Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade sig nu hafva funnit Ja öfvervägande. Uplästes till justering och godkändes följande voteringspropos.: Den som anser att de emot StatsUtsk:s Alem. N:o 169 gjorde anmärkn:r föranleda till dess återremitterande, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår B. o. Ad. ofvannämnde Mern. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 45. Nej — 34. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 4 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munch. Torsdagen den 3 Deeniber 1857. Plenum kl. 6 e. m. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, fortfor att i Hr Gr. o. Landtnäs ställe, föra ordet. Justerades ett prot.-utdrag för förmidd:s plenum samt pleniprot. för den 26 sisth Sept. Uplästes ett af Hr Blomstedt, Carl Reinhold, inlemnadt så lydande Mern.: Hos Höglofl. St:t anhåller jag, att, med bibehållande af min Riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats som ledamot af Höglofl. BankoUtsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter llrr Elektorer af Hr Frih. och Ordkden anmodades att utse en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Blomstedt. D e n 3 December e. m. 73 Föredrogs ånyo LagUtslcs den 25 och 28 sist!. Nov. på bordet lagda Utlåt, i anledn. af gjorda anmärkmr emot Utslcs Betänk. N:o 40, öfver dels K. M:s Nåd. Propos. med förslag till Författning, ang:de ansvar för förfalskning och bedrägeri, dels ock enskilda motioner i enahanda syftning. Gr. Sparre, Erik: Vid föredragningen af LagUtslcs Betänk.
Och det står jag vid. Brita Stina. Men jag säger, att det är en evig osanning. Förr vill jag dö på fläcken och måtte det vara mitt sista ord, om jag nå’nsin har tagit så mycket som ett kvarter mjölk utaf erat. Lars Anders. Du har alltid varit oppkäftig, pojke. Men akta du dig, så inte jag ta’r och knäpper högfärden ur dig en vacker dag. Karl Johan (skrattar). Lars Anders. Skrattar du? Karl Johan (trär händerna i byxfickorna). Ja, jag gör det. Men vänta I, till dess att far min ta’r undantag. Då kanske I får mig att nappas med. Och det blir värre! (Går och sysslar med milan, försvinner långsamt i kulissen.) Fjärde scenen. LARS ANDERS. BRITA STINA. Lars Anders. En så’n satans pojke. Hvad skulle du bråka me’n för? Brita Stina. Var det jag? Kan du säga, att det var jag? Det var ju du, som ville flyga på’n. Lars Anders. Ja, men det var du, som börja. Jag tål inte te bli arg nu längre. Jag får ondt af’et. Brita Stina. När jag tänker på den där kalfven – som egentligen är vår – Lars Anders. Tjufmjölka, sa’ han! Brita Stina. Hör du, Lars Anders! Hur många kalfvar är det då egentligen, som de har fått efter våran tjur under de här årena? Lars Anders. Låt mig se – det är väl minst tio stycken. Brita Stina. Tio? Säg tjugu. Lars Anders. Femton teminstingen. Brita Stina. Och så bråkar han, för att jag mjölkar en ko allt emellan. Lars Anders. Jag undrar just, hur många kannor mjölk det går åt för att betala en kalf. Brita Stina. Jag säger detsamma. Lars Anders. Det är väl minst hundra kannor. Brita Stina. Då har vi mycket ogjordt Lars Anders. Nu går vi. Och hittar jag några af Jan Anders’ kor i kväll, så är det jag, som mjölkar dem. Rätt ska vara rätt, hur de vänder’t. Lars Anders. Ta’ mig fan, är det inte sant. (Ut till höger.) Femte scenen. LENA. KARL JOHAN. Lena
St. i afseende på låns återbetalning vid de 2:ne föregide Riksdagarne beslutat, men om jag äfven icke bedömer saken från denna synpunkt, så förekomma likväl, såsom Hr Bildt yttrat, så många andra skäl Den 28 Juni. 463 för bibehållandet af denna ponkt, att, äfven från den sidan betraktadt, densamma icke bör undergå någon förändring. På sätt Hr Bildt erinrat, är det icke endast låntagarens fördel man skall afse, ty långifvarne ega väl också några anspråk. När Staten biträder kommunerne, hvilka egentligen icke äro annat än enskilde, med låne-understöd, så sker det derföre, all kommunen, som egentligen sjelf är pligtig att bekosta företaget och dertill anskaffa nödige medel, icke mägtar att göra det, ty de lån som af dem på enskilda händer skola anskaffas, blifva så betungande, att företaget ofta derföre måste inställas. Staten som insett detta, har i följd deraf ansett sig ega en moralisk pligt, att mellankomma med låne-understöd, dock icke så tillsägandes för ingenting eller på så förmånliga vilkor, att den enskilde skulle upmuntras att ouphörligen anlita Slaten om understöd. Staten har ansett sig böra anställa en jemförelse mellan de vilkor, på hvilka Slaten och den enskilde kan försträcka penningar, och Slaten har dervid ansett sig kunna lemna låne-understöd, på vida lindrigare och förmånligare återbetalnings-vilkor, än som enskilde kunna lemna. Det är ett fullkomligt misstag af Gr. Posse, att det återbelalnings-sätt, som i 14:de punkten, blifvit föreslaget, i öfverensstämmelse med hvad förut varit stadgadt, skulle vara så betungande, att man på billigare vilkor kunde erhålla penningar hos mäklare, ty, om Gr:n läser punkten i sin helhet, skall han finna, att räntan på de lån, som från Statens sida beviljas, utgör endast 4 proc., och således är vida lägre, än hvartill han på enskilde händer kan få uplåna penningar. De öfriga 2 proc. utgöra amortering på kapitalel, och äfven häruti ligger en betydlig förmån framför lån, uptagne hos enskilde personer.
Der saknades till och med icke hvad man nu kallar ”tendens-romaner”, och det af flerahanda slag; alltifrån Barclaji vidtberömda Argenis63. Det mesta åter, som vi efter Spegels angifning uppräknat, är – verklig Poesi! Visserligen dock icke allt. Spegels målning, som visar, att mot sjuttonde århundradets slut redan den Fransyska vitterheten började med stora steg nalkas till sin instundande allmakt, visar dessutom, huru, vid de ”goda mönstrens” sida, äfven åtskilliga mindre goda broderligen uppställdes och – såsom det tyckes – med lika förtjusning beundrades. Förklare hvem som det mäktar, huru ett onekligt sinne för Poesi kunde, jemväl hos de förnämste af Sveriges Litteratörer, vara behäftadt med så mycken brist på omdöme; nämligen äfven på det omdöme, som innehålles i blotta poetiska känslan såsom sådan! Huru man kunde, liksom just Spegel vid sina digra rimverk öfver Skapelsen och Paradiset, känna Milton och imitera Bartas: – detta, och annat dylikt, är för betraktaren af den Carolinska tidsålderns vittra bildning det gåtolika. Efter det nu sagda om Skalderne från denna tid, kan mången hålla för en vågsats, att svenska vitterheten och konsten befinna sig hos dem i något slags framskridande. Icke dessmindre skall det följande ådagalägga ett sådant. Det är, hos några, en stigande upptining af lyrisk innerlighet och förhöjning af känsloton, en sorgfälligare laggrannhet och smidighet så i versen, som i språket; en bådas förljufning genom en rikare musikalisk behandling; öfverhufvud en större ansats af, hvad man sedan allmänligen betecknade med ordet ”smak”. De utmärktaste hithörande äro Columbus, Lagerlöf, de ända in i den Dalinska tidsåldern lefvande och verkande Grefvarne Gyllenborg, samt – i visst afseende – Spegel. Denna grupp skulle man kunna kalla den egentliga Stjernhjelmska skolan; den älskar framförallt, att göra sin poesi till värdig tolk för en from och vis lefnadsåsigt.
Då nämligen Julius IÏ i förening med Spanien, samt understödd af Venedig, England och Schweiz hade stiftat den s. k. heliga ligan, som var ’ riktad särskildt mot Frankrike, utrustade det sistnämda landets konung, Ludvig XII, en expedition afsedd att i Norden värfva % sändebud till ett kyrkomöte i Pisa, der ett krafr tigt uttalande mot påfven borde göras. Dessa planer voro för påfven välbekanta och i oktober 1511 hade han afsatt och bannlyst fyra kardinaler (af Santa Groce, S. Malor Cosenza och Bayeux), hvilka ansågos som planernas egentliga fostrare. De bannlysta togo sin tillflykt till Blois och uppeldade Ludvig XII att låta den nämda beskickningen afgå. I spetsen för densamma stäldes doktor Pierre Cordier,. hvilken författat den reseberättelse, som nu i 370 år hvilat outgifven och som vi afskrifvit i biblioteket i Besançon. Med ett väl beridet följe begaf sig doktor Gordier i början af december månad 1511 i väg från Blois, der de ofvannämda affälliga kardinalerna då höllo franske konungen sällskap och önskade Gordier lycka på resan. Kosan styrdes, såsom man ofta gör ännu i dag på fard från Frankrike till England eller Skotland, till den normandiska hamnstaden Dieppe, men att komma vidare derifrån, hade sig icke så lätt som nuförtiden. De i fråga varande resande fingo i fyra dagar vänta på den gynnande vind, om hvilken de flitigt anropade allmakten, som först efter nämda tids förlopp lät beveka sig af deras böner, så att de vid en strålande mor-gonrodnad kunde stiga ombord (“ tandem supplicibus vocis divinitus implorato auxilio, aurora ferme tune radiante mare conscendimus “).
Utan att vilja ingå i vederläggning af de anmärkmr, som emot Ulskms betänk, blifvit gjorda, får jag endast fästa uppmärksamheten derpå, att om betänk. återremitteras, så kommer det troligen tillbaka, om sådant före riksdagens slut medhinues, i samma skick det nu befinnes, enär två Ständ bifallit betänk, och Utsk. således troligen kommer att vidblifva sitt deri gjorda tillstyrkande. De som önska att något mätte vinnas i denna sak, skulle således genom en återremiss måhända äfventya, alt man förlorar allt, antingen derigenom att frågan icke hinner före riksdagens slut komma under slutlig pröfning och afgörande, eller derigenom att, om betänk, hinner från Ulskm återkomma och frågan sedan blir föremål för votering i förstärkt Utsk-, den der kan förfalla. Jag vågar derföre hemställa, om det icke vore bättre att Ulskms betänk, biföllcs sådant det är. Hr Åkerman, Fredr.: Jag erkänner riktigheten af den ide', att när vittnen tillkallas i gröfre brottmål, de böra hafva ersättning af Slaten, ifall icke den tilltalade, om lian fälles, förmår att ersättningen utbetala, men förenar mig med dem, som begärt återremiss, pä det att redaetionen af stadgandet må erhålla nödtorftig förbättring. Härvid bör tillses, att om åklagaren anses böra i något fall betala ersättningen, denna må ådömmas på ett sätt, att det icke verkar menligt på hans nit alt åtala brott; ty om åklagare utsättas för möjligheten göra pekuniära förluster i följd af deras tjenstenit, sä fruktar jag att man skall finna dem ännu mera passiva än man nu ofta nog har anleda, alt klaga öfver. Hr von Hartmansdorff: Jas anhåller att få inslämma med Frihme Cederström och Palmstjerna derutinnan, att R. o. Ad. måtte bifalla den sednare punkten rör:de anslaget, samt endast återremittera den förra. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad., såsom Frih. Stjernstedt föreslagit, behagade bifalla förevar, betänk, utan förändring.
IV.-o 3 till rättelse för sistnämnda Fonders och Cassors framtida förvaltning, utfärda Instructioner eller Reglementen, grundade på livad, efter hvarje sådan Fonds eller Cassas serskilda beskaffenhet, enligt nu gällande föreskrifter, hittills varit iakttaget. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman. Förslag till förnyad Instruction för Rikets Ständers Revisorerj i afseende på deras befattning med Stats-Ferhets granskningj öjverlcmnadt till Rikets Ständer j jemte Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den 22 Januarii 182g. Som, enligt RegeringsFormens 58 §. och 3o §. af Riksdags-Ordningen, StatsVerkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter, fordringar och skul - 4 Bit. till K. M Nådiga Skrifv. N.o 4$. der, vid hvarje Riksdag uppvisas för det Stats-TJtskott Rikets Ständer utvälja, äfvensom redovisning på lika sätt eger rum för medel, som genom Tractater med främmande Magter kunna hafva Riket tillflutit, samt 68 §. af Riksdags-Ordningen förmår, att Rikets Ständer skola vid hvarje Riksdag förordna om Revisorer, för att emellan Riksdagarna öfverse och granska Stats-Verkets tillstånd, styrelse och förvaltning; alltså skall det åligga Rikets Ständers Revisorer, att, vid verkställigheten af detta uppdrag, ställa sig följande Instruetion lill efterrättelse; I. ART. Allmänna Föreskrifter. §. i. För alla medel, af hvad beskaffenhet som helst, ordinarie eller extra-ordinarie, som genom allmänna bidrag tillkommit, eller genom Tractater med främmande Malter Riket tillflutit, aflägges räkenskap utaf vederbörande, på hvilka sådant beror, inom föreskrifna tider och vid det ansvar, Författningarna för underlåtenhet deraf stadga. Bil. till K. M. .rädiga Skrif». N.o 45. 5 §. i.
Malmö hospitalen löneförhöjning af 3oo r:dr årligen, alt räknas från och med berörde års början; å hvilka förhållanden Revisorerne, utan att ingå i pröfning, huruvida ifrågavarande disposilioner varit af behofvet föranledde eller ej, funnit sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, enär några Kongl, bref, till stöd för nämnde beslutade nya utgifter af allmänna hospitalsoch barnhusfondens medel, icke blifvit räkenskaperna bifogade. Ehuruväl, efter Utskottets tanka, Seraphimer-ordensgiilet genom anvisandet af omförmälda årliga anslags-beiopp icke kan anses hafva öfverträdt den, enligt 18 § af Kongl. Instruktionen för detta embetsverk af den 28 April 1791, Gillet medgifne dispositionsrätt öfver hospitalsoch barnhusfondens medel, hvadan skäl till anmärkning i sådant hänseende icke torde vara för handen; likväl och då, vid det förhållande, alt berörde fond af allmänna medel uppbär årliga bidrag, ofvannämnde vidsträckta dispositionsrätt ingalunda synes lämplig, eller af omständigheterna påkallad, har Utskottet trott sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det läcktes Kongl. Maj:t i nåder vidtaga sådana förfoganden, till följd hvaraf det ieke vidare må tillkomma Seraphimer-er - Bih. lill R. SI. Frel. 1947 och 18*8. * Sami. i Afd. 9 Haft. 3 10 Stals-Ulsliotlets Utlåtande, N:o 30. dens-gillet att, utan Kongl. Maj:ts nådiga sanktion, till efterrättelse fastställa nja aflonings-stater. Kongl, och lie\tfel diska Stipcndufonden. § >4- (Rev. Ber. pag. 235.
Tillfrågad, om hon ej hade några barn, svarade hon, att hon väl haft, men alt de voro döda och det tackade hon Gud för, ty nu kunde de ej göra henne sorg. Att de kunnat utgöra hennes glädje, tycktes hon ej tänka på, ej heller att de båda gamla ej skulle stått så ensamma och hjälplösa i sitt lifs afton, om de varit omgifna af barn och kanske barnbarn. Det är j u bäst att kunna vara nöjd med sin lott, men nog är gummans uppfattning något ovanlig. Hon berättade äfven, att de betalade 15 kr. i arrende för platsen. » Det kan tyckas litet nu, sade gumman », men det var ej litet, när vi togo emot platsen. Det är också det enda, vi betala nu, vi äro utstrukna ur mantalslängden nu, se ' n vi äro så gamla. » Det anses dock ej i trakten, att de äro så utan, som de låta påskina, kansjte hittas där en gång några gömda slantar. Och nu vilja vi ej längre taga läsarens uppnppmärksamhet i anspråk, utan säga farväl ät vår lilla gumma, som säkert är tacksam för be söket. Ii U R NOTISBOKEN. Lyckönskningsadressen till kronprinsessan af Danmark, som återfinnes å annat ställe i detta nummer, torde noga observeras. Äfvenså anteckningslistan. * Drottningen har för afsigt att samtidigt med konungens afresa från Helsingborg begifva sig till Tullgarn, hvarest H. M; t ämnar uppehålla sig några * T7&lt; Dog på 60-talet. „X, „ _ KYtra. MIL TUR * - » « « M 207 dagar för att sedermera efter en eller annan dags vistelse å Ulriksdal afresa till Norge. En * • Kronprinsens stipendium, stiftadt af konungen att för mogenhetsexamen utdelas åt lärjunge vid Karlstads högre allmänna läroverk samt utgörande räntan å donerade 4,000 kr., har, enligt N. V. T., denna gång, uppå framställning af biskop Rundgren, blifvit af konungen tilldeladt fröken Anna Grell, som vid mogenhetsexamen därstädes den 12 dennes erhållit mogenhetsbetyget » med beröm godkänd ». moder.
- Desdemonas parti har öfvertagits af fröken Moras, som i detsamma fullt motsvarar de förhoppningar, man trott sig kunna hysa om henne på grund af hennes föregående debutroller. Det ljufva och innerliga i rollen kommer väl till sin rätt, och stämman klingar frisk och behaglig, om ock tonen må- hända stundom förefaller något pressad. Detta torde dock lätt kunna bortarbetas. — Öfriga rollinnehavare fylla godt sina platser, och operan går som sagdt i sin helhet förträffligt samt torde komma att hålla sig länge uppe. Femte sy mfonikonserten gafs i lördags inför från golf till tak fullsatt salong. Programmet var också ett af de intressantaste. Brahms symfoni n:r 4, e-moll, inledde konserten. Den utfördes nu för första gången härstädes och mottogs med bifall, om ock ej synnerligen entusiastiskt. Må- hända är denna symfoni delvis nog djuptänkt och svårtydd för att kunna fattas af alla, åtminstone vid ett första uppförande. Den andra satsen, det vackra andantet slog bäst an och erhöll också det bästa utförandet. Symfonien torde vid ett förnyadt uppförande lättare uppfattas och senteras. Programmets slutoch hufvudnummer utgjordes af Beethovens symfoni n:r 8, f-dur. Att denna skulle framkalla ett så mycket liftigare bifall var naturligt, och efter andra satsen, scherzot, blef bifallet så lifligt, att satsen måste omtagas. Denna symfoni utfördes ock på ett synnerligen delikat och förtjänstfullt sätt. De två melodierna för stråkorkester af Grieg — » Hjärtesår » och » Våren » — förfelade ej att göra ett varmt och innerligt intryck och skulle nog gärna hörts om igen. Den praktfulla och af orkester-effekter mättade sorgmarschen ur Wagner » Götterdämmerung » har här spelats flere gånger förut. Den förfelar aldrig att göra detta djupa och gripande intryck, som både skakar och väcker beundran. I dag fredag gifves » Leonora.-, i morgon lördag åter symfonikonsert med biträde af hr Salomon Smith samt på söndag » Trollflöjten ». K. Dramatiska teatern var i måndags åter färdig med ett nytt program: » Pater noster », dram på vers i 1 akt af Francois Coppée, öfvers.
Denna § är i öfrigt temligen lika med den i 1826 års förslag, utom i hvad rörer den der föreslagna runda tunnan till mätning om skeppsbord, hvilken vi, af de i Friherre Berzelii ofvanomförmälda promemoria vid 1838 års förslag anförda skäl, icke ansett böra upptagas. Vi hafva, på de af Kongl. Akademien uti 1834 års underdåniga betänkande anförda skäl, icke ansett oss kunna föreslå det i 1826 års förslag upptagna 6 kubikfots riiålkärlet, ej heller det om 25 kubiktum. I likhet med hvad Kongl Akademien då föreslagit hafva äfven vi ansett kannmåttet böra vara koniskt. Deremot hålla vi före, att införandet af den exceptionella serien 50, 25 och 10 kubiktum kunde lätt leda till misstag, då man i öfrigt antagit systemet 50, 30, 20 och 10. Till följd af de i afseende å verkställigheten af denria riådiga stadga fö - Kongl. Xtay.st Xdd. Proposition, V:o C>2. 29 konseqvens i geometriskt, i afseende å matten, och åsamkar sig behofvet af en stor mängd namn, som af flera skäl svårligen skulle lyckas att införa. Då Fransyska Meter-systemet infördes voro visserligen längdmåttets indelningar efter tiotal, — deraf dock måtten mellan kilometern (1000 meter) och metern aldrig lära begagnas, — men ytmåttet indeltes efter 100:tal och rymdmåttet efter 1000:tal, ehuru man derjemte införde 2:ne rymdmåtts-serier, gående efter tiotal. Yigterna inrättades likaså efter tiotal, ehuru ej alla begagnas, och fastän mynt äfven är inrättadt efter tiotal, så begagnas blott Francs och Centimer. Med ett ord, man har rättat sig efter beqvämligheten vid begagnandet. Beträffande benämningarne i afseende å 1) Längdmåtten, så hafva vi inskränkt oss att föreslå en enda ny benämning, nämligen å 100-fots måttet. Vi hafva föreslagit namnet
i Det är dessa toner, som trollat fram scenförändringen, och i verkligheten komma de från någon af de aflägsna grannvåningarna och ej från den tyska villa jag ser under mina halfslutna ögonlock. Alla dessa bilder, som glida dämpade fram, gå i moll, men skänka en sådan förunderlig ro. Det är nå- got famlande i den spelande handen, men så mycket fin känsla däri. Nu följer ett enkelt, men väl funnit preludium, och » miserere » ur » Il trovatore » söker sig fram. Hur stilla och utan all passion! Jag måste le, men känner mig rörd, utan att veta hvarför. Tonerna draga sig till sist långt bort i fjärran och förklinga, medan min lampa slocknar. Men midt under dagens jäktande id, då ett ögonblicks tystnad råder, träffas stundom mitt öra af dessa milda toner, som hviska: » resignation ». Men hvarför äro då alla så ifriga att blifva telegrafister? Medgifvas må, att sysselsättningen i början är intressant, dock i längden enformig. Och ur ekonomisk synpunkt kan det ej vara eftersträfvansvärdt, hvarför en fattig flicka aldrig borde välja den banan. Visserligen är kursen afgiftsfri, men uppehället i Stockholm kostar ju ganska mycket. Aflöningen som e. o. telegrafist oeh telefonist är de första åren 60 kr. pr månad. Detta räcker ju godt till, om hon får förordnande på en telegrafstation på landet eller i mindre stad, men i de större städerna, särskildt i hufvudstaden, går nästan allt åt till inackordering, om hon skall bo i en hygglig familj. Hvad blir då öfver till kläder e t c! Vanligen räcker förordnandet på sin höjd ett par månader. Har hon då icke ett hem eller vänner att återvända till, försöker hon En dag säger vår tjänstflicka: » Nu blir våningen en trappa upp ledig, för nu skall den blinda friherrinnan resa till Italien. » » Den blinda friherrinnan? » » Ja, hon som alltid spelte piano vet jag, och hon som • • — » Jag affärdade hastigt tjänstflickan i något ärende, ty jag hade hört just så mycket, som jag på den vägen ville veta om den musicerande. Nu förstod jag fullt innebörden af dessa blida toner.
En söndag infunno vi oss, hela familjen, i aftonsången för att böra komminister Dahlr gren, hvilken min far rekommenderat till vår synnerliga uppmärksamhet. » Det är en kvick karl, skall jag säga, » försäkrade min far, » är riksdagsman och fullmäktig i riksgäldskontoret. » Hvad fingo vi se? En lång, mager man med röd näsa i det ovanligt fula ansiktet. Hvad fingo vi höra? En med låg och hackande röst framförd predikan af allra torraste innehåll. Jag vill visst icke lita på mitt barnsliga intryck, men så mycket mera på min mors omdöme i sådana fall, och det utföll ingalunda till predikantens fördel. Jag frös mer än vanligt, hvilket vill säga icke så litet. » Ja, ja, han är kanske bättre i Bricoll, » medgaf min far, och aldrig mera gingo vi i kyrkan, då den skalden predikade, och det gjorde knappt någon annan heller. Om det var med högtidlig känsla jag trädde in i kyrkan vid hvarje gudstjänsts början, längtade jag dock alltid att komma ut igen, när kölden hunnit utföra sin verkan. Men det kunde hända, att min mor förde mig icke blott i högmässan, utan äfven i aftonsången. I ottesången kom jag däremot mycket sällan med undantag af julottan, hvilken aldrig försummades, och som heller aldrig förfelade sin verkan på barnasinnet. På söndagseftermiddagen voro vi icke sällan bortbjudna och hade då och då bjudning hemma. Fruarna drucko då några koppar kaffe hvar och en, vanligtvis » på bit » och från fatet, och herrarne togo gärna en » knorr » eller » uddevallare » eller » kask » eller allt hvad det hette, då de slogo brännvin i kaffet, hvilket sannolikt stegrade lifslusten och ökade sällskapsglädjen. Fruarna talade mest om tjänstfolket och uttryckte både harm och förvåning öfver de stegrade anspråken. Fordran på trettio riksdaler riksgäld i årlig lon ansågs fräck af en piga. Fruarna kommo också öfver ens om, att tjänstfolket klädde sig allt för grannt. Detta och mycket annat, i synnerhet lifsmedelsprisens höjd, framkallade ihållande klagovisor och försäkranden om, att världen var bra mycket sämre än i den gamla, goda tiden.