller ej? » I fråga om den latta litteraturen, hvilken ni1 öfverflödar och .till hvilken kvjnliga författare bidrag? i. t a a n ined de mmliga, måste det svar man gifver sig själf alltför ofta blifva nekande. Framställes en dylik fråga från en annan, så tager man ~ c k e sällan sin $lflykt till sanning med modifikation. » Dar finns ett och annat som är bra, , iiet är icke så illa, - det låter ju läsa sig som så mycket annat)), - med flera af dessa uttryck. ur sällskapslifvets fraslesikon, som äro så hjärtans tråkiga och i det hela så intetsägande. Men om någon frågar anmälaren: slzall jag läsa * Tam GernandtClaines bok Hella? ' så blifver svaret ett frankt ja, ty denna bok skiljer sig i mycket från alla de många. novellsamlingar, skisser och snlåberättelser, hvilkas efemära tillvaro knappt .racker-öfver den sgsong, under hvilken de » kominit ut » i varlden. En af våra romanförf.
Kungörelsen den 11 Maj 1855 stadgade grunder, till kontanta penningar uträknas och omsättas, — Kollegium, enär den sista arrendeperioden eller åren 1857 —1863 ännu icke ti lländagått och arrendeafgiften för denna period vore bestämd i kontanta penningar samt då det ensamt lör år 1844 tillfälligtvis utgjorda arrendet icke kunde beräknas såsom en hel arrendeperiod, hvilken i författningarne vore bestämd till sex år, — ansåge räntan för ifrågavarande kronofiske böra uträknas och bestämmas efter hvad arrendeafgiften derför under de öfriga sednast tilländagångna tre hela arrendeperioderna utgjort, nemligen under åren 1838 till och med 1843 — 27.J tunnor, 1845 med 1850 — 19T'5 tunnor och 1851 med 1856 —• 17 tunnor salt lax, deraf medelbeloppet bestege sig till 21 Jg tunnor, som, enligt de i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 stadgade grunder, med beräkning af 1834 till och med 1853 årens medelmarkegängspris. af 39 R:dr 41 sk. Banko för tunnan, omsatta till kontanta penningar, utgjorde 844 R:dr 22 sk. 4T^ r:st banko, eller i riksmynt 1,266 R:dr 70 öre, hvartill räntan för fisket i sådant fall skulle komma att bestämmas: — men att för den händelse Kongl. Majit skulle anse hinder icke möta för räntans bestämmande efter medelbeloppet af arrendeafgiften i räntepersedeln lax för de två arrendeperioderna 1845—1850, 19/g tunnor, och 1851—1856, 17 tunnor lax, beräknade efter det i 1855 års ofvannämnda nådiga kungörelse föreskrifna medelmarkegångspris, med tillägg af kontanta arrendet 500 R:dr Ruut för sista arrendeperioden 1857—1863, räntan för fisket då korinne att utgöra 885
Oaktadt den mängd af väfnads manufactur-artildar så i ylle, silke, som bomull, hvilka sedan i8a5 års början varit tillåtne till införsel, och ehuru, genom de obestämda rubrikerne i taxan, äfven de flesta otillåtna, med få undantag, kunnat emot tull införas, samt ändteligen, fastän landet i ordets egentliga bemärkelse med dylika utländska artiklar blifvit öfversvämmadt, och tillgången likasom consumtionen deraf otroligt tilltagit5 så har dock, man märke noga detta förhållande, aldrig under något af åren i8a5, i8a6 och 1827, den för alla slags dylika införda, före och efter 1825 tillåtne, manufactur-artiklar, Staten tillflutne Tullinkomstsumma sammanräknad upgått till ett belopp af 100,000 R:dr. Man kan häraf finna, huru betydligt beloppet af de tullförsnillade varuqvanliteterne måste ha varit. Men ännu mera: oaktadt consumtionen af dessa artiklar otroligt tilltagit för hvarje år, och i ännu högre grad införseln och tillgången, hvilket bevisas af de fallna priserna, så har ändock tullinkomstsumman derå för hvarje år minskats, så att denna, hvilken, såsom nyss nämndes, år 1825 utgjorde omkring 100,000 R:dr, år 1827 ej upgick till högre belopp än omkring 80,000 R:dr, ehuru, om jag ej irrar mig, ändå flera nya artiklar i 1826 års taxa lösgåfvos till loflig införsel. Och denna minskning af en femtedel pu tullinkomst - i4o Den 23 Fcbruarii e. m. summan, oaktadt ökad införsel och consumtion, bevisar den ej påtagligen, tullförsnillningens ökande till ännu högre grad, under samma tid?
Frih:ne von JSchulzenheim och Klinckowström samt Hr af Trolle hafva vid flere föreg:de tillfällen behandlat detta ämne, serdeles med afseende å de menliga följderna för jordbrukaren, att jag egentligen blott behöfde härtill hänvisa. Jag kommer likväl att uti mitt skriftliga anförande närmare beröra nämnde Hrrs framställningar härutinnan: äfvensom till livad jag för länge sedan yttrade rörande ifrågav:de förhållanden, helst det nu är sista gången sådant är mig förunnadt och frågan, enligt mitt förmenande, är kanske en ibland dem, som vigtigast kommer att inverka på, ej blott den enskildes, utan äfven Statens väl. I afseende å jordbrukarens ställning skulle jag äfven vilja hänvisa till Frih. Carl Raabs »förtroliga bref om Frihandels-systemet», — 4:de Brefvet sid. 19 — 22. Ett ej ringa försök att ytterligare frigifva räntan är nu gjordt genom förev:de 2:ne §§ uti den tillämnade författningen om förlagslån; hvarföre jag, då Betänkt N:o 59 förevar uti plenum den 6 dennes, hade ämnat motsätta mig antagandet af densamma, hvars djupare syfte man ej tyckes vilja bemärka, — eller att åtminstone, genom bifall till Hrr Petrellis och Säves reservation (ett ej så oväsendtlig^ tillägg, som det vid första påseendet vill synas), söka att göra §:n så oskadlig som möjligt. Hå likväl någon diskussion ang:de detta Betänk, härstädes icke uppstod, hvilket åter var förhållandet inom de 3:ne respektive Med-Stm, — och jag ansåg det vara förgäfves att, genom uppläsandet af mitt åberopade skriftliga Den 12 Juni. 629 yttrande, föranleda en sådan, fästade jag min förhoppning dervid, att §:n ej inom de 3:ne andra St:n skulle godkännas samt saken således vinnas utan att besvära R. o. Ad. med ett längre anförande, ehuru jag på förhand anmält för Hr Gr. o. Landtm, min önskan vara att begära ordet vid diskussionen ang:de 2:dra §:n, hvarifrån jag dock afstod, då Betänk:t ej föranledde till någon diskussion.
Säkert är att hvarje omtänksam menniska häldre anförtror sin egendom: fast eller lös, i säkra händer mot billig inkomst, än i osäkra mot en öfverdrifven afgift; dessa sednare försöken äro ock så stridande mot all samhällsordning, att de oftast, få vidkännas en sträng vedergällningsrätt, som på sin nästas undergång, vill bygga sin egen förkofran; en väl känd PrivatBanks association, blifver således välgörande och nyttig för capitalister, för köpare, säljare och producenter, samt i denna egenskap, aldrig i saknad af tillgångar, att uppfylla sin bestämmelse, beskyddad och bevarad för förluster genom lagen. Då Herr Silfverberg betviflar , att PrivatBankers tillvarelse kunna i någon mohn, bidraga till Jordbrukarnes fördel, då denna i desse Banker, ej kan mot Inteckningar eller Reverser erhålla penningar, så får jag som sjelf Jordbrukare upplysa, att Landtbruket, denna moder för alla andra näringar i samhället, aldrig kan bestå, genom utvidgade lånebiträden; det är arbete svett, och möda, mera än penningen som gör jorden fruktbar; Landtmannen beböfver långa omsättningstider, på de förlag, han utom sitt egit arbete, använder i sitt yrke, är deri olik de fleste andra och beror dess behållning, på så många tillstötande omständigheter, att han för att vara säker, ej vågar ruquera allt för mycket hvaraf kommer, att inkomsten för honom af sin näring, alltid 12 Den r> April. i proportion, blifver mindre. Jordbrukaren är först välmående och behållen när han utan betydlige gravationer, äger den jord han gräfver och då dess flit, omtanka och besvär, af Försynen belönas med en ymnig afkastning, som förmohnligt för honom, kan afsättas; jag har således för Åkerbruket afsett nyttan af PrivatBanker, och den dermed förknippadeenj skildte Creditens, bättre consoliderande, vara, att tillgångar derigenom öppna sig för speculationsandan, landets allster få en starkare, en jämnare afsättning och vanvärdet, i 1 vilket dessa ädla Ärticlar nu fallit, förbättrar sig, samt för framtiden förekommes.
Träns - StaU-Vtskoltels Vllåtande, iV.o 162. 17 4 ångbogseringsfartyg 5 trossfartyg 8 fördelnings-, chefsoch brigadchefs-ångfartyg Transport 1,657,101 R:dr 244,000 „ . 23,500 „ , 120,000 „ tillsammans 2,044,601 R:dr. hvarifrån borde afgå 850,000 r:dr, utgörande, dels minimi-beloppet af det värde, som af till utrangeriug föreslagna fartygen borde tillgodogöras, dels ock värdet af i förråd befintlige efTekter, då skillnaden bestege sig till 1,194,601 r:dr, hvartill komma utgifter för förrådsförstärkning af sådane effekter, som till utrustning vid först utbrytande krig genast erfordrades samt för ångfartygens hållande i verksamhet, uppgående till 1,826,971 r:dr 32 sk., hvadan således samtlige behöflige kostnader till (lottans nybyggnad och förrådens förstärkning till komplett skick bestege sig till 10,073,800 r:dr 32 sk. Genom organiserande af Sveriges sjöförsvar enligt det system, som innefattas uti den framställda planen, skulle, efter uppgift, sjöförsvaret till alla dess delar, med afseende på materiel och förråder bringas till en så fullkomlig ställning, att det icke allenast vore möjligt, att, på ett för försvaret ändamålsenligt sätt, använda hela den personal, som staten dertill afsett, utan äfven att detta försvar utan tidsförlust och med full kraft genast kunde sättas i verksamhet och dervid hållas, oansedt möjliga i början af kriget uppkommande förluster inom materiel och personal, samt detta allt utan att de stora och förlamande ansträngningar, hvilka blifva en följd af de brådskande åtgärder och deraf förorsakade öfverdrifna kostnader, sorn vid jitbrottet af ett krig med illa ordnadt och underhållet försvarsverk måste göra sig känbara, komma att påkallas.
Af sådan anledning hade ngggranna undersökningar af terrängen omkring Jönköping blifvit företagna, hvilka undersökningar hade ådagalagt att man, utan betydligt ökade kostnader, kunde ifrån Jönköping anlägga en bana såväl åt vester till sjön Stråken, som åt söder och öster förbi Tenhult, med bibehållande af de för stambanorna fastställda reglor i afseende på lutningsoch kröknings-förhållandeu; utgörande dessa bandelar i längd: från Jönköping till sjön Stråken 3 mil 9,400 fot och från Jönköping till Tenhult 1 mil 18,000 fot, med en anläggningskostnad för den förra af 2,332,520 R:dr och för den sednare af 1,324,000 R:dr, eller tillsammans 4 mil 27,400 fot och 3,856,520 R:dr R:mt. Då Tenhult tillika vore en punkt, som nödvändigt måste passeras af en från öster kommande linie, samt terrängen derifrån til! Götaström, för att inkomma i den äldre utslakningeD för södra stambanan emot Skåne genom Lagaå-dalen, vore särdeles förmånlig, hade Kommittéen, med förkastande af det alternativ, som förut var utlagdt från Götaström förbi Sandseryd och Axamo till sjön Stråken med bibana från Sandseryd 20 Stats-Utskoltets Ullålande M 86. till Jönköping, ansett sig böra i underdånighet tillstyrka att södra stambanan måtte framdragas genom staden Jönköping till Tenhult. Åsigten om ändamålsenligheten att låta hufvudbanan passera Jönköpings stad hade Kommittéen grundat ytterligare derpå, att den från öster framdeles kommande linie i alla fall, i anseende till terrängens svårigheter, icke kunde ifrån Tenhult utsträckas direkte till Sandseryd, utan mäste, för utt förenas med södra stambanan, antingen böjas åt söder till Götaström, eller anläggas i den nu förordade sträckningen till Jönköping och der möta den bibana, som skulle nedkomma till staden från Sandseryd; båda delarne medförande ökad banbyggnad, dyrbarare underhåll och alltid, hvilketdera alternativ som valdes, en större väglängd för den östérifrån kommande rörelsen.