Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utaf denna behållningen skulle aktie-egarne, enligt de föreslagna vilkoren för aktie-teckningen, erhålla R:dr 94,476: 57. eller 62/a procent å den tredjedel af anläggnings-kapitalet, de tillskjulit, samt öfverskottet » 37,663: 21. eller 22,4 procent å samma tredjedel, ingå till amorterings-fonden, genom hvilken fond aktierna i sådant fall skulle kunna inom 23 är efter banans öppnande inlösas och banan alltså derefter blifva en Statens tillhörighet. Enligt hvad motionären tillika upplyst, har Kongl. Majit, efter inhemtandet af Yägoch Vattenbyggnads-styrelsens underdåniga utlåtande öfver den ^ansökning, hvars hufvudsakliga innehåll Utskottet nu anfört, förklarat Sig visserligen anse det framställda förslaget till ifrågavarande jernvägs-anläggning förtjent af mycken uppmärksamhet, såsom åsyftande väsendtlig lättnad för en betydlig trafik från orter med ymnig tillgång på natur-produkter; men då Kongl. Majit till Rikets nu församlade Ständer aflåtit nådig proposition, angående sättet och vilkoren för Statens medverkan till jernvägars anläggande i allmänhet, hade Kongl. Majit, under afvaktan af Rikets Ständers beslut härom, funnit Sig, i anledning af denna ansökning, icke böra vidtaga någon åtgärd.
Under dessa omständigheter torde det i alla afseende vara bäst att R. o. Ad. låter bero vid Utsk:s yttrande vid denna punkt. 88 Den 15 Juli f. m. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att dä det i viss män blifvit vädjadt till hans tanke, huruvida någon annan propos. än till bifall å Utsk:s ifrågavar. yttrande kunde framställas, Hr Landtm, finge förklara, att han visserligen icke funne Utsk:s förfarande vara fullkomligen riktigt, utan ansåge att Utsk. då det inbjudit R. o. Ad. att frånträda sitt förra beslut rör:de sjelfva införselsfriheten, hade bordt hemställa att R. o. Ad., i fall inbjudningen antoges, måtte yttra sig huruvida de i sammanhang med införselsfriheten föreslagne kontroller borde äga rum. Det syntes således vara åtminstone tvetydigt, huruvida icke R. o. Ad. skulle kunna i detta fall fatta ett från Utsk:s mening skiljaktigt beslut, men då förevar, yttrande blifvit af Ulsk. framstäldt såsom ett resultat af RiksStms beslut och för de öfriga Stånden icke förekomme någon anledn. att icke godkänna detsamma, folie det af sig sjelft att Utskrs framställning komme att vinna 3 Stånds bifall och således ett af R. o. Ad. fattadt skiljaktigt beslut ej kunde leda till någon åtgärd. Hr Printzensköld: Jag finner mig fullkomligt tillfredsställd med den lika riktiga som klara framställning Hr Gr. o. Landtm, nu täckts till Ståndet göra i denna sak och jag beklagar endast att Utsk. handlat sä som det gjort och icke sjelf fästat uppmärksamhet på detta förhållande. Jag vill derföre icke sälta Hr Gr. o. Landtm, i nödvändighet att framställa en propos., sorn man anser icke kunna leda till något resultat, men om jag med anledn. af detta förhållande, skulle genom väckande af motion i ämnet tillvägabringa den afsedda förändringen — hvartill man har anledn. att hysa hopp då två Stånd den redan beslutat och den således skulle genom R. o. Ad:s bifall dertill blifva Rikets St:s beslut, så är jag lika villig som skyldig att vidtaga en sådan åtgärd.
Dessa kunna derföre icke hafva någon fördel al ett fortfarande förbud att idka handtverk på landsbygden; och det mäste anses såsom en skadlig fördom, att landsbygdens vinst skulle blifva städernas förlust. Den ökade produktion, som, till följd af näringsfriheten, skulle uppkomma på landsbygden, blefve icke en minskning i städernas, men väl en förhöjning i hela rikets inkomst. Beträffande åter särskildt handeln, för hvilken frihet i allmänhet är ett hufvudvilkor, gifva inga förhållanden vid banden, att denna näringsgren skulle vara mindre naturlig för landet än för städerna. Hvad de handlande sjelfva angår, tolde de, som i städerna idka denna näring, icke behöfva befara någon lärlig täflan af de mindre kapitaler, hvilka söka sig verksamhet i en handels - Expeditions-Utskottets Forsing till underd. Skrifvelse, N:o 132. 3 bod på landel, likasom äfven enskildes beräkningar i allmänhet bältre än myndigheterna förmå ali i hvarje särskildt fall bedöma behofvet af denna industri. De svenska städernas anspråk på uteslutande rättigheter till handel och handtverk måste dessutom synas obilliga i samma mån som deras befolkning är landsbygdens underlägsen. Statistiska uppgifter visa, att vid 1860 års slut Sveriges befolkning utgjorde 3,859,728, hvaraf 434,519 i städerna och 3,425,209 på landet, samt att således städernas befolkning uppgick till blott inemot laf hela rikets befolkning. Vid slutet af år 1845 uppgick folknummern i hela riket till 3,316,536, deraf i städerna 310,238. Befolkningen i riket var då mer än 10 gånger större än stadsbefolkningen. Det visar sig häraf alt af den tillökning i folkmängd, som hela riket under dessa sednare femton år vunnit, med tillsammans 543,192 personer, städernas folknummer ökats med ett antal af 110,351 och landsbygdens med 432,841, samt att under denna lid tillvexten af städernas befolkning utgjort omkring 19 procent af tillvexten i folknummern för hela riket.
»Men aldrig med den där porslinsdockan där nere. Kom i håg det, mutter! Aldrig!» »Som du vilst, min son, aber det är schkade: hon schkulle hafve passet dick så godt.» Hon lade båda armarna kring hans hals, såg honom djupt i ögonen, kysste honom med den innerligaste kärlek på pannan och sa nickande: »Jack känner dick, min son, jack känner dick!» Kapten tog med en djup suck sin föraktade lilla fuling från bordet, lade ömt in henne i bröstfickan och gick långsamt nedför trappan. »Ack min Lovise, hvilken maskerad är inte lifvet!» sa fru Ungfrau både suckande och leende. »Jack tale gladt, aber jack tänke tungt. När jack vare ung, jack vilje läre allt för att kunne läse mith dem barnen; aber det läre vare så schvårt. Men ett jack aldrig behöfve läre: barnen själfve! Dem känner jack, dem känner jack! Den ingeniör hafve kärne; den kapten hafve nicht, men ett hafve han: en panick för det fule! Det är inte jack, som inte kan ferdrage det fule — för det kan jack nu — det är han! Efter sex monathen schkulle han vare olycklig med sin apekatt, und han inte kunne bäre sorg! Men nu måschte vi gå till våre käre gäster und dem underhålle efter bäste fermåge!» En liten stund senare var kapten så uppspelt — (efter ett litet extra samtal med mig i en vrå! —) att han ställde sig midt på golfvet som »underbock» och bad oss gissa hvad han föreställde. »En skuta, som söker utländsk hamn», gissade en. »En ’ros’-pigg —», gissade en annan. »En som kan länsa undan», gissade en tredje. »En som är ’kapten’», gissade en fjärde. »En smäcker galeas, utsatt för drift», gissade Fanny Flax, som alldeles tycks ha glömt af sina balanseringsförsök på näsa med thy åtföljande »frisinnthet.» Hon fick stå.
Delta bifölls ock, emot vilkor af 5 procents ränta från 1839 års slut; men, så vidt jag kunnat erfara, föranledde detta icke till några förnyade kontrakter med de personer, som först fått såsom lån emottaga medlen, med undantag endast af hvad angår en af kontrahenterne, sorn i skrifvelse den 30 September 1839 anmälte, att af 200 tunnor korn, som lian, under fallande pris, hållit allmogen i Medelpad tillhanda, allenast 50 å 60 tunnor åtgått; och då jag härtill lägger, att en i Norra Ångermanland boende person, som i anledning af till honom gjord framställning om spannemåls tillhandahållande emot undfående lån af Statsmedel, i skrifvelse den 7 Augusti 1839 afsäger sig anbudet, under anmälan, alt tillgång på spannemåi inom orten ingalunda saknades, anser jag mig af dessa sammanlagda förhållanden kunna sluta att något behof af allmänt understöd efter 1838 års slut icke förefunnits, utan att den gjorda hemställan, äfvensom en den 30 påföljde April gjord underdånig hemställan om upphäfvande af vilkoret angående räntas erläggande från 1839 års slut, hvilket »lock icke af Eders Kongl. Maj:t i Nåder bifölls, härrört af andra orsaker, hvilkas utredande icke tillhör ändamålet med denna framställning. 1 anledning af Eders Kongl. Majrts Befallningshafvandes i skrifvelse »len 14 April 1840 gjorde underdåniga anmälan om behof af understöd efter flera års misslyckade skördar, b i foll Eders Kongl. Maj:t i Nådigt Bref den 16 i samma månad eli räntefritt förskott af 4,(XX). att ut lemnäs antingen emot Socknarnes gemensamma ansvarighet, eller emot godkänd borgen, och på 3:ne år återbetalas.
Dcn i 14 § stadgade rättighet, att, utan förrut i wänlig wäg crhällct tillständ ä Säterie eller Frälse - Hemmans ägor uppsättja och nyttja Mjöl-vch Säg, Qwarnar till husbehof, anser Utskottet för Ridder,ka, pct och Adeln wara cn uteslutande förmän, som ej tor, de kunna begagnas derest sädan Egendom i Ofrälse Mans hand finnes. — Hwad äter angär sädana Qwar, nars inrättande och begagnande till Tulltägt, sä inneHafwer i den delen Ridderskapct och Adeln icke större förmän än hwar och en annan Krono, och Skatte, ägare. Alt Ridderskapet och Adeln enligt 17 § uti fine egne tillhörige Sjöar, Strömmar och Äar äger nyttja Fiske» lärer icke kunna anses säsom nägot Privilegium. Hwad angär Fiske i Saltsjön pä fria djupet och säledcs hwad egenteligcn kallas utomskjärs, sä lämnar Författningen om Fifferierne af den 14 No rvem - Den 2Z October. 4627 »ernber 1766 samt stadgan om Nordsjö - Fisket och Salterierne i Bohus Län af den 2O Nowcmber 1774 ingen anledning akt Riddcrskapct och Adeln dertill skulle äga nägon uteslutande rättighet, twärtom att dcHa näringsfäng äro för alla Rikets inbyggare lika öppne, äfwcnsom hwad Strandwrak beträffar, Fbrfattningarne i den delen, med en uteslutande rättighet bos DykerieCompagniet, alldeles icke tillägga Riddcrskapct och Adeln uägon förmäns - rätt. Enär hwar och en ägare af jord, enligt wära Lagar, äger rätt hafwa den skog fredad som ä hans jord wäxer, lärer nägot Privilegium «ki l6 § mbjeligcn icke stä att igenfinna.
Det skulle ej vara långt aflägset, om den representation infördes, som är föreslagen af Hr Brink, oberäknadt de vådor för samhällets lugn och säkerhet, som i andra hänseenden derigenom skulle upkomma, hvarföre också de grunder, hvarpå detta förslag hvilar, för 4 månader sedan af R. St. förkastades; och jemte det jag således protesterar emot den tendens, som röjer sig i Frih. Raabs hela anförande, yrkar jag tillika, att hans förslag till gemensam tanke måtte af Ståndet lemnäs utan afseende. Hvad derefter beträffar 12 § i Utsk-.s förslag, så innefattar dess första mom. den mest genomgripande förändring af R. o. Adis verksamhet såsom RiksStånd. Const.Utsk. bar nemi. velat i grunden tillintetgöra första vilkoret för beståndet af R. o. Ad. såsom en politisk institution, enär Utsi:, föreslagit, att riksdagsmän för de å Riddarhuset introducerade ätter skola utses genom val, hvaraf naturligtvis följer, att sjelfskrifvenhelen kommer att uphöra. Jag hade önskat att se några skäl framlagda till stöd för nyttan och behofvet af denna förändring. Men man söker förgäfves efter sådane motiver uti Utskis betänk. Då jag emedlertid är fast öfvertygad, att just sjelfskrifvenhelen är en lika vigtig som nödvändig beståndsdel uti en representation, som bar Monarkiens och således på en gång Konungamaktens samt folkets sannskyldiga intressen att uprälthålla och försvara, torde det vara mig tillåtet, alt vid detta 7 H. 13 194 Den 27 Maj f. m. tillfälle framdraga några bevis om den stora vigt som ligger deruppå, att denna sjelfskrifvenhet varder bibehållen. Dessa bevis skall jag likväl icke taga af mig sjelf, som man säger. Jag skall hemta dem från just den af Frih. Raab omförmäldle författare, hvars arbete, om också till sin tillvaro bekant inom detta hus, likväl torde för de fleste ledamöterne vara okändt till sitt innehåll.
Jag deremot tror för min del, att det i allmänhet är ett fel och icke en förtjenst hos ett stadgande, att det är ofullständigt, och att ju ofullständigare ett stadgande är, desto snarare blifver det ett medel i händerna på den, som vill missbruka lagen, under det att den redbare ofta blifver den, som af ofullständigheten får upbära de menliga följderna. Icke heller kan man hos vederbörande uuder-exsekutorer förutsätta det säkra omdöme, som fordras för användande af en vidsträckt makt och hvarförutan denna makt iunebär en verklig fara. Gr;n har vidare ansett att man, med hänsigt dertill att återremiss å ett föreg:de Betänk, egt rum, jemväl borde återremittera detta Betänk.; men, efter min åsigt, hafva de uti dessa Betänkrn afhaudlade frågor icke det ovilkorliga sammanhang med hvarandra, att en återremiss å det förra Betänk:t bör kunna lägga hinder i vägen för rent alslag å det sednare. Afven om den föreslagna panträtten i lösegendom medgifves, komma lösöreköp att ega rum, i anseende till den större fördel för kontrahenterna, de i vissa afseenden medföra, och det är således fortfarande af vigt att å dem finnas vissa kontroller. Genom uphäfvaude af 1845 ars förorda, äro de för öfrigt icke förbjudne; de kunna ej förbjudas och fall fin nas onekligen, då de äro af behofvet påkallade och alldeles icke innebära något bedrägligt, t. ex. när en gäldenär icke är fri från sina borgenärers kraf och genom sina vänners hjelp erhållit ett lösörebo, hvilket för hans verksamhet och existens är alldeles nödvändigt, eller då en underhafvande till jordegaren måste försälja sin egendom, för att vinna medel till betalande af en skuld, derför lösegendomen eljest blifver utmätt.
Skulle i sS(il’S’C tillverkning under en månad öfverskjuta det belopp, hvarför anmälan skett, algdr afgift -n för detta öfverskott med en fjärdedels förhöjning utöfver hvad i § 59 finnes bestämdt. Ofvershotts-tillverkning, sorn med. mer iin en femtedel ifvvrsliger det anmälda beloppet, vare förbjuden. Tillverkare vare pligtig att för sådant öfverskott, derför afgift icke blifvit, såsom i § 42 sägs, förskottsvis nedsatt, inom ätta dagar efter månadens utgång lill Landlränteriet inbetala den derå belöpande afgift, efter uträkning, sam Lands-kontorel meddelar, då med brä .neri-koutroflörens skriftliga in/gg styrkes, till hvad belopp nämnda öfverskott uppgått. Della skall, intill dess afgillen derför blifvit gulden, uti särskildt säkert rum å ställe, der tillverkningen skett, under kontrollörens läs förvaras. Då kontrollören, efter det bränv/as-tillverknrngen etter dislilleringeu blifvit q/sliilad och redskapen förseglad, från bränneriet ajreser, skall nyckeln till i frågar wande läs. förseglad med kontrollörens, vittnets och bränvins-lillverkarens sigiller, oflemnas lill redskaps-förseglnren, sorn sedermera, i varvara af vittnet och brunnius tillverkaren, eger förseglingen layla och brunvinet utlemna, så snart behörigt qvitto å til/verknings-afgiften företes. § 45.
Konungen äger att allena styra Riket på det sätt, denna RegeringsForm föreskrifver; Inhemte dock, i de fall här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Stats-Råd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade infödde Svenske män af den lena Evangeliska Läran. § 17. Konungens Domsrätt skall uppdragas Tolf af Honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort, hvad Författningarne föreskrifva dem, som uti Domare-Embeten må nyttjas, samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet. De kallas Justitise-Råd och utgöra Konungens Högsta Domstol. § 22. Uti Högsta Domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af Fem Ledamöter, så ock af Fyra, der alla Fyra äro om slutet ense. Öfver vigtigare saker skola minst Sju döma. Ej må flera än Åtta Ledamöter på en gång tjenstgörande vara. § 31 Stats-Ministrarne innehafve Rikets Högsta värdighet, och Stats-Råden den närmaste derintill. Stats-Minister eller Stats-Råd må icke tillika annat embete utöfva, ej eller några inkomster deraf uppbära. Justitiee-Råd må ej tillika annat embete innehafva eller utöfva. 5 39. Vill Konungen utom Sverige och Norrige resa, meddele Han Stats* Rådet in Pleno denna Sin föresats och inhemte dess tankar deröfver, på sätt 9 § omtalar. Besluter Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befalte Sig ej med Rikets Styrelse eller ulöfve den Konungsliga Expeditions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelsej N:o <? makten, så länge Han utom Sina Riken vistas, utan före Stats-Rådet, under sådan Konungens frånvaro, Regeringen i Hans namn, med ail den rätt, som denna Regerings-Form Konungen tillägger; dock må ej Stats-Rådet någonsin Adeligt stånd och värdighet förläna, eller till Grefligt och Friherrligt stånd upphöja, eller Riddare-värdighet utdela; äfvensom alla lediga sysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, som Stats-Rådet dertill förordnar.
(Nro 157); Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. l6:o af herr Gustafssonj angående införsel-tull å tobaks-blad och tobaks-stjelk. (Nro 158); Remitterades, jemte hvad i anledning deraf yttradt blifvit, till Bevillnings-utskottet. Prot.-utdrag den 29 December 1847. lil 17:o af herr Wetterberg, angående inrättande af serskilda broltmåls-domstolar, för handläggning af ransakningar, sorn röra häktade personer. (N:o 170); Remitterades till Lag-utskottet. 18:o af herr Winge, angående förhöjning af skjutslegan vid gästgifveriet i Södertelje. (N:o 173); Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet; 19:o af herr Lagergren, med förslag, att magistraterna, för hand-v läggning af de hall-rätterne förut tillhöriga tvistemål samt ordningsoch ekonomi-ärenden, så och de ordnings-mål, som förut tillliört skrå-embetena, må förstärkas med 2 eller flere fabriks-idkare eller handtverkare, valde af städernas fabriksoch handtverks-föreningar. (N:o 176); Remitterades, jemte ett ytterligare anförande af herr Lagergren, till Lag-utskottet. och 20:o af herr Gillberg, angående förändringar uti handelsfabriksoch handtverks-ordningarne. (N:o 179); Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, S. D. Förekommo följande, nästlidne plenidag, mundtligen väckta och nu skriftligen afgifna, motioner: l:o af herr Berg, angående utsträckning af testaments-rätt. (N:o 162); Remitterades till Lag-utskottet. 2:o af herr Lagergren, angående ett anslag för utförande af geologiska forskningar i riket. Remitterades till Stats-utskottet; 3:o af herr Sjögvist, om behof af förändringar uti fabrikssamt lia nd tverk s-ordningen.
Går man tillbaka till den tid, då Svenska jernhandteringen var i sitt flor, då erkänner jag, att dess idkare voro i allmänhet välmående oell då ägde det förhållande rum, hvarpå en ledamot uti ett annat Stånd hänsyftade, då han talade om det beqväma i en närings idkande, då man endast behöfver sysselsätta sig med punschbålen och sjöskumspipan. Den ökade produktionen är således intet skid för bibehållande af nuvande beskattningen. Man har sagt, att jernpriset nu är högre än förr. Priset har visserPgen något stigit under de sednare 4 å 5 åren, men vill man tillse, huru handteringens debet och kredit går i hop, skall man finna att icke blott priser på råvaran, eller kol och tackjern, utan äfven kosinaderne för transporten af råvaran och sjelfva tillverkningen stegrats i proportionell högre grad än priset på den förädlade varan. Dessutom vet en hvar, som sysselsätter sig med denna näring, att priserne bero af konjunkturen. Det starkaste beviset för denna upgift ligger deruti, att, hvad hvarje affärsman känner, ståljernet, som är den ädlaste eller förnämsta delen af jerntillverkningen, numera är nästan osäljbart, ehuru priset derå förr var ganska högt. Dylika prisförändringar får man icke förbise, då man skall beräkna beskattningen på en näring, och man handlar bestämdt origtigt, om man bedömer prisförhållandena sådana de visa sig för ögonblicket. Slutligen har man till styrka för sin sats sagt, att priset på bruksegendomar är i stigande. Jag bestrider detta och påstår, att den, som vill göra sig mödan att taga reda på förhållandet, skall finna, att en dylik egendom är osäljbar, men skulle en högre köpeskilling för densamma kunna betingas, har sådant sin grund i det stegrade priset på landtegendomar i allmänhet, d. v. s. att bruket har vidsträckta skogar, användbara för en annan industri. I sådant fall är en bruksegendom begärlig, men saknar den denna secundära fördel, är den i det närmaste osäljbar. En hvar, som känner dessa förhållanden, måste medgifva, att en motsatt åsigt har sin grund ytterst i okunnighet om jernhandteringens verkliga ställning.
Majrts Nådiga Proposition, angående de så kallade Trippiske Köpegodsen i Halland. 3:o Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående fortfarandet af den Provisoriska Läns-Styrelsen på Öland, jemte flera Ledamöters afgifne yttranden i ämnet 4:o Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående ändring af föreskrifterne om Arrende - Protocolls-Utdrag. 1i35 de-Spannemålens utgörande af Kungsgårdar, med underlydande hemman och lägenheter. 5:o Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående anslag på Stat, för en ProvincialLäkare i Herjeådalen. Lagsamt Allin. Besvärs och Ekonomi -Utskotten. Kongl. Majrts Nådiga Proposition, om antagande af en Författning, angående förändring eller utdömande af Vatten-verk, som genom uppdämning, skada jorden eller hindra dess odling, jemte flere Ledamöters i ämnet afgifne yttranden. S. D. till Banco-Utskottet remitterades Anders Joachimssons, från Östergöthland, motion, angående Fastighets-Lån i Banken, jemte fleres yttranden i ämnet. Från Högl. Ridder skap et och Adeln. S. D. Remitterades till Statsoch Banco-Utskotten: 1:0. Friherre Boyes, Ludvig, och Hr Ehrenborgs, Casper, den 1 g sistl. Jan. på bordet lagde Motioner, angående inhibition 2 Sami. 2 B. 7^ 1136 Riks-Stflndens af verkställighet utaf Lagsökningar för FilialDisconternes räkning, jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne denna dag afgifne yttranden. 2:0 1820 års Riksens Ständers Reviso rers Berättelse, angående Götha Canal-Bolags-, Götheborgssamt Malmö f. d. DiscontInrättningar, från den tid Riksgäids-Contoiret med förvaltningen af nämnde DisconlYerk haft befattning. Statsoch B e vi 1 lnin gs-Utsk ot ten: Kongl.
vänner anmärka, att, om det än kan försvaras, att förflyttats, kom han flygande tillbaka till det gamla man håller fåglar fångna, hvilka födts i fångenSom prydnagsfågel duger hämplingen ej, ty hans stället. skapen, det dock är grymhet att innespärra så- färg är alltför anspråkslös. Men den sanna taVill man lära domherren att sjunga visor, måste dana, som varit i åtnjutande af sin frihet. Men langen döljer sig j u ofta under en anspråkslös man taga ut ungen ur boet och uppföda honom hvar och en, som haft dylika fåglar och som beyta. Så är ock förhållandet här, hämplingen öfmed krossade vallmofrön och rypsfrön blandade handlat dem Bål, vet, att de, efter allt att döma, verträffar alla andra af våra fröätande fåglar så- med äggula. Han måste hållas alldeles isolerad, trifvas förträfligt i fångenskapen och bevisa detta som sångare, och det är för dess vackra sångs så att han icke hör annat än den visa, han skall genom sitt muntra väsen och sin lifliga sång. skull ban hålles i bur. Såsom sångare är han lära. Denna visa hvisslar man för honom flere Stundom händer det ock, att en sådan » fånge » mycket begåfvad och lär sig lätt andra fåglars gånger om dagen, alltid i samma tonhöjd och flyger fritt ut och in genom fönstret och bevisar, sångstrofer, men hans egen sång är dock den styrka. (På samma sätt lär man också hämplinatt han alls icke har lust att öfvergifva » fångenvackraste. gar med flere att sjunga visor.) Det är ett tålaskapen ». Fåglarne äro i hög grad underkastade Det bästa fodret för hämplingen är rypsfrö. modspröfvande arbete, som dock icke skänker vanans makt, så alt man med fullt skäl på dem Han blir lätt för fet, hvarför starka fodermedel synnerlig tillfredsställelse; visserligen lära dom kan tillämpa ordspråket: vanan är halfva naturen. böra undvikas. Sålunda bör hampfrö icke gifvas herrarna sig att föredraga melodierna utmärkt rent Bäst ägna sig för buren fåglar, hvilka som fulli större portioner.