Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjukvårdssoldaterne borde derföre ökas åtminstone till 5 på stambataljon, men på det att icke brist på detta manskap för hastigt må uppkomma, och då de, som för tillfället icke tjenstgöra hos läkarne, med fördel kunna användas såsom befäl vid förbinneriafdelningarna, torde sjukvårdssoldaternes antal på stambataljon böra bestämmas till 6. För verkställigheten af den här ofvan föreslagna organisationen af infanteriet skulle uppstå en kostnad, enligt hvad närlagde beräkning (Bil. Ö) visar, af 526,925 Rdr Rmt årligen. Kommitterade gå nu att redogöra för det sätt, hvarpå, enligt deras tanke, infanteriet, så organiseradt på 50 stambataljoner som här ofvan blifvit föreslaget, lämpligast och med minsta tidsutdrägt kunde öfvergå på krigsfot med 75 bataljoner. Då tvenne corpser tillsammans hafva lika mycket befäl, som ett regemente, endast med den skillnaden, att de förra hafva en regementsqvartermästare och en regementsväbel mera, än det senare, hvilket gör befälstillgången vid de båda corpserne något tillräckligare, kan hvad här nedan kommer att yttras om ett regemente på krigsfot, äfven tillämpas på 2:ne corpser. De norrländske corpserne, hvaraf tvenne länge utgjort ett regemente och de båda andra haft och hafva så mycket gemensamt, komma ock troligen att på krigsfot två och två sammanföras. Om så icke skulle blifva förhållandet med de återstående 4 corpserne, inver - 92 kar detta föga på organisationens tillämpning, enär hvardera af dem dock kan ställas på en och en half bataljon. Bilagan W innehåller en fördelning af befäl och spel vid ett regemente på krigsfot med trenne bataljoner. Den upptager, inberäknadt en bataljonschef, en officersoch en underofficersadjutant, tillsammans 14 officerare och 13 underofficerare vid tvenne bataljoner, samt 15 officerare och 12 underofficerare vid den tredje bataljonen; derjemte på hvarje bataljon 32 korpraler eller vice korpraler och 13 spel. På alla tre bataljonerna uppkommer endast ett öfverskott af ett spel.
Ej må Do”mare eller Befallningshafvande låta någon ”till bekännelse pinas och plågas: gör det ”någon, och således bryter den frid, som ”Konungen svurit häfver att hålla undersåtare sina, straffes, som för Edsöre, med ”ett års fängelse å fästning, plikte ock ther”till ioo R:dr i Silfver till tveskiftes emelian den som pinad blifvit och Socknens ”fattige; orkar han ej böta, sitte derutöfver i Sex månader å fästning, och varde ”aldrig brukad i Konungens Tjenst eller i ”värf, som medborgerligt förtroende med”förer. Är det Under-betjent, som pinat ”eller plågat någor till bekännelse, umgäl”le sitt brott med högsta kroppstraff, och ”arbete Två år å Kronans Fästning.” Delta correctiv kan väl af mången an - Ben 3o Mars e. m. 331 ses för strängt; men då man med smärta och harm ser, huru långt tilltagsenheten och föraktet för Lagen nu för tiden kunnat gå, och då man af en hederlig, rättskaffens och samvetsgrann Embetsman aldrig kan förmoda, att han i sitt Embete skickar sig så, att den nu föreslagne Lagen på honom itillämpas, så vet jag icke, hvarföre en malplacerad ömtålighet skulle vilja hindra, att en Lag finnes, som skyddar medborgare emot Embetsmanna-våld, då Lagen redan har så många och smårå straffbestämmelser mot medborgare, som förgå sig emot Embetsman under deras Embets-utöfning. Någon reciprocitet måste äga rum; ty på den fot det nu står, och på det sätt som det, enligt Herr JnstitiaeOmbudsmannens Berättelse, tillgått på många ställen i Landet, torde det icke bära sig i längden. Konungen Sjelf och Hans Rådgifvare, jag är viss deruppå, skola med välbehag se, att Sveriges Lag, der den är mörk eller ofullkomlig, varder klar, bestämd och kraftfull, och att alla tillfällen för Lagskiparne, att sjelfve efter godtycke göra tillfällighetslagar, varda, såsom högst vådliga, alldeles undanröjde.
Om jag hade någon förhoppning att få punkten afslagen, skulle jag yrka detta; men då jag det icke har, och jag hört att Bonde-St. bifallit anslaget, får jag anhålla att R. o. Ad. ville, med ogillande af K. M:ts vidtagna åtgärd, bevilja det begärda anslaget. Frih. Cederström, Rudolf: Jag föreställer mig, att den sista voteringens utgång, i förening med resultatet af den inom Hederv. Bonde-St. anställda votering i frågan, tillräckligt gifvit vid handen, att, för att nyttja en känd liknelse, »vice värden gjort upp räkningen utan värden». Vice värden är här den Konungens rådgifvare, som tillstyrkt beloppets utbetalande till enkefru Richert »intilldess en sådan förbindelse hunne af R. St:r öfvertagas. » Värden är R. Sfer. Då fråga är om en »förbindelse», bör väl sådan icke utfärdas af annan än den, som skulle infria densamma, eller ock dertill gifvit sitt bemyndigande; men så visar sig icke här vara förhållandet, och jag kan icke neka, att det förundrar mig, att i K. M:ts Propos. finna dessa ordalag använda; äfvensom de för Hr Richert ännu mera smickrande ordalag, hvilka blifvit nyttjade i den skrifvelse till enkan, hvari henne denna fördel bebådades, förefallit mig ganska egna. Att uttala detta, anser jag just vid detta tillfälle ovägerligen och bestämdt vara min rättighet; och jag skulle kunna gå längre, men då enkan fått uppbära beloppet, och trott det vara från rätter gifvare kommet, vill jag icke yrka rent afslag å punkten. Det har blifvit yrkadt, att punkten skulle med ogillande af den hos K. M:t vidtagna åtgärd varda till nedsatt belopp bifallen. Jag tror, att detta icke heller vore obefogaclt. Jag vill emedlertid icke nu bestämma, om jag skall sluta 111ig till detta yrkande, eller (vare sig med eller utan någon nedsättning i beloppet) stanna dervid, att hvad jag nu sagt måtte för min räkning stå i R. o. Ad:ns protokoll antecknadt. Hvad beslut, jag kommer Unn 8 Maj.
Jag medgifver visserligen, att dessa svårigheter skulle förefinnas, såvida en dylik lag nu först skulle tillämpas; men då så nu icke är förhållandet, och stängselskyldigheten på närvar:de sätt fortgått sedan längre tider tillhaka, qvarfinnes och fortplantas alltid kännedom derom, att nuvande skogseller betesmark fordom varit åker eller äng. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag anhålla, att det föreslagna stadgandet måtte ogillas, och att det får förblifva vid nu gällande föreskrifter. Det sednare mom. ang:de urfjälds deltagande i stängselskyldigheten skall jag sedermera upptaga, emedan jag hoppas, att IJr Gr. o. Landtm, tillåter, att ifrågavar:de mom. får först afgöras. Gr. Sparre, Erik: Att saken såsom Hr Rääf föreslagit, skall förblifva i samma skick som hitintills, kan jag icke medgifva. Inom BondeSt., hvilket jag anser i detta fall ega en pä erfarenhet grundad kännedom, hafva de lifligasle klagomål uppstått mot nuvande förhållanden, och dessa klagomål gjorde sig gällande inom de sammansatta Utsk:n. Det lärer väl också vara obestridligt, att det icke är med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att den jord, som för längre tid tillbaka, måhända för 60 å 70 år sedan varit skog eller utmark, men sedermera blifvit uppodlad och numera befmnes i lika godt skick, som gammal åker eller äng, skall för all evighet befrias från denna skyldighet, och odalåkern eller ängen vidkännas ensam detta besvär blott derföre, att den förra jorden några år senare blifvit odlad än den andra. Behofvet af en jemkning i detta missförhållande synes mig så i ögonen fallande, att bevisning härom icke är af nöden. Detta stadgande, som visat sig allt för orimligt för att kunna bibehållas, tillkom i en tid, då man var serdeles omtänksam om jordens odling. Jag tror att det fall sällan inträffar att någon jord odlas, som icke lemnar den afkastning, att jordegaren bör deltaga i hägnadskostnaden.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 3 och 16 sistledne Junii under M;o 122 och 125 afgifne, samt den 28 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betånkanden ; Den g Julli /. m. 117 1:0 I fråga om skyldighet för Lappske Nybyggares Söner att jugå i Allmänna Beväringen; 2:0 Rörande FrålseBondes befrielse från Fjerdingsmans-befattningen j fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betånkanden redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden borde låggas till Handlingarna, Företogs till pröfning LagUtskottets den 21 sistledne Junii under N:o 100 afgifne, samt den j8 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Betänkande öfver flere Motioner, innefattande yrkande, att gäldenär bör vara pligtig]sin skuld med arbete aftjena.. Herr Ehrenborg, Casper: Uti nu förevarande ämne ingå flere grannlaga frågor. Vid bestämmande af en persons arbetsskyldighet, måste äfven afgöras, med hvad slags arbete han skall aftjena sin skuld. Detta bör efter hvars och ens förmåga vara olika. Det vore lika svårt för en Tjensteman, att med gröfre arbete, som omöjligt för en Landtman, att nied skrifvande åstadkomma sin skulds afbetalande. En annan sak förekommer äfven härvid. 0,m en Gäldenär år gift, och har fa,mille, månne icke hans förbindelse, att med arbete underhålla den, bör gå i bredd med eller framföre skyldigheten att på så sått afbörda sin gäld.
Detta har sannolikt äfven skett efter endast ett par veckors vistelse i Kap med den danska ostindiefararn Tran-quebar, hvilket skepp lemnade Kap i början af maj och anlände till Köpenhamn den 21 augusti 1776. En intressant afdelning i doktor Warburgs » Lidner * äro äfven de sidor, som athandla skaldens vistelse i Göttingen1780, der Tysklands förste » humanist * Christian Gottlob Heyne då från sin lärostol i Georgia Augustaakademien tolkade de klassiska skaldernas verk. Här lefver Lidner ett vildt, tygellöst lif, men mognar under allt detta som skald. Han ryckes med af Werther-stämningen, som vid denna tid öfversvämmar Göttingen som hela det öfriga Tyskland, och hans för intryck lätt mottagliga ande uppgår helt och hållet * i » Leiden des jungen Werthers * och annan tysk känslolyrik. Men i Göttingen lefver han äfven, som sagdt, vid sidan af de vittra studierna ett oregelbundet, utsväfvande lif, gör skuld, pantsätter sina kläder, » att han för nakenhet icke kan komma ut », och då han åter kommer på fotter, trakterar han och loverar stolt i sin gamla skrud, med hatten fullsatt af präktiga fjädrar, forbi den svenske höfpredikanten Anders Norbergs fönster. Han lefver med ett ord ett sorglöst lif för dagen, än uppe och än nere, och det hela slutar med, alt han en vacker dag belastad med skuld reser inkognito från Göttingen. Nu hamnar Lidner, som tagits till nåder af konungen, hos svenske ambassadören i Paris, grefve Creutz. Men som ban icke nöjer sig med att lägga sig till med hans excellens böcker, byxor och andra tillhörigheter, utan äfven begår en literär stöld, i det han ur » Rustan och Mirza », en opera som Creutz skrifvit, tillegnar sig flera af de vackraste partierna och inflätar dem i sin opera » Medea », får man inte undra på att Creutz tröttnade och begärde, att Lidner skulle hemkallas, hvilket skedde 1782. Nu infaller Bengt Lidners literära glansperiod.
Om t. ox. två makar i stad, efter att hafva hunnit förvärfva så mycket som fordras till handpenning på köpeskillingen för en fastighet i staden, inköpa en dylik, men endera makan dör, innan de kommit i tillfälle att göra ytterligare afbetalning, så kunde lått hända, att, enär fastigheten, ehuru den till större delen är belastad med skuld, likväl utgör en boets egendom, derföre boupptecknings-arfvode utgår, detta arfvode komme att medtaga ett erlagda handpenningen motsvarande belopp och således allt hvad makarne genom omsorger samlat; och denna orättvisa mot städernas borgerskap hade stegrats, i den mån rättigheten att idka handtverk och handel på landet utvidgats, hvilket betydligen hade minskat inkomstkällorne, i synnerhet för de mindre städernes borgerskap. Enligt herr Hallströms åsigt, borde derföre den inskränkning uti förevarande hänseende ske, att omförmälte arfvode endast må beräknas efter boets behållning och ej efter inventarie-summan; hvadan lian yrkat, att Rikets Ständer måtte besluta en sådan ändring uti ofvanberörde författning. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 8. 7 Lag-utskottet, lill hvars yttrande della förslag blifvit hänskjutet, har, under öfverläggningen derom, väl, a ena sidan, funnit, hurusom ifrågavarande afgift någon gång kan anses mindre billig; men deremot å den andra ej kunnat förbise de omständigheter, som för närvarande hindra undanrödjande deraf. En så beskaifad afgift i städerna i allmänhet, som ifrågavarande, blef, med anledning af åtskillige städers borgerskaps besvär, först bestämd genom Kongl. Förordningen den 1 Mars 1749 att utgå med en half daler för hvarje hundrade i borgerskapets sterbhus, men med allenast en tredjedels procent af hela egendomen uti kronones betjentes och andras sterbhus, utan att gäld och skuld behöfde afdragas, enär sterbhuset förklarades berältigadt att vid sådan gälds utbetalande till borgenärerne provisionen afdraga. Häraf följde emedlertid, att afgiften icke drabbade sterbhusdelegare, utan borgenärer.
Å andra sidan och då den tid och möda, som en gymnastiklärare måste egna sin tjenst, i betydlig grad heror af det antal lärjungar, honom åligger att handleda, kan det ingalunda vara med billighet öfverensstämmande, att gymnastiklärarnes arfvoden bestämmas lika vid alla läroverk, då lärjungarnes antal på olika ställen är så skiljaktigt, att bland de fullständiga skolorna några hafva endast omkring 150 lärjungar, under det andra hafva omkring 500. Med afseende härå har blifvit föreslaget, att vid talrikare besökta läroverk 2:ne gymnastiklärare skulle antagas, men då i sådant fall ett ungefärligt lärjungeantal måste fastställas såsom den gräns, vid hvilken en biträdande lärare vore att anse såsom behöflig, så måste det kunna inträffa, att af läroverk, mellan hvilkas lärjungeantal skillnaden vore ganska obetydlig, det ena hade tvänne gymnastiklärare, det andra blott en enda, således att den ordinarie gymnastikläraren skulle på det ena stället hafva nära dubbelt så dryg tjenstgöring som på det andra, oaktadt aflöningen för båda vore densamma. På det alltså billighetens fordringar må kunna i möjligaste mån tillfredsställas, synes det lämpligt att arfvodet närmare rättas efter de med tjensten förenade åligganden, följaktligen att, om ett visst lönebelopp bestämmes under förutsättning af ett antal af omkring 200 lärjungar, medel derutöfver finnas att tillgå för gymnastikundervisnings bekostande vid läroverk, der lärjungarnas antal i betydligare mån öfverstiger det nyss nämnda, och hvarest således särskildt förfogande i afseende derå kan erfordras. Om således, i följd af hvad ofvan blifvit anfördt, en förhöjning i gymnastiklärarnes arfvoden må anses vara af behofvet påkallad, så torde det afsedda ändamålet, att förekomma brist på kompetente sökande till dessa befattningar, säkrast uppnås derigenom, att redan första lönegraden bestämmes till ett belopp något öfverstigande den hittills .varande andra, hvaremot, i stället för tre lönegrader, två sådana torde göra tillfyllest, och tjenstgöringstiden för uppllyttning i den sednare af dessa böra bestämmas till 10 år. Bih. lill R. St.
Per östman från Wester-Norrlands län, om tillägg till instruktioneu för provincialläkare; 5:o Anders Medin från Kronobergs län, att de uti Småländska länen från postföring befriade hemman måtte indelas till understöd åt andra, roteringsskvldighet underkastade hemman i samma län; 6:o Jöns Rundbäck från Göteborgs län, att undervisning i husliga göromål och handaslöjder mätte meddelas uti seminarierna för bildande af lärarinnor; Prot.-Utdrag den 22 November 1865. 75 7:o Åke /indersson från Malmöhus län, om förändring af tiden för tjenstehjonsflyttningen, ra m.; 8:o Olof Olsson från Slängserud i Wermlands län, om utsträckning af rättigheten för åboer å kronohemman, att förvärfva sig skatterätt 5 sådana hemman, m m ; 9:o Ola Bosson Olsson från Christianstads län, om indragning af kronofogdetjensterna och öfverflyttning af de med dessa tjenster förenade göromål på häradsskrifvare och länsmän, m. m.; 10:o Anders Persson från Christianstads län, att pröfning af fråga om tillstånd att på landel idka försäljning af öl eller s. k. bier, måtte åt kommunalnämnd uppdragas, jemte vid remissen af denna motion afgifna yttranden; samt liro Anders Medin från Kronobergs län, om nedsättning af beloppen i vissa delar af den för trafiken å Statens jernvägar gällande taxa, m m. Den 22 November. Från Håg v. Presle-Ståndet. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottets Memorial, M 5, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret afgifna berättelse. S. D. Remitterades till Bevillning» Utskottet Kongl. Majrts denna dag med delade nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o angående med Frankrike afslutade handelsoch sjöfarts-traktater; och 2:o angående nedsättning i bevil klingen för reseagenter.
l16rl&gt;nndet hoppas, att i sina stipendier f&amp; ett verksamt medel, hvarmed i någoii mån berörde ensidighet vid val af lefnadsbana bör knniia motarbetas och afhjälpas. Syftet med Fredran-Bremer-Förbwdets stipendier iir att. imderstödja obemedlade unga kvinnor, som efter genomgimgeii elementasskoleeller högre folkskolekurs önska att vid högskola elier seminarier, vid hushglls-, qjukvhrds-, slöjdoch handtl-e&amp;- kurser, vid anstalter för inlärande at ' mejerihalidtering, tradgårdsskötsel o. dyl. förskaffa sig kunskaper och fkrdigheter. Behofvet af stipendier för kvinnor gör sig särskildt i vii. tid kännbart, t y föktom skärpta forhingar pi % arbetsskicklighet och kunskaper, fordrar tiden likaväl af kvim1a.n som af inaiiiien, att hon genom eget ärligt arbete skdl förvärfva sitt lifsiippeliiille. Kvinnornas stora öfvertalighet utesluter dessutom en ganska stor procent från möjligheten att blifva försörj da genom aktensliapr ingående. Under det staten genom afgiftsfii iiiider visning och enskilda personer genom stipendiedonationer, iippg&amp;ende till flera millioner kronor, för den manliga ungdomen underlättat ffirvarf~aiiclet af kunskaper och yrkesskicklighet miste för den kvinliga ungdomen oftast erläggas dyra skolafgifter, med f$ uiidantng finnas ej heller för dem några stipendier tillgdngliga. För att från den stora allrnanlieteiis sida kiiiiiia pkraknii intresserad medverkan för åstadkon~maiidet af yrkesoch studiestipendier f ö r kvinnor, har stipendiekomit t n genoiii att tillainpa associationens id6 lyckats vima ett stort antal ombiid, syridda i olika delar af landet friin Norrbotten till Skåne. Allii dessa samverka for att upptaga årsbidrag frkn 1 t. m.
– Änkedrottningen reser sig, nickar nådigt tack till öfversten och markerar ett småleende med några spasmodiska ryckningar i musklerna omkring munnen. – I Guds namn – upprepar hon krampaktigt – vårt verk är begynt och måste föras vidare. Vi gå nu till kungen! Världsrättfärdighetens vålnader ordna sig. Främst skrider Jessen, vägvisaren, ty han känner slottets trappor och korridorer lika väl som han känner sina egna kamrar i Vimmelskaftet. I hans fotspår följer Guldberg med de tända vaxljusen. Bakom Lucifer tassar Megæra med den hårda profilen, efter henne den knutne gnomen och den haltande gamle syndaren och den barske krigshöfvitsmannen och hans drabanter. Utför trappan till kungens våning skrider skuggornas tåg. Men plötsligt stannar ljusbäraren, och hans hand börjar skälfva. Lågorna flämta och alla lyssna. Där nedifrån mörkret hörs vapenslammer och sporrklang. Är allt förrådt? Nej, nej! Ur mörkret stiger generalmajor Eichstædt fram och rapporterar, att grefve Brandt är häktad och förd till kastellet. – I Guds namn! I Guds namn! Eichstædt och hans följe sluta sig till tåget, som skrider vidare. Spökstämningen brytes ett ögonblick af Beringskjolds röst, som hviskande berättar: – Dörren var låst innanför – vi måste spränga den. Yrvaken flög den lille grefven ur sin paulun ... böjde sig och famlade under sängen som om han sökt vapen – drog fram ett par tofflor. – Huttrande i bara linnet och med nakna ben sökte han i det längsta intaga en behagfull attityd – och ansträngde sin hjärna för att finna ett bon mot ... Nu bultar Jessen försiktigt på dörren till den tjänstgörande kammartjänarens rum, och i den spännande tystnaden hör enhvar sitt eget hjärtas oroliga slag. Dörren öppnas till sist, och Brieghels hufvud visar sig, men försvinner åter, skrämdt af de nattens skuggor, hans sömndruckna ögon varsnat. – Underhandlingarna börja, Jessen nämner änkedrottningens namn, och dörren öppnas ändtligen på nytt. Det spökar i kungaborgen!
Utaf nämnde protokollsoch bihangs-exemplar bör, så vidt tillgången medgifver och derest dessa handlingar icke förut blifvit för samma embetsmjndigheters eller inrättningars räkning utlemnade, ett exemplar, efter skeende vederbörliga reqvisitioner, tillhandahållas: a) hvar och en af Stats-departementernas expeditioner, äfvensom Justitise-Revisions expeditionen; b) hvart och ett af de Kongl. Kollegierna; v) Rikets Ständers Justitiae-ombudsman; d) Rikets Stånders Bank samt dess låne-kontor i Götheborg, Malmö och Wisby; e) Ofver-ståthåilare-embetet samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i hvart och ett af rikets län; f) Kongl. Bibliolbeket här i hufvudstaden och Riksarkivet samt Universiteten i Upsala och Lund, jemte hvarje annat med bibliothek försedt allmänt läroverk eller vetenskapligt samfund. 2:o. Under enahanda förbehåll och efter dylika reqvisitioner, utlemnas särskildt utaf bihanget, till hvar och en af Cheferna för Stats-departementernå, jemte Stats-Rådets öfriga ledamöter samt Justitise-kanslern ett exemplar; lill hvardera af Landtoch Sjöförsvars-departementernas Kommando-expeditioner, ett exemplar; till Konungens Högsta Domstol samt hvardera af Kongl. Hof-rätterna, två exemplar; till hvart och ett af de Kongl. Kollegierna samt Kongl. Serafimer-ordens-gillet, ett exemplar; 304 Expeditions-Utskottels Förslag lill underd.
Detta bekymmer är icke nytt, utan redan länge öfverklagadt, och Regeringen har redan för flera år tillbaka genom framställde förslag sökt afhjelpa denna olägenhet, men icke lyckats derutinnan vinna R. Stirs medverkan. Const.Utsk., som pröfvat de sedan förflutne Riksdag afgjprde mål, mäste väl hafva varit i ett serdeles godt tillfälle att finna de svårigheter, som i förenämnde hänseende öfverhopat landets Regering; och det utgör, enl. min tanke, en stor förtjenst hos delta Utsk. att hafva fästat R. Stars upmärksamhet på ifrågavaride förhållande, äfvensom att hafva sökt} finna en utväg för de anmärkta svårigheternas afhjelpaude. Den 12 Juli f. m. Man har emot förslaget gjort några invändningar, af hvilka den hufvudsakligaste är den, att det skulle utgöra en inskränkning af Konungamaktens närvar:de omfattning; men denna invändning har dock, enl. min öfvertygelse, en mera skenbar än verklig halt. Afven den mest samvetsgranne Konung kan icke hafva tid alt så ytterst noga genomgå och pröfva alla de inkomna besvärsmålen uti en mängd olikartade ämnen, som Han skulle kunna önska, och besväranderne förmodligen åsyftat. Om man således, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, ökar antalet af StatsRådets ledamöter, så skulle ju i alla fall målen föredragas inför Konungen, af Honom pröfvas, och sålunda taga Hans tid i anspråk på ett sätt, som slutligen gör den otillräcklig för mångfalden af regeringsärenden och bestyr. Målens pröfning inför Konungen har visserligen Hr von Hartmansdorff just ansett vara en fördel; men det mäste väl vara otvifvelaktigt, att ett visst begränsadt tidsutrymme icke förslår att omfatta mera än granskningen af en deremot svarande myckenhet af ärenden. Om nu Regeringens upmärksamhet måste dragas åt en mängd spridda håll genom mål af olika beskaffenhet och stundom af vidlyftigt omfång, äfven vid en jemförelsevis ganska obetydlig vigt, men hvilka likväl i alla händelser ega anspråk på att afgöras enl. så väl lagens, som rättvisans fordringar, så blir ju följden deraf den, att