Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtskilliga mindre betänkligheter hafva blifvit anförde, såsom brist på utrymme med flere; men jag har funnit dessa dels lätteligen kunna undant ödjas, dels vara af så liten betydenhet, att de icke böra komma i beräkning vid hufvudfrågans afgörande. Jag har förut yttrat att jag icke anser något stadgande i Grundlagarne lägga hinder häremot. Om man icke med skål lärer kunna påstå, att offentlighet vid våra sammankomster år stridande mot dessa lagars bokstafliga innehåll år den det ännu mindre mot deras anda och syftning. — Den vidsträcktaste offentlighet af allmänna årender år den som vinnes genom tryckfrihet. Denna, ifrån en fri Statsförfattning oskiljagtiga rättighet år stadgad i våra Grundlagar, som ibland annat bestämdt föreskrifva tryckning af RiksStåndens Protocoller. Offentlighet vid National Representationens sammankomster tillhör likasom offentlighet vid Domstolarne den consfilutionella Samhällsordningen, den utgör en tillämpning för särskildta inskränktare fall af lagens allmänna grundsats. Det skulle således innebära en motsägelse, att uti en Stat, der Grundlagen bjuder en vidsträcktare offentlighet, vägra bifall till en in„ skränktare. Om efterverlden icke förebrår oss att ha framskridit för långsamt på dea constitutioneJJa Den 27 Januarii i 171 banan, skall den säkerligen icke Sillvita oss att för mycket hafva derpå fortskyndat. Man har äfven varnat oss för de vådor, som kunde uppkomma genom motionens antagande, och det inflytande på öfverlåggnirigarne, sorn åhörares inträde på Riddarhuset kunde medföra, och man hr.r utur ett främmande lands nyare historia velat hämta bevisen härtill. Jag inser icke dessa vådor och jag befarar icke detta inflytande; det anförda exemplet af en Stat sorn då var under en revolutionair brytning, år icke eller låmpeligt till oss, sorn med mera skäl kunna anföra flera andra bänder till bevis derpå, att offentlighet vid NationalRepresentationms öfverlåggningar icke är för deras ostörda gång vådlig.
Nar exempel gifwes pä friwilligt ätagne digtade horsbrott, för att winna omförmäldte ändamäl, kan man äfwen sä wäl befrukta nysinämnde owärdiga utwäg, hwilken kanske skulle sa mycket heldre iväljas, som hopp kunde wara för äranS ätersiällande. Z:o De Lagbrott, som förtjena äranS förlust äro dels sädane som efter naturlig Lag och billighet äro wanhedrande eller ytterst stamlige, dels sädana som hafwa stämpel af ärerörige genom borgerlige Lagar, men icke anses i och för sig sjelf wanhedrande, och bedömmas olika ester olika tider, afsigten och kanste nägon gäng efter deras olika utgång När detta öfwerwägas wet jag icke pm förklarande af ärans förlust bör bereda Äkienstapsstillnad, jag bör wäl icke neka, att wördnaden för ett Rikes Lagar borde werka sä mycket p« allmänna Opinionen alt hwad de förklara för ärerörigt, stulle äfwen i den inre öfwerlygelsen för Statens medlemmar sä anses; men erfarenheten talar häremot, och man har alltid antagit den. na stillnad pä Lagbrott, Wid sädank sörewettande 78o Den ir November. skulle efter min ranke Äktenskapet emellan 2 :ne Ma§ kar, af hwilka endera gjort sig till i fräga warande brottsliga förhällande stylvig, likwäl kunna fortsättas: den vffyldige agde wäl icke en Maka af den medborgerliga aktning svin förr, men manne icke den husliga sammanlefnaden likwäl kunde wara lvckelig? icke upphörde härigenom nä» got af Äktenskapets alne hufwudändamäl: och det är likwäl dessa som hufwudsakeligast böra afses. Härtill kommer och att g:dje man oskyldigt blefwe lidande, jag menar deras barn, hwilka pä detta satt förlorade en af sina Föräldrars närmare och ömmare wärd, en omständighet efter min öfrvertygelse af yttersta wigt. z:o
Jag hade trott att Nationens Representanter, vårdare af Nationens moral, skulle, med fästadt afseende på det alfvarligi och religieusa i ea Eds förpligtelse, omsider så förordna, att Taxeringsmannen icke blef satt i förlägenhet i valet emellan, att icke kunna verkställa en föreskrifven förrättning, eller genast bryta hvad han edeligen lofvatj i hvilken brydsamma bela - 55» Den 2 9 Maji. genhet likväl Taxeringsmannen icke befant sig, vid tillämpningen af iSoo års Bevillningsförordning, och jag vädjar till den allmänna erfarenheten, om icke stundom så tillgår, att Beredningsoch TaxeringsCommitéer förrätta deras arbete på en kort stund, och då dervid Taxeringsmannen vald, edsvuren och ledsen, lamnat sitt bifall till föregående årets Taxerings fortsättning, för att sjelf slippa den noggrannare pröfningen, frågar jag, om Edsförbindelsen är uppfylld, och den skattskyldige åtnjutit rättvisan af den noggrannare pröfningen, som Lagen åsyftat och föreskrifvit. Flere Ledamöter af det Hedervärda BondeStåndet hafva rätteligen anmärkt, att den 3-dje Taxeringslnstancen, eller PröfningsCommittéen, vore öfverflödig, enär Landshöfdingen äfven är Ordförande i TaxeringsCommittéen; och då BorgareStåndets bedömmande i PröfningsCommittéer af Hemmans verkeliga värden icke är lämpeligt eller pålitligt, enär kännedom om locala förhållanden hos dem måste saknas, synes mig att, till inskränkning i kostnader och besvär, denna Taxeringslnstance alldeles kunde försvinna. Utskottet, som i de mindre detaillerne i allmänhet förblifvit vid det gamla, har likväl infört en besvärande nyhet, som icke bör medgifvas, deri att Utskottet uppdra» git Taxeringsman en förut aldrig medgifven rätt, att beskatta i annan ordning till personlig bevillning, än mantalslängder innehålla, och tillagt Taxerings-männen rättighet, att, med afvikelse från en Husbondes uppgift s flytta Tjenstehjon till en annan Tjenstehjon^.
Angående behofvet af a m man illo n s»ut/ n a r till ofvannämnda antal refflade kanoner, eller 192 stycken, har General-fälttygmästaren meddelat, a& den nuvarande tillgången på dylika vagnar icke vore för behofvet tillräcklig, utan erfordrades för detsammas fyllande ytterligare 82 stycken, hvarför kostnaden beräknats till 850 R:dr stycket, dervid General-fälttygmästaren dock erinrat, att af ett vid 1856—1858 årens riksdag bcviljadt anslag till 39 stycken ammunitionsvagnar ett öfverskott af 11,235 R:dr förefunnes. Då emellertid det icke vore nödvändigt, att omförmälda behof på en gång fylldes, har E. K. Maj:t till ammunitionsvagnar nu endast äskat ett belopp af 4,470 R:dr, med tillstånd att dertill jemväl använda de 11,235 R:dr, som. på sätt ofvan förmäles, finnas besparade på anslag för dylikt ändamål vid 1856 — 1858 årens riksdag; och hafva Rikets Ständer till E. K. Majtts ifrågavarande framställning lemnat bifall. 28:o. Vidare inhemtas af Statsråds-protokollet, att för fältbatterierna erfordrades, förutom redan befintliga fordon, ytterligare 21 fullsmedjor 10 sjukoch m e di cia o Irrig n a r, 15 reserv/aveller, 11 trossvagnar och 33 fovragevagnar; men då det dels skulle medföra allt för stor kostnad, om alla dessa fordon på en gång anskaffades, dels ock icke heller vore af behofvet påkalladt att så skedde, har E. K. Maj:t, med fästadt afseende såväl å det antal af hvarje slags fordon, som brister, som ock å konstruktionen och beskaffenheten af hvarje befintligt slag, nu föreslagit, att till följande fordon, efter nedan omförmälda, af General-fälttygmästaren beräknade kostnad, medel måtte af Rikets Ständer anvisas, nemligen: till fältsmedjor, 4 st., å 1,200
Stor-Britanniska Regeringen i ministeriel väg nyligen bos Kongl. Maj:t gjort framställning, har Kongl. Majit ej kunnat undgå att särskildt påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet för detta i alla de omförmälda förslagen framhållna behof. 1 afseende härpå har Kongl. Majit för öfrigt funnit förekomma, att sedan, under så väl 1840 och 1841 som 1850 och( 1851 årens riksdagar, Rikets då församlade Ständer till Kongl. Majit ingått med underdåniga framställningar om en fyr-anläggnings tillvägabringande å Gottska Sandön, samt af sådan anledning nödiga undersökningar på stället blifvit anbefallda och egt rum, dervid sig visat, att en dylik inrättning af den lysningskralt, att de på 2 lill 3 sjömils afstånd från nämnde ö i nordostlig riktning belägna farliga undervattens-grunden Kopparstenarne, hvarest fyrfartyg ansetts icke kunna utläggas, folie inom fyrens lysningsvidd, otvifvelaktigt skulle lända till sjöfartens ytterligare betryggande i farvattnen deromkring, särdeles för fartyg, kommande ilrån Finska viken, Kongl. Majit uti Nådig skrifvelse af den 27 April 1854 meddelat Rikets då församlade Ständer hvad i ämnet förelupit och derjemte tillkännagifvit, att den ifrågakomna fyr-anläggningen borde, för undvikande af all förvexling med andra fyrar och för att kunna fullt motsvara ändamålet att tjena till varning för ofvanberörde svåra grund, bestå af tvenne särskilda, bredvid hvarandra uppförda samt med lontille-apparat och stillastående sken inrättade fyrtorn af trä, i enlighet med derom genom Förvaltningens af Sjö-ärendena försorg uppgjordt förslag, deri kostnaden beräknats till 80,000 Ridr Banko, hvartill dock tillgångar då saknades; men att Rikets Ständer, uti sitt härå den 8 November samma år afgifna svar, förmält sig ej hafva kunnat bevilja särskilda medel för ifrågavarande fyrbyggnader, ulan deremot anhållit, att, så snart nödiga tillgångar för uppförande af de tvenne fyrarne å Gottska Sandön kunde af lotsoch fyrings-tnedlen beredas, denna fyr-anläggning mätte bringas till verkställighet; i anledning hvaraf Förvaltningen af Sjö-ärendena blifvit under den 7 påföljande
De hafva sådedes mer än fördubblats sedan 1841, och oaktadt ganska obetydligt kommer här den produktiva industrien tillgodo, så har Staten ändock skuldsatt sig för cirka » 1860 » » 1864 » » 1865 beräknade till » 26,474,700. 32,909,950, och äro 36.563,735. Den 8 Februari f. m. ill 80 millioner rdr. Hvilket ypperligt statshushållnings-system! Visar icke den större importen, än exporten, att det är något ruttet i systemet? Visserligen anför tullkomiléen att ett lands verkliga större import än export bevisar att landet egt en tillgång att köpa för, och gjort en handelsvinst. Men ett land kan i verkligheten, påstår jag, icke köpa för mer än det får sälja för. Med antagandet af den menius, tullkomiléen anlör om export och import, så skulle för individen t. ex. hans öfverköp — hans större utgifter än inkomster — hans skuldsättning — bevisa hans välmåga — en alltför vådlig sats, som i dagliga exempel uppenbarar sin haltlöshet, men hvilket påstående likväl är ett sannt uttryck al hos oss gällande åsigt er för frihandeln År Import. Alltså importen öfverstigande exporten med 73.604,793. 698,212,243; som utgör ungefärliga beloppet af Statens utländska skuld och hvilka penningar hafva utgått för en större import. Utom oss vidare betrakta denna s. k. frihandels inflytande på industrien. Se här några exempel från våra förnämsta industrigrenar. Jemförom vi import och export af spanmål och mjöl under perioden 1849—55 (under skyddsystemet) med perioden 1856—64 (under Finans-Ministerns frihandels-system); så finna vi att exporten under förstnämnde period öfverskjutit importen med 346 proc., under det att exporten under den sednare perioden öfverskjutit importen med endast 242 proc. Huru importen af sofvelvaror tilltagit är förvånande.
Uppå hemställan af Herr Gripensvärd, Fredrik, och Friherre Hierta, Axel, anmodades Herr af Uhr att låta till trycket befordra sitt nu remitterade Dictamen. Föredrogs å nyo och bifölls Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Memorial, innehållande begäran att få antaga ett större antal Betjening, Herr af Wingärds i sista Plenum upplästa och på bordet lagde Memorial, rörande en Forvagns-inrättning, blef nu å nyo föredraget, 182 Den i 3 April, 'Herr Spaldencreutz, Aruld, uppläste följande : Då jag sistlidne Plenum på bordet begärde Herr Landshöfdingen af Wingardt Memorial om en Forvagns inrättning emellan Stockholm och Christiania, var det af den anledningen, att jag önskade närmare granska ocii öfvertänka de deri uppgifna medlen, samt understödja och, om möjligt vöre, utsträcka den till flera vägar inom Riket. Jag har alltid önskat, att en farande Post måtte inrättas, ätmindstone på de 2:ne största vägarna frän Stockholm till Götheborg och Helsingborg, och ehuru de mot ett sådant förslag stridande svårigheter synas vara mångå, kan jag ändå ej förmoda, att de vore omöjliga att häfva genom kloka tillställningar och förbättrade anstalter. Jag ingår helt och hållet på Herr Landshöfdingen af Wingårdc plan för Forvagnsinräftningen, hvad Rolag till dess bedrifvande beträffar, ty Kronan bör aldrig blanda sig i sådana oeconomiska anstalter ; men jag fruktar, att blott ett Bolag blir antingen för vida spridt för att kunna behörigen communicera sig, eller ock för inskränkt, eller för litet åtskildt, för att på den långa vägsträckan kunna tillräckligt bevaka ordningen och sin egen förmån, Kanske vore det bättre, om mindst 2-'ne Bolag inrättades. Möjligtvis skulle deraf en nyttig täflan kunna uppstå emellan dem begge. Hvad Herr Landshöfdingen af Wingård föreslagit om Bancolån på uppköpta Hemmansdelar till skjutsens bestridande; om understöd
Stånds meningar, som bifallit, och de tvännes, hvilka förkastat Utskottets förslag, icke kunna ”till ett helt utlåtande sammanjemkas, ” anser Utskottet sig för närvarande förbindradt alt, i anledning al omförmälde återremisser, vidtaga annan ålgård än att, enligt 2 morn. 56 §, Regerings-Formen, ”anmäla de oförenliga skiljakligheterna,” med vördsam hemställan till Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högv. Preste-Ståndet, huruvida de må finna godt ”foga sig efter” de 2:ne Riks-Stånd, som, på sätt omförmäldt är, godkännt förslaget att hvila till nästa Riksdag. Stockholm den 29 April i845. Reservationer: af Herr von Hartmansdorff, Herrar Biskopar Holmström och Hallström, saint Herrar Brinck, Grape, Petre och Ekholm, såsom vid Meinoriäet N:o 3y. Bih, lill II. St. Marcus i 845. Ant. till Exp.-Utsk. d. 7 Maj, kl. 8 f. m, Utlåtande till Riksens Ständer, i anledning af Riks-Ståndens återremisser å Memorialet, N:o 33. Medelst Protocolls-utdrag från Ridderskapet och Adeln af den 5 och från Preste-Ståndet af den 2 nästlidne April, samt från Borgare-Ståndet af den 2g och från Bonde-Ståndet af den 3i sistlidne Mars, har Constitutions-Utskottet erhållit återremiss å sitt memorial N:o 33, innefattande förslag till ändringar och tillägg i föreskrifterna om grundlagsfrågors behandling. Ridderskapet och Adeln har till Constitutions-Utskottet hänvisat följande ”såsom sin gemensamma tanka antagna förslagr” ”Förslaget till § 56 (Regerings-Formen) antages med tillägg: på sätt i Riksdags-Ordningen föreskrifves. Förslaget till § 81 antages till och med orden: af Riksens Ständer af göras. Det återstående af 81 § erhåller följande lydelse:
»Bästa hustru lilla, har du något läskande att gifva mig till att dricka? jag är så varm och så törstig,» sade Waller, när han trött och svettig inkom från sitt vaggande, böljande, gyldene råggärde, der skördarens lia afmejade de fullmogna axen med samma frossande ifver, som dödens de halfmogna menniskornas lif. »Ja, det skall du gerna och genast få,» svarade Elfrida, kastande ifrån sig den fina skjortan, om hvilken hon just nu med konstfärdig hand stickade den sirligt afrundade kragen. Hon ilade skyndsamt bort till den prydliga nyckelkorgen, tog en blank nyckel derutur, torkade i förbifarten med sin näsduk bort några svettdroppar på den älskade makens panna, fick en varm men hastig kyss på den lena handen, och hastade ut. »Märtha!» sade hon till den gamla trogna husjungfrun, den enda af hela tjenstfolkspersonalen, som rågskörden lemnat inom hus, »tag denna karafin, skölj den väl, skynda sedan ned till springkällan, och hemta upp friskt vatten till Löjtnanten.» Under tiden sprang fru Elfrida sjelf ned i källaren, tog der en butelj hallonättika, Wallers älsklingsdryck, och kom snart sjelf in med en liten bricka, på hvilken den nyss uppdragna buteljen, den sig af friskhet och kyla immande och perlande vatten-karafinen, och ett par stora, slipade dricksglas småvänligt klingade mot hvarandra. En härlig musik för en törstande! Medan Elfrida hastigt bestyrt om detta, hade Waller pustande aflagt sin rock, och i skortärmarna kastat sig, halft sittande, halft liggande, på den beqväma soffan, och den sjuårige sonen hade klättrat upp på faderns knä, och fadern hade kysst honom och låtit honom sitta qvar, ehuru tung och varm han var. Men kärleken är starkare än sjelfva eldens mest rasande lågor, än hela jordens millioner centners tyngd. »Pappa, jag är äfven törstig!» sade Adrian. »Gosse, då skall du äfven få att dricka!» svarade fadern; och nu kom Elfrida med den klingande, efterlängtade brickan.
a Beträffande t. ex. sytråd yttras: »l)e Svenska tullsatserna äro helt. och hållet ölverdrifna och till en del prohihitistiska»; och angående silkestråd: att tullen är så hög att den nästan saknar motstycke i öfriga Europeiska tulltaxor.» 1 fråga orri bomullsväf noder arilöres: »att för oblekta, gröfre dylika, uppgår tullen till 50 proc. af värdet; och lör blekta el - Den 8 Februari f. m. 441 ler färgade till 70 ä 80 proc. af värdet, heräknadt efter vanliga priser»; för tryckta »till 50 proc. af värdet.» Angående linneväfnader nppgifves: att »för de sämsta slagen, värda 4 till 5 pund st. pr cwt., är nu tullen, pund st. 6, 12, 11, hvilket gör omkring 150 proc. af värdet»; samt tillägges: »Det är nödvändigt att påpeka, att med en sådan tulltaxa all handel är omöjlig. Också finnér man att ingen utförsel af linnevaror eger rum från de förenade konungarikena till Sverige.» Till upplysning i fråga om tullen å ylleväfnader äro 10 serskilda, littererade profver bifogade, för hvilka alla (liksom för öfriga artiklar) värde, vigt och tull pr yard äro utsatta, hvaraf framgår, att tullen å dessa varor utgör, för ett slag 103 proc., för tvä mer än 80 proc., lör tre mer än 70 proc , för två mer än 60 proc., för ett 58, och för ett slag 471 proc. af värdet. Härtill fogas jemväl den fullkomligt riktiga anmärkningen, att »äfven ur protektionistisk synpunkt måste man vid bestämmande af tullens belopp ihågkomma, alt prisskillnaden på rå ull i England och Sverige är ringa, och att sålunda, då råämnet utgör hälften af varans värde, nuvarande tull, som tjenar till skydd för arbetet och vinsten i Sverige, uppgår till dubbla procenten af tillverkningskostnaden.»
Under loppet af lyootlalet utgjorde tackjernspriset vanligen mot stångjernels; nu deremot utgör detsamma jmot stångjernspriset, med en ökning således lill fördel för tackjernet af omkring 4 emot förut, härledande sig della från tackjernets starka efterfrågan, i följd al den betydliga tillökning i stångjernssmidet, som blifvit tillåten under de sista decennierna, ett förhållande, som äfven hädanefter kommer att fortfara, såvida icke några okloka beslut emot jernliandteringens fortfarande bestånd deremot lägga hinder i vägen, hvadan någon nedsättning i priset, under tackjernets verkliga värde emot stångjernels, icke ur alt befara. Deremot synes uppgiften, att i händelse af medgifven export kunna fördubbla lackjernsproductionen, sakna all grund för den, som äger någon kännedom örn tillståndet med skogarna i bergslagerna, hvilka, genom landets odling samt en tilltagande population, inskränkte lill mindre areal än fordom, likväl nu för tiden vid flera andra då okända näringsgrenar vida mera anlitas, och borde snarare påkalla vederbörandes omtanke, att för framtiden kunna bibehålla blåsningarna vid deras närvar, höjd och hvilket hittills ej kunnat ske, förutan de under sednare åren vid tackjernets beredning införda förbättringar, bestående uti malmens fullkomligare rostning, starkare bläster samt bruket af upphetsad luft, hvilka gemensamt bidraga till mindre kolåtgång än tillförene. Den a8 A p r i l f. m.
Med anledning af en härstädes sålunda redan vunnen erfarenhet om ändamålsenligheten och fördelarne af ifrågavarande inrättningar, och dä det är af vigt, äfvensom af behofvet påkalladt, att lifbergnings-anstalter, lill beredande af hjelp och räddning 180 Expeditions-Utskottets Förslag lill anderd. Skr i frelse A:n i 98. åt sjöfarande, soin å andin delar af likets kaster lida skeppsbrott och råka i nöd, afven varda ordnade, fä Ilikets Ständer ånvo i underdånighet anmäla della ärende hos E. K. M:l, med underdånig hemställan, det E. K. M:t ytterligare läcktes låta anskaffa ändamålsenligt konstruerade iifbergniugs-båtar, jemte andra tillhörande lifrädduings-apparaler, å sådana ställen, der E. K. M:t finner dem vara mest af beholvet påkallade, samt att de utgifter, som härtill blifva erlbrderlige, må, derest tillgängarne sådant medgifva, af Handelsoch Sjöfarts-lönden bestridas. Rikets Ständer framhäida etc. Slockholm den 27 Januari 1858. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 23 Jan. tftSft. Presle-slåndel don 23 Borgare-ståndet den 23 Bunde-ståndel den 27 Rike/s Stunders underdåniga Skrijveise, i Jrapa om medel för uppförande af en byggnad, vid straff'-/unpriset i Landskrona. (Slats-LTtsk:s Uthde N:o 210.) S. A. K. Enligt hvad E. K. M:t, uti en den 10 November näsllidet år lil!
Men det blir långt att besvara O, jag ser väl, att ”ditt hjerta behöfver en Gud”; och mitt ett Tempel. Ingen dödelig har haft ett skönare, än det Du gjort åt mig. Bör ej det gudomliga af mig vistas der med välbehag? Odödligheten förgår: en jordhvälfning slutar den; bortförer för evigt Snillen, Hjeltar, Minnesmärken. Den skall aldrig gifva en dyrkan, som din! Kunde jag visa dig så lifligen, som jag sjelf ser, den Stora Ordningen! – Allt, lifvadt af det Helas lif, födes; uppehåller sig; förgås; – återfödes. I Naturen är allt Kraft, Lif, Åtnjutande. För det enskilda sinnet födas tusen förhållanden, efter kretsen af dess fattning och arten af dess väl. Det namnger efter denna regeln: kallar den kraften, som är under dess Väl – onyttig; den, som utesluter dess Väl – skadlig, förvänd, tillkommen genom en förbannelse. Så gör det af Naturens ena hälft en inrättning utan like, tydeligen gjord af Skaparen för sig; af den andra hälften en förbannelse-kedja (förödelse-märken efter en fordom skönare verld), lika säkert gifven för sina – eller förfädernes – synder. Allt tar sitt bestånd för Alltings Medelpunkt; efter det är så i dess krets. Men endast i det Helas krets är Medelpunkten: Guds eviga Varelse. Visserligen, min vän: här ges inget kreatur, som icke, i mån af sin litenhet, skulle hafva sin – ”religions-philosophi”. Du – har den i samma mån, som du finner i Naturen det Onda. Du ser en menniska, som är för inskränkt, att upphöja sig till ditt och dina medbröders interesse (Samhällets, Menniskovälets); eller för liten, att känna något sitt högre och beständigare egna, än ögonblickens; eller för vild, att söka detta i det sublima, sannskyldigt sluga, gudomligt säkra och fridsamma väldet öfver allas hjertan. Strax begriper du ej, att här kunna ges, utan någon förbannelse öfver verlden, så små, så litet allmänna, vidsträckta och upphöjda själar!
I anledning häraf och då serskildt stadgande derom, att dylika fordringår skola, inom den för kraf i allmänhet stadgade tid, utkräfvas, icke eller torde vara beböfligt, tillstyrka Utskotten, att o/n förmälde förslag icke må bifallas. af Per Bengtsson från Kalmar län: att i detta kapitel borde inflyta stadgande derom, att, då i by, som det åligger att gästgifveri uppehålla, utflyttning blifvit ansedd nödig, och de nya bostäderne komma att läggas så aflägse, att gästgifveriet icke lämpligen kan der hållas, skiftesmannen och gode männen skola, innan utflyttnings-skvldigheten bestämmes, i brist af godvillig öfverenskommelse mellan jordegarne, pröfva, om och huru stor ersättning bör af de utflyttande, som ifrån gästgifveriets hållande kunna befrias, till de öfrige delegarne för deras härigenom ökade besvär erläggas. 30 Bngsamt Allm. Besa. neli Eleon.-Utskottens Betänkande, N:o 15. Enär gästgifverihållning utgör en sadan skyldighet, hvarom, enligt 28 kap. 1 § Byggninga-balken och 1 § i Kongl. Gäslgifveri-ordningen den 12 December 1734, Konungens Befallningshafvande eger förordna, lärer det, om ur hy eller hemman, som har gäslgifveri-skyldighet sig ålagd, någon del vid laga skifte Hyttas och lägges så aflägse från hufvudgården, att den utflyttade delen icke vidare varder för gäslgifverihållning lämplig, tillkomma Konungens Befallningshafvande att förhållandet derutinnan pröfva, samt ali meddela de föreskrifter, sorn i afseende å gästgifverihållningen kunna finnas nödiga.