Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Må man | betänka, hvilken Sveriges ställning var år 1809 och man skall medgifva att beslutet att det oaktadt företaga ett sådant arbete, vittnar om en insigt och en förhoppning på Sveriges krafter och tillgångar samt på deras kloka och Den 17 April e, m. ändamålsenliga ledning, som endast af en man med den kraftfullaste vilja och af en rätt patriotisk Minislére kunde uppfattas. I en sådan tidpunkt, är allt som visar ett högt begrepp om en Nations förmåga, ett sätt att öka dess anseende, dess mod och med detsamma dess styrka. Genom den skicklighet med hvilken Götha Canalarbete blifvit utfördt, har man än vidare rättfärdigat planens storhet och Nationens förhoppningar. Då häfdatecknaren en gång skall finna, att ifrån och med 1808 till 1814. Svenska sjöfarten var under större delen af tiden utsatt för kaperier i sundet, och att flera Millioner derigenom gingo förlorade, med detsamma som farhågan derföre inskränkte vår handel och minskade fördelarne deraf, då skall han erkänna, att förmånen af en oberoende sjöfart är en af de vigtigaste sorn kunnat för Fäderneslandet beredas, och att densamma blir i samma mån mera fördelaktig, som den, äfven under vanliga förhållanden skall uti de mäst bördiga provincer befordra ea högre odling och gifva ökade tillfällen till fördelaktige varubyten. F.a framtid skall eiåbdes, jag är säker derom, skörda af Götha Canal de fördelar, vi nu blott kunne förutse, och i alla tider skall detta arbete blifva betraktat med samma vördnad och beundran, som den resande nu beskådar dessa byggnader, vägar och vattenledningar, hvilka ännu till efterkommandes nytta qvarstå och vittna om Romerskt mod, om Romersk storhet och arbetsamhet. Den 17 April c. m. 373 Friherre Anckarsvärd har också anmärkt, att ingenting var gjordt för Näringsfriheten.
Ehuru det, såsom för enhvar ligger öppet, är bäst, om ett land ej behöfver göra skuld, samt ger fasthet åt dess affärer, om det kan utan uppskof liqvidera sina uppköp på verldsmarknaden; och det sålunda är i hösr grad önskligt, att det år för år kan med sin utförsel betäcka kostnaderna Ö O O 7 t för sin införsel, så låter sig dock tänkas, att under vissa omständigheter ett motsatt förhållande till en tid kan eg a rum, utan att landet deraf lider till sitt ekonomiska välbestånd. Att detta emellertid bör vara ett undantagsförhållande, faller af sig sjelft; och det har blifvit vidrördt blott för att erinra om, huru vanskligt det är att vid en flyktig blick på den numerära storleken af införsel och utförsel afgöra de verkliga resultaten af den internationella handeln. Hufvudfrågan blir alltid den, huru landets vinstoch förlusträkning i dess helhet gestaltat sig. Denna räkning har att uppvisa, huruvida landet producerat mera, än det konsumerat, med fästadt afseende derjemnte på, huruvida de nödiga vilkoren för produktionens ändamålsenliga fortbestånd blifvit behörigen iakttagna. Är detta fallet, har landet gått framåt, hurudan än dess ställning tili utlandet för tillfället må vara; hvaromicke har det stått stilla eller gått tillbaka; och då stillaståendet här i sjelfva verket är ett tillbakagående, har det utan en sådan produktionens öfvervigt öfver konsumtionen alltid gått tillbaka. I medvetandet eller föreställningen härom, har man ock låtit sig angeläget vara att på flerehanda, mer eller mindre lämpliga, sätt söka åvägabringa en dylik öfvervigt. Bland medlen härtill har man också trott sig finna ett i tull-lagstiftningen. 8 Antingen genom direkta förbud eller genom så höga tullsatser, att en införsel kunde ega rum endast med förlust, ansåg man sig böra utestänga den utländska industrien från täflan med den inhemska, förmenande, att denna senare skulle deraf befinna sig väl och erhålla hvad man kallade ett behöfligt skydd; enär landets egna näringar eljest skulle nedtryckas eller öfvermannas af utlandets, och dess produktionskraft dymedelst minskas eller förlamas.
M:ts Befallningshafvande i Blekinge, Christianstads och Malmöhus Län, än ock E. K. M:ts och Rikets Kammar-kollegium, hvilka alla Embetsmyndigheter funno skolorna ega rätt att tillgodonjuta merberörda helgonskyld, som till Lunds Katbedral-skola och Malmö högre lärdomsskola, samt lill lägre lärdoms-skolorne V Christianstad, Helsingborg, Landskrona, Ystad, Cimbritshamn och Sölfvesborg utginge, med sammanlagdt 25 tunnor 18 kappar råg, 1,338 tunnor 34^ kappar korn, 6 kappar rågmjöl och 6 kappar kornmjöl, allt i löst mål, motsvarande i värde, efter medeltal af markegångs-prisen för de 10 åren 1837—1846, 7,919 R:dr 29 sk. 10 rst., och kontanta penningar till belopp af 18 R:dr 8 sk. 6 rst., eller tillhopa 7,937 R:dr 38 sk. 4 rst.; men då E. K. M:t vidare, uti Nådig Proposition af den 3 December 1847, öfverlemnade lil! Rikets Ständer, huruvida de ansågo lämpligt att, genom anvisande af ett anslag, som fullt motsvarade den till skolorna nu utgående helgonskyld, sälta E. K. M:t i tillfälle att kunna medgifva församlingarne rättighet alt använda densamma till förbättrande af deras folkskolor, förklarade Rikets Ständer, till svar härå, i underdånig skrifvelse den 28 Februari 1848 sig ej funnit skäl bevilja Stats-anslag för stadsskolorna inom nämnde Stift, såsom utbyte emot den till dessa skolor nu ingående Klockare-helgonskvld; i öfverensstämmelse med hvilket beslut Rikets åren 1850 och 1851 församlade
Tyvärr förbiser man ofta för idel stamningar den sunda, solklara verkligheten., hvilken, inin siige hvad man vill, andå utgör hufvudsummnn af vår jordiska existens? Ty B stämning)), stidan våra moderna f örfattare f attar den, tyckes vara oförenlig med det klara solskenet, med friska färger, lifgifvande vindar och framför allt med en glad världsåskådning. Den frossar i mystiska half dagrar, i grå höstluft och melankoliska skymningsstunder. Den alskar diimpede toner, sjalffrätande själsanalyser. ; P Stämningar » kunna viil som Rnst Roests vara, skiftande, men de g&amp; alla i moll. Den framstående författarinna med ofvannamnda märke, ar en sådan stamningens skald. Talangfullare, finare än hon har ingen svensk prosadiktare tecknat clossa slags clair-obscur bilder. I sitt sista novellhafte har hon dock så uteslutande betraktat viirlden genom stainningsfiirgade synglas, att knappast en glimt af sol, lif och gliidje slipper igenom. Intrycket blir därföre af en niistan beklammande melankoli. Sjukdom, sorg och död, obesvarad och olycldig I~ärlolc iiro grundmotivon i de flesta af dessa berättelser. I uFrån Rivieran)) iir det olika stadier af den liingsiktiges tillsthd soin behandlas, ehuru med liitt och varsam hand. E ' insst bland dessa franistår den lilla skissen » Julvrilca ». Den lratolska barmhiirtighetssystern, som försalrar sin julsiidakt, » le mosse de ininnit)), för att stanna vid en frärnmaudas, en kittersk mans dödsbädd, det största kärleksoffer hon Iran bringa, elnedan enligt hennes S~slriidningssiitt hon d8rined niistsn riskerar sin. U sjlils eviga salighet. Detta iir stircleles vackert slsildradt. ~ ' IIvsrfi; r? » %r en psylrologisk stiidie af gripande sanning.
St:r gifvit anledning, att jernbanan mellan Stockholm och Götheborg skulle taga dess riktning, och jag hemställer derföre om icke Staten borde, såsom jag i en serskild motion tagit mig friheten föreslå, inlösa KöpingHultbanan, så hade dess bolag, och dermed förenade intressen, icke vidare något skäl att beklaga sig. Det vore mera skäl att för framtiden större och vigtiga re intressen gjorde sig gällande vid besluts fattande i detta ämne, än att låta små lobalintressen afgöra det. Gr. Sparre har frågat på hvad sätt städerna vid Mälaren hafva förbrutit sig, efter de skola beröfvas den handel och rörelse de hittills haft med bergslagerna. Jag vill deremot fråga, på hvad sätt de i bergslagen belägna Den 6 December t. m. 423 orter hafva förbrutit sig, efter de skulle, för all framtid, åläggas att till Mälarestränderna föra sina produkter och derifrån hemta sina förnödenheter, hvilket de hittills gjort i brist på en bättre väg. För min del anser jag att en strid, som så länge varit uptagen, nu borde vara utkämpad. Jag tror icke att frågan om vestra banans dragande söder om Mälaren är så ny som Hr Hjerta påstår, enär striden derom varit öppen i 2 å 3 år och alla intressen varit i tillfälle att uttala sig, äfvensom Sveriges allmänhet haft sin upmärksamhet riktad på denna fråga. Hr Hjerta anmärker om de Preussiska och Belgiska banorna, hvilka äro statsbanor, dels att de äro ovänligen dyrbara, dels att de icke bära sig. Hvad de Preussiska statsbanorna beträffar, kan jag lemna en alldeles motsatt uplysning. Åtskilliga af dem hafva kostat ^ mindre än de af enskilda personer anlagde och hafva äfven lemnat en större inkomst än de sistnämnde, till följd af deras bättre förvaltning. I medelafkastning hafva de gifvit omkring 6 proc. BerlinerStettinerbanan ända till och med 20 proc. Om de Belgiska banorna är jag icke nu i tillfälle att lemna någon uplysning, men jag tror dock att Hr Hjerta målat deras tillstånd väl mycket i svart.
Dessutom fördes ju tankarne osökt på dylika ämnen i föräldrahemmet, som bekant beläget i den bärliga så kallade Engelska parken i, den gamla Fyrisstaden. Då hon sålunda eröfrat den hvita mössan, var det utan minsta tvekan eller villrådighet som hon valde den naturvetenskapliga ämnesgruppen för sitt universitetsarbete. Och att detta gick undan, tack vare en sällspord energi, därom tala bäst de täta data i hennes examina. Såsom prof på denna hennes energi må följande lilla historia, hvilken på omvägar nått mina öron, här anföras. För några år sedan hade hon åtagit sig att sköta föräldrarnes trädgård och uppfyllde härvid sitt värf med all tänkbar samvetsgrannhet. Hon ympade och rensade, hon planterade och gallrade, så att det var en sannskyldig lust och glädje däråt. Så kom då den tid, då ärterna skulle risas - — men o v e! där fanns ju ingenting att risa dem med! Dock, den beskäftiga trädgårdsmästarinnan lät sig på intet vis förbluffa. Hon lånade en yxa ur vedboden, spände hästen för kärran, körde till skogs, högg det ris hon behöfde och staplade upp det på hjuldonet. Sedan satte hon sig på låsset, fattade tömmarna, smackade på grålien, körde hem och risade sina kära ärter. Efter två och ett hälft års träget sysslande med sina favoritämnen, botanik och kemi, nådde hon sin första vetenskapliga triumf i januari 1894, då hon aflade andra af delningen af filosofie kandidatexamen. Så- som akademisk medborgarinna tillhör hon Stockholms nation, hvilken har äran räkna hennes fader bland sina hedersledamöter. Lusten för resor, tänd och vidmakthållen genom färder både inom egna landamären och på kontinenten, har naturligtvis i afsevärd grad bidragit till att utveckla hennes iakttagelseförmåga och att stärka hennes härdighet. Bygg med svettig flit din boning, Bygg den uti fridens land. Bjud hvar ovän till försoning Och hvar vän till stöd din hand. Esaias Tegnér.
Enligt erhallne Protocolls-Utdrag, hafva följande Betänkanden blifvit till Lag-Ulskollet återremitterade, nemligen: ifrån Högloft. Iiidderskåpet och Adeln: N.o i35, i anledning af väckte motioner, 0111 ändring af beräkningsgrunden för Magistratei nes boupptecknings-at Ivoden; IVo [45, i anledning af väckt motion, om ersättning af allmänna medel till villnen, sorn i brottmål åberopas; N:o ioq, i anledning af väckt motion, om ett Lagstadgande, som berättigar fordrings-egare att hos Konungens Befallningshafvande erhålla så kalladt promotorial i lagsökningsmål; ifrån IVällofl. Borgare-Ståndets N:o 13 r, i anledning al väckt motion, om rättighet för den, som till försäljning emoltagit varor och derpå lem nät egaren förskott, alt derför njuta, framför andre borgenärer, företräde till betalning ur samma vara; samt , ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet: N:ö 125, i anledning af väckta motioner om ändring i 5 Capitlet Missgernings-Balken; Men som dessa Betänkanden blifvit af tre Stånd bifallna, nemligen: N:o i35. af Preste-Ståndet elen 19, samt Borgareoch Bonde-Stånden den 7 sistlidne October; N:o i45, af Presteoch Borgare-Stånden den 16 och af BondeStåndet den 4 nästlidne November; N:o 159, af Preste-Ståndet den 14» Borgare-Ståndet den 21 och Bonde-Ståndet den 11 sistlidne December; Bi/i. till R. St. a Lag - Ulsio i tets Letänkanäe, ISr:o vy i.
Höglo fl. Ridderskapet och Adelns ledamöter: GARL ÅKERHIELM. GEDERSTRÖM. C. L. RENTERSKIÖLD. E. W. NORDENFELDT. N. TERSMEDEN. H. 0. af HARMENS. Högvördiga Preste-ståndets ledamöter: GARL FR. RJÖRKMAN. P. HASSELROT. GARL A. PEYRON. E. J. ROSENQVIST. JÖNS ERSSON. TOH:S ANDERSSON. J. NORDLUND. ISAAC SAM. WIDEBECK Hällo fl. Borgare-ståndets ledamöter: CARL FR. TAUVON. JOH. SPAAK. P. CONR. AROSENIUS. DANIEL SÖDERBERG. JAC. MORLING. JOH. WAHLGREN. Hedervärda Bonde-ståndets ledamöter: LARS M:G. KNUTSSON. PEHR ÖSTMAN. PEHR BENCTSON. A. J. SANDSTEDT. O. F. af Sillén. Tabell MlO 1 till 1849 års Revis ions-beriittelse angående Statsverket. Sammandrag; af liapital-rlikningrevi till 1§46 års Riks-liufwidbofe. Debet. Återstående utgifter 4(50,667: 19. 2. — Tillkommen ingående balans: Skulder Ordinarie afkortning . Extra ordinarie dito Anordning utom stat Anordning efter Riksstat: Kontanta behållningar Behållning af bergseffekter . Dito af fastigheter Dito af inventarier Dito af spanmål och proviant Fordringar Utlånta medel Innestående krono-uppbörd, lefver, inom d. 30 April 1847 „ „ d. 31 Äng. 1847 resterande den 1 Sept. 1847 Förskotter ... ... Anmärkta poster Balans frän den 31 December 1845: Kontanta behållningar Stats-medel.
Skrif reiser N.o 246. från alla fyra Riks-Stånden, samt derefter af Kammar-Rätten, anse Rikets Ständer tnerberörde Räkenskaper icke erfordra revision af Rikets Ständer eller deras Revisorer; hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den i5 December 1834. r N:o 246. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den ao Dec. i83if. Preste-Ståndet den aa Borgare-Ståndet den 22 • Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers ränder dåniga Skrifvelse, angående förhöjning i Skjutslegan vid extra postföring samt tillökning i den spanmålsersättning, sorn de roterade Posthemmanen i Skåne åtnjuta. (Statssamt Oecon,-Utskottens Betänkande N:ris 26 och 4<0' S. A. K. I anledning af väckt fråga om förhöjning i skiuts-legan för postföringen, hafva Rikets Ständer, med fästadt afseende derå, att tiden ej kan beräknas då den så kallade extra poslföringen inträffar och att densamma merendels måste med större skyndsamhet än annan skjuts verkställas, ansett Postförare vara förtjente af en högre vedergällning för extra postskjutsen ; hvarföre och då, enligt E. K. M. Nådiga Bref af den 27 Mars i83o, postskjutslegan blifvit förhöjd endast till 10 sk. milen för dubbel och för all extra postföring, Rikets Ständer trott sig böra hos E. K. M. i underd. anhålla, att lega för forslingen af extra poster måtte från tio till ja sk. Banco milen förhöjas. I sammanhang med detta ämne hafva Rikets Ständer jemväl öfvervägat hvad som serskildt blifvit framslälldt om tillökning i den ersättningsspanmål, som de roterade posthemmanen i Skåne åtnjuta; och hvarvid Rikets Ständer, af Öfver-Post-Directeurs-Embetets till E. K.
De skaile icke kunna lagligen begära att få nedlägga sina embeten, i anseende till af dem sjelfva erkänd oförmåga att sköta ärendena, i anseende till skiljaktighet i åsigter, svårigheten att utföra kriget, handhafva de diplomatiska affärerna o. s. v.M Jag frågar om icke en hvar skulle skratta den representant midt i ansigtet, som på en sådan framställning skulle afgifva det svar: nej. mine herrar, den fråga J här gören är grundlagsvidrig. Den angår oss icke för närv:de — vänten J tills Kungen varit sjuk i 12 månader och sammankallen då Riksdag, för att härom besluta: vi äro icke behöriga eller valda för att fatta ett sådant. Detta exempel torde göra tillfyllest för att bevisa absurditeten af det på vissa håll påyrkade förbudet att före 12 månader underställa Representationen ett ärende af denna beskaffenhet. Också synes det uppenbart, att befallningen till StatsRådet såsom en ovilkorlig pligt att efter 12 månader sedan Konungen rest utrikes eller i anseende till sjukdom ej vårdar regerings-ärendena egentligen har tillkommit, för att bestämma den längsta liden, Grundlagen ville medgifva för ett interregnum. Det innebär tillika eri hotelse mot Konungen alt icke, efter god - Den 23 September f. m. 807 tycl<e, så lång tid som helst afhålla sig ifrån att sjelf vårds regerings-ärendena. Sverige hade 1809 haft sorgliga exempel på Regenler, , som åratal vistats utom Rikets iandamären och der genom Kabinettsorder styrt landet till dess stora förderf. Man ansåg derföre nödigt, att genom Grundlagen icke blott stadga, att, då Konungen är utrikes, han sjelf icke eger utöfva regeringsmakten, utan äfven låta honom förstå att, derest han uteblefve längre än 12 månader, R. St. förbehölle sig rätt att, »på sätt de nyttigast finna», förordna om Regeringen, det vill säga att de då vore oförhindrade till och med att afsätta Konungen och välja en ny.
Emedlertid och som lör jernvägens ledning från Svartå till Wenern flera sins emellan skiljaktiga förslag framställts, uppdrogs, enligt KongL Majits Nådiga beslut den 29 Juni samma år, åt en dertill då utsedd opartisk undersökningsförrättare, att utarbeta fullständiga planer med kostnadsberäkningar öfver de alternativt föreslagna vägsträckningarne; hvarjemte förordnades, att en tjensteman vid Vägoch Vattenbyggnads-korpsen och en Officer vid Kongl. Majits Flotta borde änställa undersökningar och uppgöra kostnadsförslag med hänsigt till 2:ne härvid likaledes alternativt ifrågasatta hamnplatser vid nämnde sjö. Hessa sednare kostnadsförslag och planér inlemnades till Vägoch Vattenbyggnads-styrelseu i slutet af September månad samt enahanda förslag och planer rörande jernvägssträckningarue den 8 November 1852; hvarefter Styrelsen redan den 11 i sistberörde månad deröfver algaf sitt underdåniga utlåtande och Kongl. Majit den 13 i samma månad utfärdade privilegium och fastställde reglor för, samt oktrojerade det af Svenske och utländske män bestående samt, inom den derför bestämda tidens förlopp, hos Kongl. Majit i underdånighet anmälda bolag, som bildats för att företaga och fullborda anläggningen af jernbanan mellan Köping och Hult, samt bedrifvande af rörelsen å denna bana under en tid af 40 år från banans Slats-Utsliollcls Utlåtande, Jtä 211. 7 öppnande för allmän trafik. Med afseende å det af Rikets Ständer för den bevilviljade räntegarantiens tillgodonjutande stadgade förbehåll, att arbetet å jernvägen borde påbörjas före 1852 års utgång, hade redan, genom Kongl. Brefvet den 29 Maj nyssnämnde ar, jernvägsbolaget fått sig ålagdt att för den då definitift bestämda jérnvägssträckningen eller banan från Köping till Svartå, under nästföljande Oktober månad, till granskning och Kongl. Majrts nådiga gillande i underdånighet aflemna fullständig arbetsplan med tillhörande kartor och ritningar samt kostnadsförslag.
Den anmärkn. jag tagit mig friheten göra, nemi. alt 18 §:n borde så ändras alt den komme i conformilet med R. o. AJ:s beslut uti 3 §:n, är egentligen grundad derpå, att det är oformligt alt uti ett lagförslag komma med en sådan §, som den 19 uti detta förslag är, hvilken bör inflyta uti den 18 och såsom särskild § utgå. Då blir den 18 §:n uppställd i conformitet med 3 §:n, nemi, att ifrågavar. afgifler beslutas å sockenstämma, efter förslag af fattigvårdsstyrelsen; men icke bör det komma en § efteråt, som talar 0111 huru afgifterna i den i8§:n beslutas. Hr Liljenstolpe: Jag instämmer fullkomligt i tendensen af hvad Hr Ribbing yttrat, men kan alldeles icke gå in på hans förslag, alt sockenstämman skall pröfva undantagen. Fattigvårdsstyrelsen bör, efter min åsigt, ”pröfva” förhållandet, men sockenstämma besluta. Ehuru jag visserligen inser att dessa undantag endast böra kunna angå ganska små summor, anser jag mig likväl icke böra afstå ifrån det förslag jag förut afgilvit, nemi. alt fattigvårdsslyreisen väl må pröfva , men icke hafva beslutande rätt. För att uttrycka detta ännu kortare, iin jag förut tagit mig friheten föreslå, hehöfver man blott tillägga några få ord, så att t. ex. redactionen må blifva ”fattigvårdsstyrelsens af sockenstämman godkända beslut," hvilket äfven Hr Ribbing åsyftat. I öfligl ber jag alt man måtte komma ihåg, att de Den i5 Mars f. m. 5ot undantag, som beslutas, komma att drabba alla de församlingens medlemmar, sorn deltaga i fattigvården.
St:r vid 1857 års riksdag att indraga 450,000 rdr deraf; vid 1860 års riksdag motiverade Banko-Utsk:t sitt afstyrkande af vidare indragning endast dermed, att en nyss genomgången svår pen - Den 22 Maj f. m. 437 ningkris gjorde hvarje rubbning i de finansiella inrättningarne betänklig, och längre ned på samma sida i just detta Betänk, heter det, att >,det må medgifvas att sådana kreditiv, som de till manufaktur-diskonten och jernkontoret anvisade, hvilka i det närmaste användas såsom stående lån, icke lämpa sig för Riksbanken » Till alla delar godkännande dessa åsigter och öfvertygad att banken småningom bör upphöra att understödja vissa privilegierade verk och inrättningar, samt att såväl bankens eget som allmänna rörelsens intresse dermed bäst befordras, får jag, med någon modifikation af Hr Wallenbergs motion, betingad af billigt afseende å för handen varande förhållanden, yrka, att af Riksbankens åt manufaktur-diskonten lemnade kreditiv skall under hvarje af åren 1864, 65 och 66 ett belopp af 150,000 rdr till banken återbetalas. Hr Lilliehöök, Garl Bertil: Ben af Hr von Ehrenheim åberopade grundsats må visserligen vara ganska rigtig, men då den ej för öfrigt är tillämpad, anser jag sådant ej heller tjenligt i detta fall. Riksbanken har t. ex. lemnat Filialbankerna kreditiver för 10 millioner, som ej kunna återfås på kortare tid än 10 år. Då dessutom R. St:r beslutat indragning af fastighetslånen, så blifva stora summor disponibla, och jag tror ej det kan vara så välbetänkt att på en gång draga alltför mycket penningar ur rörelsen. Jag anser således Utsluts förslag i denna punkt välgrundadt, och ailfia Iler om bifall dertill. Hr Akerman, Fredrik: Under en lång följd af år har staten gjort allt hvad den kunnat för ett f amkallande och utvecklande af inhemsk industri. Det synes mig då besynnerligt att nu låta en motsatt vind blåsa och att söka rifva ned allt hvad man förut byggt upp.
Anser man åter, att olika vägar liro i fråga, då medgifver jag att BondeSus beslut jemväl bör ingå i voter:spropos:n, och då blir det icke något prejudikat för framtiden. Ilr Bildt: Då R. o. Ad. nu för första gången skall tillämpa 69 §:n Reg:sF:n efter dess förändring, är väl nödigt att man egnar den all möjlig upmärksamhet. Om man jemför det gamla stadgandet med det nya, finner man en väsendtlig skillnad ligga deri, att man borttagit föreskriften om deputerades afsändande till Stånden för att sammanjemka meningarna, och att Utsk. skall söka sammanjemka opinionerne inom Stånden. Nu säges i §:n, att om 3 Stånd icke äro öfverens om beslut, då skall Utsk. förökas och votering anställas. 1 sjelfva andan af denna förändring ligger en fingervisning till riksdags-ärendernas förkortande, ty erfarenheten har visat, alt deputationer och sammanjemkningsförslag hafva slagit sig ganska slätt ut i praktiken. Stånden vidblefvo gemenligen sina beslut, och man åstadkom endast tidsutdrägt och genom dem kostnader, hvarföre §:n gafs den lydelse som den nu har. Om man med upmärksamhet genomläser §:n, så finner man, att sedan en fråga är afgjord, skall, i händelse af stridiga beslut, votering anställas i Förstärkt Utsk. utan föregrde sammanjemkningsförsök. Utom Frih. Tersmeden har en annan ledamot i Utsk. antecknat sig såsom reservant, och, så vidt jag vet, förekom ingen vidare tolkning af grundlagarna än att man sökte visa, att anslagen blifvit af R. o. Ad., Prestesamt BorgareSt:n beviljade för samma ändamål eller samma vägslräckning. Det återstår likväl alt visa, hvad Frih. Tersmeden sökt göra, att BorgareSt. verkligen fattat samma beslut. Frib:n har för detta ändamål sagt, att det är ju ganska tydligt att R. o.