Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ls Nålliga Proposition, N:o SI. de yttranden, sorn för ärendets utredning blifvit infordrade från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i ofvannämnde län och öfrige vederbörande, bland hvilka Ofver-Jägmästaren i länet ansett hinder emot det föreslagna jordbytet icke möta, enär den skogsmark, som skulle från kronoparken afgå, vore belägen inom 2:dra perioden af den för kronoparken fastställda hygges-ordning och i sammanhang dermed nu förekomme till afverkning, men dock hemställt, att, då en förminskning af periodens område skulle, vid framtida förnyad afverkning, föranleda rubbning i hygges-ordningen och minskning i den påräknade skogs-afkastningen, åt kronoparken måtte, om det begärda egobytet bifölles, till fyllnad i skogsmarken tilldelas motsvarig ersättning af regementets mötesplats i dess nordöstliga hörn, hvilken ersättningsmark kunde genom ofördröjligen verkställd skogssådd försättas i skogsbördigt skick och sedan tilläggas hygges-ordningens 2:dra period vid nästkommande afverkning; och enär såväl Förste Landtmätaren och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet, som Regementets Chef funnit det sålunda föreslagna förbehållet vara lämpligt och utan skada för mötesplatsen kunna ega rum, hafva förbemälda Kollegier i underdånighet tillstyrkt, att det sökta jordbytet mätte pä det sätt, Ofver-Jägmästaren derom hemställt, varda bifallet.
Då här dessutom nu icke är fråga om afgörande, utan endast om återrerniss, hoppas jag, att R. o. Ad. denna gång icke vill neka densamma, synnerligast som ingen af Utsk:s ledamöter höjt sin röst deremot. Frih. Cederström: Jag vill icke vidare hindra återremissen, men dervid blott foga den anmärkning, att ett bifall till ifrågavar. anhållan skulle vara detsamma som att, på grund af föregifna, oförutsedda inträffade omständigheter, befria hvilken skattskyldig som helst från den skattebörda, hvarför afskrifning begärdes. Jag anhåller, att denna anmärkning får åtfölja återremissen. Frih. Silfverskjöld, Carl: Hr af Ekenstam erkänner sjelf vigten och riktigheten af de utaf Utsk. anförda motiver, hvilka jag anser oomkullkasteliga. Han har således blott velat tala till vår känsla. Vöre det blott känslan, man borde rådfråga, skulle jag ej tveka att instämma med den värde ledamoten. Men då förhållandet icke är sådant, och jag anser representanten icke böra tillstyrka en återrerniss, som icke kan lända till någon förändring uti Utsk:s beslut, utan endast lill göromålens fördröjande, måste jag följaktligen afstyrka återremissen och tillstyrka bifall till betänk. Hr af Ekenstam: Jag skulle riskera att trötta R. o. Ad. genom att ytterligare framkalla den jemnförelse, Frih. Cederström gjort emellan ifrågavar. arrendator och hvarje annan skattskyldig, hvilka Hr Frih. ansett vara i samma kathegori. Jag tror, att R. o. Ad. insett skillnaden, med afseende å de capitaler, den förre uppoffrat. Hvad åter det angår, att jag talat till R. o. Ad:s känsla, har jag dervid endast velat förmå Ståndet att icke neka återrerniss, I afseende på sjelfva principfrågan har jag ansett, att äfven rätt skulle komma i fråga vid en närmare granskning.
Majtt och Kammar-kollegium sedan November 1828 utfärdade fullmakter och konstitutorialer blifvit intaget om förbindelse för den utnämnde, att underkasta sig den tilliimnade löneregleringen, må få uppföras på allmänna indragningsstaten, för att derifrån till innehafvaren intill dess afgång utgå; c) att, hvad häradsskrifvaretjensterne angår, ej allenast dertill hörande indelda och kontanta löner och resepenningar, utan ock, på det debetssedel-lösen till förmån för de skattskyldige, samt mantalsskrifnings-provisionen må, när löneregleringen i allmänhet vidtager, kunna upphöra, ett mot desamma svarande belopp, efter medeltal för sistförflutne 10 år, må uppföras på allmänna indragningsstaten, för att, efter hvad för hvarje häradsskrifvaretjenst belöper, från denna stat utgå, intilldess genom häradsbokhållares tillsättande med löner på stat, göromålen vid tjensten upphöra, samt, hvad angår ordinarie löner för de af nuvarande, med fullmakter försedde, häradsskrifvare, som då qvarstå och icke blifva till häradsbokhållareeller annan tjenst förflyttade, äfven allt framgent intill deras afgång, hvarintill de ock borde få sina boställen bibehållna; d) att, enär de indelda löningar, som till statsverket indragas, icke inflyta förr än efter förloppet af det år, för hvilket de äro att såsom löneförmon, be räkna, samt denna indragning bör kunna, för större delen af ifrågavarande tjenstemannapersonal, utan serdeles uppehåll verkställas, då dervid iakttages, att icke någon med indeld lön må, utan att densamma indrages, undfå lönetillökning efter nya staten, och att löntagare, blott i det fall att han blifvit utnämnd till tjensten utan förbehåll om förbindelse att underkasta sig blifvande lönereglering, är berättigad att icke, utan eget medgifvande, skiljas från indeld lön i utbyte mot kontant, Rikets Ständer må, jemlikt hvad för så beskaffade fall varder i nådig proposition angående beskattningsväsendets samt uppbördsoch redogörelse verkets förenkling föreslaget, sätta Statskontoret i tillfälle att qvartaliteter utbetala de kontanta löner, emot hvilka de indelda komma att utbytas.
Om ock dessa fordringar något kunde prutas, kan likväl ej nekas att institutets nuvarande tillgångar äro alldeles för ringa; om ändamålet skall vppfyllas mäste de derföre ökas, ty icke kan man rimligen tänka sig, alt t. ex. en i alla afseenden skicklig lärare, skall erhållas än mindre bibehålas, för en lön af 1,000 R:dr. Icke kan man väl heller af Apothekarne fordra att de, för bibehållande af sina s. k. privilegier skola årligen tillskjuta mer penningar än hittills, ty icke hafva privilegierna för dem blifvit mera inkomstbringande, ulan snarare hafva de, genom inrättande af flere icke privilegierade apothek, blifvit kringskurne, och då så är lärer, tyvärr, ej annat återstå ån att slats-kassan måste anlitas. Jag föreslår derföre, dock i olikhet med hvad Styrelsen fordrat, pag. 19: l:o Alt Farmaceutiska institutet val må blifva ett Statens läroverk, som af densamma hufvudsakligen underhålles, men att, det oaktadt, det hus, som nu är under byggnad, må tillsvidare egas, och således äfven färdigbyggas och ändamålsenligt inredas samt äfven, så länge de det ega, underhållas af Apothekarne i riket utan statsbidrag. 2:o Då till amortering af den för huset ådragna skuld får användas så väl egande donationsmedel som det vanliga sammanskottet, hvilket till kommit såsom vilkor för erhållande af statsanslag (se Bil. pag. 7) och således ej får minskas, men väl ökas, åtminstone så länge privilegierna finnas qvar, så bör deraf följa alt, sedan skulden blifvit till fullo amorterad, huset äfven skall blifva en Statens egendom, och derefter af densamma äfven underhållas. 5:o Sedan kostnaderna för huset på förenämnda sätt utgått af institutets egna, eller af Apothekarne sammaoskjutna tillgångar, användes hvad af dessa tillgångar möjligen kan vara i behåll, hvilket ej torde blifva mycket, om något till lärarnes aflöning m. m. och till hvad derutöfver för betäckande af de å pag.
» Ja, det är just hvad det kan, » svarade fru Svingel med eftertryck, » och mycken sorg, synd och många bekymmer skulle undgås, om unga kvinnor ville på allvar lära sig förstå, att ynglingen, lika så väl som flickan, har sitt sedliga rykte att tillvarataga. Du, Davida, blottställde min svåger så, att en för» Ring ». lofning emellan er två blef nödvändig, om han icke skulle rent af lida andligt skeppssk brott, sedan hans första fästmö löst honom från förbindelsen med henne. » » Men, kära du, hvarför rör du nu upp i de där ledsamma sakerna? D u kan då icke Tjänstebetygsfrågan. säga annat, än att jag under dessa två år anvisande till uppsatsen i n:r 34 af Idun, undvikit allt, som kunnat bedröfva Albert. » bedja vi härmed få hänleda ärade hus» D u menar, att du icke idkat din gamla mödrars uppmärksamhet på de formulär till sport, sedan du själf blef förlofvad. Här har tjänsteoch afskedsbetyg, som åtfölja detta I ju icke varit någon lägenhet därtill; jag har nummer. Genom att upptaga och samarbeta ju under denna tid blott tagit rent af omöjde bästa idéerna från de i täflingen deltaliga manliga individer i huset; men i dag har gande olika förslagen, ha vi sökt åstadkomjag sett tillräckligt för att misstro dig. » ma ett möjligast tillfredsställande betygsfor» Jag är själf ledsen öfver min lilla obemulär. Författaren till den i n:r 34 införda tänksamhet; jag kom för ögonblicket ej ihåg, uppsatsen betonade vikten af, att likformiga att jag bör vara på min vakt mot notarien. » betygsblanketter för tjänarinnor komme alt anDavida såg verkligen så nedstämd och bevändas i hela vårt land. V i d det virrvarr, dröfvad ut, att fru Maria ångrade sina häfsom nu är rådande i fråga om betygen, är tiga förebråelser: hon hade icke tillräckligt det nämligen nästan omöjligt för en busmor djup människokännedom till att misstänka att med tillförsikt fästa afseende vid dem och äktheten af ett saktmod, som ej byttes i harm rättvist bedöma deras relativa värde.
Underbefäl jemte vederlikar föreslagit tillökning i förut beviljade aflöningsförmåner, bar Utskottet, vid sådant förhållande, funnit sig sakna anledning att å motionen tillstyrka bifall. Stats-Utskottets Utlåtande i\:o 84. 13 14:o. Wermlands Fältjäg ar e-Regemente. I likhet med hvad vid sednaste riksmöte egde ram, har äfven nu, — genom en af Herr Björck gjord framställning — fråga uppstått om indragning af detta regemente, såsom skäl hvartill hufvudsakligen blifvit anfördt, att regementet tillkommit under förhållanden, som nu ej mera förelinnas, och att det vore organiseradt enligt helt andra grunder än såväl öfriga värfvade regementen som den Indelta arméen; — men då detta förslag hos Rikets sednast församlade Ständer ej lyckades vinna afseende, samt Utskottet för sin del äfven anser betänkligt att tillstyrka en så betydlig förminskning af arméens styrka, som skulle föranledas af ett helt regementes indragning, hemställer Utskottet, att denna motion icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. 15:o. Artilleri-regementena. Under erinran, hurusom af de vid Artilleriet anställda 59 Kapitener endast 25 hafva passevolans, och att således alla de öfriga ej få tillgodonjuta den inkomst, som värfvade arméens officerare i allmänhet häraf påräkna, hvilket förhållande ock föranledt dertill, att 12 särskilda arfvoden ä 600 R:dr R:mt blifvit anslagne åt de Artilleriets äldre Kapitener, som ej erhållit nämnda förmån, — har Herr C. F.
Hos Revisorerne hade förekommit, huruledes Rikets Ständer vid sisllidne Riksdag beslutat, att NummerLotteriets behållning i penningar och fordringar, skulle till RiksgäldsContorets disposition öfverlämnäs, och tillika stadgat, att ifrån och med 1824 skulle uti RiksgäldsContoret hållas Lotteriinrättningen tillhanda, hvad som möjligen kunde erfordras, i händelse af Lotterispelets utgång med mera eller mindre förlust, hvilket Rikets Ständers beslut, enligt Revisorernes tanka, antydt, det behållningen af Lotterivinsten för hvarje år omedelbarligen skulle komma Riksgälds-Contoret till godo, StatsUtskottet har vid detta tillfälle yttrat, att Revisorernes åsigt icke strider emot Rikets Ständers beslut, men finner sig likväl härvid icke behöfva fästa något annat afseende, än att ifrån sjelfva beslutet draga aldeles motsatta slutsatser. Jag kan icke undertrycka, att fästaden allmänna uppmärksamheten å den af nuvarande Statsutskott alltför synbart antagna grundsats, att öfverändakasta allt hvad af 1823 års Ständer i förvaltningsväg blifvit såsom principer stadgadt. Jag återförnyar hvad jag i anseende härtill haft äran förut yttra, att jag anser ett af Representationens första åligganden vara, att fästa en fullkomlig uppmärksamhet eller att åtminstone icke aldeles åsidosätta föregående lagstiftningars beslut. Jag tror i följd häraf, att StatsUtskottet bordt åt detta ämne lämna en alldeles annorlunda beskaffad handläggning. Jag tror, att StatsUtskottet härvid hade bordt föreslå Rikets Ständer nödige utvägar, att göra sine beslut gällande, istället för att komma till den högst besynnerliga slutsats, att Revisorernes åsigt väl icke strider emot Rikets Ständers beslut, men att det motsatta förhållandet likväl mera öfver ens stämmer med antagen ordning, samt mäst med samma Rikets Ständers beslut. En sådan villervalla i slutsatser kan icke åstadkomma annat, än oreda till resultater, hvadan jag för min del önskar en sådan omarbetning af detta Utlåtande, att conclusionen kommer att äga sammanhang med premissen, hvilket nu icke är fallet.
Den serskilda betänklighet förekommer här dessutom, att, efter hvad handling,!! ne i målet tillförlitligen upplysa, en del räntegifvande hemman lätt skatlläggningstideu så höga, hemmansegovälden nu för liden icke motsvarande räntor sig åsatte, att desse räntor, förvandlade från ett ringa penn ingebelopp till effectiv rustningskostnad, skulle tilläfventyrs kunna förorsaka hemmanens ödesmål och undergång. Kongl. Maj:t, sorn, efter denna öfversigt af förhållandet med öfverskottsräntorna, finner dessa räntors förvandling, lill effectiv rustning eller deremot svarande penningehelopp väl vara af Kongl. M;.j:t bifallen redan den 26 April 1814, och sedermera uti Instruetionen, den i3 November 1821, i Nåder förordnad, såsom befordrande ludehtings-Jemkningens egentlig3 syftemål, jemlik rustning Rusthållare och Räntegifvare emellan, anser likväl samma förvandling, så vidt den utan uppskof och utan undanlag träffade nuvarande Åboer, icke vara fullkomligt rättvis. Det är tiden, som successivt vållat missförhållandet emellan räntebeloppen och rustningskostnaden, ech detta missförhållande bör, utan våldsam inverkan hvarken på egande rätten eller på hemmanens bestånd, äfven af tiden botås. Utgående från denna grundsalts, finner Kongl. Maj:t alltså, att Blekingska öfverskottsräntorna väl böra till Räntetagarnes förmon framdeles utgöras med förvandling efter årlig markegång å de till Båtsmansrustningen, enligt i685 års contract, hörande praestationer, men icke egentligen under nuvarande räntegifvande Hemmansegares åbolid.
I den lampan finns ännu olja, men jag stirrar med nyfikenhet mot hans framtid. Hur skall han bli som besegrad, som utskrattad, som gammal? Lewenhaupt svarade: – Kransen, som han flätade åt sig själf, gled i stället ned på hans undersåtar. Den blir till evigt liggande på de glömda grafvarna där uppe i träskmarkerna. – Så få vi tacka honom för allt det, hvartill han gjorde oss. Aflägset hördes genom nattmörkret Mårten Predikares klagande stämma. – Och mig hafver man gjort till en visa för världen, – säger Job. – Och till spott är jag vorden, och mitt öga är tändt af grämelse, och mina lemmar äro alla en skugga. Åt förgängelsen säger jag: du är min fader, åt maskarna: min moder och syster. Och hvar är då mitt hopp? Till dödens portar far det ned, när jag och det hvila i mullen. Det dagades, och i sin blodiga skjorta red Mårten Predikare från flock till flock och förhörde manskapet i katekes och bibelkunskap. Tysta stodo soldaterna vid det tomma kungstältet, men när ropet höjdes att de måste dagtinga och när den ryske generalen Bauer, brunbränd af solen, kom på kullen för att mottaga troféerna, då nedsteg Mårten Predikare och vred sina händer. Rundt omkring sutto kosackerna med sina mässingshjälmar och pikar på uttröttade och flämtande hästar, och framför dem nedlades på marken de pukor och trummor och horn och musköter, hvilkas åskor rullat öfver bataljonerna, och de kända fanor, åt hvilka en gång från portar och trappor och fönster mödrar och hustrur vinkat sitt afsked. Det glittrade och gnistrade i ljungen. Buttra gamla underofficerare omfamnade hvarandra snyftande. Somliga sleto upp sina förband och läto blodet rinna, och två krigsbröder släckte hvarandras lif med värjorna i samma stund de kastade dem för segrarna. Stumma och hotande framtågade krymplingarna. Där kommo ynglingar med frostskadade kinder och utan näsa och öron, så att de liknade dödmän.
Man har väl sagt, att BondeSt. icke skulle vilja inskränka sig till mindre antal, än det närvarande; men om grundlagsförslaget blefve hvilande lill nästa riksdag, af det innehåll, att BondeSt., med ett mindre antal representanter, skulle betyda lika mycket som nu, så är jag öfvertygad, att Ståndet skulle gifva sina ombud instruetion att volén* för förslagets antagande. Jag tror, att hufvudsakliga åtgärden, för att bringa Stånden till lika antal sinsemellan, 3»ö Den ii October e. m. borde bestå uti en reduetion af R. o. Ad:s samt BondeStis antal; ty jag kan icke godkänna den sats, man här uttalat, att det ligger en säkerhet uti representanternas alltför stora antal, och att inflytandet på Representationen derigenom förebygges. lag bestrider denna sats såsom grundfalsk och påstår, att förhållandet är motsatsen. Skall man vara säker på, att man ej på tysta vägar från ena eller andra hållet skall kunna influencera representanterna, så måste deras antal icke vara större, än att de individuelt kunna följas af allm. uppmärksamheten. Representanten måste stå på en så upphöjd plats, att såväl hans principaler som allmänheten må kunna följa honom. Han får ej bortblandas i den tysta hopen; ty det är just deri de fala verktyg vanligtvis finnas, som åstadkommit mest förderf. Sedan de 4 Stånden sålunda blifvit sammanförda inom ett hus, återstod att formera det andra; i hvilket afseende jag icke kan instämma uti Gr. Frölichs förslag. Jag har haft den öfvertygelse, att den andra kammaren, om den skall vara afpassad efter Svenska folkets förhållanden, måste vara ungefär så organiserad, som Frih. Ehrenborgh föreslagit; ty den bör vara tillkommen genom val, gällande icke blott för en riksdag, icke genom val directe af folket, utan genom val af andra kammaren, och borde successivt com pletteras af nya ledamöter, i mån som redan invalda veko undan, och hvilka antingen för lifstiden eller för i5 eller 20 år inträdde i denna kammare. Derigenom skulle ett continuitetselement lämpligen formeras, som hittills saknats vid våra riksdagar.
Här är frägan om de Ämbetsmäns förhällande, hwilka under förra Styrelsen icke gäfwo ra-, eller gäfwo ftadeliga ratz. Enligt de Grundlagar, under hwilka de§e Ämbetsmän utöfwade sina ämbeten, wörö de icke skyldiga at gifwa räd, ej heller answariga för sina ämbetens förwaltuing, pä sätt nuwarande Grundlag stadgar, som likwäl aldrig kan medföra nägon retroactiv werkan: huru stola de dä kunna ställas til answar för råd, som de enligt lagarne icke moro skyldiga at gifwa, utan blott enskildt medde - Den 15 Julik L2Z lade at en Konung, som utan afseende pä räd nästan alltid handlade efter godtycke? Skola alla högre Civile och Militaire Ämbetsmän (de sednare boroe wihl icke undantagas) lagforas för deras lydnad emot en genom arfsrätt högtidligt antagen Konung, sä länge denne Konung icke helt och hållit bröt sin ed, och äsidosatte sitt Folks ivälfärd? Skolade lagforas för det de icke nedlade sina ämbeten eller de dem updragne befäl, dä Konungen syntes handla egenmägtigt eller befallte illa anlagde planers utförande ? En dylik ransakning uti en Stat med laglig styrelse skulle blifwa den löjligaste och domflutet det besynnerligaste, som tideböckerna kunna framwisa. I en sädan händelse mäste ätminstone först särskildta Lagar stiftas för besia särskillta fall, hwilka likwäl alldrig kunna werka pä det framfarna, om ej wäld stall gä för rätt. Nägon torde inwända, at dä denna fräga wäcktes wörö 177S ärs Regeringsform och Säkerhets-Acten uphäfne och den nya Regeringsformen ännu icke antagen, med et ord, at Riket war utan Lagar: men detta är falstt.
Representationen derifrån hör utgå, för alt sedermera bildas på 2:ne kamrar. Man har vid denna princip af val, grundade pä ståndsfördelningen, utgått från den åsigt, att ett 5:te element äfven borde blifva representeradt. Jag delar denna åsigt och tror, att detta s k. 5:te element har full rättighet att fordra inträde inom Representationen; men jag bekänner, att jag anser försigtigheten vid detta tillfälle fordra, alt så lange det beror på den fyrdelade Representationens veto alt förkasta ett sådant grundlagsförslag, bör man icke nämna det 5:te elementet, helst jag är öfvertygad, att det snart skall vinna inträde bland de andra, ty för mig synes det, att rummet snart måste stå öppet för ett 5:te och t. o. m. för ett 6:te element. När jag således gillat principen af val inom vissa samhällsclasser, har jag icke velat för det närvar, bestämdt yttra mig, huruvida dessa classer höra vara 4> 5 eller 6; men jag tror, att det försigtigaste, då man vill vinna ändamålet, vore att hålla sig vid de 4 classer, som redan finnas. Som det är min afsigt att vinna ett ändamål och icke att blott förfäkta en ide', kan jag ej annat än vidhålla det förslag, som af Gr. Frölich blifvit afgifvet, och jag får vördsammast till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, om icke den ordning vid frågans afgörande vore riktigast, att vi först taga till afgörande de olika meningar, som kunna läggas till grund för R. o. Adis gemensamma tanke, innan någon fråga uppstår, huruvida R. o. Ad. vill till grundlagsenlig behandling gilla Utsk:s förslag. Den »3 Octokcr c. m. Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Af dessa skäl har Komitén, som trott afgiften för begagnande af ordinarie posten böra, i närmaste likhet med allmänna skjutslegan, erläggas med 1 R:dr r:mt milen för täckt och 80 öre för öppen plats, ansett, i förhållande dertill, hästlegan för extra post kunna lämpligen bestämmas till 1 R:dr 60 öre milen, hvartill, om åkdon tillika erhölles, komme legan derför, af Komitén beräknad till 50 öre milen för heleller halftäckt åkdon; hvarjemte Komitén, med hänsigt till beqvämligheten för resande, att dagligen kunna erhålla befordran med ordinarie posten, antagit, att någon kortare tids anstånd efter skedd beställning utan olägenhet kunde för tillhandahållande af extra post bestämmas. Då en sådan postbefordring, i vidsträckt omfång inrättad, blefve med ett betydligt förvaltningsbcstyr å hvarje station förenad, torde det vara mindre lämpligt, att den i sin helhet för Statens räkning direkte besörj es, utan borde, här, såsom annorstädes, der dylik befordring eger rum, sjelfva skjutsens bestridande vid hvarje station upplåtas åt enskilda, genom kon - ') Under antagande, hvad extra postskjuts beträffar, att två resande begagna egen eller entreprenörs vagn, uppgå hästoch vagns-legan samt öfriga författningsenliga afgifter, de lokala oberäknade, nu för tiden för hvarje person per Svensk mil till nedannämnde belopp i riksmynt: »Messageries.» Ordinarie Post. Extra Post. Täckt plats. Öppen plats. Täckt plats. Öppen plats. Entreprenörs vagn. Egen vagn. 34 trakt antagne s. k. posthållare, hvilka derjemte borde tillhandahålla skäRga förnödenheter åt de resande.
St. har framställning blifvit gjord derom, att de kommendanter vid åtskilliga rikets fästningar, hvilkas inkomster blifvit betydligt minskade lill följd deraf, att genom E. K. M:s nåd. förordn. d. 3 Juli 1840, angule prejning från rikets fästningar af örlogsoch andra fartyg, desse kommendanter äfven blifvit frånkäude den afgift de ditintills uppburit af handelsfartyg, som från fästningarne blifvit prejade, måtte tilldelas en ersättning, svarande mot hvad de sålunda förlorat.” ”Med anledn. häraf, och som de på handelsoch sjöfartsfonden till E. K. M:s disposition ställde medel redan af förra Stan - 186 Den 11 December. der blifvit lill E. K. M. öfverlemnade alt dermed bestrida sådane utgifter, hvilka hafva gemenskap med handeln och sjöfarten, och således kunnat af E. K. M. anlitas för en sådan ersättning, såvida fråga derom uppstått vid det tillfälle, då E. K. M. fattade Dess nåd. beslut, ang:de upphörandet af handelsfartygs prejning från rikets fästningar; så få R. St. härmed hos E. K. M. i und. anhålla, att, derest, vid närmare pröfning af de anspråk, som blifvit af vederbör, kommendanter väckte, dessa tjenstemän skulle linnas hafva gått i mistning af en dem lagligen tillkommande inkomst, E. K. M. då täcktes af dessa till E. K. M:s disposition ställde medel, och efter det Com.colhm samt handelssocietelerne i rikets stapelstäder deröfver blifvit hörde, intill nästa riksdag tilldela bemälde kommendanter ersättning, till del belopp E. K. M. kan i nåder pröfva skäligt bestämma. R. St. framhärda etc. Stockholm d. 10 Juni 1841.”