Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna lägges lill den förra, blir hufvudsumman 524,414 R:dr 3a sk. 3 r:st. 1824 års interims-stat utgjorde 44^,47^ R:dr 36 sk., och indragnings-staten 77,440 R:dr, eller tillsammans 522,916 R:dr 36 sk. När denna drages ifrån den förra hufvudsummans tillgång, uppstår en behållning af i4<)7 R'dr 44 3 r:st. Härigenom tror jag, att det är tydeligen visadt, att ej något blifvit dragit ifrån det materiella, så framt man medgifver frågan om beklädnaden. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef första punkten om Båkoch Lotslnrättningen af Ridderskapet och Adeln bifallen. Angående Andra punkten i Utskottets senare Utlåtande om kostnaderna vid öjnin-. gar jor Flottans bemanning. Friherre af Nordin: Utskottet har föreslagit 15,ooo R:dr för dessa öfningar. Konungen har begärt 25,000 R:dr. Jag hemställer till hvar och en, som känner, och har någon bekantskap med kostnaderna vid en sjöexpedition, huru det är möjligt, att på ändamålsenligt sätt ordna utgifterne med 15,ooo l\:dr. Det måtte vara vigtigt, att, då man anslår 1,200,000 R:dr till sjöförsvaret, detta måtte kunna uppfylla sitt ändamål, men det betviflar jag att det kan, 0111 Den i4 Octo ber f. m. 2o3 det ej får öfning. Man säger att en del af befälet och manskapet kan vinna den på Coopvardiefart; men jag hemställer, om det kan vara tillräckligt; om det kan gifva erforderlig öfning i manövern på en större flotta, och i Artilleriets användande oin skeppsbord.
MAJrTS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående anslag till Nu ditören Georg Scheutz och hans son Edvard Scheutz för en af dem uppfunnen maschin för uträkning och tryckning af mathem atis ka tabeller; Gifven Stockholms Slott den 15 Januari 1854. Uti underdånig skrifvelse den 20 Augusti 1851 anmälde Rikets då församlade Ständer, att, i anledning af väckt fråga om beviljande af anslag åt Auditören Georg Scheutz och hans son Edvard Scheutz, för att derigenom bereda dem tillfälle att ombesörja en så fullständig modell af en utaf dem uppfunnen maschin för uträkning och tryckning af mathematiska tabeller, att den kunde tjena till ledning vid frambringandet af sådana apparater till hvad omfång som helst, Rikets Ständer, som icke betviflade nyttan af ifrågavarande räknemaschin, ehuru de icke kunnat så tillförlitligt bedöma densammas värde, att de på grund deraf anseit sig böra obetingadt anvisa det begärda anslaget, till Kongl. Maj:ts disposition ställt ett belopp af 3,333 Rrdrlfisk. B:ko, att från RiksgäldsKontoret utgå och till Auditören Scheutz utbetalas, i händelse Kongl. Maj:t, efter vederbörlig pröfning, funne, alt ifrågavarande räknemaschin, färdiggjord, uppfyllde det dermed åsyftade ändamål. Sedan Auditören Scheutz härefter bos Kongl. Maj:t anhållit, att, för bestridande af de för maschinens förfärdigande nödiga kostnader, den beviljade summan måtte få af honom lyftas, förordnade Kongl. Maj:t under den 24 October 1851, att Dess och Rikets Stats-Kontor skulle af under händer hafvande medel utbetala 3,333 R:dr 16 sk. 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o SI.
Hvad i detta mål tilldragit sig inom KrigsColljni synes förtjena desto stöi re uppmärksamhet, som Utsk. säger sig deraf hafva erfarit, huru en enskild medborgare, genom tjenstemäns vårdslöshet och bristande tillsyn, blifvit bragt på en betydlig förlust, sorn af den enskilde icke kunnat förekommas, då KrigsColhm uraklåtit att i behörig tid utkräfva den ränta, som skulle erläggas, och advocatfiscalen genom oriktigt svar på skedd förfrågan bemantlat bedrägeriet Fastän jag således önskar, alt de bevekande skäl, som här förekomma, må blifva gällande, kan jag ej godkänna, att det, såsom Utsk. tillstyrkt, endast sker för en gång, såsom undantag för Friherrinnan Eneskjöld. Jag önskar i stället, alt dessa skäl må blifva gällande till eftergift för alla, på enahanda sätt lidande enskilda medborgare, samt att nian, framför allt söker förekomma dylika tilldragelser för framtiden , hvartill Utskrs förslag i sednare punkten icke är lämpligt eller ändamålsenligt, enär målet redan varit draget under K. M:s pröfning, utan att någon ansvarighet kunnat drabba de embetsman, som genom bristande tillsyn föranledt lidandet. Då derföre R. St. hafva en Just.-ombudsman, hemställer jag, om icke det vore lämpligare att uppdraga åt Just.-ombudsmannen att undersöka, huru allt detta kunnat tillgå och hvad som erfordras för att förekomma det för framtiden. På dessa skäl anhåller jag om återremiss af betänk. med begäran, att Utsk., i stället för den nu föreslagna und. skrifvelsen, måtte tillstyrka R. St. att genom sin Just.- ombudsman vidtaga de åtgärder, sorn ändamålet erfordrar; hvarjemte jag tillika önskar, att Utsk., i förening med tillstyrkandet om eftergift af Friherrinnan Eneskjölds ränteskuld till krigsmanshuscassan, måtte bestämdt yttra sig om sättet för skuldens öfvertagande af staten. Jag hoppas, att R. o. Ad. täckes bifalla denna min begäran om återremiss. Frih. Ehrenborgh, Gasp. Wilh.:
Utgår man härifrån, så lärer det Finnas origtigt att nu, under det djupaste fredslugn, ytterligare stadgadt genom den Europeiska politikens senaste utveckling, bevilja anslag för utvidgningen af ett krigssystem, hvars fall man måste förutse, helst om dessa anslag, såsom de nu ifrågavarande, tillika medföra den väsendtliga olägenheten att inleda Fäderneslandet uti samma olyckliga Statsskulds-system, som nu utgör de stora Europeiska Magternas drygaste börda samt den olyckliga orsaken till deras beroende af belt andra omständigheter och förhållanden, än Nationernas sanskyldiga väl för framliden. Kriget är till sin natur lika litet ändamål i sig sjelft, som skulden. Det är icke annat än ett någon gång nödvändigt ondt, och dess art är sålunda blott negativ. Det kan icke ega något annat egentligt syfte, än sjelfförsvar och fred. Öfverskrides denna gräns, så är kriget ett brott. Detta begrepp skall af en fortskridande upplysning allt mer och mer utvecklas; och hvarom skola väl folken kriga, sedan de en gång hunnit det mått af bildning, som icke mera erkänner eröfringar såsom nationalvinst, utan inser, att ett mindre folk, ett mindre land kan vara lika lyckligt som ett större, ja snarare lyckligare, i den mon interessena inom en trängre krets kunna lättare förenas. Den tidpunkt kan icke vara fjerran, då Staterna skola inse: att föremålen för deras tvister måste reducera sig till ganska få hufvudpunkter; att de icke mera böra kriga om deras Konungars nycker eller om tomma satser och former, rangordning, m. m., som förflutna tider hafva att framvisa; och utur denna synpunkt vill det synas sannolikt, att krigen hädanefter sällan skola blifva annat än national-krig och försvarskrig, sällsynta i samma mon, som upplysningen hinner undergräfva och utrota den barbarism, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 2o3. hvarifrån anfallen kunna utgå. Äfven småstriderna om handels-interessen mäste aftaga i samma förhållande, som Nationerna nödgas erkänna den ömsesidiga nyttan af ett successivt framskridande friare system uti produclers utveckling till ömsesidig fördel. De senare tilldragelserna uti Europeiska politiken synas bevittna uppkomsten, om också icke ännu det öppna erkännandet, af en sådan rigtning.
Ständer att bos Kongl. Majit göra underdånig framställning om en sådan underordnad detaille-reglering af förvaltningsbestyren, som motionären föreslagit, hvarföre Utskottet hemställer, att Herr Ekholms motion icke må till någon Rikets Höglofl. Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 16 Juni 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 18 Juni, kl. 9 f. m. Betänkande, i anledning af vickt motion om nederlagsrätt för Marstrand. Uti ett fiån Välloflige Borgare-Ståndet till detta Utskott remilleradt memorial, har Herr C. G. Fridstedt föreslagit, att som Kongl. Majit, under den 6 December i838, i Nåder beslutat att, till lättnad för commuuicationen emellan Carlstens fästning och närmaste fasta land, låta ett nära Marstrands stad beläget sund, kalladt Albrektssund, upprensas till det djup, att så väl armerade som transportoch handels-skärgårdsfartyg kunna derigenom inoch utgå, Marstrands stad målte beviljas fri nederlagsrätt för alla varor, så vida serskildt anslag lill ofvannämnde upprensning skulle äskas och af Rikets Ständer beviljas, samt arbetet lill följd deraf kommer att verkställas på sådant sätt, att dimensionerna af Albrecklssunds CanalBih. till R. St. Besv. och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N.-o Sy. djup och bredd blifva lika som för Götha Canal, hvilket både af militäriska, commerciella och ekonomiska skäl, skall blifva nödigt, så vida det åsyftade ändamålet icke skulle i väsendtlig mon förfelas.
Gellivare blifvande bolag för anläggning af en jernväg emellan Gellivare malmfält och Bottniska viken: I. 115, 120, R. 121; B. VII. 142, 220, 224, A. 224, E. 354. —, angående beviljande af ränte-garanti för en sådan emellan Upsala och Stockholm; motion af Grefve Henning Adolf Taube: se Motioner. —, angående beviljandet af ett lån till en sådans anläggande mellan Borås och vestra stambanan; motion af Grefve Erik Sparre: se Motioner. —, angående låne-understöd för anläggande af en sådan från Stockholm till Sagån; motion af Herr Anders Rolf Oxehufvud: se Motioner. Jernvägar, Statens, angående åtgärder till beredande för besparing i anläggningssamt driftoch underhålls-kostnaden för —: B. IX. 179, 366; X. 5, A. 5; E. XI. 316. — —, angående anvisande af 500,000 Riksdaler Riksmynt, att utgå såsom lån till dem, som vilja åtaga sig att inom landet förfärdiga lokomotiver och rails till —; motion af Herr Anders Rolf Oxehufvud: se Motioner. Jcrnvägs-anläggning, angående ersättning af stats-medel till delegarne i laga skifte uti Grimstorps bv för förluster i följd af —: B. X. 248, 282, A. 282. — emellan Christiansstad och närmaste punkten å södra stambanan norr om Finja-siön, angående låne understöd derför; motion af Herr Rudolf Stjernsvärd: se Motioner. — mellan sjön Södra Dellen och Ljusne eif, angående beviljande af låne-understöd derför, m. m.: motion af Friherre Wilhelm Fredik Tersmeden: se Motioner. 108 — J — Jernvägs-anläggningar, enskilda bolags, angående understöd af statsmedel till sådane, samt om riktningen af Statens vestra jernbana; motion af Grefve Adolf Eugéne von Rosen: se Motioner.
En sådan § skulle börjas ungefär sålunda: för att lätta Ständernas beslut i den bestämda frågan om lagverkets förbättring i riket, så hafva Ständerna beslutat så och så. Derigenom finge denna § ingen utsträckning och kunde icke blifva något prejudicat. En värd talare har förklarat, att i händelse saken skulle kunna verka som prejudicat, vore han beredd att afstyrka den; jag är öfvertygad, att den kommer att göra det. På dessa skäl vågar jag vidblifva min tanke och högeligen tillstyrka Ståndet all icke antaga della vådliga förslag lill en innovation, som är oerhörd i vår grundlag. Ganska många röster hördes åter begära propos. II. Ex. Hr Frih. Gyllenhaal: Jag anhåller om tillstånd alt några få ögonblick få tagall. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk. Jag är först skyldig ett svar ät den siste värde talaren, Gr. Gyldenstolpe, som citerat ett yttrande af mig i föreg:de plenum. Prot. för den dagen är ännu icke justerad!, åtminstone har jag icke sett mitt yttrande uppsatt, men jag vädjar till dem af R. o. Ad;s ledamöter, som då voro närvar., och försäkrar, att milt yttrande icke föll sig så, som det af den värde talaren blifvit cileradt. Jag påminner mig bestämdt, att jag började detta yttrande så: ”Sedan 11. o. Ad. haft tillfälle att höra sig föreläsas den K. propos. af den <5 Juli, sedan 11. o. Ad. haft tillfälle höra de utförliga och öfvertygande yttranden, som Frih. Nordenfalk, Gr. Anckarsvärd och flere värde talare här hafva anfört” etc. — Sä föllo mina ord, och jag hemställer, om detta icke är helt annorlunda, än den citation, som Gr. Gyldenstolpe gjort.
Herr von Hartmansdorff: De anmärk ningar Herr Cederschjöld gjort, i afseende på definitionen af ordet; Stamfar, hafva blifvit, såsom mig synes, tillräckligt vederlagda af Herrar Hjerta och von Hohenhausen. Huru man än vill förstå meningen, så är den närvarande redactionen tillräcklig att gifva vederbörande erforderlig efterrättelse, Olikheten mellan Utskottets och mitt Förslag är till exempel, att efter orden : enär Dm g Noveyibtr. 265 2.7ic af desse ätter j ordet lagligen är uteslutit, i mitt Förslag , emedan icke annat än laglig härkomst kan komma i fråga. På samma sätt har jag förändrat ordet arfsordning till Successionsordning, emedan det sednare är ett gammalt bekant ord, hvaremot det förra möjligen kunde lemna rum för misstydning. Så har jag äf'ren i början gjort en omflyttning af verberna, hvilken i det hela är af ingen vigt, men hvarigenom meningen faller sig lättare. Herr Ribens anmärkning, att om 3:dje Momentet borttages, de bägge förra icke behöfva numereras, anser jag vara vigtig, Herr Cederschjöld: I anledning af de anmärkningar, som blifvit gjorde vid mitt anförande, rörande oi’det Stamfader, får jag äran uppgifva ett fall, som alltförväl skulle kunna inträffa. En gammal man blir adlad, som har både söner och sonsöner, men dör sjelf innan Introductionens prasscriptionstid vore tilländalupen. Ingen af sönerna kunde fullgöra prestanda till vinnande af introduction; men detta göres af en Sonson. Då frågas: skalle den adlades äldre ättegrenar för alltid vara uteslutne från representations-rälten, och denna endast tillkomma Sonsonens efterkommande ? Herr von Hohenhausen: Den ibland den adlades succederande slag tingar, sorn för sig erhållit introduclion, är den förste, sorn har rättighet att å Riddarhuset inkom - 266 Den $ November. ina. Likafullt kommer i Genealogien att upptagas (len, som blifvit till Adelig värdighet upphöjd, men endast den, som blifvit introducerad, kan först vinna inträde på Riddarhuset.
Följande Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie« Utskottens Betänkanden blefvo nu föredragne ånyo och bifallne: N:o 10, i anledning af väckt fråga om Kronoskjutsens afskaffande; N:o 11, v anledning af väckt fråga om Artilleri-hästars begagnande i sfället för Kronoskjuts, till forsling af Kronans spanmålsoch mjölförråd för vissa Garnisonsorters behof; N:o 12, i anledning af väckt fråga om upphäfvande af den vid fördelningen af utmarken på Öland, samma utmark åsätta ränta; N:o 13, i fråga om inrättande af enskilda spanmålsförråd, och N:o 14» i anledning af väckta motioner, dels om upphörande af K ronobrefbäringsskyldigheten, dels om ersättning för samma onus. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Revillnings-Vtskottets Betänkanden: N:o si, i anledning af verkstäld granskning af Posttaxorne för inrikes brefvexlingen; N:o 23, i anledning af Herr O, JVijks och Herr C. Valleijs motion, om utrikes brefvexlingen samt postföringen inrikes orter emellan och inrättandet af en Diligenceeller en Postvagns-communicalion emellan Stockholm och Götheborg; och N:o 23, om stämpling af spelkort. S. D. Till handläggning företogos åter följande af La g-Vt skottet afgifna Betänkanden: N:o 85, öfver Herr G, Solms motion, om upphäfvande af en del serskilda domstolar eller så kallade fora privilegiata; N:o 86, öfver Herr Robert Cederschiöld* motion, om ändring i r 7 gap, 3* §, Rättegångs-Balkenj Prot, Viar. ti, oo Julii iS34» 85 N:o 8r, öfver Riksdagsfullmägtigen Lars Hanssons från Götheborgs» och Bohus Län motion, om förändring af Rättegångstimman å landet; N:o g8, öfver Herr G.
1 7, 26 och 3 1 §§. beviiln.förordn. dem ålagda beskattning ; en beskattning, sorn, ålagd i största välmening att förminska och förekomma lösdrifveri och försvarslöshet, fått erfarenheten emot sig att icke i någon mån hafva lyckats vinna sitt ändamål, utan endast riktat Staten med inkomster, utpressade hos de utaf fattigdom och elände mest tryckta medborga)eclasser. Hemställande frågan till Utsk:s ömma, af behof, omständigheter och rättvisa lika högt påkallade behjertande, anhåller jag vördsammast, att detta milt yttrande må få åtfölja motionen vid remissen till Utskottet. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag är af motsatt tanke med den siste talaren, och vidhåller den grundsats, att genom någon skatt, huru lindrig som helst, erinra s. k. lösdrifvare deras skyldighet att genom arbete förtjena sitt uppehälle och något bidrag till det samhälles bestånd, hvilket af dem lider så mycken skada. Frih. Raab, Adam Christian: Då det genom tidningarna är mig bekant, att Bevilln.Utsk. redan föreslagit nedsättning i bevillningen efter 1 art., trodde jag icke alt förevar. motion skulle föranleda till någon discussion; men då en ledamot motsatt sig motionen, får jag deremot på det lifligaste understödja densamma. Hvar och en, som har landtegendom, känner nogsamt, huru mycket detta slags folk är i behof af lindring. Man betänke blott, att mannen icke kan förtjena mer än 24 ä 28 sk. r:gs om dagen, och hustrun hälften så mycket, ifall hon nemi. icke hindras ifrån arbete genom tillsynen öfver sina små barn och det lilla hushållet. Huru skall ett sådant hjonelag kunna spara något, i händelse sjukdomar och dylika svårigheter hindra dem alt albeta, än mindre till gäldande af kronontlagor? Jag får understödja motionen, och önskar att den måtte bifallas. Remitterades till Bevilln.Utskottet. Ånyo föredrogs Gr. Frölicbs, David, den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion, om upphörande af stämpelafgiflen å tidningar.
Det blir jag, som får gå förlorad i stället. SIGRID. Gustaf! WOLFF. nederlag eller segrar för de tankar och sanningar, som mans med dig? Skall jag kasta bort min framtid, mitt arbete, alla förenat oss, och som jag inte kan tänka på utan tillsamSIGRID, lägger sina händer på hans axlar. känna, hur mycket jag håller af dig. Våra tankar och Du skulle inte säga så, bara för att få mig att be åsigter ha förenat oss, det vet du väl. Vi tänka ju annat Men när jag nu känner att jag bör handla alldeles... alldeles ensam, ser du, så skall du inte hindra mig. stark och tro på min uppgift i lifvet. Jag skall nog aldrig, aldrig lemna dig. än andra och vilja uträtta så mycket tillsammans i verlden. Bed mig i stället att lita på mig själf, hjälp mig att vara komma igen, och om jag då får komma till dig, vill jag WOLFF, omfamnar henne. större än de flesta skulle kunna. Du gör rätt. Tant Din make fins inte, Sigrid! Du gör något, som är säger, att vi bara kunna offra stora ord. Vi skola visa SIGRID. henne, huru vi kunna offra vårt lifs lycka, både du och jag. Tack, älskade vän. Nu går jag till Kristofer. ANDRA AKTEN WOLFF. Inte resa ni i dag? SIGRID. skall få veta när... Var allt du kan för mamma, det är mer än både Kristofer och jag tillsammans. WOLFF. I morgon tänker jag. Men vi träffas innan dess, du Tss, hon kommer. Sigrid går in i sitt rum. Fru German kommer ut och stannar vid dörren. SJUNDE SCENEN FRU GERMAN. WOLFF. FRU GERMAN. Går hon, Gustaf? WOLFF. Ja, tant, hon går. FRU GERMAN, sakta. Ensam... ensam... WOLFF. Blif inte nedslagen, tant, hon gör sin pligt. FRU GERMAN. Sin pligt? Mot hvem? WOLFF. Mot sig själf. VÄRFLOD FRU GERMAN. till mig? Skall hon en gång kunna stå till svars inför mig för hvad hon nu gör? WOLFF.
Denna utflygt var hans första. Gång på gång sträckte han ut handen efter en blomma, och gång på gång hoppade fadern ur och gaf honom hvad han begärde – ’så pjåskigt det än var’. Till sist hade han båda händerna fulla, och då somnade han lugnt och belåtet in, för första gången på en vecka, men var så lik en död, med det hvita ansigtet mot den svarta sjalen, att mors hjärta flödade öfver. Så snart de ånyo fått honom i sängen, bad hon far passa honom en stund, och så smög hon sig ut, för att få gråta sig riktigt mätt i ensamheten. Utan att tänka på hvart det bar, tog hon vägen till bäcken, som skilde deras åkerlapp från Stor-Hans’ egor. Där kröp hon in under ett träd och snyftade så tungt och svårt, som hon aldrig gråtit förr. Om han dog, skulle hon aldrig kunna hjälpa sig mer aldrig mer! Det var vid midsommartid. Från ängarna kom en söt, stark lukt af klöfver; kvarnbacken var alldeles blå af ’natt och dag’; dikeskanterna voro öfverfylda af kummin och svajande midsommarblomster, och bland röddockorna glänste stora, hvitgula tufvor af kamomill. Plötsligt kom det för mor Anna, hur begärligt gossen under hemvägen sträckt ut händerna efter alla blommor han sett. Hade inte det varit en Herrans anvisning? Lät han blommorna bara växa till kreaturens nytta? Hon började rifva förklädet fullt med gräs och blommor, allt hvad hon fick tag i. I detsamma kändes ett sådant märkvärdigt lugn komma öfver henne, Vår Herres blomster skulle bota honom, det visste hon med ens. Doktorn hade ju talat om bad – att han borde få resa och bada – och bada skulle han få – i vår Herres blommor. I sin ifver sprang hon hem efter en säck och började insamlandet ånyo, denna gång med större urskilning och lugn. Nu tog hon bara sådana växter, som hon visste vara nyttiga. Händelsevis var yngsta dottern hemma på besök.
Den allmänna andan i Norige synes föreställa sig att det borde heta: att Sverige är ett Konungarike, förenadt med Norige, istället att det i Traktaten ej allenast heter, men måste heta, att det är Norge som är förenadt med Sverige. — Att ett, ifrån Sverige helt och hållet afsöndradt Norige, kan för Norrmännen innebära någon fördel, lärer blifva svårt att ådagalägga; men att Sverige ifrån föreningen icke hemtat något annat gagn, än att Danmark genom förlusten af Norige blifvit beröfvadt en betydlig del af sina Deu 2 November. 69 utvägar till dessa anfall emot Sverige, som snart sagdt vid hvarje tillfälle då vårt fädernesland befunnit sig i någon delo med vår öfvermäktige Östra Granne, ifrån Danmarks sida ägt rum, är så i ögonen fallande, att det ej behöfver utförligare bevisas. Den Svenska liegentens och FöreningsStiftarens politik visar sig, allt ifrån fredsslutet i Kiel, ända t. o. m. Konventionen i Moss, icke hafva afsett något högre mål, än den dynastiska glorian att regera 2:ne Riken, inom hvilka det svagare, uti sjelfva föreningsfördraget, lemnades anledningar att nära anspråken på undanrödjandet af allt, som åt det mäktigare Riket och talrikare folket kunde antyda ens det minsta sken af yttre företrädesrätt. Divide et imperal synes omisskänneligen hafva legat på botten utaf FöreningsStiftarens dynastipolitik. Norrmännen hafva i deras sätt att tolka förenings-fördraget, yrkat eftergifter i allt, som i ringaste mån kunnat antyda en suprematie för Sverige. Svenska Regeringarne hafva äfvenledes varit eftergifvande i allt; och detta, i naturlig följd af Regentens mera maktegande förhållande inom den mäktigare Staten, än inom den svagare, der han är blott folkviljans lagbundne verkställare. När föreningen icke afsåg en verklig och innerlig förening nationerue emellan, kunde derigenom icke upkomma någon starkare kraft, hvarken till gemensam förkofran eller till gemensamt försvar.