Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han tyckes icke riktigt förstå det sataniska såsom det mot bättre öfvertygelse skeende. T. o. m. när han skildrar Satan direkt som i “Djäfvulens frestelse“, där Satan frestas af Messias, är Satan för frank och fri att vara Satan. Visserligen är det något sataniskt i hans dräkt och uppträdande. Från vagnen steg Djäfvulen ned och log, men alla de andras leende dog. Af perlor en månehalfva på toppen af lufvan gungande sken och lockarne blänkte af salva vid hvardera örat på kammar af ben. Med långa tänder och skägglös haka, med näsan krökt öfver färgad läpp och ögonen trötta af nöjen och vaka han stödde sin tunna hand på sin käpp. Så ljudlöst skredo hans sockor af persiskt gråvärk, att blott vid hans gång där ljöd en sakta och pinglande sång från bältets kulor och klockor. Nog är detta tassande i sockor och pinglande med klockor, denna blänkande salva och dessa kammar af ben samt isynnerhet detta löje, som dräpte de andras, en icke olämplig utstyrsel för det sataniska, men det är liksom för mycket af ungdomlig konstnärsglädje öfver denna utstyrsel och det sataniska, redan nu alltför litet sataniskt, är det ännu mindre i det följande. Han liknar nästan mer en indian, som i mockasiner och fjäderkrona mött en puritansk, om Herren Jesus talande missionär, hvars ord han missförstår samt med indiansk höflighet och intelligens försöker att sätta sig in i och på sitt indianska poetspråk försöker besvara så godt sig göra låter, än Satan själf ansikte mot ansikte med Jesus själf. Goethes Mefistofeles, ehuru kanske alltför mycket godmodigt humoristisk, har möjligen mera värkligt djäfvulskap i sig, och äfven Byrons Lucifer har visst åtminstone en djupare känsla af evig fiendskap till världsallherrskaren, men äfven han har väl för mycket ädel höghet öfver sig att vara någon riktigt satanisk Satan. Förmodligen är det ofta någon sida af deras eget väsen skalderna skildra, när de skildra Satan. Mefistofeles är förmodligen icke mycket olik satirikern och humoristen Goethe. Lucifer är den ensligt sörjande trotsaren och grubblaren
Är det ej sant mine Herrar? Intet land har så många Helgedagar för närvarande, som Ryssland. Nära halfva året upptages deraf: också kan delta land ej citeras som ett, der allmänna upplysningen gått framåt. Att dessa midt i veckan inträffande Helgedagar i moraliskt afseende mera skada än gagna, derom lämnade större Städerna det mäst ojäfviga bevis; ty ej allenast den dagen, utan äfven den påföljande, och ibland den dernäst, örn den är en Lördag, arbetas Den 19 December f. m. 3o3 vanligen icke. Endast den jemna fria syssellättningen gemensamt med religion gör menniskan moralisk, dä deremot sysslolöshet föder last och demoraliserar henne. Öfverlemnande för öfrigt till Utskottet att, i följd af mitt gjorda förslag, inskränka antalet af ifrågavarande Ilelgedagar eller också tillstyrka tillökning deraf, får jag vördsammast gifva tillkänna, att som jag tror mig hafva märkt, att tiden ej ännu lärer vara inne att afskaffa på en gång alla de ' föreslagne Helgedagarne, ehuru min innerliga öfvertygelse är, att i religieust hänseende man iagttager lika mycket helgden och lika mycket lämnar gärd af tillgifvenhet för minnet af tilldragelsen , om man firar högtiden på Söndagen; så afstår jag för min del, från yrkandet af förflyttningen utaf Långfredag. Grefve Posse, Arvid: Jag misskänner icke afsigten med Grefve Hamiltons Motion, och jag finnér äfven naturligt att den, som har tillfälle alt på närmare håll erfara, huruledes Helgedagarne af många illa användas, hos sig stadgat den öfvertygelsen, att dessa dagar böra inskränkas lill minsta möjliga antal; men jag skulle dock önskat, att ifrågavarande Motion aldrig blifvit väckt. Enligt Motionärens förslag skulle Långfredag, ChrisfiHimmelsfärdsdag och Mariae - 3o4 Den 19 December f. m.
Detta nådiga Bref gåfve för öfrigt, efter min tanka, icke något stöd åt Kanslers Sekreterarens åsigt i förevarande fråga, enär det icke innefattade någon ny föreskrift, hvari genom Kansligebiihren blifvit för kommande tid upphäfven, i hvad anginge fullmakter från Akademie-Kanslers-Expeditionen, utan i stället endast förklarade, att högre lösen för fullmakter, som utfärdades af Kanslers-Embetet, icke finge beräknas än den, som i gällande Expeditionstaxa bestämdes; och Kongl Maj:t tycktes dessutom, genom begagnande af uttrycket »högre lösen,» hafva än ytterligare bekräftat riktigheten af min ofvan framställda åsigt, att Kansligebiihr bort under benämningen af lösen inbegripas.
Genom den nu föreslagna nya rote-indelningens sättande i verket, skulle för första gången en afvikelse härifrån inträffa, och detta utan att ens contrahenterne å ena sidan, eller invånarne i berörde Landskap blifvit hörde, huruvida de vilja den rote-tillökningeai medgifva. Detta synes mig icke vara med rättvisa öfverensstämmande, och jag tror, att Utskotten nu hade bordt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å denna vigtiga omständighet, så mycket heldre, som Rikets Ständer vid några föregående Riksdagar kommit att densamma förbise. Emedlertid anser jag mig skyldig, att om frågan om den 'Statssamt 'AllmBcsv och Ekon.-Utskottens Ulla'ruidcj N.-o tSo. 35 den nya rote-indelningen blifver slutligen afgjord, på sätt Utskotten föreslagit, i egenskap af Fullmägtig vid innevarande Riksd g från Gefleborgs Län, A allmogens vägnar derstädes, nedlägga ruin högtidliga protest emot ett sådant beslut. Då dessutom af Utskotten blifvit föreslaget, att rote-vaeance-afgiften bör ingå till Stals-verket, så hade jag äfven önskat att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, i den händelse detta Utskottens förslag skulle vinna bifall, hvilket jag dock förmodar icke inträffa, så hade dervid åtminstone: bord t fästas det vilkor, att sådant endast måtte ske tills vidare och intill nästa Riksdag, då hela den nya rote-indelningen vunnit fullbordan, och då Rikets Ständer kunde behandla frågan i sin helhet. Det lärer i alla fall vara lika rättvist sorn billigt, att genom nämnde afgifts anslående till hjelp uti roteringen, der den nu finnes alltför tung, åstadkomma något af den lindring i denna börda, som synes lika nödvändig, som den är högt påkallad. Hvad härvid serskildt Gefleborgs
Frölichs mening örn en ytterligare nedsättning i bolagets beräknade fördel, helst jag tror att följden deraf blefve att bolaget ej kunde träda i verksamhet. Jag instämmer deremot med Frih. Tersmeden i haus anhållan om propos. till bifall å PresteShs beslut. Hr Hjerta: Nyttan och nödvändigheten af den eom munication, som finnes öppen genom .Strömsholms canal, synes mig vara så fullständigt utredd, att nästan ingenting dervid kan tilläggas. Isynnerhet har jag och troligen många af R. o. Ad:s ledamöter fästat uppmärksamheten vid de omständigheter, som Hr Lagerhjelm anfört angående den inkomst, som Staten kan draga tillbaka på andra vägar för de uppoffringar den för ifrågavar. ändamål får vidkännas. Jag kan således icke hysa någon betänklighet, hvad sjelfva företagets ändamålsenlighet angår, att instämma i det som derom blifvit y t träd t, ens derföre att någon af de talare, som yttrat sig öfver saken, deraf skulle hafva sin enskilda fördel. Vidare måste jag finna, att de villkor för verkställigheten af arbetet, som det nya bolaget erbjudit åt Staten, äro i det hela, och med få modificationer, så billiga, att deremot icke kan finnas något betydligt att anmärka. Under sådana förhållanden mäste det vara med ett dubbelt obehag, sorn jag uppslår, att det oaktadt nödgas utbedja mig att få framställa några tvifvelsmål, om det kan vara så rätt alt bifalla företaget så, som StatsUtsk. detsamma framställt, eller ens så sorn PresteSt. beslutat. Della tvifvel består deruti, att jag icke linner i detta SlalsUtskts belänk. något enda ord, som omnämner i hvad mån ej denna canal kunde med en vida mindre kostnad fullbordas i eller invid den gamla farleden i stället för alt bilda elt nytt verk. Jag 22 H. 39 3o6 Den 24 Bl n rs f. m. gissar, ali mången afR.o. Ad. skall runka på liufvudet härvid och tänka, att jag ej lagit tillräcklig kännedom om förhållandet, men jag anhåller att ej blifva för tidigt bedömd. Det står visserligen i de handlingar, sorn blifvit lemnade till R.
Förutom dessa handlingar, anhåller jag vördsamt få till det Rikets Ständers U skott, som kommer att behandla denna fråga, framdeles och dessförinnan aflemna dels kartor, dels ock ”försök till utredning af fördelarne och olägenheterna af nordvestra stambanans 190 Motioner i Borgare-Ståndet 1866. N:o 82. dragande från Christinehamn, södra linien öfver Carlstad och Harsäter, eller norra linien öfver Norum och Nilsby till Frykerud.” På dessa skäl, och då med nordligare sträckningen sammanhänger såsom derifrån oskiljaktiga, tvänne bibanor: en från Filipstad till Norum och en derifrån till Carlstad, hvilka, omfattande en längd af minst 6 mil, fordra en ytterligare kostnad af minst fern millioner, deraf Staten förr eller sednare får tillsläppa största delen, enär, dem förutan, den påräknade trafik-inkomsten på norra linien uteblir; får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer, vid innevarande riksdag, bestämma nordvestra stambanans sträckning genom Wermland ifrån Christinehamn öfver staden Carlstad till Arvika och Charlottenberg i den rigtning, som blifvit innevarande år på Statens bekostnad utstakad, och derjemte anslår erforderliga medel till banans byggande. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 14 November 1865. A. Waldenström. Af Herr Waldenström, A., angående lån till staden Carlstad, att användas såsom förlag åt de näringsidkare, hvilka genom der timad eldsvåda blifvit lidande. Den beredvillighet, hvarmed Rikets Ständer vid sådana olyckshändelser som den hvilken den 2:dre Juli detta år öfvergått staden Carlstad, då 9/i0 af densamma nedbrann, sökt lindra den deraf uppkommande nöden och, i hvad på Rikets Ständer berodde, afhjelpa den betryckta ställning, hvari näringsidkare vid sådana tillfällen alltid försättas, låter mig hoppas, att en sådan beredvillighet äfven nu skall komma staden Carlstad till del.
Att tillverkningsafgiften skall erläggas i förskott, är någonting så eget för brånvinsbränningen, at jag ej har kännedom om att förhållandet är eller varit sådant med någon annan näringsgren, och kan jag ingalunda finna det vara hvarken rätt eller nyttigt, alt så är stadgadt. I förra afseendet vill jag förmoda alt ingen skall finna rältsenligt, alt en handtering beskallas i förtid, då idkarne af alla andra betala skatt först sedan de antagas kunna hafva deraf förvärfvat något att erlägga; och, beträffande nyttan, hemställer jag om det ej är raka motsatsen deraf, alt i vårt fattiga land, så som nu sker med bränvinsskatten, skrinlägga betydliga kapitaler. Jag vågar alltså vördsammast föreslå: att liden, under hvilken bränvinstillverkning tillätes, inskränkes till två månader hvarje år; alt tillverkaren får valfrihet på tre månader, nemligen: från den 45 Januari, lill den 15 Februari, från den 15 Oktober tillden 15 November och från sistnämnde dag lill den 15 December; alt tillverkning lillåles antingen en, en och en half eller två månader, likväl ingen termin understigande en månad, och alt bränvinslillverkaren, derest han ej vill erlägga afgiften i förskott, må derföre ställa af Konungens Befallningshafvande, domaren eber kronofogden i orten godkänd borgen af minst två personer, de der en för begge och begge för en, borga, såsom för egen skuld, att afgiften inom tre månader elter tillverkningstidens slut varder lill vederbörande uppbördsman erlagd. Om remiss till vederbörligt Utskott får jag vördsamligen anhålla. Stockholm den 12 November 1862. Anders Pehrsson. Motioner i B onde-Ståndet 1S62. Af Sven MISSOU från Christianstads län, om ändringar i §§ 2 och 3 af Kongl. Förordningen den 20 November i845 om lösöreköp. Sällan har någon lag blifvit mera missbrukad eller använd lill motsatsen af hvad dermed varit åsyfladt, än Kongl. Förordningen den 20 November 1845, i afseende på lösören, som köparen lalér i säljarens värd qvarblifva.
Den beror på helt andra förbin, på huru mångå fabriker, som D e n 3 December f. m. 151 lemna afkastning, huru mångå fartyg, som med fördel bedrifva handeln o. s. v., men icke på den för tillfället större eller mindre tillgången på kapitaler. Hvad beträffar landets utländska skuld, bekänner jag, att jag ej kunde rigtigt följa med Frih. Bondes beräkningar. Jag tror dock, att hy potheks-loren ingar nes upgiek vid 1 858 års slut till omkring 60 millioner. Om man då dertill lägger de 9, som återstå af 12 millioners-lånet, samt de 20 nya, som skola uptagas, äfvensom det som möjligen kan återstå af garanti-föreningens skulder, så kommer man till en slutsumma af otnkr. 90 null., och säl. 40 mill. mindre än Frilen upgifvit. Afven tror jag, att ställningen hos oss icke är i detta afs. sämre än i andra länder, kanske med undantag af Frankrike. I Tyskland åtminstone är, efter upgift af en författare, som i år utgifvit ett allmänt godkändt arbete, töi hållandet mellan inteckningssumman och jordvärdet som 1 tdl 2. Det torde framdeles under Riksdms lopp blifva tillräckligt tillfälle att åter uptaga denna stridsfråga, som jag lika med Frih. Bonde anser vara af största vigt, och som jag äfven lika med honom hoppas icke skall blifva af samma beskaffenhet som för hundra år sedan. Vi äro nu komna på den punkt, att vi nödvändigt måste noga undersöka vår egen ställning, för att vinna visshet, huruvida vi ega nog kraft att fullfölja den bana till en verklig utveckling, som vi beträdt, eller om vi nödgas afstå derifrån. Jag för min delhoppas, att lika litet som några illusioner skola framställa sakerna i någon alltför ljus dager, lika litet också alltför mörka skuggor måtte skrämma oss ifrån fullföljande af de stora arbeten, vi börjat och som skola blifva grunden för vårt framåtskridande och vårt välstånd. Hr Åkerman, Fredrik:
Men ingen kom sig för att börja; Lydia ville det ej, emedan hon trodde att det skulle vara ett motbjudande ämne för Nanna, i anseende till Alexis obehagliga affär med hennes man, och äfven emedan man för henne sökt att framställa Alexis’ personlighet i en föga fördelaktig dager, och Nanna fruktade att röja sig, om hon bragte talet om honom å bane. Men ändtligen kom Lydias mor för att göra slut på förlägenheten. Hon hade genom barnen blifvit underrättad om den unga friherrinnans ankomst, och kom ut, så fort hon satt i ordning sin ytterst tarfliga, men dock snygga drägt. Det var en gammal, fryntlig och godhjertad gumma, på hvilken man kunde se, att hon redan var förtrolig vän med bekymren, och att olyckan icke vidare hade för henne någonting förskräckande. Hon förmådde Nanna utan omständigheter att stiga in i den lilla stugan, och sade med den fördomsfrihet, som ofta är ett barn af nöden: «vår lilla goda friherrinna får förlåta, om vi inte kunna bjuda henne att sitta ned på stoppade sidenstolar, som hon är van vid, men med ett hårdt öde följa hårda stolar – dock icke alltid hårda hjertan.» Efter en stund kom samtalet på Alexis. «Om man skulle rätta sig efter allt hvad folket pratar,» sade gumman, «så skulle man inte få tro att en enda god menniska funnes på jorden. Visst kan det vara en möjlighet, att herr Alexis är en så elak och dålig varelse, som man målar ut honom, men då måste han åtminstone ha två själar. Det är kanske orätt af mig att, när jag talar med friherrinnan, röra vid sådant, men jag kan ändå inte låta bli det, för jag tycker det skulle vara så roligt att få höra af friherrinnans egen mun hvad hon tänker om saken. Friherrinnan kommer mycket väl ihåg det der uppträdet på balen, då herr Alexis öfverlemnade pengarne åt pastorn, för att tillställas oss.» – «Mycket väl.»
Mars I. angåendePrestebohls-friheten för nya Kyrkoherdeoch CapellansBoställen, q. — rörande lån af allmänna medel för jfullbordande af Hamnbyggnaden i Malmö, dito. — om förhöjning af Legan för Postskjutsen, dito. — om utsträckning af Remisslaget för LandtRäntmästare, dito. —• angående Lieutenanten Thorsells innestående Expectance-arfvode, dito. — om löneförhöjning för Lagmännen i Skåne och Blekinge, dito. — rörande förhöjning i Tullen å Papper från Utrikes ort, 10. — om befrielse för Götheborgs Stad från Inqvarteringen åt den derstädes förlagde Escadre af Armeens Flotta, dito. — om medel till kostnaden för Högsts. Hans Majit Konung Carl XIIIis Begrafning, dito. — om kungörande af inskränkning i SpecieMyntets utvexling från Banken, dito. — an - 65 angående ändring i 2 Cap. 5 §. KyrkoLagen, om Författningars och Kungörelsers uppläsning uti Kyrkorne, 280.— om Skådespelens inställande på de större Högtidsdagarne och föregående aftnar, dito. —- om de i Riket brukliga Vigt-sorters återförande till enhet, dito. — angående anstånd med indrifvandet af den å Westerbottniska Lånet ännu återstående del, som skall erläggas af innevånarne i Norrbottens Län, 281. April I. 160. — om Exspectance-arfvode och Accords ersättning för Öfverste Silfverskjöld, Mars I. 281.-— om Dykerioch BergningsCompagniets befattning då Skepp i Lotsmans farvatten af Lotsen sättes på grund, dito Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers.
— Delta »vägar jag tjkrväl pasta blir casus, sä wida man icke kan alisia Hm'uwr« ne Stalldrängar >«'om ivid Gardcrne till Häst i sterrike och Preusien, hwarigeno-n de,astienstgörjug klin, de i trägenhet förliknas «>ed Infankerjerne i Skane eller sörejkrifwa derstädes för Husarerne lindrigare läxor ellar upl»)sa vm sättet att antaga hädanefter Necryker »ned matlust, lämpad efter sina traktamente» men kraft ter efter sine hela dagen igenom fortfarande rragna skyldigheter. Jag mäste härwid tillägga atr, dä Regementets manskap nu i 2 «re är pä jamina orter hast 4 ^ 622 Den 12 December. och pri lenie sa märkeligen derunder ökat sig, blifnxr tet högst ömanbc att nu se detsamma ensamt »edsäng till tz., sä wida icke dcn regeln äfwen anses falst, att det är fwärare, inskränka än öka stna b» hos. — Skulle R ksens Höglofl. Ständer icke > den» na sraga tillämpa sörm aberopade §§ af Reg.ringsFormen utan taga detaillcrad befattning nied Regcmcn» terne sä anhällcr jag om ändring i denna del af SkakSNrstortetS bckäuknidc, som nied derwid gjorde oumärkningar i alt sall bör äkerremittcras, mcn om den ena sklllingenS tillökning ända icke stulle af Höglofl. lllstoxtet bewiljas, mätte Det läckas åtminstone tillära att Regementets manst', p i ket hela bliswer lika ostönr med Infanteriet i samma provlnce, ehuru praxis alrid fordom warit att Cav.illenstc» hasc mera i anseende till sine widlöskiqa pstglcr och answarighek af hästen som ho, noin är anförtrod.
Gr. Wachtmeister, Hans, väckte en motion M 19, angide ändring i gällande läroverks-stadga, i fråga om lärjunges befrielse från läsning af de klassiska språken. Denna motion bordlädes. Hr Brakel, Mauritz, uppläste en motion M 20, angide ordnandet af rikets sjöförsvar. Flere ledamöter begärde denna motion pä bordet. Sedermera väckte Hr Brakel en motion .A» 21, angide förhöjning i sockertullen. Lades jemväl pä bordet. Den 12 November. 55 Föredrogs och bifölls ett från Konst.-Utsk:t inkommet Mern, JU 1, om arfvoden för en Notarie och en Kanslist. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att till R. o. Ad. blifvit öfverlemnade 15 inträdeskort till Krigs-vetenskaps-akademiens sammankomst i afton, för firande af dess högtidsdag, och anmodade de medlemmar af Ståndet, sorn önskade deraf sig begagna, att anmäla sig hos Riddarh.-Fiskalen. Anmältes och inbeledsagades Hr Stats-Rådet och K. af K.' N. O. Carl Johan Malmsten, hvilken å K. M:s höga vägnar öfverlemnade 5 Nåd. Propos:r och en Nåd. Skrifvelse till R. St:r, nemi. Propositioner: l:o, om antagande af ny strafflag; 2:o, om antagande af en författning ang:de förnyande af Svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande Stat; 3:o, om antagande af en författning ang:de giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare; 4:0, ang:de ersättning till domare och målsegare i de fall, då flere härader hafva gemensam tingsstad i brottmål; 5:o, med förslag till förordning ang:de allmänt kyrkomöte; och Skrifvelse: i ani. af åtskilige af R. St:r vid sistförflutna riksmöte föreslagne lagförändringar. Sedan Hr Stats-Rådet pä vanligt sätt utbeledsagats, blefvo ofvanberörde Nåd.
Jemlikt de beslut, Rikets Ständer dels under sednast förflutna och dels under, innevarande Riksdag fattat i afseende på den erhallna och till kostnader för Myntverkets nuvarande lokal begagnade köpeskillingen för den af Kronan försålda, vid Regeringsgatan här i hufvudstaden belägna, sä kallade Jlofbageriegendomen, — bör, sedan Myntverkets ställning framdeles så förbättrats, att samma köpeskillings belopp, Sextontusen sexhundra sextiosex R:dr 32 sk. kan af nämnde 12 Stats-Vtskotteu Memorial, N:o 377. verk, utan olägenhet eller mehn för dess obehindrade verksamhet, återbetalas, detta belopp, i den mån det varder disponibelt, genom Kongl. Stats-kontoret, till Riksgäldskontoret öfverlemnas. § 184. 1 öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, i fråga om begagnandet af de för undsättningar vid missväxter eller felslagna skördar afsedda medel, intilldess desamma behöfva för sagde ändamål användas, skola samma medel, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, under det förbehåll, som i § 17 omförmäles, öfverlemnas till Riksgäldskontoret; varande, på sätt nyssberörde § innehåller, utaf de förut till Riksgäldskontoret aflemnade och nu destädes innestående undsättningsmedlen, ett belopp af Sjuhundratusen R:dr disponeradt för bestridande af de stats-utgifter, som under denna Riksdag blifvit beviljade och till utgående från Riksgäldskontoret anvisade. § 185. I fall den påbörjade vattenledningen till Carlskrona skulle komma att öfvergifvas och de härtill redan uppköpta jernrören icke kunna till allmänna byggnader användas, bör den tillgång, som, genom försäljningen af dessa jernrör äfvensom andra för samma företag upphandlade materialier, uppkommer, till Riksgäldskontoret aflemnas, för att framdeles kunna tagas i beräkning för anläggandet af en vatten-cistern vid nämnde stad. § 186.
Landtm, hemställde om icke, då detta Utlåt, vore temligen vidlyftigt och redan länge livilat på bordet, R. o. Ad. funne, att en upläsning af hvarje § icke vore nödig, utan föredragningen finge tillgå på det sätt, att blott §§:nes nummer uplästes och yopos. framstäldes genast endast för dem, som ej erfordrade nä (Ani åtgärd, eller vid hvilka någon anmärkn. blefve gjord, samt sedermera en gemensam propos. i afseende på de öfrige §§:ne fnamstiViVfesY R c. Ad. leninade härtill sitt bifall, hvarefter nedannammfo ' §§ blefvo föremål för serskilda proposrr eller anmärkmr. §§ 1 och 8. Dessa §§ ansågos ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. § 10. Härom yttrade sig Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Såsom R. o. Ad. finnér har StatsUtsk. föreslagit en underd. skrifvelse till K. M., hvaruti R. St:r skulle anhålla: ”att K. M. täcktes föreskrifva Kongl. StatsKont. att med upliörande af transport till hufvudstaden från andra stapelstäder af Statsverkets bergseffekter, låta, i likhet med hvad i afseende å uphandlingar, ggnåder och reparationer för kronans räkning finnes stadgadt, å samma effekter förrätta auktioner samtidigt inför Kongl. StatsKont. och vederbörule embetsmyndighet i den stapelstad, der levereringen egt rum, samt att de dervid skeende anbuden L sedermera böra på en gång af Kongl. StatsKont. pröfvas”. Nu ' torde R. o. Ad. finna att det är en stor skillnad emellan för I säljning af bergseffekter och auktioner för uphandlingar, nybygg (nader och reparationer för kronans räkning; att man visserligen kan stadga samma förfarande för den ena auktionen som för den \l andra, men att det är olika saker och att derföre behandlingen dervid kan vara olika utan att derföre strida emot rigtiga grundsatser i någotdera afseendet. Jag befarar att den åtgärd, som StatsUtsk. nu föreslagit R.