Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofvannämnde förfärande har i Ständens Plena och hos Utskotten, någon gång torra Riksdagarne, men i synnerhet denna, ägt rum, emedan man synts tro, att ett Utskott tillhört endast utlåta sig på ett negativt sätt öfver de frågor, hvilkas slutliga resultat det förutsett, elier genom trenne Stånds pluralitet blifvit meddelt. Jag år icke af denna tanka. Utskotten , såsom Representat otiens Committerade , böra ovilkorligt antin-' gen förklara gjorda anmärkningar olämpliga, saint meddela moti verna till ett sådant Utslag, eller ock gilla dem , eller åtminstone yttra ett bestämdt omdöme deröfver; härigenom skulle vinnas en ledning för kommande Ständers moga re öfvervägande och beslut i flera vigtig» frågor. Om trenne Stånd förhasiadt afgöra ett §mne i brist på sakkunnige, och såsom liggande utom spheren af deras egentliga yrken^ skall ett fjerde RiksStånd , hvilket hel 1st det må vara , sorn med den sanna upplysningens lugn och erfarenhetens stadga begrundar hvad beslut det går att taga, blifva utestängdt ifrån ail sort verkan af dess större urskilning och forskning att uppnå det rätta. Jag tror mig böra öppet tillstå, att jag alltid ansett sådant djupt sårande för hvarje Representant , sons känner sin pligt att sjelf granska, och derige<! Hom oväldigt formera sitt omdöme. Det är ganska tänkbart, att det ena eller andra af RiksStånden skulle kunna göras inactivt genom uppskof med frågors discuterande tills de andra Stånden afgjort desamma , och detta tvärtemot andan af Riksdags Ordningens 47. §:s föreskrift, som åsyftar ett Stånden sinsemellan fullkomligt oberoende af hvarandra. Det kunde lätt anföras flera exempel på att så verkligen inträffat. Jag säger icke att detta skett planmässigt från någons sida.
»Familjen» hade indelat sin tid efter bestämda grundprinciper: en halftimmas »god morgon» efter frukost, en lång arbetsförmiddag och så vanligen aftonen fri. Dagens glanspunkt var skymningstimman efter middag, då modern halflåg i sin bekväma stol och de två unge sutto tätt intill hvarandra framför kaminen, medan skenet från glöderna strömmade genom det svarta gallret ut i rummet. De sutto nästan alltid tysta; blott då och då föll ett ord, liksom på måfå. Talade någon var det med dämpad och beslöjad röst liksom om man vore rädd att slita stämningen sönder. Under dessa stunder låg det ett tryggt välbefinnande och en tillgifvenhetens värme i sjelfva luften, man andades. Då föddes förtroendet sjelfmant på läpparne, då trängde sig tilliten ovilkorligen in i sinnet. Det var som en andlig lustgård der alla tankar och känslor vandrade kring utan lögnens och förställningens skylande fikonalöf. Der lågo de en afton på knä, de två unge, med sina hufvud tätt intill hvarandra lutade ned i moderns sköt. Hon hade slagit sina armar kring dem och tryckte dem båda tätt intill sig: »Skola vi tre lefva lifvet samman? Vid glödernas sken såg hon något fuktigt blankt i sonens ögon, när han lyfte den upp emot hennes ansigte. Det var för William en tid af kroppsligt och andligt välbefinnande, de tre månaderna som följde. Aldrig förr hade han känt sig så stark och så frisk och så glad. Och i den atmosfer af värme, i hvilken han nu lefde, slogo de vackraste sidorna af hans karakter ut i blom. »Jag känner på mig hur jag blir en bättre menniska för hvarenda dag», sade han en kväll då de som vanligt sutto tillsammans i skymningen. »Det är ditt verk, lilla sparfunge.» En annan gång hette det: »Jag har gjort en stor upptäckt; jag har funnit de vises sten: konsten att göra en dålig menniska god. Det är att göra henne lycklig.»
– Men, du min lefvande lasse, de skulle väl ha’ trampat på mig då, som låg nedanför; golfvet är ju inte större än att jag upptagit det helt och hållet. – Ja, det är verkligen besynnerligt att du inte vet något derom. – Ja! vet prostinnan, det här hänger aldrig rätt ihop, – sade mamsell Lovisa, som nu återkom till sig sjelf en smula, – det här barnet är mycket säkert en bortbyting och här är bestämdt tomtar; minns inte prostinnan det der oljudet vi hörde i natt åh herre Jesses, en sådan natt, aldrig har jag öfverlefvat en värre sen den, då sal. prosten dog – jag vet, jag är inte vidskeplig, men bortbytingar det har jag då akurat – Tyst! – sade prostinnan afbrytande, som under mamsell Lovisas prat suttit försänkt i djupa tankar, – låt oss försöka om inte den här dörren vid spiseln nu kan öppnas. Mamsell Lovisa såg frågande på sin matmor och stötte tigande på dörren af alla krafter, men den var lika väl stängd nu, som då hon om natten försökte öppna den. – Det här är verkligen obegripligt, – sade prostinnan tankfull, som äfven i sin ordning förgäfves undersökte den, men afbröts af ett utrop ifrån mamsell Lovisa, som stod lutad öfver barnet i sängen, och nu lyfte upp det, samt höll det långt ifrån sig, med en min som om hon bränt sig deraf. – Se blott hur fint linne med spetsar – en näsduk tror jag – som det är insvept uti, och se här; ack, min Gud, käraste prostinna se bara, en grann kedja af guld sitter om dess hals. Prostinnan närmade sig lika nyfiken och förvånad som mamsell Lovisa sjelf. – Det är en flicka stackars barn, en så onaturlig mor du måtte ha’, som kunnat öfverlemna dig åt främmande, – sade den godhjertade gamla frun, som tagit barnet ur mamsell Lovisas händer och sakta vaggade det på sitt knä, i det hon noga betraktade de kläder och den kedja den lilla öfvergifna hade på sig.
UTSTÄLLNINGSTVÅLAR: X K U N G L. T E A T E R N har miss Lilian Eldée un ™ der de senaste dagarna ett par gånger låtit höra sig s o m Micaela i Bizets opera » C a r m e n ». L i k s o m tillförene i Julias parti, röja sig också här d e goda anlagen, såväl vokalt s o m dramatiskt, o c h hennes Micaela visar otvetydigt, att h o n efterhand skall blifva en g o d tolkarinna af veka, ö m m a o c h uppoffrande kvinnokaraktärer. Arian i tredje akten sjöng miss Eldée m e d rätt m y c k e n värme och innerlighet, s o m ytterligare förhöjdes af hennes Gretchen-apparition. Doktorn härom da ' n till mor ju sade, När ett samtal hon med honom hade: T Ni ert barn till landet sänder, Friskt det sedan återvänder. » Nu dess stackars mor bekymrad säger: » Kära barn, vi pengar icke äger Till nå ' n lång och kostsam resa. : » Sorg man kan i ögat läsa. Ty det barnet Var likväl en Med de friska Men allt sånt • » Om med kolonien jag finge fara,- » Barnet längtansfullt hörs svara, * Då jag säkert hälsan funne. » — Tänk, hvad allt med den det vunne. Plikt vi alla ha mot fattig nästa. Må vi därför göra gladt vårt bästa Att dess tunga lott upplifva. Låt oss hjälp och bistånd gifva. A. V iol, H. &gt; _ &gt; ^. ^ .-^.&gt;sv • * v 1 ^A *. J * .^£ *. i8gj vid års utställning med FÖRSÄLJES I VÅRA BUTIKER SAMT HOS ALLA FINARE PARFYMHANDLANDE I RIKET. iiiiiiiiiiiiiiiitui till hr Scholander uttala ett uppriktigt tack för hans vackra nit att ur en oförtjänt glömska framdraga några af vår lyriska diktnings egendomligaste pärlor.
I hufvudsaken voteras, enligt så lydande propositioner: Den, som, med gillande af Stats-Utskottets Utlåtande, anser Kongl. Majts Nådiga Proposition om pension af 4,5oo R:dr för f. d. Stats-Rådet Harr Friherre Åkerhjelm (af 4»ooo R:dr för f. d. Stats-Rådet Herr Grefve Hård) icke böra beviljas, voterar ja; den, det ej vill, nej; Vinner nej; (i:sta alternativet) beviljas bemäldte Herr f. d. Stals-Råd, såsom pension, halfva Stats-Råds-lönen, alt å Allmänna Indragnings-Staten uppföras, med vanliga vilkor af pensionens minskning eller upphörande, i moa af framdeles erhållande lön på Stat; (ardra alternativet:) varder, med bifall till Kongl. Maj:ts Nådigå Proposition, en pension af 4,5oo R:dr för f. d. Stats-Rådet Herr Friherre Åkerhjelm (af 4,000 R:dr för f. d. Stats-Rådet Herr Grefve Hård) beviljad, att å Allmänna Indragnings-Staten uppföras. Stockholm den 3 December 1840. STOCKHOLM, Elméns och Granbergs Tryckeri. 184o. Fårstdrkla Stats-Ulslcottels Memorial, IV:o 5g 2. I N:o 392. Auli. till Exp.-Utsk. den 7 December, VI. G e. m. Memorial, angående verkställd omröstning öfver 2:ne uti Memorialet N:o 301 upptagne voleringspropositioner.
å 1,000 R:dr banko hvardera, fortfarande liqvideras på det sätt: att, sedan utaf den för hvarje landshöfdinge—beställning, dervid ackord varit fästadt, anslagna lön, Sex procent årligen å det ersatta ackords-beloppet, genom Kongl. Slats-konlorets försorg, innehållits, inbetalas den sålunda för hvarje år innehållna summan till Riksgälds - 30 Slals-Ulskollels Memorial M 263. kontoret eller dess ordres, inom den Irsla Juli nästpåföljande år. Härigenom godtgöres den för det Ivftade oguldna iånekapitalet, till sistförflutna årets slut, upplupna ränta efter Fyra procent årligen, och infrias så många af ofvanberörde obligationer, enligt deras nummer-ordning, som det efter ränte-liqviden uppkomna öfverskottet medgifver. Det belopp, hvarmed delta öfverskott kan komma att öfverstiga de till fullo infriade obligationernas kapital-summa samt den å dessa sednare till inlösningsdagen ytterligare upplupna ränta, bör å någon af de återstående obligationerna afskrifvas. Beträffande särskildt ackords-summan för landshöfdinge-beslällningen i Wermlands län, 30,000 R:dr, får dock, jemlikt Rikets Ständers vid 1847 och 1848 års riksdag meddelade beslut, den härför belöpande årliga ränteoch kapitalinbetalning, som dessförinnan bordt utgå med 1,800 R:dr, utgöras med endast Ett-tusen trehundrafemtio Riksdaler.
De inträffade middagstiden. Leonna såg med allt högre glädje, huru upprymd och treflig fadren blef i umgänget med «sina unga bröder.» Det var något, som återförde honom sjelf i det förflutna. Vårt lilla sällskap hade för att njuta af det fria, suttit ute på den med doftande rönnträd omgifna trappan. Feodor hade underrättat dem, att hans far var död, sedan mer än ett år; att hans mor njöt pension, och ärnade under denna sommar resa till sin födelseort, Hamburg, der en syster ännu lefde. «Jag hoppas» tillade han, «att mitt bref ännu skall träffa henne i vårt fordna hem. Jag skref för några dagar sedan, då jag ännu ej visste, hvilken lycka skulle hända mig. Kunde jag ej underrätta henne om mitt intressanta granskap och den vänskap, hvarmed jag här omfattas?» «Ett grannskap som alltid skall glädja sig öfver herrarnas besök,» svarade Nordenskans vänligt, «men apropos af bref — så måste ni ursäkta mig, god' vänner. Jag har ett ganska angeläget, som måste expedieras, budet far till staden i afton. Jag öfverlemnar er åt mina fruntimmer så länge. Leonna föreslog att visa dem trädgården. Fru Nordenskans följde icke med. Aldrig hade denna trädgård, der hon kände hvarje träd, buske och planta, visat sig i det fördelaktiga ljus, som nu, då hon vandrade der med den älskade. Hennes rena själ kunde knappt fatta, att en högre lycka skulle finnas, än att så der hand i hand få vandra med honom i sitt barndomshem. Schalinskys närvaro brydde henne ej, han var ju Feodors vän, alltså ägde han ju rättvisa anspråk på hennes vänskap och förtroende. Njuten denna stund af ren oblandad sällhet, j unga älskande! innan solen gått ned, faller en droppe malörtssaft i er glädjebägare. Mot aftonen sutto de åter på trappan, sedan de förtärt en landtlig «aftonvard.» Hästen var redan förespänd och Schalinsky hade två gånger manat på afresan, då en karl kom ridandes, hvilken sedan, med hatten i hand, nalkades trappan, helsande från befallningsman.
Götheborgs folkmängd, som år 1841 utgjorde 17,893 och » 1850 . 21,407 hade » 1855 stigit till 24,803. Dessa uppgifter utvisa dock endast antalet af den folkmängd, som varit inom Stadens ägo-område boende, hvadan deruti icke inbegripes befolkningen inom Carl Johans församling, som, ehuru å landets grund, likväl är att anse såsom bildande en förstad åt Götheborg och derföre ock tillhör denna stads Po 1 i ss t y re Ises d om vä r jo. Denna församlings folkmängd utgjorde är 1841 5,734 » 1850 6,960 och » 1855 7,865 Stadens öppna jord användes fortfarande till odling af säd, potates och foderväxter. Såsom förhållandet är för riket i allmänhet, utgöra stångjern och bräder, de sistnämnde af de dimensioner, sorn fä namn af plankor och batteris, Götheborgs förnämsta utförsels-artiklar. Enligt tillgängliga officiella handlingar, har utförseln deraf från nämnde stad sedan början af nästlidne århundrade tilltagit sålunda: Åren 1701 —1720 i medeltal Stångjern. Sittfc 58,798 Bläder. Af andi ■a slags jern Lill verkningar och trävaror utfördes 1801—20 i medeltal. 1821-40 i medeltal. 1841—50 i medeltal. 1851—54 i medeltal. 1855. Spik Stål Bjelkar och sparvar Spiror och mastträn . Sk& . Styck. Bland utförselsvaror har på sednare åren spanmål, synnerligast hafre, börjat intaga ett utmärkt rum. I medeltal utfördes spanmål, alla slag, åren 1831 — 40 endast 10,403 tunnor och 1841—50, 42,731 tunnor; men sedermera har spanmåls-skeppningen härifrån uppgått till följande belopp: 1851-53 i medeltal. 1854. 1855. Hvete Kåg Korn Hafre Ärter, åkerhönor och vicker . Alun Sk&
9lo At (r-!ns>»> Ockcrrmen förenas med stancjuen, hwaruti prion,.; ö^Llie-ägare för st-tdcl ja psi-lc-peiL och I»m ar kz! czuan nodiga försträck a 4 prcL^nr kil asta Dikcanrernas bedrifvande. De fa deremot ratt atr beräkna 6 lör hundrade uri ärlig ränka, och Osnerslviicansen torde böra snart örnäs, för ak asbjelpa den brist pa iömeo-mo t, som nu med ska! öswerklagas och bör ivid samma tid Rlksgälosvisoouisn tnflutaa. 10:2 OstoonrsnZ stående kRast blir En million Riksdaler, hwaras de enstjllde ägare för deras andelar infälla dubbelt belopp Uti Werksilsmee. 2x iVIilllon. 2 ltt i i lionsr. ^tn. Supponeras st Lanyuens NN utelöpande Seöelkock utgör l,000,000 1,000,000 1,000,000 1,000,000 Betalning kär cle kms Disconternar Silkverinsältninggr z;z-zz4 ZZZ ZZ4 ZZZ'ZZ4 ZZZ'ZZ4 Oenersl. Discontsns bc6än6iga Bonä , kom Bananen tilkkzuter 1,000,000 1,000,000 1,000,000 1,000,000 spänta ps 6e krivatas inlemnscls Silfver upps io sr , s 5 proLlent 175,000 150,000 125,000 100,000 D:o Itsnta ps 5 ^killianer Biksclaler uti Obligationer ps IZ sr, s 5 proLent om 150,000 150,000 150,000 150,000
E n till dogm stelnad sats eggade henne gkrna till angrepp, under hvilkti, hon stimdom på ett gl5nsaiide sätt försvaracle vilda paradoxer - tills hon plötsligen med det .alskv&amp;rdasfe leende afbröt sitt tal och nedgaf, att dlt s ~ m i i i m VW en af hennes » faiitasier ». I Berlin, Loidon, Paris och ej milist i .Petersburg, hade ho11 rört sig i en. krets, clar full andlig frihet rådde; clär inga förclon~m hindrade det allsidiga dryftanclet af hvilket so111 Iielst veteiiskapligt, socialt, etiskt eller estetiskt problem och cliirtill e11 Irrets, hvarest m m lwicle lefvn sitt enskilda. lif oberörcl i %f edla andras inblandning i cletsamina. E j iiiiderligt darför, a t t hon ofta, kallde den. adliga, atmosfären har i StocL-holm syrefi~ttig. Hon kom med f örvan tniiigen, avtt den f ördonisfrihet, sohi möjliggjort heiiues smstiillning vid högskolm, skulle hrifva genomträngt också ' niidra oinrå- den. Men hon faiin siimt iltt detta varit en blomma p&amp; en imnars tiimligen bar kvist. Böjlig, som ho11 var i fråga om och villig att fiiim sig i lifvets eiiklastc hv,zrdagsförh&amp;llai~cIe~~ a t t rlitta sig efter dl&amp; de hiinsyn, soiii i tredubbelt ditt kriiifdes af henne soin ryska, lrviiina och högskolelarare, k h d e hon dock d l a clessn hiiilsyii som galler, mot hvilkn, hon ofta slog de vingar, dem l1011 förr rört i friare rymder.
På grund häraf och med stöd af Ridderskapet och Adelns samt BondeStåndets beslut i frågan, äfvensom Borgare-Ståndets i samma syftning gjorda återremiss, anser sig Utskottet böra afstå från sin merberörda hemställan och inbjuda dets Preste-Ståndet att, med frånträdande af dess särskilda mening, förena sig i Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut om borttagande af stadgandet att vid återlyftning af erlagd tillverkningsafgift återstoden icke i något fall må understiga den afgift, som svarar emot den minsta tillverkning, hvarför anmälan lår ske, dels ock BorgareStåndet att i öfverensstämmelse dermed fatta beslut. Då, till följd af beslut vid föregående §§, den af Utskottet föreslagna redaktion numera icke är lämplig, torde, i händelse inbjudningen antages, nu gällande lydelse, sedan sistomförmälda stadgande blifvit derifrån uteslutet, böra bibehållas oförändrad. § *25 (22 i förslaget). Utskottet, som ansett en bränvinstillverkare böra tillgodonjuta samma rätt till afkortning i afgiften, derest bränncriredskap förstöros eller väsendtligen skadas, som om en sådan olycka inträffar med sjelfva bränneriet, hade på grund deraf meddelat förslag till förändrad redaktion af denna §. Detta förslag har icke blifvit godkändt af Preste-Ståndet, men då de öfriga Riks-Stånden bifallit detsamma, och i denna fråga tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, har Utskottet endast skolat sådant anmäla. 6 Sammans. Bevilln.-, T.ags. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskott. Utlåtande N:o 7. § 24 i förslaget. Denna § har blifvit af Borgare-Ståndet återremitterad, på grund af ett inom bemälda Riks-Stånd väckt förslag att häri skulle intagas ett stadgande om skyldighet för bränvinstillverkare att utöfver den bestämda tillverkningsafgiften, under namn af kontrollafgift, lemna Statsverket någon ersättning för de dryga utgifter, detsamma finge i nämnda hänseende vidkännas.
Om nu ett fartyg kommer till Carlskrona t. ex., så kan en del af lasten skickas till Stockholm, men ej till någon annan stad; och jag kan ej inse hvarföre vissa städer skulle hafva större förmåner än de andra. Man har sagt att om de vilja hafva en sådan rätt, så kunna de hos K. M. anhålla derom. Flere af dem hafva ock gjort en sådan anhålan, men fått afslag. Man säger äfven att Staten skulle få mindre tolagsinkomst härigenom; men de ledamöter inom RorgareSt., som intresserade sig för frågan, tycktes i min tanka bevisa, att om R. St. till K. M. ingå med ifrågavar. und. anhållan och densamma bifalles, så skulle icke någon förminskning af tolagen uppkomma på det hela taget, ehuruväl den blefve mindre för de större städerna. Jag får derföre för min del anhålla om bifall till betänk. Hr von Engeström, Jonas Fredr. Matti).: Lika med Hr Coijet lager jag mig friheten att tillstyrka bifall till betänk, af skäl, som jag skall hafva äran anföra. Hr von Hartmansdorff har visserligen sagt, alt det står de släder fritt, hvilka vilja hafva en sådan transilorätt, ali derom göra ansökningar; men dessa släder hafva gjort försök i den vägen, och deras försök hafva be sva - Den 17 Maj. svarats med afslag, oell under sådana omständigheter hafva de ej ansett lämpligt alt förnya detsamma. Jag ber att särskildt få fästa Hrrmcs uppmärksamhet derpå, att den tullförsnillning, som Hr von Hartmansdorff anser vara den bevekande anledmn till detta förslag, ej kan komma i fråga; ty detta begagnande af transilorällen kunde ej tillgå på annat sätt, än att en tullbetjent följde med från den stad, der aflastuingen skedde, till den stad der laddningen skulle tullbehandlas. Ett af de hufvudsakliga skälen, hvarföre jag anser Utslcs betänk. väl motiveradi, grundar sig hufvudsakligen på den stora förlust, småstäderna lida genom saknad af tolagen.
Domkapitlet yttrar i afseende på ingressen till detta nådiga Bref lemnäs tills vidare å sido; men rörande 1 § anmärker Domkapitlet, att denna § hänvisar till och upplifvar stadgandet i 15 § af Kongl. Förordningen om rättegång i Domkapitlen den 11 Februari 1687, alt »Consistorium bör döma uti de sänker, som egentligen angå Presteoch ScholceStåndspersoner, högre och lägre, livad »deras embeten och fel vidkommer uti lära och lefverne,» samt stadgar i öfrigt, att Biskoparne och Consistorierne skola hafva uppsigt öfver nämnda personer och ingalunda tillåta, att Presternes straffbarhet må åstadkomma förargelser, utan, så snart en prest varder angifven för embetsfel och oordentligheter, bör Consistorium, i orten, hvarest den angifne bor, låta anställa vederbörlig undersökning, och, der målet skulle vara af svårare beskaffenhet, inkalla en sådan prestman till Consistorium att der slå till laga ansvar för sin förseelse samt, efter omständigheterna, anses förtjent till varnings erhållande eller dömas till suspension eller embetets förlust, af hvilket allt Domkapitlet drager följande slutsatser, nemligen att a) Consistorium skall döma Prestman, hvad fel i läran vidkommer, och att b) Consistorium, i thy fall, kan döma lill embetets förlust. »Till en prestmans lära,» fortfar Domkapitlet, »hörer ostridigt hans trosbekännelse och, hvad som angår trosbekännelsen, är ett religionsmål, hvadan och enär 6 § 89 (j § af 1787 års nådiga Bref stadgar, att mål, som angå religionen, skola behandlas efter förra förfaltningarne och samma 'i 787 års Bref ej med ettord förändrar eller upphäJVer föreskriften i i §. af '1786 års Cirkulär-Bref, utan tvärtom, enligt hvad uti ingressen uttryckligen säges (?), endast vill vara en ytterligare bekräftelse och förklaring af nämnda §, förmodar
Genom aflåten nådig proposition af den 21 December sistlidet år liar E. K. M:t erinrat, hurusom Rikets åren 1829 och 1830 församlade Ständer, i följd af den då beslutade myntrealisation, utaf Rikets Ständers Banks medel, till myntningens oafbrutna bedrifvande anvisat ett förskott af 40,000 R:dr, tillika med dea i Banken befintliga koppar, för silfvermyntets legering, samt dervid föreskrifvit, att hvad sålunda blifvit förskjutet, borde af myntverket framdeles och efterhand återbetalas. Utaf denna skuld, hvilken vid 1840 och 1841 års riksdag utgjorde 47,755 Riksdaler 45 sk. 7 r:st., bade, jemlikt E. K. M:ts bref den 17 Juni 1845, en del blifvit lill Banken återbetald, så att ett belopp af 23,755 Riksdaler 45 sk. 7 r:st. deraf återstod, då E. K. M:t vid sistförflutna riksdag, uti sin nådiga proposition rörande myntverkets förflyttning och ordnande på annan, för detsamma lämplig lokal, föreslog, att myntverket måtte befrias från skyldigheten att till Banken erlägga det oguldna och i räkenskaperna balanserade beloppet af nämnde skuld; men lill följd af Riks-ståndens stridiga beslut, förföll frågan härom, dock inedgåfvo Rikets Ständer anstånd med betalningen af samma skuld intill dess Rikets Ständer vid denna riksdag blefve i tillfälle att, angående sättet för återbetalningen deraf, vidare besluta. Med anledning häraf 372 ExpeditionsUtskottets Förslag till und.
Det skulle visserligen öka hemmanens värde, men det skulle ock, genom den deraf uppkommande förminskningen i Statens inkomster, föranleda till bristens fyllande genom förhöjd bevillning; och utskylden komme då att, drabba andra skattdragande, som ej äro pligtige att densamma vidkännas. Jag yrkar äterremiss, och anser alt SlatsUtsk. hade närmare bordt sig betänka, innan det visat sin frikostighet genom att, på sätt nu skett, tillstyrka eftergifter i Statens lagligen fastställda inkomster. Hr von Hartmansdorff: I förra punkten, hade den ifrågaställa eftergiften åtminstone det skälet för sig, att de skatlskyldige, i st. f. utskylden, åtnjöto lindring i bevillningen. I det hänseendet, hyser jag, lika med Hr Printzensköld, betänklighet vid ordinarie räntors utbyte mot bevillning. I denna punkt åter, der ingen lindring deri skulle ske, hafva följaktligen komiterade och Otsk. föreslagit en ren skattenedsättning. Hvarföre det? De, som äga hemmanen, hafva naturligtvis antingen ärft eller förvar ft dem under beräkning att utgöra den skatt, som dem åligger; och de hafva således ingen förhoppning ens om nedsättning deri. Emedlertid tillstyrkes efterskånkning af alltsammans. Det är icke mycket; men hvem skall i stället utgöra denna skatt? Den faller naturligtvis, såsom Hr Printzensköld redan anmärkt, på allmänna bevillningen eller på andre, som icke äro skyldiga att betala för de förra skattegifvarne. Komiterade och Utsk. hafva icke velat, i detta hänseende belasta allm. bevillningen utan föreslagit, alt boslällsinnehafvaren skulle blifva utan ersättning. Hans lön skulle förminskas eller rättare detta boställe, som förut ej underhållits af militiaeboställs-kassan, skulle komma att med sitt underhåll hädanefter betunga henne, som redan är så klen att hon ej kan fullgöra sina förra skyldigheter. D. v. s. man befriar från skatt den, som kan och bör betala henne, och lägger den på en annan som ej kan utgöra henne eller hittills varit skyldig dertill. Hr Sandströmer: