Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konvulsiviska snyftningar och ryckningar, af hvilka Augustas fordna omgifning på det högsta uppskrämdes, följde på det första våldsamma utbrottet, och när dessa äfven något saktat sig, framräckte Margareta, som lugn och tyst åskådat hela uppträdet, ett glas vatten åt Augusta, hvilket hon så häftigt sköt ifrån sig, att det nära flugit ur Guvernantens hand. En suck undfor denna härvid. Utan att säga ett ord, ställde hon glaset på ett bord bredvid soffan och gick ut i det yttre rummet, lemnande sin vrångvisa Elev i en ensamhet, den hon, i likhet med alla på orätta vägar stadda, fruktade mer än allting annat. Augusta hade hört Margaretas suck. – Hon kunde ej uttyda den – men började tänka på sitt uppförande – för trotsig dock att för sig sjelf eller andra erkänna sina fel, beslöt hon att tillgripa sitt vanliga medel att döfva tid och tankar, nemligen en Roman. Olyckligtvis hade hon förskaffat sig den hufvudverk, om hvars verklighet hon nyligen trott Bonne Amien tvifla, och hennes uppsvullna ögon och bultande tinningar tilläto henne knappt att skönja bokstäfverna i boken – hon begynte leds – känna sig högst olycklig, och slutade med att längta efter någons ankomst, om det än vore sjelfva Margaretas. Denna hade ifrån det andra rummet noga följt alla hennes rörelser. Hon såg att Augusta blifvit stilla och syntes fördjupad i allvarsamma tankar. – Ännu ett qvart lät Margareta henne lugna sig, innan hon gick in till henne och sade, sättande på sig hatt och handskar: „Det är så vackert väder, att jag går ut. Det kunde göra Augusta godt, att följa med mig.“ „Om jag får, vill jag mycket gerna gå med Bonne Amie “ svarade Augusta sakta och ödmjukt, och var – något högst ovanligt – i ett nu färdig till aftåg. Uppfostrare hafva orätt i att ej emellanåt med sina Lärjungar vistas i Guds fria natur, der det rent menskliga oförmärkt återtar sin öfvervigt öfver all förkonstling, som inom väggar och tak, så lätt insmyger sig äfven i de heligaste förhållanden på jorden.
Jag finnér nu, att äfven Frih. Boye delar flera af de åsigter, jag dä framställde; men då vi hufvudsakligen i afseende på beskattningssättet äro oense, och jag icke haft tillfälle att i dess helhet utarbeta det förslag, jag velat framställa och framdeles till vederbörligt Utskott skall inlemna, anser jag min pligt vara, att vid Frih. Boyes förslag göra några anmärkningar. I afseende på första punkten, så vidt den angår, huru lång tid af året brännvinsbränningen bör få fortfara, instämmer jag helt och hållet med motionären; men projectet att bränningen må börjas den 1 November och slu 1 H. 11 82 Den 10 Februari i f. m. tas den iG December anser jag icke vara väl motiveradt. Det vore bättre att fortsätta bränningen med ens i 4 månader, eller att sluta den med Januarii månad och sedermera icke fortsätta den förrän vid slutet af våren, på det att de, som ännu äro intagne af den falska föreställningen, att brännvinsbränningen är ett behof för ladugården , må äga denna hugnad under den tid fodertillgången är knappast. Beträffande förslaget i andra punkten, att pannerymden, men icke den tillverkning, som dermed kan åstadkommas, bör beskattas, fruktar jag, att i sådant fall samma missbruk som hittills skola äga rum, och att alla försigtighetsmått deremot skola genom nya uppfinningar omintetgöras; ty det är icke möjligt att beräkna, huru mycket brännvin de Skottska och pistoriska pannorna i en ny form eller med andra tillsatser kunna afverka. Genom en ny inrättning skall averkningen möjligen blifva fördubblad mot hvad den nu är. Jag tror således, att vetenskapsmän i Stockholm böra bestämma det qvantum, som per medium kan afbrännas med de olika inrättade pannorna, och fortfar att yrka den skatt af 16 sk. på hvarje kanna, som jag vid förra Riksdagen föreslog. Husbehofs-brännvinsbränningen anser jag icke böra få ske för betydligt bättre pris än annan bränning, fastän ett sådant stadgande kunde lätta det motstånd, förslaget om brännvins-skattens förökande troligen skall väcka uti BondeStåndet.
Efter hans tanke hade staden ej heller behof af samma plats. Deremot torde möjligen för Riddarhusgrändens utvidgning ett utrymme af omkring 5 alnars bredd blifva erforderligt, för hvilket allmänt nyttiga ändamål en så stor del af den Riddarhuset tillhöriga tomt torde kunna afstås. Beträffande i öfrigt frågan om det belopp, hvartill, i hvilket fall som helst ersättning (rån staden borde beräknas, torde man först böra inhemta Ridderskapet och Adelns beslut öfver det af Direktionen framställda förslag om Riddarhusgårdens ordnande och byggande, med hänsigt att genom uthyrning deraf bereda Riddarhuskassan en betydligare inkomst; ty då detta förslag blifvit väckt Riddarhus-Utskottets Utlåtande N-.o 11. 11 innan expropriation ifrågasatts, torde ersättningsbeloppet böra mätas efter den fördel, Riddarhuskassan skulle tillskyndas af de tillämnade byggnaderna. I sistnämnde åsigt förenade sig Herr Expeditions-Sekreleraren von Prinzencreutz samt Hans Excellens Herr Grefven och Ordföranden, hvaremot Herr Ofverste-Löjtnant Tornerhjelm instämde i den af Herr Friherre Cederström samt Herr Friherre Leijonhufvud i den af Herr Friherre Bennet yttrade mening; och skulle Protokollsutdrag härom till Riddarhus-Utskottet expedieras. Ur Protokollet. W. F. Dalman. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1866 Riddarhus-Utskottets Betänkande N;o 12. I N:o 12. Riddarhus-Utskollels Betänkande med förslag till ny Inslruclion för RiddarhusDireclionen och Riddarhusets tjenstemän. Då den nu gällande Instructionen för RiddarhusDirectionen och Riddarhusets tjenstemän befunnits i flere hänseenden tarfva omarbetning, har Utskottet uppgjort förslag till ny Instruction; och sedan Utskottet deröfver infordrat Riddarhus-Directionens yttrande, får Utskottet härmed till Ridderskapet och Adeln öfverlemna samma förslag, deri de af Directionen gjorda anmärkningar blifvit iakttagna.
Sedan Bankens silfverutvexling 1834 börjades, utgör beloppet af Bankens sillverförråd en säkrare mätare af landets financielln ställning i förhållande till utlandet, än alla statistiska tablåer, som upställas för att visa värdena af de varor och produkter, som från landet, utföras, och af dem, som utifrån hit införas. Vore värdet af utförseln alldeles lika med införselns, så komme ingen mellangift från någondera sidan i fråga. Ar utförseln större, så upkomma derigenom fordringar hos utläudningen till ett sådant belopp, att tillgången på invisuingar derå, eller vexlar, blir större än behofvet, och således icke kunna med fördel för deras innehafvare afsättas. Den gifna följden blir då, attfordringens innehaf vare linner för sig fördelaktigast, att taga liqvid för sin fordran i silfver, hvarmed således det inhemska förrådet ökas. Ar förhållandet åter motsatt, eller att införselns värde är större än utförselns, så erhåller utländningen fordringar lör öfverskottet hos Svenska medborgare, som måste godtgöra dem med härifrån utstälde anvisningar eller vexlar på fordringar i utlandet. Men då dessa fordringar, i följd af nyssnämnda förhållanden, icke kunna vara tillräckliga till skuldernas betalande, så upstår vexelbrist. Kursen höjes häraf, likasom priset på hvarje annan vara, då behofvet är större än tillgången, men denna höjning begränsas af rättigheten till utvexling af silfver och dermed betalas den utländska skulden, så snart den inhemska gäldenären finner, att utvexlingspriset., med tillägg af transportkostnaden till utlandet, blifver lägre jin priset på en vexel å ett motsvarande belopp. Aro dessa satser ovedersägliga, så kunna den sednaste tidens företeelser ej annat än gifva en säker anvisning, att förhållandet med vår affärsställning i afseende å utlandet icke är sådant, att man med korslagda armar bör låta detsamma fortgå, utan måste vara betänkt på botemedel. Af de belopp, hvarför landet år 1858 hos utländningen skuldsattes, hufvudsakligen af Statsverket, indrogas samma år: II I. 55 386
Dessutom var det för flere år sedan Slaten lemnade detta betydliga bidrag eller en så stor proportion af kostnadsförslaget, och hamnbyggnaden vid Lidköping var för spannemålsafsättningen på Wermland af långt större vigt än den någonsin kan blifva för sådan afsättning i Hjo. Således måste jag inskränka mig dertill, att, såsom Hr von Troil, afvakta framtiden, då orten kan finna för godt att erbjuda något högre bidrag, men icke endast den Hjo närmast omgifvande orten ulan äfven de närmast trafikerande t. ex. ångfartygsbolaget i Jönköping böra i betydlig mån bidraga till bildandet af hamnbyggnadsbolag, och då kunna R. St. vid en kommande riksdag, hvartill icke är serdeles långt, komma i tillfälle, att taga saken i skärskådande och bevilja det anslag, som erfordras, sedan vederbör:de, hvilka hafva största nyttan af företaget, i sin mån dertill bidragit, hvilket nu icke är händelsen. H. Ex. Hr Frih. o. Landlm:s härefter till bifall å förevande punkt framställda propos. besvarades med starka ja, blandade nied nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. 13:de punkten, ang:de anslag till kanals öpnande genom Tjufholmssundet i farleden till Luleå. Hr Bråkenhjelm: Till den anmärkn, jag vid en och an nan föreg:de punkt tagit mig friheten framställa, har jag vid den förevande dubbel anltdn. Utsk. har nemi. uti denna punkt tillstyrkt R. St. att utan alla vilkor och förbehåll anslå 8,000 r:dr till 8 H. 15 A 226 Den 26 Juni e. m. ett upgifvet ändamål. Jag vill visserligen förlita mig derpå, att StatsUtsk. framdeles upgifver för R. St. vilkoren för beviljandet af alla anslag, men då hade väl Utsk. bort vid alla punkterne likformigt förfara. När jag jemför Utsk:s förslag i denna punkt med det i den 21:sta, föranledes jag lill den önskan, alt Utsk. vid alla punklerue i dess förslag fästat samma lydliga oell väl uttryckta förbehåll som i den 21 punkten.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken anmodade Herrar Öfverste-Kammarjunkare att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Maj:ts nu meddelte Nådiga kallelse och bjudning skulle blifva i underdånighet hörsammad. Herr von Heynnej Georg; Redan innan jag fick den erfarenhet, jag erhöll vid sista Riksdag, såsom Ledamot af StatsUtskottet, var jag Öfvertjrgad att den Revision Rikets Ständer förbehållit sig af Statsverket, minst af allt har afseende på zifferbexäkningen. Jag får, såsom Ledamot af InkomstAfdelningen vid sista Riksdag, nu förklara, att man icke misstagit sig, då man trott, att de Verk, som förut reviderat ziffran, gjort det med bestämdhet. Således är detta den minst vigtiga delen. Den mest magtpåliggande är, huruvida anordningarne blifvit gjorde i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer beslutit, och hvad de åsyftat, då de gifvit anslagen. Derföre har det alltid varit min öfvertygelse, att Revisionen borde, såsom den vigtigaste fördel af Rikets Ständers rätt att sig sjclfve beskatta, följa användningen och anordningen så nära som 220 Den 5 Mars f. m. möjligt. Med en sådan förutsättning deltog jag äfven i uppgörandet af den Revisions-instruction, som vid sista Riksdag beslöts, under full öfvertygelse, att det vore Rikets Ständers rätt att en sådan inslruction utfärda. Det är orsaken, hvarföre jag äfven nu reserverat mig emot StatsUtskotlels yttrade tanka, att de båda föregående Revisionernes Ledamöter gått för vida, då de infordrat handlingar för längre tid än för de tvenne åren. Jag tror ej att de gått för vida, utan att det var dem föreskrifvit genom Rikets Ständers beslut. En annan sak var, att, då det mött Konungens vägran, de fyllt sin pligt när de begärt, och Konungen följt sin rätt, då han vägrat det.
Vid de indelda, inskränkta så till tid för öfningarna som till antal af hästar och karlar sorn till dem få beordras, medgifver mängden af rekryter och remonter hvarken att stallmästaren medhinner nyss - 40 nämnda arbete, eller att tillräckligt många beridare kunna kommenderas. Befälets krafter och duglighet måste således allmänt tagas uti anspråk för en undervisning och dressyr, som ytterligare är försvårad genom den korta tid till densamma är anslagen hvilken lätt, der skicklighet och omdöme ej äro mera utbildade, kan förleda till förhastanden, hvilkas vådliga följder här ofvan äro nämnda Af Rikets Ständers skrifvelse, framhållande att »undervisning uti ridkonsten kan erhållas dels af privata lärare dels af stallmästare vid kavalleri-regementena» synes som om en föreställning funnes att bristen uti berörda hänseende icke vore så stor som den i verkligheten är. Hvad först stallmästarne beträffar — om äfven desses förmåga allmänt stöde högt, hvilket, der intet allvarligare för ridkonstens befrämjande sker, mer och mer måste blifva sällsynt, om ens möjligt — medgifver icke för dem vid indelda kavalleriet, deras af truppens instruktion och hästarnes dressyr så upptagna tid att något väsendligt för befälets högre undervisning kan göras. Dessutom felas här, hvad som är ett oeftergifligt vilkor för att denna undervisning med allvar må kunna drifvas, tillräckligt antal hästar att för en sådan begagna. Man finner sig således inskränkt till dem vid de värfvade regementena Genom Skvadrons-Chefernes välvilja att härtill öfverlåta hästar har äfven vid det ena af dem, der lyckligtvis ännu en utmärkt stallmästare finnes, tillfälle till ridning stundom kunnat beredas, ehuru naturligtvis endast för ett fåtal Så äfven genom Konungens ynnest vid hofstallet på hästar tillhörande detsamma. Hvad öfriga enskilda ridskolor angår, kan hvad vid dem läres icke benämnas ridkonst, då det inskränker sig till att bibringa förmåga att någorlunda sitta fast uti sadeln och att nödtorftigt kunna styra en häst.
Riddcrskapct och Adeln ingis, na och till Utskottet remitterade Memorial, angäcnde ändring i Lagens stadgande uti z Cap. 10 § Gifrer, mäls - Balken, om häfdande under ägtenskaps - löfte; hwilkct Betänkande pä de af Utskottet anförda grunder Ridderskapct och Adeln till alla delar biföll; och skulle genom Utdrag af Protokollet de öfrige Respektive Ständen derom wänligcn underrättas, bit supra. Utdrag af Protokollet, häller i Höglofl. Ridderskapets och Adelns klsnuiu den 6 September 1809. S. v. Föredrogs Lag - UtffottetS Betänkande om Douptccknings-arfwodc och de fattigas andel af Summa Invoutarii, i anledning af ett af Herr Advokat - Fiscalen balkman till Borgare, Ständet ingifwit och till Utskottet remktteradt Memorial; hwilkek Lag, Den 11 September. 28 r Lag-Utskottets Betänkande Ridderskapet och Adeln, pä de deri anförda skäl, Lill alla delar biföll; och skulle de öfrige Rcspective Ständeu genom Utdrag af Protokollet derom wänligcn underrättas, supra. Utdrag af Protocvllet, hället i Högloft. Riddcrfkapets och Adelns klenum den 6 September 1809. S. D.
Skrifvelse, N:o 40. 30 Dä den skillnad, som hittills ägt rum vid tullbehandlingen af italienska och andra stråhattar, nu mera, sedan de förra icke kunna anses äga något afgjordt företräde, synes vara obehöflig, föreslås en gemensam tull för alla slags stråhattar till det belopp, som för den senare rubriken nu är bestämdt eller 1 r:dr skålpundet. Derjemte och enär å de öfriga slagen dels lullvärdena äro högre än de verkliga, dels tullsatserna öfverstiga 25 procent, hemställes, att afgiftsbeloppen må nedsättas för hattar af siden eller annan väfnad från 2 r:dr 24 sk. till 2 r:dr, — af ull, hår eller silke från 2 r:dr till 4 r:dr 24 sk., — samt för dem af läder, fiskben, papper, träd eller rötter från 1 r:dr till 24 sk. Sedan för oarbetadt horn , hvarvid synes böra tillläggas »eller raspadt», tullfrihet vid införsel, samt för sä väl oarbetadt horn som för hornplatter frihet från tull jemväl vid utförsel blifvit föreslagen, torde, hvad arbetadt horn angår, redaktionen böra sålunda jemkas, att hornplatter, såsom i någon mån bearbetade, nedflyttas under de arbetade, slagen, likväl utan ändring i den nuvarande införselstullen; att rubriken »genombrutet», enär sådant i allmänhet icke vidare förekommer i handeln, uteslutes, hvarigenom det kommer att inbegripas under rubriken »andra slag», samt att vid rubriken »knappar» tillägges »olackerade och lackerade», hvarjemte, med afseende å artikelns egenskap att lätt kunna tullförsnillas, införselsafgifterna torde böra nedsättas å knappar från 12 sk. till 8 sk. och å andra slag från 1 r:dr till 32 sk. skålpundet.
Dukater vid dess utskrifning, samt vid samma Inrättning i Paris till 6000 Francs, eller nära 3ooo R:dr årligen: att flere omständigheter skulle bidraga att göra en kur vid en Ortopedisk Inrättning kostsammare än många andre, dels i anseende till den kraftiga föda, som fordrades för att utrota Skrofler och Engelska Sjukan som vanligen läge till grund för lyten och fel i kroppsformen, dels ock ifrån behofvetaf ett större utrymme, ständig tillsyn, talrik Betjening, dyra Medicamenter, Bandager, Fjedrar, Machiner, Gymnastik, Bad m. m.: att Stiftaren till Inrättningen, för att kunna uthålla med kurerne derstädes, således varit nödsakad att till ofvanberörde höga pris taxera patienternes intagande å Institutet, så att, ehuru detta pris vore mer än hälften lindrigare än i andre Länder, likväl, i anseende till de flestes medellöshet, blott få, och på långt när icke så många som det behöft, kunnat hos honom anmäla sig för att å Inrättningen emottagas; hvadan Inrättningens utveckling ännu mötts af åtskillige svårigheter, hvilka Stiftaren af egen kraft ej förmådde afhjelpa; samt sluteligen att Doctor Åkerman, till vinnande af erfarenhet i behandlingssättet och nödiga insigter, gjort en kostsam utländsk resa, hvartill han af allmänna medel endast uppburit 800 R:dr B:co, och både af egne tillgångar förskjutit kostnaden till nödige modellers iuförskrifvande samt i3o Stats-Utskottets äfven uppoffrat en del af sin privata practik såsom Läkare, för att kunna egna sin tid och sina omsorger mera uteslutande åt vården af Institutets angelägenheter, och hvarförutan Inrättningen icke kunnat äga bestånd. Och är, på desse förenade skäl, föreslagit, af Hr Bruncrona. ; 1:0
Hemma hade alla länge sedan lagt sig, då Olle kom. Det sista taget var han ej nöjd med. Gud vet det, men det gjorde honom ondt, att våld gick med honom på hans friarefärd. Han väckte drängen; de betslade tyst, och i nattens mörker åkte de i full fart ned för landsvägen. Två somrars sol torkade niporna i ådalen och två vintrars köld bygde isbrygga mellan byarne, innan Olle kom hem. Därefter kommo flere lugna år, hvarunder ingenting skedde, som rör oss. Olle hade varit i någon slags skola söderut, gick stillsam och nästan förnäm; han bar till och med käpp på söndagarne. I sockenstugan tog han först säte och stämma, sedan tog han kraftig del i förhandlingarne, därpå förde han in nya röstande, som stodo under hans ledning, fram gingo nya saker, som ingen skulle tänkt på för några år sedan, och ehuru motståndet reste sitt ilskna hufvud gick han lugnt fram och segrade oftast. I stämman och i nämnden möttes Olle och Zakris. Men dessförinnan hade de mött hvarandra på kyrkvallen, kort efter det Olle kommit hem. Vet ni hvad där hände på kyrkvallen, strax före inringningen, då bönderna stodo i klunga och talade om äringen? Jo, Olle kom fram, rakt fram till Zakris, där han stod i en krets af sör-ås-bönder, sträckte fram handen och sa’ med förunderligt lugn och behärskad röst: — Låt allt det, som gått, vara som om det aldrig varit, Zakris. Jag har nu varit ute och lärt mig bättre seder. Nödd är jag att bedja Er om förlåtelse. Har jag farit hårdt fram, har ni det ock — och om två hederliga karlar slå hvarann i handen, sedan de slagit hvarandra på öronen, äro de ännu hederligare efter den betan. Det tror jag. — Du kan kyssa mej på örat, svarade Zakris. Det vill säga: han sade något annat, men dylikt har ännu aldrig kunnat sättas i tryckt bok. Med det skildes de. Efter den betan var Zakris emot allt hvad Olle ville ha fram, men möttes på ett lugnt och försonligt sätt. Och därest Zakris hade ett enda godt att säga, strax instämde
Då den af Rikets Ständer i deras underdåniga skrifvelse af den 2 September 1851 ifrågaställa förening mellan Nora-Orebro samt Köping-Hult-Jernvägsbolagen icke kunnat komma till verkställighet och Nora-Orebro-bolaget numera funnit sig böra inskränka sin verksamhet till anläggning och underhåll af en lokomotiv jernbana från Nora till Ervalla, der KöpingHult-jernvägen kommer att möta, har Kongl. Majit, uppå gjord underdånig ansökning af sistnämnde bolag och sedan fullmäktige i Rikets Ständers Riksgäldskontor blifvit i ämnet hörde, under den 11 sistlidne Juni bifallit att bolaget må för anläggning af en lokomotiv-jernbana, med samma spårvidd som för Köping-Hult-banan är bestämd, från Nora stad till Ervalla, under vissa vilkor, tillgodonjuta det af Rikets Ständer för en jernbana af mindre spårvidd mellan Nora och Orebro beviljade anslag utan återbetalningsskyldighet, 75,000 Ridr; såsom följd hvaraf det för sistnämnde jernbana medgifna lånebelopp, 150,000 Ridr, kommer att till Rikets Ständers disposition reserveras. Se vidare här nedan Nio 234. 49f:o af den 17 Juli 1851, angående en Agronoms anställande inom Norroch Westerbottens län (100). 1851 den 14 November i underdånighet anmäld; då Kongl. Majit, som lika med Rikets Ständer, fann det vara af synnerlig vigt att åt de tvänne nordligaste länens jordbrukande allmoge kostnadsfritt biträde medelst undervisning och råd i anläggning af öfversilningsängar och ängsvattning i allmänhet blefve beredt så snart en skicklig Agronom kunde'uteslutande för detta ändamål blifva att tillgå, i nåder biföll att, i afbidan härå, någon af de redan antagne Agronomerne finge, på sätt Landtbruks-Akademien i afgifvet yttrande tillstyrkt, erhålla uppdrag att tvänne månader af året i ofvannämnde afseende besöka bemälde tvänne län.
Det deri förekommande uttrycket, ”en lag för civila befordringar, ” bekänner jag gör mig rädd, då jag erinrar mig iy56 års tjenstebetänkande, della märkvärdiga document, sorn arithmetice mätt alla förtjenster efter anciennelet från copisten till presidenten och från fändriken till fältmarskalken, och hvilket man sedermera höll på alt utsträcka ända till rustmäs,taregraden. Detta tjenstebetänk. gör mig rädd för alla slags bemödanden att med aritlimetisk måttstock mäta skicklighet och förtjenst. Det är visserligen gifvet och ligger inom mennisko-omdömets svaghet, att misstag kunna ske Den 13 Juni f. m. vid pröfningen af sk iek. J i t; I »e t oell förtjenst; men dessa misstag blifva dock mindre, då de hero af de personer, som i hvarje fall äro i tillfälle all bedomina saken, än om de skulle bero af en lagstiftning, som 70 eller 100 år på för hand, ulan alt känna personerna, uppmalt förtjensten och bestämt de reglor, eller hvilka eli n skall bedömmas och hefordriugarne böra skei Jag anhåller således om afslag å Utskts betänkande. Hr von Hartmansdorff; Jag har visserligen ingenting emot, att en förnyad lind. anhållan göres, ifall R. o. Ad. tror, att en sådan kail föranleda, att en författning i ämnet 11 kammer, ty en ny författning härom anser jag behöflig. I närvar, ögonblick är det nästan en särskild författning eller åtminstone ett särskildt bruk, som iakttages i afseende på befordringsanspråken inom hvarje särskild corps, och jag menar med särskilda coi pser icke dem, som hafva dels ecelesiaslika och dels civila befattningar, ulan nästan hvar och en särskild civil-corps. Det behöfves att i detta fall sammanföra föreskrifterna till allmänna stadganden, och detta var hvad den ifrugavar. comiteen gjort. Denna comite's arbete anser jag visst icke vara ett mästerstycke, och jag var sjelf bland reservanterna; men om man sammanlägger förslaget och reservationerna, så tror jag, att saken fått en i möjligaste måtto fullständig behandling.