Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om realisationen efter primaplan hade kunnat med skälig lätthet verkställas i hela dess vidd, d. v. s. att silfver funnes till utvexling emot de uti omlopp varande omkring trettio millioner sedlar, bade den varit af en nytta, som förmodligen för ofta blifvit omrörd för alt af mig nu vidare omnämnas. Dess väsendtiigaste torde vara sedlarnas ringa värde hos utländningen, sä länge deremot ej linnes valuta i silfver, och dervid yppande svårigheter vid handelsliqvider. Men denna olägenhet har ej inflytande på den inrikes rörelsen. Deremot, om nu, då ej en gång proportionen af 5 lill 8 är fylld, vexling skulle börja, skulle förmodligen oändliga rubbningar och stockning förefalla i handel och vandel i följd af det värde, som silfret erhölle i jemnförelse mot sedlarna. Enligt min åsigt vore således allrafördelakligast att vänta med vexling, tilldess ej allenast proportionen af 5 till 8 vore vunnen, utan tilldess hela det för realisationen behöfliga silfver funnes. Då skulle preglingen af myntet ske med tillräckliga underafdelningar, så alt tillräckligt mindre myntsorter förefttnnes för att svara emot ungefär alla de nu s. k. cassasedlar. Jag anser då ej heller böra strängt vidhållas realisationen efter 128 sk:r; den kunde höjas till vi - 328 Den 7 M * j. da öfver. Emedlertid skulle Bankens nu ägande silfverfond, om man ej ville lemna den orörd, kunna utlånas till dem, som åstundade, emot säkerhet och återbetalning till capital och ränta uti silfver, äfvensom utvexlas till den, som behagade, enligt för blifvande realisation fastställd cours, emot någon afgift. Derigenom skulle Hrr handlande blifva i tillfälle att göra affärer uti Svenskt hårdt mynt, och den inrikes rörelsen rönte äfven ej den olägenheten att blifva rubbad. Skulle dessa mina åsigter ej vinna bifall hos BancoUtsk. skulle jag dernäst för min del tillstyrka, att man åtminstone sökte ernå proportionen af 5 till 8, innan vexling börjades. Hr Rosenblad:
Detta är nemligen icke någon förklaring af grundlagen, ty pä samma sätt som grundlagen i andra fall har stadgadt om tillfällen af olika meningar om grundlagens rälta förstånd, dä det skiljes emellan Stånden och Talmännen genom Coust.Utsk., så är icke eller derigenom någon grundlagsförklaring lemnad, ty detta Const.UlsIcs skiljedom, om jag så får kalla det, är blott ett tillfälligt förhållande, hvilket icke hindrar någon blifvande Talman och Stånd alt pä anuat sätt anse grundlagens bud böra tolkas, likasom icke eller ett annat Const.Utsk. att döma annorlunda; men då jag anser att denna tydning af grundlagen icke bestämdt, icke efter grundlagens bokstaf, är grundlagsvidrig, så får jag likväl öppet förklara, att med den närmare forskning jag anställt i öfverläggningarne rörande grundlagens tillkomst, jag anser troligt, att om grundlagssliftarne hade tänkt sig detta läll då 73 § Riksd.- ordn. redigerades, sa hade de stadgat ett annat sätt för afgörande 550 Den 3 Oktober. af dylika skiljaktigheter emellan Stånden. Jag har här i handom det yttrande, som föranledde nuvarande redaktion af 73 §, då det första förslaget afgafs vid 1809 års riksdag af Const.Utsk., uti hvilket endast stod, alt det Ulsk., som hade beredt förslaget, skulle med förslag till jemkning till RiksSt:n inkomma. Då det sedermera gjordes anmärkning, alt utväg måste beredas alt komma till ett definitivt beslut, så yttrade advokalfiskalen Falkman i BorgareSt.: ”Då R. St. utan tvifvel någon gång komma att stanna i olika meningar, utan att dessa kunna jemkas hvarken efter denna eller någon annan §, så torde mig tillåtas föreslå det allmänna stadgande, att när Stånden slädnät två Stånd emot två och frågan är af den beskaffenhet alt den anses icke kunna förfalla, RiksStm då böra uppdraga decissionsrätten åt deputerade, hvilka etc.”
Cassorne belåna fastigheter såsom redan nämndt är till i och äfven §■ icke blott af taxeringsutan af verkeliga värdet; de antaga inteckningar efter Banken och fordra i allmänhet mindre formaliteter än denne, de utlemna penningarne i den ordning sökanderne ingifvit fullständiga handlingar; de fordra 6 proctts ränta, inbetald till hälften hvar 6:te månad; men uppsäga icke gerna lånen fastän räntan som oftast uteblifver halfva och hela år öfver förfallotiden. RiksgäldsContoirets nya lån skulle utgå endast till f af Taxeringsvärdet; och samma bevis erfordras som för Banco-lån, Penningar erhållas icke förr än tillgången blifvit fördelad mellan Länen, efter beloppet af deras inteckningar, ingen ägare af ointecknad egendom erhåller något förr än de tntecknade Betänkanden, N:o 382. xt först blifvit belånta, och samtelige lånen undfås endast i den molin de smärre utgått framför de större, det vill säga, efter den största möjliga tidsutdrägt. Endast 5 proc:t fordras i ränta, men derjemte 1 pnocU i afräkning å Capitalet, eller alltid 6 procjt af den ursprungliga lånesumman, att betalas en gång om året. Men om betalningen uteblifver i månad öfver förfalJotiden; så uppsäges ^ af det ursprungliga Capitalet; och om låntagaren 3:ne gånger beträdes med en dylik försummelse, infordras hela lånet. Då nu den, sorn. behöfver låna, vanligen gör det för alt hjelpa sig ur ögonblickets trångmål 5 så äro större beiåningsrätt, mindre formaliteter, säkrare och snarare tillgång å penningar, samt trygghet mot uppsägning för tillfälliga försummelser, mera väsendteliga, än motsattsen af allt detta, och skuldens försvinnande på 37 år, enär låntagaren i alla fall icke slipper med ringare’ årlig afbetalning än 6 proc;t af det ursprungliga Capitalet. Förlägna ägare af ointecknad egendom synas föl jagteligen icke heller hafva någon väsendtelig hjelp att vänta af desse lån, och de som icke behöfva, lära ännu mindre tillita dem.
Ledamöter med varma känslöf och grundelig erfarenhet upptalat nödvändigheten, nyttan och törmönen att hafva goda Läroanstalter samt den allmänna undervisningens biträde framför den Private, sjelf inskränkt för att kunna så lifligt och öfvertalande uttrycka mig i förevarande lika ämne, anhåller jag att allt sådant i minnet åter*5 föras, då nu frågan är om ett obetydligt blott för en gång och icke årligt bidrag till förbättrande och utvidgande af ett goukändt, af åtskillige Askersunds Stads Innevånare och deras annorstädes bosatte anförvandter stiftadt Läro-Institut, sorn Kongl. Maj't i Nåder tillåtit få kallas: Prints Oscars Elemeritaire-Schola. Utom det, att denna Kongl. Nåd och Läraren dervid tiliagde dubbla tjensteår den är sanetio-» nerad till lika beskaffenhet med andre Publiqve änskönt äldre inrättade, i synnerhet som den äfven leder till samma vigtiga ändamål, så hafva Skolans Stiftare redan förklarat uti till Kongl. Uppfostrings-Commitéen ställd skrift, det de iiro' beredvillige afsäga allt hvad egentligen ian gifva utseende af en privat Inrättning, samt till Stiftets Biskopp och Consistorium öfvérlämna hela Skole-Directionen och att Lärare tillsätta, så framt af Allmänna Medel Skolehus får inköpas, Afven förekommer härvid, att detta är den enda uppfostrings-anstalt där i Orten innes hvadan och då denne Ullik» runnit för** Stats-Vtskottets Bettini and etil troende genom den framgång undervisningen de-städes haft, ej mindre i sedlighet än i alla till hvad Stånd som hälst hörande kunskaper, densatnrna begagnas af mer och mindre aflägsne, att Skoie-atrymrnet icke tillåter alla deras emottagande, som det åstunda, och ännu mindre atf, efter hvad nu tilltänkt är fullkomna inrättningen med Gymnastiqve öfrtingar.
Direktions-ledamoten, numera aflidne Grosshandlaren Norman, vid fattandet af förenämnde beslut, redan varit mer än 2:ne månader förhindrad från deltagande uti Direktionens sammanträden, samt det, i frågor om låns lifgifvande i allmänhet och synnerligast till medlemmar af Borgerskapets synes vara af vigt för Direktionen att påräkna upplysningar af någon Bor - Banko-Utskottets Berättelse, N:o 14. 9 Borgare-ståndets ledamot, hade jemväl, enligt Utskottets åsigt, Fullmäktige, sedan deras uppmärksamhet derå blifvit fastad, desto heldre bordt, genom suppleants inväljande, fylla den lediga platsen, som Fullmäktige, ehuru BankoReglementet icke innefattar någon föreskrift derom, att diskont-direktionen städse skall vara fulltalig, likväl af stadgandet i likartadt fall, i afseende å låne-kontoren, uti § 81, mom. 4, att då någon ledamot af Riks-Stånden, för längre tid än 3:ne veckor, är hindrad att i direktionens sammanträdon deltaga, den för honom utsedde suppleanten bör i direktionen inkallas, kunnat, derest någon tvekan huru förhållas borde, hos dem förefunnits, hemta fullkomlig ledning för frågans bedömande. Som emedlertid något hinder eller uppehåll i ärendenas jemna gång härigenom ej inträffat, alldenstund det för besluts fattande bestämda antal af ledamöter vid Direktionens sammanträden tillstädesvarit, och Fullmäktige dessutom, enligt hvad protokollen gifva vid handen, under den sedermera förflutna tiden, och således äfven innan ifrågavarande anmälan blifvit framställd af Revisorne, iakttagit, att, genom suppleanters utseende, fylla uppkomae vakanser i Diskont-Direktionen, anser Utskottet förevarande anmälan icke böra till någon vidare åtgärd föranleda. §■ 6.
Elin trädde tyst åt sidan, Lotta skuffade sig fram till henne, och började klappa henne och tacka henne så högljudt, att kyrkoherden, Elin och några andra på en gång ropade: «Tyst, var stilla!» och husförhöret fick åter sin gång. Under tiden hade matmodern i huset varit ute och letat upp en gammal stol, torkat utaf den, dermed gått till gamla mor Ingrid och sagt: «var så go» och mor Ingrid hade svarat: «många tackar» och suckande satt sig ned, men nu icke mera språksam och tillgänglig som fordom, så att de omkringstående sakta hviskade sins emellan: «gamla Ingrid-mora frå’ Asmundtorp dör snart, för ho’ ser så skräckeligt skröplig ut.» Många yngre och äldre, som hade att språka med hvarandra, gåfvo hvarandra små tecken, och förfogade sig ut i förstugan eller på förstuguqvisten, och somliga ut i köket, der «matmora» hade stor anstid med att steka fläsk och potatis, koka kål och fläsk, samt steka gris till «kyrkherrn te’ middags-spising. I sin glädjeyra sprang ock Lotta dit, och äfven i denna samma glädjeyra erbjöd hon sig, när hon hörde att det fattades ved, att gå efter «ett fång», hvilket var rart nog, ty Lotta var, oaktadt sin styrka, ganska lat. – Ja tack – svarade «matmora» – bara ingenting hänger vid fingra på dig när du kommer eller går. – Alltid ska’ j tro att jag ä’ ute på stjäla – svarade Lotta, skrattande. – Ja, allt sedan stora stölden på blekebacken, tror vi dig aldrig mer än hvad vi ser – genmälte matmodern. – Ja, de’ va’ intet jag med om – svarade Lotta och bifogade sina ord en grof ed. – Fy, tös! att du kan stå så der och försvära dig, och det på en lögn till, och det på sjelfvaste husförhöret, och när folk förbarmat sig öfver dig i ditt elände till – utlät sig matmodern i huset, som var en klok och beskedlig, temligen förmögen nämndemanshustru, som hade stort anseende i sin by, lika som hennes gubbe.
Att den grundsats borde uttryckligen uttalas, att det både är Banco-Styrelsens rättighet och pligt, att inskränka lånerörelsen, då omständigheterne kräfva sådane åtgärder, för att hejda och hämma en öfverdrifven utvexling och export af Bankens reela fond; och att ordet Riks-Banken måtte utbytas mot Rikets Ständers Bank, samt ordalagen i öfrigt sålunda förändras: ”då den finner sådant med Bankens fördel öfverensstämmande och med dess säkerhet förenligt, vägra nya lån och creditiver, äfven när intet är att anmärka emot den erbjudna säkerheten.” De, rörande detta förslag, yttrade serskilda meningar torde lättast kunna sammanjemkas genom följande, något förändrade redaction af 12:te punkten: §■ io. Rikets Ständers Bank utlånar penningar och meddelar creditiver, på sätt här nedan säges; men Banco-Fullmägtige åligger, då de finna sådant för Bankens säkerhet nödigt och med dess fördel öfverensstämmande, att vägra nya lån och creditiver, äfven när intet är alt anmärka mot den erbjudna säkerheten. Börande Utskottet härvid tillägga, det Utskottet tagit under närmare granskning samt här nedan afgifvit yttrande i fråga om sättet, att, då Bankens säkerhet det fordrar, verkställa indragning af låne-rörelsen. Baneo-TJtskottets Utlåtande, N:o 44- r5 A) Låne-rörelsen mot pant af Guld och Silfver. "Uti 13 punkten tillstyrkte Utskottet, att minimi-beloppet för lån emot pant af Guld och Silfver må bestämmas till Tio R:dr Banko. Emot denna, af Borgare-Ståndet godkända tillstyrkan, har erinrats: af en Ledamot inom Ridderskapet och Adeln, att det af Utskottet föreslagna minimi-belopp vore för lagt och borde förhöjas till minst 20 R:dr B:ko; af flere Ledamöter inom Preste-Ståndet deremot, att nämnde belopp måtte bestämmas lägre än Utskottet tillstyrkt, på det att den fattigare klassen af allmänheten, hvilken denne
Hvem är, som icke ser, hvad nationen hade att vänta af ett så sammansatt röstägande Stånd, uti den dageligen förnyade striden emellan interessen och böjelser på den ena samt skyldigheter på den andra sidan; huru obetydlig kraft det skulle äga till försvar af allmänna rättigheter och nationens sjelfbestånd? Jag har redan, ehuru i ett vigtigt ämne, kanske för långt utsträckt min yttranderätt. Jag vill endast tillägga en anmärkning. 688 Riksdagen 1812. Hvar finnes väl grunden till det stadgande, att alltid den äldste bland sönerne skall inträda i fadrens ställe? Icke gifva våra lagar i andra afseenden anledning till ett sådant företräde; icke födes den äldste nödvändigt med större egenskaper än de öfrige. Kan det ej möjeligen hända, att den äldste af egen böjelse kallas till yrken, der bans Adelskap vore utan all nytta både för honom och för Staten? Kan han ej vara en person utan anlag, utan förstånd och skicklighet, utan moralité och seder? Hvarföre då genom lag tvinga honom att emottaga ett opinionsföreträde, som i vissa fall vore för honom sjelf en onyttig börda, i andra en verkelig fläck för fadrens namn eller minne? Månne ej Statens, fadrens och sönernes interessen skulle finnas förenade uti den förändring att bestämmandet af en sådan arfsrätt borde med vissa vilkor bero af fadren ensam? Jag finner ganska väl de svårigheter, som äfven vid detta förslag kunna yppas, men frågan är här, äfvensom vid de flesta tillfällen, ej om att undvika alla svårigheter, utan att välja de minsta. På dessa anförda grunder anser jag för min ringa del Höglofl.
Ehuru jag och mången med mig naturligtvis skulle vara mycket belåten, om alla straff kunde borttagas, tror jag dock, att tiden icke är inne att borttaga det ifrågav:de, enär allt utvisar, att folket nu för tiden är mera demoraliseradt än förut, hvarföre jag vördsamt anhåller om bifall till Betänk. Hr Hjerta: Jag anhåller att få vidröra cn npgift från Utsk:s handläggning af denna fråga, hvilken finnes intagen i en reservation af Sven Ersson från Stora Kopparbergs län. Han omnämner, att han, på grund af motionerna i ämnet, påyrkat, att husaga, om den ej helt och hållet kunde borttagas, matie så inskränkas, att husbonde ej egde slå sin tjenare blå eller blodig, men att pluraliteten inom Utsk. icke ens velat ingå på denna inskränkning utan bibehållit husbonden vid rättigheten att slå tjenaren efter behag blå och blodig, endast han ej sloge honom så, att han blef lam eller lytt. Om nu R. o. Ad. skulle bifalla Utsk:s Betänk, samt det i utlandet kommer at.t berättas, att inom den Svenska representationen förslag varit väckt att husbondes rätt att slå sin tjenare åtminstone måtte inskränkas dertill, att han ej finge slå honom blå eller blodig, men att äfven detta förslag blifvit afslaget, så hemställer jag, huru en sådan berättelse skall komma att uptagas Den 7 Januari. 13 i de länder, der ingen husaga finnes, d. v. s. de flesta civiliserade länderne? Härpå kan man visserligen svara, att vi behöfva icke bry oss om livad man i utlandet säger om Sverige, och så har man äfven svarat i afs:de å religionsfrihetsfrågan, men det bör dock besinnas, att inom den civiliserade verlden pläga åtminstone de bildade klasserne i hvarje land icke vara likgiltiga för andra länders omdömen och tänkesätt.
Då skola Båtsmanshållare blott i högst obetydlig mohn och allenast indirecte komma att dertill bidraga, mende skola i framtiden hafva stor fördel deraf; ty hufvud-ändamålet att lätta jordens skattebördor, skall vara till väsentlig del vunnet, och deras andelar deri således efterhand äfven behjertas. Då slutligen denna Proposition måste behandlas i sammanhang med den nu äfven h vilande frågan om Städernes inqvartering, torde man fm - Den i3 Mars f. m. finna, att den lilla ökade utgift för Städerne, som kunde komma i fråga, ej bör afskräcka Utskottet, emedan den ena lindringen nära nog motsvarar den andra. Af dessa skäl förenar jag mig i den önskan, att Bevillnings-alternativet måtte antagas, och på tredje HufvudTiteln en bestämd rubrik uppföras för Armeens vapenöfningar. Skulle Utskottet ej ingå i denna åsigt, utan fortfara att anse det hittills begagnade sätt vara tjenligast, måste jag fästa Utskottets uppmärksamhet på flere oriktigheter i Propositionen. Der står nemligen, att Konungen föreslår, att afgiften skall utgå, på samma sätt som hittills. Denna mening innebär något, som ej är enligt med 1812 års beslut. Deri säges, att hvad Rikets Ständer då beslutade, endast var en tillåtelse för Rotehållarne, hvilka skulle höras, och äfven öfverallt blefvo hörde. Jag anhåller derföre, att ett sådant uttryck icke må antagas. Saken skulle derigenom göras till en lagstiftnings-åtgärd, och betaga den enskilte rättigheten att ingå deruppå, eller icke. Ett sådant förfarande vore emot gällande Contracter, hvilka, om än någon tid förbisedde, likväl äro laglige och de enda, efter hvilka man på rättsgrund kan dömma. Afgiften af 7 R:dr är för hög. Den instämmer ej med de resultater, som Cassans förvaltning hittills lem nät; och fastän jag ej kunnat blifva bekant med det bestämda 16 H. 11 Dan i3 Mars f. ra. förhållandet åf cassan, är jag öfvertygad att 7
Då nu hvad Kongl. Maj:t med Rikets Ständer sålunda rörande öfverskotts-räntorna beslutat skulle sättas i verkställighet, framställdes af Kongl. Maj: ts Befallningshafvande i länet åtskilliga svårigheter i afsende på tillvägabringandet af den räntegifvarne under vissa förhållanden tillförsäkrade ränte-nedsättning eller förmedling, äfvensom, sedan det förändrade sättet för nämnde räntors liqviderande med år 1844 tagit sin början, hos räntegifvarne inom provinsen, der grundräntors förvandling efter markegång dittills ej egt rum, stort missnöje yppades öfver de nya grunderna för räntornas debitering samt den derigenom mångdubblade och i samma mån till nedsättning af hemmansvärdena verkande rustningsbördan, hvilken dessutom, i följd af det för olika rusthåll betydligt vexlande rustnings-dalertal, visade sig hårdare trycka det ena räntegifvande hemmanet, än det andra, föranläts Kongl. Maj t, af åtskiilige räntegifvares såväl häröfver som i fråga om hindren för yrkad förmedling af deras hemman i underdånighet anförda klagomål, att under den 15 Mars 1853 i Nåder anbefalla Dess förbemälde Befallningshafvande, dels att inkomma med underdånigt ut - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 73. 3 låtande och förslag huru en större jemnhet i beräkningen af öfverskottsoch tillskotts—räntorna, vid deras årliga förvandling efter markegångs-värdet, lämpligen skulle, till undanrödjande i möjligaste måtto af anledning till klagan i detta afseende, likasom till lättnad i debiteringen, kunna beredas, dels ock alt genom utfärdad kungörelse förelägga öfverskotts-räntegifvarne i länet att inom slutet af nyssnämnde år hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sig anmäla till erhållande al den räuteförmedling, hvartill befogenhet kunde förefinnas.
Arrende af boställsoch löningshemman, om förmånsrätt dertill för förutvarande arrendator. Motion Nio 77. Stats-Utsk. Utlåt. Arvidsjaurs kyrka oell Jörns kapell, om väganläggning mellan. Se Jörns kapell. Arvika, om bidrag af allmänna medel till uppförande af ett skolhus derstädes. Motion Nio 335. Stats-Utsk. Utlåt. Nio 139 och Mern. — Om statsanslag till en tredje lärare vid elementar-läroverket derstädes. Motion Nio 336. Stats-Utsk. Utlåt. Assurans-bolag, om åtgärder till förekommande af utländska lotteri-kollektörers och assurans-bolags affärsverksamhet i riket. Motion Nio 319. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Angerums socken, i Blekinge, om anslag af allmänna medel för uppförande af ett kapell och anskaffande af boställe åt kapellpredikant för de öfre rotarne inom. Motion Nio 205. Stats-Utsk. Utlåt. Augmentsränta, an gående de till vissa rusthåll i och för rustningens bestridande anslagna s. k. augmentsräntors ingående till statsverket mot ersättning till vederbörande. Motion Nio 194. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 16. 8 ÅUktiOU, om ändring i tiden tor dess hållande å iandet. Motion N:o 131. Allm. Besv.- och Ekon.-Betänk. N:o 37. B. St. underdån. Skrifv. N:o 37. B. Badstufva och ria, angående upphäfvande af de i lag och författningar förekommande sladganden, att de skola å boställshemman finnas. Motion N:o 483. Sammansat Lagsamt Allm. Bev.-och Ekon.-Ulsk. Betänk. N:o 8. B. St. underdån. Skrifv.
Den hvila, hon derigenom hemtar, är förslappande, i stället för upplifvande: hon bringas derigenom till att jemföra hvad hon måst försaka med hvad som ännu återstår henne att vinna, och det sednare kommer att synas henne så obetydligt, att hon lätt förledes att anse hela sitt lif förfeladt. – Ni har rätt, mynher Vanloo, inföll Drake; – er anmärkning träffar icke blott in på den, som sett sina lysande drömmar förblekna, utan kanske ännu mer på den, som fått sin ungdoms första oöfverlagda och okloka önskningar uppfyllda. Agnes Drake förstod betydelsen af dessa ord; de trängde som en dolk in i hennes hjerta. Äfven Vanloo uppfattade den; det antyddes af en hastig rynkning af hans mörka ögonbryn. Samtalet skulle afstannat, om ej de öfriga närvarande sörjt för dess fortsättning i en lättare stil. – Apropos af ungdom, sade friherrinnan Skytte, – erinrar jag mig just nu, att det snart är din födelsedag, Maria. – Det är sannt, tant; jag fyller om några dagar tjugo år. – Tjugo år! inföll Adolf. – Det är ju en rätt ansenlig ålder. Och nästa år vid samma tid fyller du tjugoett. – En mycket upplysande och förnumstig anmärkning! sade Maria skrattande. – Och året derefter tjugotvå, fortfor Adolf. – Jag betviflar icke din förmåga i räkning, bäste kusin. – Hvad tiden går fort! fortfor Adolf med en komisk suck. – Jag kommer ovilkorligt att tänka på lifvets förgänglighet, ungdomens korta blomstring ... – Alltför sorgliga tankar! – Men mycket vigtiga, anmärkte friherrinnan; – de unga tänka dem endast alltför sällan. – Så är ej förhållandet med mig, min mor, försäkrade Adolf. – Dessa tankar återkomma hos mig ofrivilligt, hvarje gång jag ser en blomma, en fjäril, en vacker flicka eller hvad annat naturen skapat, för att glänsa och försvinna. – Jag beklagar dig, Adolf, sade fröken Skytte, – ty om så är, måste du vara odrägligt vemodig, i synnerhet om sommaren, då du hela dagen ser blommor och fjärilar.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Stander, angående tio års förlängning af det åt Nämndemannen Jonas Fredrik Jonsson upplåtna arrende af Motala Kungs fiske och Mjölqvarn i Östergöthlands Lån. Gifven Stockholms Slott den 15 November 1850. Med anledning af Kongl. Maj:ts gjorda framställning biföllo Rikets år 1844 församlade Ständer, enligt deras underdåniga skrifvelse den 11 December nämnde år, att Nämndemannen Jonas Fredrik Jonsson, som genom Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Kollegii Kontrakt den 2 Oktober 1840 fått, för en tid af tio år, och emot en årlig afgift af Etthundrade tjugo tunnor spannemål, åt sig upplåtet arrendet af Motala Kungsfiske och Mjölqvarn, Herreqvarnen kallad, i Motala socken och Aska härad af Östergöthlands län, finge, i anseende till de vid berörde kronofiske uti strömmen uppförde byggnaders, af inträffadt större isdref och vattullöde förorsakade, förstöring, jemte qvarndammens bortförande, från början af år 1842 till 1830 års utgång uti det för ifrågavarande lägenheter fastställda arrende tillgodonjuta nedsättning till 80 tunnor spannemål, hälften råg och häften korn, årligen, dock emot skyldighet för honom, att på egen bekostnad uppföra och under sin arrendetid underhålla, samt vid arrendets slut i lagligt skick aflemna alla för fisket och qvarnen erforderliga byggnader och inrättningar.