Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag för min del finner det temligen obe hörigt, att genast efter det ett Betänk, af så oerhörd vigt som detta inkommit, genast företaga det till behandling, och således fortfar jag i mitt yrkande på bordläggning. Hr Frih:n o. Ordbden förklarade, att ifrågav:de Utlåt, i följd af 2:ne ledamöters derom gjorda begäran, komme ytterligare hvila på bordet. Föredrogs och lades till bandlingarne StatsUtsk:s d. 21 d:s på bordet lagda Utlåt. N:o 192, i ani. af erhållne ålerremisser å Betänk. N:o 148, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Åttonde HufvudTitel. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. § på 11 f. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.-utdr. för d. 22 dennes och pleni-prot. för d. 21 sisth October f. m. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtslcs den 21 och 22 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 66, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. om åtgärders vidtagande för att underlätta penningeslällningen och rörelsen inom landet. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: Då K. M:s Nåd. Propos. lägger vigt derpå, att den föreslagna hjelpen kommer landets näringar och handel till godo. anser jag nödvändigt att orden: inom landet, följer på orden: handel oell näringar i den Usta punkten, ty eljest kan inträffa, att näringarna få intet och att börsens skulder öfverflyttas på Staten, Utslcs förslag om anvisande på Banken af ett kreditiv måste jag motsätta mig, enär ful! säkerhet för ett sådant kreditiv icke kan lemnäs. Afven motsätter jag mig Utsk:s förslag, att BankoFullmäktige endast på grund af aftal om ett låns uptagande lemnäs rättighet att utgifva sedlar. Hvilken säkerhet finnes väl i ett sådant aftal.
Det vilda, eggande, rusande spelet om lif och död har upphört där borta, men striden för lifvet, den bittra, dagliga kampen mot naturen själf, är lika hård i dag som någonsin förut, hårdare till och med för dem, hvilka knappast ha annat än sega muskler och senor och okuflig uthållighet att lita till såsom vapen och rustning. Nybyggarelifvet där ute på slätterna, bortom den sista gränsen för odlingen, är otroligt pröfvande under de första åren och de första åren äro icke så alldeles få. Grannar finnas vanligen inga på miltal, af träd och buskar och annat ögat kan hvila på intet spår. Så långt blicken når endast slätt och sky och ofta under veckor och månader intet tecken af djur eller människor eller något annat lefvande. Där såsom allestädes har den första beröringen med kulturen varit död och förstörelse för allt, som förut lefde och rörde sig på de vida markerna. Endast på våren har prärin lif. Då kläder den sig i blommor och grönt; fint, mjukt grönt, som har något af brudlik blyghet och skiftar i otaliga, veka toner med vinden, ljuset och sommarmolnen. Men det är blott för några få veckor. Solen förvandlar snart allt det gröna till grått, grått af ett otal skiftningar åt brunt och grönt, som längst borta alla drunkna i en gråviolett ton af oändlig finhet, men grått i all hufvudsak, ett grått, hvari nybyggaren, som ej är slättbo, omöjligt kan spåra någon som hälst skönhet. För honom är det allt ödsligt och enformigt, ödsligare och enformigare ju längre årstiden skrider framåt, ju mera slätten skiftar öfver i solförbrändt gråbrunt, utan omväxling ända till yttersta synranden. Men ödsligare än någonsin är prärin, då den anlägger sin vinterskrud, som är skinande, bländande hvit, med endast där och hvar helt svaga, blånande skuggningar. På afstånd är det omöjligt att urskilja de räckor af låga, mjukt rundade kullar, hvaraf slätten består, åsbildningar, hvilka likt stelnade dyningsvågor göra prärin nästan mera regelbundet enformig än om den värkligen vore slät.
Jag skall berätta dig alltsammans, men låt mig först bli af med rocken. Jag begriper icke, huru man kan berätta någonting, då man är klädd i bonjour och tillknuten halsduk. Se så, säg mig nu, huru du tillbragt tiden och huru du befinner dig? — Åh, jag befinner mig som vanligt. Jag har, medan du varit borta, roat mig att läsa ett långt bref ifrån Astley Cameron, hvilket ankom strax efter din afresa och var den bästa afledare för mina egna obehagliga tankar. Det var adresseradt till dig, men som både du och Cameron sjelf vilja fortfara att hålla våra studentlöften i helgd och anse allt gemensamt imellan oss, så bröt jag brefvet, innan du kom hem. — Och deri gjorde du fullkomligt rätt. Jag vet, att Astley värderar oss båda lika. Ja, han höll till och med mera af dig, efter hvad jag tror då ni båda voro äldre och mera jemnåriga. Men hör nu min historia och skratta icke alltför mycket åt min dumhet! Alf kastade sig ned i soffan bredvid sin vän och började genast med ifver och liflighet berätta utgången af sitt äfventyr, sedan han först meddelat honom sin upptäckt i Dresden af den kringresande blanksmörjsfabrikantens blå naglar, dennes förmodade bekantskap med Hawerfield, bekräftelsen deraf i parken vid Langenau, hans möte på balen med båda dessa misstänkta personer, deras besynnerliga sammanträffande i Frankerskogen, Hawerfields kärlekshandel med den vackra gräsreperskan och slutligen stölden af den engelska ladyns juveler under samma natt, som den hvita pierrot’n varit inne i Malkolms rum. Alla dessa detaljer, som Alf sjelf bevittnat, och i synnerhet hans igenkännande af den lilla handelsbetjenten, hvilken utan tvifvel var densamme, som på masqueraden började sina sällsamma förföljelser emot Malkolm, tycktes göra en särdeles lugnande och helsosam verkan på denne: det var en motvigt till hans egna sjukliga och sväfvande föreställningar, och han fick nu åtminstone några verkliga fakta gemensamma med sin misstrogna vän.
Ilr von Hartmansdorff; Det är här jag skulle önska ett nytt morn, motsvarande hvad som står i Gr. FröIidis förslag, att nemi. bolaget erhållit och i tidningarna infört Konungens Bef:h:des förklaring, att de för bankens öppnande stadgade villkor blifvit uppfyllda. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att ett nytt mom. skulle i 7 §:n tilläggas af följande lydelse; ”f) att bolaget erhållit och i allmänna tidningarna infört Konungens Bef:h:des förklaring, att de för bankens öppnande stadgade villkor blifvit fullgjorda." 8 §: n. Ilr von Hohenhausen: Delta belopp af 3 r:dr 1G Den ao Februari c. nr. sk. ar ■ väl det minsta privalbankmynt, som bör bestämmas; och vore jag ej viss pä, alt R. o. Adts beslut vid i §:n icke blir R. Sils, så skulle jag anse mig pligtig att yrka som den enda garanti emot missbruk af privatbankmyntets försämrande, att den minsta sedelvalören, sorn privatbanker tiga utgifva, bör vara 5o r:dr b:co. Privatbankmyntet ur ett sämre mynt än R. Sits. R. St:s mynt representerar det verkliga myntet eller silfver, hvilket ej är förhållandet med privatbankernes. Erfarenheten bar visat, att öfverallt, der detta mynt är gängse, hor det haft den egenskapen som allt sämre mynt, att äta ut det hattie. Det är angeläget alt så laga, att Rikets mynt blir tillgängligt, åtminstone på de lägre summorna; ty skulle någon privatbank drabbas af en olycka, som hindrade den att på ögonblicket honorera sina utelöpande sedlar med riksmynt, så vöre det väl att ej den fattigaste classen indrogs deruti, utan att det mynt, som är i deras bänder, vore Rikets mynt. Äfven skyldig försigtighet för de fattiges fördel bör iakttagas, ty de kunna ej bevaka den sjelfve. Kär detta ej sker, och de blifva lidande, då slutar det vanligen med upplopp, och om något kan ursägta ett upplopp, så är det när den fattige beröf vas sin egendom och hvad han trott vara mynt.
16:o, angående anslag för anläggning af båtled jemte slussar mellan sjöarne Kläggen, Flaten och Kilen, enligt Utlåtandet N:o 141, ll:te punkten; mom. 17:o, angående anslag för understödjande af sådana myrutdikningar och vattenaftappningar inom Norrbottens, Westerbottens, Wester-Norrlands, Jemtlands, Gefleborgs och Stora Kopparbergs län samt Elfdals, Fryksdals och Jösse härader i Wermlands län, som företrädesvis afse att förminska frostländigheten, enligt Utlåtandet N:o 141, 41:sta punkten, mom. a) och samtliga Riks-Ståndens dertill beslutade tillägg i afseende på de 3:ne häraderna i Wermland; mom. 18:o, angående lån för befrämjande af utdikningar och aftappning gar af sanka trakter och sjöar inom rikets öfriga delar, enligt 41:sta punkten mom. b) i samma Utlåtande; mom. 19:o, angående lane understöd för vattenaftappning medelst rensning af Olands-ån och dess sidogrenar, enligt N:o 141, 42:dra punkten; mom. 20:o, angående lån för uttappning af sjön Wésan, enligt N:o 141, 44:de punkten; mom. 21:o, angående lån för utdikning och aftappning af sjöarne Tjurken, 6 StatsUtskottets Memorial N:o ,220.
Ridderskapet och Adeln hafva Statsoch Bevillnings-Utskotten gemensamt erhållit Remiss uppå ett af Herr Montgommerie, Fabian, ingifvet Memorial, hvaruti yrkas, att Landtmannen, i anseende till den nu rådande allmänna Penningeförlägenheteu, måtte tillåtas, att afbörda sine Krono-Utlagor, Betänkanden. antingen i Spannmål eller Penningar, livilketdera för honom vore lägligast; varandes, i afseende på verkställigheten häraf, föreslaget, att debiteringen, så hädanefter som hittills, skulle ske i Penningar och hufvudsumman deraf sedermera, efter Riks-Markegången, förvandlas till vissa Tunnor eller Kappar Spannmål, hälften Råg och hälften Korn; och borde detta Spannmåls-belopp bredvid Penninge-Columnen uti Debetsedeln införas ; hvarefter den Skattskyldige inom en viss tid skulle ega rättighet och ovilkorlig skyldighet, örn han sig deraf begagna ville, att på närmaste Krono-Magazin i Spannmål aflemna liela beloppet; men, i händelse sådant då icke vore fullgjordt, borde Utskyiderne ofelbart i penningar erläggas. Hvarjemte till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens handläggning blifvit öfverlemnadt ett till Hedervärda Bonde-Ståndet utaf Riksdags-Fullmägtigen Gustaf Gustafson från Södermanlands Län inlemnadt Anförande, innefattande enahanda Förslag till afhjelpande af Landtmannens förlägenhet vid Krono -utskyldernes afbördande, som Herr Montgommerie här ofvan framstält.
Efter framställningen af denna förklaring, får Utskottet nu till en början upptaga de erinringar, som röra första punkten af antnärkningarne, eller Allmänningarnes föreslagne del ning, 1870 Den 30 Juli. ning, och nödsakas härvid tillkännagifva, att Uiskottet ej funnit'några sådana skäl förekomma uti de Utskottet me'delade påminnelser, sorn förmått rygga U'skottets härom förut fattade me. ning, utan har Utskottet deremot af de; varnande exempel, sorn af flera Högyö diga Prest Ståndets Ledamöter blifvit anförde, på den stora misshushållning , söm efter Skogs-Allmänningarnes delning på flera ställen ägt rum, trott sig finna ett nytt stöd för sin redan yttrade tanka. Jd isshushållningtn med Skogarna här leder sig ej alltid ifrån ett vårdslöst och oeftertänksamt användande deraf , den torde kanske lika ofta uppkomma derigenom, att Skogs - tillgången erbjuder ett allt. för lätt medel till afhjelpande af penninge-behof, och hvarvid omsorgen för framtiden eller efterkommande ej alltid torde rådfrågas af den mängd menniskorj hvars omtanka är inskränkt endast till dess egen lifstid och dess egna behofver. Det är derföre Statens skyldighet att vidtaga sådana anstalter, som i möjligaste måtto böra kunna bevara efterkommandes rätt, och om dessa försigtighéts-mått , som på flera ställen i anmärkningarna kallas förmynderskap , skulle medföra åtskilliga olägenheter, så torde dessa böra anses såsom en uppoffring, hvilken den närvarande generation är skyldig den kommande j hvars rättigheter böra för hvar och en'vara lika dytharä som dess egna; Då således ofvan anförde y ifrån eftertanka och erfarenhet hämtade, råd på- det nögaste öfverensstämma, så lärer Utskottet ej behöfva anföia några flera skäl, hvarföre det fortfar alt-, rörande denna Ven 20 Juli. 1871' denna omständighet, ännu hysa samma öfvertygelse.
Jag vet att min erfarenhet och Den ra Maji fm, 109 raina kunskaper i delta vigtiga ämne, icke helt och hållet motsvara ändamålet, ieke eller min välmening; men om den 1 i fl i ga åtrån att i mån gagna, kan komma i beräkning, så bör jag icke tveka att till de mera sakkunnigas granskning, framställa mina åsigter äfven i den fråga som, i likhet med den förevarande, närmare, än kanske någon annan, lörer Medborgares väl, och således det allmänna hajla. Då man under nu varande Riksdag hört så många klagomål anföras öfver nu gällande Bevillningsförordning, jemte ofta upprepade önskningar om en rättvisare fördelning af sjelfva Bevillningen; hade man, må hända icke utan skäl, väntat att Höglofl. Bevillningsutskottet tagit detta förhållande i en noggrann betraktelse och öfvervinnande de många svårigheterna, härvid naturligtvis sig yppat, sökt att utarbeta en ny grund för Bevillningen t ändamålsenligare, rättvisare, billigare utgående än den nu varande. Derigenom hade Höglofl. Utskottet kunnat bota de nu öfverk lagade bri-' sterne i deras helhet: hvaremot de partieia förändringarne ej sällan åtminstone förvilla, om ej skada mera än förbättra. Det af mig vördsamt föreslagna sättet, som enligt Utskottets Utlåtande af en annan utfprligare och noggrannare blifvit utarbetadt nemligen, att då man känner Statsbristen, hvilken såsom bevillningssumma skall utgå, densamma skulle fördelas på Rikets alla Län, efter Länens mer eller mindre välmåga och storlek, samt sedan efter lika grunder på hvarje Stad, Härad och 110 Den 12 Maji f m. Socken genom en af Konungens Befallningshafvande inom hvarje Län nedsatt Comité af ortens kunnigaste och redligaste personer af alla Stånd; synes icke ensamt mig utan äfven för många andra ett ibland de bättre, om icke oemotsägeligt det bästa sättet att få bevillningen jemnare fördelad med iagttagande af alla de omständigheter och olika förhållanden, som öfver allt uppkomna af Länens, Häraders Socknars, Hemmans och jordmåns olika fördelar i hvad afseende som helst.
Slutligen få Rikets Ständer hos E. K. Maj:t underdånigst anhålla, att E. K. Maj:t täcktes, till lättnad för de beväringsskyldige i sådana orter, der de hafva särdeles lång väg till öfningsplatserna, vara betänkt uppå medel, hvarigenom det blefve möjligt att i dessa orter lörsta klassen af hvarje års beväringsskyldige kunde få i mindre afdelningar vapenöfvas; äfvensom att E. K. Maj:t måtte i nåder tillse, på hvad sätt en mera allmänt utbredd färdighet i vapenkonst och andra militärisk a öfningar må, till gagn i en framlid för fäderneslandets försvar, kunna genom undervisning i skolorna bibringas det uppväxande slägtet. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 5 Oktober 1860. r Expedition*- U tsko t tets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 145■ 453 Förslag’ tili Författning, angående den Allmänna Beväringen. Med upphäfvande af Kongl. Kungörelsen om utskrifningssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet den 21 Oktober 1812, Kongl. Förklaringen den 13 Mars 1816 samt Kongl. Kungörelserna den 45 Februari 1849 och 17 Februari 1858, stadgas, som följer: Örn tiden för beväringspligtens inträdande och upphörande, samt om dem, hvilka från samma pligt äro undantagne. § 1 Hvarje Svensk man skall vara skyldig att deltaga i allmänna beväringen från och med året näst efter det, dä han fyllt 20 år, till och med det år, då han uppnår 25 års ålder. Undantag härifrån ega endast rum i de fall, som här nedan i §§ 2, 4 och 18 omförmälas. § 2. Allt det till
Månne det icke hade varit vist, att, då man hade ett sådant beslut att stödja sig på, i öfverensstämmelse dermed föreslå åtgärder till förändringens verkställande? Var det väl klokt beräknadt alt i tider af politisk tvedrägt utkasta ännu ett frö till osämja, och detta det aldra farligaste, i den mån det enskildta intresset deruti ingår. Den ifrågaställa förändringen fordrar o - 406 Den 31 Juli. tvifvelaktigt en uppoffring å räntetagarnes sida. Billighet och politisk klokhet synes föreskrifva, alt man ej fordrar denna uppoffring pä en gäng större än alt man kunde hoppas den skulle vinna framgång. Man hade haft så mycket mera skäl att hoppas den, om man endast gick på den bana, som R. St. hade anvisat. Nu fruktar jag att hela frågan kunde misslyckas eller utfö ras på ett sätt, som kanske medför mera nbelåtenhet än tillfredsställelse och detta ej allenast från räntelagarenas sida, utan äfven frän ränlegifvarenas i de sädserikare provinserne; ty vi känna att åtskilliga ledamöter inom BondeSt. protesterat emot den utsträckning som StalsUtsk. gifvit åt förslaget, och emot upphäfvande af optionsrätten hos räntegifvarne. Jag ber de Hrr om förlåtelse, som otvifvelaktigt med mera sakkännedom än jag, kunna bedöma frågan, att jag vägar framträda, klandrande deras åtgärder; men saken är så vigtig och den vändning, som den nu fått, så beskaffad, att jag icke tvekar att utsäga att, om denna behölliga reform skulle för denna gång falla, just emedan man velat gä för långt, sä stadnar ansvaret på dem. Ora vi för denna gång skulle afstå från förslaget att förvandla hela grundräntan i penningar, men inskränka oss lill småpersedlarna, så utgöra dessa omkring ^:del af hela räntan. Detta skulle otvifvelaktigt i väsendtlig mån bidraga till förenkling af skatteväsendet samt göra det möjligt för de skattdragande att kontrollera sina debetsedlar. Detta är ju redan något vunnet, och till och med hufvudändaruålet med hela åtgörandet. Ty en nedsättning i skatterna afses icke och icke kommer eller genom förslaget att vinnas förr än i en oviss framtid om penningens värde faller.
Och när den summan derpå vöre använd, böra Actieägarne ock kunna med fördel, i anseende till den omförmäldai stora fönnongnaf Cati affallen, och fö!jakt - f Den 22 Juli f. nt, ligen stora vinst, den framdeles kan kom t? 7 ina att inbringa, samt vinsten af Disconten, hvilken blifvit Bolaget förunnad med vilkor, ej allenast att företaga utan ock att fullborda Canalen, utöfver det tecknade Capitalet tillskjuta mindst en lika stor svimma, hvarmed Canalarbetet, enligt nu uppgjorda arbetsplanen, lärer kunna fullbordas. Och då till den framdeles påräknade stora afkastning, Actieägarne hafva att vänta af Canalfarten, lägges den Patriotism som föranledde Bolagets upprättande vid en då påräknad mindre afkastning, lära Götha Canal Bolags Actieagare, långt ifrån att, genom inställande inbetalning af återstående 60 PrbCent å det tecknade Capitalet, förlora de redan inbetalda 4° ProCent, äga mey än tillräckliga skäl, att äfven sjelfve anse sig förpligtade, att på det sätt jag nu föreslagit fullborda denna Canalbyggnad. Södertelge Canal-Rolag har ej af Staten erhållit något, i proportion till företaget, så betydligt bidrag, som Götha Canals. Det enda unGlerstöd Södertelge CanalBolag tnig veterligen erhållit, är hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution af den 13 November 1811 tillägger detsamma. Actieägarne hade således, intill 1811 års slut, ingen renta på sina dittills insatta q5 ProCent. Det är först iftån och med 1812, som deerhållit 5 FroCents renta på de inbetalda jo5o Ditti£2 Juli /, m. penningarna. Detta Bolag har, under byggnaden, i flera år förr än Götha Canal började, fått vidkännas lika beskaffade förluster sotn dem, hvaröfver Götha CanalBolag beklagar sig, tillkomne af Rikets politiska läge och iråkade krigstillståndsåledes utan Directionens förvållande.
Men då, såsom här är fallet, i ett allmänt raisonement »behandlas domarens af intet positivt lagbud bundna verksamhet i fråga »om huru lagen skall af honom i tillämpningen handhafvas, kan detta rai»sonement ej hafva större vigt, än hvarje annan enskildt uttalad öfverty»gelse, hvilken må antagas giltig endast så vida hon befinnes förnuftig. I »förevarande fall inträffar derjemte, att den myndighet, från hvilken åsig »ten utgått, icke är i egentlig mening lagstiftande, utan allenast förslags »gifvande, och att man ingalunda har anledning att antaga, att en inle»dande anmärkning, som ej blifvit af den egentlige lagstiftaren upptagen »och återgifven, blifvit med sjelfva lagens godkännande gillad. Utskottet »torde icke heller sjelft hafva tänkt sig sin mening såsom efter den nya »strafflagens införande ovilkorligen bindande. Åtminstone angifver fram»ställningssättet icke en sådan uppfattning, utan snarare den motsatta. För»denskull tro vi icke samma mening, af den anledning att hon tillhört Lagmtskottet, lägga hinder i vägen för antagande af de tillämpningsgrundsatser, »vi ofvan framstält. Deras bruk, hvilket Justitie-Ombudsman numera, un»der inflytelse af Utskottets öfvertygelse, förklarar sig frukta likväl skola »någon tid fortfara, kunna vi ej, i likhet med denne höge embetsman, be»trakta såsom »ett ofullkomligt användande af systemet», utan anse det »hafva, ej blott »någon ursäkt», utan sitt fullkomliga berättigande i domarens, »helt säkert grundade och aktningsvärda »misstroende till sin egen skarpsinnig»het att i hvarje fall träffa det absolut rätta straffmåttet», — hvilken känsla vi »hoppas skola städse vara inom svenska domare-korpsen lefvande. Derjemte »hålla vi före, att det allmänna omdöme, som »utan öga för de finare skiftningarne »i brottets karakter, tager anstöt derest väsentligen lika brott beläggas med »alltför olika straff», derutinnan är i sin fulla rätt.
Eller skär det icke hvarje ö m, tänkande moder i hjärtat, att hennes dotter, ännu darrande af helig hänförelse, m e d ögat fuktadt af den barnsliga fromhetens tårar, o c h i hvars öra ännu religionslärarens allvarliga ord ljuda, redan vid första stegen utom templet skall mötas af unge mäns djärfva, skärskådande blickar, gäckande minspel o c h kanske deras tanklösa, cyniska anmärkningar? Men hvad kan en m o d e r därvid göra mer än att så fort möjligt är föra den unga flickan inom hemmets skyddande hägn o c h där ur djupet af sitt hjärta tillhviska h e n n e: » V a r trogen intill d ö d e n, att du må få lifsens k r o n a. » Skulle dessa rader k o m m a under någon så- dan ung mans ögon, som vet m e d sig själf, att han gjort sig skyldig till den här nämnda ogrannlagenheten, så beder jag h o n o m, i hans egen moders, hans egen unga systers n a m n: G ö r det i c k e m e r! IDUN 1S94 F ö r rättvisans skull må j a g tillägga, att äf ven flickor kunna göra sig skyldiga till samma tanklösa närgångenhet o c h nyfikenhet, då ynglingar konfirmeras, o c h att man äfven från dem får höra ord o c h anmärkningar, hvilka på intet sätt stå i samband med stundens vikt och allvar. » Editli. Skiss för Idun af Jane Oernandt-Claine. N a - o c h en nästan ständig gäst i hennes hus. IDUN 1894 kronprinsessan Victoria. ^elt visst g å i dessa d a g a r från ska kuster kar till många den och svenv a r m a tanurgamla Tiberstaden, där vår kronprinsessa, fjärran från hemlandet o e h de flesta af sina kära, n ö d g a s söka en stora glädjen unnats sydligare vårs läkedom. har emellertid att under henne Den därvid förpåskhelgen på besök se sin m a k e v i d sin sida.
— T i d s - fördrif. Bäckström. v. Dardel. Edv. G. Edholm. F. Gyldenstolpe. Tamm. Edv. Cederlund. Henrik F. Davidsson. v. Knut Essen, Ljunglöf. Jonas Olrante. Wwrn. Idun Stockholm. N:r 1 (264) Prenumerationspris pr Idun me&lt;l Modetidning och kolorerade planscher _ Idun m. Modet, utan kol. pl. Idun ensam Fredagen den 6 januari 1893. är: Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, (Aftonbladets nya hus.) kr. — anstalter i riket. postRedaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas ä byrån kl. 12 — 1. Allm. Telef. (rid Boktr.-Aktteb. AnuoDHprls: 36 öre pr nonpareillerad. För » Platssökandeo. » Lediga platser26 öre för hvarje påbörjad t tiotal stafv. Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad Caroline De Geer, född jjetta blad, som främst af allt gjort till sin Sfjäfvan att vara den sven ka kvinnans och de svenska hemmens organ, att vara en tolk för den makans och moderns gärning, som tyst, men genomgripande danar ett tidehvarfs innersta lif, och på hvars grundval den enskildes, familjens och fäderneslandets lycka bygges, skulle svårligen ha kunnat finna en bild, med hvilken det värdigare förmått öppna en ny årgång, än den kvinnas, som i dag möter våra läsarinnor. s En af våra mest fosterländske, högsinnade och framskjutne män, hvilken det under ett långt och verksamt lif varit förunnadt att till sitt folks väl genomföra stora värf, det nya representationsskickets skapare, förre justitiestatsministern och statsministern Louis De Geer har nyligen i sina upptecknade och från trycket utgifna » Minnen » lämnat oss ett andligt testamente, som öfver hela landet mottagits med djupt intresse och varm entusiasm. Och detta helt naturligt. Ty denne mans offentliga historia, hvilken han med den begåfvade skriftställarens Wachtmeister.