Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anette åt i tysthet upp sin andel, när ingen mera gaf akt på henne. Men se, Anette, hon var en söt och snäll flicka och öfverhopades med mera namnam och beröm. Petter var en snål unge, det sade mer än en i sällskapet sedan. Endast en gammal knarrig gubbe tog ur sin ficka en näfve karameller, som han kramade i Petters hand, utan att säga ett ord. Är det då verkligen ordet som är allt? Jag tror vi bibehållit något af våra förfäders vördnad för ordet, troende liksom de, att vi kunna göra allt, blott vi funnit det! Detta goda, söta, menniskovänliga sätt i orden, mig synes det endast vara en sockrad lögn. Ack de hvitmenade grifterna! Kommer nu en menniska och nyttjar just de ord, som svara emot, hvad hon tänker, och tror sig hafva sagt någonting helt godt och vänligt, så har hon varit nära ohöflig; ty hvem ville väl, till exempel, nöja sig med att heta vacker, god, när i dagligt tal det medelmåttiga benämnes vackert, godt, och det vackra namnes skönt, det sköna hänryckande o. s. v. hela vägen. Men för det högsta, det skönaste finnes ock derför knappt ett ord, hvars uttryck ej förlorats genom missbruket. Detta kan ock vara mera likgiltigt; den goda tonen tillåter ingen hänryckning; nej man finner Bethowens musik nätt, det stormupprörda hafvets dån mot klippan charmante och Shakespeares tragedier rätt söta. Men den, som ej kunnat eller velat vänja sig att begagna något blomsterspråk, den är och förblir en tvärvigg, en hårdhjertad, ovänlig menniska, ehvad godt han än må uträtta. Se, så mycket gälla de vackra orden! Den oppoch nedvända verlden. Har du varit i Australien? Der allt är fatt tvärtom mot hvad det är hos oss. Der äro svanorna svarta och korparna hvita, och fiskarna flyga och foglarna simma, och folket har sina hufvun ditåt, som vi ha fötterna, och fötterna som vi ha hufvudena. De gå således opp och nedvända, och så är mycket annat hos dem med. En europeisk qvinna landade der på en ö.
Det nya bolaget deremot erhöll löfte om 60 000 r:dr årligen i 25 år, atl utgå qvartaliter, med rättighet för bolagsdirectionen att å qvartalsbeloppet utfärda anvisningar, pä hvilka convoj-commissariatet borde meddela accept, hvarigenom Staten anticiperade sin förbindelse att honorera detta anslag för de 2.5 åren. Denna förmån, hvilken innebar nästan detsamma, som om hela capitalet blifvit skänkt på en gång, kunde vid den första inbjudningen icke anas. Härtill kommer, att det gamla bolaget obligerades på ett sätt, som, i min tanke, står nära till ett slags tvång, att sälja sin herrliga egendom för 4'9>7°5 rtdr btco. Denna egendom gaf likväl i fjol en afkastning af nära 100,000 r:dr. Detärsannt, att det gamla bolaget kunde sälja för det priset, emedan det var förbundet att icke taga mer än g proc. för sina actier; men på sätt transaclionen skedde, var köpet en utomordentlig förmån för det nya bolaget. Hurudan presenterar sig nu calculen i det hela för det nya bolaget? Hr Frih. o. Landtm, afbröt här talaren , hemställde lill honom, om icke hvad han nu sednast yttrat anginge en enskild corporations angelägenheter och icke Staten , samt fästade hans uppmärksamhet deruppå, att, enl. 107 §:n Reg.- F:n och 29 §:n Riksd.Ordn.., enskilda corporationers angelägenheter ej finge komma under discussion af Stånden. Den 3 Juli f. ni. Hr Hjerta: Jag tager mig den friheten vördsamt hemställa till Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad., huruvida icke en värd talare, H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, i sista plenum, under sitt yttrande ang:de Trollhälte-bolag, lemnade upplysning om åtskilliga enskildta förhållanden dermed, såsom att han sjelf varit en af stiftarne af detta bolag , och om andra omständigheter, som dermed ägde sammanhang.
Annu åtminstone har ingen dylik gifvit lån mot så låg ränta och dertill lemnat låntagaren rättighet, att, när han vill, inbetala större eller mindre del af lånesumman och ändock hafva denna afbetalning till sin disposition. Sådana fördelar vinnas likväl derigenom, att kreditivrätten icke behöfver årligen förnyas, utan gäller så länge, som hypotheket och oktroyen äro beståndande, samt att kreditiven icke till mer än t. ex. J:del årligen behöfva inbetalas; huru och när sådant skall verkställas, bestämmes i Reglementet, och är af ingen annan vigt, då Bankerna icke äro grundade på sedel-emissioner, än att mannen bör i sina händer hafva ett nödigt kapital för sin handterings drifvande. Den idéen, att kreditiven skola ofta omsättas, tillhör Privatbankerne, men icke den egentliga Bankrörelsen. Den är för de förra af största vigt, emedan den stärker vexlingskassan och Bankens förmåga att utlåna; men för de Afdelnings-Banker, här äro föreslagna, finnes icke något behof af sedelbyte, emedan de röra sig med sedlar, som gälla i alla liqvider och invexlas af Riksbanken. Om dessa Filial-banker i framtiden finge en sådan utveckling, att de bildade ett Banknät för hela landet, skulle de göra rörelse-kapitalet mera tillräckligt eller mångdubbla detsamma, dels genom den snabbare rörelsen, dels derigenom, att enskilde personer heldre insatte sin kassa på uppoch afskrifnings-räkning mot ränta, än skrinläde densamma, dels derigenom att allmänna medel ej eller skrinlädes, utan gingo genom Bankerna, och dels derigenom, att millioner icke behöfde ligga i postväskorna, emedan remisserna då 12 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. kunde verkställas på det sätt, att man hos Filial-Banken insatte medlen på den Banks räkning, dit remissen skulle ske, och till personen insände qvittens, som berättigade honom att lyfta eller få på sin räkning förd motsvarande summa. Om detta qvittens förlorades under vägen, så vore likväl penningarne i behåll.
Föredrogs sammansatta Stats-, LagSamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 12 dennes bordlagde Betänk. N:o 54, i ani. af väckt motion om ändring i Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1827, ang:de beräkning och fördelning af den ersättning, som boställsinnehafvare i ani. af verkställda egoskiften kunna erhålla eller få vidkännas. Frih. af Ugglas, Gustaf: Jag erkänner villigt, att det mången gång kan falla sig ganska svårt för en boställsinnehafvare att nödgas deltaga i laga skiften Och underkasta sig förskott af de stora kostnader, som aro dermed förenade. Men det förefaller mig, som Utsk:t temmeligen lösligt framkommit Den 13 November. 255 med det förslaget att 15,000 rdr skulle anvisas att af Riksgäldskontoret utbetalas under nästa statsregleringsperiod, till godtgörande förskottsvis af de kostnader för laga skifte å boställe, hvilka af boställshafvaren måste gäldas. Någon utredning i detta hänseende synes mig vara af behofvet påkallad, innan man vid riksdagens sista timma ådrager Statsverket en så pass stor utgift som den ifrågavide. Ser man vidare på Utsk:ts förslag, finner man att boställsinnehafvare skulle förpligtas att å förskottet, intilldess det blefve guldet, erlägga årligen 5 proc. i ränta och 2 proc. i amortering. En så hög räntefot lärer väl för boställshafvare icke vara någon så stor fördel, ty det är väl ej så svårt för dem att sjelfve få upplåna penningar på dessa vilkor. På grund af hvad jag anfört, får jag anhålla om afslag å detta Betänk. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts förev:de Betänk., hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, som med ja besvarades. Föredrogs och bifölls sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 12 dennes bordlagde Betänk.
Herr 8cburer von Wgläbelms anmärkning har icke för afseende en sadan Löne-förbättring för Ofwerstarne och Regements-Ofncerärns wid ^rtillerieRegemenrerne, som för de öfrige blifwik förestagen, Den 2z Mars. e. m. rozi st af de upgifne besparingar utgå, utan äsyftar deremot en förändring i skifwa Lönings-Staren för dessa högre grader, pa et savanc satt, at a Stat matte upföras lika Löner, som för samma grader ivid de wärfwade Regementet' bestas. Detta amne tilhör således skifwa Srats-Regleringen, och har derföre icke kunnat komma i fraga wid den pro^ÄLracle Löne-förbattringen. Och som Staks-!iegleringen redan blifwit af Riksens Högloft. Stan» der gillad och faststäld, äfwensom den i sammanhang dermed upgjorde kinanee-Planen och arliga Bewillnings-behofwet; sa kan Srats-Urffottet nu ival icke tilstyrka någon widare förändring eller rubbning derutinnan; men da , pa sätt Herr Scbiirer von VValclbeim anfört, Ofwerstarne «)ch Neger mentö-OfLcerarno med de öfrige upräknade personer wid Artilleri Regementerne njuta mindre Löner än deras wederlikar af samma grad wid de öfrige warfwade Infanteri-Regemenrerne; och hwilkec härleder sig ifrån den med Artilleriet ar 1794 ssedde förändring, da det ifrån en LriZacl under en LKek förwandlades til 4 särssilde Regementetunder hwar sin egen eibel eller Oswerste; sa torde, i likhet med hwad Stats Utssottet i dest förra Betänkande hemstäldt, til Kongl. Maj:t i underdånighet böra öfwerlemnas, at,i den man framtida tilgangar medgifwa, afwen tildela Vefta grader en lämpelig Löneförbättring.
Ett annat sätt till beredande af medel för denna utgift skulle äfven kunna uppgifvas, nemi. alt då R. o. Ad., som är mångdubbelt talrikare än de öfriga RiksStrn hvart för sig, samt i följd deraf har vidlyftigare discussioner, ändock cj äger så stor cancellipersonal som ett annat RiksStånd, belt enkelt skulle begära tillökning af 2tne cancellister; men jag värderar och gillar Utsk:s tanke, att ej vilja betunga statsverket med utgifter, som skulle kunna anses vara endast till fördel för detta Stånd, helst R. o. Ad. så oegennyttigt genom egna bidrag ensamt bekostar den local, hvari det har sina sammankomster; men då Utsk. förut tillstyrkt förlängd capitations-afgift, till och med 2:ne år utöfver bvad Ridd.direct. begärt och ansett behöfligt, för att derigenom bereda medel till målning af en del tak och väggar, så anser jag, att man ej bör vara mera hushållsam, då det är fråga om ett föga kostsamt sätt att få våra discussioner framställda i en sann dager, för att såmedelst söka freda oss från de mänga skarpa beskyllningar, som mer eller mindre orättvist drabbat detta Stånd, och hvilka blifvit framkastade både i flygskrifter och allm. tidningar, helst då ingen ny afgift af R. o. Ad. dertill erfordras. Med anlcdn. af hvad jag nu anfört och uppgifvit, samt med afseende ej mindre på det inflytande, som ett oväldigt och troget refererande i allm. tidningarna af våra dåscussioner har på allmänhetens omdöme, än ock på den besparing för statscassan, hvartill denna åtgärd bör föranleda, hade jag trott Utsk. böra underställa H. R. o. Adis bepröfvande följande förslag: ’'D<?t
Ja och Nej, blef förstnämnde propos. förnyad och besvarad med starka Ja jemte åtskillige Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. §§ 12 och 13. Dessa §§ biföllos. § littivon Koch: Innan jag börjar mina anmärknir mot förev:de Betänk., vill jag med några få ord göra redo för anledn:n dertill. 138 Den 96 Augusti. Jag anser frågan af så stor vigt, att det Sr högst angeläget, att den icke må falla genom några mindre väsendtliga meningsskiljaktigheter. På den punkt, dit vi nu äro komna, har jag således ansett mig böra undertrycka min enskilda opinion i de punkter, i hvilka den eljest skulle afvika från hvad såväl K. M:s Propos. som Utsk:s Betänk, innehålla, emedan jag anser det fåfängt att nu söka genomdrifva mina åsigter, och jag skulle icke vilja sönderrifva frågan. Uti förev:de g 14 förekommer i Utsk:s förslag den ändring i afseende å sjelfva definitionen, att Utsk. säger: »Eftergör eller förfalskar man sedel, som af It. Stms Bank eller annat Rikets allmänna penningeverk, af annan Stats Bank, eller med tillstånd af ineller utländsk regering, af enskildt penningeverk utgifven är, för att såsom penningar allmänneligen gå och gälla; dömes till straffarbete från och med fyra till och med tio år», då deremot K. M:s Propos. i samma g innehåller: »Eftergör man sedel, som af Rikets Bank eller annat Rikets allmänna penningeverk utgifven är; eller förändrar man dylik sedel så, att derigenom åt densamma gifves sken af högre värde; eller utplånar man å makulerad sådan sedel tecken, hvarigenom utmärkes att den uphört att gälla; dömes till straffarbete från och med fem till och med tio år». Jag tror för min del det vara nödvändigt att bibehålla ungefär samma redaktion som finnes i K. M:s Propos.
St. må taga bort sina vidlyftiga prol:r och tryckningen deraf, hvarigenom en kostnad af icke mindre än 90,000 r:dr skulle kunna besparas. Anslår man nu 30,000 r:dr för att erhålla en officiell referering af anföranden inom RiksSt:n, sådan som i den fransyska nationalförsamlingen, eller de fordna kamrarne, så skulle dessa medel på ett mer ändamålsenligt sätt användas och man undviker derigenom referater i tidningarne, hvilket tillgår högst knapphändigt och otillfredsställande. Våra nuvar. prot:r läses knappast af andra, än Sältarue och Correktur-läsarne. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag tror, att intet Riksstånd har större skäl än R. o. Ad. att önska en opartisk framställning af hvad inom Ståndet förefaller. Erfarenheten har visat, att detta Stånds förhandlingar blifvit i vissa allm. tidningar med väld framställda. Jag måste således gilla Utsk:s förslag och önskar, alt R. o. Ad. måtte detsamma bifalla, emedan, om än riksdagen redan långt framlidit, och början med dessa referater skulle komma något sent, del dock vore väl, om något i saken vid denna riksdag åtgjordes, på det att man, i händelse rättelse erfordras, må genast vid början af nästa riksmöte kunna föreslå en sådan. Skulle betänk, till Utsk. återremitteras endast för att erhålla en rigtigare och fullständigare framställning än det ifrågavar. förslaget innehåller, så kunde möjligen inträffa, att man icke vunne ändamålet. Att åter, såsom Hr Rosenblad föreslagit, förknippa denna fråga med en grundlagsförändring, måste jag afstyrka, särdeles som jag befarar, att vi då hvarken finge det ena eller det andra. Icke heller tror jag att något Stånd kan med5 H. 12 178 Den 29 Mars f. m. gifva ändring af 59 § Riksd.Ordn. förr än en oväldig framställning af Ståndets förhandlingar, vare sig i tidningar eller annorstädes, blifvit lemnad.
En judisk procentare bedömes nödvändigt hundra gånger hårdare än en kristlig, och detta fastän hvar och en vet, hvilka raffineradt grymma ute-stängningslagar drifvit judarne in på banan till de få och föraktade förvärfskällor, som ensamma voro dem tillåtna. Men när så reaktion och chauvinism i förening underblåst den simpla och den fina pöbelns afundsjuka och rashat, då inträder ett fenomen, som har talrika analogier på andra områden och som bäst låter beteckna sig som en andlig farsot. Sinnessjukdomarne äro påtagligen minst lika smittosamma som kolera och pest. Mëd ens gripes ett folk liksom af en mani, med ens handla hundra tusentals menniskor som besatta. Hur många pa-ralleler finnas icke i vår tid till fiaggellantraseriet och andra liknande sjukdomar under medeltiden! Det är icke nier än några få år sedan vi här i Berlin hade angifvare-raseriet mot verkliga eller förmenta socialister. En rå och förfallen arbetare hade affyrat en pistol på kejsaren utan att träffa honom, en stupid och af fåfänga nästan sinnes-svag filosofie doktor hade följt hans exempel, ty värr med bättre framgång, och på en gång började de lugna tyskarne att spionera, angifva, utleverera, förfölja och beskylla hvarandra, liksom hade de varit ett folk af klent begåfvade och skadelystna polisspioner. Då drabbade det socialdemokraterna. På samma sätt äro för närvarande judarne syndabockar. Och man träffar beslägtade epidemier hos alla folk. Ur dagens kr ’ onika. 4Här i Tyskland våndas man nu under bordan af fattigdom * af höga skatter och affärernas stillastående, söker efter någon, som kan vara skuld dertill, och finner judarne; i Frankrike har man allt sedan krigets tid våndats under harmen öfver nederlagen, under den oerhörda förödmjukelsen och under fiendens intellektuela och militära öfverläg-senhet, och man uppfann då, för att förklara allt på det för en sjelf lämpligaste och för fienden mest förnedrande sätt, de berömda tyska spioner, som spöka öfver allt, ända ifrån Sar-dous och Dumas ’ dramer till de sista dagarnes skandalprocesser.
Åt det, om ospard möda och ärendets omsorgsfulla behandling vittnande, betänkande, hvarmed förrbemälde kommitterade härefter till Kongl. Maj:t inkommit, har Kongl. Maj:t egnat en noggrann pröfning; och Kongl. Maj:t går nu att, iden ordning betänkandet föranleder och med detsammas öfverlemnande, till Rikets Ständer framställa de förslag lill förändringar i nu gällande stadganden, angående sättet och ordningen för grundskatternas beräkning och utgörande samt dessas jemte öfriga utskylders debitering, uppbörd och redovisning, som Kongl. Maj:t för Sin del anser lämplige, och hvilka äro af beskaffenhet att böra till Rikets Ständers pröfning hänskjutas. Kongl. HJaj:Is Nåd. Proposition, N:o 66. 3 Angående jemkning i jordegendomar nes skattebördor.
Handtverkare, hvilka, ulan mästerskaps eller burskaps förvärfvande, erhållit tillstånd att såsom försörjningsmedel åstadkomma handtverkeri-arbeten, erlägga minst B:co R:dr 2: Inspectorer, vid Bruk, Manufacturier och Boktryckerier, lika med Handels-expediter. Kaffeskänkar och Kaffehusidkerslcor, se Krögare. Klädmäklare och Klädmäklersltor, som hålla bodar, i Sex Classer: Första Classen B:co R:dr 50: Andra d:o „ 40: —• — Tredje d:o „ 30: Fjerde d:o „ 20: —• — Femte d:o „ 10: Sjette d:o „ 5: Krögare, Krögerskor, samt de, som hålla Kaffehus, Likörkammare, Spisqvarter, Värdshus och Restauration eller Näring å Ångfartyg, äfvensom Tractörer och Källarmästare, som icke äro Borgare, oberäknad Bevillning för bränvinsminutering, då den tillätes, i Stockholm och Götheborg minst B:co R:dr 15: i öfriga Städer minst „ 10: Som detta är en afgift, hvilken icke får afkortas, så åligger det den, som meddelar tillståndsbref, att genom antagande af borgen försäkra Kronan om afgiftens utgörande. En sådan säkerhet bör årligen förnyas, vid påföljd af tillståndets förlust. Förslag till Bevillnings-Sladga. 9 lust. Be redan antagne Näringshållare af denna Glass, vare sig Borgare eller andre, åligger enahanda skyldighet i afseende på borgens ställande och dess årliga förnyande, så vida de vilja rättigheten bibehålla. Alla Krögare och Krögerskor, Spisqvartersoch Värdshusbållare samt Tractörer och Källarmästare, som icke äro Borgare, hvilka hafva en bättre och förmånligare rörelse, än de minst taxerade Krögare, skola taxeras till Fern för hundrade af den inkomst, de anses hafva af hela rörelsen.
Husdjuren rent skeno af välmåga, och såg han en usling, stack han gärna åt honom ett stycke bröd, fast han sedan drog in det på sig själf. – Men – modern var frånvarande – känslan för henne närdes inte. – Ja, till sist tyckte han sig riktigt nöjd och belåten ’som det var’ – ända till dess dödsbudet kom. – Modern och små-barnen hade dött på fattighuset i någon smittosam sjukdom ’och hälsade honom så mycket’. Den natten såf inte Karl Johan en blund. Han ’skakade invärtes’, så han trodde sig aldrig bli människa mer. ’Han skulle resa hem. Dom skulle inte behöfva komma i jorden som fattighjon ... Men när morgonsolen sken in i rummet, dimmade det lifliga intrycket bort. Det skulle ju se konstigt ut, om han kom dit nu – när han inte låtit höra af sig förr ... det var ju till ingen nytta för dem, att han rent kastade bort pängar i onödan... Påföljande söndag lade han en hel silfverkrona i håfven, och sedan kände han sig så lugn och rentvådd, som om den köpt honom själaro och samvetsfrid med ens ... Hvad det led, blef det ingen hemlighet att ’Gossen på bärget’ lånade ut mot ränta. Men någon oskälig vinst tog han inte, och inte var han oskälig att hålla efter en stackare häller, fast nog förstås ville han ha ut sitt. Han var mera som blyg och försagd än hård och sträf. Också var det just ingen, som kände harm emot honom. Många försök gjordes vid denna tid att få honom ut bland folk, men de misslyckades alldeles. Han blef allt mera människoskygg och mån om sitt. Han gaf sig åt sin passion med både hull och hår, utan att hvarken reflektera eller erfara blygsel. Numera gingo år, utan att han skaffade sig ett nytt plagg, och de gamla lappade han på själf, bäst han kunde, med tråd eller segelgarn, som det föll sig. Han uträttade för öfrigt allting själf. Bakade, mjölkade, kokade, tvättade, fast man nog kan förstå att det blef gjordt därefter.
Jag beklagar alt göromålen vid denna riksdag hopat sig så betydligt serdeles på Utsk., men jag skulle tro, alt om detta ärende nu vid denna riksdag undanskjutes, så återkommer det, antingen i följd af nödvändighet eller i följd deraf, att någon annan vill söka undanrödja de hinder, hvarpå jag velat fästa upmärksamheten. Jag har således önskat, att man nu ville undanrödja dessa hinder, i st. f. att dermed upskjuta till längre fram. Jag vill icke förlänga diskussionen utan förnyar endast min anhållan om återremiss af betänk. Hr Carleson: I anledn. af Hr von Helands sista yttrande, vill jag erinra att, på sätt jag förut omnämnt, lyder l:a § i ex4 H. 2 18 Den 15 Februari. propriationslagen, sålunda ”der Konungen pröfvar nödigt att jord eller lägenhet, som enskild man eller menighet tillhörer, begagnas skall, antingen till rikets försvar, till allmän väg-, bro-, hamneller lastningsplats, till torg eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller till dylik allmänt behof, vare egare pligtig att afstå livad för ändamålet fordras.” Ordet hvad kan i denna mening anses åsyfta icke endast jord eller eganderätt till jord, utan både egande rätt och nyttjande rätt eller hvad som helst, och vid sådant förhållande måste det vara detsamma om §:s lydelse förblifver sådan den är, eller om man, pä sätt Hr von Heland föreslagit, deruti gör den ändring, att ordet uplåta insältes i st. f. ordet ”ö/sitå”. Jag tror alt meningen blefve alldeles densamma, och gällde frågan allenast en sådan lagförändring, skulle jag anse att densamma icke behöfdes, enär det föreslagna redan vore i lag stadgadt. För ernående af det ändamål Hr von Heland åsyftar, tarfvas icke förändring af 1 §, utan af åtskilliga af de följande §§.
När då en sådan gemenH sam tanka kommer till Utsk, så måste, emedan den utgör ett H helt Stånds mening, derpå göras mera afseende än på en annan H återförvisning. Utsk, skall söka sammanjemka alla de olika tanH kar, som anländt från de särskilda Stånden, och om det icke vill H lyckas, så skall man rösta emellan deni, ehuru ingen måhända H rätt väl passar ihop med det föregående i den §, sorn skall ändras. H När en äterremiss deremot går pä vanligt sätt till Utsk., sä er hälH ler det fullständig upplysning om allt hvad som inom hvarje Stånd ^ blifvit yttradt, och får derigenom bättre anledn. att jemka och i rätta sitt förslag, än när Utsk. blott meddelas en nakew tanka, utan alt känna bevekelsegrunderna dertill. Man invänder, att Utsk. derigenom skulle få sig tillskickade alltför vidlyftiga öfverläggningar. I fråga t, ex. om en nationalrepresentation, skulle det blifva alldeles odrägligt både att skicka och emottaga hela den mängd af anmärkn;r, som dervid möjligen blifvit gjorda. Jag erkänner, att denna olägenhet åtföljer en vanlig äterremiss; men det vanliga af grundlagsändringar är, att de angå en eller annan §, ett eller annat ord, som man vill utbyta. Den händelsen, att man gör om hela nationalrepresentationen, är i hvarje land lika oerhörd, som den att man förändrar ett lands hela brottmålseller civila lagstiftning, och man stiftar ej grundlag för undantagen, utan för vanliga förhållanden. Det är af dessa skäl, sora jag trott mig böra tillstyrka det tillägg, jag nu underställt Ståndet. Dernäst har jag sagt: ”Det förslag, Utsk., till svar derpå, framlägger, kunna Stånden endast förkasta, eller ulan förändringar godkänna”. De förändringar, som göras inom Stånden, tillkomma i hast och lyckas sällan rätt väl.