Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bräder, 1 tums. per tolft. Läkten, huggna, 12 alnar. per tolft. Läkten, huggna, 10 alnar. per tolft. Granved, per famn. Björkved, per famn. Furubalkar, 8 till 12 tums tjocklek, per kub.-f. Ekstaf, per tusen. Bokstaf, per tusen. Tjära, per tunna. Beck. per tunna. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R.dr. öre. Jägareförbundet. Brukshandtering. Fabriker. 9 o Ar 1836 stiftades och 1853 upplifvades Blekingska Jägareförbundet, hvilket har till syftemål så väl att befrämja jagtens ändamålsenliga utöfning, som att verka för rofdjurs utödande, för hvilket senare ändamål förbundet utdelar premier för fällande af rofdjur utom skallgång med följande belopp, nemligen för Warg 2 R:dr 25 öre, Räf 1 R:dr 25 öre, Örn 1 R:dr, Falk och Hök 50 öre, Uggla 25 öre, Mård och ofödd Räfunge 75 öre. Till bestridande af förbundets utgifter har Hushållnings-sällskapet under perioden bidragit med 100 å 400 R:dr årligen, hvarjemte större delen af förbundets medlemmar, vid 1860 års slut utgörande 283, för samma ändamål erlagt årsafgift af 50 öre person. Antalet af dödade rofdjur, så vidt sådant kommit till förbundets kännedom, samt beloppet af utbeTab. n:o talde belöningar hafva varit de i tab. N:o 5 uppgifna. Några skottpenningar äro under perioden ej från länets jagtkassa utbetalde, och några särskilda åtgärder för rofdjurs utödande hafva ej varit af behofvet påkallade, helst den skada, som af rofdjur förorsakas å husdjur, ej är betydlig. Närmare uppgifter härom kunna ej meddelas.
Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskot! ets utlåtande, N:o 18, i anledning af anmärkningar emot betänkandet, ]N:o 11, angående grunderna för den blifvande Allmänna bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpningen deraf, bijo l Bonde-Ståndet, Utskottets i utlåtandet, Kro 18, framställde förändrade förslag i afseende på afgilLen för Theater-directeurer, samt Utskottets i samma utlåtande gjorda hemställan, att den i Tariffen för repartition af Saluaecis-ersätlningen för Landscronas, stad utförde summa må ifrån Tariffen uteslutas; men i öfrige delar vidblef Ståndet sine förut tili ifrågavarande ämnen fattade beslut oell lade utlåtandet, N:o 18, i desse delar till handlingarne. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekon om i-Ut skot t etf belänkanden: N:o 95, i anledning af väckt motion om tillåtelse att årligen få utföra 50,000 Skeppund tackjern: AJslogs; samt Prot.-Utdrag, den 4 Januari i845. 491 N:o 103, i anledning af vackt motion om beredande af lindring för allmogen i väghållnings-skyldigheten; Biff.II . S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Stats-Utskotets utlåtanden, nemligen:
Han nöp efter nålarne med sina stora, trubbiga fingrar, han nöp miste och nöp omigen; han var alldeles outtröttlig, och han skrattade fånigt hvar gång han trodde sig ha fått fatt i en. Ja, och så slutligen blef det förbi med honom. Och nu skulle han bäras bort. Den stora begrafningen skulle ega rum några dagar senare, när man hunnit anordna allt så högtidligt som möjligt. I dag var det endast hans allra närmaste vänner som gingo med, och endast på det kistan icke skulle färdas ensam. För resten var der hvarken klockare eller prest med, och ingen klockringning heller. Allt det der hörde till begrafningsdagen, och då skulle hela Fairbrook hedra Tom Millners minne. Det var en blåsig vinterdag med smutsig snö och rusk. Derför hade gubbarne icke klädt sig i höga hattar, utan i pelsar och vintermössor. Det var bortåt eftermiddagen, som de gåfvo sig åstad, och solen hade just gått ned. Snön kastade en kall och gråaktig dager öfver allting. Det var en egendomlig anblick att se denna lilla hop af gamla män tåga framåt vägen efter den långsamt framglidande släden. De liknade en flock stora, klumpiga djur, hvilka med hängande hufvuden följde efter en död kamrat, som släpades bort. Sedan kistan satts in i kapellet, återvände den lilla skaran till sorgehuset för att bjudas på någon välfägnad. Toddy, punsch och cigarrer serverades i ett af de större sidorummen på nedra botten. Det doftade af varm, fin cognac. En och annan tände sin cigarr. Några samtalade, men så lågt som om de varit rädda för sina egna röster, andra sutto tysta, stirrande framför sig med uttryckslösa blickar. De gamla toddyveteranerna voro bragta ur toddystämningen. Den rike skräddaren knep gång på gång med ögonlocken för att bli tårarne qvitt. Gubben Pebblestone satt och höll om sitt toddyglas med båda händerna, under det han vaggade fram och tillbaka med öfverkroppen. Alla dessa ansigten hade någonting gemensamt med hvarandra. Det var slappheten, pussigheten, den rödblå färgen och de uppsvälda näsorna.
Grefwe vollna, /luAU8t, instämde häri, emedan detta steg medförde större säkerhet. Uppå derom gjord proposition af Herr Gref WSN - Den 6 Mars. 2iz iven och Landtmarstalken bifölls, at Handlingarne lil Herr (Hllensva-M, stulle utan lösen mlemnas, hwilkeni fall de komme at tryckas, borde af undertecknad krotocollist lata öfwerse correÄuret. Fortsattes granskningen af Riddarhus-Ordningen. 27. §. bifölls. 28. §. Herr Rothlieb, l^arl I^reclric, trodde at denna §., sedan Utskottens göromål i RiksdagsOrdningen befinnas utstakade, alldeles kunde utgä; sa mycket haldre, som denna §:s föreskrift icke kunde efterlefwas, vin de andra Ständen förestogo Jnstruction för ett Utstött, sedan Ridderstapet och Adeln redan utsett sina Ledamöter. Friherre kosenkane, LcberinZ, ansag denna §. anga endast de Lxtra OröiNLira Utstött, som af Riksens Stander förordnas, och hwarom i Riksdags-Ordningen ingen ting förestrifwes. Skulle Jnstruction för dem komma i fraga, wore det ju naturligt, at den först skulle göras färdig, innan Wal-Listorne brölos. Grefwe körner, ^clolpli 6öran, bewifade at Regerings-Formens och Riksdags - Ordningens stadgande i detta fall, wore för ändamålet fullkomligen tilräckeligt. Efter någon korrt öfwerläggning gjorde Herr Ores - 214 Den 6 Mars. Grefwe» och Landtmarffalken xrogoLition, ät he§ la §. skulle ulga, hwilken Bifölls. 29. H. gillades. 30. §- Herr kotKUeb anmärkte, at i stallet för enligt 79 §. Ritvdags-Grdningen, boxde sattas; i öfwerensftämmelfe med 79 §. LiksdagsGrdningen.
Efter härom yppade olika Meningar fann Ridderskapet och AoAn, uppä gjord proposition, af Herr n Den 5 September. Herr Erefwen och Landt-Marskalken, att berörde diskussion ffulle i Prvtocollct sörblifwa. Herr. ksr^iiMLn, /cmbrosiu8 Lisinus. I klenum förkcdne Fredag hade jag den äran hemställa, om icke Rikets fordran af fyra millioner Riksdaler hos Konung III borde wid uptckningen af Konung (-vri^r ^Ooi.?tt8 egendom bewakas. Denna fräga blcf dä lagd pä bordet. Jag hemställer till Riddcrskapct och Adeln, om icke, dä liptekningcn redan är börjad, denna fräga nu mä uptagas och afgöras. Jag har hört sägas, att berörde fordran blifwit af Utskottet anmärkt. Det berättas äfwcn, att den samma till en stor del blifwit godtgjord, man pä ett sätt, som icke borde wara enligt med hwad Riket hade kunnat förwänta. Sädant allt synes mig böra pä bet nogaste »plysaoch utredas, och skulle jag derföre ödmjukeligen fbreflä, om icke Statsutskottet kunde undfä denna befattning. Herr Grefwen och Landt-Marskalken. Om fåken är känd af Stats-Utskottet, sä bör man supponera, att det derom söker alla möjliga oplysningar. Grefwe körner, ^6olk Läran. Stats-Utskottet har upgifwit, att det kände en sädan fordran hafwa existerat, och frägan derom är en af dem, hwarpä Herr Presidenten I^agerkeim afgifwit swar. Jag för min del inser ej, hwad StatsUtskottet mera derwid kan göra. HerrLer^kmsn. I sädant fall torde man ätminstone kunna updraga Riksens Ständers Ombud wid uptckningen att denna fordran be» maka.
8,700 äfvensom lill ökad aflöning af 1,000 R:dr R:mt om året åt Expedilions-Kronofogden i Färentuna härad af Stockholms län 2i)0 S:gr 69,832 och åt Kronofogden i Westerbottens läns Lappmarker: lön, ärligen 1,800 löntillökning, dito 700 2,500 Transport 72,332 51,846 — 12 Hör till • R:mt. R:dr 0. Transport 72,332 51,846 — Anm. Denne tjensteman har hittills njutit lön af 8:de Hufvud-titelns anslag för Lappmarks Eccles.-Verket, hvilket anslag kan i följd af denna öfverflyltning något nedsättas; hvarjemte den inkomst, s. k. näst, han af Lapp-allmogen uppbär, kommer att upphöra ; utföres tillhopa med 72,332 9:o åt Härads-skrifvarne. För beredande af en till 2,000 R:dr R:mt förhöjd årlig aflöning åt de Härads-skrifvare, hvilka nu icke äro upptagne lill minst della belopp, anvisas 47,059 oell till hyres-ersättning ål 30 bland dem för bristande boställe, ä 300 R;dr R;mt hvardera om året 9,000 56,059 10:o Länsmännen, som böra undfå i årlig aflöning minst 700 R:dr R:mt, må anvisas lill fyllnad i löne-förmånerne för de Länsman, hvilka nu icke åtnjuta berörde minimi-belopp, en summa af 117,826 samt hyres-ersättning, å 150 R:dr R:mt åt hvardera årligen, må tilldelas: o) dem bland desse tjenstemän, som ej innehafva boställe, eller 218 st . 32,700 b) 6 st. Länsmän i Malmöhus län, som nu äro försedde med ytterst svaga boställen (s. k. Gatehus), om de vilja från desamma afstå 9Ö0 med tillägg af i lönerne för sistbemälde
Än mindre kan inköp af Infanteri-Monderingar och erforderlige ut - 992 Den 13 Augusti. utredningar r haft presteras eller en sä odragelig kostnad bestridas i sä tryckande tider wi lefwa, i synnerhet om detta Regementes Rusthållare haft ren förlust pä minst soo,ooo Rv. i fall Hästar, Lifoch Häst - Mondering samt Bewäring som onyttige casserades. Med innerlig tilfredsställelse finner jag at Utffottet projecteradt detta ärende borde i e. genffap af commando-mal til Kongl. Maj ts eget nädiga pröfwande i underdänighet öfwerlemnas, säker och trygg att Grefwe ?,-öliLk, som endast äger kördel af ifragawarande Rusthäll icke lärer med denna nyhet fä krossa de öfrige. Herr 6ri perival cl t, fscod Lrlc, anmärkte, at frägan om Wästgötha Dragone-Regementes förändrande til Infanteri, ej more, säsom Utffottet förmenat, et commando-mal, ertan rörde omedelbart Indelnings-werket, hwarom Konung och Ständer kunna besluta; och trodde at sedan Utffottet först yttrat sig öfwer denna fräga, more det tid at Ridderffaxet och Adeln fattade sitt beslut öfwer Betänkandet. Friherre koZs», c^rl lUni-lcll, instämde, r enlighet med Utskottets Betänkande, deruti, at hos Kongl. Mast mätte anhällas, det bruket af Guld och Silfwer pä Uniformer matte förswinna, sä mycket mera som wi inom Riket ej äga mer än en Guldgrufwa och en swag Silfwergrufwa. Här - Den 15 Augusti. 998 Härmed conformera!) e sig Herr Oriyenvvalät, jacob Lric, Friherre llljsrta, ^xel, och siera andra Ledamöter. Herr Grefwen och LandLmarffalken proponerade till cn början bifall pä Betänkandet. Ropades, Nej och Ja.
Efter uppbördeu levererades hvarje grannlags kronoskatt genom grannlagsstyrelsens försorg i landtränteriet, såsom följd hvaraf Kronan i beskattningsväg framdeles hade att hålla sig allenast till grannlagen oell icke finge med individerna att sköta vidare, än att vid levereringen uppgifna restantier, hvilka dock skulle blifva, jemförelsevis till hvad hittills varit, f;i. enär skatten vore afpassad efter hvarje skattskyldigs förmåga, måste genom Kronans embetsman indrifva?. Ett väsendtligt vilkor för detta nya beskattningssätt vore noggrannhet vid skattebeloppens fördelning, sä väl pä länen och grannlagen som pä individerna. De båda förstnämnda slagen af fördelning skulle desto lättare kunna utföras, ju mera statistiken hunne upparbetas och i enkla, snarfattliga, men på samma gäng mångsidigt belysande uppställningar utbreda kännedom af land och folk. För utskiftningen af grannlagets skattebelopp pä individerna kunde flera metoder gifvas och äfven den bäste skulle utan tvifvel tillåta ytterligare förbättring, hvadan ock, dä man borde kunna antaga ju längre framåt desto större intelligens hos grannlagsstyrelserna och följaktligen omtanka för individernas väl, en allt större fullkomlighets ernående i beskattningen mycket val läte tänka sig. Den metod, sorn nu synts motionären lämpligast, har blifvit antydd i följande punkter: l:o. Sk atte förmågan kunde uttryckas genom tal, såsom t. ex. att 1 utvisade den minsta. En person, soln talen 100 eller 1,000 åsattes, skulle anses kunna skatta hundra eller tusen gånger mer än den, sorn skattade minst, och finge således lika mänga Riksdaler i skatt, när den sistnämnde hade en Riksdaler. Summan af grannlagets alla skattetal förhölle sig till dess hela skattebelopp, som hvarje individs tal till hans skatt. 2:o.
D e t var uppenbart, att denna späda, unga flicka m e d detmagra, energiska ansiktet o c h den själfulla blicken egde en dramatisk förmåga, sådan som är beskärd endast åt konstens söndagsbarn. » Hvarje o r d, » har en kritiker yttrat, » lefde sitt eget lif, o c h hvarje scen var arbetad in i sin rätta stämning och tonart. » Debuten väckte stora förhoppningar, o c h dessa ha sedan ej blifvit svikna. F r u Hennings g a f till och m e d mera och annat, än hvad fröken Schnell lofvade. H o n fick en mängd roller a f den mest olika beskaffenhet. I början var det mest unga naiva och gladlynta unga flickor, hon fick spela — - den franska och den danska M e d tolkningen af Nora i Ibsens ryktbara dram — 1879 — höjde hon sig till en konstnärinna af första rang. Sedan 1877 är fru Hennings gift med hofmusikhandlaren Henrik Hennings i K ö b e n h a v n. * Den egenskap, hvarmed fru Hennings först öfverraskade stockholmspubliken, var hennes mångsidighet. E n a kvällen spelade hon » En liten förmyndare » — den barnsliga yrhättan, som sluppit lös ur klosterpensionen — andra kvällen den 80-åriga gumman i asylen, en afton den taniga och bortkomna lilla Hedvig, lefvande i sin barnsliga drömvärld i sällskap med sin vildand, den andra den lefnadsglada och världsvana unga köpenhamnsfrun i bagatellen » E n middagsbjudning », en kväll den o b e - skrifligt förnäma och nackstyfva prinsessdockan i Drachmans sagospel, andra kvällen Nora, sånglärkan som vet så föga o m lifvet o c h så föga om sig själf. Men den egenskap hos fru Hennings, som vann stockholmspuMiken, det var den stora förmåga af individualisering, hvarmed hon gaf dem lif, alla dessa sinsemellan sä olika personer. D e t var djupet i hennes konst, som lärde oss ej blott att skatta den högt, utan också att hålla af den. Fru Hennings prestationer hvila på omfattande och djupa studier.
Ad redan förut afsagt sig denna rättighet må vara tydlig eller otydlig, så tillstyrker jag således återremiss, på det TJtsk. må bestämdt föreslå, att den ifrågavarande rättigheten må borttagas från alla frälseoch säteriägare. Oecon.Utsk:s betänk. Nio 11 blef i anledn. af de dervid gjorda anmärkningar till Utsk. återremitteradt. Upplästes och lades på bordet nedannämnda inkomna betänk:n och utlåtanden från StatsUtskottet: Nio 35. i anledn. af K. M:s nåd. propos. till R. St., angide lindring i vilkoren för begagnandet af del utaf R. St. till återuppbyggande af staden Borås anslagna låneunderstöd; Nio 36. i anledn. af väckt motion, att kronohemman må kunna försäljas och gå till gälds betalning, samt att äldste sonens företrädesrätt framför andra syskon till besittning derå måtte afskaffas; Nio 3y. angide afskaflandet af Borgholms garnisons servismedel samt djeknepenningarna; BevillningsUtskottet: Nio 4- i anledn. af Frih. J. W. Sprengtporten och Hr C. R. af Robsahms motioner om fastställande af en viss accisafgift å brännvin, som till Stockholm och Rikets större städer införes; Lagutskottet: Nio 14. öfver Prosten L. G. Mittags förslag, att, när frånskiljda makar vilja å nyo träda i äktenskap med hvarandra, laga lysning måtte föregå; Nio i 5. öfver Riksd.-fullm. C. W. Olbers’ motion om ändring i 3 Gap. Sjöskadebalken, Sjölagen; Nio 16. i anledn. af Riksd.-fullm. And. Nilssons motion om ändring i nu gällande straffbestämmelser för missgerningsmans släppande; Nio r 7. öfver Riksd.-fullm. Sam. Jönssons motion om förlängande af tiden, inom hvilken part, som vill söka ändring i Hofrätts dom eller utslag, bör sådant hos Hofrätten tillkännagifva; Nio 18. öfver Riksd.-fullm.
I städerne utföras alla statsbestyron af kommunens egna tjensteoch förtroendemän, på landet sker detta genom kronobctjeningen; i städerne äro de s. k. allmänna besvärens fördelning och utgörande till största delen en kommunens angelägenhet, som ordnas efter öfverenskommelse och pä ganska skiljaktigt sätt, på landet utgöres skjutsning, väghållning och dylikt på grund af allmänna förlattningar, och kronobetjeningen utkräfver dem omedelbart af individen, utan någon kommunens mellankomst; städerne hafva, för bekostande af utgifter, hvilka för socknarne äro alldeles fremmande, betydliga förlänade inkomster af kronojord och taxor på den allmänna trafiken; socknarne hafva ingenting af allt detta, utan det jemförelsevis obetydliga, som för kommunala behof der erfordras, samrnanskjutes af individerna. Sockennämnden är också icke någon styrelse, utan endast ett slags kollek tif polismyndighet, som dock kan få att tillika syssla med ekonomiska bestyr, om nemligen sockenstämman finner för godt att dem åt nämnden anförtro. Institutionen har ännu icke upplefvat två årtionden, hvilket bevisar, att förhållandena på landet varit ordnade på sådant sätt, att kommunens angelägenheter kunnat skidas utan en dylik myndighet, hvaremot städernes municipal-styrelse är lika gammal som städerne sjelfve. Och dock bär denna så nya institution inom sig fröet till en stark och snabb utveckling, hvilken otvifvelaktig! kommer att fortgå i samma riktning som städernes municipalväsende. Komiterades arbete, hvilket betydligt utvidgat området lör nämndens verksamhet, har för afsigt, att i detta afseende gå ett allmänneligen erkändt behof till mötes, men korailén skulle handlat mycket ovisligt, om den gifvit förslag till en sockenkommunalstyrelses ordnande på samma basis som städernes. Det är i allt läll att befara, det mången skall tihvita komitén att hafva förfärdigat ramar i hvilka inga taflor finnas att insätta.
De mycket omtalade » dåliga konjunkturerna » förmärkas ej, då det gäller prydnader och lyxföremål. Penningbristen försvinner alldeles inför de frestande, onekligen mycket vackra och smakfulla modesakerna. Men så gäller det ju också att göra andra en glädje! Gör man verkligen det? J a, det är frågan — that is the question. Först och främst, är det någon glädje för den, som ger? Och sedan är det någon glädje för den, som får? Kanhända. Likvisst hör man ju ofta, mycket ofta, både den ena och andra beklaga sig öfver svårigheten att » hitta på » någon lämplig julklapp. Ä n är det så — och detta är numera det vanligaste — att öfverallt lyxartiklar äro hopade i den grad, att det gränsar till det omöjliga att finna något nytt eller något präktigare än det gamla. Än åter är den, som skall begåfvas, kinkig, kritisk eller öfvermätt på allt, som står att köpa. Och att gifva något enkelt eller nyttigt, om det aldrig så väl behöfdes, räknas i allmänhet för en förolämpning. Och när år efter år julklappar skola gifvas af samma personer åt samma personer, så blir det till slut en tryckande pålaga, som man helst ville vara af med. När härtill kommer, att julklapparna med hvarje år måste ökas i mängd och dyrbarhet, kan man ej undra på, om mer än en familjefader med bekymmer skulle motse julens annalkande. Hvad åter vidkommer dem, som få julklappar, är tillfredsställelsen ej heller alltid obetingad. Om också mera sällan förekommer, som en gammal historia förmäler, att en familj öfverraskas med fem sockerskålar, så händer det dock, att öfverraskningen, om ej egentligen oangenäm, måhända blir rätt besvärlig. Man får saker, som ej behöfvas, som ej passa i den öfriga omgifningen, eller man får dem af personer, som man ej gärna vill stå i förbindelse hos, eller man får alldeles oförtjänta gåfvor. Men äfven antaget, att både den som ger och som får erfar ett oblandadt nöje af gåfvan, så är det ändå starkt fråga om, huruvida det är rätt att slösa en hel del pengar på inköp af lyxföremål och öfverflödiga saker.
Härom dagen talade jag några ord med honom på klubben och fick strax veta, att han också är från Friesland, och att han känner dig. » 5 Ja, hans far var präst i en af grannsocknarna. Ar han gift nu? » » Nej, det är han inte. Han är ännu ganska ung, men har redan kommit mycket långt. Man påstår att han snart blir professor. » » Han var två år äldre än jag och bör således vara 32 år nu, » sade hon tankfullt. » Ja, det händer nog det. Farväl, jag måste gå nu, älsklingen min! » » Jag måste gå », — ledsamma ord för många gifta kvinnor! Men hon har nu redan hunnit vänja sig vid dem. Hon söker icke mer hålla honom hemma; hon gråter icke mer öfver hans likgiltighet; hon gör sig icke mer några ogrundade förebråelser och grubblar icke mer öfver, hur hon skall kunna återvinna hans kärlek, ty nu vet hon, att han aldrig älskat henne. Ack! äfven vid den bittraste hjärtesorg vänjer man sig så småningom! Medan hon ordnar några små barnkläder, dröjer det tankfulla uttrycket kvar och vittnar om, att hennes tankar äro långt borta. Hon tänker tillbaka på den glada, lyckliga ungdomstiden, då den nu så allmänt aktade och ärade herr Robert Vorenkamp helt enkelt kallades » Rob » och var en tafatt yngling, som outtröttligt gjorde henne sin kur. Han var verkligen outtröttlig! Hur mycket hade hon icke skrattat åt sin klumpige tillbedjare, som ofta blef så häftig, som var så otymplig och så envis! Ingen af hennes väninnor — stadsbarn liksom hon själf — hade funnit något tilldragande hos honom; och ehuru hon trifdes ganska bra i hans sällskap, skulle hon dock aldrig velat erkänna honom som sin fästman. Han fortfor att ägna henne sin beundran, men hon lät dock ej beveka sig. Sedan reste han till universitetsstaden, och hans far kallades till en annan plats. Hennes lif hade blott varit en oafbruten kedja af nöjen, då. hon vid 20 års ålder gifte sig.
Ridderskapets och Adelns allmänna röst, för att icke afstå från min anhållan om återremiss. Men jag begär att det jag anfört, må i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll vittna, om uppfyllandet af min pligt, båda såsom Medborgare och Styresman, att för Högloflige Ridderskapet och Adeln icke dölja sanna förhållandet, under det jag uppriktigt önskar, det den frihet sorn åsyftas, till dess verkan må blifva mindre skadelig, äu den jag trott mig kunna förutse. Herr Munck af Rosenschöld , Eberhard • Herr af Brinckman har yttrat, att uti detta Mål, voro tvänne Parter, hvilkas rätt borde vid afgörandet komma i betragtande. Jag får härvid blott anmärka , att dessa Parter äro Nationen å ena sidan, och några enskilta Innevånare i Blekinges Siäder , i synnerhet i Carlskrona, ä andra sidan, hvilka senare ej tyckes inse sambandet emellan Städernes interesse och Landets välmåga. Som Riksens Ständer blott representera den ena af dessa Parter, eller Nationen , och äro pligtige att bevaka endast dess intresse, så tror jag att Riksens Ständer äga rätt att taga sitt beslut till förmon fcr Nationen, utan att behöfva afäagta andra Partens hörande, hvartill utom dess den magt, som sluteligen skall afgöra denna fråga , haft ett tiilräckeligt och förmodel/gen redan nog begagnadt rådrum. Uppå derefter af Herr Grefven och Landt Marskalken gjord Proposition, ble-f Lagoch 2bO Den a. Avrii. Oeconomi*Utskottens ifrågavarande Betänkan, de af Ridderskapet och Adelö gilladt. Til! pröfning företogs Lagsamt Allmänna Besvärs och Oeconomiae-Utskottens den ig sistJedne Martii afgifne samt den i dennes på bor. det lagde Betänkande, öfver väckt Motion om upphäfvande af förbud mot Landsköp. Herr Mannerstam, Johan: Emot det Upplasta Betänkandet utber jag mig få göra några Anmärkningar.