Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är lika litet; Den 10 Augusti e. ni. 79 som någon annan, böjd, att i otid göra några concessioner; men min imagination räcker icke till att se någon cöncessiön i det omnämnda förslaget. Jag får dessutom påminna, att vid början af denna Riksdag, äfvensom vid slutet af den föregående, klandrades det, att Kongl. Majit, icke täcktes år i82Ö följa samma method, sorn Riksdagen förut, nemligen att afgifva contraproposition i de delar, hvari Han fann sig icke kunna antaga Ridderskapets och Adelns förslag. Jag önskar derföre bifall till Friherre Cederströms förslag, med Iderr vört Hartmansdorffs modification; Herr Hjerta: Jag skulle tro, att om den siste Talaren närmare betraktar saken, skall han finna flere skäl, hvarföre Friherre Cederströms förslag icke bör antagas. För det första anser jag ötjeuligt, att ett enskildt Stånd i en representation, som utgöres af fyra i öfverlemnar till Konungen någon skags propositionsrätt, som icke är stadgad för alla fyra Stånden. Grundlagen vidkäntier icke någon annan samverkan emellan Konungen och representationen, än den, som är enahanda för alla fyra Stånden. Det är ett serskildt fall, att i RiddarhusOrdningen finues inryckt, att den skall underställas Konungens sanctiom Härmed kan icke menas detsamma, som med ett af Ständerna gifvet lagförslag, utan hufvudändamålet måtte väl vara, att den skali 8o Den 10 Augusti e. m. af Konungen promulgeras. Hvad representationsstadgan beträffar, finner jag visserligen nied den siste Talaren, att Konungen år 1818 gifvit ett motförslag till ändring i RiddarhusOrdningen, och jag har icke bestridt hans rätt dertill, om han så för godt finner; men jag har blott sagt, att det är icke från Ridderskapet och Adeln man skulle begära en sådan sak. Jag vill således visst icke förbjuda Konungens Ministrar, om de anse sig kunna underteckna en sådan proposition till ett enskildt RiksStånd, ehuru jag icke anser det i sin ordning.
Vid granskningen af den rättegångsordning, som i sjelfva Tryckfrihets-Lagens 5 § är föreskrifven, tycker jag mig deremot finna den redighet, den skyndsamma gång och den öfverensstämmelse med vårt lands öfriga lagar, att den, med vissa oundgängliga förändringar, bör lättast och säkrast uppfylla det åsyftade ändamålet. På denna grund tror jag mig böra tillstyrka dess bibehållande med några få jemkningar, hvartill Utskottets Betänkande i synnerhet föranledt. 1 2:dra stycket, ned på andra sidan, får jag derföre föreslå denna redaction: »Är målet till laga Domstol kommet och qvarstad der af Actor yrkad, bör Domstolen ofördröjligen inhemta Hof-Canzlerens eller dess Ombuds utlåtande och sedermera öfver målet sig genast utlåta». I tredje stycket införes vederbörande Domstols rättighet att öppna Namnsedeln vid rätte - Bilaga P till Mern. N:o 3. 351 gångens början, i enlighet med hvad Konungens Nådiga Proposition innehåller och hvad för öfrigt Utskottets Betänkande föreslår; hvilket allt nuvarande ConstitutionsUtskott lärer på tjenligt sätt redigera. På det att likväl ingen anonym Författare må, utan orsak och utan ersättning, tvingas att göra sig känd, anser jag ett betydligt ansvar och skadestånd böra bestämmas i de fall, då Författaren efter rättegångens slut finnes oskyldig. Ändteligen får jag vid slutet af 7:de stycket göra samma anmärkning, angående ersättning af Statsmedlen, som den vid 4 § 11 Mom. redan blifvit anförd. Hvad sluteligen angår Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och de derutinnan toreslagne modifikationer af Tryckfrihets-Lagen, finner jag dem för min underdåniga del så noga öfverensstämmande med hvad ConstitutionsUtskottets oftanämnde Betänkande föreslagit, att jag icke annat kan än tillstyrka bifall dertill. ConstitutionsUtskottet har nemligen, i dess till Ständerna med Betänkandet afgifne Missive, fästat första uppmärksamheten vid den rättighet, som högsta Makten borde tillkomma, att hafva inseende öfver Dagblad och Periodiska Skrifter.
Förr i tiden och ofta ännu i vår tid fruktade man att söka hämma denna svettafsöndring, emedan man trodde att därigenom inre sjukdomar skulle uppstå. Detta är grundfalskt; kan man bota detta obehag, bör man göra det, ty det ger lätt upphof till andra hudsjukdomar (eczemer), men detta är ingalunda någon lätt sak. Viktigast är härvid ytterlig renlighet med tvåltvättningar minst två gånger om dagen och helst Ett sjukligt tillstånd, som jag här torde böra därjämte ingnidningar af spritlösningar (t. ex. i korthet omnämna, så mycket mer som det 2 % naphtolsprit) ett par, tre gånger om dagen. nu när som helst kan göra sig påmint, är kylDessutom bör man helst förena dessa tvättninskada eller s. k. frost, i lindrigare fall vanligar och spritgnidningar med något torkande, gen ömkyla, kallad. För att skydda sig därför antiseptiskt puder, t. ex. lika delar talk och bör man hafva händer och fötter så varmt potatismjöl med tillsats af 3 % salicylsyra; klädda som möjligt, och hvad ansiktet beträfpudringarna göras omedelbart efter tvättningarna far, söka skydda det på bästa sätt. Gnidninoch spritingnidningarna. Gäller det fotsvett, gar med sprit (t. ex. eau de Cologne) flere bör pudret dessutom strös in rikligt i strumgånger dagligen, stärka och härda huden; inporna, som för öfrigt böra växlas ett par gånger gnidning af litet fett, innan man går ut, skydom dagen. dar i någon mån mot luftens inverkan. Har I öfverhudens djupaste, närmast läderhuden man fått huden på något ställe » hvitkyld », så liggande lager afsätter sig ofta, isynnerhet i måste man akta sig för att hastigt uppvärma ansiktet och på händerna, färgämnet (pigment) den, t. ex. framför en brasa. Man bör i stäli abnorm mängd och bildar fräknar och lefverlet frottera eller massera kraftigt; det gamla fläekar (eloasma).
I sanning en vigtig 12 IL D «ii 28 August i. upplysning. Och emot vära möjligen blifvande fiender, säger lian, kunna vi endast finna säkerhet uti kloka och på vära efFecliva tillgängar väl beräknade dispositioner, uti nationalandan och uti alla vapenföras personliga mod. Härvid tager jag mig friheten att i H. II. o. Ad:s minne återkalla, huru många vapenföras personliga mod, som grepo till vapen för att uppoffra allt för frihet och sjelfständighet, då 180g en dei af Ryska armeens avantgarde stod vid Grisslehamn. Finska allmogen ådagalade visserligen 1808 ett personligt mod genom flera gånger förnyad begäran att fä vapen och ammunition, för alt med armeen deltaga i landets försvar; men vapen funnos ej i beredskap, och det personliga modet med två tomma händer mäste knyta nafven i fickäri och underkasta sig ett främmande välde. För samma bedröfliga öde synes man nu vilja blottställa det Svenska folket, då man vägrar anslag till nödiga vapen för dess försvar, till nödig befästning för dess land. Skall väl Svenska folket tacka sina representanter, om de vidtaga sådana beslut* som StatsUtsk. i förevar, utlåt, tillstyrker, om detta folk af en sann patriot upplyses om det rätta i saken? Och, mina Hrr! i händelse Utskts betänk, skulle gillas, skola väl vi med lugn och glädje återse och omfamna våra söner, hvilkas väl eller ve det gäller? Åtminstone icke jag. Fördömande den snikenhet, som alltid väger guldet mot fosterland, frihet och ara, skall jag, nedslagen och bekymrad, återvända hem till maka och barn. Jag älskar icke lux, utan, lik hvarje redlig Svensk man, önskar jag en allvarlig hushållning med statens medel i alla afseenden. Må man då frimodigt från beloppet af det begärda anslaget utesluta sådana föremål, som, ehuru nyttiga, likväl i bredd med Rikets försvarsverk måste stå långt tillbaka, såsom t. ex. Uthus för 2tdra gardets casein, för garnisons-sjukhuset &c., samt förklara, att hvarje beviljadt anslag skall lill sitt bestämda ändamål ovilkorligt användas.
Majtts Nådiga Proposition, angående bestämmandet af wllko"en och afgiftcrne för Bränivinstillwerkning samt answaret för Bränwinsoch andra Den rz April. Z» andra starka dryckers omattliga bruk; börande wid sistnämnde Remis till Allmänna Beswarsoch Economie-Utstottet bifogas Afstrift af Ståndets den i? April i8 ro till Kongl. Majtt aflarne underdåniga skrifwelse, om widtagande af kraftiga matt och steg till förekommande af de olyckliga följder, hwilka Prest-Ståndet af den utwidgade Bränwinsbränmngsfriheten befarade; hwarjemte Ståndets öfwerläggningar om detta ärende, hwilka innefattas uti Ståndets fran trycket utgifna Protokoll för den 14 Sept., 28 Nov. och 6 Decemd. 1809 skulle åberopas. Ot fuxrs. k^x ?rotocoI1o Utdrag af Bsrgare-Ständets protocoll, hällit wid Urtima Riksdagen i Örebro, den sz April i8'2. SD. ^emitterades till Allmänna Beswärsoch Econvmie-Utstottet Herr Commerce-Rådet KrullS med flere Herrar Ledamöters motion, angående inställelse af Bränwinsbranningen; Och anmodades Utskottet, att, i anseende till angelägenheten och wigren af ämnet, med sitt Utlåtande ofördröjeligen inkomma. suxr». Tx krotocollo Is. keiZltröm. Utdrag af protocsllet, hällit i ^edcrwärda Bonde-Ständetspleno, d. sz April »812. S. DInstämde Bonde-Standet uti Wällofl.
I Länets öfrige delar och synnerligast uti vissa Socknar af Norra Dahls-Land, närmast Norrska gränsen, samt i de sydliga trakter som omgifva Borås och Ulricaehamn, eller tillstöta, svarar deremot Spanmåls-productionen, äfven vid den rikaste skörd, icke på långt när emot comsumtionen, utan måste skillnaden för behofvets fyllande tagas ifrån andra orter; och sker detta vanligen, i förstnämnde norra trakt, från Norrige någon gång, men annars från nedra Dahls-Land, samt uti sistnämnde södra trakter från Götheborg, Halland och Skaraborgs Län, ifrån hvilket sednare tillförseln på Borås torg i synnerhet är betydlig; hvarförutan Kinds och. Redvägs Häraders Invånare under sednare åren börjat inköpa mycket of Spanmål från Östergöthland, som hålles till salu i Jönköping. — Vill man för Elfsborgs Län, öfver hufvud, jemföra Spanmåls-productionen emot consumtionen, så blifver resultatet, att årligen större qvantiteier spanmål behöfva tillföras Länet från andre Län och orter, ehuru, genom åkerbrukets tilltagande och den utvidgade potatoes-odlingen, behofvet är mycket förminskadt emot hvad det annars, vid en starkt ökad befolkning, skulle vara. Genom approximation är utrönt, att vid knapp skörd utgör hela behofvet af tillförsel från andra Län och orter omkring 100,000 tunnor Spanmål, men vid missväxt vida derutöfver, ända till i5o å 160,000 tunnor och mera. i5 Jemte de orsaker till jordbrukets tillväxt som i 2. §. äro angifne, ibland medlen hvarigenom äfven folkökningen fortgått, kan man icke frånkänna en mera utbredd kunskap om bättre methoder vid jordbruk s-skötseln stort inflytande; och bör anmärkas att förtjensten häraf tillhörer jordbrukande ståndspersoner, med upplysning och nit för yrket, hvilka härutinnan gifvit exempel, — det enda som i dylik fråga verkar directe på allmogens öfvertygelse: Hushållnings-Sällskapets bemödande, att genom belöningar uppmuntra allmogen till en ändamålsenligare jordens indelning och brukning, har dock något medverkat för detta ändamål.
Det kan ej kallas temporairt, som beständigt är kändt, och sådant kleive förhållandet, om Den 29 Maji. Bankens Bokslut vid hvarje års utgång för Allmänheten kungjordes. Det skulle utgöra en fortsatt kedja af beständig räkenskap olver Bankens ställning. Jag tror, att öppenhet £ ett sådant fall verkar mera förtroende, än alf annan åtgärd, likasom att hemlighet föranleder tili misstroende. Då jag är tvungen att betala min skatt med Verkets mynt, måste jag naturligtvis skaffa mig det. Men vöre det tillåtet, att liquidera med andra myntsorter, skulle Bancosedeln föri lora allt förtroende, i händelse hemlighats-i principen bibehölls, och de förra ensamt nyttjas. Bankens ställning är mycket god} ingen Bancosedel utgifven, utan godkänt hypothek. Man har yttrat, att den långa tid, hvarunder hemligheten ägt rum, gifvit den samma helgd, och visat, att man dermed varit belåten. Jag förklarar än en gång, att jag för min del icke tror på nyttan af denna hemlighet, fullkomligen öfvertygad, att publiciteten långt mera gagnar; men frågan derom är ibland dem, som ej hastigt kunna afgöras, den har länge varit omtvistad — länge af fördomen bestridd. Det är må hända möjligt, att man äfven nu lyckas, att qvarhålla det täckelse, som hindrar ljusets inträngande, — men d<*i stund skall komma, då man med den kraftägande viljan fordrar den rättigheten, att veta hvad lappen i fickan gäller, och täckelse! mäste då falla. friherre Boije: Dea sista värd» Talaren 6o8 Den 29 Maji. har lemnat föga öfrigt, att säga, för den sak han försvarat. Jag skall dock utbedja mig, att få den äran tacka Friherre Wirsén för dess yttrande, att Bankens credit kan behöfvas fötf Statens bäs'a; ett yttrande, som styrker mitt tro, att Banken är till för Nationens skull, och således bör handhafvas till Nationens fördel. Må det tillåtas mig, att ännu framställa ett skäl för publiciteten.
Fyra procent samt det öfriga utgöra kapitalafbetalning; och skall dessutom för det till liqvid förfallna beloppet, då detsamma icke inom föreskrifven tid inbetalas, erläggas Fem procents årlig ränta intilldess inbetalningen verkställes. § 63. Med iakttagande af den i 62 och föregående §§ stadgade ränteberäkning och med enahanda påföljd, då det förfallna beloppet icke å bestämd tid inbetalas, skola Sex procent årligen återbetalas utaf det lån å Etthundrafemtiotusen R:dr, som under 1853 och 1854 års riksdag beviljades och år 1856 utbetaldes för slussanläggningar i Clara eif vid Deijefors och Forshaga inom Nedra Ulleruds och Grafva socknar i Wermland. § 64. Återbetalningen af det, för anläggningen af jernvägen mellan Christinehamn och Sjöändan, under 1847 och 1848 års riksdag beviljade samt år 1849 från Riksgälds-kontoret utbetalda lån skall fortfarande verkställas medelst erläggande af Sex procent årligen å detta låns hela belopp, Etthundratusen R:dr; hvarvid Fyra procents årlig ränta godtgöres för det vid hvarje liqvid återstående kapital och den öfverskjutande inbetalnings-summan kommer att å samma kapital afgå; börande dessutom, i fall denna inbetalning icke varder inom föreskrifven tid fullgjord, å det till liqvid förfallna beloppet erläggas Fem procent årlig ränta intilldess detsamma varder inbetaldt. § 65. Genom enahanda afbetalning, eller erläggandet hvarje år af Sex procent å lånets hela belopp, skall det för anläggningen af jernvägen mellan Nora och Ervalla under 1850 och 1851 års riksdag beviljade och år 1854 från Riksgälds-kontoret utgifna lån å Ett hundra femtiotusen R:dr återbetalas; kommande härvid räntan för ej mindre det återstående lånekapitalet än det till liqvid förfallna, men icke inom stadgad tid inbetalda beloppet att beräknas och godtgöras i öfverensstämmelse med hvad derom i näst ofvanstående § är föreskrifvet.
Kommitté att utarbeta underdånigt förslag till lämpligaste sättet för bevärings-skyldighetens fullgörande samt till ordnande af dithörande frågor. Denna Kommitté afgaf den 30 Maj påföljande år ett underdånigt Betänkande i ämnet, åtföljdt af särskilda förslag till lagar, angående utskrifningen och inrättandet af allmänna beväringen, angående dess mönstring och öfrige verkstäilighets-åtgärder, som föranleddes af den förstnämnda lagen, m. m. Af den nådiga Propositionen inhemtas, att Kongl. Maj:t icke i alla afseenden funnit Kommitterades framställda förslag antaglige; men i flera väsendtliga delar ligga desamma likväl till grund för samma nådiga Proposition; och Utskottet går nu att redogöra för de förändringar i hittills gällande författ - Sammansatta Stats-, i.agsamt Allm. Besvo. Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 7. 17 författningar, angående den allmänna beväringen, som genom förevarande lagförslag åsyftas, samt de åsigter, i hvilka Utskottet vid granskning af detsamma stadnat. Utskottet får härvid i främsta rummet nämna den utsträckning i beväringsmanskapets vapenöfningar till tvänne år, hvarmed, på sätt nyss är nämndt, en början redan blifvit gjord genom Rikets Ständers vid sistlidne riksdag i ämnet fattade beslut, och hvarpå Kongl. Maj:ts nu aflåtna nådiga Proposition är grundad. De yrkanden på inskränkning i bevärings-exercisen, som framträda i de ofvan omförmälda motionerna, hafva för Utskottet innefattat den kraftigaste maning att ät detta ämne egna den mest sorgfälliga pröfning. Utskottet har härvid bemödat sig att strängt fasthålla en grundsats, hvilken Utskottet anser obestridlig: att nemligen en stats stridskrafter böra afvägas efter dess förmåga att underhålla dem i stridbart skick. Men Utskottet har derjemte icke kunnat förbise, att skyldigheten till personligt deltagande i landets försvar måste innefatta åliggandet att under fred bilda och dana sig dertill.
I anledning häraf hafva Fullmäktige, uti till Utskottet afgifvet memorial, omforma!t, ätt berörde ordning för bokföringen och redovisningen vid Tumba redan år 1852 befunnits, såsom särdeles vidlyftig och tidsödande, påkalla åtskilliga till förenkling ledande ändringar, hvilka ock blifvit af Fullmäktige gillade och antagna att från och med 1853 års början på försök tjena till efterrättelse, samt att, ehuru, efter de sålunda vidtagna förändringarne, bokföringsoch redovisa ings-ord ningen vid Tumba Bruk syntes uppfylla det afsedda ändamålet, Fullmäktige dock ännu icke varit i tillfälle att derom vinna bestämd erfarenhet; vid hvilket förhållande Fullmäktige hemställt, att med framläggande af förslag till instruktion och arbets-ordning för bruksförvaltningen på stället; måtte till en kommande Riksdag få anstå. Då, efter hvadfsålunda förekommit, det för Utskottet icke återstår annat o än att tillse, att bruksförvaltningen ma kunna blifva vid nästinstundande Riksdag slutligen ordnad, har Utskottet, i sådant afseende, föreslagit den förändrade uppställning af § 234, som punkt 14 innehåller. På grund af hvad nu anfördt blifvit, och då några förändringar uti 221, 229, 230 och 233 §§ icke ansetts nödiga, tillstyrker Utskottet, att föreskrifterna i Bale Artikeln af Banko-Reglementet ina erhålla följande lydelse: l:o. Jtivif. g Si I. Oförändrad. Vid förvaltningen af Tumba Bruk. hvilket, enligt § (5), står under Fullmäktiges öfverinseende, skall, jemte beredand ' 4 lianko-Ulikolttts Memorial, N:o SS. Jcmf. § 22$. Brukets egentliga förvaltning ändamålsen liga användande.
Emellertid, då Carl Johans församling räknar mer än 10,000 innevånare och af ståndet från Göteborg af pdels mil och deröfver, gör för de fleste föräldrar ganska svårt att till det högre läroverket i staden insända sina barn, synas dessa omständigheter hafva inom församlingen föranledt icke blott en billig önskan, utan ock en verksam förhoppning, i afseende på en snar inträflando utvidgning af den nya skolan till femklassigt läroverk. Sjelfmant och utan att hafva blifvit styrkt i den nyss nämnda förhoppningen genom förespeglingar om dess uppfyllande, har Carl Johans församling, som till stor del utgöres af sjömän och andra mindre bemedlade till arbetsklassen hörande hushåll, med en för församlingen hedrande uppoffring åtagit sig att på egen bekostnad uppföra en läroverksbyggnad, i hvilken godt utrymme finnes för femklassigt läroverk. I Kongl. Maj:ts till Rikets nu församlade Ständer vid denna riksdag aflåtna nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Maj-.t i nåder föreslagit endast 1,500 R:dr Riksmynt utöfver redan beviljade anslag till Carl Johans församlings •222 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o lil. läroverk och såmedelst förnyat sin nådiga framställning vid sistförflutna riksdag om behofvet för detta samhälle af ett treklassigt läroverk. På grund likväl af de förhållanden jag bär ofvan haft äran framställa, vågar jag inför Rikets Höglofliga Ständer på det kraftigaste förorda bemälda läroverks utvidgning till ett femklassigt och således beviljande af deremot svarande anslag till löner åt frenne ytterligare lärare utom de redan vid den nya skolan tillsatte.
Nämliga den hälften, som menighetene tillkom, var ock trehundradetusend, sju och tretio tusend, femhundrade får; Sex och tretio tusend nöt; Tretiotusend och femhundrade åsnar; Och sextontusend menniskors själar. Och Mose tog af denna hälftene, som Israels barnas var, ju ett stycke af femtio, både af fänaden och af menniskor, och fick det Leviterna, som togo vara på Herrans tabernakels vakt; såsom Herren hade budit Mose. Och de som höfvitsmännerna voro öfver de tusend i krigsfolket, nämliga öfver tusend, och öfver hundrade, gingo fram till Mose; Och de sade till honom: Dine tjenare hafva tagit summona af krigsfolket, som under våra händer varit hafva, och der fattas icke en. Derföre bäre vi Herranom gåfvor, hvad som hvar och en funnit hafver af gyldene tyg, kedjor, armsmide, ringar, örnaringar och spann, att våra själar måga varda försonada för Herranom. Och Mose med Prestenom Eleazar tog af dem guldet i allahanda tyg. Och allt gulds häfoffer, som de Herranom häfoffrade, var sextontusend, sjuhundrade och femtio siklar, af höfvitsmännerna öfver tusend, och öfver hundrade. Förty krigsfolket hade röfvat hvar och en för sig. Och Mose med Prestenom Eleazar tog guldet af höfvitsmännerna öfver tusend, och öfver hundrade, och båro det in uti vittnesbördsens tabernakel, Israels barnom till en åminnelse för Herranom. Rubens barn och Gads barn hade ganska mycken boskap; och de sågo det landet Jaeser och Gilead, att det var beqvämt rum till att föda boskap. Så kommo de, och talade till Mose, och till Presten Eleazar, och till Förstarna i menighetene:
Carldén XT.tes reduktion återtagits så stor del, att 159 | eller enligt andra uppgifter 157 $ hemman då återstodo i Trippiska arfvingarnes hand, hade under tidernas lopp skiljaktiga meningar uppkommit om rätta egenskapen af omförmälda öfverlåtelse och förorsakat ständiga trakasserier för såväl 'de Trippiska arfvingarne, som särskilde Svenske medborgare, till hvilka de förre öfverlåtit sin rätt. Väl hade högsta domaremakten, i tvister rörande arfvingarnes rätt att såsom frälsemän å de tili dem upplåtna hemmanen antaga åbocr efter eget behag, genom två särskilda domar, den ena af den 15 December 1843 och den andra af år 1852, med åberopande af de upplåtna hemmanens krono-natur enligt jordeböckerna, uttryckligen ogillat ett sådant förfarande och tillerkänt »skatte-egarne« den besittningsrätt till jorden, som, från äldre tider vunnen, blifvit genom Kongl. Kammarkollegii kungörelse den 29 Februari 1808 närmare bestämd. Men härmed vore dock saken ingalunda hjelpt, då oredan i dessa rätts-förhållanden menligt inverkade både på Trippiska arfvingarnes rätt och pä deras, som af dem tillhandlat sig gods, enär de icke visste, om de kunde köpa eller sälja, utan, åtminstone så länge Kronans återlösnings-rätt qvarstode, i hvarje ögonblick väntade efterräkningar och att drifvas ur hus och hem. Vanligtvis hade de, som tiilhandlat sig hemman af Trippiska arfvingarne, betalt dem till deras fulla värde, hvarefter desamma åter gått i köp och befunnos till större delen i tredje mans hand, och Härads-rätterne hade meddelat uppbud, fastpr och inteckningar, till dess slutligen någon arfvinge, efter en genom Trippiska inspektörens ensidiga och godtyckliga antagande af åboer förbigången åboslägt, anställt rättegång och utan lösen åtkommit egendomen.