Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte hafva 47 stycken barn, i saknad, af nödig föräldravård, blifvit utackorderade hos fosterföräldrar på landet, emot en afgift, uppgående för året till 1,122 R:dr 34 sk. 8 r:st, så att inrättningens behållning vid 1842 års utgång utgjorde 8,837 R.dr 24 sk. 5 rist Biko. Af medel, tillhörige framlidne brukspatronen P. Forsslinds Stiftelse, för uppfostran af i Fahlu stad födde fattige barn, underhölls vid 1842 års slut dessutom 26 barn hos fosterföräldrar på landet. jju tauu^vi Stiftelsen i Hedemora stad för fattiga barns vård och uppfostran är i fortfarande verksamhet till samhällets gagn. Några serskildta fattigförsörjningsanstalter i släderne Hedemora och Säter äro icke inrättade, utan de behöfvande åtnjuta understöd, dels utur församlingarnes fattigkassor, dels af andra medel. De i förra berättelsen omnämnde särskildte inkomster för släderne utgå fortfarande och utgöra för Fahlun: Ströms-afrad och skutefraktsmedel 718 Ridr 47 sk. 6 rist.; för Hedemora: vågpenningar ungefär 300 Ridr, och för Säter: Ströms-afrad omkring 3 R:dr 32 sk., allt Banko, efter medelberäkning för nu ifrågavarande fem år. P. D. LORICHS. « , r • j/ P. J. de Laval. P. J. Lindbom. Femårs-Berättelse fr. Stern Kopparbers• Bon, BEFALLNINGSHAFV ANDES UTI Gefleborgs Län TILL KONGL. MAJIT i underdånighet afgifne FEMÅRS - BERÄTTELSE för Aren 1838, 1839, 1840, 1841 och 1842. —wrnw STOCKHOLM, 1844. TUYCKT HOS P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare.
Elvire, till venster, ligger på knä framför sin säng: hon har somnat i denna ställning och har hufvudet liggande på sin sons fötter. Då rideauen går opp, vaknat hon: efter de första orden ser hon på Alonzo, och hennes uppmärksamhet fästes på hennes sons tillstånd. Alonzo har somnat, och hon söker att täcka öfver hans fötter med ändan af björnhuden. ALONZO. E LVIRE vaknar. Hvar är jag O Gud! Alltid i samma fängsel En ljuf dröm stillade mitt bedröfvade sinne... Jag trodde mig denna natt se min man blidkad, min son i hans armar... Allt har försvunnit ur mitt minne... (Hon blir varse sin son) Men Himmel! Hvad ser jag? (Med glädje) Är det en inbillning Nej, det är han, det är Alonzo Och här... med mig instängd Mina krafter äro så svaga... Ja, det är min son, mitt barn... Jag påminner mig nu... betäcka hans fötter.) (Hon nalkas honom och söker att med fliken af björnhuden Del. Han sofver, han njuter sött, mitt barn! Må denna ka att se din mors tårar tillstånd nog hårdt, för att tan för min sons öde? en ljuf hvila... Sof stilla ro gifva dig styrO Gud! Var ej mitt nu öka det med fruk Allt är tyst, allt lemnar mig i dödens enslighet... Stackars barn! Du känner ej ditt tillstånd ... utan ånger, utan fruktan... Du väntar ej, att nödens rost väcker din oskyldiga stillhet... Du sofver... och din olyckliga mor, söndersliten af sorg, krossad af sin makas stränghet, darrar för den stund, då dina ögon öppnade skola söka dagen, utan att den finna... och du får känna olyckan att vara född af mig, innan du känt lifvets nöjen... (Hon stiger opp och lyssnar omkring sig.) Men tiden är redan förbi, då man bär hit den ringa hjelp, som uppehåller mitt usla lif... Casano hade med sig en korg... Men hvad tvingade honom att skynda mig in i dessa hvalf? Hvad rop hördes
Vi drucko naturligtvis — hvem vill inte blifva lycklig! — men när jag såg med hvilken belåten min den lille skälmen skakade sina slantar, började jag misstänka, att han gifvit vattnet dess namn efter den verkan det haft på hans egen existens. Vi voro nu framme vid katakomberna. Jag erkänner, att jag icke var särdeles hågad att stiga dit ned i mörker och kyla, men guiden var obeveklig. »Il faut tout regarder, mesdames et messieurs!» upprepade han oupphörligt. Från hvilken tidpunkt Syrakusas katakomber förskrifva sig, vet man ej med visshet. De första kristna brukade här begrafva sina döda. Men att de äro af mycket äldre datum, finnes allt skäl att antaga. De äro bygda i våningar, den ena ofvanpå den andra, med gator, öppna platser, slingrade gångar, trappor; en stad för sig, hvilken det ännu icke lyckats någon att gå till ända. En siciliansk adelsman gjorde försöket för några år tillbaka, men efter att hafva vistats tvenne dygn dernere i djupet, måste han vända om med oförrättadt ärende, halfdöd af kyla och öfveransträngning. En sparsam dager faller här och der in genom taket, men nödvändigt är dock att som vi vara försedd med ljus. Grafplatserna äro utomordentligt väl arbetade och ordnade med den strängaste symmetri: de största ytterst, de minsta innerst. Ibland kunde ända till tjugu grafvar i följd vara uthuggna i klippan, den ena innanför den andra. Det var tydligen familjegallerier, afsedda för föräldrar och barn af alla åldrar ända intill ambarnet. Inskriptioner, betygande saknad, läste vi här och der, och flere stenar voro försedda med vackra bas-reliefer. Hvar äro nu de tusental, som här, omvårdade af kärlek och saknad, funnit en hviloplats! När vi slutligen ånyo kommo ut i ljuset, saknades den ryske öfversten. Vi vände naturligtvis genast om och funno honom efter något letande sittande framfor trenne grafplatser af samma storlek, omgifna af en gemensam krans, huggen i marmor, med en näsduk tryckt mot ögonen, en annan i handen och ännu en annan i knäet.
Att ÄrkeBiskopen alltid skall wara Taleman för preste - Ståndet, men 2z §. af Riksdagsreningen innehäller" att i händelse af underläten kallelse af Stats-Rädet, -e i 10 §. nämnde wederbärande till Riksdag kalla, RidLerskapet och Adeln da borde nämna Landt-kNarstalk och de öfrige Ständcn hwart för stg sine Taleman, böra orden'' och de öfrige Ständen utur denna §. af Riksdags - Orduirgen utgä, samt i det stället sällås: och Lorgare-samt Bonde-Ständek För att bringa Zg §. af Regeringsformen till fullkomlig enlighet med 37 af Riksdags-Ordningen, anser Utstottet den förstnämnde böra erhälla följande tilläggning, att näst efter orden: Ett Lag - Utskott akt utarbeta , införes följande: de frän Riksens Ständers plena remitterade förslag till Civil etc. , samt efter orden: Ett allmänt Beswars , och Oeconomie-Utffott att inrättas : i anledning af i Skänden wackte frägor, anmärka etc. Stockholm den 4 April 1810. Pä Constitutions-Utstottets magnar EIae8 I^IeminA. L. von Rosenstein. Daniel Lbsistein. ^:son Ist)-c!<ert. (larl Oeorglr. löd» Den 6 April - srs,7rist. ödmjukt Memorial! Som jag wid jämförelse af födande §. ?. uti Regeringsformen, samt Riksdags-Ordningen, trott mig sinna nägon motsägelse, ledande till osäkerhet wid tillämpningen, samt möjligtwis uppkommande twister i en framtid, har jag ansett mig böra sädant hos Högloft. Utstottet anmäla, till den ätgärd, besia mina anmärkningar kunna anses förtjena. Dä 52 §. ut! Regeringsformen stadgar: Att ÄrkeBistopen alltid skall wara Taleman fov Preste-Ständet, men 2g §> af Riksdags-Ordningen innehäller:
Ständer vid pröfningen af de deruti framställda förslag, får Utskottet, som inhemtat, att antalet af i Riksgälds-kontoret förvarade exemplar af ifrågavarande betänkande är mer än tillräckligt för den af Friherre Tersmeden föreslagna utdelning, hemställa, att Utskottet måtte få sig uppdraget anmoda Fullmägtige i Riksgälds-kontoret draga försorg derom, att ofvanberörda betänkande ofördröjligen varder bland Riks-Ståndens ledamöter på vanligt sätt utdeladt. Stockholm den 5 Januari 1863. Bih. till R. St. Auk. till Exp.-Utsk. den 5 Jan. 1863, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om ett anslag å 12,000 R:dr till ersättande af utgifter för undersökning af den så kallade Nynäsbanan. (R. A.) Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 444) har Riksdagsfullmägtigen P. F. Mengel anfört att, sedan förslag för mer än tio år tillbaka blifvit väckt om anläggande af en jernväg för att sammanbinda hufvudstaden med någon lämplig uthamn inom Södertörn, samt Nynäshamnen derefter redan år 1856 blifvit framställd såsom härtill särdeles passande, så och efter det denna frågas stora betydelse, ej blott för Stockholm utan äfven för möjliggörandet af vintertrafik på Östersjön och för tillvägabringande af transitorörelse öfver Sverige till Ryssland, på ett förtjenstfullt sätt blifvit utvecklad uti en år 1861 utgifven broschyr, hade förslaget örn en jernvägs anläggande till och en nödhamns åstadkommande vid Nynäs blifvit med större intresse omfattadt; och hade vid hållna sammanträden en Kommitté blifvit tillsatt för att, efter nödiga undersökningar, bringa frågan till utredning.
Där bad likföljet om natthärbärge, men ogästvänligt vägrade dem bonden sådant. Som natten var inne, beslöto de dock att stanna där, ty det tycktes dem icke rådligt att färdas öfver Hvitån i mörkret. De spände hästarne ifrån, buro liket bort i ett uthus, gingo sedan in i stugan, togo reskläderna af sig och tänkte stanna där öfver natten utan mat. Då alla lagt sig till hvila i huset, hördes ett starkt buller i fatburen. Man gick dit för att se, om tjufvar brutit sig in. Men i stället fick man se en storväxt kvinna. Hon var fullständigt naken och sysslade vid elden med matlagning, och så förskräckt blef man, att ingen vågade närma sig henne. När hon till sist lagat så mycket mat, hon ville, bar hon den in i stugan, satte fram bord och gick sedan och sysslade med dukningen. Då sade de nyss anlända männen till bonden: »Hända kan, att innan vi skiljas, kommen I att finna, det eder ogästvänlighet kostat eder väl mycket.» »Gärna», svarade han, »skola vi efter detta gifva eder mat och all annan välfägnad, som Men knappast hade han uttalat de orden, förrän hon, Torgunna, gick bort mot dörren och försvann. Gästerna fingo nu sina våta kläder utbytta mot andra, och de satte sig till bords. De signade maten, och fastän Torgunna redt till den, hade de ingen skada däraf. De sofvo där om natten, och all möjlig gästvänskap visades dem. Om morgonen drogo de vidare, och som ryktet om denna händelse spridt sig, fann man det rådligast — hvar de färdades fram — att gifva dem den förplägning, de åstundade. Då de kommo till Skålhult, lämnade de ifrån sig de klenoder, som Torgunna på sin sotsäng skänkt detta ställe. Glada togo prästerna emot dem. Torgunna vardt jordad, och männen återvände hem. Den afton de hemkommo till Frodå satt folket, såsom det plägade, kring mateldarne i hvardagsstugan. Då fick man om en stund se en halfmåne afteckna sig på den brädklädda väggen. Den försvann ej, så länge någon satt kvar vid elden.
Och vill ni nu höra något om min pjes »när den skall spelas o. s. v.», som ni så spirituelt uttrycker det så sätt er ner och låt mig veta något närmare om ert uppehåll i Stockholm, hur många gånger ni omedvetet passerade mina fönster (på höger hand när man går Fredsgatan uppåt) och annat smått och godt som kan ha psykologiskt och själspatologiskt intresse för er vän William Zimmermann. Efter en veckas tid fick han svar, ett temligen intetsägande litet bref, skrifvet med en slarfvig, karakterslös stil, i sneda rader. Hon berättade att hon varit på bal kvällen förut och deraf kände sig så slö, att hon icke kunde taga sig annat för än skrifva till herr Zimmermann. Hon talade om sitt vistande i Stockholm, och reproducerade åter historien om att hon gått och hvisslat på Gustaf Adolfs torg, hvilket hon tycktes anse för en stor hjeltedat. Hon försökte alltigenom att anslå samma ton af nonchalans, som han sjelf i sitt bref, men hennes brist på herravälde öfver formen gjorde att det icke lyckades. William läste det med ett litet småleende. Men han hade alltför stor lust att odla bekantskapen för att icke hålla korrespondensen uppe. Han satte sig strax till skrifbordet och svarade: Stockholm den 4 november. Fröken Alma Hagberg. Jag har inte varit på bal men känner mig ändå slö och tom. »Sådant kan hända den bäste», sa' långholmaren; det har händt mig. Jag har skrifvit ett par timmar på en artikel, men nu vill det inte gå längre; och klockan är inte mer än tre, det är för tidigt att äta middag. Detta inte som förklaring öfver att jag i det hela taget skrifver till er. Det hade jag gjort i alla händelser. Jag har lust att bli bekant med er. Jag tror inte att ni är någon ovanligt begåfvad liten fröken åtminstone inte mer än att jag vet det är en illusion. Men att se kampen från er sida att hålla den illusionen vid makt är psykologiskt intressant och allt detta är osanning liksom alla sanningar äro det nuförtiden. Därför ska' ni inte bli förnärmad. Ert bref var inte mycket innehållsrikt men i alla fall psykologiskt intressant.
Jnwänarr kill förmän egentcligen för nägra fä, hwil, ka mera förstätt och ägt widsträcktare förmäga, att begagna sig af de tillfällen Myntets ostadiga wärde beredt, och till äfwentprs Utländste män, som uti Mane operationer ingätt; men deremot, med anledning af berörde Banco-lltffoktets Betänkande möjlighet sig företer, att genom det evalvationcn efter femtio procents agio blifwcr faststäld, Realisationen kan af Banque» »förlöf, wadt wärkställas, ulan att den andra hälften af Förmögenhets afgiften behöfwer infordras, ben Wi i Mant fall, till Wäre trogne Undersätares billiga lindring kunna eftcrgifwä, dä äfwcn de som afbördat sig andra hälften af Förmögenhets»afgiften böra anses berättigade att ben älerfä. Sä hafira Wi i Räder beflutit» att Realisationen af de Femton Millioner Cre, dit-sedlar, som Banquen äligger att verkställa, kommer att skje med Trettio Tre och En tredjedels Rabatt pä Etthundrade. I följe deraf, skola dcsie Femton Millioner Credit, sedlar, Realiseras med Tio Millioner Riksdaler Specie, men pä det sätt, att Twä tredjedelar deras eller Sex Millioner Sexhundrade Sextiosex Tusende Sexhundrade Sextiosex Twätrcdjedcls Riksdaler, genast ivid Realisationen inlöses med klingande mynt eller Banco-sedlar, och En Tredjedel eller Tre Millioner Trehundra Trettiotre Tusende Trehundrade Trettiotre och En Tredjedels Riksdaler, med Banqucns obligationer för fyra procents Ränta, stälde pä Tio är, att betala.
Verkställda inbetalningar å 1860 års jernvägs-lån. Summa Thaler 6,100,000: — Då härifrån afdrages 6 procents kapital-rabatt å de mot 4 f, procignts obligationer verkställda och till 4, 100,000 Thaler uppgående inbetalningarne, 246,000: — återstå Thaler 5,854.000: — Häraf har, till liqviderande af de i medlet af Juni och September månader förfallne 2:dra och 3:dje fjerdedelarne utaf 1858 års tillfälliga statslån, utbetalts 3,500,000 Mark Hamb. Banko, hvilka beräknas ungefär motsvara Th:r 1,750,000: — hvadan således af de hittills influtna medlen ett ungefärligt belopp af ... » 4.104,000: — kunnat geuom utställda vexlar indragas eller till andra liqvider disponeras. De medel, af hvilka liiksgälds-kontoret till följd af ifrågavarande lån hittills kommit i åtnjutande, utgöra ett sammanräknadt belopp af R:dr 11,988,366: 24, hvaraf till Riksgälds-kontoret influtit: under Maj månad 3,822,102: 59. » Juni dito 1,488,197: 88. » Juli dito 4,646,043: 66.
Han hade kommit ned till Skåne med de bästa föresatser att fylla sina portföljer med studier och utkast, men det hade tills dato stannat vid ett fattigt strandparti samt en gammal brytstuga. Af naturen hade han fått en starkt utpräglad fallenhet för att gå och drifva, och han hade genom trägen öfning utvecklat denna fallenhet till en verklig sällskapstalang. Bra såg han ut, och när han blef förälskad – hvilket i regeln inträffade så snart han såg ett nytt flickansigte – blef han det alltid så der lagom, att det hvarken var honom sjelf eller andra till obehag. Om han också lade sin lifliga beundran för Sandras fötter, hade dock vännen Per ingen anledning till farhågor, ty man kunde nog tillåta sig ett litet koketteri med den unge målaren, utan att hjertat behöfde följa med. Och Sandra var kokett, det kan icke nekas, men det var ett det allra lilla näpnaste och oskyldigaste koketteri. Alla hennes beundrare påstodo att det klädde henne förträffligt, fast alla damer öfver de tjugufem bedyrade motsatsen. Der vandrade de – som sagdt – allihop framåt gångstigen. När de kommit förbi vattenqvarnen, gingo de upp i skogsbacken, för att söka upp en skuggig plats åt sig, medan Per nere vid dammen satte sig i ro med sin målning. Herrarne kastade sig i gröngräset och flickorna togo plats på en medhafd schal, hvarefter de togo fram någonting som de kallade arbete, och hvartill för Sandras räkning hörde en härfva garn, som herr Helm måste hålla. Gerda och studenten höllo ännu på med sitt »meningsutbyte», och ingen af de andra brydde sig om att höra på dem. »Du talar emot din bättre öfvertygelse, eller också har du ingen alls; så det är inte lönt att spilla krut på döda hökar», sade Gerda förargad i det virkesnålen riktigt dansade genom maskorna. Nu var hon ond med besked, ty de hade talat om religiösa ämnen. »Jag har en dålig karaktär», sade han lugnt och mycket allvarligt. »Icke af naturen – det jag tror», svarade hon med något mindre hetta, men på rama allvaret.
Som denna Utlåningsproportion är den högsta som får komma i fråga, så böra Assecurance och Vär - halfva Brandförsäkringsvärdet, med vilkor af 2 procent årlig afbetalning på första Lånesumman, sedan Låntagarea sig i 5 år af Lånet begagnat. Som denna 'Utlåningsproportien år den högsta 60m får komma i fråga, så böra Assecurance och Värderingslnstrumenterne noga pröfvas. De sednare böra vara upprättade , enligt Bancomethod och äger Direction , att äfven infordra uppgift på det värde hvartill pantén blifvit uppskattad och taxerad, under de sist förflutne fern åren, samt sedan efter omständigheterne Låningssumman så jemka , att Cassan i alla hänseenden må äga full säkerhet. Den rg fulii e. nu 48g derings-Instrumenterne noga pröfvas. De sednare böra vara upprättade enligt Bancomethod, och då de finoas för höge, äger Directionen att infordra uppgift på det värde hvartill Panten blifvit uppskattad och taxerad under de sist förflutne fern åren, och sedan efter omständigheterna Låningssumman så minska, att Cassan i alla hänseenden må äga full säkerhet. 5 §. Directionen tillåter ingen annan Inteckning i Panten framför sig än ett proportioneradt BancoLån, hvilket dock alltid sker så, att sammanräknade beloppet ej öfverstiger den för Pantén i 2 §. medgifne högsta Lånesumma , hvadan Panten bör i öfrigt vara ograverad, så att Cassau kan blif - 3 §• Directionen tillåter ingen annan Inteckning i Panten framför sig, än ett proportioneradt BancoLån, hvarvid dock alltid i»kttages, att sammanräknade beloppet ej öfverstiger den för Panten i 2 5. medgifne högsta Lånesumma.
(Forts.) Litet språkligt om en " Ni-månad. " et finnes i vår svenska språklära under paragrafen » personliga pronomen » en regel, hvilken, oaktadt sitt kortfattade allvar, under nuvarande förhållanden står där som en stum ironi. Den lyder: » A t nyttjas så- som tilltalsord till en person, då man ej kan begagna du. » Nej, tyvärr kan man ej längre begagna det förtroliga du till alla och enhvar, såsom brukligt var i den gamla goda tiden, då äfven kungar och kejsare » duades »! Icke heller passar for oss medeltidens höfviska i, med dess något tunga verbaländelse på — en. Det gjorde samtalet visserligen välklingande, men alltför högtidligt och afmätt för vår prosaiska, febrilskt brådskande tid. r Däremot är Ni ett så ytterst praktiskt tilltalsord, att det är rent af gåtfullt, hvarför det hittills förblifvit så godt som bannlyst ur vårt umgängesspråk. Hvarför skall vårt språk nödgas umbära hvad alla andra äga — ett allmänt tilltalsord? Grannspråken hafva sitt De, tyskan, engelskan och franskan sina respektive: Sie, Y o u och Vous, e t c; endast vi åtnöja oss, under samtalets gång, med ett ideligt upprepande af ofta långa titlar. I skriftspråket har j u ordet Ni länge varit erkändt, men det är förunderligt, hur mycket och hur länge det stridt för att komma till sin rätt i talspråket. Dess anhängare, det måste erkännas, äro ganska många, men de uppträda ännu alltför sporadiskt för att med sitt exempel kunna mana till någon allmännare efterföljd. Dess motståndare utgöra det öfvervägande antalet, och att flertalet bland damerna äro att fiuna i deras leder, förorsakar en icke obetydlig motvikt i den hårdnackade striden. Det är därför, dessa rader riktas till Iduns ärade läsarinnor, med en uppmaning att allvarligt behjärta deras innehåll! Kvinnans omärkligt fina inflytande sträcker sig på alla områden långt djupare än hon själf anar. Så ock i detta hänseende! Ville blott Sveriges kvinnor ställa sig i spetsen för Ni-reformen, torde den helt säkert med lätthet kunna genomföras.
Ad. bör återremittera betänk., emedan, efter min öfvertygelse, alla de ledamöter, sorn tyda författningen lika med mig, genom afslag å betänk skulle anses hafva sanctionerat samma tolkning. Återremiss är således nödvändig, såvida det ändamål skall vinnas, som många åsyfta, nemi. att endast första classen må äga rättighet att lega annan karl i sitt ställe. 5 H. 4, Ben a5 April e. m. Hr Ri'ben: Jag bär icke under denna discussion hört någon talare yttra, att legningsrättigheten är inskränkt till första classen. I händelse derföre jag skulle vara inbegripen bland dem, som, efter en talares förmenande, antydt något sådant, får jag reservera mig deremot. H. Ex Hr Gr. Brahe: Jag har visserligen icke begärt ordet föl’ att sätta mig emot en återremiss, om R. o. Ad. skulle, oaktadt de bär af åtskilliga ledamöter lemnade upplysningar, finna den nödvändig, och således behaga besluta densamma. Jag vill blott hafva äran tillkännagifva, att betänk. redan är afslaget af Hederv. BondeSt., bland hvilket sjelfva motionärfcn befinnes vara en ledamot; och då frågan dessutom synes närmast röra detta Stånd, torde det blifva ett skäl till för R. o Ad. att nu genast, utan föregående återremiss, afslå betänkandet. Hr von Troil: Alla de talare, som vttrat sig, tyckas hafva utgått från samma synpunkt; alla hafva talat för beväringssystemet, men ansett legningsprincipen böra motarbetas. I afseende på sättet hyser jag skiljaktig åsigt. Då denna legning en gång är tillåten, har fråga mött, om man endast vid första inträdet i beväringsskyldigheten eller jemväl sedermera kunde få begagna sig af legningsrättigheten. Jag anser beväringsskyldigheten såsom ett af de åligganden, hvilka tillkomma alla medborgare.
Jag inedgifver att sådant kan äga ruin vid små loenia cnualer, (0111 det lilläles mig att nyttja del In uttryck) dervid de trafikerande egentligen beslå af bolagsmännen sjelfva, och der desse, i oell för sin trafik, sluta sig tillsammans till eli bolag. Der vill jag medgifva, att en bättre hushållning möjligen kan äga linn, men också endast i dessa fall. Jag har likväl haft tillfälle nit äfven der se ej föga hältie hushållning, hvilket kommer deraf, att mani allmänhet nödgas öfverlemna byggnaden åt den, sorn i officiel väg blifvit lltsedd och icke efter fritt val. Dessa hafva icke ansett sig Stå i särdeles ansvar åt bolaget, och det är del för latt förklarligt alt misshushållning kunnat äga rum värre, än vanligen kunnat ske, 0111 offenllige embetsman varit s'ällde i spetsen för företaget, med ansvar inför förmän. Om mannil mäste medgifva, alt icke något annat skäl blifvit framdraget för att bevisa detta s. k. axiom, nemi. alt Staten ej bör bygga canaler, utan öfverlemna sådana företag ät en-kihlta [iola”, så tror jag, att det är temmeligen påtagligt, att satsen, såsom oriktig, icke vidare bör tjena till efterlefnad. Vi hafva i Götha-canal ett exempel på huru litet sådana bolagscontracter kunna sammanhålla actieägarne, och huru ändamålslös denna association är, då den visar alldeles motsatsen af hvad meningen bör vara med hvarje association, nemi. att framkalla enighet och kraft. Jag får derföre äran förklara min opinion vara den, att stora, allmänna genomskärningar af landet böra tillvägabringa* för Statens rakning, eller också icke företagas. Böra de åter förrättas för Statens räkning, hvilket kommer derpå an, om Slaten har medel till sådana företag, så är det i sin ordning och äfven ganska conseqvent hvad StatsUtsk. i denna del liar föreslagit, att här bildas en ny styrelse, för att egentligen äga befattning med och hafva det moraliska och juridiska ansvaret för huru dessa medel användas.