Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill man ej afskräcka rättskaffens förmyndare och följaktligen icke skada myndlingar, så hör man ej heller belasta förmyndarearfvoden med bevilln. Förmynderskap äro nog obehagliga ändock. Skulle man derjemte betala bevilln. för det vanligtvis ringa arfvodet, så blefve befattningen ännu mer sä beskaffad att den häldst undvikes. Den ringa inkomst, som Staten kan hafva genom bevilln. på förmyndarearfvoden är en obetydlighet mot den förlust, som tillskyndas myndlingar om de icke få goda förmyndare. Med Frih. Palmstjerna instämmer jag jemväl deruti, att den s. k. gärden eller taxen som presterna utgöra bör undantagas från bevilln. Det besynnerliga förhållande inträffar mine Hrr, att på några orter t. ex. i Norrland och Östergöthland m. fl. hafva somliga Kyrkoherdar åt sig anslagne vissa räntepei sedlar, såsom lax, smör och säd m. m., men de få icke behålla hela beloppet af hvad de emottagit, utan en del af denna ränta lemnäs ät Kronan. Hvarföre har så skett? — Jag erkänner att jag icke vet det, men mig förefaller som hade man ansett lämpligare alt räntegifvarne finge aflemna hela sin ränta åt samme person, nemi. presten, och att han deremot skulle dela med sig deraf åt Kronan. Hittills hafva Taxerings-komitéer understundom ålagt presten att betala bevillning äfven för den del af räntan, som han till Kronan lemnar. När han besvärar sig häröfver, hos Pröfn.-komitéen, så svarar denna: att som i 145 § intet undantag finnes för prestetaxan gjordt så skall presten betala. Då besvären kommit till Kammar-rätten har pluraliteten (icke jag för min del) sagt detsamma, och om minnet ej felar, har Konungen fastställt utslagen. Sålunda har presten nödgats till Kronan i uuderd:het erlägga bevillning på den skatt, som icke han, utan hon, fått.
— I skogarna bor den store Anden — han kallar. — Min faders ande dväljes under den blå himmelen, vid den vasskrönta floden. Deras röster hade stigit och fallit entonigt som flodens sång, men deras blickar borrade sig allt mer sällsamt glödande in uti hvarandra. Långsamt gled flickans händer ned och med bortvänd blick hviskade hon: — Nu lämnar Bidande Hjorten Solros att blifva en annans hustru. Då utstötte ynglingen ett ljud likt det sårade djurets läte. Han lyfte henne plötsligt i sina armar och ropade: — Försåtligt är kvinnans lock och lågt hennes sinne. Bidande Hjortens håg står till sol och vind, han vill eröfra åter sin faders land. För hans ögon lyser ett dåd, rödt af blod. Han springer ut på branten och slungar utan besinning den unga kvinnan i floden, där hennes vilda skri slukas af forsens larm. Frigjord vänder han sig om. Han flämtar och hans ögon glöda af hat och lust. Hotande och stark som vårfloden står han färdig att störta ned i dalen ... Men se — foten i språng stelnar i krampsot, munnen som öppnats till rop, kan icke mer slutas, ögonen häftas i fjärrsyn. Och långsamt hårdnar hans kropp till ett beläte af sten: Ve, ve, aldrig når han sin dal, aldrig rinner hämdens dag. Men under klippans stup växer fram ur den skummande floden en underbar ö. Och på ön skjuter upp en härrlig sykomor, hvilkens lummiga grenar sträckas i evig längtan mot det bortvända stenansiktet på Wisahickons dystra tinne. À quarante ans. En afton. Hvarifrån komma drömmarna? Någon har sagt, att kvinnan vid 30 år har sin rätta tid, sin intressantaste period, men icke förnam jag den tiden något särskildt. Inga känslor, inga tankar kvarstå som märken i mitt minne. Allt hade ungefär samma färg. Åren sprungo åstad, och jag blef 40 år 40!
— 155 Första Afdelningen» utlåtande var af följande lydelse: »Vid genomgående af de till Kongl. Stat9-kontoret ankomna Kongl, bref jemte samina verks memorialböcker, hafva Rikets Ständers Revisorer icke kunnat undgå att anmärka den betydliga omfattning, som de till företagande af utländska resor af Kongl. Maj:t meddelade understöd i sednare åren vunnit. Oberäknadt de medel, som för sådant ändamål utgätt af det på åttonde hufvudtiteln till »resestipendier jemte läroböckers och lärda verks utgifvande» anvisade anslag, stort 15,(100 R:dr, äfvensom af de, till belopp af 8,(100 R:dr, från anslaget för fria konsternas Akademi till reseunderstöd utgående medel, hafva år 1862, under hvarjehanda olika titlar, nemligen undervisningsanstalter för jordbruk och landtmannanäringar, reserverade medel pä anslagen dels till jordbruket, handeln och näringarne. och dels till elementarläroverken, extra utgifter ä ti:te, 7:de och 8:de hufvudtitlarne, och besparingar å 6:te och 8:de hufvudtitlarne, anslag till företagande af utländska resor blifvit lemnade till ett stort antal personer och till ett sammanräknadt belopp af 50,900 R:dr. Uti denna summa ingå 23,450 R:dr ensamt för besök vid 1862 års allmänna industrioch konstexposition i London; men för resor till detta ändamål hafva derjemte från andra titlar, nemligen »Eskilstuna fristads medel», »manufakturmedlen» och »förskotter i och för folkundervisningen i riket» utgått 3,000 R:dr». »Utan att misskänna nyttan af den kännedom om utländska förhållanden, som genom resor kan förvärfva», anse Revisorerne likväl detta bildningsmedel vara alltför kostsamt att, då statsmedel dertill tagas i anspråk, böra utan den återhållsamhet, som vårt lands tillgångar föreskrifva, användas.
Au, rnetl afseende å det ringa antal T.an sorn. fullt betalas, mot dem som omsättas, billigt oell nödigt vore, det Discont-papper tili båda Ope* rationerne finge användas. 8:0 (Vallöf. Borgare-Ståndet: H:r Leffer] Videberg och Arfvidsson). Att Banken ej .natte söka förskaffa sig någon säkerhet eller förmånsrätt framför Öfrige Kreditorer.- hellst Banken af Disconterne haft hetydelig vinst; och hvad Götha Kanal Discont angår, syntes äga tillräckelig säkerhet uti sjelfva Kanal-Verket, hvars värde årligen i betydelig rnon okas. g:o (Högh Ridd. och Adeln.- Herr. Friherre Cederström J.) Att ingen Autoritet kUnde, sedan Riksens Ständer äro samlade , utan deras bifall vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom Discont-verken tvingades till Concours, emedan desse verks öde helt och hållit beror af de beslut Riksens Ständer derom komma att fatta. 10:0 (Högv. Preste-Ståndef. Hr. Prof. Agardh). Att Bankens rätt och säkerhet bordt af Bankostyrelsen, såsom af Ständerne egentligen för detta ändamål tillsatt, utan några andra bi-afseenden, bevakas. Hvadan ock nödigt vore , det Discont - Verken försättas i en så beskaffad fullkomlig stagnation, att en riktig utredning deraf kunde ske, lagliga prioriteter bevaras, oell allas rätt lika utdelas: en ställning innefattande allt det goda som åsyftas med ett konkurs-tillstand, utan att behöfva medföra dess olyckliga följder. 11:0 (Höge. PreSte-Ståndet Hr. Prosten Fröberg). Att, derest icke Riksens Ständer såsom Banko-Utskottets Betdnkanden'. 31 Lagstiftandé makt gemensamt ined Konungen kunna äga nog myndighet att inhibera verkan af en applicerad Lag, hvars tillämpning redan från början lägger ett tvångsband på deras öfverläggningar; enda utvägen till afböjande af högsta orättvisa vore, att antingen förmå
Till Justitie-råd fordras personer, utrustade med alla de derför erforderlige egenskaper; men icke är det troligt, att presidenter och häradshöfdingar på landet, hvilka väl dock äro de kategorier, sorn egentligen mest ifrågakomma vid tillsättandet af dylika platser, skola vilja desamma sig åtaga, ulan en, i förhållande tili göromålens mängd och vigt, lämpad ersättning. Hvad den ifrågaställa återremissen vidkommer, så och enär jag finnér frågan så enkel, att det icke kan vara skäl att besvära Stats-Utsk:t med att taga densamma under förnyadt öfvervägande, samt då ett annat Hiks-Stånd, för sin del, redan beslutat en förhöjning af 9,000 rdr, anhåller jag att jemväl R. o. Ad. måtte vidtaga enahanda åtgärd. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Frih. af Ugglas har redan upplyst, att, vid denna frågas pröfning i Stals-Utsk:t, ganska många röster der höjde sig för billigheten af en löneförhöjning åt Justitie-råden. Likaledes är redan anfördt, att Utsk:t icke ansåg sig kunna bifalla motionen, dels med afseende derå att någon framställning i ämnet från regeringen icke inkommit, dels ock med hänsigt dertill, att Ulsk:t fruktade att sönderrifva den vid 1858 års riksdag uppställda analogi emellan Den 31 Januari. 269 löneförhållanden. Att Utsk:t, oaktadt dess beredvillighet att tillmötesgå den i berörda hänseende gjorda framställning, lik väl icke ansåg sig kunna frångå den åsigt, som uttalas såsom skäl för afstyrkandet, derom vittnar synbarligen det förhållande, att ingen reservation finnes denna punkt bifogad. Min öfvertygelse är ock, att Stats-Utsk:t i detta fall handlat fullkomligt riktigt; ty hvad är Stats-Utsk:t annat, än den R. St:rs delegation, hvilken i första rummet skall pröfva de principer, efter hvilka R. St:r sedermera ega att handla. R.
För min del tillstyrker jag bifall å Utskottets Betänkande, emedan jas, anser, att det icke 'bör förmenas någon medborgare, att få ända till Thronen fullfölja sin klagan öfver hvad han förmenar hafva blifvit honom orätt vederfarit. Ett motsatt förhållande skulle åstadkomma ett ingrepp i den första och heligaste af alla medborgerliga rättigheter. Då dessa mål vid HäradsRätten, i anseende till den locala delen, behörig gen utredas, ser jag icke något hinder, hvarför icke pröfniogen af besuttenhets frågorne må, alla instantierne igenom, i vanlig ordning fullföljas • Friherre Boije, Ludvig: Annat är frågan om den princip», hvarefter tvister, rörande hemmansklyfning, böra afdömas och helt annat åter är frågan om instantiernes antal, som skola döma desse tvisterMed aktning åt Grefve Spenss välmening, tror jag hans anmärkning sakna grund: åtminstone är den fara ingen, att Rättegångens uppehåll kunde föranleda till hemmans-skatternes uteblifvande, emedan ingen fara är, att ju den säljare hvars handel klandras , säkerligen får ansvara för hemmanets onera, intill dess hemmansklyfningen blir gillad , hvarefter nya ägarens skyldighet vid täger. Jag förenar mig alltså med hvad Herrar Dankvardt och Lefrén yttradt; och skulle så mycket hälldre tro, att man, i detta tidehvarf, ingalunda bör neka åt somliga , hvad man förunnar åt alla andra ; som jag icke inger hvarken rättvisa, eller billighet uti förbud Den 6 Jani i f. m. 55 för den part, som tror sig lidand® vid LagmansRätt, att lika så väl i tvister om hemmansklyfning, som i alla andra, söka rättelser i högre instantier. Herr Ribbing, Arvid: Friherre Cederström har, såsom skäl, till bifall af Utskottets Betänkande anfört, att frågor om Hemmansklyfning skulle få en allmännare åsigt genom den behandling Utskottet föreslagit. För närvarande är hos Kongl. Maja i fråga, att utfärda en ny allmän Författning om Hemmansklyfningsr. Deruti torde grunder läggas, som föranleda, att antingen färre eller dek andra
Rrsdric 8amnel, Grefwe RunZs, Rlarten, Friherre >Vge Ii cms is ter Liss, Herr Dankvardt, Magnus 6eor§, Friherre Oxenstjerna, Lvsn, Herr kl omstedt, ldans, Herr von kössö, fredric, H.rr von l^roil, Därs David, Grefwe 8parre, Leie, Friherre R iddsrsrol p e, Larl, Friherre Oedsrst-rr.m, Rodolf, Friherre vion kdöpken, l>lils, Friherre Rn cl be o le, e^!s^- ander, Friherre ko8ss, Larl Leorie, Herr 8ilkverspsrrs, e^ron Isac, Grefwe R6vsniijslm, Larl, Herr brunerona, i>Iils. Herr Oyllsnram, Larl adolph, Friherre Da gerl, erm, Larl Olof, Friherre hamilton, Larl, Herr Dankvardt, Larl Lustaf) Friherre Run§6, Larl, Herr af 8ill^n, Major, Herr 6/llenram, Rsrndr, Friherre Lederseräm, Lustaf Lror, Herr L lr renZra n a k, Larl, Friherre Rleming, Lerman, Herr nk 8rAsrslrom, Rats, Herr 8tael von Lolstöin, Lsorz LoAiSlguS.
R:dr 37,2301 18. 8. återbetald en summa af ... ... — 21,448: *4- 4* då således skulden till Riksgälds-Contoret derefter utgjorde Rldr 15,782: 4* 4* och har sedan den tiden någon utbetalning eller återleverering uppå detta Stats-U tskottets Memorial, N.o 38. 19 Crediliv icke egt rum, utan befinnes Riksgälds-Contorets fordran för derå utgifne medel, likasom vid i836 års slut, ännu utgöra R:dr 15,782: 4. 4- 8:0. Anslaget till Vattulcdningen i Carlskrona. Detta vid i8a3 års Riksdag till 83,333 R:dr 16 sk. bestämda och tili sådant belopp i räkenskaperne balanderade anslag, hvilket, enligt första beslutet, skulle utgå med 16,666 R:dr 3a sk. årligen under 5 års tid, men å hvilket anslag icke mer än 20,000 R:dr voro lyftade intill år 1835, har af Rikets Ständers år 1837 församlade Revisorer blifvit ansedt böra afskrifvas. Då emedlertid Rikets Ständer vid 1828 och i83o årens Riksdag endast vilkorligen beviljat denna bland Creditiv-anslagen i 68 §. af i83o års Reglemente upptagna utgift, hvilken år i835, på grund af 20 §. i nu gällande Reglemente, anordnades till dess återstod 63,333 R:dr 16 sk., hafva Fullmägtige trott, att, intilldess Rikets Ständer kommit i tillfälle bedöma, huruvida de vid utgifvandet af detta anslag fästade vilkor blifvit behörigen uppfyllda och derefter medgifvit beloppets afskrifvande, borde detsamma fortfarande i Riksgälds-Contorets räkenskaper balanceras, hvadan detsamma ock nu derstädes såsom tillgång finnes uppfördt. 9:0. Lånen till städerna Malmö och Ystad för uppförandet af Stalloch Casern-byggnader derstädes.
Om detta förslag bifölles, skulle Strengnäs stift komma att erhålla 3:ne fullständiga läroverk, och för Nyköpings län ensamt, roed en folkmängd af 123,000 invånare, skulle 2:ne fullständiga Elementar-liiroverk komma all af slaten underhållas. Då läget af staden Nyköping, hvars folkmängd stiger lill 3,900 personer, är sådant, att sannolikt inga lärjungar från annat län skulle komma all der söka sin undervisning, och inom Nyköpings län en betydlig del af invånarne hafva kortare väg till Strengnäs, än till den pä 8f mils afstånd derifrån belägna staden Nyköping, synas icke tillräckliga anledningar vara lör handen alt utvidga den derstädes belägna skoja till eli fullständigt högre läroverk. I anseende liil det stora antal, till hvilket lärjungarne stigit och lill den kringliggande ortens behof, halva Rikets Ständer likväl ansett sig böra för denna skola bestämma samma rättigheter och skyldigheter, äfvensom lika stort lärare-antal, som lör läroverket i Wenersborg. Likaledes hafva Rikets Sländer bifallit, att Norrköpings skola, som lör närvarande har Rektor och 4 lärare, må blifva efter samma grunder, som i fråga om läroverken i Wenersborg, Nyköping och Hudiksvall äro anförda, utvidgad och på stat uppförd med Rektor och 7 lärare. I E. K. Mits nådiga proposition är skolan i Piteå föreslagen att utvidgas till ett högre elementar-läroverk. Då Rikets Ständer, med stöd af de skäl, att Westerbotten, såsom en folkrikare och jemförelsevis mera odlad provins borde framför Norrbotten ifrågakomma lill erhållande af ett fullständigt läroverk, beslutat inrättande al ett högre Elementar-läroverk i Umeå, hafva Rikets Ständer likväl icke förbisett viglen deraf, att äfven åt läroverken i Norrbotten gifves en större omfattning. I sådant ändamål hafva Rikets Ständer, som inhemta!, att skolan i staden Piteå för närvarande har 5 lärare och den i Luleå 2 lärare, beslutat att en lärare-stat, bestående, jemte Rektor, af 7 kolleger, 30 ExpeditionsU/s/olids Förslag till underd.
Jag ställer denna utlåtelse i sammanhang med de yttranden, som vid frågor rörande tullagstiftningen förut å detta rum förekommit, hvarigenom man hållit oss för ögonen, hurusom en tilltagande lyx, misshushållning och benägenhet för skuldsättning föranledt en stegrad varuimport, som nedtrycker handelsvågen, förorsakar Den 30 Maj. 657 att silfret går ur landet och försämrar vår penningeställning. Man skyller allt detta på den nyare tidens friare tull-lagsiftning och yrkar på en reaktion deruti, i tanka att såmedelst bota det onda. De åsigter, som ligga till grund för detta yrkande, hafva vid några föreg:de tillfällen blifvit bekämpade med teoretiska skäl. Att dessa icke verkat, kan väcka förundran; men lika mycket förundrar mig, att de värde talare, som påyrkat reaktionen och äro nog upplyste för att ej sakna kännedom om historiens och erfarenhetens lärdomar, icke åt dem egnat nog uppmärksamhet. Förra århundradets offentliga publikationer, och dess tämligen rikhaltiga litteratur i statsekonomiska och financiella ämnen, vittnar nästan på hvarje blad, huru regering och enskilde författare då voro bekymrade för undervigt i handeln och kritisk penningeställning inom landet. Till afhjelpande häraf sparade Hiksstyrelsen icke på prohibitiva åtgärder, och förrnynderskapet öfver rikets innebyggare sträcktes ända derhän, att det reglementerades om hvad som fick nyttjas eller icke nyttjas till kläder och föda. Bland de många exempel härpå skall jag hlott be att få citera en K. Författning, som jag här har till hands, nemi. en den 1 Januari 1794 utgifven förordning »till hämmande af yppighet och öfverflöd». Författningen inledes med den förklaring, att, »då K. M., under sina omsorger att genom goda oell verkande hushållsförlättningar främja sina trogna undersåtares förmån och bästa, icke utan största bekymmer sett en hos nationen mer och mer tilltagande böjelse för prakt och öfverflöd lägga de väsendtligaste hinder i vägen emot rikets sanna uppkomst och sjelfbestånd, hade K.
En mycket älskvärd karl, den der konsuln! (högt) Kom nu, Alma lilla, så få vi höra dig när du kommer på pianot! ALMA (sakta). Mamma lilla, då! ETTIG. Åh! det syns på er, min nådiga! Blommor i drifbänk. 74 FRU STRÖM. Prata du! jag vet nog att min dotter är ett fenomen! (går med Alma och Ettig till höger). LARSSON (till m:lle Florin, som han talat med). Jaha ... jaha! det skall bli roligt att höra det der fingererandet på piano! M:LLE FLORIN. Herr Brukspatron ä' visst sjeif musikalisk? LARSSON. Åhja, se salig hustru min spelte litet guitarr, så jag har liksom litet hum om'et! (de gå; alla ha nu gått in, utom majoren och Bruus). Trettonde Scenen. MAJOREN (som talat sakta med Bruus). Jaså, så magistern slutar i pensionen? MAJOREN. BRUUS. BRUUS. I pensionerna, får majorn lof att säga ... jag har flera sådana här damekläckningsanstalter som jag läser uti! Hufvudsumman är att jag slutar ... det här står inte tusan ut med! MAJOREN. Och hvad ämnar ni se'n taga er till? BRUUS. Jo, att börja med så tänker jag gifta mig! MAJOREN (skrattande). Det är inte så rasande ... men det lefver man inte utaf! BRUUS. Så god affär kan ett giftermål vara ibland ... men jag gifter mig med en flicka, jag ... och inte med något stenhus eller några kapitaler! MAJOREN. Gratulerar skada bara att magistern inte kommit på en så förnuftig idé förr! BRUUS. Skada att inte samhället kommit på den förnuftiga idén att så betala mitt arbete, så jag kunnat föda en hustru! Tro mig, herr major! hälften af de gamla ungkarlarne hafva biifvit det genom nödtvång! I alla fall tänker jag nu försöka ... och för att tala allvarsamt så söker jag en skollärare-befattning neråt landsorten.
Dähär va fäll bar snällt tå Hallidajen å alltihop hadd fäll fått slute väl, ôm int dä här ävie kräke Kersti hadd töckt att nu skull ho trä fram å gär sett te, sôm tocka kärnger bruker. »Se, ja ska nog hjälp te, för litt betalning,» sa’o — »se, ja ska nock få stönner å titt hit rässôm dä ä, för litt pänga,» töckt’o, — »se ja ska nock se te’a iblann för litt pänga,» geck ho på. »Håll mun, käring — om du stecker dej hit mä din peppar, så ska ja smörj dej mä peppar ja, ska du få se,» sa Hallidajen å slog dôra igän, satt dä sang i stôga å mor mi helt på te gi ôpp aen. Sänna steg’en ôpp i karjol å ja bakanpå ätter’n å sen vren de iväg sôm en ellraket. Nä, ja töckt int ill om Hallidajen å dä va inga sönn ôm Kvast-Kersti, för ho förtjänt int bätter, å nock va dä bra tå’n att’en gjord mor mi så halftämli bra tå rosen, men dä hang på ett hår att’en hadd skrämt ihjäl’a, å dä va fäll int så bra för’a kanski. Tre käringer i en backe. Dä satt tre käringer i en backe, å di va vinne å di va skacke, di peckte finger, di sträckte nacke å smala geck satt på alle tre: »å kôrs i jemini, kôrs i jemini, kôrs i je!» »Å se på hômmen, å se på henne, han hisser ôpp’a på lagårsränne, å kôrs i je, tocke stort illänne, han klappar henne, o je, nä se, å kôrs i jemini, kôrs i jemini, kôrs i je!» »Dä här ska ut öfver hele sockna, att ho ha gitt sä å han ha lock’na,
också vi ha förstår, min tige att STOCKHOLM, KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLKLARA S. KYRKOGATA 1 6, 1 T R DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. » BYRÅ konstnärernas. porten? TRÄFFAS SÄKRAST K L. man NYA HEM. I lördags invigde våra konstnärer sitt nya konstnärshus här i Stockholm med en lyckad och stämningsfull fest, till hvilken konungen, kronprinsen, prinsarne Carl och Eugen hade mottagit inbjudning. På samma gång vår tecknare bjuder några bilder från det unga konstnärshemmet, ha vi velat beledsaga dem med en liten ^introduktion », och denna har allas vår glade vän Calle Larsson åtagit sig. För Iduns läsarinnors skull har han så gärna en gång bytt penseln mot pennan, och att han gjort det con amore — därom vittna följande rader. » DEN SMALANDSGATAN. IDUN lägger man är 2 1899. både fessor in s m å a n o n y m a kitsligheter. till idé och Scholander. Af vackra klubbpokalen, bordet, behängd Afvenså hvarje är också ståta medaljer den midt och på till eller vi är skulle det ha Nu ser fågel — viner n o g bara tomt som ett hjärta genom kärlek och barmhärtighet kan och hvars brodd mer kraftigt följa enighets och kärleks er, söta vårt k ö k! Att är Och på väna barnagruppen öfver hvilar hennes blick med skimmer minsta därför att ningsfrågor o. a. hon för barnens skull — Apropos, har ni vi skola vara äro v i e n d a s t stående. läst Ellen Keys änglar! Och dock huru vi undan, m o d i g a sällar, t a g a här hos glamma oss kunna s o m glada, l i t e t o c h s k r a t t a åt Därför ha vi också gemensamt hem, att ha ett därför ha vi o c k s å Hör, nu hus börjar i af Själf hon odla vill och rensa deras själars unga och hon räknar ifrån han skall ej sin möda, ej de många trötta steg.
Att ett serskildt stadgande (Reglemente) i afseende på främmande personers till - Den 11 Martil, 711 träde vid Ridderskapets och Adelns sammankomster och. ordnings [befrämjande dervid utfördes, samt i underdånighet till Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse öfverlemnas. 2:0 Att Riddarhusutskott, i händelse af erhållande af den Kongl. Sanctionen, uppdrages, ! att ombesörja allt hvad till verkställigheten hörer, och när den anser offentligheten kunna taga sin början, derom till Ridderskapet och Adeln inkommer med berättelse, äfvensom på lämpligt sätt då gifver det allmänheten tillkänna. 3:0 Att RiddarhusFiscalen, i händelse af Läktarens öfverlåtande åt åhörare, upprättar ett förslag till en ny bänkindelning, som torde kunna sålunda uppgöras, att hvarje Bänkmansafdelning erhåller en bänk, och att de återstående bibehållas ledige för de Ledamöter, som framdeles sig anmäla. Utskrifningsexpenser för de nya Bänklistorne torde RiddarhusFiscalen få tillgodonjuta. Förslag till Reglemente för ej till Ståndet hörande, personers tillträde vid Högloft. Ridder [haget och Adelns sammankomster och till befrämjande aj den vid detta tillträde nödiga ordning: 1:0. Under Ridderskapets och Adelns Plena, upplåtes den i Stora t RiddarhusSalen Dea 11 Martti. befintliga läktare It ej till Ståndet hörande personer, så vida ej Ridderskapet och Adeln sjelf skulle för eget utrymme behöfva begagna denna läktare och med de serskildta undantag och åligganden, detta Reglemente 6tadgar. 2:0. Slutet Plenum kallas det, då det i 1 §. nämnde tillträde icke beviljas: öppet Plenum, då det tillätes. 3:0. Ett Plenum måste ovi 1 koriigt vara slutet, när sådane mål förekomma, sorn 4 och 7 §. §, RiddarhusOrdningen omförmäla, eller sådana sorn röra Ståndets enskilda angelägenheter; eller vid inträffande af den i 2 Morn.