Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Flotta, R. S. O. m. m. Carl Berthil Lilliehöök. § 2, inspektionen j följd af det, genom 5 § i Banko-Reglementet, Fullmägtige (~' eVerket '0' Sifna åliggande att tillse ordningen inom Verkets Afdelningar och Kontor, äro dessa, vid serskilda tillfällen, af Fullmägtige inspekterade, utan att anledning till anmärkning dervid förekommit. § 3. Vid den inventering af Bankens kassor och öfriga förvaringsInventering rum, som Fullmägtige den 5 nästlidne Juli anställt, har någon af Fullmäganmärkning icke egt rum. tige' Bankens hus och inventarier äro vid samma tillfälle besigtigade. Den 20 nästlidne September blef dylik inventering af Bevisoaf Revisorerrerne förrättad, hvarvid behållningarne i guld, silfver och köpnepar befunnos, som följer: Guld. Myntadt: 475 fyrdubbla dukater 1,800 dubbla d:o .• 1,900: - 3,600: - 13,000 enkla d:o 13,000: - Summa Dukater 18,500: - Silfv er.
Han eftersträfvade intet högre än att »möta Beatrice och njuta sällheten af hennes hälsning», och med djupt svärmeri har han skildrat dess verkan på hela hans varelse: »En flamma af gudomlig ömhet genomglödgade min själ. Jag kände icke längre någon oro, och jag ville förlåta en hvar, som förolämpat mig, och hade någon då frågat mig om något – hade mitt svar endast blifvit Kärlek, och mitt anlete hade strålat af ödmjukhet.» Hur himmelshögt detta är öfver vanlig passion – bakom ordens extas darrar ändock jordiskt hopp, och i Beatrices hälsning fanns en yttre påtaglighet, i hvilken låg en underpant på det verkliga med alla dess möjligheter. Men Dantes kärlek kunde ej stanna därvid. Den vill skudda af sig alla lifvets band, äfven de lättaste – den ville nå den dyrkans fullkomlighet, i hvilken ej finns plats för tanken på bönhörelse, och så var det han svarade Beatrices spotska vänninor, då de gäckande frågade, hvad hans kärlek hoppades: »Mina damer, målet för min längtan var förr en hälsning af den dam, I kanske syften på, men sedan det behagat henne att förneka mig den, har Kärleken, min härskare, låtit all min sällhet bestå i sådant, som icke kan fråntagas mig.» – Att Beatrice en gång förvägrat honom sin hälsning, var därvid det minst viktiga – det synes af berättelsens gång –, den drifvande kraften var Dantes eget idealiseringsbegär, som ej rastade, förr än Beatrice förvandlats till en symbol af änglalik fullkomlighet och hans känsla blifvit enbart en inre kult, hvilkens lycka sålunda ingen makt kunde beröfva honom. Men utan sträng strid med sig själf nådde icke ens en Dante denna själföfvervinnelse. I de små paragraferna mellan 11–18 af Vita Nuova darrar ännu under minnets sordin erinringen om denna kamp. Ett uttryck, som bränner af offrets smärta och skälfver af det med så knapp nöd undkomna nederlagets skam och lycka, biktar, hur tung den varit, striden, genom hvilken han lyckades utrota ur sitt hjärta som ett ogräs hvarje jordisk förhoppning.
Man behöfver således blott åberopa Banquens eget interesse, som jag dock ej anservara öfver hela Nationens, såsom skäl till beviljande af en förlängd Prsscriptions-tid för Låntagarena i Banco-Disconten.' I stället för att Utskottet yrkat att Låntagare, sorn ej innom £ månader efter förfallodag, omsatt sitt Lån, skola ovillkorligen, som hittills enligt Directionens egen öfverenskommelse, betala Lånet fullt ut, hade jag snarare väntat att Urskottet föreslaget ej blott en förlängd Prsscriptionstid , utan ock att omsättning skulle få verkställas med T^:dels, i stället för hittills med blott 4-'de|« afbetalning på 6 månader. Konungens Befallningshafvande, ja sjelfva Krono-Fogdarne, hafva, äfven undtr den ömnigaste Penninge.tillgång i allmäina Rörelsen, haft rättighet att lemna 3 manaders anståndj Banco-Utskoftet vill i nuvarande ovanliga conjunctur ej lemna öfver 2 manaders. HalHre må man förkorta den arbitraira Prsscriptionstid, sorn är lagd i en Krono-Fogdes händer, och 420 Dtn 17 Februariii förlänga den, hvars bestämmande nu beror af Nationens, icke af en serskildt Corporations Representanter. Jag föreslår derföre , att med omsättningarne i Banco-Disconten må, utan ålagd påföljd af hela Länets utbetalning på en gång, få dröjas till 30 dagar, efter att Rikets PenningeVerk af Rikets nu församlade Ständer blifvit regleradt, men att Disconten äger att som förr, för hela Lånet taga full säkerhet hos Lån. tagare och Caventer, när Disconten så för nödigt finner. Jag föreslår ock, att härvid ingen skilnad göres emellan Lån, förfallna innom och efter yppandet af Filial-Disconternes obestånd. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, blef BancoUtskottets Betänkande, i anledning af Herr Munck af Rosenschölds dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremiteradt.
Mascovad, eller brunt och gult, ordinärt Terres och Tetes, 1 U. 3 »6 samt hvitt pudersocker 1 u. — 3 — Krossadt lump, Havanna Terres-, samt andra till sockerhalten lika slag 1 u. — 5 6 32 Stålarbeten, ej specificerade 1 u. — 8 — 1 • Sågblad 1 u. — 12 — 4 Söljor Tobak: I ti 1 16 — Blad, Marylands j 1 u 7 andra slag) I Cv. 6 Stjelkar Trädvaror: Yed: I ti 3 Al i famn — ao — Björk 1 famn — 3o — Bok och Ek 1 famn — 45 —. Gran 1 famn — 17 6 Tall 1 famn — 30 — Andra slag 1 famn — 3o — 64 Bevillnings-Utskoltets Betänkande, IS':o 12 Qvantitet för Tullvärde. tullberäkninInförsels - tull. gen. Ull, okarnmad eller kammad: grof, eller af till och med iöskillingars värde skålpundet . 1 U. — 2 — medelfin, eller af öfver 16 sk. lill och med 32 sk. värde skålpundet 1 u. — 8 — fin, eller af öfver 32 sk:s värde skålpundet . 1 u — 12 — Vin, alla slag: Halfylle eller af ull med blandning till minst hälften af Bomull, Lin eller Hampa. Alngods: 2 24 af mindre än 7 qvarters, bredd t U. — 4° — 4 af 7 qvarters bredd I och deröfver 1 U. 1 8 — Af Herr Friherre Oxenstjerna, Carl: ”Emot det af Häglof!. Utskottet beslutade tillägg uti §. i5 af underråLtelserne vid tulltaxans verkställighet, alt äfven behöflige rudimaterier för förfärdigande af maehinerier, m. m., skola få importeras emot tull-afgift af 5 procent å värdet, får jag mig i så måtto reservera, att, enär full afgörande rätt blifvit tillagd Kongl.
Banko, hvilka, enligt Kammar-rättens utslag den 1 Juli 1841, borde af Arell gäldas; samt Kammar-Rätten, på dess Advokatfiskals-embetes framställning, för utbekommande af berörda medel, anmodat Öfverståthållare-embetet att låta bos FältKamereraren Arell anställa utmätning och, i händelse tillgång saknades, för dessa Kronans fordringar meddela införsel uti hälften af Arells på Arméens Pensions-kassas stat innehafvande revisorslön; så, och efter det Arell sedermera i Juli månad 1861 aflidit, har — enligt hvad E. K. Majit uti nådig Proposition af den 24 Oktober sistlidet år behagat meddela — hans efterlemnade enka, Albertina Heimberger, uti en till E. K. Majit ingifven skrift, med åberopande af sin nödställda belägenhet och då hon vid framskriden ålder egde tre sjukliga döttrar alt försörja, underdänigst anhållit, att E. K. Majit, med behjertande häraf, måtte i nåder meddela befrielse från allt betalningsansvar för ofvanberörda observalionsarfvode och anmärkningsmedel, så att det efter - ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 5i. 11 lemnade obetydliga lösöreboet kunde komma sökanden och hennes barn till godo; varande uti en sedermera ingifven skrift af sökanden i underdånighet företedt intyg af sysslomannen i den efter Arell uppkomna konkurs, alt numera ingen annan borgenär i boet lunnes, än Kongl. Majit och Kronan för ofvan omförmälda fordran, hvilken nu utgjorde dels observationsprocent 1,002 Ridr 45 öre och dels anmärkningsmede! 2,358 Ridr 51 öre, eller tillsammans 3,360 R:dr 96 öre, hvaremot tillgångarne i boet endast komme att uppgå till något öfver 300 R:dr. Och har E. K.
1 Telegrafgränd 1, där ha vi både Winborg &amp; C:o och Henrik Gahn, men den förra firmans ypperliga bordskryddor, såser o c h Iactoserinpreparat liksom den senares världsberömda aseptin kan man då få hvar som helst hos hrr specerihandlare. Alltså gör man först en titt in till Anstrin på Norrbro, som slutrealiserar sina utmärkta tyger m. m. till särdeles billiga priser, och styr sedan färden till Storkyrkobrinken 7, K. Här kan man minsann ej se, att julhandeln är dålig, ty den stora butiken är full med köplystna. Den nya lavoarmattan af kork till 2: 50 ä 3 kr. lägger man sig genast till med, fönsterskärmar, divansmattor, kuddar, borddukar, läckra irländska näsdukar, gardiner o c h strumpor af hr Lundbergs egen tillverkning ha en strykande afgång, och de många biträdena ha otroligt brådt med att expediera. På Vesterlånggatan tittar man först till A. Lam' berg, gör en visit i Barnängens eleganta butik, där en flaska Linnasaparfym och några tvålar med äkta syréndoft icke kunna undvikas, o c h så har man Aug. Carlsons sidenaffär, som ej får försummas. Det är solida o c h präktiga varor, försäkrar lilla frun. Så bär det af till G. Petterssons pianomagasin för att välja ut ett godt instrument åt kusin Julia. På hemvägen öfver Stora Nygatan gör man diverse uppköp af ljus och såpa i Lars Monténs butik, och så erinrar sig frun, att makartbuketter C. W. C H Ty om julen har sina stora fröjder, så är det icke utan, att förberedelserna i och för sig också ha sitt stora behag.
Upplästes till justering följande voterts-proposition: Den som, lika med Ridd.Utsk., anser, att en öfverflyllning af vissa §§:r ur Ridd.Ordn. skall ske lill en ordn.- stadga, voterar K; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer sådan öfverflyltning icke att äga rum. Hr von Hartmansdorff: Jag befarar, att jag ej riktigt uppfattade Hr Frih. o. Landtmrs sednaste framställning. Voter:s-propos. angår ju frågan i sin helhet? Således, ifall ja vinner, blir följden, att afsöndring skall äga rum, men Ståndet har dermed icke bifallit hela det förslag, som ännu icke blifvit genomgånget, utan Ståndet får då punktvis genomgå och antaga eller afslå de öfverflyttningar Utsk. föreslagit; hvaremot, i händelse nej vinner, någon föredragning punktvis ej kommer i fråga, utan vi slippa härifrån. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han vid sin framställning afsett samma behandlingssätt af frågan, som Hr von Hartmansdorff syntes åstunda. „ Hr Hjerta: Enligt min uppfattning af R. o. Ad:s beslut och Hr Landtnäs framställning, skall R. o. Ad. i alla fall åtskiljas efter-slutad votering, så att vi i alla händelser slippa härifrån. Den Den n April c. m. a65 Den upplästa voter:s-propos:n blef derefter afR. o. Ad. godkänd. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer: Ja — 34. Nej — 56. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 12 på natten. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den i3 April i84o. Plenum kl. 6 e. m.
– Ah, det är sannt! utropade patronessan, som nu först erinrade sig huru hon på konserten med stolt beskyddaremin lofvat ett par bekanta att skicka dem inträdeskort. Jag skall då äfven nödgas skämmas för andra, nödgas svika mitt löfte. För min egen del gör det mig detsamma: sedan Victor uppfört sig så, har jag ej någon håg att se honom promoveras ... Han kan låta sig beskådas af fru X. Men nog är det bra hårdt att ha gjort så stora kostnader för ingenting ... Och min dyrbara toalett, som jag skulle ha i kyrkan! Fru Strömberg pustade och suckade och kastade sig fram och tillbaka i soffan. Slutligen tyckte Henning att hon hade pinats nog. – Lyckligtvis, sade han, är jag i tillfälle att reparera Victors försumlighet. – Skulle det vara möjligt? – Jag har lyckats skaffa mig ännu en biljett till den förnämsta läktaren, så att, sedan jag af mina tre egna lemnat tvänne åt min mor och syster, jag har två öfver. Dessa, jemte ett par biljetter till den andra läktaren, skulle jag kunna afstå åt fru patronessan. – Ni skulle göra mig en tjenst, för hvilken jag gerna ville visa min tacksamhet på hvad sätt som helst. – På hvad sätt som hälst? Ah, hvilken godhet! – Ja, jag vet verkligen ej hvad jag skulle kunna neka er. – Nåväl, min fru, ni vet att af de tre biljetter, som hvarje kandidat erhåller, är en beräknad för hans mor, en för hans syster och en för hans fästmö. Det är väl sannt, att detta ej utföres så noga, men hvad mig beträffar, anser jag den der beräkningen i hög grad passande och skulle ej för allt i verlden vilja afvika derifrån. – Men jag förstår icke ... – Vänta ett ögonblick! Sedan jag lemnat min mor och syster hvar sin biljett, har jag af mina egna således blott qvar den, som skulle bli min fästmös. Hvad den beträffar, som jag dessutom förskaffat mig, har jag bestämt den för min andra mor, min svärmor. Är det ej i sin ordning? – Ah ... – Välan, vill ni mottaga dessa biljetter för er och er dotter?
Discont-verkets hos honom egande fordringar, fastän dessa tillgångar icke lära vara i executiv väg åtkomlige, kan Utskottet till Soldins ifrågavarande ansökning icke i vidsträcktare måtto tillstyrka bifall, än att Utskottet hemställer, det Fabrikören Soldin måtte förunnas eftergift af den upplupne 3 procents straffräntan å det af Fabrikören Hammarbom, mot Soldins borgen, hos Discont-Verket upptagne lån, under villkor, alt Soldin, hvarje sjette månad, från den dag räknadt, då|Rikets Ständers beslut härom blifvit Soldin delgifvet och intilldess full liqvid vinnes, till Discont-Verket inbetalar en tredjedel af det nu återstående capital-beloppet och en lika anpart af de å lånen, efter afdrag af nyssnämnde straffränta, i Öfrigt upplupne räntor, samt för fullgörandet af desse inbetalningar ställer sådan säkerhet, som af Directionen öfver Banco-Discont-Verket godkännes. Stockholm den 21 September 1840. Reservation af Herr Stuart, C.: ”Jag anser den uppgifna omständigheten, att Mosaiske Trosbekännaren Soldins tillgångar icke äro ”åtkomlige,” innefatta ett såsom prasjudicat för Banco-Disconlen ganska äfventyrligt skäl för den tillstyrkta eftergiften af delta Verks fordringsanspråk; och jag förmodar, att en handlande, som, enligt tillkännagifvande i Allmänna Tidningarne, samtidigt idkar sin rörelse i flera städer, torde kunna förvärfva någon tillgång, som möjligtvis icke kan i all framtid göras för fordringsegarne oåtkomlig'.' Uti denna Reservation instämde Herr Grefve Frölich♦ STOCKHOLM, Elméns och Granbergs Tryckeri, iS4o. IBanco-TJIskottets Memorial, N:o 160. I N: o 100. Ank. till Exp. Utsk. den 9 October, kl. !!2 mield. Memorial till Högvördige Preste-Ståndét, med anmälan af dess fattade skiljagtiga beslut> i anledning af Utskottets Utlåtanden JV.-ris 2/ och 65.
St:s upmärksamhet, som många andra anslagsfrågor, hvilka vid denna Riksdag gått igenom, oell jag tror ej, det man kan bestrida, att det är Statens ovilkorliga skyldighet, ali bispringa den Värfvade Arméen och förskaffa densamma tillräcklig föda under tjenstgörings-tiden. Dessutom tillkommer ett förhållande, sorn icke förut egt rum, och som gör det för Krigs-Styrelsen ännu svårare än hittills, alt anskaffa de medel, som erfordras, för att uprätlhålla de för Regdena i garnisons-orterna bildade mat-inrättningar. Hittills har man för detta ändamål äfven användt befintliga reservationer å anslaget till durch-marche-kostnader, hvilket var gemensamt för Arméen och Flottan, samt utgick med 20,000 R:dr årligen; men vid innevar:de Riksdag har denna summa blifvit fördelad emellan Flottan och Arméen sålunda, att den sednare endast fått 8,000 R:dr sig tillagde, hvaraf följer, att reservationerna å detta anslag blifva betydligt förminskade, samt att i och med detsamma tillgången till mat-inrättningarnes understödjande minskas. Alla dessa skäl tala tillräckligt för beviljandet af en återremiss å denna punkt, hvarigenom StalsUlsk. blefve försatt i tillfälle, ali taga ärendet i förnyadt öfvervägande och förändra det bestämda anslaget till ett förslags-anslag. Hr Montgommerie, Rob. Nils Germund: Då man af det proh, som är K. M:s Nåd. Propos., ang:de Statsverkets tillstånd och behof, bilagdt, kan inhämta, alt föredraganden för krigs-ärendena är betänkt, att afgifva ett förslag, hvarigenom de värfvade trapperna skulle erhålla tillräckligt underhåll, synes man icke böra be - Den 29 Juni f. m. 499 trakta StatsUtsk:s tillstyrkande af ifrägavar:de stimma, såsom elt försök, att utreda det behof, som bör fyllas, eller antaga, det Illsk. ansett den föreslagna summan vara för ändamålet fullt tillräcklig.
Regnet prasslade ned, stilla och oafbrutet, för öfrigt icke ett ljud, annat än en utestängd kycklings pip. Och jag läste. Jag grät af beundran och jag grät af harm öfver att icke ens tillnärmelsevis kunna åstadkomma något sådant. Det fins ingen jemförelse mellan henne och mig. Hon är mig oändligt öfverlägsen. — Ett enda arbete sådant som hennes »Dömd»! — Jag afskyr dem, dessa frasradikaler, denna njutningslystna hop, som skränar om, att »folket» knotar, och som icke känner folket så mycket, som mina gamla skor. Öfver dem borde det komma först, öfver dem och deras fräcka lögner. De skria om »jemnlikhet» och dra sig för »simpla» bekantskaper. Hela deras egen lifsuppfattning protesterar mot deras proklamerade teorier. Hvar fins den hänsynslöshet i handling, som är enda tecknet på att hänsynslösheten i ord är värd aktning? Nej, jag hör icke till deras läger, jag hör icke till något läger alls. Ty jag är rödare än den rödaste, jag är en plebej, en af de simpla, som de förakta. Fast de låtsa sig föra deras talan. Jag är tio gånger mer demokrat än de, ty jag hatar dem emedan de äro aristokrater. Men jag vill inte skräna som de. Jag hatar förfiningen hos dem, som stå högre än jag, och jag vämjes vid råheten hos dem, som äro under mig. Derför är jag ensam. Men i råheten fins det åtminstone sanning. Förfiningen är lögn – lögn alltigenom. Åh om jag hade kraft nog att bryta in i denna frisinnade liga, som proklamerar en lära med munnen och en annan med sina gerningar! Hå – der hade vi knuten! Det är harm! Men det är icke den rättfärdiges harm – tro aldrig det! – det är blott den fattiges. Hörby d. 3 Okt. 85. Från »lilla rummet». Fönstren äro daggiga innantill, och utanpå dem hänga stora regndroppar liksom ensamma tårar. Ännu är det grönt, men i guloch brunaktiga nyanser. Gräsmattan är ljus, saftig som om våren och bladväxtgruppen reser sig derur i djupa, starka färgmotsättningar.
Utsk:t har här endast besvarat ett af en motionär framstäldt yrkande att en resande skulle vara skyldig att för skjutsen betala hvad pris som helst. Jag tror, att Utsk:ts svar är riktigt och anhåller derföre att punkten måtte bifallas. Hr von Koch: Jag anhåller att lå till protokollet antecknadt, att jag protesterar emot de af Utsk:t i denna punkt anförda skäl. Frih. Sprengporten: Afven jag protesterar emot de anförda skälen. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos. blef Utskottets hemställan af R. o. Ad. bifallen. Utskottets tillstyrkande å sid. 13. mom. a. Hr von Koch: Då kanske flera af R. o. Ad:s ledamöter icke uppfattat det förslag, jag tog mig friheten framställa, då jag första gången hade ordet, vill jag upprepa, att den förändring, 352 Den 19 April. jag påyrkade, skulle beslå deri att ett särskildt mom. c skulle bifogas, deri förklarades, att R. St:r icke afse någon förändring i beslutet vid förra riksdagen om åtgärder för åstadkommande af ny skjutsinrättning å farväg samt vid jernväg eller kanalstation, hvilket beslut blifvit af K. M. godkändt. Tillika önskar jag, att skjutslega» måtte ställas lika för land och för stad samt att, till vinnande häraf, orden »i stad och 1 rdr 20 öre på landet» måtte ur mom:t a uteslutas. Jag anhåller, att detta mom. måtte bifallas på det sätt, att sedermera särskild propos. må framställas å berörda tillägg samt särskild å uteslutningen. Gr. Liljencrants: Lika litet som jag kan finna någon anledning dertill, att frågan om skjutslegans belopp bör utgöra föremål för särskild propos., lika litet kan jag anse Hr von Köchs förslag i denna del vara stödt på rättvisa. Det torde vara klart, att i stad, der skjutsningsbest vret upprätthålles af personer, som endast för sådant ändamål kunna använda sina hästar, måste underhållskostnaden blifva betydligt drygare än på landet, der hästarna kunna användas äfven för andra ändamål.
”Ja ja, han har sina goda sidor ... Skall jag titta i kaffesumpen, då vi tömt af det klara? Jag satte på pannan, innan jag gick – ty mamsell Helena försmår väl icke att värma opp sig med en kopp?” ”Tack, snälla Anna Katrina – i ett sådant litet trefligt och städadt hem trifs man godt”. Hvad Helena fick veta om kaffesumpens hemligheter hör icke hit, men så mycket mera det möte, hon hade på hemvägen, medan hon ännu var på ”uddens” område. Hon gick med nedslagna ögon och betraktade de ojemna stenarne, i hvilkas gropar det uppväxande gräset bebådade sommarens ankomst, då en röst, som satte hennes blod i hastigare rörelse, helt nära henne yttrade: ”Också ute och går i dag!” ”Kors, löjtnant Borgman – och jag, som trodde att löjtnanten alltid var på sjön.” ”Icke alltid.” ”Aldrig begriper jag hvad klockan är – hon är visst ofantligt mycket?” ”Jag trodde” Här blef likväl Helena så brydd öfver att möta en helt sqvallrande blick, att hon icke var i stånd att tro någonting annat än att en vigtig stund, länge anad, nu skulle slå, om än aldrig så tyst. ”Om icke mamsell Helena väntades hem än, så ...” ”Jag tror kanske att jag har en halftimma ännu. Utan att något vidare blef sagdt, tycktes man finna lämpligt att vända och förlänga promenaden, tills man fann en stenhäll, passande såsom säte. Sedan det tigande paret här satt sig och en stund betraktat den ödsliga omgifningen, vågade löjtnanten ändtligen en ny blick, hvilken uppjagade så stark rodnad på Helenas kinder, att han fick mod att uttala följande betydelsefulla fråga: ”Har mamsell någonsin varit inne i madam Björkelunds högtidskamrar?” ”Ja, väl flere gånger, innan löjtnanten flyttade dit.” ”Herre gud, att jag icke det hört ... Med ljus färg på väggarna – men jag misshagar helt visst?” ”Hvarföre så ... Med ljus färg på väggarna skulle de visst se bra ut.” ”Tusen tack! Hvita gardiner för fönstren ... En liten bur för kanariefågeln, och blommor i glasen?
Prop. J\s 1 om Statsverket 1862, 9 hufvudtiteln. Utdrag af Protokollet öfver Jnstitie-Departements-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Thorsdagen den 18 September 1862 i närvaro af: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens Statsministern för Utrikes-Ärendena, Herr Grefve Manderström, Stats-Råden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld. Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern anmälde i underdånighet: Götha Hof-Rätts underdåniga skrifvelse den 6 sistlidne Juni, deruti, enär Fiskalen hos Hof-Rätten, vice Häradshöfdingen August Bergström, som sedan flera år tillbaka tidtals lidit af sinnessvaghet och allt från slutet af år 1858, då ett svårare anfall af sjukdomen inträffade, icke kunnat förrätta sin tjenst, nu befunne sig i den belägenhet, att något hopp icke vidare gåfves om hans återställande till varaktig helsa; af hvilken anledning den för Bergström förordnade förmyndare, Kronofogden Anders Lindergren, med stöd af behörigt läkarebetyg, som styrkte nyssnämnda förhållande, hos Hof-Rätten anmält Bergström till erhållande af afsked från Fiskaltjensten, likväl under det vilkor, att Bergström för sin återstående lifstid tillerkändes en årlig pension till lika belopp som Fiskalslönen, — Hof-Rätten förmält, att, ehuru Hof-Rätten redan länge erfarit olägenheten deraf, att Bergströms tjenst måst förrättas af en vikarie, Bil. JYs 1 till Kongl. May.ts nåd.