Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksg:s-kont. är lika litet som Departts chefen i tillfälle att på förhand veta, huruvida Rikets nu församladeSländer kunna finna för godt att ställa till Riksgrs kont. disposition de å statsinkomsterna varande öfverskotter, som ännu ej dit blifvit leverade, och dä är beräkningen af denna tillgång för Verket ingenting mindre än tillförlitlig. Den är tvärtom så osäker, alt från den ingalunda får hämtas något giltigt stöd för förklarandet, att kontoret befinner sig i så lycklig ställning, att det kan undvara hvad som för den kommande tiden borde inbelaias af krigsrustningsbevillningen. För öfrigt och med anledn. af det sätt, hvarpå Hr Sandströmer nu npträdt emot mig, skall jag icke stadna vid den anmärkn. jag redan gjort. Jag skall till denna anmärkn. äfven lägga den, att Hr Sandströmer för att gifva Riksg;s-kont:s penningestäilning ett ännu fördelaktigare utseende, till Stalsrådsprot. förklarat, att kontoret ägde vid 1851 års slut den ifrågavar. behållningen af 700,000 r:dr, ub eriik na dt samma års allmänna hevilla., hvilken först inflöt det påföljande äret, hvaraf man ovilkorligen ledes till den slutföljd, att äfven denna bevilln. skulle vid 1851 års slut vara i behåll, för att jemväl kunna till nya anslag disponeras.
Landtm, täcktes låta införa på behörigt ställe, den af Utsk. föreslagne redactionsförändringen, alt i st. f. det i vanligt tal begagnade ordet sirop, dess egentliga namn sirap måtte varda begagnad. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle tro att dessa redactioner böra öfverlemnas till Exped.Utsk., om någon rättelse behöfves, samt att R. o. Ad. icke bör ingå i någon votering om stafningssättet. Hr Gr. o. Landtm, ytlrade att han, då Bevilln.Utsk. i sitt betänk, specielt upptagit frågan om stafningssättet och bifall till Utsk:s derom afgifne förslag blifvit yrkadt, trodde sig icke kunna undgå att derom framställa propos. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer till Hr Aminoff om han icke vill afstå från denna sin begäran. Jag kan icke tro att någon propos. derom varit gjord uti de öfriga Stånden. Men omså vore, och Stånden skulle derigenom komma att besluta om stafningssättet; så kunde om 2:ne stadnade mot två den löjliga händelsen inträffa att man satte i fråga att om den saken rösta t förstärkt Utsk. Hr Aminoff: Jag skall gerna afstå från mitt yrkande helst jag ser att ordf. i Exped.Utsk. är här närvarrde och således fått kännedom om den af mig gjorda anmärknm. Hr Printzensköld: Jag får äran tillkännagifva, att jag ej mera är ordf:de i Exped.Utsk. emedan den ord. orf:den nu åter inträdt i sin befattning. 1 allt fall kan jag försäkra Hr Aminoff, all Utsk. åt den grammatikaliska delen af Uisk:s belänk:n egnar all möjlig uppmärksamhet, och Exped.Utsk. skall i förenämnde hänseende äfven med detta betänk, vidtaga den åtgärd, som Utsk. anser nödigt. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att sedan Hr Aminoff numera afslätt från sitt yrkande om propos., nästföljande punkt torde få till pröfning förekomma. Den 5 Juni f. m. 393 32 punkten, ang:de artikeln smör.
Enheten till detta system blefve (Huben af en fot, lika med 10 kannor, och en kanna, sorn förut, lika med IDo Cubiktum. Den fordna tunnan blefve lika med 6 Cubikfot och 3 kannor, samt kunde följaktligen ganska lätt reduceras till det nya målet. De af detta mätningssätt härflytande fördelar, hvilka Kongl. Akademien i sin vidd uppfattat och anvisat, äro hufvudsakligen: i:o Enheten för detta mål blifver Cuben, af längdemåttets enhet, nemligen foten, som, vid Cubiska målkärls justering, hvilken följaktligen kan nästan af en hvar controlleras, ger en stor lättnad. 2:0 Utgör torroch våtvarumålet ett fullkomligt sammanhängande system, med inbördes, till sina minsta bråk, commenéurabla delar, hvilken stora fördel annars går förlorad. 3:0 Kan vid de små afdelningar af kappen, hvartill gärdgifvare, enligt jordböckerna, debiteras, närmare och intill de minsta de - BeSi)> Och Ekon, Utsk. Betänkanden. 467 lar, mätas med det nya målet, än med det gamla. 4? o Är reducticnen till det nya målet vida lättare än ifrån kappar till mått, då den får ske uti kannor och dess afdelningar, hvarvid folket förut redan är invandt. 5:0 SexCubikfot inträffa emellan en struken Och rågad tunna, samt utgöra en lagom mansbörda, och 6:0 Kan ahmärkningen ske med ringare antal ifyllningar och ihällningar* Härtill kan läggas ännu en vinst, deh Kongl. Akademien ej upptagit, att derigenom försvinner det ofvahfore föreslagna nya måttet eller hundradedelen af fen timna, som då icke behöfves, enär kannan hat sin gifna underdelning: Cubiktttm. Så manga fördelar, säger Kongl* Akademien, förtjena ali uppmärksamhet*
Den som vill att ett årligt anlag af 13,000 R:dr R:mt anvisas för inrättande af en ridskola vid Strömsholm, med rättighet för Kongl. Majit att använda förssa årets anslag dels till uppförande af en för skolan behöflig stallbyggnad, dels till anskaffande af erforderliga sadlar, betseltyg och öfriga inventarier, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer anslaget icke att beviljas. Som voteringen utfallit med 44 Ja och 75 Nej, hafva Rikets Ständer följaktligen beslutat i enlighet med Nej-propositionen. Trettiondefemte voteringen (32:dra punkten.) Den som vill att, till anskaffande af 12,000 st. refflade infanteri-gevär, en summa af 450,000 R:dr R:mt anvisas att under åren 1858, 1859 och 1860 med J:del årligen utgå, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Stats-Ulskollets Memorial N:o 172. 13 Vinner Nej, hafva Rikets Ständer till sådana gevärs anskaffande beviljat ett anslag af 300,000 R:dr sagde mynt att under nästkommande tre år utgå med j:del årligen. Omröstningen har utfallit med 61 Ja och 58 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionens innehåll. Trettiondesjette voteringen (3 3: dje punkten.) Den som vill att Rikets Ständer, till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad, anvisa en summa af 300,000 R:dr R:mt, att under nästkommande tre år med ^:del årligen utgå, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer till nämnde ändamål beviljat ett anslag af 405,000 R:dr sagde mynt, att under åren 1858, 1859 och 1860 utgå med jS:del årligen. Denna votering, vid hvilken en sedel blifvit kasserad, har utfallit med 78 Ja och 40 Nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen.
Nej, inga trädgårdar, bara fula gårdar och så höga hus som byggnadsordningen möjligtvis medgifver eller som man med vänners och vänners vänners vänliga tillhjelp kan genom ansökan hos kongl. maj: t, i trots af byggnadsordningen, skaffa sig. Ett litet hus för hvarje hushåll! Hvem tänker på sådant? Icke förtjenar man pengar på det viset. Icke har man råd att bo ensam på sin jordlapp. Hvarifrån skulle man då taga medel till middagar, gående naturligtvis, för hundra personer,och till supéer, stående, för två hundra? Saken talar för sig sjelf. Stora hus måste man bygga, och som teglet kostar pengar, så tager man så dåligt sådant man kan komma öfver, och en skicklig arkitekt, som dock bestämdt finnes, är också för dyrbar, hvarför man vänder sig till en godtköps-arkitekt, en som nödtorftligem slunkit igenom Tekniska högskolan, utan att ens hafva stuckit sin näsa i Konstakademien. Man tillåter sig till och med att undvika äfven den arkitekten. Byggherren är vanligtvis sjelf byggmästare, d. v. s. att han varit murargesäll, men kraflat sig upp i verlden, klifvit på ‘ höga ställningar ända till dess han lärt sig så. mycket af nutidsbyggeriet, att han kastat förskinnet och murarslefven i vrån och gjort sig till patron, till “ herr byggmästaren ". Icke behöfver han någon arkitekt. Han är sjelf arkitekt, gör sjelf kostnadsförslag, planritning och elevation och hela härligheten. Skulle arbetarne göra strike, är han karl att leta fram förskinnet och slefven igen och ännu en gång krafla sig upp på ställningen. Hufvud-saken är att få huset fort färdigt och snart såldt. Hvad bryr “ herr byggmästaren " sig om allt annat? Är det underligt då, att den stockholmska nutids-arkitekturen ser ut på det sättet som hvar man här vet? Den största sparsamhet måste iakttagas, och likaledes den största skyndsamhet. Saken gäller icke något annat än att på minst möjliga tid kunna uppföra mest möjliga antal hus. Men så kommer ett bakslag kanske. Man har sett huru det gått i Köbenhavn och på flera andra ställen.
Emedlertid och då, genom bristande enhet och samband uti nyssnämnde beslut och åtgärder, den följd i alla fall nu uppstått, att den af Kongl. Majit senast promulgerade Riddarhusordning blifvit, hvad denna punct beträffar, utan tillämpning och förbindande kraft, tidigare än den Riksdag infallit, då en ny och förändrad Riddarhusordning, enligt 52 §., kan och får tjena till efterrättelse, håfve vi ej bordt underlåta, att uti denna vår Berättelse„ egenteligen till Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, ofvannämnda förhållande anmäla. Vidare har inträffat, att vi under hela Révisions-förrättningen saknat en Ledamot af Vallöf!. Borgare-Ståndet, sorn Staden Mar - '^23 Riksens Ständers strand, enligt faststäld ordning, bordt utse.
Nu vill, vid tvist emellan köpmän inbördes om fordran, som på handelsbok grundas, den, som sökes, likaledes med sin handels-bok visa, att den fordran redan betald, elier annorledes gulden är; befinnas böckerna å båda sid,''1 vai a ordentligen lörda, men i den tvistiga frågan emot hvarandra strida; pröfv* 6 Kongl. Majits Nåd. Proposition, N:o 97. domaren, huruvida i thy fall böckernas vitsord bör förfalla, eller om sådana omständigheter äro för handen, att någondera öfvervägande trovärdighet mi förtjena. §• 16. Det vitsord, ordentligen förd handels-bok tillkommer, må uti handelstvister emellan köpmän ej för fullt bevis gälla, der ej den, som sökes, det medgifver, eller andra omständigheter tillika förekomma, sorn boken bekräfta, eller ock köpmannen, eller den, som boken fört, den med ed sannar; egande domarren, efter sakens beskaffenhet, sådan ed i hvarje fall föreskrifva. §. 17. Åskar, under det någon emellan köpmän uppkommen handels-tvist inför domstol anhängig är, någondera parten, att den andra, till sakens belysning, sin handels-bok förevisa må, eller finner domaren eljest sådan åtgärd nödig; ege han dertill förordna och utdrag, rörande det tvistiga, taga eller taga låta, der sa behöfves. §. 18. Vägrar part att sin handels-bok förete, då det af domaren honom ålagdt är, eller den andra parten sig erbjudit, att boken för fullt bevis godkänna; ankomme på domarens pröfning, att den vägrandes påstående i saken omedelbart förkasta, eller vederparten tillåta sin bok eller utsago med ed sanna. §. 19. Ilar köpman, utom de böcker, som enligt 3:dje § ovilkorligen hållas böra, andra handels-böcker fört; ege domaren ock magt dem, vid förelagdt vit» eller annan påföljd, infordra och af deras innehåll, beträffande tvistefrågan, kännedom eller utdrag taga eller taga låta. Dock må något vitsord dessa böcker ej tilläggas, der de ej, såvidt med deras ändamål förenligt är, uppfylla d» vilkor, som för de förras vitsord äro fastställda. §. 20.
Och kommo igen, och sade honom det. Han sade: Detta är nu det, som Herren genom sin tjenare Elia, den Thisbiten, talade, och sade: På Jisreels åker skola hundar äta Isebels kött. Alltså vardt Isebels as såsom en träck på markene uppå Jisreels åker, så att man intet säga kunde: Detta är Isebel. Och Achab hade sjutio söner i Samarien; och Jehu skref bref, och sände till Samarien till de öfversta i Israels stad, till de äldsta, och Achabs förmyndare, hvilket så lydde: När detta bref kommer till eder, när hvilkom edars herras söner äro, hans vagnar, hästar, faste städer och rustning; Så ser till, hvilken bäst och likast är ibland edars herras söner, och sätter honom på hans faders stol, och strider för edars herras hus. Men de fruktade sig ganska fast, och sade: Si, två Konungar hafva icke blifvit ståndande för honom; huru skulle vi då stå? Och de som voro öfver huset, och öfver staden, och de äldste, och förmyndarena, sände bort till Jehu, och läto säga honom: Vi äre dine tjenare, vi vilje göra allt det du säger oss; vi vilje ingen göra till Konung; gör hvad dig täckes. Då skref han ett annat bref till dem; det lydde alltså: Ären I mine, och lyden mine röst, så tager hufvuden af de män edars herras söner, och förer dem i morgon bittida till mig i Jisreel. Och Konungssönerna voro sjutio män, och de ypperste i staden uppfödde dem. Då nu brefvet kom till dem, togo de Konungssönerna, och dråpo sjutio män, och lade deras hufvud i korgar, och sände dem till honom i Jisreel. Och då bådet kom, och bådade honom det, och sade: De hafva fört hit Konungssönernas hufvud; sade han: Lägger dem i två hopar för stadsporten, intill morgons. Och om morgonen, när han utgick, trädde han dit, och sade till allt folket: Ären I rättvise?
Om de tankar, jag nu haft äran framställa, kunnat bibringa mina Ståndsbröder den öfvertygelse jag eger, att det både är vår pligt och vår stora fördel att företaga en så beskaffad reform, som kan med allo borttaga de tvenne enda grundade skäl, som jag anser vara för handen för en förändring, så tror jag att tiden dertill är lämplig. Det har sagts mig af vänner, med hvilka jag i ämnet samtalat, att hela saken vore onödig; B. o. Ad., säges det, besitter ännu så mycken fosterlandskärlek, så mycket mod att försvara sin rätt mot våld och orätt, att icke någon inkräktning af dess rätt som Stånd kuride vara att befara. Latona oss undersöka den saken ! Adis svåra perioder infalla under tre olika sekler. Sjuttonde seklets vidrigheter gällde icke Ad. i allmänhet, utan HögAd.; dess vinstbegär, dess maktlystnad och högdragenhet mot alla klasser måste förr eller sednare framkalla Nemesis divina, hvilken också upträdde i den unga och kraftfulla konunga-gestalt, som passade på tillfället att på samma gång krossa den rika och högmodiga Ad., och i följd deraf bemäktiga sig enväldet. Men ehuru i synnerhet HögAd. drabbades af ett visserligen hårdt, men delvis förtjent straff för sitt öfvermod, var dock aldrig fråga om något bortsopande af Ad. såsom en korporation, och det kan således icke hafva något inflytande på hvad nu kan göras. Den andra vidrigheten, som träffade B. o. Ad., egde rum under en snillrik Konung, som, sträfvande efter sina politiska ända - 61 Deu 16 J ann ari. snål, ansåg sig böra uprätthålla Staten mot fiender, och i synnerhet mot den del af Ad., hvilken han misstänkte vilja inkräkta på hans rättigheter. Men äfven denne Konung, som gjorde sig en heder af att vara le premier gentilhomme de son royaume, ville ingalunda borttaga sin Ad.; han älskade för|smycket att med den omgifva sig, och han var för mycket politisk för att vilja tillintetgöra ett Stånd, hvilket, om lian också ansåg sig böra qväsa det, dock var nödvändigt för hans Kike.
Ordet vederbörande måste väl hafva afseende på det Utskott Siandet då finner böra behandla frågan. 56 §. Regeringsformen säger: Göras dervid i Stån dens Plena sådane anmärkningar, som hindra antagandet, erhålle Utskottet det af dessa anmärkningar , får att derefter förslagen ytt,rligare granska och jemka. Om dessa anmärkningar således meddelas det Utskott, som behandlat frågan och detta jemkar sitt utlåtande efter Grundlagen, så ser jag ej något hinder att äfven förvisa målet till det Utskott, som till en del med målet måste hafva befattning, jag instämmer, med Herr Tham deruti, att detta Betänkande ej utan ofullständighet kunnat undgå vidröra allmänna hushållssnstalter, men detta hade varit hjelpt om målet tillika kommit under OeconomiUtskottets behandling, och detta Utskott tillika underskrifva Betänkandet, då man hade kunnat i laga ordning draga den förmon af Bevillnings-Utskottets mödor, som vi hoppas kunna vinna, och för hvilka vi äro Utskottet så mycket förbundne. Friherre Wrangel, Henning: Visserligen hade j*g ämnat med mera vidlyftighet taga del i öfverläggningarne, men som de redan varit långvarigi, skall jag blifva helt kort; och då förevarande Betänkande är af vigt, kan jag icke underlåta att yttra mig i vissa 692 Den 28 Junit e. m. delar, äfven jag har lika med de flere talare, som här yttrat sig, sökt inhämta ksnskaper uti Statshushållningen ; äfven jag hat trott mig deruti hafva vunnit någon kännedom, men jag ser att jag i denna stund är i verklig villrådighet vid öfvergången ifrån illiberalitetet till ett mera liberalt system; sådant hoppas jag likväl är ursäktligt, då fråga är att afgöra ett ämne , hvaruppå flere tusende menniskors öde ksn komma att bero. Hvad formen angår har derom mycket blifvit ordadt; jag kan dock icke dela Herr Rosenblads öfvertygelse, att saken bör remitteras till tvenne Utskott.
Uti afgifvet slutpåstående anmärkte jag härvid, att jag ej funne det vara på sitt ställe att der ingå i granskning af förklarandens uppfattning af den heliga Skrifts och katechesens läror om sabbatsbudet, samt att undersöka, huruvida skarpskyttarnes klandrade söndagsexercis verkligen stridde emot nämnda bud eller icke, enär mitt syftemål ej vore att hindra T. i bekännande och förkunnande af de lärosatser rörande detta ämne, hvilka han ansåge med sin öfvertygelse och pligt öfverensstämmande, endast han dervid icke åsidosatte hvad lag och embetspligt af honom i öfrigt fordrade. Beträffande deremot T:s påstående, att nämnda »sabbatsbud» skulle i kyrkolagen och dithörande förordningar vara så uppfattadt, att »söndagsexercis» af ifrågavarande art borde anses olaglig, i annat fall, än då han öfvades på de för offentlig gudstjenst anslagna tider, eller när sådan gudstjenst deraf stördes, bestridde jag ett sådant påstående. Om nemligen dessa vapenöfningar ur riktig synpunkt betraktades och fördomsfritt bedömdes, så kunde de väl icke hänföras till laster, hvarom den af T. särskildt åberopade Kongl. Förordningen den 28 Maj 1746 handlar, och ej heller anses såsom »handtverk och arbete», hvilkas idkande under sabbaten af allmänna lagen förbjudes. Genom sin frivillighet och genom det sätt, hvarpå de verkställas, vore dessa vapenöfningar att räkna till folknöjen, ordnade och ledda till R. St. Just.-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1865 års Riksdag. 13 98 ett nyttigt och ädelt ändamål. Med dem väsentligen likartade nöjen och kroppsöfningar hade ock från urminnes tid fått af ungdomen inom våra landamären opåtalt idkas under de lediga söndagseftermiddagarne, och den förändring, som inträdt derigenom, att lekarne blifvit ordnade, behörigen öfvervakade och på ett fosterländskt syftemål riktade, måste väl hafva i alla afseenden ländt dessa öfriingar till nytta och icke till skada.
Efter anmälan af förestående, utaf Stats-kontoret uppgjorda, beräkning af Stats-verkets inkomster hemställde Departemenls-Chefen i underdånighet, att Kongl. Majit, med hänsigt till den dervid jemväl förekommande beräkningen af Tionde och Rammarskatts-jernet, nu äfven måtte till slutlig pröfning företaga den af Fullmäktige i Jernkontoret, med åberopande af Bruks-Societetens uppdrag, den 21 Februari 1854 hos Kongl. Majit gjorda framställning, bland annat, derom, att tillverkningen af Stång-jern, äfvensom den del af tackjerns-blåsningen, hvilken utom Bergslag bedrifves, hädanefter måtte befrias från hammarskattsoch tionde tackjerns-afgifter samt icke beskattas till högre belopp eller efter andra grunder, än öfriga fabriksnäringar; hvilken underdåniga fram ställning, efter det så väl Bergs-kollegium den 13 Mars nyssnämnda år som KammarKollegium och Stats-kontoret den 22 November 1855 infordrade underdåniga utlåtanden afgifvit, blifvit den 19 sistlidne April inför Kongl. Majit i Siats-Rådet anmäld, dervid Kongl. Majit, som under den 8 Mars innevarande år anbefallt Bergs-Kollegium att inkomma med underdånigt yttrande och förslag såväl rörande ifrågasatt utsträckning af de för jernhaudteringens bedrifvande genom Kongl. Kungörelsen den 27 April 1846 beviljade friheter, som ock i afseende på frågan, att de jerhandleringen till Staten och Kommunen åliggande utskylder skulle ställas i samma förhållande som för fabriker i allmänhet, till sistbemälda Kollegium ånyo öfverlemna! Fullmäktiges i Jern-kontoret ifrågavarande underdåniga framställning med dertill hörande handlingar, för att vid fullgörandet af förenämnde nådiga uppdrag tagas i öfvervägande; med anledning hvaraf Kollegium ock, vid afgifvande den 30 sistlidne Maj af omförmälda yttrande, rörande nu ifrågavarande ämne ytterligare sig utlåtit.
Till fångars skjutsning och underhåll m.m.fin; nes åStat bestådd en summa 40,000 R:d. Någon tillökning i detta anslag synes väl blifva nödig serdeles i anseende till den för Fång-Gevaldigernes framoch återresor emellan länen blifvande nya utgift; men som Stats-Utskottet förmodar, att genom den vidtagne förändrade anstalten med fångtransporterne till Fästningarne, hvarvid flere Arrestanter på en gång komma att åtföljas, samt då afvägar till fångförings-hemmanen undvikas, besparing torde kunna påräknas i det hela på den hittills åtgångne skjutsningskostnaden; så får Utskottet föreslå, det Riksens Hoglofl. Ständer, med bifall till Kongl* Maj:ts Nådiga Proposition att ifrågavarande^tillökte skjutsnings kostnad och dagtraktamente ma utgå af allmänna anslaget för fångars skjuts och underhåll, anslå en tillökning härå af 3,000 R:d årligen. Hvad åter angar den till Höner för Sextio Fång-Gevaldiger erfordeliga Summa, som skulle bestämmas efter beräkning af 25 Tunnor Spannemål för hvarje Gevaldiger om året; så och ejiär desse Udner, hvilka, efter ett Förslagsvis antaget pris af Atta Riksdaler för Tunnan, bestiga till aoo R:d årligen, synas blifva lämplige och ■afpassade efter behofvet , dervid afseende bör göras derå, att fullkomligt pålitlige personer må - Stals-Utskottets Betanianden, 4 35 ga (ill desse befattningar erhallas , har Stats-Utsköfte! ansett sig bora tillstyrka, att elen för Gevaldigernes aflöning sålunda uppgående Summa af Tolf Tusende Riksdaler årligen, likaledes matte anslås och å Stat uppföras till Kongl. Maj:ts Kådiga Disposition i och för verkställigheten af den nya och förbättrade anstalten om fångber vakningen i allmänhet.
Jag skulle likväl tro, att då StatsUtsk:s calcul här är beräknad för 4 år, så vore det välbetänkt af dem, som vilja bestämma tiden till 5 år, alt dividera summan på hvarje anslag med 5, i stället för 4> och således anslå \ hvarje år i stället för -J. På sådant villkor kan jag instämma med dem, som vilja bestämma anslaget till 5 år. Hvad Hr von Hartmansdorff i denna fråga anfört reducerar sig, så vidt jag kunnat förstå af hans eljest ganska fullständiga, men i min tanke för detta ämne något vidlyftiga yttrande, dertill, att vi borde följa ett praejudicat, och detta praejudicat var ej något af R. St. faltadt beslut, utan endast ett annat Stånds beslut uti en helt annan fråga, änden förevar., nemi. i fråga om anslag till Strömsholms canal. Hade den värde ledamoten begärt uppläsning af BorgareSt:s beslut i frågan om Waxholms befästning, så skulle jag hafva velat instämma med honom om det praejudicat, som på sådant sätt ansetts hafva tillkommit genom BorgareStls beslut; men då han anfört nämnda Stånds beslut i fråga om Strömsholms canal, så vet jag ej ens, om jag kan våga att upphöja delta beslut till rang och värdighet af något prsejudicat för denna sak. Emot mig syntes han hafva riktat sin anraärkn. ora det icke fosterländska i att gifva anslag till Höganäs och Svinebodan. Jag får då äran upplysa, att jag ej tillstyrkt något anslag för Svinebodan, men vä! för hamnen vid Höganäs. I afseende på den fråga jag tog mig friheten ställa till StatsUtsk:s här närvar, ledamöter, har jag af Hr Anckarsvärd fått en ganska fullständig upplysning, för hvilken jag för honom hyser den största erkänsla. Jag vill dertill först i korthet svara, hvad som äfven synnerligen torde lända en värd ledamot, Gr.