Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Forsta punkten , angående de förut d Academieoch Scholce-Staten , under titel t anordning utom Stat, utgifna medel. Betänkandet No 155, med rättelse, enligt Utlåtandet N;o 240, bifölls. Andra punkten , angående anslag för Religionsoch Barna-undervisningen i Ver inlands Finnmarker, och Tredje punkten, rörande Öfverflytt ning frän Femte till Fjerde Hufvudtiteln af anslag för Mechaniska Scholan, a a Prot, tStdi ag dtn 2 Octaber lSag. Betänkandet N:o i55 bifölls. Fjerde -punkten, angående Biskopens på Gottland lön. Belänkandet N:o 133 och Utlåtandet Nto 240 biföllos. Femte punkten, angående anslag till Normal-Scholor Jör V exelundervisningen. Betänkandet Nio 133 och Utlåtandet Nio 240 bi t öl los. Sjette punkten, angående begcird ersättning till Upsala Academie jör dr j 81 o mistadt anslag till Stall-Staten och RidScholan derstädes. Utlåtandet N:o 240 bifölls. Sjunde punkten, angående ett Lunds Academie år 1810 fränhändt penningean** slag.
5Iajtt, intillde88 Ikibeta 8tänder bärökver 8ig vttrat, i Näder medgikvit arrendatorn do?L5>5o?r anatänd med utgörande ak omkörmälde tredjedel ak arrendet krän oeb med är 1842, emot ab^ldigbet kör bonom, iebe allenaat att eontraettvillboren i okrigt kullgöra, derökver Xongl. Dekallningabakvande i Oatergötblanda ban eger bakva noga tillavn, utan äkven att kör det belopp ak arrendet, med bvara erläggande anatänd erbällita, 8tälla antaglig borgen eller oeb anabakka aine ari ende-lökteamäna begikvande till kortkarande an8varigbet, i bändelae Ilibeta 8tänder iebe abulle till den aöbta ektergikten lemna bikall. Md oeb önnest städse välbevsZen. Datum ut supra. 086^k L. Mtt/r^/re. ^L?/'KA' o/' /'/-orouo/Zet ö/^eu /"E/rce-^z-e/rcZe/?., r>r/o^ //«/^ Mcr/.t ^o»r//r^e/r r t5^KkL-/?atZe<r Lt»cZZroZ/-L5 ^'Zort rZe/r 2 Le^remöe/- 18/z^. Mrvarsnde: Daus Dxeellenee dustitise^tats-Ninistern, Durr Driberre 6//L??rZi^rZ^ Dans Dxeellsnee 8tats-Mnistern kör Dtribes trendens, Derr Drlberre /Z/,e^ 8tsts-kLden: Driberre 8^/e^ -vo/r /Zo^teZn, ZlZrL/rkZrs^
Der som befraktare af helt fartyg, inom fartygets liggetid, innan lastning börjats, uppsäger befraktningen, eller underlåter alt inlastningen börja, eller ock det inlastade helt och hållet utlossar, anses fraktartalet brutet och betale befraktaren half frakt, ersättning för öfverliggedagar, om sådana egt rum eller uppkomma, samt de med utlossningen förbundna kostnader. Är fartyget befraktadt för flera resor, erlägges för den första resan, som ej kommer till stånd, half frakt, och fjerdedels frakt för hvar och en af de öfriga. Är resornas antal ej bestämdt, eller är fartyget befraktadt för viss tid, bestämmes godtgörelsen af skiljomän, som utses pä sätt i § 334 sägs. 10 74 I det fall att laddningen utlossas, vare dock befälhafvaren, der aflastaren ej ställer annan säkerhet, berättigad att så mycket i fartyget qvarhålla, sorn svarar emot frakt, kaplake, och andra befälhafvarens fordringar i och för lastning och lossning. § 90. Har någon slutit frakt om helt fartyg, stånde honom fritt att lasta det fullt eller icke; vare dock skyldig, der annorledes ej aftaladt är, att lasta så mycket, som i värde motsvarar frakt och kaplake. Aflemnas blott en del af lasten, eller är fartyget befraktadt å en ort att intaga last å en annan, och aflemnas ej inom liggetiden det gods, som betingadt är, vare befraktare skyldig att gälda hel frakt och ersättning för öfverliggedagar om sådane egt rum. § 91. Lastas icke fartyg, som till bestämd del eller vissa läster är befraktadt, inom liggetiden, vare befraktare!! skyldig att, der den bestämda resan ej af andra orsaker inställes, gälda full frakt, ersättning för öfverliggedagar, i den mån befraktare!] dertill varit vållande, och annan bevislig förlust, dock med afdrag för den frakt, som i stället erhålles. § 92.
Jo! dervid att frågorne icke blifva förr än efter lång lid afgjorda, och således ärendena för nästa år ej kunna behandlas i den ordning , sorn reglementet och gällande föreskrifter bestämma, i följd hvaraf man skulle göra confusion inom loppet af några få år och lill på köpet lemna pröfningen till en embetsmyndighet, der icke en enda militärperson finnes, och der således ingen enda ledamot har minsta begrepp om persedlarna och bordteten af elFecter, som skola ingå i munderingen. Det later icke tänka sig att med hopp om någon framgång kunna göra en sådan förändring. Jag förnyar min anhållan om åtei remiss, Statssamt Allm. Besvärso. Ekon.Utsktns betänk. N:o i58 blef af R. o. Ad. återremitteradt. Ånyo föredrogs Statssamt Allm. Besvärso. Ekon.Ulskms den 17 sisth Mars oell den 3 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 160, i anledn. af K. M:s Nåd. skrifvelse till R. St. ang:de den nya soldatroteringen i Riket och dels en i ämnet väckt motion. Hr Tersmeden, Carl Reinhold: Ehuru jag ej antecknat mig såsom reservant, har jag likväl inom TJtsk:n be st rid t det beslut, som finnes innefattadt i delta betänk. Utskm hafva här uteslutande fästat sig vid föregående Ständers åtgärder samt K. M:s propos., utan att de, i min tanke, tagit i behörigt betraktande de anmärknlr, som åtföljde den K. propostn ifrån BondeSt., samt den motion, som inom samma Stånd blifvit väckt af riksd.fullm. von Zweigbergk. Ofullkomlighet vidlåder vanligen menskliga åtgärder, och jag tror ej att R.
Genom nuvarande ovilkorliga förbud att genom testamente förordna om arfvejord måste ofta det förhållande kunna inträffa, att genom ena makans död den andra försättes från ekonomiskt välstånd till fullkomlig meddellöshet och detta oaktadt ej kan förnekas, att genom äktenskapet den ena makan på visst sätt inträder i den andras familj. En testamentsfrihet i Lag-Utskottets Betänkande N:o 13. 45 denna riktning synes mig äfven billig och klok ur den synpunkt, att äkta makar icke måga från nedläggande af nyttig kostnad på den enas arfvejord varda förhindrade af farhåga att genom dennas död den andra skulle äfven för sin person komma i mistning af det, som från gemensam egendom skulle öfvergå till att vara enskilt. Då emedlertid önskligt är, att, derest annan egendom än arfvejord finnes, den äfven i första rummet vid sådant testamente användes, samt efterlefvande maka ej eller kan hafva anspråk att för sig ensam få behålla allt hvad som förut hörde till bådas bo, har jag trott, att ett stadgande härom borde innehålla, det man eller hustru vore obetaget att till den andra af dem på lifstid förläna hälften af sin arfvejord. Vidkommande testamentsrätten i stad har väl genom Kongl. Förordningen och Förklaringen den 19 Augusti 1762 i lagstiftningen införts någon skilnad mellan O Ö ~ # Ö ärfd och förvärfd stadsfastighet; men enär denna skilnad på det hela saknar betydelse och ej vidare finnes utförd i afseende på giftorätt och surrogat, anser jag ej vidare böra på denna grund byggas, i följd hvaraf och då jag i allmänhet ej varseblifvit någon böjelse för missbruk af testamentsrätten till förfång för efterlemnade barn, alla nu befintliga inskränkningar i testamentsrätten i stad synas mig kunna utan våda borttagas, helst om det i 17 Kap. 4 § Ärfda-Balken innehållna stadgande om medels afsättande för omyndiga barns föda och uppfostran efter stånd oell värde vinner tillämplighet äfven för städerna.
RiddarhusOrdningen stadgar i 39 §., att första propositionen skall göras till bifall å hvarje Utskotts Betänkande. Jag hemställer, om ej detta stadgande äfven här bör iakttagas. Herr Grefven och Ordföranden förklarade, det han ansåg sig icke kunna framställa någon Proposition, hvarken till bifall eller afslag å RiddarhusUtskottets ifrår gavarande Memorial. Herr Cederschjöld: Jag får blott tillägga, att när LandtMarskalk eller Ordfö - 56 Den 8 December f. m. jan de ej anser sig kunna meddela en sådan proposition sorn äskas, bör han gifva sina skäl tillkänna. Nu har Herr Grefven pcb Ordföranden yttrat sig gilla hvad RiddarbusUtskottet föreslagit, dag hemställer då, huruvida Herr Grefven kan vägra att göra proposition till bifall å sin egen med Utskottets Memorial öfverensstämmande mening. Herr Lefrén> Johan Pehr: Jag anhåller, att Ridderskapet och Adelil täcktes fästa uppmärksamheten på formen, som här är hufvudsaken, Ett Utskotts Betänkande, då del inkommer, skall läggas på bordet; det kan å nyo begäras på bordet; slutligen skall det afgöras. Då uppstå antingen anmärkningar dervid, eller icke. Skulle ingen anmärkning göras, är första propositionen till bifall å Betänkandet. Då kan hvar och en säga Ja eller Nej. Finner Ordföranden, alt han ej kan framställa proposition lill bifall, derföre att han anser satsen eller motsatsen stridande mot Grundlagen; så måste han conseqvent neka hela propositionen. Om nu så tillgår, få vi målet i lagenlig väg till ConstitutionsUlskottet, som äger förklara, huruvida propositionen skall framställas eller icke. Vi få då ett ordentligt slut. Jag ser således ej, hvarföre vi skulle gå öfver ån efter vatten. Herr Grefven och Ordföranden yttrade, att som han icke trodde sig kunna med Den 8 December f. m. s7 fullkomlig tillförsigt bestämma Ridderskap pets och Adelns svar å den af honom nyss gjorde Proposition, ansåg Herr Grefven och Ordföranden, sedan, efter hvad han lyckt sig höra, votering äfven blifvit begärd, sig böra föreslå följande Voteringsproposition:
Lägg två och ett halft sekels kultur till trettioåra krigets tidehvarf, och naturens skaplynne är detsamma ännu i dag. Den största och bäst odlade ön är Degerö. På dess nordvästra kust är Turholm, hvilket omtalas redan i Erik XIV:s dagar och anslogs efter Carl XI:s reduktion till kaptensboställe vid Nylands infanteri. I Johan III:s tid tillhörde Tulholm eller Tullholm, som det då kallades, borgmästaren i Helsingfors Lars Mickelsson och öfvergick efter honom med ett kungabref af den 20 Maj 1614 till hans son, tullnären i Helsingfors och Borgå Lydik Larsson, mot rusttjenst till kronan. Men naturen har här icke tänkt på krig, hon har tänkt på att brodera ett vackert mönster. Samla inom ett litet område den älskvärdaste omväxling af berg, parker, fjärdar, vikar och uddar, som i vår tid omkransa Finlands nya hufvudstad, ställ vid sidan af Turholm dess grannar Jollas och Stansvik, och begär icke mer af en finsk skärgårdsidyll! På Lydik Larssons tid var denna del af Degerö för det mesta en vildmark. Hafvet gick två och en half aln högre än nu, en lummig ekskog betäckte stränderna, medan barrskogen i sitt nordiska allvar rotade sig i bergsskrefvorna och här eller där en äng, ett åkerfält rödjat mark i de bördiga dalgångarna. En smal körväg ledde till Degerö gård; en stor, väl underhållen båtbrygga betjenade samfärdseln till sjöss och tjenstgjorde som tullstation för Helsingfors, emedan segelleden till gamla staden gick här förbi. Åbyggnaderna voro af enklaste byggnadsstil, men vittnade om vård och välstånd. Boningshuset af furu, beläget på den kulle i öster, som nu intages af drifhus och ladugård, inrymde stuga och två kamrar samt en folkstuga, som tillika var kök. Huset bestod sig icke allenast sex prydliga glasfönster, två rutor i höjden och två i bredden, utan äfven den sällsynta lyxen af ett tak belagdt med röda holländska tegel, som lyste långt ut på fjärden.
Till de mindre bemedlades uppfostran är, utom den i föregående Berättelse omnämnde Lancaster-skola, äfven en Flick-skola nyligen inrättad, som bekostas af frivilliga sammanskott; äfvensom en Söndags-skola är öppnad för handtverksläi lingar. Folk-skoliärare-seminarium har likaledes trädt i verksamhet och de lörsta eleverne derifrån utgått, etter aflagde prof på erforderlig skicklighet. Sjukvården besörjes af tre praktiserande Läkare, och Länets gemensamma Lazarett och Kurhus äro här belägne. ågon farsot har icke under de ifrågavarande åren härjat, utan helsotillståndet i allmänhet varit godt. Fatligvårxlen har nu mera blifvit ordnad i likhet med hvad skett på flere andra ställen, såsom Jönköping &c., och en Arbets-inrältning organiserad, hvilken visat sig ega det mest välgörande inflytande på de fattiges belägenhet, genom ändamålsenlig sysselsättning och bespisning. Tjenlig lokal härtill, äfvensom till de omförmälde Skolorne har blifvit beredd uti den ifrån Kongl. Serafimer-Ordens-gillet för några år sedan af staden inköpta f. d. Hospitalsgården. Afgifterne för de fattiges underhåll äro ganska dryga, men fattigförsörjningen underlättas i någon mån af de i förra Berättelsen omnämnde Schenströmska, Carlskötdska, Hiilphers’ska och Langenbergska stifielserne Skjutsningsbesväret är öfverlemnadt åt särskild entreprenör och icke särdeles betungande för staden. Polisuppsigten i staden ulöfvas af Magistraten och en särskildt förordnan Polis-Råd man, jemte Stads-Fiskaien, till hvilkens biträde Stadsbetjeningen och ibland stadens invånare utsedde Ordningsmän kunna påräknas. Till förekommande och upptäckt af eldsvådor är en Brand-corps och ständige tornväktare antagne, ofver hvilka, äfvensom stadens tjenslbara invånare, vid förefallande olyckstillfällen en särskild Brandchef för befälet och jemte Brand-Direktionen har inseende öfver eldsläcknings-anslalterne samt biträdes af en särskildt organiserad frivillig Bergnings-corps.
Ad. torde erinra sig Utsk:s, af R. 0. Ad. samt de öfriga Stånden godkända beslut, i följd af en inkommen motion, att till ett enda sammanföra alla de olika afgiftsbeloppen för en och samma handling, nemi. de, som förut varit upptagne i 5 § under namn af chartebelopp, oell de som utgått enligt 10 § såsom ersättning för cancelligebiihr och sportler i Konungens Cancelli, dels för alt erhålla kostnadsbeloppet utsatt på ett ställe, och dels på det sig tydligt skulle visa huru mycket man betalte för hvar och en af de handlingar, hvarom § handlar. Men till följd af denna sammanslagning inträffade några otydligheter, hvilka i reservationer emot (Jlsk:s betänk. N:o 29 blifvit anmärkta. Utsk. tilltrodde sig likväl icke, förra gängen ämnet förevar, att frånträda detaljerna af sitt förslag, emedan tre Stånd redan bifallit Utsk:s första betänk.; men R. 0. Ad. instämde sedan i PresleSt:s beslut, och dä två Ständ sålunda stannat emot tvä, har Utsk. nu trott sig böra tillstyrka R. St. att antaga R. 0. Ad:s och PresteSt:s beslut. Dock torde jag särskildt få fästa uppmärksamheten derpå, att i redactionen af 5 § finnas dessa summor uppförde i enlighet med Ulsk:s förslag till afgiflernas belopp, och således icke i öfverensstämmelse med R. 0. Ad:s beslut rör:de de nedsatta afgiflerna; och då jag nu lager mig friheten tillstyrka R. 0. Ad. att bifalla nästföljande § Den 5 A p r i 1 f. m. 63 i betänk., så anliåller jag derföre, att sådant måtte ske med det förbehåll, att sjelfva sifferbeloppen komma att rättas efter utgången af den votering, som kommer att äga rum till följd af den redan bifallna femte voter.propos.
Om, utan afseende på olika behof eller andra vigtiga skäl, som kunde fordra en olika fördelning af arf emellan barn af olika kön, likheten i sig sjelf skulle vara ett oeftergifligt kraf af rättvisan, så skulle samma grundsats gälla i afseende på andra mål, der likväl det falska i ett sådant abstract resonnerande, utan hänsigt till verkliga förhållanden, blefve alltför uppenbart; man kunde t. ex. säga, att om ett syskon, i anseende till sjuklighet, dagligen får till lifs en mängd medicamenter, så fordrar rättvisan, ali de andra syskonen, utan afseende på deras välmåga, skola förplägas med en lika dosis pulver och mixturer. Visserligen vore ett sådant påstående orimligt; men om all rättvisa grundar sig på ett abstract jemnlikhetsbegrepp, för hvilket alla i erfarenheten gifna förhållanden äro främmande, kan det ej vederläggas. Då i vårt fädernesland döttrar först blefvo berättigade alt ärfva med half lott mot bröder, är det alldeles icke så afgjordt, som man förmenar, att denna döttrarnes arfsrätt var endast ett steg till en förändring i lagstiftningen, som ej kunde helt och hållet på en gång genomföras, eller blott en grundval till lagens vidare fullkomnande i framtiden, nemi. vår tid, som först skulle komma under fund med hvad barnens lika anspråk på föräldrarnes kärlek och omvårdnad kräfde. Jag för min del tror, att 13:de århundradets lagstiftare i detta fall visste ganska väl hvad de gjorde, just derföre att de sågo mera på sakernes inre förhållanden, som erfarenheten till deras öfvervägande framställde, än på vissa, för tillfället uppgjorda rättsbegrepp, hvilka på den liden ej ännu kommit särdeles i bruk.” Jag förbigår här nämnandet af de skäl, som Prof. Schlyter emot lagförslaget yttrat, i afseende å delsj jordens bibehållande inom de slägter, som af ålder densamma ägt, dels faran af en alltför långt sträckt hemmansklyfning, skäl, hvilka synas mig fullständigt utredda i de anföranden, som föregingo detta Stånds beslut i ämnet vid sistförflutna riksdag.
Betänkänden877 gom föranledt till ärendets återremitterande, hufvudsakligen innehålla, att uti Betänkandet bordt uteslutas den af Utskottet yttrade förmodan, att Norriges Rikes nästkommande Stor-Thing icke lärer undandraga sig i desse utgifter deltaga, och att de medel, som Konunga Riket Norrige i detta hänseende kan komma att bevillja, måtte varda till Svenska Stats-Verket genom Kongl. Maj:ts Nådiga försorg öfverlemnade, hvaremot andre ansett, att närmare bordt bestämmas till huru stort belopp, Norrige kan böra i kostnaderna deltaga; att desamma särskildt borde uppgifvas, som erfordrades till kostnadernes bestridande, för den höga Förmälningen och särskildt hvartill utgifterne vid Hans Kongl. Höghets verkställde Utrikes resa uppgått; att Utskottets förslag innefattade ett bestämmande, huru en beskattning bör utgöras och fördelas, sorn ej syntes ega stöd i Grund-Lagen, utan ‘ensamt skall tillkomma Bevillnings-Utskottet, att den uppgifne Summan borde sammanbringas, medelst en allmän gärd och någon del af Saltpetter-fonden dertill., icke annorlunda än såsom förskott, användas, emedan en del ansett denna fond böra bibehållas för Saltpetter-Näringens upp - Bj8 Stats-Vtskottets Betänkanden. rättliällande, eller ock för utomordentliga behof för Försvars-Verket, andre yrkat, att den vore en Jordbrukares tillhörighet och borde uteslutande komma jordbruket till godo m. m. Med föranledande af desse anmärkningar, anser Stat-Utskottet sig böra yttra, att då Utskottet å ena sidan, hvarken bordt eller kunnat hysa något tvifvel, att Norriges Rikes Stor-Thing med lika beredvillighet skall erbjuda sig, att deltaga i kostnaderne för Hans Kongl. Höghet Kron Prinsens förestående höga Förmälning, samt
Lån, en betydlig brist troligen inträffade derigenom , alt så få Capitalister kunde åtkommas; och att , om det äfven icke kan med fog motsägas, det Capitalister nu ofta icke vidkännas Bevillnings-afdraget, den följd likväl bör kunna förutsättas, alt, vid tillämpningen af det ifrågaslällde systemet, långt flere fordrings-egare skulle undgå den directa beskattningen, helst det enskilda interesset bär controllen vid tillämpningen af Stadgandet om afdrag. För öfrigt anser Utskottet de föreslagna controller och påföljder i och för uppgift om Capital och underlåtenheten i detta afseende vara af den beskaffenhet, att de kunde ganska menligt inverka på allmänna förtroendet och förnärma egande-rätten på ett sätt, att Landet och serdeles Låntagare sannolikt derigenom skulle få erfara ett vida större lidande än det, som genom underlätet Bevillnings-afdrag inträffar. — Den mening, att Capital, som äro utlånte till personel', hvilka icke skatta för Fastighet, Nä - 38 Eevillnings-Utshottets tillåtande N.o '18. ring eller Rörelse, böra uppgifvas och ser* skildt beläggas med Bevillning, kan Utskottet icke eller finna lämplig, på flere skäl, bland hvilka de hufvudsakligasle äro först de, som i allmänhet förekomma och redan äro anförde emot stadgandet om dylika uppgifter, samt dernäst, att det vore förenadt med största svårighet, äfven för Långifvaren, att uppdraga gränsen emellan dessa och andra Capital, helst det oftast torde vara för honom okändt, huru Låntagaren använder de försträckta penningarne, och att dessutom, enär en och hvar erlägger Bevillning för sin inkomst, af hvilken räntan för lånla penningar måste utgöras, äfven den som nödgas låna, utan att ega Fastighet eller drifva Handel eller Rörelse o. s. v., är berättigad att njuta Bevillnings-.afdrag.
Herr Underståthållaren har i sin sednast afgifna förklaring hufvudsakligen andragit, att åklagaren, hvilken bevisningsskyldigheten tillkomme, icke ådagalagt, att i något enda lagsökningsmål, som andra anmarkningspunkten afsåge, oskäligt uppskof ägt rum; varande i öfrigt förra förklaringen åberopad. Biträdande Herr Polismästaren yttrade i sin senare förklaring, med åberopande af hvad han förut andragit, bland annat, att hans verksamhet såsom ordförande i Öfverståthållare-embetets kansli inskränkt sig dertill att, då Herr Underståthållaren eller Herr Fogaten genom erhållen permission eller laga förfall varit förhindrad, Herr Po lismästaren handlagt de mål, hvilka till sådana dagar varit utsatta eller uppskjutna, hvaremot han icke haft någon befattning med bestämmande af tiden för inkomna ansökningars första handläggning eller med tillsyn öfver ärendenas gång i allmänhet eller Exsckutionsbetjenternes fullgörande af hvad dem blifvit anbefaldt; att Herr Polismästaren följaktligen icke haft någon befattning med de i första och fjerde anmärknings - 53 punkterna afsedda mål och ärenden; att Herr Polismästaren, sorn beträffande tredje anmärkningspunkten medgåfve riktigheten af de deruti mot honom anmärkta uppskof för meddelande af utslag efter anslag, i nästan alla dessa mål visserligen kunde, dels uti desammas mera invecklade och vidlyftiga beskaffenhet, dels uti det understundom ej ringa arbete, han, som derjemte hade befattning med de trägna Polismästare-göromålen, måst för justering af protokoll och utslag sig underkasta, förebringa giltig ursäkt för de anmärkta dröjsmålen; men att, enär sådant skulle blifva alltför vidlyftigt, Herr Polismästaren inskränkte sig tili att — då icke någon enskild part fört klagan, eller i öfrigt visadt vöre, att någon skada eller ens olägenhet genom berörda dröjsmål uppkommit, samt de meddelade uppskofven omfattat betydligt mindre tid, än som många gånger i mera invecklade mål såväl vid Stockholms Rådstufvurätt som vid andra domstolar fått i åratal passera oanmärkt af Justitie-Ombudsmannen — bestrida det emot honom framstälda ansvarsyrkande. Kongl.
Om än ur synpunkten att åt de församlingar, hvilka ej på ett tillfredsställande sätt ordnat sina skolor, lemna en uppmuntran att dermed icke vidare uppskjuta, det kunde hafva varit välbetänkt och ändamålsenligt att ställa Statens understöd i förhållande till de uppoffringar, församlingarne ville för folkskolan ytterligare ikläda sig, så kunde det likväl ur rättsgrund ingalunda försvaras, att detta understöd företrädesvis skulle komma den församling till godo, som länge fördröjt med vidtagande af de för folkskolans förbättring erforderliga åtgärder, och hvilken under flera år kunnat af den till församlingen öfverlåtna folkskoleafgift bereda sig en besparing, som, i händelse mera intresse för skolan funnits, icke skulle hafva uppkommit; och än klarare och djupare kände, framstodo skälen till anmärkning mot ett så beskaffadt stadgande, derest, äfven sedan det dermed åsyftade ändamål vunnits, denna företrädesrätt till Statens understöd skulle för en obegränsad tid qvarstå och såmedelst, till förfång mången gång för en fattigare församling, hvilken sjelfmant uppbjudit sina krafter och offrat af sina små tillgångar för beredande af en nöjaktig barnundervisning, tillfalla den förmögnare församling, som till en sådan uppoffring funnit sig mindre benägen. E. K. Majit har fördenskull ansett, att det understöd, Staten lemnar de särskilda församlingarne till folkskoleväsendets utveckling och förbättring, icke borde göras beroende af den tid, då åtgärder i sådan syftning vidtoges, utan deremot bestämmas hutvudsakligen med hänseende till vidden af de uppoffringar, som för ändamålet blefvo gjorda, dock att, såsom hittills, ett undantag från denna regel borde till förmån för fattiga församlingar ega rum. Såsom allmänt vilkor iör erhållande af bidrag utaf det anslag, Rikets sednast församlade