Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Man har under en förfluten Riksdag här yttrat, att detta Ad:s nuv:de representations-sätt skulle vara det mest demokratiska, som kunnat uttänkas. För dem, som känna mina politiska åsigter, är det nogsamt bekant, att de icke innebära några demokratiska tendenser eller sympathier, och jag begagnar detta tillfälle för att endast så till vida besvara nämnde yttrande, att, om äfven deruti skulle ligga någon sanning, jag likväl med full öfvertygelse påstår vår s. k. demokrati här vara så lyckligt förmedlad, att den korrigerar sig sjelf i sina öfverdrifter, och således endast framstår med sina möjliga förtjenster, utan att man behöfver befara att vi skola göra oss skyldiga till dess felsteg. — Jag återkommer nu till 114 § Reg:sF:n, och till Utsk:s yttrande i denna del, äfvensom till de dermed öfverensstämmande åsigter, som uttalas af ledamöter både af Ad. och af PresteSt.; reservanter mot Utsk:s Förslag för öfrigt. Utsk. yttrar nemi.: »Föreskrifterna rörande inrättningen af R. o. Ad:s representation äro icke i Riksd:sOrdn:n, utan i RiddarhusOrdmn meddelade, hvaraf följer, att de, i likhet med RiddarhusOrdnms öfriga bestämmelser, kunna af R. o. Ad. förändras, visserligen endast med Konungens bifall, och i öfverensstämmelse med Grundlagarna, men likväl utan de öfriga Sl:ns samtycke eller ens hörande.» Uti denna åsigt hafva instämt Hr Carleson, Hr Munck af Rosenschöld, — med hvilken förenade sig Hr Leijonmarck och Biskop Butsch — samt slutligen Professor Selander, hvilken gått längst, och ansett hvilken förändring som helst i Ad:s representation kunna försiggå, blott genom förändring af RiddarhusOrdmn. Denna åsigt erkänner således intet samband emellan Ad:s häfdvunna rätt att representera hvarje slägt, och nämnde 114 §, eller något beroende deraf. — För min del är jag af alldeles motsatt åsigt.
Knopparna svällde och vattnet forsade o c h sipprade rundt o m den smala gångstigen g e n o m skogen, hvilken hon tagit, när landsvägen visade sig omöjlig att gå. Hon hade lämnat packningen nere vid stationen o c h gick i en elegant sammetskappa, som hon ej ville anförtro i andras händer. I knapphålet sutto ännu några vissnade blad efter ett par rosor, s o m stuckits dit sista gången hon begagnat den — hon rodnade v i d minnet däraf. Hela plagget var dessutom inpyrdt af doften från fina havannacigarrer, och m e d ens stod framför henne scenen inne i rökrummet — de blå rökhvirflarna, den kvafva parfymerade luften o c h mannen vid hennes fötter i den präktiga dräkten, som smög sig efter de smidiga lemmarna, medan den hvita turbanen k o m ögonens eld att framträda med fördubblad glöd. H o n läste o m brefvet ännu en gång, o c h medan hon läste påminde hon sig hans ord. » Jag är inte van att få nej — inte ens i småsaker. » Hon mindes också uttrycket i hans ögon när de mötte hennes i en lång, spörjande blick. Undertonen i brefvet var den samma som ögonens uttryck • — förklädd despotism. » Utbyta en härskare, m o t en annan? N e j! Och d o c k! Det var inte därför! H o n skulle gärna böjt sig — m e n inte för honom. » Hon tänkte på Elin o c h smålog vemodigt. » Stackars barn b o n hade intet att frukta! » (Slut i näsla n:r.) Ett par tryckfel hade insmugit sig i fru Kerfstedts uppsals » Dessa små » och rättas härmed: Sid. 189, förslå raden, står: » städning » — skall vara: anställning. Sid. 196, 15 raden nedifrån, står: » När herren .Tesus fångar » — skall vara: När herren Zions / ' ångar. Sid. 197, första spalt, står: » hon har käckare handlag » — skall vara: hon har kvickare handlag.
B:co, årligen utgå af arbelsvinsten vid Norra Corrections-Inrättningen, der hans teckniska förtjenster mest blifvit använda, anmält, att ehuru något stadgande icke funnes, som hindrat en så beskaffad disposition af ifrågavarande arbetsvinst, enär densamma, såsom osäker och endast beroende på administrationens verksamhet och omsorger, icke vore i Stat upptagen eller bestämd, hade det likväl synts, sorn dessa extra tillgångar i främsta rummet borde användas till underhållet af den Inrättning af hvilken de inflyta; och som Rikets Ständer häri instämma, få Rikets Ständer hos E. 'K. M. i underdånighet anhålla, att de medel, hvilka genom arbetsvinst vid Corrections-Inrättningarne inflyta, icke må användas till föremål, som med Inrättningarnes underhåll ej hafva gemenskap; äfvensom Rikets Ständer anse sig böra i allmänhet anmäla den underd. önskan, alt E. K. M., vid förekommande frågor om pension,’ icke måtte anvisa några andra Statens medel, än sådana, som, enligt de för Statsmedlens förvaltning stadgade grunder, dertill kunna af E. K. M. disponeras. g;0 Af den anledning, att anordningar på Ränte-Kammaren, bokförda till större delen sedan år 1785, finnas qvarliggande, till ett belopp vid i83o års slut af 1,476 R:dr 33 sk. 3 rst., hafva i832 års Revisorer - Expeditions-Utskottets Forsing lill und. Skrifvelse IV.o 100. visorer ansett en viss prasscriptionstid böra utsfiltas, efter hvars förlopp sadar.e anordningar kunde få ur räkenskaperne afföras.
Skulle åter Hr Bildts förslag antagas, så är dock icke möjligt att utan en tidsutdrägt af åtminstone ett eller annat år genomföra detsamma. Det kan nemi. icke i lyckligaste fall, om det vore utförbart, låta sig göra att dessförinnan hopsamla dessa medel; men genom en sådan tidsutdrägt skulle just omintetgöras den fördel af denna banas snara anläggning, hvilken komitéu påpekat och Utskit erkänt; i följd häraf befarar jag, att, i st. f. en besparing lör Staten, måhända en förlust skulle blifva resultatet af Hr Bildts förslags antagande. På grund af hvad jag nu anfort, anhåller jag att B. o. Ad. måtte bifalla StatsUtskits förslag i denna del. Gr. Mörner. Carl Göran Detlof: Efter den siste värde talaren, Frih. Äkerhjelms yttrande i ämnet, har jag föga att tillägga. Hr Bildt har börjat sitt anförande dermed, att anläggningen af banan mellan Orebro och Halsberg utan fara kunde upskjutas intilldess ett bolag bildade sig, som öfvertoge densamma. Denna åsigt grundar Hr Bildt uppå den förmodan, att man skulle kunna finna ett sådant bolag uti det s. k. Köping-Hult-bolaget. Jag måste dock tillstå, att detta synes mig vara en nog sanguinisk förhoppning. Skulle man verkligen kunna tro, att Köpimr-Hultbolaget, efter den erfarenhet nämnde bolag vunnit om resultaten af upgörelsen med Svenska Staten och om den liberalitet, som af densamma visats bolaget, skulle vara hugadt att inlåta sig uti en ny upgörelse i denna riktning. Jag för min del kan åtminstone Den 25 April f. m. -ingalunda vara af denria öfvertygelse. Här liar vidare blifvit sagdt, att Riksgäldsafdelningens förslag hvilket Hr Bildt åberopar, vore uprättadt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de grunder, som 1853 och 1854 åretis riksdag antagit i afseende på de beviljade låneunderstöden för anläggning af jernvägen mellan Fahlun och Oefle, samt att man, till följd deraf, ansett, sig böra för nu ifrågav.de jernvägsanläggning göra en hemställan till B.
Det var alldeles orördt, intet spår af yttre våld stod att upptäcka, men på inre sidan satt en nyckel i låset. Jag tog ut den och höll upp den mot lågan, som fladdrade i luftdraget. Den var fäst på en ring och bredvid hängde en hvit elfenbensplatta. Intet tvifvel! Det var min nyckel. Men i så fall borde jag hafva satt i denna nyckel, redan aftonen förut – jag hade då kommit ännu senare hem än nu – och jag kunde ej tänka mig, att jag skulle hafva glömt att stänga dörren, ännu mindre att jag glömt nyckeln kvar. Antagandet att min värdinna någonstädes hittat nyckeln och därefter satt densamma i låset, för att på detta sätt låta mig återfinna densamma vid hemkomsten, förkastade jag också, af det skäl att Djurgården långt ifrån var någon säker plats, och hon aldrig skulle hafva vågat gå till sängs, när hon visste, att förstugudörren stod öppen. Nu inträffade något, som naturligtvis ej var ägnadt att väcka förvåning, men som i mitt dåvarande sinnestillstånd ej kunde undgå att inverka på mina redan förut uppretade nerver. Vaxstickan släcktes af luftdraget. Den släcktes så stilla och säkert midt inför mina ögon, att det formligen såg ut, som om en osynlig mun blåst ut den lilla lågan. Jag hade icke känt något luftdrag, icke förnummit ens en aning om den svagaste fläkt, och jag fick det bestämda intrycket, att någon blåst ut ljuset midt för min näsa. Den sista gnistan på den lilla veken pyrde mot mig i mörkret, och den syntes mig omgifven af något, som tog formen af ett ensamt gnistrande öga. Utan att tveka en sekund, gripen af en af dessa plötsliga instinkter, som vi erfara, när det gäller att undkomma en hemlighetsfull fara i mörkret, smällde jag hastigt igen dörren, satte foten för, som om det gällt att hålla en lurande fiende ute, fick nyckeln i låset och stängde dörren med dubbla slag. Allt detta hade gått så hastigt, att jag ej ens gifvit mig tid att vända mig om.
Riksdagen inträffande händelser omedelbarligen föranledas; då nu icke något af hvad här ofvan blifvit antydt inträffat rörande denna fråga, har jag trott och ännu tror, att den af Herr Friherre Palmstjerna i detta ämne väckta motion icke bordt lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Vid behandling af frågan, har denna min åsigt blifvit understödd af åskilliga Ledamöter inom Utskottet, hvilket beslyrkes deraf, att vid den anställda voteringen, den aflagde sedeln måst öppnas, hvaraf lik vist följde, att med en rösts pluralitet segren utföll för dem, som med mig hyste olika mening. Emot ett sådant beslut nödgas jag reservera mig, ity att jag anser prsejudicatet vådligt, såsom föranledande till väckande af nya motioner i hvad ämne som helst, under Riksdagens hela lopp. Hvad nu åter sjelfva hufvudfrågan vidkommer, så har Utskottet på ett sannolikt och nära nog tillfredsställande sätt skildrat de för landet skadliga följderne, hvilka af den mindre välgörande bränvins-lagstiftningen tillkommit, och nu i hög grad icke utan skäl öfverklagas; deremot hafva icke de verkliga orsakerne till detta onda så öppet blifvit uttalade, som jag hade önskat. Skall en sjukdom botas, måste den lidande uppgifva, hvari den består, för att komma i tillfälle att begagna tjenliga läkemedel; så förhåller det sig med statskroppen; finnes i densamma en lidande lem, bör man no - 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande, JV.-o 128. ga undersöka grundorsaken lill delta onda, för alt kunna återfå den frisk; då della icke har skedt, och jag således icke kan gilla Utskottets betänkande i det skick, det blifvit uppstäldt, om än det grundlagsenlig! hade tillkommit, anser jag mig pligtig i denna min reservation i korthet nämna några ord, som torde förtjena uppmärksamhet.
Bilaga till Mem. N:o 24. 377 3 8- Under de förutsatte wilkor, att wld prösningen af en skrift eller answaret för den samina Domaren alltid, i fall, som twetydiga synas, skall heldre fria än fälla och, der fragan är om ämnets mera än om uttryckens Lagstridighet, heldre fästa fin uppmärksamhet pä skriftens klara äfystning än pa utföringssättet, alltid utan rättighet att, i hwilket fall som helst, draga obestämda slntföljder af uttrycken, skola såsom missbruk af Tryckfriheten anses: 1:o Hädelse emot Gud, hwarmed bör förstas ett, genom sjelfiva uttryckets gröfwa och affkywärda lydelse, rysligt smädande af det Högsta Wäsendet; brottet skall umgällas såsom i 1 Cap. l 8 Mistgernings-Balken, Allmänna Lagen, stadgadt är, och skriften eonfisqueras. 2:o Allwarlig och klart uttryckt förnekelse af en Gud och ett lif efter detta, eller af den rena Evangeliska Lärans sanning. Brottet skall umgällas med 100 R:drs böter och skriften eonfisqueras. 3:o Öfwerlagdt och klart uttryckt gäckeri af den Allmänna Gudstjensten, Guds ord och Sacranienten. Förbrytelsen skall umgällas med 100 R:drs böter och skriften eonfisqueras. 4:o Allt slags lastligt yttrande om den Regerande Konungens höga Person eller gerningar eller Dest Genial Drottningen eller Rikets bestämde Thronfölfare. Brottet skall straffas enligt Mistgernings-Balkens 5 Cap. 1 § och skriften confisqueras. 5:o Smädliga uttryck emot någon bland de öfriga Personer af det regerande Konungahuset, hwilka Kongl, eller Furstelig »värdighet inom Riket åtnjuta. Brottet skall straffas ined 100 R:drs böter och skriften consisqueras. 378 Expeditioner till Riks-Ständen. 6:0 Smädliga uttryck om Riksens Ständer eller någon af deras fördelningar.
DIREKTÖR BRUHN. ifrån mig. Apropos är ni engagerad? Det törs jag inte säga er nu. Då springer ni att jag är trött. Naturligtvis! (Med ett leende.) Men det kan ju hända DIREKTÖR BRUHN. rätt. Och man kan inte begära det af dem en så kolossal uppoffring! Åh, det lär inte hjälpa, om jag känner era beundrare SAIMA. Uppoffring jo jag tackar! Ja ni får väl se! RÖNNE ling, som under synbar ansträngning häller på att svälja sista stycket af apelsinen). Hvad står på med dig? Du ser ut! SÖRLING (från fonden; till Sör (generad). Hur så? RÖNNE. är. (Går förbi honom.) Som en hängd! Men jag vet ju hur ohängd du SÖRLING. i fonden). Hm det var bara (sätter assietten och går ut RÖNNE. Nu står jag till din tjänst, Majsa lilla! SAIMA Bruhn). (småleende till direktör så artigt! Jag tackar allra, allra 'mjukast! Där hör ni! (Till Rönne med en djup nigning.) Åh, (öfverlägset). Godt! Ödmjukhet är ungdomens skönaste prydnad. DIREKTÖR BRUHN. Då är du oanständigt illa prydd för att vara på bal. RÖNNE. komplimang för dig? Det är ett osvikligt kännetecken. Hon har en graderad skala för sina nigningar. Hon är jag ut hur pass förmögen den är, som hon hälsar på. SAIMA Säg inte det. Har Saima nånsin gjort en sådan min termometer. På vinkeln af hennes knäveck räknar (sötsurt). Hvad det är roligt att ha en bror, som är så kvick! DIREKTÖR BRUHN. ning för Rönne.) Jag gratulerar dig! Ja och så förmögen! (Med en lätt ironisk bug RÖNNE. är min rikedom blott ideel: goda ideer, stora kunska Hvad då till? Det är väl ingen nyhet. Visserligen per min blygsamhet förbjuder mig att räkna upp mera! Och hittills har hon icke förmått uppskatta den fullt. och som hon själf är en fattig flicka äfven i detta afseende...
Ständer måtte för sin del besluta en sådan ändring i Handels-ordningen den 22 December 1846, att, utan afseende på afstånd från stad eller köping, öppen salubod må å landet kunna få anläggas; 6:o af Olof Lagergren från Gotlands län (motionen Nio 505 i 4:de serien), som föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Allmänna Besvärsoell Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. 3 undanrödjande af förbudet för landthandlande att i öppen salubod på landet handla med en del till införsel lofgifna varor; 7:o af Johannes Svensson från Skaraborgs län (motionen N:o 224 i 4:de serien), med hemställan, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om den ändring i Handels-ordningen, att öppen salubod å landet må, under i öfrigt stadgade förbehåll, kunna få anläggas på minst en mils afstånd från närmaste stad eller köping, äfvensom vid jernvägsstation, der öppen salubod pröfvas vara behöflig, utan afseende på närmare eller fjermare belägenhet från stad eller köping; Kongl.
Län år 181 r, en så beskaffad klagan kunde afhjelpas utan minskning i knektehållets numeraire; så har E. K. M. uti Dess, till Rikets Ständer den 18 Januarii innevarande år rörande omförmälde ämnen, aflåtne Nådiga Proposition hufvudsakligen i Nåder upplyst och yttrat; att, enligt Roterings-Verken , circa 265 Capellans-boställen blifvit hos Rolerings-Comiteerne anmälde såsom med ordinarie rotering ännu besvärade, och att, från 23g af dem, roteringen, jemlikt Kongl. Brefvet den g November 1826, blifvit, utan afseende å boställenas hemmantal, af Coraiterade förslagsvis flyttade på åtskillige oroterade hemman, dervid likväl roteringen från 54 boställen transporterats på sådane hem - 352 Expeditions-Utskottets Förslag lill urul Skrivelse N-0 1§3. man, som, af ålder deltagande i ständig rotering för mindre hemmantal, än jordeböckerne utvisa, af Comiterade ansetts vara förvissa mindre delar oroterade; hvaremot för vid pass 26 Capellans-boställen tjenlige hemman för roterings-flyttningen saknats; att den sålunda föreslagna roterings-flytlning blifvit af E. K. M. i Nåder gillad och fastställd, utom dels för några* få boställen, för hvilka flyttningen, såsom öfverklagad, berodde på E. K. M;s ytterligare Nådiga pröfning, dels ock för de boställen, som fått roteringen flyttad på redan af ålder till fullo roterade hemman, hvilka E. K.
Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets förevarande Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefvtnoch LandtMarskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, ja öfverröstat nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 2 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 268 Den 5 September e, m> Fredagen den 5 September. Plenum klockan half till 6 eftermiddagen. Öppnades Herrsr Bänkmäns Lista till val af 7 Electorer efter Grefve Piper, Carl Claes; Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm; Friherre Tersmeden, Fullm. Herr Tersme-’ den, Pehr Reinhold; Herr Gethe, Adolph Sebastian; Herr Gyllenhaal, Lars Herman; Herr Carleson, Carl Fredric, samt Herr Burenstam, Fredric; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 133. Grefve Snoilsky, Nils; N:o 1. Friherre Oxenstjerna af Eka, Sven ; N:o 1038. Herr Bogeman, Fullm. Herr Grundelstjerna, Axel Wilhelm; N:o ii 12. Herr Lagerberg, Fullm. Herr Herr Printzenskjöld, Carl; N:o 1599. Herr Ehrenlund, Fullm. Herr Herr Stockenström, Salomon; N:o 1722. Herr von Wulfschmidt, Fullm. Elgenstjerna, Wilhelm; och N:o 2067.
Angående uteslutningen af de uti Ammiralskapsbalken och största delen af Skeppmätabalken innefattade föreskrifter torde böra bemärkas, att den förra balken var nödvändig vid den tid lagen stiftades, men var det icke mer redan vid början af innevarande sekel, ehuru den icke uttryckligen blifvit upphäfven. Redan den 16 November 1652 utfärdades ett Kongl. Plakat, hvarigenom stadgades, att handelsfartyg borde vara »värnbara», och uti den 15 år derefter utgifna lagen intogs den nvssberörda balken derom i åtta särskilda kapitel. Det hufvudsakligaste innehållet af dessa är: att svenskt skepp ej egde tillstädja »att eli främmande lägger ty ombord, under hvad sken det vara md, antingen för att bese dess sjöbref eller varor, eller tala med någon derpå, utan sådant af Kongl. Maj.t med någon annan Konung eller Stal genom visse fördrag samtyckt och förafskedat voro.» »Bjöde ock något främmande skepp alt tränga igenom med våld, sätte sig då (skepparen) med ali makt deremot;» att »om någre svenske skepp voro tillhopa i en hamn ineller utrikes och blefoo tillika tädan segelfärdige, voro de då skyldige att göra följe och Ammiralskap tillhopa sä länge de kunde och deras resa räckte och hjelpa hvarannan i ali den fara, som dem möta kunde» —hvarefter komma föreskrifter: om sättet huru »Ammiralskap» skall slutas, deribland må nämnas: att »de största och värdebaraste skeppen tillika med deras skeppare »föreställde Ammiraler, vice Ammiralen och Majorer för de andre, hvilka dem följa och lydno stånda skulle»; att de kallades »värdbare skep» som förde fjorton stycken och deröfver af jern eller metall, samt vidare om »värdering af skeppen» i och för berörda ändamål; om »elds förande»; om »deras straff, som intet göra eller ock öfvergifva gjordt Ammiralskap»; »om skada, som under Ammiralskapet sker», och slutligen »om priser och dess delning».
För min del hade jag visserligen önskat, att ofvannämnde 500,000 R:dr framgent årligen fatt inbetalas, ty då hade det varit möjligt, att bestrida anslagen till Canal-anläggningarne och dylikt, utan begagnande af Statsobligationer. Men då allmänna rösten högt påkallar minskning i Bevillningen och jag med Herr Tham instämmer deruti, att det icke är nyttigt, att bestrida de ordinarie StatsAnslagen genom lån, samt dessutom DVji 19 Julii /. frii iden minskning i contanta utgifter, som derigenom kunde berpdas, i alla fall ej Liefve betydlig; så har jag (rott, hvad jag äfven inom Utskott ten yttrat, att en minskning uti årliga afbetalningen af StatsVerkets skuld till Banken kunde tills vidare vidtagas. Riksens Sländers skyldighet står i alla fall fast att betala skulden, och den redbara^fondeu kan emedlertid, på det sätt föreslagit är, ökas. På dessa skäl tillstyrker jag bifall af Betänkandet. Herr von Becker, Carl Johan: Jemte det jag till alla delar förenar mig med hvad Herr Tham så väl anfört, får jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att Utskotten, till grund för deras Betänkande, lagt Riksens Ständers fortfarande skyldighet att honorera Statens skuld till Banken; hvadan någon rubbning icke sker i den princip, att Rikets gäld till Banken .verkligen är skuld, som måste betalas. Jag tror således ej, på sätt Friherre Cederström aufört, alt förtroendet till Riksens Ständers Beslut skulle minskas genom antagandet af Utskottens Betänkande; ty då man erkänner sin betalningsskyldighet, kan man väl icke rimmeligen sägas undandraga sig densamma, för det man uti närvarande ögonblick icke är i stånd att göra af-t betalning till så stort belopp, som förra Ständer lioppats. Då vi nu äro stadde i största förlägenhet, huru Bevillningen skall kunna uppbringas till den summa StatsVerkets behof fordrar, synes det steg, Utskotten föreslagit, vara af nödvändigheten högt påkalladt, och man torde erinra sig och taga i öfvervägande den allmänna röst, som vid gi6 Den ig Tutti f. m.
Man lärer derföre ej kunna i den omständigheten att det lindrigare frihets-straffet verkställes i enrum endast kunna se en förmån, utan torde denna omständighet äfven i detta fall böra antagas såsom en skärpning af det egentliga straffet eller förlusten af friheten. Men vid sådant förhållande synes man svårligen kunna förneka sanningen i de framställda anmärkningarne. Frihets-straffets svårighet beror dels af den stränghet, hvarmed det verkställes, dels ock, i synnerhet hvad ensamhets-fängelset angår, hufvudsakligen af långvarigheten. Sjelfva naturen af cell-fängelset, der samma cell måste begagnas till förvarande af så väl straff-arbetssom fängelse-fången, utgör ett hinder för någon så väsendtlig lindring i behandlingen af den sednare, att afdrag i fängelse-tiden för honom mindre än för den förre bör ega rum. Väl torde i viss mån mildring kunna beredas någon fängelse-fånge genom arbets-biträde inom fängelset; men med iakttagande af principen om fångarnes afskiljande frän hvarandra, hvilken, i det Nådiga Förslaget tydligen uttryckt, minst kan eftergifvas i fråga om fängelse-fångar, hvilka måste anses icke vara moraliskt förderlvade och således böra vaktas för fängelsets smitta, torde omförmälda slag af lindring i bestraffning, åtminstone då flera fångar på en gång inspärras i samma fängelse, icke blifva möjlig. Och den blir alltid tillfällig eller beroende på styresmannens godtycke. I allt fall måste någon mera stränghet inläggas i behandlingen af fångar, som undergå straff, enär de eljest förblandas med ransaknings-fångar, emot hvilka staten ej eger utöfva vidare tvång, än som erfordras för att hindra deras afvikande. 4 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 48. Men om man än antager att betydliga lindringar i behandlingen af fängelsefångar kunna göras, torde det böra medgifvas alt i fråga om ensamhets-längelset, ett med mera mildhet verkstäldt straff genom dess långvarighet blir motsvarande ett kortare, men till verkställigheten strängare. Plågan af en längre förlust af friheten uppväger då plågan af stränghet i behandling, och straffen blifva i sjelfva verket enahanda.