Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Rikets Ständer fortfara att anse de i Grundlagen stadgade Revisioner öfver Statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning, vara utaf någon verklig vigt; så anser jag för min del af högsta nödvändighet, att så bestämda gränslinior uppdragas, i anseende till de förvaltande Verkens förhållanden till Rikets Ständers Revisorer, att all utväg till ett ytterligare förnärmande af Rikets Ständers värdighet betages dem, som ännu skulle äga böjelsen att, oansedt Grundlagens tydliga och bokstafliga stadgande, vilja göra ett försök i denna del. Den i5 December f. m. io3 Jag tager mig i följd häraf friheten fästa Rikets Ständers uppmärksamhet 5 nödvändigheten, alt, i enlighet med 68 §. Riksdagsordningen, utfärda en ny Instruclion för Rikets Ständers Revisorer, som komma att öfverse och granska StatsVerkets, Bunkens och RiksgäldsContoirets tillstånd, styrelse och förvaltning. Då detta mål tillhörer StatsUtskottets handläggning, torde någon vägledning, i anseende till behofvet af en ny Instruction, kunna utur 1827 års RevisionsProtocoller hemtas ifrån de olika meningarne om Stadgandernes ordaförstånd uti den. nu. gäK lande Instructionen., Jag anhåller oni remiss till StatsUtskoltet. Lades på. hordet. Friherre A rickars wärd ^ Carl Henrikj uppläste följande: Jag har sedan sista Riksdag icke funnit någon anledning att ändra min öfvertygelse rörande olämpligheten, att de i vår Statsförfattning så högst vigtige StatsSecrelerare-ljensterne äro försedde med, i min tanka , alldeles otillräcklige lönebelopp. Min öfvertygelse är ännu, att desse tjenste!’ borde medföra de högsta lönevil - Den i5 December f. rä - kor inom hela Statshestyret; men jag anser mig dock för närvarande böra inskränka mitt förslag i denna del till den begäran, att StatsSecreterare-tjensterne måtte, till lönevilkoren, ställas i bredd med Stats,- Rådernes, då visserligen icke något giltigt skäl är för handen, hvarföre de böra till» godonjuta lägre aflöning än dessa.. Lades på bordet.
Han uppstiger och förklarar sig villig. Fadren bifaller. De fem systrarna, som gynnat menniskorna, sjunga ”Gloria in excelsis.” Skådeplatsen tillslutes, men i öppningen visa sig Adam och Eva, uttala sin tacksamhet och uppstämma psalmen: ”O Jesu Christ, som mandom tog.” Som mellanspel har författaren begagnat stycken ur Stjernhjelms ballet, ”Den fångne Cupido,” så att efter första aktens slut gifvits de tre första scenerna i balletten, efter andra akten femte scenen, efter tredje akten åttonde och till och med tolfte scenerna; men efter sista akten har uppförts en scen af förf:s egen uppfinning, i det jemte några nymfer två herdar inträda, af hvilka den ene beskrifver Astrilds lynne och illfundighet, och den andre förklarar, att fruntimmernas behag äro grunden till Astrilds välde. Nymferna svara med en sång, hvari de upphöja Astrild, hvars magt de försäkra att årstidens köld icke förmår dämpa. Epilogen innehåller en tacksägelse dels till den treenige Guden för menniskornas återlösning, dels till åskådarna, som hedrat akten med sin närvaro. Detta är det sista kända originalstycke, som erinrar om medeltidsdramat. Ämnet är, som vi veta, hemtadt ur den helige Bernhards skrifter, har i början af 1200-talet behandlats af Etienne Langton i ett drama (se ofvan sid. 83) och på svenska fått en bearbetning i Chærberi ”Prosopopejæ dickt”. Referenten i ”Åbo Tidningar” har icke i det funnit något behag. ”Man kan ej,” utropar han, ”utan medömkan blandad med ovilja tänka på tidens smak, då af sådana dårskaper och uselheter väntades nytta och nöje.” Och onekligt är, att ett stycke som detta måtte förefalla högst förunderligt för den, som hämtat sina begrepp om dramat från den fransyskt klassiska tragedien och icke hade någon som helst bekantskap med medeltidens dramatik. Men ser man stycket i dess historiska sammanhang förmildras väl omdömet något, ehuru det icke kan nekas, att det gamla moralitetsämnet ingalunda vunnit på den nya behandlingen.
Valerii sterbhus utöfva ett ädelmod, fullkomligt rättfärdigadt genom den hädangångnes emot det allmänna inlagde förtjenster, tillika blifva i tillfälle att anvisa nödiga medel för att såsom arfvode utgå till den aktade kronans tjensteman, genom hvars nit och skicklighet i utöfvande af hans embete, det blifvit Staten möjligt, eller åtminstone lättadt, att i ett så vidlyftigt och inveckladt mål, som ifrågakomne balans, erhålla de ersättningsbelopp, hvilka redan till Statsverket influtit. Frih. Tersmeden har påstått, att StatsUtsk. lemnat Hr Printzenskölds gjorda framställning alldeles ovidrörd, derigenom att Utsk. uttryckt sig sålunda: ”att, utan afseende å det utaf Adv.- Fisk. Printzensköld nu framställda anspråk” etc. En sådan upfattning af Utsk:s ordalag strider emellertid, som jag tror, emot all sedvänja inom den i Sverige allmännast antagna kurial-stil. När en auctoritet lemnar en parts framställda påstående utan afseende,' betyder det nemi. att anspråket ogillas. Sorn jag redan antydt, anser jag visserligen Hr Printzensköld hafva vägen öppen att i behörig ordning inför laga domstol göra sin rätt i denna fråga gällande, men jag hemställer ännu engång till R. o. Ad:s bepröfvande, huruvida det vore med R. St:rs värdighet förenligt att nödga honom till ett sådant steg, och om icke fast heldre känslan af denna värdighet fordrade, att R. St:r, på samma gäng de utöfvade välgörenhet emot Kanslirådet Valerii efterlemnade familj, äfven utöfvade rättvisa emot en Statens embetsman. Frih. af Ugglas, Kurt Gustaf: Frih. Tersmeden har redan, enl. mitt omdöme, så tydligt ådagalagt, att StatsUtsk. genom sitt Utlåt, ingalunda afskildt Hr Printzenskölds rätt uti ifrågavar:de hänseende, att jag icke kan för mig göra klart, huru man derom kan vidare orda.
Hr Landtm, yttrade, att då denna propos. blifvit med både ja och nej besvarad, ville han skilja frågorna uti särskilda proposir; hemställande nu först om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag rörtde afsvaflade stenkol eller cokes. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg tullvärdet å stenkol borde bestämmas till i r:dr 16 sk. och införselstullen till 4 sk. per tunna. Bifölls. Likaledes bifölls att utförseln skulle blifva fri från tull. Stenkolsstybb. Nedsättning j jpfgrselstullen yrkades af flera ledamöter, dels till 6, dels lill 4 sk-, hvilket åter bestreds af andra, som yrkade bifall till Ulsk:s förslag. Uppå derefter framställd propos. blef Utskts förslag af R. o. Ad. bifallet. Hr Westfelt, Nils, reserverade sig emot detta beslut. Fortsättningen af detta måls pröfning uppskjöts till nästa plenum. Lades på boillet nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna memorialer, nemi,: N:o 22, ang:de en förefunnen oriktighet i den af StatsUtsk. upprättade tabell öfver 5:te bufvudtitelns anslag, tillika med förslag N:o 172 till R. St:s rind. skrifvelse till K. M., angtde reglering af anslagen å rik^statens femte hnfvudlitel; N:o 23, i sammanhang med Utsk:s förslag till und. skrifvelse rörtde reglering af nionde hufvudtiteln, tillika med nämnda under N:o 174 afgifna förslag. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 1 1 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Den 19 December f. m. Lördagen den 19 December i84o. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni-prot. för elen g sist!. Nov. e. m.
Det var ock på delta ”missförhållande” som undervisningskommitteen, i dess 1828 afgifna und. betänk, fästade uppmärksamheten, hvarvid kommittéen (pag 187) föreslår, alt de vid institutet utexaminerade chirurgiae-magistrar för medicinse-doctorsgradens erhållande, endast skulle ega att inför endera af fakulteterne undergå ett colloquium familiare, samt utgifva och försvara sin gradualdisputation och hälla en s. k. leclio praecursoria. Denna kommitté' föreslog och förbättrade lönevilkor för institutets lärare, och det var hufvudsakligen på grund af dess framställningar, som institutets professorer, sedan de bland dem, hvilka dittills endast, varit förordnade, erhållit nådiga fullmakter, den 31 Dec. 1835 befalldes att lill K. M. inkomma med und. förslag till förnyadt reglemente för Carolinska institutet. Detta förslag uppgjordes enl. nåd. föreskrift, endast med afseende på den medicinska undervisningen ”status quo”, och professorerne voro så angelägne, att icke tillåta sig någon rubbning i denna, att icke ens undervisningskommittéens ofvannämnde reciprociletsförslag mellan fakulteterne och institutet dervid i någon mohn logs i betragtande, ulan såväl i afseende pä pröfningar som andra förhållanden mellan läroverken bibehöllos i allo de redan gällande grunderne. Förslaget beror ännu, 11 år sedan det afgafs, på K. M:s nåd. pröfning, och för min del är jag glad att så är, ty om det blifvit omedelbart anlaget, hade det hvarken bordt eller kunnat blifva annat än ett interims-reglemente, emedan det, utan att i någon mohn åstadkomma ett ändamålsenligt ordnande af den medicinska undervisningen i sin helhet, i afseende hvarpå professorerne till följd af den nåd. föreskriften icke egde befogenhet, alt något förslag afgifva uteslutande ronde Carolinska institutet, sådan det genom flen fastställda staten var till sin yttre form bestämdt.
Planen för föredragen är nämligen i hufvudsak densamma, de väsentliga definitionerna (på det goda och det onda m. m. ) äro äfven desamma, och blott språket är något olika, ty Naville är en fin och human personlighet — hvad hr Norrby är, vilja vi icke säga. A. W. A. Anekdoter och karaktersdrag. Riksens ständer p&amp; sommarnöje. Ehuru våra tidstaflor egentligen äro egnade åt det omedelbart närvarande, finna vi intet hinder att någon gång kasta en blick äfven på det förflutna. Den riksdagen under Karl Johans tid (1840 — 1841), dåkabi-nettskassan var mycket på tal, hände det, att en aktad köpman i Stockholm beslöt sig för att med sin familj och några vänner göra en utförd till Rydboholm. Han ansåg sig emellertid skyldig att hos excellensen Brahe begära tillstånd att med ett större sällskap gästa det vackra stället. Brahe, uppvaktad och tillfrågad, ville ej genast afgifva svar, utan bad mannen komma tillbaka. Under tiden meddelade han ärendet för sin konung, som blixtsnabbt insåg att denna blott enskilda tillställning möjligen kunde blifva nyttig for hans stora mål: kabinetts * kassan efter hans önskan (100,000 rdr bko årligen till betalande af kabinettskasseskulden, uppgående till inemot 800,000 rdr bko). Hans maj: t frågade derfor Brahe helt snäft: » Nå, hvad svarade ni, grefve? » — Van vid att finna sig i dylika fall, tillkännagaf Brahe att han anmodat vederbörande komma tillbaka för att fä svar. » Jaha, det var riktigt » — fortfor kungen — » och då svarar ni ock att det är ni, som vill vara gästernas värd samt att det vore önskligt att så många som möjligt, icke endast borgare, utan äfven af bondeståndets ledamöter kunde göra sällskap. Dagen för utfUrden var en vacker söndag under högsommaren. Redan tidigt på morgonen syntes på vägen till Rydboholm en mängd hyrvagnar, hvilka snart alla måste hålla åt sidan för en kunglig köksvagn, som, försedd med fyrspann, körde dem förbi i full fart. Omkring en fjerdedels timme derefter kom ännu ett kungligt ekipage, som ock brådskade att komma dem förbi.
Lånerättigheten icke kan eller bör få begagnas, hafva Riksens Ständer beslutit, att det må ankomma på Consistorii Ledamöter sjelfva, att, i förhållande till de utvägar, som för inbetalningarnes fullgörande efter hand kunna sig förete, afgöra och bedöma, om och till hvad större eller mindre del berörde till 25,000 R:dr fastställde Lånebiträde må i Banquen lyftas, hvartill rättigheten, jemnlikt de, vid sista Riksdag, gifne stadganden, skall än vidare hållas öppen^ sålunda att, innan något af Låne-summan uppbäres, Calmare Consistorium, i likhet med hvad Consistorium i Skara, Landskrona Stads Magistrat samt Kyrko-Rådet i Uddevalla före detta fullgjort, afgifver en sådan skuld-förbindelse, hvar-» igenom Consistorii Ledamöter, en för alla och alla för en, förbinda sig, och efter dem blifvande Ledamöter i Consistorium, till ansvar för Lånet, att betalas på det sätt, Riksens Ständer Underdåniga Skrif velsera förordnat, och derjemte pantförskrifva de uppgifne tillgångarne, med särskildt förbehållen Intecknings-rätt för Banquen i det nya Gymnasii, och Schol-huset, som, då det blifvit uppfördt, äfven bör emot brandskada vederbörligen försäkras. Detta få Riksens Ständer, till svar å E. K, Mits Nådiga Remiss, i underdånighet meddela. ^Riksens Ständer framhärda etc. Pppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. ä. 24 Octi 1823'i Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. 24 — —■ Bonde-Ståndet d, .27 — Riksens Ständers underd. Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå f. d. Handlanden P. JK. Bergs gjorde ansökning, i afseende på liqviderandet af dess skuld till Götha Canal Bolags f. d. Discont-Werk. s. a: k. Sedan en af f. d.
Det ligger ett djupt allvar i många af dessa sånger, och det rätta uttrycket infinner sig nästan alltid med samma osökta ledighet, som sedan allt jemt skall förläna Snoilskys diktning en så väsentlig del af dess behag. Få skalder, åtminstone här uppe i Norden, hafva visat en så tidig mognad som Snoilsky, vare sig med afseende på tankarna eller formen. Denna senare företer visserligen icke alltid den spegelglatta yta, som ofta är en omklädnad endast för små eller också alls inga tankar; men i gengäld sammansmälta hos Snoilsky form och innehåll på det allra närmaste. Detta drag i dikten framträder påtagligt redan i samlingen af “ Orchidéer “ och kan sägas hafva vunnit sin fulländning så tidigt som i de italienska bilderna tre år senare. Rytmen är * i många bland dessa diktér af en karakter att genast gifva oss stämningen klar och tydlig, sådan den brusar fram ur skaldens inre. En sådan helgjutenhet i dikten pekar tydligt hän på en omedelbar ursprunglighet i konceptionen, som väl just får antagas vara kännetecknande för den verklige skalden. Snoilskys dikter hafva sprungit fram ur ögonblickets ingifvelse, födts af de. intryck han mottagit med sina “ sinnen, de sunda fem “ och omklädnaden har icke behöft sökas, den har naturligt format sig kring tankarne. I detta afseende står Snoilsky så ofantligt högt öfver många andra poeter, som till och med stält sig vid större uppgifter än han och äfven i sittanletes svett lyckats att lösa dem på ett mer eller mindre plausibelt sätt .. Det är stämningens äkthet, som gör diktens värde, och i det afseendet torde Snoilsky kunna vara lugn för sin framtid. Hans diktning har äfven en annan egenskap, som är egnad att gifva den en större varaktighet; det är den öppna blicken för det konkreta i lifvet. När man ser Snoilsky i kretsen af sina samtida vittra vänner från början af 1860-talet, är han kanske den mest subjektivistiske bland dem alla.
Af Kongl, kollegiernas förenämnde utlåtande har Utskottet inhemtat bland annat: att gerningsören ursprungligen utgjort en kronan ensamt förbehållen inkomst; att åtskilliga städer tid efter annan för sig utverkat rättighet att inom vissa distrikter uppbära denna afgift utaf gerningsmän på landet, under påstående, att desamma förminskade förtjensten för städernas handtverkare, hvilka förmenade sig ega exklusiv rättighet att äfven betjena landet; attj i anledning af förde klagomål, å ena sidan af åtskillige städer, deröfver, att gerningsmännen på landet undandrogo sig att till städerna erlägga gerningsören, och å den andra sidan af en del gerningsmän deröfver, att städerna besvärade dera med för dryga afgifter, Kongl. Maj:t, genom nådigt bref af den 29 April 1725, på deri anförde skäl, förordnat, att städerna i de deni anslagna dist rikter, ej mer årligen än en daler silfvermynl hade 4 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 37. Litt. C. att fordra och att inga andra städer borde efterlåtas sådane gerningsören af embetsmännen å landet uppbära, än de, som efter vanligbeten dertill haft rättighet, samt att, enligt Kongl, kungörelsen den i g Juli 1815, blifvit stadgadt, att, enär städerne kunde förete behörige resolutioner, som berättigade dem att en slik afgift odelad uppbära, den endast till dem må utgöras, och att på de orter, der afgiften dittils varit delad emellan kronan och staden, sådant finge fortfara, om staden kunde styrka sin rättighet, hvaremot i alla andra fall afgiften tillfälle ensamt Kongl. Maj:t och kronan. I afseende på frågan, hvilka städer tillkomma gerningsören antingen oskiftade eller blott till någon del samt medelbeloppet deraf under decenniet 1835—1844, innehålla de Utskottet tillhandakomma handlingar, att i Stockholms län åtnjuta endast Sigtuna och Södertelje gerningsören, hvilka, odelade med kronan, dem tillfallit med R:dr 17.
Prebendepnstorats innehafvare i liela Riket utom i Skåne, om skyldighet. för dem att, sjelfva underhålla sina boställen. I. 225. B. 258. VII. B. 282, 311. 443. A. 446. Vill. E. 103. Preskriptionstid lör emottagande i Kronans uppbörd och inlösen i Rikets Ständers Bank af åtkilliga Bankens utelöpande sedlar. lil. B. 556. 615. Presterliga liefordrings-lagarne, om förändring af. XI. B. 222. A. 327. 394 E. 429- Presterskapet, angående förändring i föreskrifterna om uppsättande af förteckningar öfver sakfnllda eller under framtiden ställda personer, och deras aflemnande till. I. 443. S. 445 lil. B. 252. 346. A. 34S. Presterskapets aflöning, angående nedsättandet af en komité för reglering af. I. 376, 446. R. 450. VII. E. 3. — aflöning, angående vissa friheter och förmåner för de till denna i sednare tider anslagna hemman och lägen heter. VII. B. 519. A. 535. VIII. E. 103. — och Klockares aflöning, om tillhandahållande åt hvarje församling af ett sammandrag af lagrum och författningar rörande. IV. B. 209- V. 62. A. 90. — det yngre, aflöning; angående ett allmänt nådigt bestämmande af den aflöning vice Pastor eller Adjunkt för Kyrkoberde-tjensternes bestridande böra åtnjuta, i förhållande till gällets taxerade eller kända afkastning, så att aflöningen icke mera kommer att bero af Kyrkoherdes godtycke. II. 251. B. 253. V. B. 638, 661. VI. 304.' A. 335. VII. E. 3.
St:r fastställt, eller att Lönen, oberäknadt Remisslaget, icke komme att understiga 1200 lt:dr B:co; hvarjemte, i anledning häraf, RiksdagsFullmägtigen Nils Månsson från Malmöhus Län, med yrkande, att hvad Anders Danielsson sålunda framställt, äfven borde lämpas på LandtRäntmästaren i Malmöhus Län, som nästledit år skall förlorat öfver 100 R:dr B:co påemotlagne, men efter afsändningen, i R:g:sContoret och Banken casserade Sedlar, hemställt, att LandtRäntmästarne för så beskaffade förluster, dein de ej kunna förutse eller förekomma, måga hållas skadeslöse. Utskottet får i anledning häraf vördsamt anmäla, alt LandlRäntmästarnes nu innehafvande Löner äro af R. Sttr vid nästlidne Riksdag bestämde, enligt de uti Deras underd. Skrifvelse af den 2 Aug. 1823 utstakade och af K. M:t i Nåder gillade grunder. I följd deraf skulle väl Lönen för LandtRäntmästaren i Götheborgs och Bohus Län komma att utgöra omkring 1200 R:dr B:co årligen; men i anseende till de efter föregående årens medium beräknade sedermera fallne värden å Spannmålen under Lönen, har densamma ej uppgått till nämnde belopp. Utskottet anser dock nuvarande LandtRäntmästaren i nämnde Län, såsom befordrad till tjensten sedan den nya Löneregleringen vidtog, icke berättigad till mera eller högre Löneln - Betänk anden, N:o i13. 155 komst än den för honom, enligt samma grunder belöper. Lärande, i fall denna Utskottets åsigt af B.. H. St:r godkännes, Anders Danielssons förevarande Motion böra förfalla. Hvad dernäst beträffar LandtRäntmästaren i Malmöhus Län; så och då han, i likhet med flere andre LandtRänfmästare, såsom innehafvande sin tjenst den tid regleringen af nämnde Tjenstemäns Löner ifrågakom, enligt af R.
Den 31 m. 1565 uppHFvande af i7^ 'Sis Pl?f!llIdf^|l emen* te. Ut Supra. gall i jylfÉtf ..loIIoaoJo-tl Ib gBihJU »3ici &5.i3A fl, a medmtig ■ ialf 1 g j o Bl d anmärkningar vid geftcoIirjtdk(>tte«s;LdéfiPi?8 dennes på Bordet lagda Memorial af den 26 pästfjjregjködtf» haxmfcå draka; i artgferfngerff af^Diseisp itai/Äfeetjssedah Pidvä§#<föf8|*å£ «Ws OpiefeyefirtoBänddgåö;, Blef ^tetSalittikSaf Mfåglpftoa RxrddaEälMpdt? Och Adeln ätéitféSupsägarnlfn'5 ^TöhncJb ana? 3b e bijEjiiiKJaS ab irman laid ,en;d.qqii l9~iot J3gts$å'iiP«l9vÅ, n^O’ Éäi-«drogs och fltöterfsf StatsUtskottets den 15 dennes aflåtW^dk den 17 nästföljande pä Bordet lagde Betän» ksofbk dngåenda »ttbeötJfimgfen af'derefter Mög^Såligg (Hermes bM&j:P; Enke DnötttnfB^h^ ^«Mif,|5öiigfi Fkesiilon’t axf£ tillfallna éhUfUtfMioslft Älpr«abov'b;.i fibkhhöf afanaåaa» .fi-iqu3 3<J „Eg itgel» Un'i *^r«Wdfe#fpéF8cfi ÅlPeÉfÉulées ilpc».
Stån det, huruvida det ej vore lämpligt att, i likhet med det beslut R. o. Ad. i afs:de på 24:de punkten fattat, äfven vid de nu ifrågavide läroplatsernas tillsättande fästa det vilkor, att de blifvande lärarne skulle vara förpligtade att underkasta sig de förändringar i tjenstgöringen, som af beslutet om medicinska undervisningens ordnande blefve en följd. 266 Den 21 juli e. tu* Gr. Hamilton: Redan vid remissen af Frih. Diibens mo tion tog jag mig friheten understödja densamma; jag gör det äfven nu och utan något sådant tillägg, sorn blifvit af den siste värde talaren påyrkadt, Som vi veta, äro endast 2;ne förslag om den medicinska undervisningens ordnande i fråga, och enl. dessa begge skulle en väsendtlig del af den kliniska undervisningsgrenen förläggas till Stockholm. För hvilken händelse som helst, ehvad den fortfarande kommer att förblifva i Upsala eller blifva förflyttad till Stockholm, qvarstår dock alltid behofvet för Carolinska institutet att få dessa adjunktsbefattningar tillsätta; jag kan således icke fatta hvartill ett tillägg, i den syftning Hr Olivecrona påyrkat, skulle tjena, hvarföre jag för min del anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad. Hr Cederschiöld, Gustaf: För min del tror jag äfven, att den förste värde talaren gått något långt i sitt nit för universiteten, då han påyrkat att samma vilkor, som vid 24:de punkten utfästes, äfven skulle utfästas vid tillsättandet al de ifrågav:de läroplatserna, eller att de blifvande lärarne skulle vara förpligtade att underkasta sig de förändringar i tjenstgöringen, som af beslutet om medicinska undervisningens ordnande blefve en följd. Jag finner detta vilkor rent af löjligt, då Hr Olivecrona väl ej kan tro, att det någonsin varit fråga om att förflytta Carolinska institutet från Stockholm — kanske till Upsala? Jag röstar bifall å Utsk:ts hemställan oförändrad.
Fröt. 18Åo och 1846 Sami. 1 JfJ, 5o Höft. 3 Banco-Ut skottets Memorialj N-o 174* bör, då de lill Revisorer och Suppleanter i och för granskningen af Låne-Contorens i Götheborg och Malmö räkenskaper och förvaltning emellan Riksdagarne, af en eller annan anledning förhindras alt berörde uppdrag utöfva, till Rikets Ständers bepröfvande öfverlemna! det förslag lill reglementarisk föreskrift, som innefattas uti punkten <8:0, Som det af innehållet uti Statsoch Eanco-Utskotlens vid senaste Riksdag afgifne Betänkande, N:o 60, hvilket ligger lill grund fö-r stadgandet uti Banco-Reglementets 3o tjulligen följer, att den person, Fullmäglige i Banken och Riksgälds-Contoret ega att utse till Ledamot uti GöthaCanal-Direction, bör icke å Stals-Verkets och Bankens, utan å Bankens och Riksgälds-Contorets vägnar, uti nämnde Direclion deltaga; hvilket äfven gäller, i afseende å det af bemälde Fullmägtige utseende Ombud, som i de årliga revisionerne af Ganal-Verkets räkenskaper har att deltaga, är redactionen i berörde genom punkten 17:0, sålunda förändrad, att ordet: ”Stats-Verkets*' blifvit utbytt mot ordet: ”Riksgälds-Contorets om hvilken rättelse Utskottet underrättat Höglofliga Stats-Utskottet för iagttagande vid uppgörande af Reglementet för Riksgälds-Contoret, Enär 3a och 33 §§. uti nu gällande Reglemente innefatta det åt Fullmägtige lemnade uppdrag att låta utarbeta fullständigt förslag till en ny organisation af Banco-Verket, samt delta uppdrag blifvit fullgjordt, har Utskottet uteslutit berörde §§. från förevarande Banco-Reglemenle.