Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men skulle, såsom Hr Rosenblad och jag begärt, Utsk:ns förslag ej blifva afslaget, utan följaktligen förekomma lill öfverläggning, så har jag tillfälle alt då vidare få yttra mig derom. Jag tillstyrker afslag å betänk., emedan eljelst den sista villervallan blifver värre än den första. Hr Edenhjelm, Gillis: Som början tyckes visa, att dessa discussioner komma att blifva ganska långvariga, så anhåller jag att nu få uppläsa ett anförande i ämnet, emedan min tid ej tillåter mig alt här afvakta föredragningen af de §§, hvilka detsamma angår. Hr Edenhjelm uppläste derefter följande: Som en stor del af de jordoclp fastighetsägare inom län, uti hvilka privatbanker äro belägna, hafva betydliga för - Dea i8 Februari f. aa. 4°9 fördelar af sådana banker, emedan de i egenskap af actieagare kunna draga fördubblade inkomster af sina fastigheter, då de inteckna dem oell insätta inteckningen som contant i banken, och låntagare, som på blotta namnteckningar erhålla lån ur dessa banker, äro således, i likhet med fastighetsägare, intresserade för dess bibehållande; så lönar det icke mödan för mig att yrka nuvar. bankers upphörande sedan deras fastställda tid till utlåning och sedelfabrikationsrätt är lilländalupen, eller att inga flera banker än de nuvar, må tillåtas; jag inskränker således mitt yrkande endast till det, att så väl nuvar. som blifvande bankassosiationer eller directioner måtte ovillkorligen åläggas att hålla utvexlingscontor, om icke i alla landshöfdinge-residensstäder, åtminstone i Stockholm, Götheborg och Malmö, och att inga privatbanksedlar må utgifvas på mindre summa än 6 r:dr 3a sk. b:co. Skälen för denna min begäran böra för hvar och en, som har den minsta rättskänsla, lätt kunna inses, hvarföre jag endast i korthet vill nämna de stora olägenheter dessa banker medfört inom Götheborg och Bohuslän, som jag personligen varit i tillfälle att icke allenast åse, utan äfven, i egenskap af embetsman, haft många besvärligheter för att någon gång i ringa mån kunna afböja.
Träffas å byrån kl. 10 — 11. A l l m. Telef. Ingen lösnummerförsäljning. TTtgrifning-stid: hvarje helgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utgifves tidningen näst föreg. eller nästfölj. söokendag. I Stockholm: hos redaktionen, I boklådorna samt å tidningskontoren. Markisinnan Maria de Guell. O c h » m e d s t o r m » har markisinnan Maria de Guell gjort sitt intåg ej allenast i den hofo c h d i p l o m a t i s k a societet, der hon närmast eger sitt u m g ä n g e, ulan äfven så att säga i det allmänna stockholmska folkmedvetandel — hon har erkänts a f detta svårdefinierade, mystiska » toule Stockholm », s o m ytterst afgör, när det gäller en popularitet i vidare kretsar. År 188G flyttade unga paret till det Stock Några ord om lyckliga äktenskap. M O c h detta skulle bero dels på, att äktenskapet är så godt som oupplösligt, dels också pä att kontrahenterna deri äro genom löften o c h eder bundna att älska hvar andra, antingen de det kunna eller ej. N u är det verkligen så, att det ligger mycken sanning i det första af dessa påståenden. Många äktenskap äro olyckliga, m y c k e t olyckliga, o c h ännu flere äro icke lyckliga. Ja, det kan j u till o c h med hända, att man icke på hela jorden kan uppleta ett fullkomligt lyckligt äktenskap. D e t vore ju icke så underligt, ty ännu har åtminstone j a g aldrig hört talas o m, att på jorden finnes någon fullkomlig eller varaktig lycka i något förhållande. O c h hvarför just äktenskapet, som af jordiska varelser, för det jordiska lifvet, ingås o c h sålunda faller inom samma kategori som alla andra jordiska förhållanden, skulle ensamt utgöra ett undantag, är svårt att inse. Meu dock skulle väl ej så många äktenskap behöfva vara olyckliga, icke så få vara lyckliga, derför att en fullkomlig lycka icke på jorden kan k o m m a i fråga. D e t måste finnas någon orsak dertill.
Då StatsUtsk:s förra betänk. i detta ämne N:o 28 förevar, anhöll, om jag rätt minnes, Hr Danckwardt äfvensom jag om återremiss af betänk, på den grund, att, efter skedd undersökning, såväl landshöfdingen i Jönköpings län som KammarColl:m antagit, att öboerna voro i behof af någon lindring och att deras dagsverken borde få lösas med hälften af markegångspriset å drängedagsverken. Utan föranledande af några andra officiella handlingar har Utsk, dock tillstyrkt, att ifrågavar. dagsverken måtte få lösas med ^ af markegångspriset. Då R. o. Ad. i anseende härtill förra gången beviljat återremiss och icke någon ändring i Utsk:s betänk, skett, anhåller jag att få vidblifva de anmärkningar, som föranledde återrem issen. Uti alla öfriga fall har Utsk. vidblifvit landshöfdingens och KammarCollegii förslag; skiljaktigheten består endast deruti, att Utsk. föreslår, att dessa dagsverken måfå lösas med \ i stället för hälften af markegångspriset. Jag har ej någon speciel kännedom om förhållandet i orten; men jag förmodar, att ej heller StatsUtsk. har speciel kännedom derom, och att man vid dylika tillfällen bör hålla sig till de sammanstämmande uppgifter, man erhåller af särskilda auetoriteter. Här hafva både KammarColhm och landshöfdingen tillstyrkt lösens erläggande med hälften af markegångspriset, men Utsk. har afdragit hälften från denna hälft. Jag anhåller om bifall å detta betänk, med den förändring, att hälften af länets markegångspris å drängedagsverken må erläggas i lösen för ifrågavar. dagsverken. Frih. Palmstierna, Carl Otto: Först torde det tiilåtas mig att få erinra derom, all; anledn. till återremissen var icke allenast hvad Gr.
Förhållandet var nemi. sådant, hvilket R. o. Ad. torde erinra sig, att tvenne Stånd vid sisth riksdag förenade sig om en tind. skrifvelse i ämnet - Ben i5 JuN f. ra. 65 net till K. M.; men alt ledamöter i BondeSt. deremot anmälte protest till K. M. genom riksdagsfullm. från Östergöthlands, Södermanlands, Uplands, Westmanlands , Stora Kopparbergs samt Westergöthlands begge län, hvilka protester innehöllo det uttryckliga lillkännagifvande, att de icke kunde underkasta sig sparimålens lösning med penningar, utan önskade att få vara bibehållne vid rättigheten att leverera den in natura. Gr. Spens, Carl Gustaf, hade inlemnat ett så lydande anförande: De vid StalsUtsk:s betänk. N:o 170 fogade reservationer äro till stor del af den vigt, att så framt reservanternes opinion i denna del gillas af ett större antal personer inom detta Stånd, jag icke kan förmoda annat, än att betänk, blifver återremitteradt ; och i sådan händelse anhåller jag att för min del få anmärkt, att min mening såsom motionär visserligen ej varit att göra någon rubbning i privaträtten, och att till de billiga ändringar i denna del, som för sådant ändamål, antingen undantagsvis under en öfvergångsperiöd, eller ock här och der för hela framtiden, kunna anses vara verkligen nödvändiga, skall jag alltid finnas lika villig som skyldig alt med min röst bidraga. Men skulle återemiss beslutas, anhåller jag ödmjukligen, att Utsk. äfven må taga under nytt öfvervägande den i detta betänk, afslagna frågan om de två uppbördsterminerna. Skälen derföre äro dels i det af mig inlemnade mein., dels i Hr af Harmens’ och Prosten Ahlqvists reservationer utvecklade, och den sednares förslag till öfvergång från en till annan ställning synes mig möta ett af de vigtigaste inkasten mot förslaget.
Jag tror mig således hafva haft rätt i mina uppgifter, hvilka derföre torde qvarstå till sin fulla kraft och värde. Hr Sandströmer: En värd talare har erinrat derom, att det af mig nyss afgifne yttrandet skulle innefatta yrkanden, sora icke stodo i öfverensstämmelse med K. M:s nåd. propos. Om jag vid utöfningen af mitt representantkall skulle anse mig böra framställa yrkanden, som voro i mer eller mindre mohn afvikande från de framställningar eller förslag, som af Konungens föreg:de rådgifvare afgifvits, så är det ett ämne, som icke kan blifva föremål för någon utredning på detta rum, och jag anser mig derföre icke böra ingå i något besvarande af berörde anmärkn. eller utveckling af de motiver, som för mitt åtgörande ligga till grund. Jag vill blott tillägga, att man kan vänta sig af livar och en, som yttrar sig i ett så vigtigt ämne, som innefattas uti det komitebelänk. hvilket ligger till grund för nu pågående öfverläggning, att han noga betänkt sig innan han framställer sina förslag och det skulle då, efter min tanka, med skäl förefalla besynnerligt, om man sedermera, i följd af en annan samhällsställning, ändrade åsigler i ämnet. Jag ber emellertid att få erinra, att det förslag Utsk. framställt, i afseende på sättet för indelta räntornas indragning, icke är så väsendtligen afvikande från K. M:s nåd. propos., som man här synes föreställa sig. K. M:s nåd. propos. afser rättighet för indelningshafvare^ att fortfarande, såsom hittills, vara i åtnjutande af sin indelning, med rätt tillika att den sjelf uppbära, fastän efter de grunder, _som för räntors utgörande till Staten kunna blifva bestämda. Afven StatsUtsk. tillstyrker, att (le särsilda indelningarne skulle fortfarande bibehållas till de tjen§ter dit de för närvande höra. Utsk:s afvikelse ifrån proposm
Detta stadgande återfinnes i förslagets 17:de och 18:de kap. och innehåller förbud för allmän åklagare att åtala brott emot 6:te budet, utan på angifvelse af målsegande maka eller qvinna, i hvars svaga händer således hela åklagarerätten i dessa fall är lagd, så att staten icke vidare har dertill någon ovilkorlig rätt. Utom det att hvad lagen i allmänhet anser straffbart bör kunna åtalas och åtal icke förbjudas, för det åtal kan missbrukas, så har erfarenheten icke visat att åklagaremakten gjort sig skyldig till några missbruk i förberörde hänseende, från hvilka den ifrågav:de inskränkningen kunde härledas eller hvilka gjort densamma till en nödvändighet eller pligt för lagstiftaren. Snart 50 år hafva förflutit, sedan jag inträdde i utöfningen af domare-embetet, men under denna långa tid har jag ej förnummit några dylika missbruk eller hört någon deröfver klaga. De åtal, som utan angifvelse af lägrad qvinna eller hennes gjorda anspråk på uppfostringsbidrag vanligast förekommit, hafva varit, då inom en församling något lastens tillhåll blifvit kändt, och sockenboerne sjelfva genom sina föreståndare ej förmått utrota det onda, utan nödgats för dess beifran anlita allmän åklagare och domstol. Att nu fråntaga sedlighetens väktare utvägen att, då varningar icke vilja hjelpa, angifva ett öfverhandtagande lastbart lefverne, äfven om behof af barnuppfostringshjelp icke är för handen, det torde icke vara välbetänkt, då — säge hvad man vill — det nya lagförslaget i denna del skulle, om det antoges, anses för och äfven utgöra ett skygd för osedligheten. Kommer nu härtill att, såsom redan sagdt är, inga olägenheter erfarits eller missbruk inträffat derigenom att det allmänna hitintills egt att, genom sina åklagare, beifra ifrågav:de öfverträdelser, så synes detta medel till upprätthållande af tukt och ordning icke böra borttagas eller ändringen bifallas från 464 Den 21 Februari. synpunkten att rättigheten till åtal medfört ett skadligt inträngande i familjekretsen eller ökat lidandet för en der möjligen redan nog förnärmad maka.
Regerings-Formen, blifvit hvilande till slutlig pröfning å nästa Riksdag, har, genom en inom Utskottet väckt motion, Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad på angelägenheten deraf, att, derest Rikets Ständer komme att gifva sitt bifall åt samma Kongl. Proposition, åsyftande, bland annat, ändring i hvad Grundlagarne stadga för de fäll, alt Konung dör innan Thronföljare af myndig ålder finnes eller att Konungaätten på manliga sidan utgår, motsvarande ändring må göras i lydelsen af de föreskrifter Successions-Ördningen af den 26 September 1810 i samma ämnen innefatta. Sådana föreskrifter finnas i 2 och 9 §§. af Successions-Ordningen, öfverensstämmande med Regerings-Formens nuvarande stadganden deruti, att, då Konung dör ulan alt Thronföljare kan genast Regeringen tillträda, Regeringen bör föras af Stats-Rådet intilldess Rikets Ständer sammankomma och om Riksstyrelsen förordna, och att, om Konungaätten på manliga sidan utgår, Rikets Ständer skola nytt Konungahus utkora. Då nu Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innebär, dels att, i förra fallet, Prins, som är till Thronföljden behörig och uppnått myndig ålder, eller, om sådan Prins icke finnes, en i enlighet med Riks-akten sammansatt Interims-Regering skall föra Riksstyrelsen, och dels att såväl förordnande af förmyndare-styrelse, som ock utkörande af nytt Konungahus skall göras af Rikets Ständer gemensamt med Norriges Stortbing, i enlighet med Riks-akten; synes det vara af nöden, att, om detta förslag antages, Successions-Ordningens omförmälda föreskrifter bringas till öfverensstämmelse dermed.
Haiman glömt, att så vida det år bevist, att den stora massan af Folket mår väl genom den fö-, reslagne raesuren, conclusionen är gifven, Någre Den 2 Julli f \ m. s Seigneurs Fabriqiians kunna kanske nödgas draga in seglen, men det rubbar ej min Öfvertygeles. Jag kan med denfta tankeledning ej underlåta att hem båra BevillningsUtskottet min gård af tacksamhet, att det frimodigt arbetat emot gamla fördomar och små usla intressen, 6amt gifvit idé om lossandet af de förhatliga fjettrar, som långe nog blifvit af oss burna, i afseende på våra behof; men jag måste slutligen instämma i Herr Grefve von Plåtens spådom, att hvarken handelseller näringsfrihet hjelper till någon ting eller lemnar några våntade resultater, om ej hvar Man försäkras om integriteten af sin förmögenhets metallvärdes Status qvo, och att i detta fixa orubbliga normalvårde återfå sina försträckningar, samt att Statens aflairer skiljas frän Bankens. Såmedelst skall crediten omsider återkomma. Reda och förtroende skola ge mod och lynne tili redbara, lönande företag, och efter stormarne horizonten ljusna, hvilket i evighet aldrig annars sker. Så långe min röst får höras på detta Riddarhus, skall jag ej tröttna upprepa denna prophetia, som jag uppriktigt önskar erfarenheten må jäfva. Dessa reflexioner, dem hvarken förmåga eller tid tillåtit erforderlig utveckling, torde, om de förtjena, få åt erremissen till Utskottet åtfölja. Jften S Julii f. ju^ N:0 *.
Hvad åter angick en inskränkning af tillverkningen inom ytterst trånga gränser, ansåge kommitteen det vara troligt, alt förbrukningen af denna vara mera framkallar produktionen deraf, än tvärtom, enär, så länge bran vinet finner köpare, det aldrig kommer att saknas, vare sig tillverkadt i stora eller små brännerier, i lagligen tillåtna eller i londoni inrättade, vare sig af inhemskt eller utländskt ursprung; och om äfven priset möjligen kunde genom lagstiftningen för någon tid bringas till dubbelt belopp, skulle, under en tilläfventyrs något minskad daglig förtäring, likväl missbruket, som borde anses för det farligaste, föga förekom inas. Det numera vanligtvis låga priset på bränvin ocb dess deraf följande tillgänglighet för hvar man bade måhända i sin mån bidragit till den inskränkning 1 förbrukningen, som uppenbarade sig ej endast inom de så kallade högre klasserna, utan ock hos den upplyslare allmogen, det egentliga Bondeståndet. Det skulle således, efter Kommitteens tanka, hvarken leda till det dermed åsyftade ändamål, eller möjligen för framtiden ega bestånd, eller utart stora betänkligheter kunna under nuvarande förhållanden verkställas, att införa en lagstiftning, som, för att derigenom undanrödja en för landets inbyggare genom dess missbruk förderflig vara, åsyftade att, om ej på en gång genom att maktspråk förbjuda all tillverkning af bränvin, åtminstone genom en alltför högt drifven beskattning eller andra tvångsmedel undertrycka denna näring. Men ehuru kommitteen hyste den öfvertygelse, att dryckenskapslasten slutligen endast genom moraliska medel kan utrötas, funne kommitteen likväl ett hufvudsaklig! afseende vid lagstiftningen för bränvinsbränningen böra fästas derå, att de ekonomiska och financiel!» bei»tämmelserna rörande bränvinets tillverkning, äfvensom polisföreskrifterna 'Kongl. Majlis Mä. Proposition, K:o 26. om försäljningen deraf, så inrättas, att de livar i sin mån, utan öfverdrift medverka till det önskade ändamålets ernående.
Uti inledningen och vid frågan om rösträtt, föreslås: ”att inrättningar och anläggningar, som ej utgjort ecclesiastik-bidrag, skulle deltaga deruti mot rösträtt, hvarvid taxeringsvärdet, jern förd t med medelvärdet på hemmanen, borde ligga till grund.” i H. 5i 403 Den 12 Februari c. m. Detta bestämmande, hvars rättslära är klar, blifver likväl omöjligt i utförandet genom de svårigheter och orättvisor dervid uppstå, såsom ofta händer med nya tidens lagstiftningsförsök, dem roan enbart stödjer på theorier, utan att rådfråga verkstållbarheten. Antagande att meningen vore, det ifrågavar. inrättningar skulle ingå, icke blott i utskylder till kyrkooch prestgårdsbyggnad, m. m., utan naturligtvis äfven till presterskapet, och då dessa sednare på ganska, få ställen utgöras efter lika fördelning på hemmantal eller taxerrsvärde, utan i stället lemnäs, med derifrån långt afvikande förhållande, antingen i skaftoch qvicktionde, eller efter viss sämjeförening, skulle första beräkningen blifva att sammanslå hela socknens pastoralier; den andra, att fördela dem på hemmantalet; den tredje, ett medium mellan detta och socknens hela taxerrsvärde, och slutt, den fjerde, tillämpningen af allt detta på inrättningens åsätta uppskattning. Hvem skulle besörja och bekosta dessa vidlyftiga beräkningar? Sedan nu mera första uppbördsstämma!!, under utskyldsårets lopp, är afskaffad, och debiteringen, i följe deraf, icke blifver känd förrän efter början af det kommande, skulle den t. ex. för i8/jo skedda uppskattningen icke kunna tjena till rättelse vid ifrågavar. utskyld och röstning, förrän från d. i Maj, iB4» tib sd. i84a, under hvilken tid dylika verk, hvilka ofta lika hastigt försvinna som de uppkomma, eller åtminstone undergå/förändring uti innehaf och drift, kanhända vore nedlagda eller betydligt minskade i rörelse och varde. Bäst torde derföre vara alt låta saken bero vid hvad hittills varit vanligt, d. v. s. vid öfverenskommelse, antingen med pastorerne personligen, eller med dem och församfingarne gemensamt vid upprättandet af sämjor.
Justitiae-Kansleren, angående förhöjd aflöning åt. Justitiae-Ombudsman, Rikets Ständers och dess Suppleant, val af. Se Val af Elektorer lill utseende af Justiliie-Ombudsman och hans Suppleant. — angående förordnande för Häradshöfdingen, Kammar-Rådet S. L, Theorell. IX. E. 316. — angående förhöjning i anslaget till. II. 374. III. VIII. B. 156, 410. A. 433. — angående förhöjning i anslaget lil! resekostnader för. II. 395. lil. R. 85. V. B. 184, 253. A. 254. Justitiae-Ombudsmans, Rikets Ständers, Embets-Berätlelse. I. — Suppleant, angående förordnande för Häradshöfdingen, Revisions^ Sekreteraren L. T. Almquist. IX. E. 316. — Expedilions-Tjenstemän, angående löneförhöjning åt. — Suppleant, förslag lill tillägg i 98 §. Regerings-Formen och 63 §. 4. morn. Riksdags-Ordningen, angående. Se Grundlagsändringsförslag. Justitire-Revisionen, angående tillökning i anslaget för. Se Stats utskottets Utlåtande N:o 67. Juslitiae-Råd, angående förändrade grunder för pensionering af. II. 218. R. 220. A. 364. — angående förhöjd aflöning för. II, 364. III. R. 78. VI. Jägeri-betjerilng, angående anställande i Rikets Norra Län af nödig sådan. I. 147, 187. R. 189. XI. B. 121. A. 139. Jägeri-Staten, anslag till. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 72. VI. A. 286.
Stormäktigste Allernådigste Konungl Sedan Rikets Ständer år 1853 församlade Revisorer gjort framställning derom, att enär, för pensionering af civile embetsoch tjenstemäns enkor och omyndiga barn, ett statsanslag — 291 — å 25,000 Ridr vöre anvisadt, samt Civilstatens allmänna enkeoch pupillfond uteslutande bestode af allmänna medel, redogörelsen deröfver borde undergå granskning hos Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt; och 1855 års Statsrevisorer, efter det Direktionen öfver Civil-statens pensionsinrättning, under den 14 Januari 1854, i anledning af förrberörde framställning, afgifvit af Eders Kongl. Majit infordradt underdånigt utlåtande och tillstyrkt nådigt bifall till det sålunda väckta förslaget, hemställt, att, då ofvannämnde räkenskaper icke för någotdera af revisionsåren blifvit i Kammar-rätten granskade, Rikets Ständer borde hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att den föreslagna och tillstyrkta åtgärden måtte, derest icke något hinder för dess verkställighet skulle anses möta, varda till iakttagande anbefalld; så har Eders Kongl. Majit, under den 19 sistlidne December, täckts anbefalla Direktionen att, i anledning af Rikets Ständers Revisorers förrberörde hemställan, inkomma med underdånigt utlåtande. Till följd häraf, får Direktionen underdånigst åberopa dess ofvanberörde, under den 14 Januari 1854 afgifna, utlåtande, i anledning af hvilket Direktionen ännu ej fått sig meddefadt något i ämnet af Eders Kongl. Majit fattadt beslut. Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, S. A. MUNTHE. GEORG ULFSPARRE. CARL HENR. PFEFFER. W. F. DALMAN.
Den, som olofligen fiskar i annans fiskevatten, eller genom gräfning eller annorledes, drager till sig annans fiske, eiler genom stängsel afhåller fisk från annans fiskevatten; bote till trettio Riksdaler. Missbrukar delägare sin rätt i samfäldt fiske; vare bot till tjugo Riksdaler. De brott, som i föregående §§ sagda äro, må ej åtalas af annan, än målsägande. 16 §. Sätter, i något af de fall, som i 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 11, 12, 13, och 14 §§ sagda äro, förbrytare sig till motvärn emot den, som egendomen äger, innehafver eller vårdar, eller mot dess folk, då någon af dem vill honom från gerningen hindra, eller af honom taga åter hvad han åtkommit, eller ock fråntaga honom det, som till vedermäle af gerningen qvarhållas må; dömes till fängelse eller straffarbete på högst två år. 28 Kap. Om brott eif embetsman 1 §. Ställer Konungens Befallningshafvande, eller annan, som å embetes vägnar äger att brott åklaga, den han vet oskyldig vara, under åtal vid Domstol; varde afsatt, och straffes dessutom såsom i 19 Kap. om falsk angifvelse stad gadt är. 2 §. Underlåter domare af vårdslöshet eller försummelse, att i laga tid företaga ransakning öfver häktad person; straffes med böter, eller der dröjsmålet varat öfver sextio dagar, med mistning af embete från två till sex månader. Har domare, af ondt uppsåt, ransakning fördröjt; varde afsatt. 3 §. Fördröjer Konungens Befallningshafvande eller annan embetsman utan laga skäl, häktad persons inställande till ransakning eller verkställighet af dom öfver sådan person, eller håller honom obehörigen i straffinrättning eller häkte qvar, sedan han sitt straff undergått eller är berättigad att å fri fot vara; varde, för det olaga dröjsmål, straffad efter ty för hvarje fall i 2 § skils. 4 §.