Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot förslaget att helt och hållet öfverflytta all konstundervisning till tekniska skolan kunna befogade anmärkningar göras, synnerligen på den grund, att undervisningen i den skolan icke bör dragas från sitt egentliga ändamål som är att grundlägga skickligheten och utbilda smaken hos vardande slöjdidkare. Emellertid torde frågan nog förtjäna en fullständig utredning, men denna är ej gjord i hast. Vigtigt är, att staten på något sätt ingriper och ej lemnar de på hans bekostnad utbildade konstnäreme helt och hållet vind för våg. De bildande konsterna torde i detta afseende hafva lika rätt till omvårdnad som teatern länge haft. Men lika vigtigt är, att allmänheten ej häller kastar hela omsorgen på staten, utan att hvar och en i sin stad söker främja vår bildande konst. För att sådant skall kunna ske, fordras dock att intresset lifvas och att smaken utvecklas, och detta vinnes sannerligen icke genom konstföreningar sådana som de - nu varande. Snarare motarbetas detta genom de små, litet förmående föreningarna som nu finnas på flera ställen i landet och uppmuntra endast dilettantismen, hvilket är likbetydande med ett motverkande af konsten. Hvad konstakademien i främsta rummet har att göra, det är att genom årliga utställningar hålla intresset för verklig konst vaket. Alla de ursäkter som man hört från akademien för att inga utställningar anordnats sedan på många år liknar alt för mycket de obotfärdigas förhinder för att man skall kunna fästa något afseende vid dem. Kan den från Paris utgående stridigheten med akademien uträtta åt minstone detta, har den sannerligen icke gjort så litet.Det är möjligt att akademien finner sig förhindrad att lyssna till de i ofta nämda skrifvelse framstälda förslag, men det är icke gärna möjligt, att akademien ej finner sig uppmanad att själf med dét snaraste vidtaga sådana mått och steg, att hon på ett verksammare sätt ån hittills främjar vår bildande konst .. Solens dotter. Af Carmen Sylva. (Originalbidrag till &gt;Dagens krönika », fömenskadt af Herman ▲. Bing. Då vi nu till de bekanta utländska författare och författarinnor, en Angelo De Gubernatis, en Helen Zimmern m.
Då LagUtsk:t här i 1 :sta g ut talat en i lagen icke förut befintlig grundsats, eller att för mord skulle stadgas icke ett absolut straff, nemi. dödsstraffet, utan att domaren skulle ega rätt att, der brottet vore begånget under synnerligen mildrande omständigheter, ådöma gerningsinannen straffarbete på lifstid, var det ej oväntadt att ett sådant förslag här skulle röna motstånd; tvertom skulle det hafva förvånat mig, om icke en eller annan röst bland R. o. Ad. höjt sig deremot. Sä var förhållandet första gången införandet af latituds-systemet föreslogs. Detta system för domarens pröfning mottogs till en början med mycket misstroende och rönte genast ett ganska starkt motstånd. Och vi kunna lätt erinra oss huru vid 1844 års Riksdag många röster höjde sig mot lagberedningens förslag i nämnde syftning. Sedermera hafva författmr ul kommit ang:de stöld och bedrägeri, hvari latitudsystemet finnes öfver allt tillämpadt. Man har icke haft ani. att ångra det steg, som blef taget, dä dessa författmr utfärdades. Förslaget till ny lag ang:de dråp och mord och annan misshandel har nu också uptagit samma latitudsystem Nu är frågan visserligen icke om latitudsystemet, utan om äfven för ett af de svåraste brotten eller mord det absoluta straffet skall qvarstå, eller om det skall tillåtas att få bero på domarens pröfning att, der synnerligen mildrande omständigheter äro för handen, välja ett annat straff, nemi. lifstids straffarbete. Det är denna princip i lagstiftningen att icke stadga absoluta straff, utan hellre alternativa, der ej en latitud med afs:de på en enda straffart kan tillåtas, som i sednare tider gjort sig gällande icke blott hos oss, utan oek i främmande länder; och jag är öfvertygad att det är en gifven tendens hos alla civiliserade tolk att vilja ur lagarna borttaga de absoluta straffen. Man har visserligen här på detta rum invändt, att, om man antager LagUtsk:ts förslag, en betänklig oreda skulle upstå i lagtillämpningen, enär de särskilda domrarne i landsorterna vid lagens tillämpning skulle följa olika grundsatser vid användningen af dödsstraffet. Men alldeles samma anm. gjordes också emot latitud-systemet.
Eget visa godtfinnande anaågos tjenliga att befordra saken till ett skyndsamt slut, hvarförinnan Utskottet trott sig icke böra tillstyrka Riksens Ständer att till något bestämt afgörande upptaga de i detta ämne gjorda allmänna Motioner; dock har Utskottet, såsom ett ändamålsenligt och till skyndsamhet bidragande Medel, föreslagit, att Skogs-Ordningar kunde för hvarje särskild Province upprättas samt efter Kongl. Majrts Egen höga pröfning, omedelbart stadfästas, så snart det för densamma utarbetade Förslag hunnit inkomma. Ifrån detta Utlåtande hafva, enligt bifagadt Utdrag af Utskottets Protocoll för den y sistledne Martii, Riksdags-Fuilmägtige Carl Fredric Berg från Bohus Län samt Olof Månsson från Blekinge varit af skiljagtig tanka, och deremot yrkat, att, utan några Personers vidare hörande, hemställan måtte göras det Skog pa Kronoskatte-Jord må fritt få disponeras, samt att Jägeri-Staten utom Uppsy - Den i April. *59 ning9män vid vissa Jag-Parker och Skogsstyeken, nödige till nöjen för den höga Kongl. Famillen, må afskaffa*. 13:0 Af den 13 sistledne Martil, i anledning af föreslagne åtgärders vidtagande till den Veneriska smittans utrotande; deruti Utskottet tillstyrkt: Att visitation ovilkorligt må verkställas å Manskapet på alla Fartyg, som ankomma från Utrikes orter till Svenska Hamnar: Att hvarje Husbonde, så snart han har anledning att misstänka någon af sitt Folk vara med Sjukdomen behäftad, bör genast låta den misstänkte visiteras: Att om i någon För» samlig anledning till Venerisk smitta skulle visa sig, Pastorn tillika med Kyrkorådet i Församlingen må äga förordna om blott den misstänkte Personen eller ock hvarje Människa innom hela Församlingen bör undergå visitation: Och sluteljgen att å Auctioner inga Linne-, Gångeller Sängkläder, sorn varit nyttjade af någon med smittosam Sjukdom behäftad och genom döden afgången Person, böra få säljas, förrän de blifvit rentvättade eller på annat sätt från smittan befriade. Frän Expeditions* Utskottet .* 1:0
S. D. Föredrogs och bifölls Banko-utskottets den 5 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 43, i anledning af väckt motion om afskrifning af Bankens bos Södertelje kanalbolag egande fordran 100,000 r:dr b:ko. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-utskottets nedannämnde den 8 dennes e. m. på bordet lagda utlåtanden: N:o 119, angående de staden Åmåls innevånare beviljade förlagsoch byggnadslån; N:o 120, angående ett byggnadslåns beviljande, i anledning af den uti staden Christianstad sisllidet år inträffade eldsvåda; N:o 121, i anledning af väckt motion om beredande och afsättande af en fond för stora kreditivet; N;o 122, i anledning af väckt motion, angående rättighet för Åse häradsboer till utsyning å kronoparkerne Hunne och Halleberg; samt N:o 123, i anledning af väckt motion, angående salpeter-hjelpens utgörande efter krono-värdi inom Jönköpings och Kronobergs län. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-utskottets den 8 dennes e. m. på bordet lagda betänkande N:o 41, i anledning af väckt motion, angående bördeskillingars nedsättande i landtränterier. Från Högv. Preste-ståndet. S. D. Föredrogos Stats-utskottets nedannämnde utlåtanden, och fattades med anledning deraf beslut, som följer: N:o 108, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående tillämpningen i vissa delar af sednast fastställda stats-reglering. Bifölls; N:o 112, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet N:o 37, angående beräkningen af stats-verkets inkomster. Lades till handlingarna; N:o 113j i anledning af väckt motion, angående optionsrätt vid utarrendering afmilitie-boställen. N:o 114, i anledning af väckte motiöner, angående skogsplantering.
Uti serstlldte underdäniga Betänkanden bär Directionen yttrat sig om den Bränwins-bränning och Distillering, som enligt Riksens Ständers widtagne Beslut blifwer Magasins Inrättningen tilläten, af 20,000 Tunnor i Stockholm och 10,000 Tunnor i Götheborg, men med will. kor: att denna Bränwins bränningsrätt ej fär utarrenderas: att Bränwin till besia Städer kar Tullfritt införas, samt efter Kongl. Kungörelsen den iz sistlidne Junii, att Directionen deremot bör godtgöra den afgift af 8 sipersonen, som desie Städers Jnnewänarc, i händelse Bränwins bränning af dcm, lika som i andra Städer, fält ulöfwas, eljest bort i Bewillning erlägga. Att en Bränwins bränning under desia milldor icke kan blifwa för Kronan lönande, har Directionen i desi bifogade underdäniga ffrifrvelBihang. N:o 55, 56. se Den iZ September. se af den 19 nästlidne Julli, i afseende pä Stock, holm, omständeligen ädagalagt och i ilka under, dänigl utlätance om Bränwins bränningen i Götheborg af den '.7 sistiidne Augilsti wisat 0. »nöj igheten, att med förhoppning om fördel der anställa Bränning brännn.Z för Kronans räk. ning. Enahanda ssäl förekomma ock emot winst af den Kronan rilkagde Bränwins D.st-lkeringsrättigheten i berörde Städer, emedan äswen di.
På grund af dessa skäl, och på det att StatsUtsk. må komma i tillfälle att kombinera denna punkt med förslag till underd. skrifvelse i den syftning, jag här nu framställt, anhåller jag om äterremiss. Frih. Cederström: Ofverlygad, att det varit serdeles väl, om StatsUtsk. ansett sig böra tillstyrka bifall lill K. M:s propos. i denna punkt, hänvisar jag endast lill den, enl. mitt omdöme, lika tillfredsställande som utförliga deduktion, hvilken innefattas i det vid K. M:s nåd. propos. bifogade Statsråds-prot. för civila ärender, hvilket blifvit R. St. genom deras StatsUtsk. delgifvet. Men oaktadt jag hyser denna öfvertygelse, tror jag likväl, att R. St. kunna godkänna StatUtskis betänk, sådant det är. Det innefattar en hemställan om bifall i fråga om summans belopp, och då man känner hvilken fart ifrågavar. arbeten tagit, bör man väl icke heller misströsta, att behofvet af inrättandet af en sådan korps, som K. M. i Dess berörda propos. åsyftat, icke kommer att göra sig allt mer och mer gällande, och att detta behof således icke kommer att minskas, hvarföre jag äfven förutser eller åtminstone hoppas, att en sådan korps torde redan innan nästa riksdag komma att inrättas; och då R. St. bevilja penninge-anslaget, tror jag icke, att man kan säga, att personer, som tilläfventyrs vilja egna sig åt berörda arbeten, skola derifrån afskräckas, enär de för sin möda finna sig ersatta. På dessa skäl bifaller jag StalsUtsk:s utlåt. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Hr Bråkenhjelm har yrkat äterremiss på denna punkt, för att få ytterligare reglementariska föreskrifter meddelade i fråga om användandet af det utaf Utsk. tillstyrkta anslaget. Jag är icke någon serdeles vän af detta R.
Ett fyllerimål, gjordt anhängigt vid IläradsRält, skulle då kunna utdragas två till tre Ting, och den liderlige under tiden öfverlasta sig; det kan nu icke ske, då Konungens Befallningshafvande äger domsrätten, emedan ett mål på sin böjd i4 dagar eller 3 veckor kan utdragas för vittnenas af hörande, men ej längre. Erfarenheten skall visa, att lasten ökar sig genom förändring af forum. I händelse af återremiss anhåller jag, att dessa anmärkningar måtte få åtfölja, ehuru jag alltförväl känner, att Utskottet för mycket vidhåller den juridiska enheten, för att göra något afseende på den sista af anmärkningarna. Herr Hjerta, Lars: För egen del, såsom en bland niolionärerne uti ifrågavarande ämne, och såsom den deribland, hvilken varit nog lycklig alt se min öfvertygelse nästan i alla punkter delad af Utskottet, och uttalad i dess Betänkande, hade jag visserligen icke något egenteligt skäl att yrka återremiss; men då en sådan, enligt en Talares lemnade upplysning, redan blifvit af 2:ne Stånd beslutad, och äfven synes komma att ske härifrån, anhåller jag att, till det afseende Utskottet kan linna Den 23 O c tobe r e. m. det förtjena, få anmärka ett pär omständigheter i Betänkandet. Utskottet har, för uteslutande af all definition å fylleribrottet, anfört såsom motif, att hvart och ett brott, hvarå straff' skall stadgas, måste förut vara till natur och beskaffenhet så allmänt kändt, att dess blotta namn är tillräckligt för dess urskiljande frän andra handlingar, utan att det behof ver serskildt beskrifvas. Samma förutsättning, som här fö ra nied t definitionens uteslutande, låg äfven till grund för mitt yrkande, att, i likhet med 1^33 års Förordning, den borde lyda så: ”Den som i "allmänna lefvernet så öfverlastar sig, att ”enhvar, som honom ser, kan märka, alt ”han är drucken &c.” Någon definition på det rusiga tillståndet finnes icke eller på detta sednare ställe.
– Klinckowström, kan du säga mig hvarför jag just nu fått en sådan lust att rida till Kungsör och jaga björn? Klinckowström, en munter page med röda kinder och lätt tunga, svarade: – Därför att det är beckmörkt och ett Herrans väder och därför, att ingen björn är uppdrifven, så att jakten är omöjlig. Skall jag säga till om hästar och fackelryttare? – Har du något bättre förslag? – Alla andra förslag äro bättre, men ... – Nej, du har rätt. Vi måste rida till Kungsör just därför att det tycks omöjligt och därför att vi vilja det. När nu konungen en stund senare red Drottninggatan uppför, kom han tätt förbi en malmgård, hvilken sträckte sig nedåt Klara kyrkogård till ett gulmåladt hus. En gammal änka, som kallades mor Malin, höll där härberge. Malmgården var inhägnad med plank, på hvilket slottsbyggnadsgesällerna, då de om sommaren tömde sin bägare hos mor Malin, hade uppmålat triumfbågar och obelisker och dansande italienare. I ena hörnet låg ett lusthus med eldstad och skorsten och med det ena fönstret utåt Drottninggatan. Det andra vette inåt plommonträden och de öfversnöade blomstersängarna. Sedan några veckor hade mor Malin dagligen burit mat till lusthuset, men ingen af hennes gamla kunder visste något med bestämdhet om den gäst, som hon hyste där inne. På en försäljning hos en adlig familj, hvilken reduktionen böjt till jorden, hade hon åt sin gäst inköpt ett klaver, och om aftnarna hördes bakom de tillskjutna luckorna främmande melodier, ledda af en spröd och svag stämma. När nu konungens fackelbärare nalkades, stod just mor Malin vid en springa i planket och såg ut på den mörka gatan. – Det är han själf! – utbrast hon och dunkade på lusthusdörren. – Det är kungen, som kommer. Släck lyset och titta genom hjärtat på luckan. I detsamma jagade konungen förbi i vildt fyrsprång. – Så vacker han är om kinderna den nådiga unga herren! – sade hon och gick tillbaka nedåt härberget. – Och rent och heligt är ju hans lefverne. Men hvarför skulle han fresta Gud och med egna händer sätta kronan på hufvudet?
Låne-kontorets öfrige ofvan omförmälda, i Stenbergs konkurs bevakade fordringar, för hvilka förmånsrätt icke blifvit tilldöind, bar Utskottet af utdrag af Låne-kontorets lagsöknings-diarium, funnit desamma utgöras af: l:o 3:ne lån, för hvilka, oaktadt ådagalagdt blifvit, alt gäldenärerna allt sedan lånens förfallotid varit alldeles utfattige, Stenberg, i följd af försummelse att inom 10 år, efter den dag utslagen i dessa mål blifvit gifne, söka förnyad verkställighet deraf mot gäldenärerna, ålagts att ansvara, med sammanräknadt belopp af R:dr 645; 2:o 8 st., mot sedermera falska befunna dokumenter, ulgifna lån, hvilka Stenberg, såsom inlemnare af lånehandlingarne, förklarats skyldig att betala, med tillsammans R:dr 7,386: 85 öre; Banko-Utskottets Utlåtande N:o 3. 3 ,3:o 3 lån, för hvilka Stenberg, i följd af dels försummad lagsökning mot en gäldenär, dels underläten bevakning i en annan gäldenär» konkurs och dels försuten lid i ett rättegångsmål, blifvit ådömd betalningsskyldighet, med tillhopa R:dr t,180: 79 öre; äfvensom 4:o åtskilliga räntor och lagsökningskostnader för berörde lån, hvilka Stenberg förklarats skyldig inbetala med R:dr 3,454: 3 öre. Då numera icke ringaste utsigt förefinnes att för ofvan omförmälda fordringar erhålla godlgörelse, får Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad 1852 och 1860 års Revisorer af Låne-kontoret, uti deras öfver revisionsförrältningarne algifne berättelser, hemställt, tillstyrka, att följande vid Låne-kontoret i Göteborg, såsom osäkra, inom linien balanserade fordringar, nemligen: a) återstående beloppet af förre Ombudsmannen W. M. Stenbergs proprie balans R:dr 297: 91 öre, b) nedan uppräknade lån: N:o 1857. J. F.
Tiden tyckes likwäl ej hafwa warit för inskränkt. Jag fär derföre nu proponera , att en kort termin till de äskade uvplysningars afgifwaftke mätte wederbörande föreläggas, oÄ att om de ej innom densamma inkomma , cn Revision öfwer den uppburne Bewillnin» gen mätte anställas. Herr Grefwe» och Landt-Marsk alken: Om jag rätt fattat Friherre 8«möl8 mc kiing, skulle af densamma följa, att Bcwillniugsfrägan ffulle hwila lill betz en sädan Revision wore för sig gängen. Jag tror ej, att bägge besa saker, den förra Bewillningen och den som tkall beslutas, hafwa med hwarandra nägon gemenskap; och jag hemställer till Herr Baron sjelf huru mycket göromäl ffulle i sin gäng fbrhindoaS, om den af Herr Baron fdreflägna Revision ffulle afmattas. Friherre 8 tsLl von kst 0 Ilstsin: Hwad Herr Grefwe» och Landt - Marskalken nu behagat erindea, är mig förut bekant. Herr Laudt-Marffalkcn har ej fattat min mening rätt. Den har ej warit att ästadkomma nägon insctivite i RiksdagSgbi omälen. Men att Riksgälds - Contoict bör upplysa sammanhanget med de anmälte vrigtiga uppgifterna, fyneS mig med fullkomlig billighet instämmande. Dm 8io Den 2g September. Den af Friherre Ltsel von hollstein nu wäck, te fräga begärdes pä bordet. Herr Grefwe» och Landt - Marskalken: HögloC. Ridderskapet och Adeln lärer förmodligen ej för det närwarande kunna till denna sak göra widare än som gjordt äp. Upplysningarne äro begärda och man bör wäl afwakta deras aflemnande. Grefwe ve la 6 » rZis : Jag för mia del önskar lika ifrigt, som hwarje Ledamot af Högloflig?
Den ifråga - Ben 10 Augusti. 131 var. motionen är så. vidsträckt, alt lion innefattar frågor om rubbning i Konungamakten, i PrcsteStändcls privilegier, i den enskilda äganderätten, i den allmänna beskattningen samt indelningsverket; med clt ord, den är af en sä genomgripande natur, att om motionären ieke åsyftar all göra Sveriges statsskick omöjligt — hvarom jag visserligen är öfvcrtygad — jag likväl anser det blifva omöjligt för StalsUtsk. att på en gäng bringa Svenska Slaten i eli så förändrad!, skick. Det säges: ”Prmrogativet alt, ulan binder af Ständers be”slut, påräkna ordinarie inkomster, skulle således utan fara för ”uppkommande brist af medel för de allmänna behofvens fyllande, kunna till någon del, eller bell oell hållet, af Konungen efterskänkas.” Det är således fråga om eftergift af någon bland Konungens rättigheter: dessa äro, som hvar man vet, uti grundlagen bestämda. Det är således fråga om grundlagsförändring; men derom äger likväl ingen riksdagsman rätt att väcka motion inom sitt Ständ, ulan bos Const.Utsk. Motionären bar väl ieke eller i sitt förslag talat om förändring af någon viss § i Reg.F.; men icke för thy ligger doek en sådan förändring derunder åsyftad, hvilket desto tydligare synes, som lian omtalar, huru indelningar ej kunna utan Konungens samtycke indragas. Konungen kan visserligen gifva sin sanclion till beslut, sorn ieke angå grundlagen, men dä man talar om hchöfligheten af Konungens samtycke, så talar man ock om en Konungens grundlagliga rättighet, hvilken med de ordinarie inkomsterna oell indeluingarne skulle upphöra. Det säges ock, att genom bifall lill denna motion, ”kunde ett med sant con”slit »lionel samhällsordning öfverensstämmande beskattuings”systcm uppkomma.” Hvad vill cu sant eonslitutionel samhällsordning säga? 1 Sverige mätte det icke vara någon annan än den, som linnes beskrifven i våra grundlagar.
Hvad tillökningen i ledamöternas antal vidkommer torde den värde talaren påminna sig, att under en längre tid alltid funnits en adjungerad ledamot i KammarRm, och att således i sjelfva verket ingen tillökning egt rum i annat afs:de än i aflöningsbeloppet, hvaremot arbetsskyldigheten blifvit oförändrad. Beträffande åter förminskningen i Kansli-personalens antal, så är det en sanning att en Notarie-tjenst blifvit föreslagen till indragning och trenne andra till omflyttning. Men i detta afs:de får jag bekänna, att jag icke har något annat att hålla mig till, än det Utlåt., som blifvit afgifvit af verkets Chef och ledamöter. Hvad slutligen angår jemförelsen emellan KammarRm och KammarColl., så kan jag icke godkänna densamma. Derföre att ett stort antal mål passera KammarRin, hvilkas pröfning, enär de äro af rent juridisk natur, medför arbete vid sessionsbordet, följer icke att göromålen i Kansliet skola blifva särdeles betungande eller lika stora som i KammarColl. Sådant beror helt och hållet på målens beskaffenhet, och i detta fall tror jag, att de, som ega någon fullständigare kännedom om förhållanderna, måste medgifva att göromålen inom det sednare embetsverket äro ganska olikartade dem, som förekomma i det förra. Jag vill således blott jäfva den slutsatsen, att derföre att ledamöternas antal inom KammarRin ökas, en tillökning i Kansli-personalen jemväl är behöflig, emedan då verkets Chef funnit att göromålen icke äro vidlyftigare, än att de med det mindre arbets-biträdet kunna skötas, jag också tror att Regeringen icke kunnat göra annat än godkänna förslaget. Dessutom ber jag Hr Printzensköld lägga märke till, att, då det är fråga om förhöjning i tjenstemännens löner måste man också på samma gång erkänna att de derigenom böra hafva en förpligtelse att åtaga sig en i någon män större arbets-skyldighet.
Uppå härefter framställd propos. afslog R. o. Ad. den uti förevar:de punkt föreslagna volens-propos. 4 punkten. R. o. Ad. godkände Utskis i denna punkt afgifna yttrande. 5 punkten. Lades till liandlingarne. Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 29 sisth Juli och d. 3 dennes pä bordet lagda mern. N:o 90 i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, ang:de utlåt. Gr. Lagerbjelke, Gust.: 75 § Riksd.Ordn. innehåller: ”Till grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring, fordras alia RiksStms sammanstämmande beslut och Konungens sanction. För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagna, hvarom i Reg.Fms 66, 69, 71 och 72 §§ serskildt förordnadt är, gälle, jemte Konungens samtycke, 3 Stånds mening; men skulle 2 Stånd stadna mot 2, förfaller frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma Jråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upptagas. Ar äter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 § stadgadt är”. Det är enl. mitt förmenande uppenbart, att undantaget gäller K. M:s sanctionsrätt, men att Banko-frågor icke skola underkastas 160 Den 5 Augusti. votering i förstärkt Utsk. då 2 Stånd stadnat mot 2 är så mycket uppenbarare som i 69 och 72 §§ Reg.Fm är särskildt för de öfriga frågorna stadgadt att de der förekommande frågor icke få förfalla dä 2 Stånd stadnat emot 2. Således är i 69 § stadgadt alt statsregleringsfrågor aldrig får förfalla då 2 Stånd stadnat mot 2 och i 70 § att bevillms-frågor icke få förfalla, men ett sådant undantag finnes icke i 72 § gjordt för banko-frågor.