Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Intet ineller utgående fartyg undgick de gamla fördettingarnes kritiska blickar, och skutorna vid bojarna älfven utefter kände de på sina fem fingrar. En mild, ljus sommarafton hade båtsman Josua Söderberg slagit sig ned på berghällen, som bildade tröskel till hans hus. Han var prydligt klädd i kavaj med två rader hornknappar; under den blå ylleskjortans krage stack ut åt hvarje sida en väldig halsdukssnibb, och på de glesa hårtestarna tronade pojkaktigt snedt en platt, virkad mössa. Den jämna skäggkransen från öra till öra gaf något myndigt, tvärsäkert åt ansiktet, och från de skarpa små ögonen stod den egendomliga glans, som kommer af att ständigt blicka långt, långt bort. Nedifrån älfvens förtöjda fartyg bar aftonbrisen ljudet af taljornas gnisslande och kappstandarnas klirrande och knastrande till sjömännens sorgesamma kärleksvisor. Plötsligt stack ett hufvud upp öfver bärgkanten och följdes af fler. En flock pojkar närmade sig försiktigt. Litet osäkra och på vederbörligt afstånd satte de sig ned — man visste aldrig, i hvilket humör gubben Josua befann sig. I dag såg han emellertid nyter ut. — Sir I, pojkar — började han genast och drog ut af ett gammalt uppblött tåg en lång drefstump, medan rynkorna kring hans hopknipna öga dallrade —, ville jag, så nog kunde jag tala om för er om både gröna och svarta människoätare, men då kunde I inte sofva i natt, för I ä så’na mesar. — Äh, inte ä vi rädda, må båtsman tro. — Pojkarne skockade sig ifrigt närmare. Gubben ruskade envist på hufvudet, så att lufvans tofs vajade. — Huum — göken häller — det låter vi allt stå på tillväxt. Men jag kan tala om en sak, jag såg i deras land. Det var grant, må I tro. Bäst som vi gick där, så kom vi till en sjö. Långt ute växte det hvita blommor, stora som huset här, och di hade blad, som räckte ända in mot land. Där klef vi ner, vi, och marscherade på löfvena ut till blomman. Och så la’ vi oss ombord och somnade på fläcken.
49 medföra arbetslöshet för en mängd fattiga, synos hans brott ej vara försonadt med förlasten af ett par års frihet. Visserligen höra brott af denna art lyckligtvis till sällsyntheterna; men lagens straffhot bör vara sådant, att det, om möjligt, kan qväfva ondskans utbrott och egennyttans beräkningar. Ju större skada man i delta fall gör, desto större brottslighet i viljan är att förutsätta; men häraf följer ock, att en rin gare och obetydligare skada mera är alt anse som en följd af lättsinnighet än af brottslig afsigt, och att den således måste mildare bedömas. För att utmärka denna skilnad, dessa olika modifikationer af brottet, har Utskottet funnit ifrågavarande § böra delas i två morn., upptagande det första den större brottsligheten, och det senare den mindre; och har Utskottet, i enlighet med de åsigter Utskottet ofvan yttrat, ansett straffet i förra fallet böra sättas lill straffarbete från två till och med fyra år, och i det sistnämnda, till böter eller fängelse. 23 Kap. Om stöld och snatteri.
Proposition J\f 84. bindelse med de byggnadsföretag, som torde blifva nödvändiga i fall representationen kommer att ombildas; så och elium Statens embetsverk utan tvifvel böra, så vidt möjligt är, i Statens egna lius inrymmas, har Kongl. Majit likväl ansett lämpligast, att för närvarande och intill dess en dylik allmännare plan, som nyss är nämndt, kan komma att uppgöras, nödiga lokaler för ofvannämnda tre embetsverk måtte emot hyra anskaffas, så framt icke tillfälle skulle under tiden yppa sig att inrymma deni i andra Kronan tillhöriga, tjenliga byggnader; och vill Kongl. Majit alltså nu jemväl i nåder föreslå Rikets Ständer, att de medel, som kunna komma att till förhyrande af embetslokaler för nämnda verk erfordras, må af Kongl. Majds och Rikets Statskontor under lorskottstitel anordnas, för att framdeles hos Rikets Ständer till ersättande anmälas. Slutligen, och under förutsättning, att Rikets Ständer bifalla hvad ofvan blifvit föreslaget, vill Kongl. Majit nu äfven till Rikets Ständer i nåder hemställa, att, sedan egendomen Nio 4 å Riddarholmen blifvit, på sätt afsedt är, behörigen inredd och tillbyggd samt Riksarkivets samlingar dit förflyttade äfvensom Vitterhets,- Historieoch Antiqvitets-Akademiens i f. d. Ridderstolpeska huset jemväl inrymda samlingar intagna i det nya National-Museum, nyssnämnda hus, eller Nio 2 vid Skeppsbron, må på offentlig auktion, efter föranstaltande af Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, försäljas och köpeskillingen till nämnda Kontor inflyta. I)e till denna fråga hörande handlingar, ritningar och kostnadsförslag m. m., komma att tillhandahållas det Utskott, dit ärendet varder af Rikets Ständer öfverlemnadt. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Ar och dag sorn ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt. Kongl. Maj:ts Nåd.
Statistiken öfver oäkta barn, som årligen födas inom hufvudstaden, lemnar anledning till de sorgligaste betraktelser och bör mana lill kraftiga mått och stegs uppsökande för att hämma detta bedröfliga bevis på en med hvarje år stigande sedeslöshet. Barnamordens beklagligare tillvext kräfver ännu större uppmärksamhet i detta hänseende. Och allt detta onda frodas vid sidan af så väl representationens som Regeringens oaflåtliga bemödanden att genom förbättrade uppfostringsanstalter, tillfällen till förvärf och utkomst, o. s. v., — under de sednare åren med synnerligt fästadt afseende på den qvinliga befolkningen, — söka höja sedlighetskänslan, så mycket beroende af sann upplysning, en oberoende lefnadsställning, som leder till äktenskaplig lycka och af välbefinnande i öfrigt. Bih. till R. St. Uti ålit ser man bemödandet att vilja förverkliga satsen: uland skall med lag byggas». Man talar och skrifver om tidsandans magt, huru den förmår nedbryta det gamla, ja till och med förändra religionens och moralens sanningar efter sina hugskott; men uti ett vågar man icke upphöra att vara — konservativ? Jag nödgas, i sammanhang med utgångspunkten, det äskade anslaget till Stora Barnhuset i Stockholm, nämna ett ord, som skall skrämma mången och misshaga de fleste, nemligen prostitutionen; men, enligt min fullkomliga öfvertygelse, är på densammas riktiga ordnande det sedliga förhållandet, serdeles uti en stor stad, så mycket beroende. Ett slags ordnande häraf har visserligen blifvit försökt för flera år sedan. Läkare-sällskapet har afgifvit äskadt yttrande uti ämnet, hvilket dock icke befunnits tidsenligt att följa, ehuru detsamma stod i öfverensstämmelse med hvad, som i utlandet ansetts lämpligt, nyttigt och sedligheten mest befrämjande. Man har tvertemot funnit för våra förhållanden bäst, icke att ordna utan låta oordningen fortfara; tillåta de beklagansvärda qvinnorna (enligt officiella uppgifter är blott en af 40 Stockkolmsbarn) att finnas spridda öfverallt inom staden, till störande af husfolkets och grannarnes frid, till serdeles tjenstehjonsklassens och för sig sjelf boende så kallade »sömmerskors» demoraliserande, samt till barnhusets befolkande.
Fem år sig befunnit, samt de omständigheter, som, i ett eller annat afseende, härtill må anses hafva bidragit. — 4 Utaf de ämnen, som, jemlikt högstberörde, samt Eders Kongl. Maj:Is Nådiga Circulaire af den 14 November 1827 och den 17 April 1828, skola i Berättelsen upptagas, förekommer: 1:0 Länets Allmänna beskaffenhet: Deruti hafva några förändringar, sedan 1828 års Berättelse till Eder Kongl. Majit i underdånighet afgafs, icke inträffat; hvadan Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande torde i Nåder tillåtas åberopa hvad denne och 1822 års Berättelse härom innehålla. 2:o Länets Innevånare: År i83o besteg sig folkmängden, enligt Mantals-Längderne, till 109,212 personer. Deraf erlade 20,344 <d Mansoch 28,848 al Q vinskönet, tillsammans 55,192 personer, Mantalspenningar. Härifrån voro åter belriade, at serskilde orsaker, 4»741 Mansoch 8,288 af Qvinskönet, samt underårige 19,843 af Mansoch 21,153 af Qvinskönet, eller tillhopa, 54,020 personer. Enligt samma års Qvinqvennii-Tabeller utgjorde deremot Länets folkmängd 118,910 personer. Den olikhet som sålunda visar sig emellan Mantalsoch Qvinqvennii-Tabellerne skulle kunna förklaras derutaf, att en mängd vanartige eller sysslolösa personer förvägrats Mantalsskrifning i den ort, hvarest de sig uppehålla, och derföre icke blifvit uti Mantals-Längderne upptagne, ehuru de icke dessmindre måste i kyrkoböckerne qvarstå; Men, enär skiljaktigheten synes för stor för att allena kunna upptaga en slik dass af menniskor, lärer ännu den anmärkte olikheten till största delen få tilIskrifvås en mindre noggrannhet vid sjelfva Skattskrifinngs-förrättningarne.
Den, som anser att till Nej-proposition i hufvudvoteringen rörande stämpelfrihet för giftorätt bör antagas Utskottets, af Preste-Ståndet gillade förslag, att befrielse från stämpel å bouppteckningar skall ega rum för efLerlefvande makes giftorätt i boet, dock under iakttagande att när, vid boupptecknings ingifvande till vederbörlig domstol, behörigt arfskifte icke tillika kan företes och derigenom elior eljest nöjaktigt Bevillnings-Utskottets Memorial JU 20. 27 styrkas, huru mycket den efterlefvande makans giftorätt utgör, bouppteckningen skall beläggas med stämpel för det gemensamma boets hela behållning, men den efterlefvande maken ega att, sedan arfskifte förrättats och blifvit hos vederbörande domhafvande å landet, eller domstol i stad uppvisadt och hvarvid bevis bör meddelas öfver hvad del af den redan erlagda stämpelafgiften belöper på den efterlefvandes giftorätt, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande återlyfta detta belopp, såvida, med företeende af sagda intyg, anmälan derom göres inom 2 år från den dag, bouppteckningen blifvit till behörig domstol ingifven, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer kontrapropositionen att utgöras af Ridderskapet och Adelns beslut, att, med bifall i allt öfrigt till Utskottets och Preste-Ståndets nyssanförda sammanstämmande mening, tiden för återsökandet af den för högt erlagda stämpelafgiften skall bestämmas till 3 år från den dag, bouppteckningen blifvit till behörig domstol ingifven. Omröstningen har utfallit med 49 Ja och 70 Nej; i följd hvaraf Ridderskapet och Adelns beslut blifvit antaget till kontraproposition. b) I hufvudsakcn.
Det är först i ett sednare mom. som frågan om öfvergångsstaten förekommer. Här är, i min tanke endast fråga om den löneförhöjning i penningar hvilken kan blifva en eller annan lärare medgifven efter de uppgifter som komma att läggas till grund för öfvergångsstaten. Denna må nu vara upprättad af Konungen eller af R. St., så är meningen med detta morn., att den ej skall för hvarje år förändras allt efter som markegången blifver högre eller lägre; ty då skulle följden blifva, att man måste hvarje år göra om denna stat; en svårighet som man bör undvika. Jag tror följaktligen, att man ganska väl kan antaga detta morn., utan att derföre hafva bundit sig i afseende på bestämmandet af hvem som skall upprätta öfvergångsstaten, antingen R. St. skola göra det sjelfva, eller om de vilja öfverlemna det åt Konungen. Jag hemställer derföre till Hr Tersmeden, om ej detta mom. må bifallas. Hr Gr. o. Landtm, framställde att i afseende på 9:de mom. blifvit yrkadt dels bifall till Utsk:s förslag, och dels af Hr Tersmeden, om Hr Landtm, rätt uppfattat hans framställning, att öfver gångs - Den 29 Juni. 853 gångsslalens närmare bestämmelser böra öfvcrlemnas till K. M. att fastställas i enlighet med de af K. M. i Dess nådiga propos. uppgifne grunder; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förslag till redaction af 9:de momentet. Ropades ja. 16:de punkten, ang:de 10:de och 11 :te mom-.ue af litt. b i Utsk:s förslag rör:de elementarläroverken. Hr von Hartmansdorff: När detta ämne förra gången föreliades, gjorde jag anmärkmr vid mom. 10 och 11, anseende dem i deras dåvar:de skick ej kunna skäligen bifallas. Jag har nu erhållit. underrättelse att PresteSt., i st. f. dessa båda mom. fattat följande beslut: ”R.
Han tog upp och försökte. Men antingen flintan var för trubbig, eller han inte tordes åstadkomma buller genom större ansträngning: med ett ord, han kunde inte rista något märke. Då lutade han sig sorgsen tillbaka i sin stol och lade huvudet mot karmen. Du är utan diamant, Albert! blunda och sov ... och fäll ihop dina anspråk! Allt dimmigare vart det för hans inre syn; allt trubbigare och gråare gestalterna därinne. Pulsarna slog utan hetta: helt långsamt och dovt klappade hjärtat. Universum var ganska ledsamt. Han somnade. FOTNOT: 3 Hälsingland, begagnat till svordom, kan ju få lov att skrivas med litet h? Femte kapitlet Mycket, mycket blir nog övrigt ändå, som vi får tacka varann hjärtligt för, menar jag: och som inga pengar kan gälda Om morgonen knackade det näpet på dörren. Albert for upp i sin stol: även en liten rörelse förmärktes där borta på täcket. Den i låset utanför kvarglömda nyckeln vreds helt vackert om, dörren gick upp och in trädde Annette med en kaffebricka. Förlåt, sötaste herrskap, att jag dröjt med kaffet! sade hon, talför och beskäftig, såsom det stundom händer uppasserskor i småstäder att vara. Herrn är redan uppe, ser jag? förlåt! jag vet, att resande annars helst dricker på sängen, men Gud vet hur det kom sig i dag, klockan är redan halv sju; de många baronerna höll oss länge i sväng i går afse, innan allt vart skräpat till lags som de ville ha det. Gud låte det nu smaka och vara klart! Sara höjde huvudet och satte sig litet mot kudden. Annette gick fram till sängen, neg och bjöd, och vände den sidan av skorpkorgen, där den skönaste skorpan låg och lyste, fram åt s'ta frun att ta. Albert hade emellertid dragit på sig stövlarna. En knappt märkbar nick ifrån Saras huvud utgjorde ett tyst god morgon. Detta lilla sken ifrån hennes nyvakna glada ansikte var för honom en uppfriskande morgonrodnad. Han tyckte sig bli varse, att hon vinkade åt honom; han gick fram och satte sig på den breda sängkanten, varigenom den under natten obegagnade delen av bädden töjdes ned. Annette bjöd nu honom sitt kaffe. Han tog och det smakade.
Lika med den siste värde talaren tror jag det vara af vigt, atl, om man vill bibehålla boställena, känna deras värden, och så länge orättvisa i afseende på deras uppskattning förefinnes, komma klagomål säkerligen att framställas, men jag kommer, det oaktadt, icke till samma resultat, som han. I Statsrå<!sprot:t för d. 14 Oktober 1856 öfver förslaget lill reglering af utgifterna under Fjerde
När Maria hejdade henne blef hon ond och gaf Maria på örat. Sedan pratade hon idel gallimatias. ”Jag har en gök i mitt bröst, han säger ho, ho! ho, ho!” Detta var om pingst. Annandagen funno de hans lik. Det hade flutit upp strax vid det ställe der han drunknat. Han hade legat i vattnet jemt en vecka. Liket hade gått förskräckligt till förruttnelse. Schröder sade det var den värsta obduktion han utfört. När han skulle taga förlofningsringen af följde köttet med. Han hade dött ögonblickligen, utan dödskamp och utan plågor, af hjertförlamning. Anna är fortfarande likadan. Men hon har börjat äta. Och ibland äter hon så glupskt att Elise måste taga maten ifrån henne af fruktan att hon skall bli sjuk. Då knotar Anna och klagar ”mor är stygg vid mig, mor vill inte laga någon mat åt mig.” Hon försöker emellanåt stiga upp och gå, men är så matt att hon nästan faller omkull, så sjunker hon ned på en stol och med en frånvarande min och ton sitter hon och talar halfhögt för sig sjelf – hastigt, afbrutet, med sin svaga, andlösa röst upprepande det samma om och om igen. – ”Jag vill inte dö, jag vill inte dö – jag vill lefva tills han kommer, jag vill lefva, jag vill lefva – lefva – tills han kommer.” Och så kan hon fara upp med ett halft hviskadt, nervöst: ”jag skall gå och klä mig – nu kommer han!” Karl lider så att det skall vara förfärande att se. Tidningsnotisen skall plåga honom så förskräckligt, det, att det lät som om han af feghet öfvergifvit den andre.348 I går var den gamle skojaren Linden här.349 Det var intressant att höra honom tala om sonen. Han är till hälften lam i ena sidan. Men han rätar upp sig efter bästa förmåga. Det ser lustigt ut, när han skall till att gå, innan han fått sitt högra ben i gång; det sprattlar till som om det vore hans mening att göra danssteg, och det är alldeles ofrivilligt. Och med högra handen har han svårt att ta, fingrarne äro på en gång slappa och styfva, han kan med nöd hålla en käpp.
Maj:t ej skulle täckas bifalla denna anhållan, och emedan förhållandena numera så vidt förändrat sig sedan den tid då bolaget i underdånighet anhöll om framställning till Ständerna angående den ifrågasatta räntegarantien, att såväl inom som utom landet blifvit såsom temligen säkert antaget, att denna jernvägslinie skulle komma att blifva en af de fördelaktigare, om ej den fördelaktigaste af alla jernvägar inom riket, och att till följd häraf den behöfliga aktieteckningen borde kunna åstadkommas utan något understöd vare sig genom räntegaranti eller län, anhölle sökandena om nådigt tillstånd att, på de villkor 1854 års riksdagsbeslut bestämt rörande upplåtande af delar af stambanor till byggnad af enskilde, ett bolag under benämning ”Stockholm-Upsala jernvägsaktiebolag” måtte fä anlägga och trafikera jernväg mellan Stockholm och Upsala öster om Sigtunafjärden, samt att detta bolag måtte erhålla samma skattefrihet och öfriga rättigheter och förmåner, som blifvit beviljade KöpingHults och Falu-Gefle jernvägs, Göta kanals och andra dylika aktiebolag; — hvarförutan sökandena vidare anfört, att bolaget visserligen för sin del ansåge till fullo vara utredt, att en jernväg norrut från hufvudstaden borde gå rakaste vägen till Upsala, eller öster om Sigtunafjärden, till stöd för hvilken åsigt kunde åberopas de af Kongl. Majit i nåder förordnade jernvägskommittéers förord år 1856 och förslag år 1859, Kongl.
Hur det skall gå med Gounods Margaretha, våga vi ej sia om. Framstäende musici ha emellertid nämnt denna uppgift i sammanhang med Anna Pettersson på k. operan. I alla händelser torde just nu tiden vara inue för frk. P. att vända om Bladet. Det rätta ögonblicket får ej förfelas, det kommer aldrig igen.Lidner. Ett bidrag till Sveriges literaturliistoria af Karl Warburg. Lidner har för den stora allmänheten nära nog blifvit en myt — en myt representerande snillet och superiet. Hvil-ken svensk skolpojke har inte lika bra reda på att Lidner skrifvit Spastara som alt han lidelsefullt dränkte sin sorg i glaset. Än i dag har den som skrifver detta hört berättas i bildade kretsar, att den olycklige skalden skulle i brist på papper nödgats — naturligtvis under inspirationen af ett rus — nedskrifva de odödliga Spastarastrofvema med ett stycke krita på golftiljorna i sitt rum. Lidner har med ett ord kritiklöst omgifvits af en egendomlig nimbus, satts utom lifvets vanliga råmärken, och han har i allmänhetens ögon vuxit till något jättelikt som geni just derför att han så hänsynslöst bröt mot allt hvad regler och konvenans hette. Publiken — och inte minst den svenska publiken — älskar gerna att upptäcka excentriciteter hos sina diktare; det gör dem mera intressanta, och man är gerna villig att förlåta en poet mycket, som man aldrig skulle tillgifvit en annan svag dödlig. Lidner har äfven just på grund af detta blifvit, trots allt, en af våra mest beundrade nationalskalder och, orättvist nog, bra mycket mera känd och läst än för att taga ett exempel från nyare tid den fine, svärmiska, allt igenom mera konstnärligt anlagde Stagnelius. Så kommer ett sådant gediget arbete, som Karl War-burgs senaste och sprider klart ljus i saken, skingrar det mystiska dunklet och ställer fram Bengt Lidner sådan han verkligen var, utan att ett ögonblick låta skaldens genialitet öfverskyla hans felaktigheter som menniska.
Att förbättrad lönereglering för Indeldta Armeen således är af behofvet högt påkallad, yttrar jag nu för andra eller tredje resan. Hvad beträffar tillgångarne till denna lönereglering, så är jag mycket tillfredsställd af Herr von Hartmansdorffs förklarande, att Bankens behållna vinst icke behöfver alt derföre tillgripas, utan att medel till behofven finnas uti RiksgäldsContoiret, ty jag anser den förstnämnda tillgången alltid böra sparas till oförutsedda och temporaira behof. Men äfven utan afseende å denna tillgång, och den Herr von Hartmansdorff i öfrigt uppgifvit, har jag ingen farhåga att bevilja 18,000 R:dr utöfver hvad StatsUtskottet till detta vigtiga ändamål föreslagit. Jag är ense med SlatsUtskottet derom, att löneregleringen bör ske inom hvardera Regementet för sig, men jag anser beräkningsgrunden af 7 och 8 R:dr för tunnan spannmål otillförlitlig; och är öfvertygad, att flere sådane exempel, som det af Friherre Anckarswärd åberopade Öfverst?-boslället Åkersberg, kunna framdragas. Med Herr Grefve Brahe tillstyrker jag, alt då materialier för en fullständig lönereglering inom hela Armeen ännu för Sländerne saknas, det må öfverlåtas åt Kongl. Majrt att uppgöra den efter Dess Nådiga godtfinnande, så att en fullständig löneslat vid nästa Riksdag kan Ständerne föreläggas. Jag yrkar alltså bifall till Utskottets Utlå - D »: n 5 O c lo be r f. u). i5i tande under iakttagande af den utaf Herr Grefve Brahe föreslagne ändamålsenligare redaction. Friherre Cederström: Herr von Hartmansdorff har utredt, hvari de 210 000 R:drs odisponerade årliga inkomster bestå, som jag uppgifvit. Det har aldrig varit min mening, att Bankens behållna vinst skulle användas till löneregleringen.
St. med förslag till bestämmande af räntetagares och ränte-, gifvanes ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. Gr. Horn, Claes Fredr.: I anledn. af den siste värde talarens yttrande och det af honom gifna förslag tager jag mig friheten hemställa, huruvida R. o. Ad. i närvar, stund kan till pröfning upptaga något annat än BondeSt:s inbjudn. R. o. Ad. har olyckligtvis redan i denna fråga beslutat, och något annat förändradt beslut kan derföre icke äga rum än det frångående af beslut, som våra grundlagar tillåta i följd af inbjudn. Jag har tillförne yttrat mig tillräckligt i denna fråga, för att icke nu behöfva säga, att jag fullkomligt instämmer i BondeSt:s inbjudn., såsom varande det enda sättet att rätta det orimliga i R. o. Ad:s förut fattade, emot hvarandra stridande beslut i ämnet. Ganska riktigt har den värde talaren sagt, att man bör jemnt afväga Den a3 April f. ra. riintetagares och räntegifvares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter; men jag hemställer till honom sjelf, om det är tänkbart att kunna argumentera, det ömsesidiga rättigheter skulle vara bevarade, då man redan beslutat ett lösningspris efter io års markegång och nu skulle, i rak motsats till denna princip, bibehålla den ömsesidiga uppsägnings rätten , såsom han föreslagit. Jag är räntegifvare till det regemente, vid hvilket den värde talaren tjenar, och jag bör tillkännagifva, att jag för min del icke har det minsta emot delta regementes sätt att upptaga sina räntor, oaktadt de upptagas i en aflägsen ort; men jag skulle tro, att om ett så onaturligt förhållande inträdde, som den värde talaren önskade samt ansåg såsom ett rättsförhållande, så skulle, emot räntetagarnes egen önskan, orimligheter och orättvisa komma att äga ruin, och jag tror icke, att den yärde talaren då skulle vara nöjd med att hafva medverkat till ett sådant resultat. Jag kan icke nu bestämma min öfvertygelse, huruvida ett beslut, grundadt på ifrågavar. inbjudn., skulle medföra en så total rubbning i hela uppbördsverket, som Hr Presidenten i KammarColhm här förespeglat.