Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtta öre och för hvarje centner rödfärg Sex öre. 8 Förslag (ill Bevillnings-Slad ga. E) Bevillning af Bank-bolag med scdel-utgifningsrätt. § is Enskild Hank, som eger sedel-utgifningsrätt, erlägger, utom bevillning enligt 2:dra Artikeln, en afgift af Tvä Riksdaler för hvarje Tusen Riksdaler af det högsta belopp af Bankens sedlar, som pä en gäng under nästföregående året varit utlemnade i rörelsen; varande Styrelsen för sadan Bank skyldig alt, till upplysning vid denna afgifts debitering, i början af hvarje är aflemna en genom intyg af det utaf Konungens Befallningshafvande förordnade ombud bestyrkt uppgift ä nyssnämnda sedelbelopp. F) Bevillning af utländske handlande och handels-cxpediter. § 16- Utlänning, som reser omkring i riket och för egen eller, säsom utskickad, för annans räkning bjuder ut eller slutar handel om utländska varor, skall vid ankomsten till riket erlägga till vederbörande tullkammare Etthundra Riksdaler samt dessutom Fyratio Riksdaler för hvarje månad, som han utöfver en tid af tre månader i riket qvardröjer; börande sådan utlänning, sä snart han till riket ankommit, uppgifva huru länge han ämnar sig härstädes uppehålla. Och skall vid ofgiftens erläggande honom tillställas en tryckt underrättelse om hvad han vid sin handels utöfvande inom riket vidare har alt iakttaga. Förr än den stadgade afgiften blifvit erlagd, derom ä det medförda passet bevis bör af uppbördsmannen meddelas, får pass för resans fortsättande inom landet eller återresa ur riket icke utfärdas; och åligger det jemväl utlänning, vid bot al Etthundra Riksdaler, att, innan han inom riket bjuder ut elier sluter handel om utländska varor, uppvisa sitt pass i poliskammaren, der sädan finnes, och eljest hos Magistraten eller Borgmästare-embetet, samt styrka att afgiftcn blifvit betald.
Utskottet trott att den utsatta tiden af tvenne månader skulle vara tillräcklig för en Stads Domstol, både för att kunna fatta beslutet uti en anhängig gjord Concourstvist, och älven for utfärdandet af den Do rn, sorn deri skall meddelas; och ehuru Utskottet jemväl dervid föreställt sig möjligheten af den händelse, att Domstolen någon gång skulle kunna för fullgörandet deraf behöfva längre anstånd, har dock Utskottet ansett den grundsatis böra i dessa fall Vara gällande, att oöfvervinnerliga hinder alltid måste gälla såsom undantag för lagens positiva föreskrifter, hvadan ock Utskottet trott sig finna att den längre tid, som vid något mindre vanligt tillfälle skulle vara behöflig för en Concourssaks behandlande, icke borde få begagnas vid sådana mais handterande i allmänhet, j Ifrån denna åsigt har Utskottet, således utgått vid uppgörande af det föreslagna tillägg vid förenämnde Moment; men då. Utskottet derjemte finner sig böra lemna rättvisa åt anmärkningarna, tillstyrker Utskottet att berörde föreslagne tillägg må i stället undfå sådan lydelse: ”och utfärde Dom sist inom 3:ne månader efter det tredje uppropet skett. Fördröjer Rätten härmed utan lagliga skäl och orsaker, svare dertill som för annat tjenstefel; fylle ock all den skada, som genom uppehållet bevisligen uppkommit”. Herr ben 7 Juth Herr von Schantz har väi och anmärkt,' ätt nyssberörde Stadgande skulle pä flera af honom anförda förfnehta skäl vära olämpligt till de Concours-mal, sorn af Hof-Rätten såsom första Domstol behandlas tneti dä deri §. 1 Coticoursstadgan, hvarvid tillägget är vordet föreslaget 8 blott här afseende å de Gopcötirs-tvister sorn vid RådstUfvu-Rätterna blifva anhängigä , heldst särskildt atti 13 §. af berörde stadga egentligen Utstakas huru med sådana mål, da de hos Hofrätten förekomma, skall i fräga örn skyndsamheten' vid deras afgörande förfaras, anser Ut* skottet något annat besvarande af besagdé anmärkning öfverflödig.
Det sätt, som ligger närmast till hands och tyckes mest öfverensstämma med ofvananförda föreskrift i 73 §, vore att omedel - Konslitutions-Utskoltels Memorial N:o 34. 5 barligen förstärka det sammansatta Utskottet, så att det komme att bestå af trettio ledamöter från hvart Stånd; men härvid mötes man dels af den olägenheten, att derigenom skulle möjligen Riks-Stånden vid vissa tillfällea kunna blifva nödsakade tillsätta ett allt för stort antal förstärkta Utskott; dels ock af svårigheten att vid val till förstärkning af sammansatta Utskott bestämma å hvilka egenskaper hos ledamöterna mesta afseende borde fästas, enär ett och samma sådant Utskott kan få sig uppdraget att handlägga ärenden af helt olika art och beskaffenhet. Ett annat sätt vore, att det af de särskilda, uti det sammansatta ingående, Utskotten, hvilket ärendet hufvudsakligast rörde, blefve det, som skulle förstärkas; men i fall en föreskrift i denna riktning antoges, komme den otvifvelaktig! att vid många tillfällen föranleda länga och vidlyftiga tvister om hvil - ketdera Utskottet, frågan närmast tillhörde. Under sådana förhållauden torde det icke återstå annan utväg, än att bestämma att, vid fråga om förstärkning af sammansatta Utskott, det af Utskotten, som, efter den ordning, hvari Utskotten uppräknas i 28 § Riksdags ordningen, intager främsta rummet, blefve det, som förstärktes. En föreskrift i denna syftning kan vid första påseendet förefalla godtycklig; men, om man granskar verkliga förhållandet, skall man finna, att i de fall, då tillämpning af föreskriften ifrågakommer, ärendet, hvaröfver beslutas skall, i allmänhet närmast rörer det Utskott, som i den stadgade ordningen har främsta platsen; och att således detta Utskotts ledamöter jemväl vore att anse mäst lämplige att om ärendet fälla grundad! omdöme.
Herr Grefwen och Ordföranden förklarade Leruppä, del hade Herr Grefwen lill Cancellie-Ukstottets nu Den 14 November4i « uu upläste Protocoll, anfört de stäk, som föranlätik honom akt därstädes magra deliberation i förewaran» be fräga; rinder äberopande hwaraf Herr Grefwe» tillkännagaf, att icke eller nu, nägon öfwerläggning derom, och nägon derpå följande proposition, kunde aga rum; men att det föröfrigt war herrar Ledawöterne af Räkenskaps-Utslkotter obetagit, att lika med Cancellie-Ukskottels herrar Ledamöter, till Protocollet yttra fine rankar i detta ämne. Herr Friherre koste anförde till Protocollet: Med fullkomlig .för hwarw , mine Medbrö ders öfwertygelfe . '">°Fullmägtige6 förhållande, dä de ä r«-ingått i der sednast nädigst föreflagne Nealifakio.'s sättet, anser jag likwal för min enskildta pligt, iv den befattning jag ä mitt Ständs magnar nr,innebar, ätt i Promcollet förwara följande anmärk'" "ch min derpä grundade tanke. Wid Riksdagen 1800. öfweren .ksens Ständer, om ett sätt art realisera R .'ontoi rets Credit Sedlar, hwilket fäkt , sä gil idet hos alla Fyra Ständen godkände R, sbestrucr, äger fullkomlig sanckivn af Lag, och blef det äfwen omedelbarligen för Banco-Fullmägtige, genom upfyllandet af den nödwändige formalitet, a!t dem såsom rättesnöre förestrifmas, i det af Banco Ukstot, er för dem utfärdade Reglemente. Enligt detta Riksens Ständers enhälliga beslut, skulle Realisationen af ^ delar af Sedelstocken, af Banque», förrättas, skyndsamt, och pä en gäng; dewalwationen skulle ej öfwerstiga En Sjettedel eller 20 Prv - 42 Den 14 November.
Detta sätt all första §:n må för öfrigt vara riktigt eller oriktigt; men jag tror, att om man vill gifva 80 §:n den vidsträckta omfattning, som Hr von Hohenhausen ansett den böra äga, nemi. att här skulle vara fråga örn indel ningsverket, sådant det var före år 180g, så alt icke den ringaste förändring deruti kunde äga runi eller beslutas af K. M. i vissa delar, så befarar jag äfven att K. M:s disposition af armeen kunde inskränkas. Det är af detta skäl jag ansett och ännu anser, att här egentligen ej är fiåga om annat än knektecontracterna. Hr von Hohenhausen: Jag tager mig friheten fråga Frih. Sprengtporten, huru Frihin tror att de indelta räntorna, som 010 anslagna till befälet, tillkommit, då Frihin ej anser dem hafva tillkommit genom conlract eller öfverenskommelse. Jag kan ej föreställa mig något annat sätt för deras tillkomst, och skulle vara Frihin högst förbunden om han ville derom upplysa mig. Frih. Sprengtporten: Då Hr von Hohenhausen behagat till mig ställa en direct förfrågan om sättet för uppkomsten af det indelta befälets löner, så anser jag mig förpligtad att göra en framställning af mitt begrepp i detta full, nemi. att Konung Carl XI, då indelningsverket inrättades, förordnade att dessa räntor skulle anslås för befälet öfver indelta armeen; men jag tror deremot alldeles icke, att de tillkommit genom något slags eontraet. Ilr Westfelt, Nils: Det förundrar mig verkligen, att en vard talare, Hr von Hohenhausen, frågar huru dessa räntor uppkommit. Det torde vara väl bekant, att hvarje hemman, som är köpt till skatte, lått sig åsatt en skatt, hvilken blifvit förvandlad i spanmål eller andia persedlar. Denna skatt ingår till Staten. När Carl XI:s indelningsverk inrättades, så blef af dessa skattehemman hvarje hemman anslaget till något visst behof. Således torde den värde ledamoten finna, att detta alldeles icke har rört indelningsverket, emedan dessa hemman äfven anslogos till andra löner.
Utskottets hemställan, alt bränvins-distillering skulle i stad, såsom särskild näring, få utöfvas under alla tider af året och med redskap af hvad beskaffenhet och storlek som helst; hvaremot Ridder skåpet och Adeln samt P reste-s landet åt forsla momentet i § 20 gifvit denna lydelse: Bränvins-distillering må dessutom, under tid, då bränvins-tillverkning icke är tillåten, kunna i stad såsom särskild näring utöfvas med redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst. Såsom skäl för detta ifrån Utskottets förslag afvikande beslut, har blifvit anfördi, alt om distillerings-idkare i städerna finge utöfva sin näring äfven å den lid, då bränvinstillverkning vore tillåten, kunde sannolikt befaras, att, till följd af den icke obetydliga vinst, som deraf vore att hemta, i närheten af städerna skulle uppslå en mängd mindre bränneriet', der man under bränningstiden uteslutande tillverkade så kallad lank eller förbränna, som genast fördes till dislilleringsverken och förvandlades i bränvin; Och då, enligt Utskottets tanke, detta skäl är af ganska väsentlig vigt, torde lämpligast vara att bibehålla nu gällande stadgande i detta ämne, hvarföre Utskottet anser sig böra, med frånträdande af sitt förra yttrande, tillstyrka Borgareoch Bonde-stånden att i öfriga Riks-slåndens omförmälda beslut in stämma. §§ 21, 49 och 6 i. Samtliga dessa §§ hafva blifvit återremitterade af Preste-ståndet, på det att Utskottet skulle tillse om och i hvad mån desamma kunde anses böra undergå någon förändring, till följd af nämnda Stånds beslut om inskränkning i den af Utskottet vid § 20 föreslagna tid för bränvins-distillerings utöfvande.
Nådig tillåtelse år 1772 inköptes af den under Kongl. Collegii förvaltning ställde Manufactur-föndens medel, numera begagnas, dels af Kongl. KrigsExpedilionen och dels af Öfver-lntendents-Embetet; att flygelbyggnaden åt gården och uthusen, under f. d. Konung Gustaf IV Adolpfis Regering, upplälos till dåvarande Kongl. Lif-Drabanl-Corpsen, hvarvid äfven större nybyggnad af träd längs sjösidan uppfördes till stall, vagnshus och höskullar, samt alt, efter nämnde Corps upplösning, dessa lägenheter varit begagnade för H. K. H. Kronprinsens Stall-stat. Med afseende å vigt ensamt fördelen deraf, att, till minskande af eldfarligheten för så väl Kongl. Collegii som andra närliggande hus, ofvannämnda trädbyggnader eller åtminstone bekläddes med slen, derigenom hindret för fulla assurance-summans utbekommande, i händelse af vådeld, jemväl undanröjdes, bar Kongl. Collegium också instämt uti Revisorernes gjorda hemställan, om anslag af Statsmedlen till hyresersällning åt Mamsfactur-Discont-fonden för de delar af egendonen, som utaf andra Verk begagnades, enär sålunda för Fonden kunde till någon del beredas utväg för uppbyggande af nya uthus af sten, eller de nuvarande frädhusens förseende med stenbeklädnad ; äfvensom Kongl. Collegium ansett något hinder icke mola för den föreslagna åtgärden, att huset bland Fondens öfriga tillgångar, lill det åsatte brandförsäkringsvärdet, uti hufvud boken uppdebiterades.
Jeg tor ogsaa her udlaie den formening, ej allene min, men sorn deles af tnange ber i Landet bedst qvalificerede til af skjönne i denne Sag. at hafde Spörgsmaalet om Byggningen af Jernbanen til Kongsvinger og Sverige nu kommit paa Bane, vilde sikkerlig ogsaa denne varet bygget smalsporet og lige indtil Christiania.» — ■**) Kapten Nordenfelt har visserligen uti ett kostnadsförslag öfver en sådan bana å lätt terräng ansett sig kunna beräkna anläggnings-summan till endast 460,752 R:dr21 öre Riks - Stats-Utskottels Memorial M 77. De beräkningar, hvarpå resuitaterna af Tab, M 2 hvila, äro således, efter hvad ofvan sökt visas, hufvudsakligen och så samvetsgrannt som möjligt, grundade på existerande förhållanden vid sednast utförde jernvägar af motsvarande spårvidder och byggnadssätt; men, enär kalkyler af denna beskaffenhet alltid måste blifva endast approximativa, har jag, som också bevisats, med flit och för säkerhets skull upptagit både anläggningsoch andra kostnader vid de smalare banorna jemförelsevis ofördelaktigt, allt i afsigt att åtminstone ej uppsåtligen vilseleda någon med min möjligen origtiga uppfattning om dessa banors, inom vissa gränsor, företräden 1 ekonomiskt hänseende framför de dyrbarare bredare*).
När förordnande skulle äga rum, så kunde det ej falla mig in att begära, det någon måtte utöfva embetet för intet; ty dels var det icke troligt, att någon tjenlig person skulle vilja åtaga sig en så ansvarsfull befattning, utan någon vedergällning, dels erinrade jag mig, det R. St. sjclfve anse lönlösa tjenstemän så förkastliga, äfven då desse ingen penningeförvaitniug örn händer äga, att Sländeroe vid flera riksdagar till K. M. framburit den und. önskan, att hellre än att hafva Iandsfiscaler utan lön, borde hela corpsen indragas. Då nu en motsvarande åtgärd icke kunde vidtagas med förenämnda presidents-embete, och det kunde blifva af en skicklig generals-person utöfvadt för lika belopp, hvarmed ett kriksråd a lionas; så ansåg jag mig icke uraktlåta, utan i dubbelt hänseende befrämja Rikets sannskyldiga nytta, genom mitt klandrade tillstyrkande. Penningarne, som användes, togos ej af orätt titel, utan af den 3:dje, der Krigs-colltm står främst; ej heller af orätta medel, utan af besparingarna, dem R. St. för tillfälliga behof inom hvarje titel till K. M:s begagnande öfverlåtit. N:o 49. angår medels anvisande till aflöning för de trupper, som voro commenderade till hufvudstaden under oroligheterna j838, I anmärkningens första afdelning besvärar LJtsk. sig deröfver, att Statsrådets medlemmar, under nära 3 månaders tid, dels tillstyrkt , dels icke bestämdt afstyrkl utgifterna Den i Juli f. m. 37 för ifrågavar. militäranstalter, utan att begära upplysning om deras anledning. Denna upplysning erfordrades åtminstone icke för mig. Jag hoppas således att ej vara med den delen af anmärknm åsyftad. Om någon annan rådgifvare gjort Konungen en så enfalldig fråga, skulle H, M. väl ieke hafva behöft påminnelse från R. St., för att honom entlediga.
Efter tagen kännedom af E. K. M:s Nådiga Proposition om S als-Verkets tillstånd och behof, i hvad angår Stats-Vei kets inkomster, äfvensom af Stats-Contorets i detta ämne aflåtna underdåniga skrifvelse, och sedan utredning jemväl blifvit verkställd af hvad under åren 1838 till och med 1842 till Stats-Verket influtit, hafva Rikets Ständer, i afseende på beräkningen af Stats-Yerkets inkomster i Riksstaten för Innevarande år 1845 och de påföljande, intill dess den vid nästa Riksdag skeende Statsreglering blifver gällande, fattat följande beslut, hvilka härmedelst varda hos E. K. M„ i underdånighet anmälda, nemi.: Ordinarie eller ständige Inkomster.. l:o Ordinarie räntan. Den andel af ordinarie räntan, hvilken, såsom indelt, utgår directe till vissa personer, Stater och Inrättningar, Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 204• 535 samt vid senast verkställda Statsreglering beräknades till 1,762,000 R;dr, efter ett kronovärde af 335,089 R:dr 9 sk. 4 r:st, hafva Rikets Ständer ansett, i likhet med hvad den Kongl. Propositionen innehåller, kunna fortfarande upptagas till B:co R:dr 1,762,000: —- —• Den öfriga delen af ordinarie räntan, som är Kronan behållen och inflyter i penningar efter markegång, uppfördes vid sista Statsregleringen till 568,000 R:dr.
Deruti och enär det framställde Ämnet, såsom varande ett Hush ållningsmål, tillhörer Kongl. Maj:ts Nådiga Pröfning; Utskottet funnit det böra på Vederbörande ankomma, att härom göra underdånig ansökning hos Kongl. Majit, som, efter Landshöfdingens i Orten hörande och nödige Upplysningars infordrande, torde täckas i Nåder förordna, huruvida och på hvad sätt berörde Undersökning må verkställas, samt, i händelse kostnaden dertill skulle finnas böra utgå af allmänna Medel, låta densamma bestridas af den för Jordbrukets med flera Näringars befordran till Kongl. Majrts Nådiga Disposition, under Riks-Statens 9 Hufvud-titul, anslagne Summa. 8:0 Från Stats-Utskottet af den 12 dennes, deruti, i anledning af Herr Lagmannen Jon Ullbergs till Utskottet remitterade Motion, an. gående tryckning af Allmänna Indragnings-Staten samt Specielle Staterne, Utskottet af anförde skäl ansett någon åtgärd af Riksens Ständer i förra afseendet nu icke vara nödig; men deremot i sednare afseendet hemstält, om icke ändamålet hufvudsakeligen skulle vinnas derigenom, att, såsom vid 1809 och 181 o Årens Riksdag, skedde, ett Utdrag af Riks-Staten för förledit år, som Summariskt utvisade hvad för hvarje Stat, Embetsverk eller Corps finnes anslaget eller under vissa Tittlar bestått, upprät - Den i5 Januarii. , \ ' 53 tas och till trycket befordras, genom Utskottets föranstaltande samt derefter till Riks-Slåndens Ledamöter utdelas; hvilket Utdrag icke skulle upptaga mer än ett tryckt ark i Tabellform, så att hela kostnaden inskränkte sig till omkring 33 R:dr 16 sk. för en Upplaga af 100 Exemplar; och borde, om Riksens Ständer skulle detta bifalla, hos Kongl. -Maj:t i underdånighet anhållas om utbetalning af Trycknings-kostnaden härtill utaf Riksdagsutgiftsmedlen. pro Från Stats-Utskottet af den 12 dennes öfver Kongl. Majrts Nådiga Remiss, i fråga om fortfarande af Stats-anslaget för Fattigvårdsinrättningen i Carlskrona, af innehåll att StatsUtskottet af anförde skäl hemställt, om icke den vid sista Riksdag, för berörde ändamål, heviljade Summa af 3ooo R:dr må, fortfarande å Staten, utgå till nästa Riksdag.
Vid öfvervägande sedermera, ej mindre huruvida Fullpiägtigcs åtgärd att utaf Bankens räntevinst för åren 1829 och i83o innehålla ofvanberörde ioo,3o3 R:dr 5 sk. 2 rst. innefattar en sådan afvikelse från Rikets Ständers föreskrifter, i detta hänseende, att detta förfarande kan till anmärkning emot Fullmägtige föranleda, an äfven om Fullmägtige gjort sig till ansvar skyldige, derigenom att de, oaktadt Rikets Ständers Revisorers anmodan om berörde summas utbetalande till Riksgälds-Contoret, detta icke verkställt, utan förblifvit vid de af dem först antagne beräkningsgrunder, så enär de af Rikets Ständer sjelfve i ämnet meddelade föreskrifter äro af den mindre klarhet och bestämdhet, att de, jemte den mening Utskottet ansett dessa föreskrifter verkligen innebära, kunnat medgifva den tolkning Fullmägtige antagit, samt Fullmägtige enligt hvad Utskottet, uti förut afgifvet af samtlige Riks-Stånden bifallet Betänkande (N:o 12 pag. 47)» sig yttrat, icke, enligt nu gällande lnstructioner, synas vara betagne rättigheten att ingå i pröfning jemväl af de Utlåtanden, som Rikets Ständers Revisorer under form af föreskrifter dem meddela; finnér Utskottet Fullmägtige icke hafva' saknat anledning till deras förenämnde åtgärder, och således ej heller för deras förhållande härutinnan kunna något klander underkastas. E. Götha Canal-Verk. £iS3o års Rev.-Berättelse pag. 10, och Banco-Fullmägtiges Berättelse pag. 48—57.)
Sedan Statens tjenst är lemnad, då är man nion om, att ingen afkortning skall ske för / Den 9 Junii f. m. a43 den afskedade, men för den, som skall förrätta tjernsten., för honom är man särdeles nion att göra afkortningar. Det har vidare blifvit anmärkt vid en redactionsförändring, att lagens stadgande skulle visa, att Lagutskottet har rätt i den tydning, som det lemnar i sitt förslag. Anmärkningen angeck, huruvida de bevis, sora skola infordras, äro bevis om kallelse, eller bevis om livad i egendomen är intecknadt. Jag anhåller, att få uppläsa §:n sådan den finnes i gamla lagförslaget, och att derefter få lemna till Ridderskapet och Adeln att bedomina, huruvida den ena eller den andra har rätt. Den lyder: att samtlige borgenärerne skola om stämningen serskilt underrättas, samt att stämningen skall så kungöras jemväl dem, som hafva inteckning uti gäldenärs fasta egendom, och Rätten förty åligga, att bevis derom infordra. Refererar sig ordet derom på bevis, om de blifvit kallade, eller refererar det sig på mellanmeningen om inteckning. Det lemnar jag till Ridderskapet och Adeln att bedömma. I en annan fråga, der opinionen mellan den ganda och nya lagstiftningen är så stridig, att det är fåfängt, att öfverbevisa den ena eller den andra, vill jag ej vara vidlyftig, den nemligen, huruvida Domare skall endast då tillämpa rättvisan, när han 16* 244 Den 9 Junii f. m. tvingas dertill, likasom hjulet i verket eller hammaren, eller om han skall äfven ex nobili officio tillämpa lagen och t. ex. afslå en fordran, som uppenbarligen finnes diktad, utan att dertill tvingas af ep anmärkning, ett påstående. Jag bekänner mig till dem, som tro, att det icke går an att förmycket föra in machineriet i Embetsmannabefattningar. Jag medgifver, att under formerna skyddar man sig bäst, men rättvisan oell den goda saken befordas ej genom sorglöshet. Friherre Boije, Ludvig:
I närvaro af några bland dessa, såsom Reuterholm, Ruuth m. fl., tillställdes om våren 1783 ett mystiskt uppträde, som gaf ganska märkliga resultater. Någon af sällskapet hade ett såll och vred detsamma på ett visst sätt omkring, under det man gjorde diverse frågor, då man fick olika svar, allt efter de olika ställningar, sållet intog. Denna förrättning kallades sållning, och man erhöll följande märkliga svar: 1) att konungen detta år skulle företaga en utrikes resa; 2) att kronprinsen med tiden kommer att bära de tre kronorna; 3) att hertig Carl en dag blir regerande i Sverige; 4) att han intager Norge; 5) att drottningen ej får flera barn; 6) att konungen ej blir gammal, samt 7) att han får en oförmodad och hastig död. En dylik “sållning“ egde rum någon tid derefter, hos Reuterholm, då den lilla hertigens af Småland död förutsades. Carl XIII var sjelfva medelpunkten i tidens mystiska rörelse, och den ena mystiska äfventyraren efter den andra, såsom en Björnram, Silfverhjelm, Ulfvenklou, Boheman m. fl., bemäktigade sig väldet öfver honom. Likaledes var hos Gustaf IV Adolf hans förkärlek för allt, som var besynnerligt och mystiskt, ett utmärkande drag. Redan som barn hade han vissa besynnerliga idéer och inbillningar, och dessa utvecklade sig allt mer och mer med tilltagande år. Allmänt bekant är, huru han sökte i skick, väsende och klädsel efterapa Carl XII, men detta kom sig deraf, att han verkligen trodde, att den nordiska hjeltekonungens själ öfvergått i hans person; ja, han sade till och med en gång öppet: “Jag är Carl XII!“ Konungen trodde nämligen i allmänhet på själavandringen. Runeberg låter i “Fänrik Ståls Sägner“ konung Gustaf IV Adolf yttra sig och handla på följande sätt: ”Vi trott allt i det längsta På uppenbarelsen, Men erkeengeln dröjer, Han har ej vist sig än. Emellertid förspörjes Allt närmre krigets brak; Det är för oss som konung En högtbetänklig sak.” ”Och derför ha vi fattat Vårt kungliga beslut, En föresats allvarlig Vi ärnat föra ut;