Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att jag icke sökt vara bitande eller skarp eller satirisk, kommer sig ej deraf, att jag låter en öfverlägsen ton inverka på mig, utan af mitt redan på förhand fattade beslut att vara lugn hvad jag än kunde få höra; ty att hålla en sansad ton är det enda riktiga, när man icke talar för att såra utan för att upplysa. Och det är min önskan att pennan i min hand måtte forma sig till en pensel för lifvets färger, icke till ett småsinthetens vapen att stingas med. Det tycks som om denna gensaga ledt till ett privat tankeutbyte mellan recensenten och författaren, hvilket af den senare afslutades med nedanstående lärorika historia: Då ni medgifver, att det drag, min historia om hökassen förtäljer, är »troget skildradt efter naturen», medgifver ni med det samma, att om skildringen är rå och ohygglig, detta råa och ohyggliga måste finnas icke allenast hos densamma, utan först och främst hos de modeller, dem jag naturtroget skildrat. Tillåt mig derför allraförst att nämna ett par ord om det folk, bland hvilket jag vuxit upp, och för hvars vanor och föreställningssätt jag icke kan bli helt främmande, så länge jag eger i behåll ett enda minne från min barndom. Den skånske fattigbonden, dagakarlen, torparen eller jordarbetaren har ett sätt att uttrycka sig, som – äfven då han vill vara belefvad – mången gång kan såra finkänsligare öron. Men mycket af hvad den fina verlden anser rått och simpelt är icke så för dessa menniskor, emedan de helt enkelt för många ting icke ega andra uttryck än sådana, som vi anse fula och simpla. En genuin bonde, af den grofva, arbetande klassen, utan någon påverkan af ståndspersoner, skall lika litet hitta på att säga »svans» som »smutsig». Och dock kan han för dagligdags bruk behöfva benämningar för dessa ting. Han har dem, och han finner dessa sina uttryck icke mera stötande, än ni sjelf anser det opassande, om ni säger, att hunden viftar med svansen, eller att det är smutsigt på gatan. De ha ett annat språk än vi, voilà tout!
Uti en annan högmålsanklagelse, som 18 år senare förekom, blef frågan att förstå, hvad som menas med lasteligt tal eller skrift emot Konungen, såsom uttrycket lydde i den då gällande texten af 5 kap. 1 §. Missg B.; och uppmärksamheten på detta ärende påkallas således äfven af interesset för sjelfva den deruti ingående, ännu tilläfventyrs icke nog utredda lagfrågan. Saken handlade om rättigheten att anlägga theatrar och gifva skådespel, och om giltigheten af Kongl. Theaterns privilegium. Eli smädeskrifvare hade sagt, att denna senare ägdes af Konungen sjelf, och att Konungen till förmån för densamma förbjöd andra thealeranläggningar, hvarigenom Kongl. Theatern förvandlades till ett monopolium, faststäldt till vinst lör Konungen, hvilket stridde mot Reg. formens 60 §., och äfven mot allmänna lagen, sorn helade brottet att lägga skatt och tunga på Konungens undersåter med icke mindre än dubbel tjufsrätt — jemte flera dylika förgripliga yttranden. Att dessa voro förolämpande mot den, de träffade, lärer väl icke kunna betviflas. Om de voro majestätsbrott, är en annan fråga, vid hvars upplösning måste komma i betraktande den genom Tryckfrihetsförordningen med - 38 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1849. gifna granskningsrätt öfver regeringsåtgärder. Huruvida det kiander, en sådan granskning föranleder, må anses för majestätsbrott eller ej, kan icke bero af klandrets mer eller mindre förolämpande innehåll. Drabbar det Majestätet; så är det all tiel för strängt; och drabbar det ej; så kan det icke blifva majestätsbrott derföre, att det i högre grad förfördelar. Men om regeringsåtgärder kunna granskas och klandras utan majestätsbrott; så kan denna granskning icke derföre vara fritagen från allt ansvar. Någon måste af klandret träffas; och om detta är skymlligt eller förnärmande; så fordrar rättvisan upprättelse och bestraffning.
Pårafveln i Jemtland står icke högt, och detta är så mycket mer att beklaga, som landet erbjuder rika utvägar för framfödande af detta djurslag, utan synnerligt intrång på öfriga kreatursstocken, och som produktionen af ull och kött, om blott en för landet passande fårrace blefve införd, skulle gifva en väl behöflig förstärkning åt landets export, dess husslöjd och dess fabriksnäring. Af får finnas väl inom Jemtland olika slag, men de äro, med allt för enstaka undantag, icke af god beskaffenhet, hvarken i ena eller andra hänseendet. Uppmärksamheten har deremot hlifvit rigtad på den Skottska s. k. Blackfaceracen, hvilken, efter samstämmiga omdömen af dem, som känna naturen både af Jemtland och af denna fårrace, skall vara för detta landskap företrädesvis lämplig. Jag lemnar detta derhän, men antager som gifvet, att en för Jemtland fullt passande fårrace lätteligen står att finna, liksom ock att det, till befrämjande af insteg och spridning i landet af en sådan race, skulle vara af väsendtligt gagn, om mindre stammar häraf kunde på några få dertill lämpliga ställen utstationeras. Då jag sålunda antager det vara af synnerlig vigt för jordbrukets och landets förkofran, att åtgärder vidtagas för anskaffning och spridning af en för Jemtland passande fårrace; då de åtgärder, som af Staten till fårafvelns förbättring vidtagits, och den hjelp som, enskilda orter till buds, icke kan lända Jemtland till gagn, alldenstund de racer, öfver hvilka Staten för närvarande disponerar, icke torde vara för Jemtland passande; då likvisst detta landskaps beskaffenhet gifver en stor betydelse åt fårafvelns förbättring derstädes, och då enskilda eller kommunala omtanken, hvilken under andra förhållanden väl skulle kunna umbära Statens mellankomst för ett sådant behof, dock i Jemtland torde framför de flesta andra orter påkalla och förtjena en sådan hjelp, vågar jag vördsamt hemställa att äfven fårafvelns förbättring i Jemtland mätte i någon mån genom anslag af allmänna medel befrämjas.
Men när sedan kriget följde, utan att den tillsagda hjelpen inträffade, insåg Ploug att han komprometterat äfven sig sjelf, och detta ökade bitterheten i hans stämning. I detta sinnestillstånd författade han artikelserien » Sverige og Norge », i hvilken han anklagade Sverige för att rent af spekulera i Danmarks olycka. Sverige, menade han, såge helst, att icke blott Slesvig, utan äfven Jutland ginge förlorade för Norden, emedan det då blefve så mycket lättare att inkorporera den återstående delen af Danmark. 1 Men den som är olycklig och känner sig öfvergifven blir ju lätt öfverdrifvet misstänksam. Genom dessa artiklar och sitt personliga uppträdande skadade dock Ploug den sak, som han hade gjort till sitt lifs mål. Den 14 mars sammanträdde i Kristiania norska stortinget för att uttala sig i alliansfrågan. Der hade kung Karl infunnit sig, och med honom svenska statsrådets främsta ledamöter, friherre De Geer och grefve Manderström. Der inträffade Ploug d. » Ploug är rest », skref till mig en välunderrättad Köpenhamnvän, » och har fullständiga instruktioner. » Ploug företrädde alltså i Kristiania officiöst danska kabinettet, särskildt Monrad. Stortinget biföll den 29 mars de af regeringen begärda eventuella krigsanslagen; men i premisserna till beslutet upptogs den bekanta frasen: » Ehuru den stora pluraliteten af norska folket säkerligen icke önskar någon närmare politisk förbindelse mellan de förenade rikena och Danmark, skulle dock Danmarks undergång i hög grad väcka det norska folkets deltagande ». Detta yttrande, så oskickligt formuleradt att det slog öfver i hjertlös-het, helsades med jubel af alla antiskandinaver, såsom ett afgörande intyg på att Norge icke önskade en genomförd skandinavisk union. 2 Likväl lät Morgonbladet, som var 1 Faedrelandet d. 9 Se bl. a. W. F. Dalmans mindre smakfulla yttrande i broskyren. Ett ord efter stormen, 1864, sid. 9, Ur Dagens Krönika.
När Bonde-Ståndet sålunda alltsedan 1850 qvarstår på rättvisans och de orepresenterade medborgares sida, på den sida, som till sin lösen täger: ett enda i klasser icke deladt folk, så vågar jag hoppas, att de öfriga Riks Stånden skola behjerta ställningens allvarlighet och icke drifva det rättmätiga missnöjet med den nuvarande representations-formen till ytterlighet. Skulle denna min förhoppning visa sig grundlös, så kan jag icke undertrycka den tanken att här handlas ovisliga, då man för ögonen har. att enligt det »generalsammandrag af statistiska tabeller», som till följd af Kongl. Maj:ts nådiga förordnande upprättades enligt formulärer, meddelade af Kommittéen förbehandling af frågan om na tional-representationens ombildning, myndige män i landet 1845 utgjordes af Orepresenterade 74 procent Bönder 23,5 » Borgare med magistrats-personer och ofrälse bruksegare 1,7 procent samt Prester och Adeln hvardera icke fullt 0.4 procent, ett förhållande, som föga blifvit förändradt genom sednaste förändringen af 14 § Riksdags-Ordningen. Följderna af ett sådant ovisligt handlingssätt må de ansvara för, som mer än ett halft sekel förhindra Svenska folket att på lagstadgad väg komma i åtnjutande af den rättvisa i de medborgerliga rättigheternas fördelning, som stiftarne af vår nuvarande Grundlag erkände; men icke vågade i omedelbart sammanhang med en statshvälfning under öppet och landets sjelfständighet hotande krig vidtaga.» Stockholm den 9 Februari 1860. Lars Magnus Knutsson. 8 Konslitutions-Utskottels Memorial N:o 11. Förslag till Regeringsform. i. Sveriges Rikes Regeringssätt, § 1. Sveriges rike skall styras af en Konung och vara ett arfrike. Ej må någon del från detta rike söndras genom försäljning, förpantning, gåfva eller på annat dylikt sätt. § 2. Thronföijden skall vara nedstigande och agnatisk, sådan som den finnes stadgad uti Successions-Ordningen af den 26 September 1810. § 3. Svenska folket till riksdag grundlagsenligt valde ombud kallas Riksdagsmän; församlade till riksdag utgöra de Riksförsamlingen. § 4.
Riksens Ständers ätgärd blifwit begärd, äga omedelbart inflytande pä Bergsmanna-, Bruks» och Handelsrörelser, hwilka äro ibland de Ekonomiska niäl, som enligt Regerings-Formens 8o:dr § icke hus» wudsakcligcn höra tili Lag-Utskoltets handläggning, ansäg Utskottet sig icke böra nägot Betänkande öfwer samma yrkanden afgifwa. Hwarom säledcs ti» Riksens Högloft. Ständer Utdrag af Prvtocollct ffulle wördTredje Band. Den 22 September. sammeligen lemnäs och Remisierne till Högtärade Bor, gare-Ständct äterställas. supra. Lx krotocollo ^crb. bloltnkierAscin. Alla -esia ifrän Lag-Utstottek inlemnade Handlingar ladcs pä bordet. Grefwe 6^1IenborA, Kolian l^^nnin§, hade inlemnat ett Memorial, hwilket upplästes, sä lydande: Dä ibland krigets olyckliga följder Rikets utblottade tillständ slg äfwen företer med större pcnningcbehof, till Rikets upprätthällande, än af wanliga tillgängar, och Nationens sammanstött kunna upp-yllas, lärer man förgäfwes söka fyllnaden af desie'behof i annan wäg, än indragning, eller vacancer af Embeten och Tjenster, för längre eller kortare tid, i mohn af deras större eller mindre angelägenhet. En betyvclig inkomst för Staten i denna wäg kan med stäl wäntas af Indelta Armeens indragning till nägon del, som först nu, dä en snar Fred torde med säkerhet wara att körwänta, kan ställas i fräga, och dä jag säledes med en wärd Ledamot Herr äfwersten Loek instämmer i nyttan och angelägenheten af en sädun indragning, anhäller jag ödmjukeligen, att om tiden och sättet för werkställigheten af desi, i detta afseende meddelte Förstag, mitt yttrande fä afgifwa.
433 fond och sedelstock icke skulle rubbas derigenom att deponenterne uttaga sina deposita; meri jag får påminna, att dessa uttag ske till sedelvärdets fulla belopp, eller efter ett förhållande af 8 till 8, och att ett missförhållande således derigenom måste Uppkomma i återstodens proportion af 5 till 8. För öfrigt måste det vara naturligt, att ingen skall sälja till Banken det silfver, som han med hopp om vinst der kan deponera. Man giiver tillfälle till specula» tioner, att motverka realisationen, och lem» nar vapen i händerne på dess motståndare. Jag kan derföre ej annat än afstyrka Utskottens förslag, såsom vådligt och origtigt, heldst det är angeläget, att man framför allt i närvarande tidpunkt så mycket som möjligt söker förebygga alla tillfällen till missbruk. Herr Rosenblad: Då vid sednaste Riksdagen förslag till inrättande af depositions» räkningar eller dermed beslägtade anstalter väcktes af Herrar Stråle och Hjerta, yltrade jag mig emot desamma, emedan jag ansåg dem vådliga, så länge man icke med visshet kunde förutse, nar realisationen kunde verkställas, och så länge ingen myntbestämning kunde tillvägabringas. Nu deremot är förhållandet helt annorlunda, då icke blott tiden är inne för en myntbestämning, utan man äfven med visshet kun 45 H. a8 434 Den tö October «. m. förutse den tidpunkt, då beslutet skall gå i verkställighet. Under sådana förhållanden har jag ansett mig böra tillstyrka, att man partielt lemnar åt några de fördelar, som man innan korrt ämnar åt hela allmänheten, och jag tror det vara vigtigt just derföre, att allmänheten på detta sätt småningom kommer till vana af dessa fördelar. Herr Lefren lärer icke underlåta att sjelf upplysa Herr Cederschjöld om sitt misstag, och jag vill således icke förekomma honom.
Jag anhåller att få förena mig med Friherre Ehrenborgh i den af honom nu gjorde framställning, Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de emot LagUtskoltets ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej. Herr Hjerta: Jag skulle vördsamt framställa den önskan, att Ridderskapet och Adeln ville bifalla återremiss. Jag anser verkligen de anmärkningar, som blifvit gjorde, vara af den besynnerliga art, att jag är öfvertygad, det man gör den största allmänna nytta, om man sätter Utskottet i tillfälle att bestämdt förklara sig. Då skall Utskottet inkomma med ett sådant Betänkande, som gör, att vi våga öpna munnen enligt vår öfvertygelse, när vi skola handla Den 9 Mars f. m. 37 •vid de vigliga fall, sora Herr von Hartmansdorff omtalat, nemligen i Sockenstämmor, vid Mönsterbordet m. m. Det vore en tjenst för allmänheten, att få ett väl redigeradt Betänkande i detta afseende. Friherre Boije: Äfven jag instämmer i anhållan om ålerremiss af ifrågavarande Betänkande. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde å nyo Proposition till återremiss af LagUtskottets förevarande Betänkande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Herr Crusenstolpe begärde votering. Grefve Hamilton, John: Jag anhåller, att RiddarhusSecreteraren behagade uplysa, om någon underrättelse ännu till Ridderskapet och Adeln ankommit, huru de öfrige RiksStånden afgjort denna fråga. Hafva de bifallit Betänkandet, skulle en återremiss deraf härifrån ej tiena till någonting. Undertecknad Riddarhus-Secreterare: Jag är för närvarande icke i tillfälle, att kunna meddela uplysniog, huru denna fråga blifvit af de öfrige RiksStånden afgjord. Friherre Ehrenborgh:
Att en förmögen person, som betalar för sitt underhåll under den tid han såsom frisk undergår karantän, skall befrias från all afgift, för det han blir sjuk och möjligen räddas från en lifsvådlig sjukdom, synes föga rimligt; men ännu orimligare är det, att lian skall befrias från den egentliga underhållskostnaden, men deremot betala kostnaden för medikamenterne, hvilken ofta är så ringa, att den knappast skulle, kunna uträknas, om ock tiden medgåfve, att anteckna huru många t. ex. kamfertsdroppar hvarje sjuk erhölle. Då i 5:te punkten yrkas, att karanläns-afgifterna skola nedsättas och bringas lill öfverensstämmelse med hvad i andra länder är vanligt, befarar jag sådant innebära en motsägelse. I jemförelse med andra länders karantäns-afgifter äro de här i Riket bestämda säkert ganska låga, isynnerhet sedan Handelsoch Sjöfarts-fonden öfvertagit en del af dessa afgifter. Den i 6:te punkten föreslagna anhållan, att K. M. måtte låta K. Brefvet d. 10 Okt. 185.3 fortfarande gälla, svnes öfverflödig, ty det bör väl kunna förutsättas, att K. M. i allt fall icke återkallar densamma. Af dessa 6 punkter, ronde de yltre karantänerne, är den första den enda väsendtliga, och, såsom jag anfört, innebär äfven den icke hvad den borde. Der säges visserligen, att karantänstiden bör nedsättas och hemställes, att kathegorien ”misstänkt,” för ort, der kolera icke finnes, må försvinna, men Utsk. har förbigått flera vigtiga omständigheter, såsom t. ex. huruvida Skeppare, som kommer från smittad ort, ovilkorligen skall hänvisas 476 Den 31 Maj f m. till karantäns-plats, ehvad han haft eller har sjukt eller fullkomligt friskt ombord, hvilka grunder böra följas för förklarandet att ort är af kolera smittad m. m.
Den minskning i arbetsförmåga, som afskeds lagande t kan antyda, innebär intet sådant bevis på omdömes-förmagans aftagande, som skulle kunna nödga att förskjuta den rika erfarenhet, den kärlek för ordning och det sinne för allmänna angelägenheter, som embetsmanna-lifvet gifvit. Det i förslaget tillagda vilkoret, alt den afskedade skall fortfarande .uppbära hela lönen eller åtminstone åtnjuta viss pension, förekommer på en gång, att denna valrätt kan komma någon tillgodo, sorn antingen tjena t allt för kort tid, att hafva derunder förvärfvat den erfarenhet eller de egenskaper, som nyss nämndes, eller för begångna tjenstefel blifvit från tjensten skild, eller kan anses mind e oberoende, än för utöfningen af valrätt förutsattes. Utskottet bör, i anledning af hvad sist nämndes, tillägga, alt Utskottet icke förbisett, alt lönen och ännu mera pensionen för många tjenslegrader är allt för obetydlig, att ensam utgöra borgen för ett verkligt oberoende. Men Utskottet har ansett lika betänkligt att bestämma vissa grader, sorn att fordra visst löneeller pensions-belopp, såsom vilkor för åtnjutande af valrätt. Det förra skulle medföra behof vet af en ändring i val-lagen vid hvarje ändring i förvaltnings-systemet; det senare skulle a Utskottets tanka vara ännu betänkligare, då derigenom erkändes, på -aa 44 Constitutions-Ut skottet i Memorial, N\o 38. gång, att lönebeloppet vore af större vigt, än Ijenstens natur, och att embetsman bunde lönas så knappt, att de icke förtjena delta förtroende. Otn sådant måste erkännas såsom olämpligt, äfven för de tjenstemän, som af menigheter eller stiftelser lönas, skulle detta i dubbelt mått inträffa med Statens embetsoch tjenstemän. Dessa äro de grunder, på hvilka Utskottet, efter noggrannaste pröfning, anser valrätten böra hvila. Utskottet tillägger, att, då de äro föreslagna såsom en för hela Paket gällande gemensam regel, det är en ganska naturlig fordran, att hvarje enligt dem medgifven röst öfver hela Paket skulle ega lika värde, verka lika mycket på national-representationens bildning.
Cenni ninis tr nrne i hvarje Stift äfvensom de i Stockholm, vare berättigade, Om de det ästunda, att inom sig välja en Fullmägtig. Universiteten i Upsala oeh Lund ege att till Riksdagsmän i PresteStåndet utse, hvar« dera Tvänne Professorer från de Werldsliga Faculteteterna. Likaledes må af We tt enskap sAkademien, Ivänr.e Of reise Civile Ledamöter väljas till Lullmdgtige inämnda Stånd; dockutan rätt till Riksdagsmanna-underhåll. $• 14* Tillägg vid slutet. * 6:0 BergsBruken, hvarunder in - ConstitutionsUskottets betänkanden. 61 nebegripas alla de Inrättningar till de första förädlingarna af Miner al-Rikets Producter, ege ock, jemte de af Bergs - Collegium privilegierade Jernocli Koppar-Manufacturer, att inom sig till BorgareStåndet utse Fullmägtige, sam ej till annat Riks-Stånd höra, och hvarvid ingen må välja, om han ej valbar är. JValen skola ske inför Bergscollegium, å den dag, som allmänligen kungöres, samt rösterna, personligen eller genom ombud, men alltid med förseglade eller slutna sedlar ofgifne, sålunda beräknas, att privilegierad gående tillverkning af Ett hundrade Skeppund Stångi Constitutions• Utskottets betäknnden. jern eller ett deremotsvarnndc värde i production af annan Bergsbruhs-röreise, leinnar Egaren En Val-röst, och att sedermera Tvåhundrade Trettio röster utgöra en FullmägtigBärandes härvid i öfrigt iakttagas, att ros terne afgifvas på så många personer, sorn, ef ter förenämnde grunder; af Bergs-Colle gium i Kungörelsen blifvit utsatte, att, der Bruk eller annan BergsBruks-Inrättning eges af Bolag, hvarje förut icke representerad Bolagsman röstar efter sin andel, hvilken, före Biskdags - kallelsen, skall inför Collegium vara uppgifven och styrkt. 7:0 Andre Ofräl - Constitutions Utskottets betänkanäen, 63 §.
1830. t i i i tt * f * t 9- t i i debatt fjötetocollen för ten 25 odj 26 ndff it ne Iftopember blifmit jufleraDe,- upplaflc >£)err ©tefrecn od> DrPföranben följanDe: ”©enom ^öfuralitetenS bejlut, dr Det nu mera, efter EKcoiforernaé me» ning, Sullmdgtige i 9iifögdlDs5»€ontoret förbjuDet, att emottaga ocf> pröfn>a Såne»anbuD, forn till Dem funna infomma, dfreen om De (fulle innefatta er» bjuDanDe af Sån, till retDa ItnDrigare 0$ förmånligare rentor för ©tuten, dn Dem Slifetö ©tanber förejfrifrett, od> fåDant af Den orfaf, att icfe någon åxttngörelfe föregått anbuDet. £Då Det uti 6 §. af tillägget till Sveglementct Den 'SHars? 1830 förejfrifne fungöranDet reDan utan framgång blifreit får» föft, odj jag icfe fan förefalla 111ig, att Dvifcts 0tdnDer, forn reelat dnDa» målet, icfe dfreen (fulle reilja anrednDa De lopige meDel, forn Dertill möjligen funna leDa, fan jag icfe meb min öfreertpgelfe förena, att Deltaga i ett be» flut, l)rearigenom faten, Den SKifeté ©tanber funnit npttfg, uppojfraé för formen, Den alla måfle finna l)ög(f lifgiltig i en fråga, fåDan forn Denna, Der Den icfe bar Det ringare inflptanDe på någoné rdtt. UnDer fullfomligt erfdnnanDe af confcqoenfen emellan Den pluralitet, forn bdt rearit Den tå» PanDe, odj Den, forn rearit
Inkomsterna för året ha uppgått till 11,811 kr. 89 öre samt utgifterna till 909 kr. Tili styrelseledamöter återvaldes enhälligt friherrinnan von Plomgren, ordförande, statsrådinnan A. E a p p e, öfverstinnan C. Tegnér, fruarna E. Upmark o c h H. Thorell samt fröknarna Carolina Ehrenstam o c h Augusta Wästfält. Till suppleanter omvaldes fru Julia K e m p e, fröknarna L. I stället för frö- k e n H. Sparre, s o m af s j u k d o m hindrats att kvarstå som suppleant, valdes fröken Gerda Jochnick. En » Frödingafton » forberedes af den både s o m talangfull författarinna o c h skicklig dekla matrice kända fru Nonny Lundberg på Vetenskapsakademien den 9 dennes kl. 8 e. m. Fru L u n d b e r g k o m m e r därvid, efter en kåserande liten inledning angående den m y c k e t omtalade skaldens diktning, att uppläsa en vald samling profstycken ur densamma, både af det allvarliga o c h mera lustigt folkliga slaget. Biljetter säljas i Allm. tidningskontoret o c h vid ingången. Helt visst blir det füllt hus, hvilket den intagande soarégifvarinnan, s o m själf många gånger m e d sin talang stödt välgörande och allmännyttiga företag, väl förtjänade. * Af nyheterna för vårsäsongen har firman Schweizer &amp; C:o, Luzern (Schweiz), sändt oss en större profkollektion, s o m har att uppvisa en mångfald vackra mönster af sidentyger från de präktigaste o c h dyrbaraste till de billigaste. Profver sändas på begäran, o c h tygerna skickas tulloch portofritt till rekvirenter. V i hänvisa för öfrigt till firmans annons å första sidan. * Teater och musik. K. operan.