Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver denna Kronans förlust uppgjordes äfven en räkning, Efterräknings-liqvidation kallad, hvaruti desse 20 D:r årligen påfördes till år 1766 endast efter Kronovärdie, eller till dess numeraire, ehuru desamma hela den förflutna tiden utgått antingen i persedlar eller med förvandling efter ortens undervisning och markegångspris; men derefter, eller ifrån och med år 1766, i stöd af R. St:rs Beslut den 29 Au - Betänkande n, N:o iso. rgg Augusti och K. M:ts, i anledning deraf till Kammar* CoIIegiuin aflåtne Nådiga Bref den 3 Sept. samma år, blef denna räntebrist beräknad efter förvandling och markegång med 6 procents interesse för hvarje års förvandlingssumma från och med sistnämnde år till dess ränteskulden blef betald eller år 1820; och utslog denna liqvidation således med circa 20,000 D:r S:m:ts contant efterräkningsskuld. Och följas samma beräkningsgrunder äfven i händelse Kronohemmanen räntat 20 D:r mindre än Frälsehemmanen, då jemväl en dylik efterräknigs-fordran hos Kronan tillkomme. Härigenom torde anledningarne både till ifrågavarande skulders uppkomst och tidsutdrägten med deras ändtliga afslutande äfvensom hvarföre Efterräkningarne uppgå till så högt belopp anses vara utredda. Att nu mera inställa fullgörandet af de ömsesidiga förbindelserne för Staten och Enskilde skulle leda till fördel ensamt för Staten, hvars skuld, såsom anfördt är, öfverstiger dess fordringar i Bytesoch Reductionsväg; och sådant synes lika orättvist, som att enskilde på det allmännas bekostnad tillskyndas några förmoner. Att ifrån hvilken tid som halst
Vid jemförelse af de båda liniernas tekniska förhållanden förklarar samma kommitté så stor skillnad ej äga rum i stigningar och kr ökningar, att något bestämdt företräde på grund deraf kan gifvas någondera. Robertsholms-linien blefve, oaktadt den är 14630 fot kortare, likväl 607,403 R:dr dyrare i anläggning än Korsnäs-linien, om stiguingarne på de 3j milen närmast Robertsholm, der terrängen vore ogynnsam, skulle bibehållas vid det föreslagna normala förhållandet af 1 på 100. Genom dessa stigningars reducerande till 1 på 60 skulle deremot vinnas både en besparing i anläggningskostnad af 1,211,500 R:dr och \ mils ytterligare förminskning till fördel för denna linie; och då Gefle-Dala-banan redan hade stigningar af 1 på 60 och en derefter lämpad rörelsemateriel, samt trafiken i de fleste fall ansåges blifva gemensam på denna bana, jemte hennes föreslagna fortsättning till Forsshufvud, och statens norra stambana mellan Garpenberg och Robertsholm; då, vidare, utan skada för staten berörde bandelar från Falun till Forsshufvud samt emellan Garpenberg och Robertsholm kunde anläggas med samma stigningar, som förefunnes på GefleDala jernväg, — har undersöknings-kommittéen föreslagit, att staten borde träffa öfverenskommelse med Gefle-Dala jernvägsbolag att öfvertaga trafiken och förvaltningen af sistuämde linie, eller den mellan Garpenberg och Robertsholm, hvilken, såsom nämdt är, skulle utgöra 31 mil.
Hon ämnade emellertid fortsätta att skildra hvad hon själf såg af lifvet, icke hvad hon såg af programmen; endast så kände hon sig vara sig själf – detta, som hon så ihärdigt kämpat för att varda. Själfständighetslidelsen gjorde henne fiendtlig ej blott mot flärd och världslighet, ytlighet och osjälfständighet hos kvinnorna, utan också mot all programytlighet. För henne var aldrig kvinnofrågan i främsta rummet att kvinnor skulle få bli det eller det, utan att de skulle, under alla slags förhållanden, få vara sig själfva. Det var detta som hon låtit Skådespelerskan, Ellinor, Arla och sedermera Alie och Ulla så ifrigt sträfva efter; det var detta, som ännu i döden sysselsatte hennes fantasi och hennes penna. Ty hennes påbörjade stora roman, Trång Horisont – ur hvilken tre kapitel redan publicerats: ett i kalendern Nutid (1891) samt Gamla Jungfrun och I Fattigstugan (Ur lifvet III) – skulle framför allt blifvit skildringen af huru Antonias, Olgas och Bertas horisont vidgades mot frihet, utveckling och lycka. Vid den tid då A. Ch. Leffler framträdde med andra samlingen Ur lifvet hade hon emellertid själf lång väg kvar till den fria horisonten. I Danmark och Norge, där den andliga synkretsen då var så mycket vidare och den litterära bildningen så mycket modärnare än i Sverige, erhöll hon genom båda sina första samlingar Ur lif vet många beundrare. Bland de personliga vänner hennes diktning där vann henne, voro Johanne Louise Heiberg och Magdalena Thoresen. Den förra yttrade, på tal om alla de sedlighetsdiskussioner, hvilka uppstodo kring A. Ch. Lefflers böcker, sin djupa förvåning öfver hvad man i Sverige måtte vara oerhördt »snerpet»: man syntes där »aldrig läsa någon verklig litteratur, ty, då man kallade A. Ch. Lefflers skildringar osedliga, röjde man därigenom sin okunnighet om hvad diktare bruka våga i fråga om verklighetsskildring.» I Sverige var det däremot blott en liten, modärnt tänkande litterär krets, hvilken framhöll att författarinnans vittra värde vuxit genom andra samlingen Ur lifvet, som den tongifvande kritiken i allmänhet angripit.
Resolution stadgade förändring i grunden för lösen af de åt bergslaget öfverlåtna löningsoch mantalskolen, af hvilka de förra eller löningskolen förut fått, af bergslaget uppbäras mot 20 sk, per stig, men nu mera måste lösas efter gällande markegångspris och de sednare eller mantalskolen i stället för det derå förut varande låga löningspris af 6 sk. 8 rst. stigen, nu böra betalas med progressiv förhöjning i nämnda pris af 2 sk. stigen, intilldess markegångspriset blifvit uppnådt, endast i ringa mon motväges af den bergslaget beviljade förmån, förmedelst kopparränians förmedling till hvart tionde skeppund, samt den utaf de till förberörde undersöknings verkställande utsedde kommitterade meddelade uppgift angående bergoch malm-uppfordringen, 40 Kongl. Moj:ts Nåd. Proposition, N:o 9. vid Stora Kopparberget jemte biyytningsoch uppfordringskostnaderne iM. tn. under åren 1801 —184?) utvisar, alt en successiv minskning i malmbrytning och tillverkning egt rum, så att den sednare, för åren 1801 —1810 uppgående i medelia! till 4? *33 skepp, årligen, år 1843 icke utgjort mer än 2,5o3 skepp., under det att, i löjd af grufvornas tilltagande djup och svagare malmtillgångar, brytningsoch uppfordringskoslnaden på dessa 43 år stigit till dubbelt emot livad den för åren 1801 — 1810 pr medium utgjort, hvilket allt haft på inkomsten af fjerdeparterna det menliga inflytande att, då utdelningen å hvarje fjerdepart under perioden från 1801 till 1810 bestigit sig lill 27 Rdr 83/10 rst. årligen och de nästpåföljande åren varit ännu större, densamma för åren 1 841—1843 per medium uppgått till endast 3.
RiksRätten beslöt härefter att å nyo sammanträda Måndagen den 21 innevarande månad kl. 11 f. mj Den 21 Mars. Närvarande : (Ordförande och Ledamöter: desamme, som den 14 i denna månad). Protokollet för den 14 i denna månad justerades inför RiksRätten. Herr Presidenten Friherre Cederström tillkännagaf, att nu, sedan skriftväxlingen var slutad och tillfälle sålunda beredt att fullständigt bedöma åtalets beskaffenhet och syftning, Herr Friherren ville anmäla, det han dels, på sätt företedt transsumt af Kongl. KammarKollegii Protokoll den 21 Maj 1834 utvisade, dellagit uti det af Kollegium nyssnämnde dag afgifna och i afskrift bifogade underdåniga utlåtande rörande egarens till Riddarhytte kopparverk Brukspatronen C. F. Bohnstedts underdåniga ansökning om nedsättning uti den af kopparverket utgörande kronoafrad, i anledning af hvilken ansökning och den, hvarmed, efter bemälde bruksegares död, hans Sterbhusdelegare i ämnet ytterligare inkommit, Kongl. Maj:t fattat det i 3:dje punkten af ansökningen Lit. D. anmärkta beslut, dels ock, enligt hvad som inhemtades af härvid likaledes ingifvet utdrag af protokollet, hållet vid sammanträde med Kongl. Krigs och KammarKollegierna den 21 December 1839, instämt i Kollegiernes då afgifna underdåniga tillstyrkande af det sedermera utaf Kongl. Maj:t bifallna och uti ansökningen Lit. G. åtalade utbytet af Förste Majors bostället Bennebäck emot egendomen VestTärna. Herr Friherren, som ansåg Lagens stadgande i 13 Kap. 1 § Rättegångsbalken, att bland jäf för Domare räknas den omständighet, att han i annan
i ett kotteri af de allra vildaste spelare, som Jag hade sjelf gjort detta till ett vilkor, då den stora staden eger, och han tillbringade jag ej skulle haft mod att stanna i Stockhvarje natt i deras krets. holm efter min förnedring, mod att möta När han kom hem på morgnarne sedan det gamla bekanta och vänner. dagats, var han ibland förfärlig att skåda. Jag behöfde ut att förströ mig. Resor och Den otyglade passionen, nattvaket, själsskakoaflåtligt vexlande, nya intryck skulle, så ningen hade lemnat sina spår i hans ansigte hoppades jag, hindra mig få tid att vända och öfver hela hans väsen. Ögonen brunno mig allt för mycket in i mig sjelf och i mina med matt, hemsk eld öfver sina blåa ringar, den bleka pannan kallsvettades, kring mun minnen. De två första åren af mitt äktenskap voro och ögon ryckte det nervöst. Jag förstod, att jemförelsevis lyckliga. Min mans häftiga ömhan måtte förföljas af en mördande otur. Men jag teg och höll mig blott undan het svalnade ganska snart utaf, men han förblef dock förekommande och vänlig. Och mig honom, så mycket det var mig möjligt. Efter sjelf föreföll det så oändligt mycket mindre sådana nätter visste jag, att minsta ord, en pinsamt. V i foro ideligen fram och åter öfver sorgsen blick kunde reta honom till vansinhela kontinenten. Den ena veckan på teanigt raseri. trarne i Paris, dén andra på väg till Rom, Ibland, då lyckan för ett kort tillfälle lett den tredje en afstickare till Wien eller Budaemot honom, kunde han deremot komma hem pest. Jag tror ej, att vi under dessa år någon upprymd och ovanligt vänlig. Men det låg enda gång lågo i en månad stilla på samma äfven i hans glädje och vänlighet något öfverställe. spändt och forceradt, som var nästan lika Det var ett formligt nomadlif. Det stämde pinsamt som hans onda humör och grubbel. Hvarifrån han tog alla penningar att under godt öfverens med min mans lynne och vanor; och ändock dref jag sjelf än ytterligare på. denna tid uppbära förlusterna, kunde jag icke T y det var en oaflåtlig, febrilt sjuklig oro i fatta.
Utskottet på Fördelningar, då protocollen hällne i StatsRådet öfver Handels och Finance ärender uplästes: på lista Fördelningen: för den 4 Mars 1812, 4 d:o; på 2:dra Fördelningen: för den 11 Mars 1812, 18 d:o, 1 April d:o; på S:dje Fördelningen: för den 18 December 1811—27 d:o. Hvarmed läsningen af protocollen öfver Handels och Finance ärender var fulländad. In fidem Äng. von Hartmansdorff. 1 Detta justeringsdatum öfverensstämmer ej med protokollet för den 9 maj, enligt hvilket protokollet för den 6 maj justerats först den 9. Justerat den 9 Maji 1812. A. G. Mörner. Onsdagen den 6 Maji, sedan ConstitutionsUtskottet ifrån kl. 1/ä 10 f. m. arbetat å Fördelningar, sammanträdde Utskottet kl. 11 in pleno, hvarvid Herr Doctor Wijkman, Borgmästarne Egge och Nenzén, Assessoren Arosenius samt Riksdagsmannen Bengt Svensson från Östergöthland voro frånvarande, och anmältes de 3:ne förstnämnde vara af sjukdom hindrade. Protocollen för den 30 April, 1, 2, 4 och 5 Maji justerades, hvarefter Herr Grefven och Ordföranden tillkännagaf, att Utskottet nu sammanträdt in pleno i ändamål att efter fulländad granskning af de i StatsRådet och Rikets Allmänna Ärenders Beredning öfver Plandelsoch Financeärender förde protocoll öfverlägga om de anmärkningar, som å hvardera af Utskottets Fördelningar därvid till äfventyrs blifvit gjorde, hvarför ock Herr Grefven och Ordföranden frågade, om någon anmärkning vore gjord, och i sådan händelse hvaruti den bestod.
Ehuru jag, efter den upplysning Grefve Mörnar Den 29 Maji, 527 meddelat, tror all vidare discusslon vara öfverflödig öfver detta ämne, kan jag ändå ej underlåta, att, såsom nära granne till Höganäs, och såsom den der nära känner förhållandet med detta verk, förena mig med Herr Munk af Rosensköld. Jag tror ej, att Herr Cederschjölds sats vid närvarande fall är användbar; ty hvar och en, som kommer till Höganäs, skall finna stora högar af Stenkol der ligga upplagde obegagnade, och ta den upplysning, att de ej kunna föryttras, emedan de undersäljas af de Engelska. Ehuru, då 3 Stånd bifallit betänkandet, resultatet är gifvit, tror jag dock, att det vore Ridderskapet och Adeln värdigt, att i dess beslut intaga en underdånig hemställan till Kongl. Majt, att Kongl. Majt i Nåder behagade förhöja Tullafgiften på utländska Sten-; kol, hvarigenom Stenkolsverket indirecte blef-’ ve understöda samt att i allmänhet vidtaga för detta verk sådaae författningar, som Kgl. Maj:t anser lämplige till befrämjande af verkets bestånd och Rikets dermed förenade fördel. Herr Cederschjöld: Såsom vidare utveckling af hvad jag nyss hade äran anföra, torde jag få förklara, att jag anser näringar, sorn medföra förlust, ingalunda böra drifvas afenskiita, och änou mindre af Staten, Jag vet knapt, mn ens spannemål borde produceras, i händelse ett lands luftstreck vore så oblidt, oeh fless jordmon så ofruktbar, att denna närings^ 5 2 S Den 2 9 Maji. gren ej lönade sig, och så framt man vöre säker att alltid kunna erhäila sitt behof utifrån Bättre vore det kanhända då, att en“ dast producera hvad som lönar sig , och för öfverekottet af denna produetion tillbyta sig hvad man behöfver. Föröfrigt torde frihet , och på sin höjd lån-biträden, vara de enda sätt, hvarpå Staten bör understödja näringar. Herr von Hauswolf, Carl Gustaf Reinholdt
— Til »vinnande af en närmare likhet «' Lagfartskidcn ä sarskillda orter, sinner jag mig uu äga anledning förena mig med de Ledamöter af Ridderskåpet ock» Adeln, som tilstyrkt den ändring i Lag-Utskottets Betänkande, at Värdemått, dep Trenne Ting om äret förrättas, skulle lemnäs rädrmn, at til nästpä - 4 föl,'ande Ting, efter det Tredje Upbudet meddelt blifwit, fä sin bördetalan, pä försängen stämning och nedsiitk bördcssttlling, i laga ordning utföra; och at således icke Fasta förrän wid Fjerde Tinget kunde utfärdas. Detta instämmer med den särstillda tanka, Ledamöterne af det Hederwärda Bonde-Ståndet, i denna del, i Lag-Utstottet enhälligt afgifwit; hwarä jag tror mig böra göra sa mpcket mera afseende, som i synnerhet för .Medlemmarna af detta Stand, under en korrtare tid kil bördetalans bewakande, swärigheter kunde meta, at fullgöra hwad Lag harwid förestrifwer. Grefwe? olks, Arviel Lric. Jag har redan haft den äran nämna, ak det Lagens stadgande, som föreskrifwer, at klander i börd icke galler utan med penningar, är grunden til Lag - Urstottcts tilstyrkande. Lagutskottet har derföre haft afseende derä, at Köparen matte hafwa sin säkerhet, dä han stammes; och ak Bördcmannen mäkte hafwa tid at wid nästa Ting ändä utföra sin talan, och at vklandrade köp icke desiomindre bleswo ansedda för lagsiandna wid Tredje' Tinget. ' Herr lbs^onllolpc, sonås Lamuel. Hittils har alltid warit wanligt at först stämma och sedan äe-. pemer-, Bördestillingen. En förändring häruti skulle åstadkomma en märkelig olikhet emot Lagens stadgande i dylika fall; och Lag-Utstottet hade wal sätt sig updraget at förkorrta Lagfarten, men ej at förändra rättegängssättet. ^ Herr Lauckorlkölck^ ?elir Olok, yltrade sig:
Mayers välbyggda gård var belägen sydligast i byn och omgafs af en lummig trädgård, hvars svalka i sommarhettan var den mest välgörande. Det var naturligt att Minnchen, som en gång ensam skulle få ärfva allt hvad gubben Arnold egde, omgafs af friare, både högre och lägre, rika och fattiga. Men hennes hjerta hade länge varit fritt från kärleken. Hon önskade ingenting högre än att få vara hos farfadren och förljufva hans sista dagar. Derför hade hon också under många år afslagit alla de äktenskapsanbud hon erhållit. Omkring en half mil öster om Reinau låg slottet Miltnitz, tillhörigt den ansedda slägten Odowalsky. Äfven af denna borg finnes ej något annat spår qvar än en liten stenhop. Folket i trakten vet dock att berätta om, att det var just der, som förrädaren Ernst Odowalskys praktfulla borg var belägen. Denne Ernst Odowalsky var den siste af sin ätt. Vid den tid som här åsyftas hade han ej uppnått mer än tjugufyra år, samt var ogift. Många gånger hade han visserligen allvarligt tänkt på att skaffa sig en brud, på det att ätten, som i Böhmen egde lysande anor, ej skulle gå ut med honom, men alltid kom någonting emellan just i det afgörande ögonblicket. En af Ernst Odowalskys förfäder, den tappre Manfred, hade tagit så verksam del i hussiternes religionskrig, att han blef ansedd värdig en plats näst Griska, detta käcka folks nationalhjelte. Under långa tider förde också Manfred Odowalsky sine skaror med ständig lycka emot de påfviske. Slutligen föll han dock i ett bakhåll. Hans män stridde nära nog en hel dag mot öfvermakten men blefvo till slut öfvermannade. Och så stort var de katolskes hat mot den nya lärans anhängare, att de aldrig gåfvo dem pardon, utan dödade dem hvar de kunde komma åt. Så gick det äfven nu med Odowalskys män. Han sjelf blef också misshandlad till döds, samt derefter utplundrad.
Innan Ständerne likväl äro ense om en ändamålsenlig organisation af Bankens lånerörelse, som verksamt kan underlätta Bankens första förbindelse, den att upprätthålla myntvärdet, har jag ansett Banken kunna bispringa Stats-verket, särdeles som Statsregleringen blifvit till stor del byggd på förutsättningen att 3,000,000 R:dr kunde afstås, en förutsättning hvartill Regeringen kunde anse sig så mycket mera berättigad, som Ständerne vid förra Riksdagen aflemnade under namn af vinst liela Bankens kapital-öfverskott utöfver 10,000,000 R:dr, och 1844 års Banko-Utskott och Ständer tyckas utgått från den förutsättning, att Bankens konsolidering i hufvudsaklig mån hvilade derpå, att allt hvad Banken egde öfver 10,000,000 R:dr afstods åt Riksgälds-kontoret. Jag har sålunda, för att ej bringa allt för mycken oreda i Statsregleringen, biträdt Utskottets beslut att afstå 2,100,000 R:dr till Statsverket, hvilka i min tanka böra utgå på det sätt, alt först anvundes det belopp, hvarmed Bankens kapital-öfverskott vid sistlidet års slut Öfverskjuter 11,680,000 och resten läges af de under nästföljande 3:ne år upplöpande vinstmedel. Härvid ville jag för min del gerna göra det tillägg, att Ständerne tillika uttalade den önskan, att Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 27 Kongl. Majit vid nästa Statsreglering i nåder täcktes icke taga någon del af Bankovinsten i beräkning. Jag anser nemligen hvarje Bankens inblandning med Statsverket vara för den förra i hög grad förderflig, och hela vår Bankhistoria ådagalägger detta tillräckligt. Det härigenom uppkommande begäret efter vinst å ena sidan, i förening med det aldrig mättade begäret efter lån å den andra, försvagar och utmattar slutligen Banken.
Jag anhåller om bifall lill Betänk. Gr. Lagerbjelke: Då de 2:ne talare, som först yttrade sig uti denna fråga, befarade att, om ärendet bifölls, lullförsnillniugarne ånyo skulle upkomma, yrkade de alt Betänk, matte afslås. Det hade likväl, enl. min tanka, ålegat dessa talare att bevisa, huruledes ett bifall till Betänk, skulle på något sätt kunna föranleda tullförsnillningar, ty att lösligen antaga att Jemtland önskade den föreslagna transito-rätten endast för att dess lättare kunna lurendreja, tyckes mig vara nog långt gånget. I allmänhet anser man i Europa, att då ett land icke sträcker sig till hafvet, får dock dess handel gå transito öfver det hafvet närmast liggande landet, hvilket då icke betraktas såsom något serskildt land, utan anser man att varorna blifvit direkte från hafvet till det bakom liggande landet införde. Detta mäste naturligtvis vara en stor fördel för det bakom liggande landet. För min del kan jag icke förstå huru en tullförsnillning skall snarare komma att ega rum, derföre att varorna förås transito öfver Norrige. Norrmännen taga då icke befattning med dem, utan de förtullas först vid Svenska gränsen. Vill någon tullförsnilla dessa varor går det lika bra eller lika illa, ty de passera samma stationer och samma väg, antingen de gå med transitorätt eller icke. Skilnaden är endast den, att Jemtländningarne slippa betala först tull till Norrige och sedan till Sverige, samt att Sverige får upbära den högre tullafgiften. Då jag icke kan finna annat än att saken är nyttig för Jemtländningarne och R. St:r derföre böra hos K. M. förorda densamma, anhåller jag vördsamt om propos. på bifall till Betänk. Frih. Behbinder, Fredr. Wilh.: Jag anhåller att i allo få förena mig med Gr. Lagerbjelke. Sedan alla möjliga uplysningar blifvit inhemtade, kunde Utsk. icke finna annat än att saken skulle lända vederbör:de till nytta, och icke lill skada.
Såsom nyssåberopade revisions-berättelse jemväl innehåller, utgöra de af Riksgälds-kontoret tills vidare förräntade medel för närvarande . R:dr 5,872,993: 20. hvaraf äro atlanta mot 6 procents årlig ränta R:dr 2,044,400: — och emot 8 procents dito .' » 1,002,700: — samt utgifna för inköpta Hypoteks-förenings obligationer, löpande med A\ proc. ränta 42,000: — och med 4 procents dito 28,990: 67. varande dessutom bland ofvannämnde medel inberäknade 1,400 st. 4| proc. obligationer å tillsammans 300,000 Thaler Preussiskt Kurant, hvilka Riksgälds-kontoret öfvertagit utaf de för Tyska jernvägs-lånet utgifna stats-obligationer, Transport R:dr 3,118,090: 67: 3,872,993: 20- 38 Ståts-Utskottets Memorial N:o 3. och hvilkas kapitalbelopp blifvit, efter då gällande kurs-beräkning, förvandladt i Svenskt mynt till 734,902: 35. FbdT 5,872,99& 20. utål hvilket tills vidare lörräntade belopp de å jernvägs-lånet influtna eller ränteoch amortissements-fonden för samma år tillhörande medel utgjorde R:dr 1,844,302: 53. De genom förräntningen af Riksgälds-kontorets kontanta medel beredda och till detta Verk influtna ränte-inkomster hafva utgjort följande belopp, nemligen: under år 1836 R:dr 152,956: 42. » » 1857 . » 162,703: 84. » » 1858, efter afdrag af den för Riksgälds-kontorets lån af Stockholms Enskilda Bank utbetalda ränta » 237,778: 63. och » innevarande år » 224,029: 49.
Häraf måste blifva en följd, att, vid uppgörandet af planer till en sådan, fienden mindre uteslutande fäster sin uppmärksamhet på den honom närmast belägna kusten af det land, som skall anfallas, utan äfven på andra delar deraf, der naturförhållanden eller frånvaro af försvarsanstalter, vare sig fasta eller rörliga, öka sannolikheten för en lyckad landstigning, och sålunda möjligen äfven på en öppen del af kusten, dit han utan svårighet kan närma sig med ett större antal stora fartyg och der strandens beskaffenhet icke lägger för stora hinder i vägen för landsättning af trupper med tillbehör, samt hvarifrån möjlighet finnes att på flera vägar framtränga vidare. Svårigheten af att med fartyg, egenteligen afsedda till försvaret i rikets skärgårdar och å dess större insjöar, förhindra en dylik landstigning är ögonskenlig, emedan, huru öfvertygad man än må vara om dessa fartygs goda egenskaper på för dem passande verkningsfält, lämpligheten af detta sednare dock måste vara ett oeftergifligt vilkor för deras verksamhet, hvilket man ej får förbise, och således framstår redan från denna synpunkt nödvändigheten af större och starkare fartyg, i saknad af hvilka man dessutom skulle nödgas afstå från den vigtiga fördelen att med en, om också i det hela till fartygens antal och dimensioner underlägsen, styrka kunna i ganska väsendtlig mån oroa och försvåra, möjligen omintetgöra den tillämnade landstigningen, hvilket hör blifva lättare i samma förhållande anfallets utförande fordrar ett större antal fartyg, för hvilka det måste vara så mycket svårare att hålla sig tillsammans, och hos flera bland hvilka förmågan att sjelfva försvara sig måste vara ringa eller ingen.