Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åsigter, som jag icke kan skaffa gehör, om jäg utrycker dem i ett sällskap mellan skål och vägg, vinna omedelbart både gehör och publik, om de dagen derpå stå att läsa i en tidning. Att vara anstäld i en sådan betyder för den stora allmänheten detsamma som att vara en person med större makt att skada än vanligt folk, kanske också med större makt att förläna utmärkelser än vanliga menniskor. Men genom att tillhöra en redaktion och genom att föra en penna blir man också utsatt för förföljelser och misstydningar i högre grad än andra. Den ställning, som tidningsskrifvaren intager, kan i vissa afseenden tyckas afundsvärd, i andra och kanske de flesta torde den vara raka motsatsen. Ty de förhoppningar, man fäster vid denne som man anser allsmäktige tolk af det offentliga ordets dekret, äro så öfverdrifna, att de måste blifva svikna, och i samma mån de svikas blir stämningen mot honom förvandlad, lika sangvinisk som den nyss varit lika surmulen blir den nu. Han betraktas vid minsta anledning som den der på ett ovärdigt sätt har svikit sin roll af sanningsvitne, det är icke långt ifrån att han blir utsatt för att anses ovärdig .hvar hederlig mennislcas aktping, han hedras med titeln skandalskrifvare, så fort någon känner sig träffad vare sig med rätt eller orätt. Alla hans fel antaga utomordentliga pr Aportioner, hans vårdslöshet blir ett brott, hans meddelsamhet indiskretion, hans tystnad uttydes som illvilja, hans tjenstaktighet anses som ett obegränsadt kapital, på hvilket hela verlden kan draga sina vexlar, och när det vägrar att göra tjenst beskylles han för lumpen egennytta. Man ser således, att tidningsmannens lif både går imoll och dur. Han får också lida för sina svagare bröders förseelser mer än andra, man sammanslår alla yrkesbröderna under en gemensam benämning, genusbegreppet murfvel, som fått betydelsen af öknamn genom de utsväfningar, hvar-till de lägsta pressorganen gjort sig skyldiga. Då han dessutom icke arbetar på samma sätt som andra, anses han af de fleste slå dank. Allmänheten tror, att en tidning skrif-ves lika fort som den läses.
Till en början torde dock icke mera böra utgifvas än Adelns och Sekreta Utsk:s prot. ifrån de äldsta tider till Frihetstidens början ; och då för denna tidrymd de handskrifna volymerna ej utgöra mer än omkring 30 st., hvaribland ock förekommer en mängd handlingar, torde med temlig säkerhet kunna antagas, att de tryckta prot:n för hela denna tid ej upginge till större mängd, än R. o. Ad:s prot. för -en Riksdag i näivande tid. Då emellertid K. M. uti Sin lill R. St:r afgifna Nåd. Propös. föreslagit, all 2,000 R:dr skulle anslås till lifgifvande af historiska handlingar, samt Hr Prof. Carlsson i sammanhang härmed i PresteSt. väckt förslag, att 5,000 R:dr ärligen borde anslås till offentliggörande af Svenska Riksdagars och mötens förhandlingar från början af Konung Gustaf I:s regering, hvarmed motionären lärer åsyfta, att utgifva öfriga Riksdagshandlingar, utom sjelfva prol:n; så torde lämpligast vara, alt något beslut, ronde ifrågavande motion, icke fattas, förr än det visar sig, huruvida R. St:r samtycka till Prof. Carlssons nämnde motion. Om nemi. R. St:r skulle densamma afslå, så vore mindre lämpligt, att R. o. Ad:s prot. utgåfvos ensamt, utan att de propos:r och öfrige handlingar, hvartill de hänföra sig, blefve utgifna. Om äter R. St:r skulle samtycka till proposm, så torde båda företagen i samband med hvarandra böra utföras”. Hvarom utdrag af prot. skulle till Riddarb.-Utsk. expedieras. Ex ptotocollo, W. F. Dalman. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 3 e. m. In fidem protocolli, /tibert Munck, Den 4 Oktober e. m. 51 Onsdagen den 4 Oktober 1854. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 5 prot.-utdr. för f. m:ns plenum, samt pleni-prot. för d. 29 sistl.
Men jag kommer på irrvägar. Jag hade blifvit anställd vid »Den Radikale’s» redaktion, och detta inbringade så mycket att jag med mina föga kostsamma lefnadsvanor kunde ej blott lefva derpå, utan till och med lägga af något för kommande behof. Tre år tillbragte jag så, men slutligen missnöjd med tidningens tendens, stött med några af redaktörerna och förledd af en viss äregirighet, grundlade jag sjelf en ny tidning, i hvilken jag nedlade hela mitt lilla kapital. Jag började drömma om den politiska inflytelse, mitt blad utan tvifvel skulle få, om huru det hvarje år skulle växa i storlek på samma gång som prenumeranternas antal tilltoge, och annat dylikt. Men redan sex månader sednare förlorade jag mina illusioner: jag fick ej några abonnenter, mitt kapital var uppslukadt, och jag hade skuldsatt mig betydligt. Till råga på allt fick jag en tryckfrihetsprocess, förlorade den och blef bötfälld. Jag var nu ruinerad. Ett halft år fick jag tillbringa på gäldstugan. Då jag kom ut, erhöll jag ingen plats, och mina gamla vänner drogo sig från mig. Till slut fick jag några barn att undervisa, och jag har genom lektioner för 8 sk. b:ko i timman dragit mig fram tills nu, då jag hoppas att snart vara fri från alla små eländiga bekymmer. Jag blir allt mattare och har föga mera att säga. Således – farväl! Och tack för några ljusare ögonblick! E. G. Isander.» EN FATTIG POET. Det finnes vissa scener och episoder, hvilka af ålder ansetts så karakteristiska för de länder, hvilka de tillhöra, att man med yttersta möda skulle kunna uppleta någon roman eller novell, der icke den mot det land, der händelsen försiggår, svarande målningen är på ett mer eller mindre lyckadt sätt inflätad. En tjurfäktning eller en autodafé, karnavalen eller ett litet väl konditioneradt röfvarband äro nödvändiga ingredienser i en något så när intressant spansk eller italiensk novell. Till och med den uppfinningsrike Dumas har icke försmått att i sin »Grefven af Monte Christo» använda både karnaval och banditer, då han för läsaren till Rom.
Stockholm den 2 Mars 184 f. Häremot anmäldes reservationer af Riksdagsfullmägtige Hans Persson, Matts Persson, Arider s T rf sen, Bengt Gudmundsson , Per Persson , Ola Jeppsson och Niclas Jönsson, N:o 162. Ank. till Exp. Utsk. 4 d. Mar* 184r > kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af åter remiss cl Betänkandet N:o 8g. Het af förenade Utskotten under ofvanstående Nio afgifne Betänkande, angående anstalter för en förbättrad fångvård, genom ombyggnad eiler för - 28 Stats—samt Allm,-Besv.- och Ekon.^Vtshotlens Utlåtande^ N.o 162J ändrad inredning af fängelserne, samt i detla afseende ifrågaställda Statsanslag, . liar blifvit bifallet af Ridderskapet och Adela samt Bresie-Slåndet, men ar återremilteradt af Borgareoch Bonde-Stånden, efter anmärkningar, som dels i allmänhet hafva afseende på behof ve t ocii lämpligheten af de anstalter och de betydliga penninge-anslag dertill, sorn Utskotten tillstyrkt, dels angå serskildt hvar och en af rie bestäm meisel1, som Utskotten föreslagit att vid dessa anslag iagttagas.
Man är å bägge sidor sålunda öfverens om nyttan af nya Tulltaxans tillämpning, så fort vederbörande granskningsoch expeditionsformer det kunde tillåta; men den ena sidan anser sig från en sådan tillstyrkan vara förhindrad af en Grundlagsparagraph, sorn aldrig varit ämnad att bestämma tiden för en vidtagande tillämpning af Rikets Ständers sådane nya beslut. Man påstår, att 61 §. utgör ett skydd emot en alltför brådstörtad tillämpning af ny beskattning, till näringarnes förfång. Orimligheten af ett sådant föregifvande visar sig bäst i ytterligheterne: 61 §. kan icke förhindra, att en Bevillning, som blifvit fastställd den 3i December, blir tillämpad dagen derpå. Detta bevis ex absurdo måtte väl åtminstone ådagalägga, att paragraplien aldrig varit ämnad att gifva skydd emot en brådstörtad tillämpning af åtagen Bevillning. En lika orimlighet framställer sig deri, att ett af Rikets Ständer, vid årets början fastställdt oundgängligt anslag i Bevillningsväg, lill afhjelpande af Landets möjligen iråkade olyckor, krig, pest, eller andra calamileter, skulle kunna under påföljande tolf månader förblifva utan tillämpning, och hela Nationen således duka under för 61 §. tillvaro. Denna tänkbara ytterlighet styrker jemväl, min öfvertygelse, att samma paragraph ingalunda får lösryckas från sitt sammanhang och användas såsom hinder för Rikets Ständers speciela beslut i frågor af förevarande art. Att Bevillnings-Utskottet sålunda verkligen befattat - Bevillnings-Utalollets Betänkande N:o 55» s fattat sig med att tolka. Grundlagenj och dertill, med en alldeles förvänd Grundlagstolkning, det väntar jag skall föranleda antingen vägrad proposition af respective Ståndens Taleman eller åtminstone enhällig återremiss eller afslag å Betänkandet.
Hvad således blifvit anfördt hafva Utskotten till pröfning förehaft, och då för all vägdelning, så väl sommar sorn vinter, den grutid år stadgad, att den enh våghållanden icke mer än den andra betungas, hvarmed otvifvelaktig! instämmer, att alla sådane vägar, som till allmänt underhållande åro indeldte, böra, i man af den större eller mindre svårigheten att deni underhålla, i vågdelningen ingå och beräknas, utan att likväl en sådan beräkning kan ega rum för enskilde utlartsvägar från hemmanen 5 så och enär Kongl. Förordningen, den 13 September 1790, lemnar de hemman, hvilka, såsom aflågsne från allmänna vägarne, icke kunna med arbete deltaga uti deras underhållande vintertiden, tillfälle att afbörda detta onus, genom betalning i contant, hvilken äfven bör utgå lika af alla de hemman, med hvilka ett sådant förhållande inträffar j anse Utskotten någre vidare stadganden i detta ämne, än de, som i berörde författningar innefattas, icke behöflige; äfvensom, och enär i afseende på den väckta frågan om ett bestämdt - T»gUtskcttiti BttJnknnJen, *09 stämdt ansvar får uraktlåten snöplogning, förekommer, att genom Kong!. Brefvet till samtlige Landshöfdingarlie den 10 Maji 18r? redan finnes stadgadt, att den, sorn åsidosätter skyldigheten, att vid inträffande snöfall förrätta plogning och skottning, skal! böta tre R:dr 16 sk., så torde någon ytterligare föreskrift afven i denna del icke vara af nöden. Hvilket dock Riksens Höglofl. Stånders egen pröfning vördsamt understalles. Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärs■ och EkonomiUtskotts Betänkande, avgående yrkad förklaring af Kongl.
Det är ty värr nästan alltid något som fattas i hr Örtengrens framställningar, så flitiga hans studier än må vara och så brinnande håg han än har för lösande af deluppgifter som föreläggas honom. Han är en mycket aktningsvärd konstnär, som sträfvar till ett högt mål, men det ser ut, som skulle han ha långt till det målet Bäst vore väl kanske, att han nöjde sig med en andra-plats, en som ingalunda är att förakta vid en stor scen och som väl kräfver så goda egenskaper som hr A. örtengren äger. Men kungl. teaterstyrelsen tyckes tro, att han förmår mer än han verkligen gör och låter honom försöka sig med uppgifter som synbart öfverstiga hans krafter. D^tta oupphörliga jägtande efter något stort är otvifvelaktigt till skada för den hvars förmåga alldeles icke ligger åt det hållet, men som med god framgång kan åtaga sig att fylla ganska maktpåliggande roller af andra ordningen, något hvaraf en teater alltid är i behof. Hr A. Örtengren har i yttre måtto gjort sig en ganska tillfredsställande Erasmus, med blekt, magert ansigte, en tunn och sliten, förläst student och som kanske borde vara endast ännu mera tafatt i all sin inbilskhet för att riktigt framställa Erasmus ’ yttre människa. Men det är icke nog med det: den inre människan bör åskådaren också fa lika klar för sig, och däruti brister denne framstallare, kanske mest på grund af den torrhet och tyngd som alltid vidlada hans karaktärsskildringar. Den erforderliga saften saknas.
Målaregallerierna i Louvre; vid middagstalningsförmåga? • — så skulle den tillökning tiden besök vid rue de la Paix, Madeleinekyraf upplagan, som detta åstadkomma, sätta kan, det inre af operahuset, en färd till fots utgifvaren i stånd att ytterligare utvidga tidutefter boulevarden ända till Bastilleplatsen. ningen och må hända göra hvarje nummer 3. Skulpturmuseet i Louvre; vid middagsminst 12-sidigt. En mängd intressanta saker tiden med omnibus till kyrkogården pére Laoch uppsatser, som nu af brist på utrymme chaise (dock utan att besöka alla beryktade måste uteslutas, skulle då kunna få plats i grafvar); färd med bantåg till stationen Belle» damernas egen tidning. » ville, derefter till square des Buttes-Chaumont. Vi räkna i detta fall på hvarje läsarinnas Om det är en söndag, blir det tillfälle till ett goda vilja och oemotståndliga övertalningsintressant studium af arbetarbefolkningen i förmåga. Paris. Glömmen ej att i tid förnya prenumera4. Musée de Cluny, väderqvarnarne och tionen — helst till årets slut — i, hvilkas kyrkogården Montmartre. abonnement utlöper med innevarande månad! Ett besök hos » Bon-Marché », hvarförMed utmärkt högaktning innan ' man hört sig för om, när husets inre visas; vid middagstiden färd med en Seineångare till Bois de Vincennes och med omnibus tillbaka. Musée de Louxembourg, Pantheon med jardin des plantes. Besök vid hallarne, blomstermarknaden, I d u n s Hotel Dieu, Palais de Justice med Sainte Chapelle; vid middagstiden färd genom Bois B y r å och. hållas under sommarmånaderna öppna hvarje helgfri dag kl. 1 1 - 2. Inga ofrankerade försändelser lösas. Ett storstadsbarn. Ingen annons införes under I krona. ständiga exaltation, till sist tröttade till apati. Endast så kunde jag undgå, hvad jag högst fruktade — att tänka till baka. Men ej ens på detta sätt skulle det länge Berättelse för Idun få fortblifva.
– Jag skall väl en gång ge dig för att bita sönder allting, – sade den förgrymmade mamsellen, och lyfte en stor flädergren öfver Ajax’ brottsliga hufvud, men detta hufvud blef aldrig delaktigt af den kraftiga tillrättavisning hon ämnat det, ty hunden hade redan, hastigt som blixten, rusat upp, och gjorde nu de mest djerfva och klumpiga hopp omkring henne, ideligen attackerande hennes kjortlar bakifrån, liksom för att gäcka hennes ifriga och vredgade bemödanden, att med grenen träffa honom. Halft leende och halft förtretad åsåg prostinnan hennes fruktlösa bemödanden, att rädda den ominösa nystpinnen, och ämnade just försöka verkan af sin aldra allvarsammaste röst på den oefterrätteliga hundvalpen, då denne helt hastigt släppte sitt byte och rusade skällande, och hviftande med svansen, mot grinden till hagen utanför. – Se så, gudskelof det är väl Anna som kommer hem, kan jag tro, – sade mamsell Lovisa pustande, under det hon röd och varm samlade upp sina fläderblommor, som under jagten efter hunden blifvit kringströdda. – Jag kan sannerligen icke begripa Annas kärlek för den otäcka hundvalpen, ett rigtigt rofdjur, som äter så mycket som två svin kunde gödas med, – fortfor hon, under det hon med en beundransvärd naivité drog upp sin klädning, och med ett raskt steg, som blottade hennes bastanta ben, klef upp igen, och sökte komma i jemnvigt på den något halta trädstolen. Ajax tycktes emellertid helt och hållet ignorera mamsell Lovisas ohöfliga epiteter, och hoppade gnällande omkring den, om hvars ankomst hans instinkt redan på afstånd underrättat honom. Det var en flicka, som nyss tycktes öfverstigit barndomens gräns, – hvars ljufva englalika skönhet ännu så mycket liknade det lilla hittebarnet, hvilket mamsell Lovisa fört hem i sitt knä för sjutton år sedan, som den nybildade törnrosknoppen liknar den halföppnade rosen. Hennes smärta figur, på en gång smidig och fyllig, egde barndomens hela sprittande liflighet, och den unga qvinnans hela vekhet och grace.
Ty det &amp; r ej börd, ej penning, utan den i sanningens tjanst utvecklade och stark vordna personligheten, som skall bygga samtidens kulturoch samhallsbyggnad. MAngen ar genast fardig med realiserandet af denna ide. " Gif allt hvad manniska heter .- rika och fattiga, man och kvinna nu genast samma yttrandeoch bestämmelserätt i samhällets och familjens alla angelagenheter, och saken ar klarn. Att g8 s8 hastigt och radikalt till vaga synes mlg dock vara nAgot för brhdstörtadt. E t t vida omkring förnummet rop ar ju emellertid att samhallet skall gifva kvinnan samrni rgtt som mannen i fr&amp;ga om samhiillets styrelse, och det torde val ocksh hos ' oss vara framtiden, en narmare eller fjarmare, förbehAllet att skanka kvinnan afven den politiska röstratten. Att söka afpressa den narvarande tiden denna g&amp;fva, eller om man s+ vill, denna rattighet, torde ej lyckas. Jag tror att för sakens och kvinnans egen skull a r detta ocks&amp; det basta. Jag sade ofvan, att det skall vara den utvecklade personligheten, som skall Jörbattra v8r kultur och samfundsbyggnad. Niival, saken ä r d&amp; till en borjan helt enkel: kvinnan skaffe sig en utbildning, en samhallsfostran, som st-aller henne jamsides med mannen och satter henne i s t h d att klart bedöma sin samtids verkligheter, ratt skilja ph hvad som är fr&amp; hrad som synes; att vardera en sak efter dess inre balt, ej efter dess yta. Af ingen torde kunna nekas, att kvinnan har en stark benggenhet till det senare. Skall framt.iden mera an det närvarande pilverkas af kvinnans ingenium, sil mgste hon öfva sig uti att tränga djupare in i familjeoch samh&amp;llsfrilgorna. Kvinnan gör ocksli, fastan föga gynnad och understödd af samhiillet, ett aktningsbjudande arbete för att komma till den erforderliga bildningsgraden. Det är ocksh att hoppas det samhallet skall SA smilningom j a m a den hittills ratt knaggliga vagen och derigenom underlatta arbetet.
Häraf hämtar jag 34® Den 24 Martil, f, m. således en ytterligare anledning till min ödmjuka anhållan om Proposition på Bifall till Utskottets Betänkande. Herr af Brinkman, Gustaf: Jag instämmer, för min del, till alla delar uti hvad Herr Grefve Mörner och Herr Cederskjöld nyss anfört. I anledning af hvad jag för en stundrsedan hört yttras, att Executionsverket i Landsorterne skulle vara förfallit, samt i följd deraf Crediten försvunnen, önskar jag få veta, i hvad afseende sådant kan sägas hafva inträffat. Att Executionsverket i Landsorterna är lika verksamt* som i Hufvudstaden, bevisas bäst af den farhåga, hvaraf Discontens Låntagare äro intagne för iodrifvandet af Discontens Fordringar, Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde å nyo, om icke Ridderskapet och Adeln behagade gilla Utskottets Betänkande. Ropades Ja och Nej samt Votering. Friherre Boye, Ludvig: Med den vördnad jag hyser för detta Stånd, förenar jag blott den tankan, att, i ändamålet för hvarje Rid^ derskapets och Adelns handling , hvarje dess beslut, måste alltid ligga en allmän nytta, ett allmänt gagn. Nu kunna vi icke betvifla hvad Herr Grefven och LandtMarskalken yttrat, nemligen att frågan är redan afgjord af tre Stånd; och när då , i denna fråga, såsom af Reglementarisk egenskap, voteringen hos oss skull#_föra till intet annat Resultat i frågan, Den 24 Martil, f. m. 34* utan blott upptaga en tid , kankända behöflig till annatj sä hemställer jag ödmjukast, Om icke, med samtycke af den Ledamot, som vo* teringen begärt, frågan derom kunde förfalla* Innefattade ämnet någon grundsats att bevara, någon Nationens rätt att försvara, så skulle jag alltid tro, att vi borde, utan allt afse.? ende på de andra Ståndens Beslut, anställa den begärde voteringen; men då nu ingen förtydning kan leda vår eftergift till följd af impo» sition; så tror jag, att vi mycket väl kunna vidtaga den.
Blekinge med en stor mängd hemmansägare, så usla och fattiga, att publika utskylderna knap. past kunna utgöras, aldrig utan odrägligt besvärar fördelas. Om deremot det stadgande funnes: alt när Lagfart eller skattskrifning sökas å hemmanslott tex. under |:dels mantal, borde elen ej få beviljas, innan undersökning föregått om åboen är besuten, och i fall Domstolen annorlunda pröfvade, §rannarne hembjudas lösningsrätten efter elen värdering, sorn dervid tillika kunde anställas; så skulle säkerligen många oskäliga hemmansklyfningar förekonamas, åtminstone 1827 års Författning komma till verkställighet » så att åboer ej fönnos som sakna besutenhet, hvilket åter nu oftast är händelsen. På enahand3 sätt horde ock, annan skattskrifning får ske å afsöndrad lägenhet, undersökning föiegå om den är af den vidd och beskaffenhet, att den, enligt ifrågavarande ^fattning, får afsöndras. Emedlertid är ej härigenom afgjordt, attdengiund °r besutenhet, som författningen antager, verkligen är den rälta, och det torde — 4ö — kile vara svårt alt ådagalägga, attoni hemmans-klyfning oell jordafsöndring öfverallt verkställdes till den vidd Författningen niedgityer, skulle landet komma att bestå af idel tiggare, oförmögne att utgöra allmänna onera. Af lyckligare följder synes 1827 års Skiftesstadga vara för denna ort, der, under dess tillämpning, Skiftes verket fortgår till allmia belåtenhet o,ch utan att enskildta lidanden förspörjas. Gästo-ifveri-skjutsningen fortfar att bestridas vid 18 inrättade Gästgifvaregårdar, med dertill, anslagne x8i|||-'dels Reservskjutskyldige hemman, Gästgifvaregårdarne deri inberäknade. Af dessa Gästgifvaregårdar är blott en i senare åren inrättad å en väg genom Jemhögs Socken, som öppnar communication mellan Länets västra del samt den ofvanliggande delen af Småland.
Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Friherre Wrangel, Henning, förenade sig med Herr Påhlman. Herr Cederskjöld: Det ämne, som nu utgör föremålet för Högloflige Ridderskapets och Adelns öfverläggning, har dfclat sig i flere ganska skiljagtiga 1 rägor. Den värde Ledamoten, som först gaf anledning till denna discours, nemligen Herr Schonström, har förklarat att han endast önskat få till trycket befordra Herr Friherre Anckarsvärds Anmärkning, rörande Kustbevakningen. Denna begäran lär, såsom jag sökt visa, ej kunna förvägras En annan fråga h3r, af missförstånd om Herr Scbönströms mening, uppstått, om tryckningen af Constitutions-Utskottets Protocollj och några värda Ledamöter hafva tyckts yrka, att Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle härtill lemna sitt samtycke. Detta vore, såsom jag äfven haft äran visa, stridande mot Grundlagens tydliga föreskrift y och Herr Grefven och LandtMarskailten skulle visserligen hafva fullkomligt skäl att härpå vägra Proposition, i händelse den blifver ej blott af enskildta Ledamöter utan af Ständet yrkad, hvilket likväl ännu ej inträffat. — Den g:dje frågan är den, som Herr Friherre Anckarsvärd, i anledning af några andra vårda Ledamöters yttranden, nu senast - Den it April. 353 nast framställt, nemligen att Högloflige Uidderskapet och Adeln skulle genom ProtocollsUtdrag förklara Constitutions Utskottet sin önskan, att de Protocoll, som blifvit i Utskottet förda i Anmärknings-målet, rörande Kustbevakningen, måtte varda till tryckning befordrade. Denna fråga anser jag af den beskaffenhet, att Proposition derpå ej lärer, enligt något rum i våra-Grundlagar, kunna förvägras; och jag är också ganska säker att Herr Grefven och LandtMarskalken, ej ett ögonblick vill tveka, att derpå göra Proposition. Grefve Kalling, Pehr, och Friherre Pfeiff, förenade sjg med Herr Påhlman. Friherre Anckarsvärd:
Stcr frågan om 23yggnaberne, forn S ni LU ©tatå*UfFottcté nätttnbe EägenBeter af Majoren von Steijern Blifroit tipp* fatte efter än roibare funna uppfatta^, få får Utffottet, meb åberopanbe af bep förra pttrattbe, tiffifa upplpfa, att bet meb Majoren von Steijern itfflutabe 2lrrenbe*@ontracfet itfe innepåffer att (jan, efter Slrrcnbetibenö flut, ffalf mara Berättigab tiff erfättning för be möbor ocf; omFopnaber I)an tiff Äungégårbené förbättring må Bafroa anroänbt. ©5 mai inom Jpögro. $)refte*©fånbet af Jperr tector Kinnander, font inom Söäflop. Sif öjerr ©rcfroe von Schwerin, font, i Bfroerenöpättt* melfe meb Bwab Utffottet i bcft f5rpa ISetänfanbe i betta ämne pftjrat, anfett pg idfe funna, emot be år 1810 af SF. ©t:r lagba gruttbcr för biäpofttionen ocB förroaltningen af kronans gapigfjetcr i affmänBet, tittftprfa, att ©tarBp ÅttngSgårb, efter nu roaranbc Slrrenbeö flut, i annan orb* ning än beit font af Ä. SD?ai:t odf) 9F. ©t:r rcbatt pnneS förefTrifroctt, roarber å npo förarrenberab. Jperr ©refroen Bär berföre, för pn bel, tiffpprft, afl, meb rättigBet för 33 c tä n fa n b e n, 9f:o 2%.