Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man strök ett streck öfver allt det, som härutinnan icke var som det skulle vara och som man helst sett vara borta; detta blef en sak för sig, vid sidan, som man lät ligga utan att se på den; hvarje gammal vän ville än en gång klinga med Hans, hvarje ung flicka dansa ännu en dans med honom; ty han hade varit med om bådadera och hållit af bådadera mer än de flesta af slättens ungersvenner. Man hade märkt lite hvar, att han under det år, som förflutit, blifvit en annan än den han varit förut och som man kände, en annan människa, som stämde lynnet ned och som man tyckte synd om; men man ville än en gång, om också blott för några korta timmar, uppväcka ifrån de döda den gamla människan till hennes forna lif. Morianen Sophia Magdalena. 3. Carl XIIs gemål. Lovisa Ulrika. Sophia Albertina. 5. Drottning Fredrika. FÖRSTA KAPITLET. Lovisa Ulrika hade aflägsnat sin uppvaktning, med tillsägelse, att, utom hennes gemål, ingen fick släppas in i rummet, der hon då uppehöll sig. Försänkt i djupa tankar vandrade hon fram och åter. Blixten ur de stora Brandenburgska ögonen vittnade, att hennes själ var sysselsatt med ämnen, som hvarken voro obetydliga eller obehagliga. Än stadnade hon, liksom lyssnande efter någon med otålighet afbidad rörelse i palatset; än föll hennes blick på de tvänne drägter, som lågo i ottomannen bredvid hvarandra; den ena af dyrbart siden, skiftande i brokig färgprakt, den andra af svart flanell. Sjelf var kronprinsessan ännu klädd i en snöhvit morgondrägt, ehuru dagen redan börjat skymma. Allt gaf tillkänna, att något ovanligt var å färde; men hvad På lösningen af denna gåta tycktes Lovisa Ulrika fundera med åtminstone lika stor längtan, som läsaren.
Utskottet icke nödigt att nu närmare utveckla dessa förhållanden, helst af de i Militär-befälhafvarens framställning anmälda, till en kostnad af 127,965 Ridr beräknade behof, Kongl. Majit, med afseende å Statsverkets nuvarande ställning, ansett, att vid 22 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. innevarande riksmöte anslag borde beviljas endast till de företrädesvis angelägna, uppgående till ofvanomförmälda summa; vid hvilket förhållande Utskottet icke heller finner skäl att för närvarande tillstyrka högre auslagsbelopp för ifrågavarande ändamål. Och får Utskottet i följd häraf hemställa, så väl att de af Kongl. Maj:t äskade nya löner, arfvoden och löneförhöjningar för befäl ocb underbefäl vid Gottlands National-beväring samt lönetillökning för Officerarne vid Wisby stads beväring, till sammanlagdt belopp af 28,720 R:dr, må beviljas, som ock att Rikets Ständer medgifva, att den ifrågaställa öfverflyttningen till Gottlands National-bevärings stat af ofvannämnda depöt-kompani utaf Svea Artilleri-regemente må kunna verkställas, när sådant af Kongl. Maj:t pröfvas lämpligt. Bland ofvanberörda af Militär-befälhafvaren i underdånighet gjorda framställningar, för hvilka anslag nu icke blifvit af Kongl. Maj:t äskade, hade jemväl blifvit föreslaget, att till skjutöfningar för beväringsmanskapet årligen finge användas 30,000 skarpa patroner, att af Militärbefälhafvaren genom befälet för detta ändamål utdelas; — och som Utskottet anser det vara af synnerlig vigt att landets beväring i allmänhet erhåller den största möjliga färdighet i begagnandet af skjutvapen, samt, hvad särskildt beträffar Gottland, Utskottet inhemtat, att
R:dr åtskilliga Götha-kanal-aklier varit hypotiserade; alt, innan någon utsöknings-åtgärd kunnat vidtagas för indrifiiing af dessa lån, hvilka utgått år 1844, begge gäldenärerne blifvit försatte i konkurs-tillstånd, hvaruppå, efter anställde bevakningar, Diskont-Verket uppburit 79® procent ur Friherre af Nordins konkursmassa, som, enligt algifven slutredogörelse, icke eger vidare tillgång, och 15| procent ur Kinnmans, genom hvilka utdelningar, jemte realisering af ofvannämnde hypothek, aktieiånen blifvit tili kapitalen liqviderade och å räntorna derför afbetalde i 14 R:dr 24 sk. 9 rist. samt de öfriga lånen förminskade till en kapital-återstod af 191 Ridr 47 sk. 4 rist., hvilken summa Kinnman, fastän bans konkursmassa ännu ej kunnat slutligen utredas, sistlidne år inbetalt; att denna utredning för Kinnman förhindras deraf, att för en borgenärs fordran, om hvars giltighet särskild rättegång vore anhängig, mäst afsättas belöpande utdelning 259 Ridr 40 sk. 11 rist. R:gs, hvilken, derest samina fordran underkändes, skulle emellan öfrige borgenärerne fördelas, i hvilket fall Diskont-verket, så vida dess kapitalfordran qvarstått, haft att ytterligare påräkna omkring 11 Ridr Biko; men att, sedan kapitalet numera är vordet til! fullo guldet, någon utdelning ur berörde massa icke i något (all kunde Diskont-verket tillgodokomma; samt att i konkursmålet efter Friherre al Nordin, hvars arfvingar vunnit urarfva-förmån, Diskont-verkets fordran blifvit bevakad och till betalning fastställd, men tillgångarne icke ens varit tillräckliga att betäcka begrafiiings-kostnaden och tjenslehjons-löner.
Utan att fästa mig vid här uppgjorda beräkningar öfver tillgångarne, eller vid de öfrige Ståndens beslut, är jag för min enskilda del genom 44 H. 21 322 Den 8 October f. m. offentliga handlingar, som för hvar och en äro tillgänglige så väl i Banken som RiksgäldsConloret, öfver tjgad att de 70,000 R:dr, som utöfver Utskottets förslag erfordras till fyllnad i det af Konungen begärde anslaget för materielens årliga behof, kunna utgöras utan att sätta de skattdragande i nödvändighet, att erlägga större statsbidrag, än hittils; och jag tillstyrker derföre bifall till den Kongl. Propositionen. Jag tror det medföra mycken lättnad för de skattdragande, att genom smärre, men tillräcklige årliga, anslag underhålla Försvarsverket på ett sätt, att de större extra anslagen icke behöfvas, hvilka, då de skola utgöras på en gång, medföra vida större svårigheter och bördor. Erfarenheten har vid denna Riksdag besannat denna sats, då den visat, att genom Ständernas afprutningar Riksdag från Riksdag på de begärde anslagen, man nu kommit i en oundviklig nödvändighet, att anslå en ganska betydlig summa på en gång. Lyckligtvis äro vi för närvarande i den belägenhet, att kunna anskaffa denna summa, utan att öka de skattdragandes bördor; men det skulle vara oförsigtigt, att genom förnyade afprutningar på de årliga anslagen återföra oss i samma ställning efter ett par Riksdagar. Jag kan för öfrigt ej klandra, att Utskottet icke ingått i detaljpröfning af detta ämne; ty jag tror, att pluraliteten svårligen skulle hafva kunnat bedömma hvarken de stora eller de små detaljerna, och Den 8 October f. m. 3a3 försigtigheten torde då bjuda att antaga, hvad man icke kan motsäga. På de skäl jag nu anfort,- tillstyrker jag bifall till den Kongl. Propositionen. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall å hvad Utskottet i ^5:te Punkten tillstyrkt. Ropades Nej.
För mig har det varit en pligt att oförbehållsamt framlägga ställningen, och det är på grund af densamma, och då jag icke inser huru Institutet under den närmaste framtiden skall kunna bära sig om icke den tillökning beviljas, som af Utgifts-afdelningen blifvit föreslagen, som jag anhåller, att Rikets Ständer måtte bevilja en årlig tillökning i Institutets anslag af 12,000 R:dr, alt af Riksgälds-kontoret utbetalas;» Och har Grefve Cronstedt, Fr., förmält sig instämma i denna reservation. Vid 20 punkten: of Herr Alfr. Grenander och Rikdagsfullmägtigen G. Bjerkander från Skaraborgs Ian. Vid 26 punkten (angående en agrikulturkemisk försöksanstalt vid Landlbruksakademiens experimentalfält): a) af Herr G. II. Stråle; l j af Herr A. W. Björck: »Vid förra riksdagen begärdes för anordningen af en Agrikulturkemisk försöksanstalt vid Landtbruks-nkademiens experimentalfält ett belopp af 31,000 R:dr R:mt, hvilket dock icke af Rikets Ständer beviljades, enär det ansågs lämpligare att en sådan anstalt tillvägabrogtes vid Ultuna Landtbruks-institut, der den kunde åstadkommas för mindre kostnad och medföra i framtiden deri åsyftade nyttan, derigenom att iusigten om sättet för anställande af dylika försök komme att spridas bland landets förmögnare landtbrukare. Regeringen har nu förnyat förslaget, och äskat en ökad summa af 43,300 R:dr Il:mt, hvil ket anslag Stats-Ulskottet tillstyrkt.
@ebatt, till följb af Söårt toib ftftltbne fftiföbag fattabe beflut om uppljöranbe af utlåningen från 23attfen på längre äterbetalningötib mot intedniitg i faft egenbom, 23attfenö återftåenbe forbringar på benna utlåning blifvit öfverlåtua till Alllmänna öpppotcföbanfen emot fåferl)et i benna banfö obligationer, foinmer liqoib tilt 9iiföban 25a, tid följb af be mib ftftlibne Sfttföbag röranbe giltalbartfcn fattabe beflut, förfträdningar från 9tifSbanfen ^åbanefter tele lomma att mebbetaS Ijmarfen till npa bplifa banler elter till be nmoaranbe efter utgången af beraS nu löpanbe oltrojer, fjafma ftabganbena i SSanforeglementet betråffanbe befja banler föränbratS till öfmcrenöftäntmelfe meb be fålunba tntråbba föränbrabe fört)åHanbena; od) år före* ffrift af £>fj lemnab aitgåenbe aitmänbningen af be mebel, forn efter Ijaub från ^itialbanlerna lill Stiföbanfen åter ingå.
I synnerhet, som Riksens Ständers säkerhet för deras garantie, och Banko-Verkets bestånd och förkofran, i den moll förvaras och vinnes, sorn detta Verk återföres till dess primitiva inrättning och skick, 4, synnerhet bör icke Ban - Banko-Utskottet föreslår: Författningars föreslående, i det nogaste följa Banko-Inrättningens hufvudgrunder, hvilka omständeligen äro utstakadeuti RiksensStänders Beslut och Förordning om Banken af den 22 Septemb. 1 668, och hvilket Riksens Ständers Beslut bör anses och gälla såsom en oryggelig Lag uti alla de Punkter som angå Banko-Verkets natur och egenskap , så väl i anseende till sjelfva grunderne af dess inrättning, som till Banko - operationernes Styrelse och ändamål: helst Riksens Ständers säkerhet för deras garantie och Banko-Verkets bestånd och förkofran, i den mon förvaras och vinnes, som detta Verk återföres till dess Primitiva Inrättning och skick. I synnerhet bör ickeBanko-Utskottet omedelbar li - Banko-Uishotitts Betiinkanden. n Instruktionen af ari 778- Banko-Utskottet till öfverläggning upptaga något , sorn rubbar och förändrar Banko-inrättningens, uti förrberörde Riksens Ständers beslut, beskrifne natur och egensk»pT 3- §• Banko-Utskottets förnämsta afsigt och hufvudgöromål bör vara derhän stäldt , att den af Banken företagne Realisationen med Riksdaler, må varda styrkt och befrämjad; i hvilken afsigt Banko-Utskottet har att öfverlägga ech förordna, på hvad sätt Ban - Banio-Vtshntlet föreslår:
Ville man åter hafva Comiténs hela åtgärd slutad, innan dess förslag företägges Lagstiftningen, så blefve det dock omöjligt, att under en enda Riksdag medhinna granskningen af det hela ; och man kunde antaga, att lika lång tid skall åtgå, innan denna granskning hunnit fullbordas, som för Comitén åtgått till förslagets utarbetande ; och slutade sig då granskningen på det sätt, att arbetet helt och hållet ogillades, eller åtminstone en 30 LagUtskottets Betänkande Nio 745 någorlunda betydlig mängd af anmärkta' ofullkomligheter föranledde till en ny bearbetning; så kunde ännu en Lag-Comité komma att lägga hand dervid, och en ny mansålder förlöpa, innan den efterlängtade nya Lagboken ser dagsljuset. — Om nu Kongl. Majit, sorn, efter tryckningen af den sista och ännu mer efter den första upplagars af Lagförslaget, ofelbart redan hunnit se si-i na Rådgifvares mening om arbetets värde stadgad, funnit detsamma icke tjenligt för ändamålet; så torde Rikets Ständer med skäl, i händelse af underdånig hemställan, förvänta, det Kongh Majit täckes i Nåder tillkännagifva, det ifrågavarande förslag ej kommer att genom Nådig Proposition till Ständerne öfverlemnas.
Jag gör det, oaktadt jag icke i alla delar insiämmer i den utveckling, sorn Hr von Hartmansdorff deråt gifvit; men jag anser, alt just i anledn. af den form, som är föreskrifven för en återremiss till Consl.Utsk., måste åtskilliga ledamöter undertrycka en stor del af sina tankar för att kunna bilda de der så önskade och så oriktigt ansedda gemensamma tankarne. För att nu kunna komma lill en gemensam tanka, mäste jag naturligtvis, med af' slående af egna åsigler, närma mig dem, som till största delen öfverensstämma med dem jag hyser. Man har sagt, att denna gemensamma tanka vore för Const.Ulsk:s behandling af ämnet nödig alt inhemta, emedan Utsk. icke kunde af en ålerremiss, såsom det brukas i fråga om andra ärenden, finna eli Stånds tanka. Jag tillstår, att jag är af en mottsalt åsigt i denna fråga, emedan Const.Utsk., genom denna gemensamma tankas återremitterande, får sig påtvunget en tilikonstlad majoritets yttrande eller åsigter, men får deremot alldeles icke känna Ståndens (ankar, d. v. s. de länkandes inom Stånden åsigler öfver ett ämne af denna art. Jag skulle tro, att i en så vigtig fråga sorn grundlagsförändring, så vore det mera nödigt än eljest, att kunna inhemta alla möjliga upplysningar i alla särskilda detaljer af ämnet, och alt icke genom en sådan der besynnerlig gemensam tanka undertrycka ämnets behandling och en systematisk utveckling af frågan. Får deremot Const.Utsk. ifiån Stånden emottaga utvecklade tankar, hvilket jag förmodar blifva händelsen i sädane frågor, såvida dylika tankar inom Stånden linnas, komma, säger jag, sålunga utvecklade tankar till Consl.Utsk. öfver eli förslags alla tiel t äijer, så blir ju Utsk. mycket bättre i tillfälle att derifrån benita anledn. antingen till styrka för sitt förslag, eller till afslående derifrån och adopterande af de nya tankar, som kommit Utsk. till handa.
Jag tror, att Utskottet för sitt handlingssätt ej behöft annan vägledning än fordna Ständers beslut ända sedan 1809, och jag vill icke förmoda, att man anser 1809 års Ständer hafva fattat oförståndiga beslut. i8a3 års Ständer borttogo äfven Tolag från vissa artiklar. Det är ej skäl, att på hela landets bekostnad göra uppoffringar åt Städerna, så mycket mindre som denna gunst ej är jemnt fördelad. Jag förmodar, att den nästan ensamt gagnar de stora Sjöstäderna. Alla Uppstäder och min - Den 2 November f. m. dre Sjöstäder få sålunda skatta till några få af våra stora Städer. Utskottet har, långt ifrån att vilja tillstyrka Rikets Ständer, att begagna sin rättighet att återföra den Tolag som åren 1816 och i8a3 Lief af Ständerna fastställd, endast tillstyrkt fri tagandet från Tolag för några få råämnen. Detta har Utskottet gjort, dels för att få större Tullinkomster, dels för att jemna det missförhållande, som sedan 1823 års Riksdag uppstått; emedlertid tror jag, att Utskottet sett saken från en rigtig synpunkt, så mycket mer, som det sökt skaffa Städerna import af råämnen utan att betunga fabrikerna, hvilka behöfva dem. Utskottet har icke, såsom här ofta nyttjas, med ord och declamationer, utan med verklig ömhet velat lindra jordbrukarne. Borttager man nu icke, såsom Utskottet föreslagit, Tolagen å dessa få artiklar, kan ej Tullen utgå af dem, såsom man redan bestämdt densamma, utan att förorsaka skada för handeln, och då uppkommer en brist i Tullinkomsterna, hvilken man på annat sätt, och till betungande för de skattdragande, nödgas fylla. Jag tillstyrker bifall å Utskottets Utlåtande. Herr af Billbergh: Då man saknar rättsgrunder för de mål man viii afgöra, söker man vanligen upp svepskäl. Ett sådant är det anförande, att det ej går an att borttaga från Städerna, hvad de en gång erhållit. Är det att fråntaga Städerna, då man 4 Den1 2 Kove m b e r f. m.
Suppleanter: Hr Printzenskjöld, Axel; » 559. )) Pereswetolf-Morath, (ullin. Gr. Piper, Charles Emil; » 778. )) Leijonancker, Fredrik Wilhelm; » 2282. » v. Printzencreutz, Bernhard Wilhelm; » 140. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus; » 267. Frih. Ehrensvärd, fullm. Hr Fahnehjelm, Gustaf; samtlige med 22 röster, sedan genom lottning blifvit bestämd den ordning, i hvilken suppleanterne komme att ingå. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utsk:ts den 7 och 10 dennes på bordet lagde Mern. och Utlåt.: N:o 161, ang:de utfärdande af förnyad instruktion för R. St:rs revisorer vid granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning; samt N:o 163, i ani. af väckt motion ang:de förflyttning utom hufvudstaden af K. Flottans varf och dithörande materiel m. m., samt Skeppsholmens och galervarfvets upplåtande till Stockholms stad. Före - Den 14 Oktober. 17 Föredrogos och biföllos Stats-Utsk:ts den 10 dennes bordlagde Mern. och Utlåt.: N:o 165, ang:de afskrifning af åtskilliga inom linien i Riksgäldskontorets räkenskaper balanserade fordringar; och N:o 166, i ani. af K .M:s Nåd. Propos. ang:de med Konungariket Belgien afslutade traktater om upphörande af Schelde-tullen. Vid föredragning af Sammansatta Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 10 dennes bordlagde Mern. N:o 13, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i en till vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerande spirituösa drycker hörande fråga, blef Utsk:ts i detta Mern. afgifne yttrande af R. o. Ad. godkändt.
Kyrkoherden såg så hjertlig ut och klappade mig på axeln då vi voro der på födelsedagen och jag vände naturligtvis ögon emot den gamle varulfven igen så godt jag kunde. Men hvad hjelper det: ”många hundar äro harens död.” Hvad skall Ida kunna uträtta, ensam emot så många. I dag reste han bort för att bli borte i flere dagar. Han gick icke upp och sade farväl till Ida, det gjorde han alltid förr, men har upphört dermed på senare tiden. När Oliva kom ned frågade Ingri (”frökens ena piga”) om kyrkoherden varit uppe och tagit afsked. ”Ja,” svarade Oliva. I går var Marie i prestgården hela dagen. ”Nu har Axel fått plats,” sade Ida. ”Ah, har han det, det var ju roligt,” sade falskablackan och låtsade som om hon icke vetat det förut. Och Ida som visste att det stod i brefvet!15 Härom dagen, när den nya pigan kommit i prestgården, ville Ingri köra Oliva upp att ligga hos Ida, ty de hade ”för trångt i pigkammaren.” Tösen kom och meddelade frun pigans order. Matmodern svarade att hon icke ville ha någon till att ligga inne hos sig. Tösen gret. Frun måste skicka henne ned till kyrkoh. för att fråga hvar hon skulle ligga. Han var vänlig och snäll, sade ”det var ju besvärligt för dig, din stackare, får du ingen stans att ligga,” menade att hon finge väl då bo på ett af ofvanrummen. Resultatet blef att hon fick stanna i pigkammaren. Det var blott ett försök att tvinga frun till att ha pigan inne hos sig. Presten är sannerligen ett demoraliserande exempel för alla äkta män! Ågren kallade en gång frun en ”hospitalstosa” derför att hon bedt Elise Nordqvist komma till sig.16 Häromdagen var Natalia Morin här. Hon och Hilda voro ute i ”lilla rummet” för att äta medafton. De hade flottkruset derute. Jag kallade Hilda in för att hjelpa mig med bokhandeln. Hilma och Natalia blefvo ensamma derute. Natalia skickade Hilma efter bröd, och så serverade de sig. I fönstret stod en liten brännvinsflaska, som
Ståndet, efter att hafva blifvit behandlad inom vederbörligt Utsk., få göra några anmärkmr vid de särskilda §§:ne i det oss förelagda lagförslaget, uti hvilket jag anser, att åtskilliga motsägelser insmugit sig, hvilka jag önskar måtte blifva rättade. Frih. Creutz, Stephan: Då R. o. Ad. säkerligen vid denna sena timma önskar att åtskiljas, så skall jag afstå från det yttrande jag nu ämnat afgifva, såvida det står mig öppet att i ett annat plenum framkomma med detta yttrande. Den 18 Juni. 431 Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att om Frih. Creutz hade anmärktnr att framställa, de borde nu afgifvas, emedan i händelse E. o. Ad. förklarade öfverläggningen fulländad och remitterade den Kongl. Propos. till LagUtsk., sedermera någon ytterligare öfverläggning i ämnet naturligtvis icke finge ega rum. Frih. Creutz: Då jag är ibland deras antal, som af själ och hjerta nitälska för religionsfrihetens införande i vårt land såsom en Statsgrundsats, och nu har den glädjen att se K. M. framkomma med en Propos. af den beskaffenhet, att jag måste vara på det högsta tacksam, och, om icke i allo tillfredsställd, likväl åtnöjas, då man till en början icke får hafva så stora anspråk i ett land, der religiös intolerans förut varit rådande. Jag önskar, att denna Kongl. Propos. måtte vinna icke allenast LagUtsk:s utan äfven E. St:rs godkännande och att den måtte blifva lag och såsom sådan otvifvelaktigt välsignelsebringande för vårt fädernesland. De talare, som här hafva upträdt emot religionsfriheten, hafva hufvudsakligen anfört samma argumenter som vid förra Eiksdagen, och denna fråga blef i sanning så utförligt då diskuterad, att det är ganska svårt att komma fram med något nytt. Men då motståndarne framkommit med samma argumenter, anser jag mig böra med några få ord bemöta dem, på det att Utsk:s ledamöter måtte få se, icke endast den ena sidans åsigter, utan äfven något af den andras.
I afseende på inägor är den nuvarande Taxan visst icke för hög, men i allmänhet någorlunda tillräcklig, der ej alltför stora skiljaktigheter i marken förefinnas; och för sådane fall måste andra punkter ersätta hvad i ett eller annat afseende kan vara för lågt i taxan. Men i afseende på utmark är taxan alldeles för hög, så att den ligger till last för skiftens verkställande, der större utmarker skola delas. Utskotten hafva ej ansett sig böra upptaga Tufve Larssons framställning om bestämdt ansvar för af Landtmätare för högt upptagne arfvodes-räkningar, på den grund, som Utskotten yttrat sig, att ”i händelse någon Landtmätare til”later sig öfverträdelse!- af Taxans föreskrifter, lärer det böra bero af vederbörande ”Sakägare att söka den rättelse, som i så”dant fall säkerligen icke uteblifver.” Jag förmodar, att, i den händelse Taxan för alla fall vore så tydlig att jordägarne sjelfve kunde controllera Landtmätarens räkning, skulle det ej hända, att någon räkning aflemnades, som öfversteg Taxan, och Den g April e. ra. någon fråga skulle då ej uppstå om besvärs anförande öfver räkningen. Men nu då det torde blifva svårt alt öfvertyga den ene eller andra om räkningens riktighet eller oriktighet, vore det af vigt, att författningen så förtydligades, att Landtmätaren ej kunde aflemna en räkning, som icke af jordägarne kunde controlleras. Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet. Friherr q Ehrenborgh, Casper Wilhelm: I anledning af de anmärkningar, sorn af åtskilt ige värde Ledamöter blifvit framställde, anhåller jag att få nämna några ord. Friherre Wrangel bar mindre riktat sine emot Utskottens Utlåtande, än emot sjelfva LandtmäteriTaxan. Jag anser dem således såsom nya, i ' sammanhang med det förevarande ämnet, gjorde motioner, hvilka måhända äro förtjente af uppmärksamhet, i händelse Ridderskapet och Adeln finner för godt remittera dem lill Utskotten. Men så länge ingen remiss deraf skett, har Utskotten icke varit i tillfälle att vederlägga dem.