Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid Flyinge Stuteris Räkenskaper har blifvit anmärkt, att de lili Stuteri-Öfver-Styrelsens Redogörelse såsom till nämnde Stuteri remitterade, uppförde 4>lö4 R:dr upptagas uti dess Redogörelse lill 4.200 R:dr samt alt den uti 183/f Ars Flyinge Räkenskaper ulbalancerade skulden 217 R:dr 46 sk. 9 r:st. icke befinnes behörigen inbalancerad år i835, men synes det oaktadt uti det årets utgående balance upptagen såsom behållning. Den anmärkta skillnaden af 6 R:dr mellan ofvanstående summor liar uppkommit derigenom att detta belopp fanns i behåll från äldre redovisade Byggnadsmedel, hvilket förhållande närmare synes af StuteriÖfver-Styrelsens härhos i underdånighet bifogade skrifvelse den 27 Mars i835, och då dessa 6 R:dr icke förut kunnat vara redovisade, följde derafaltnuså skulle ske, helst entreprenad-summan och qviltencerne derföre slutade sig med den ifrågavarande så väl debiterade som crediterade summan 4.200 R:dr. Beträdande de uti 1834 års Räkenskaper för Flyinge och Dahlby ulbalancerade 217 R:dr 4^ sk9 r:sh hafva vederbörande Redogörare upplyst, att, ehuru dessa icke finnas på ett ställe inbalancerade år 1835, äro de dock i Debet inbegripne på följande ställen nemligen: 1:0. Ibland inbalancerade penningar finnes under titel ”skillnad i ”Stoltz’s contanta uppbörd &c.” 132: 1. 9. och 2:0. På sista raden i Debet ”innestående på Stoltz’s lön” 85: 45.
Jag tror, och flera med mig, att ett mera skadligt och landsfördérfligt förslag svårligen kunnat uppfinnas, än det nu förevarande om Statsöb - Den ig Julis f. m. ligationers utgif vande, hvarmedelst Nationen skulle skuldsättas midt under den djupaste fred. En klok man rättar sina utgifter efter inkomsterna. Staten bör göra detsamma, för att icke räka uti en lika stor villervalla, som Erankrike år 1789. Svenska Nationen utgör sa betydliga skatter, att om medlen b!efvo med sparsamhet och en noggrann hushållning använde, skulle de vara mer än tilLräcklige. Grefve Gyllenborg har väckt en motionj ätt StatsUtskottet skulle anmodas reglera Sta" ten efter hvad den förr bestigit sig till. Äfven jag har i samma ämne och ändamål begärt att Utskottet matte jemföra 1822 års Riksstat med den af år 1810, och i den nu uppgörande Staten utesluta alla de anslag, som sedan 1810 tillkommit, och ej af högsta nödvändigheten påkallas. StatsUtskottet har likväl icke gjort afseende på dessa framställningar, ehuru jag tror dera hafva deraf varit åtminstone lika fortjente, som frågan om Eänsmanslöner och dylika obetydliga ämnen. Om, jag upprepar det ännu en gång, Statens medel med sparsamhet användas, skulle de ofelbart vara tillräcklige för behofven. Men då man gör en ny organisation af Arméen; då man anslår stora löner och resepenningar åt Generals personer; då man inrättar en ny HofRätt, sorn allmänna rösten ansett vara umbärlig; då man delar Xiån, som ganska val kunde förvaltas af iDen 19 Julli f. ml 931 samma Länstyrelse; då man anslår millioner till Canal-anläggningar, hvilkas nytta är problematisk; då man inrättar en indragnings-stat för aflidne Kongl.
Ridderskapet och adeln täckes anmoda Herr Landshöfdingen Skjöldebrand, att låta trycka sitt nu uppläste Dictamen, på det Allmänheten må få se, att icke alla på Riddarhuset dela d tänkesätt, sorn berörde Memorial innehålle 504 Den 3 4 Jatmar iL Friherre Wrangel, Henning, anhöll att OeconomiasUtskottets ifrågavarande Betänkande äfven måtte särskildt tryckas. Herr Munk af Rosenschöld, Eberhard, anförde skrifteligen: Jag säger med en värd Ledamot, Herr Grefve C. S. Mörner, att jag skulle hellst se om hvarken Bränvin eller Bränvinsbränning existerade. Men då Bränvin får och måste supas, anser jag bäst vara alt det äfven i vårt Land får tillverkas. Jag anser alla hand böra Liggas på Gonsunationen, men så litet som möjligt på Productionen af Bränvin, ty då de läggas på denna, göra de blott Varan dyrare och uppmuntra tillförsel utifrån. Att vilja minska Consumtionen, genom att fördyra och försvåra Productionen af en vara, är, i min tanka, en förvänd Methode. Jag tror äfven, att det är bättre om så behöfs, utifrån införa Spannmål, än Bränvin. Tillverkningskostnaderne besparas i förra fallet, och man risquerar mindre, att få ett med skadliga tillsatser beredt Bränvin; andra skäl att förtiga. En ytterlighet frambringar vanligen sin motsatta ytterlighet i allt, så väl i den Pbysiska som Moraliska verlden, i Oeconomie så väl som i Politique. i Sop utsträcktes Bränvinsbränniugen nästan utom alla gränsor och utan att tillräcLeliga medel vidtogos mot en öfverdrifven Consumtion, Denna ytterlighet medförde sin motsatts - Den 24 Jänuarii. 30.5 satts i8t2. Efter Riksdagen det äret fingb vi se en öfverdrifven inskränkning af rättigheten, att Bränna Bränvin, och en ännu skadeligare, mer än Kriget, förstörande öfverdrift i Införsel af Utländskt Bränvin.
Majrt kan finna godt att i nåder bestämma, från vederbörande embetsmyndigheter förskaffa tillförlitliga upplysningarom förhållandet med de fastighetsköp och ombyten af åboer å rusthåll, som årligen ega rum, äfvensom att derefter hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om nådig propositions affåtande till Rikets Ständer, angående beviljande af den ytterligare ersättning för nu ifrågavarande afgifter, hvarpå kassan i framtiden kunde hafva skäl att väcka anspråk; får Utskottet frånträda den i 2;dra momentet af denna punkt förekommande hänvisning till nödiga upplysningars in 12 Sfats-Utskottets Utlåtande, N:o 210. hemtande uti Hofrälterne; men, uppå de i förra utlåtandet anförda och, enligt Utskottets tanka, ingalunda vederlagda skäl för den föreslagna och till enkelhet i förvaltningen sami reda i räkenskaperna ofelbart ledande förändringen, deremot i hufvudsaken vidblifva sitt yttrande i 2:dra momentet och, täll kassans ytterligare betryggande, alltså hemställa, alt Wadstena krigsmanshus-kassa, mot afträdande af sin rätt till uppbärande af rusthållssamt en per mille—afgifter, måtte undfå kontanta årliga ersättnings-anslag af 42,200 r:dr lör de förra och 26,100 r:dr för de sednare afgifterna, med förklarande att, så framt kassans styrelse framdeles kan ådagalägga, att, genom fortfarande af förenämnda, nu påbudna afgifter, högre inkomst skulle för kassan hafva uppkommit, en derefter lämpad förhöjning i förberörde ersättnings-anslag bör vid blifvande riksmöten ega rum. Emot tillstyrkandet i 3:dje momentet har inom Riksstånden någon anmärkning ej förekommit, hvadan Utskottet lår samma tillstyrkande vidhålla.
— Skulle äfven, såsom reservanten föreslagit, häradshäktet i vissa fall behöfva användas såsom straff-fängelse, tror jag likväl icke, att den militära hederskänslan och espriten skulle komma att lida något deraf, emedan, om fängelset är inrättadt efter cellsyslemet, den arresterade krigaren icke alls kommer i beröring med den, straff undergående, brottslige. — Dessutom kunna icke gröfre brottslingar komma i fråga att bestraffas uti häradshäktet. — SIutligert vill jag till styrka för min mening åberopa exemplet af ett främmande land, der man, till undvikande af de corporella straffen inom armeen, med fördel besagnat de allmänna fängelserna såsom straffanstalter för militära förbrytelser. Delta land är Stora Britannien. Herrarne Beaumont och Tocqneville anföra uti deras intressanta arbete: ”Systeme Pe'nitentiaire aux Étals-Unis, uti i:a nolen till inledningen till atdra upplagan, utdrag af flera Brittiske regttsoch corps-befälhafvares vitsord om den nytta de haft af begagnandet utaf de allmänna fängelserna såsom straffanstalter för deras manskap, och en ibland dessa befälhafvare, som commenderade Konungens regemente, säger bestämdt, i bref af den 5 Januari 1827, till föreståndaren för Glasgows Bridewell, "att inflytandet deraf varit sådant, att han under sin nio månaders långa garnison i Glasgow icke en enda gång varit nödsakad tillita corporel bestraffning.” — På dessa skäl anhåller jag vördsammast, alt de sammansatta Utsktn, vid ärendets förnyade behandling, ville föreslå R. St. att, till häradshäktenas ändamålsenliga förändrande, på sätt Hr Ekholm - Den i5 Jan u ari. »45 bolm framställt, till K. M:s disposition Ställa ett extraanslag af 3oo,ooo r;dr b:co, alt utgå på samma sätt som de af Utskln föreslagna 100,000 r:dr; hvarom det föredragna betänk, i denna del handlar. — Jag anhåller om Hr Frih, o. Landtnäs propos. på återreiniss.
E n k a m m a r h e r r e mottog här deputationen och gjorde sig något underrättad om deras ärende o. s. v. Sedan de väntat här ännu en stund, nalkades ändtligen det ögonblick, då turen kom till dem att träda in för majestätet. Riksdagsmannen bugade sig höfviskt och G u n n a r s och Bog A n d e r s nego så djupt, att skörten af deras skinnpälsar snuddade vid golfvet. K o n u n g Oscar I I stod där, hufvudet högre än allt folket; men den majestätiska hållningen hade ingenting skräckinjagande. Den obeskrifliga vänlighet och mildhet, hvarmed han mottager hög och låg, äro fast mer ägnade att ingifva mod ooh förtröstan, äfven hos den ringaste undersåte. » God dag, mina vänner, livad viljen I? » började konungen, i det han vänligt räckte de båda dalkarlarne hvar sin hand. D e togo den kungliga handen i sina af h å r d t och groft arbete valkiga näfvar och tryckte den på ärligt dalasätt. » Vi ' a kommi ' hit för att be ' an om te ge oss en gudfruktig präst, » svarade G u n n a r s rättfram på saken. » D e t är det minsta ni kunna begära, och det bör ni få, » svarade konungen. » J a, men det kan å vara de största,- » återtog G u n n a r s. » J a, ja, det kan du ha rätt i, min vän, » återtog konungen och t i l l a d e: » Låt mig se på edra papper. » G u n n a r s tog nu fram ur sin kalfskinnsvä- ska de båda viktiga dokumenten och framräckte desamma. Konungen mottog papperen och genomögnade dem. Efter genomläsningen yttrade hans majestät: » Mina vänner, det ser icke mycket lofvande u t för er.
Den offentliga rannsakningen med Petros hade nu börjat, och var gång han fördes inför domstolen, ledsagades han av folkskaror, som uttryckte sitt deltagande för honom. Klemens hade inkallats för att lämna upplysningar om sin fosterfader. I stället för att väcka någon anklagelse mot denne, hade han under de kristianska åhörarnes jubel kastat sigi biskopens armar och högtidligt tackat denne för det inflytande han tillvällat sig på hans öden. Och då Klemens hörde, att rättegången utan tvivel skulle sluta med en dödsdom över Petros, uppfylldes han av avsky mot sin fader och uppenbarade dessa känslor utan hejd i folkets åsyn. Han fortfor ännu att leva i grottan vid pelarfältet, och hans rykte för helighet steg med varje dag. De homoiusianska kvinnorna älskade att kalla honom »den helige Klemens». Uttrycket smekte den unge asketens öra. Han hade segrat i striden med sin sinnliga natur, och segerns frukt var ett själstillstånd, vari han oftare sällskapade med änglarne och den heliga jungfrun än med världens verkligheter. Krysanteus hade gjort en utflykt till Eleusis för att se det nya tempel, som uppfördes där. Det var natt, då han, stadd på hemvägen, nalkades Aten. En av dessa bråda, häftiga och snabbt övergående stormar, som äro egna för de södra landen, hade utbrutit över den resandes huvud. Regnet föll i strida strömmar och blixtarnes vita sken lyste nejden. Men icke långt från dubbelporten upphörde regnet, och formannen, som hitintills vandrat vid sidan av sina uppskrämda, för ljungeldarne skyggande hästar, kunde åter intaga sitt rum på vagnen framför sin herre. De voro nu i grannskapet av pelarfältet. Medan Krysanteus tänkte på sin son, som tillbragte natten i den öppna grottan, pekade formannen mot ett svagt ljussken, som syntes från fältet, och frågade, varifrån detta kunde komma. Krysanteus lämnade vagnen och tillsade formannen att köra vidare. Han ville besöka Klemens. Lampskenet kom från dennes grotta. Den unge anakoreten hade förmodligen vakat under stormen, mot vilken hans usla boning endast kunde hava lämnat otillräckligt skydd. Krysanteus ville se, huru Klemens befann sig.
O>m ocksä detsamma, i aiseeNde pä Upsigten öfwer lagskipningeN, warit mindre erkändt an dek werkcligen blifwit, torde detta mera kunna bewisa förtroende till styrelsens Upmärksamhet i detta fall, än ett sä för» delaktigt laqskipningens tillstånd, akt denna Upsigt wore öfwerflödig i och dä Höglofl. Riltderskapet och Ädelst Under denna Riksdagen beslutat, at hos Kongl. Majit i underdånighet anhälla om åtgärder till efterlefnad af gällande författningar, bewifar ber efter Min tanka, att icke någon af tillsatte märkare ölwer lagarncs efterföljd anses likgiltig eller öfwerflödig. Mä hända, ar det under en sadan sakernas btdNinr, soM blifwit införd i Herr ak korslelleo hembygd, der Möjligtwis genare wagar kill rättwisa äii hos o§ finnas, likgiltigt, om en sädan inrättning som den ifrägawarande finneg eller icke. Men hwar och en, soM önffar att lefwa och dö under skydd af lagar, som trygga medborgerlig frihet samt allmän och enskild säkerhet, torde icke Med likgiltighet duse 42 s Den 30 Julli. anse rigtningen af en inrättning, ämnad att, bidra» ga till bewarandet af dessa dyrbara fördelar. Herr ak korlelles, kekr, yttrade sig, att dä han förledne gärdag wäckte srägan huruwida Ju« stiliä-Ombudsmans embret skulle anses böra bibcHälas eller icke, hade sädant blott waru en motion rörande denna frägas uptagande; och hade han derföre icke i något annat afseende wäntat sig ett swar. Nu syntes Herr k^Lnaerllam hafwa ingått i pröfning om sielfwa embetes nytta. Herr ak korstelles hade allenast sagt, att embetet till äfwentyrs nu mera, efter wunnen erfarenhet, torde synas mänga likgiltigt och mindre nyttigt bade för det allmänna och enflildta interessek. Ilptagandet berodde nu pä Högloft.
De lågo båda bredvid hvarandra uti sina små vackra vaggor, som voro invändigt stoppade för att hindra barnen från att stöta sig. De voro begge ovanligt vackra, ehuru något klena och späda. Sedan deras moders död hade Lucy ersatt hennes plats och innerligt fästat sig vid de små värnlösa syskonen. Det låg eljest icke uti Lucys natur att gerna sysselsätta sig med de ständiga omsorger deras späda barndom påkallade; men hon tyckte att deras inträde uti lifvet varit så sorgligt att hennes goda hjerta manade henne att hängifva sig åt dem. Nu knäböjde hon vid deras vaggor och upplyftade sitt hjerta till Gud för att hos Honom bönfalla om mod och styrka att kunna meddela sin fader allt, utan att förorsaka en för stark sinnesrörelse, ty Black hade förberedt henne på de svåra följder en sådan kunde medföra vid lordens sjukliga lynne. När Lucy, stärkt af denna bön, inträdde uti fadrens rum, ställde sig mr Black och mrs Johns bakom dörren till detsamma, färdiga att ila till hennes bistånd. Lorden märkte ej sin dotters närvaro, emedan han satt försjunken uti sina dystra tankar. Lucy såg det, men ville väcka hans uppmärksamhet, hon ville att han skulle se på henne. Ända hittills hade hon ej vågat visa sig i sorgdrägt, men nu hade hon med afsigt påtagit en hvit cachemirs klädning, garnerad med svarta band. Hennes rika hår nedföll i långa, gratiösa lockar på hennes välformade hals, och en lätt svart slöja fulländade en toalett som genom denna underliga sammanställning af färger ej kunde undgå att väcka förvåning hos den sjuke. Plötsligt ljöd hennes klara stämma, lik en stilla susning. Det var en ballad; någon gång förut hade hon sjungit för sin fader då hans sinnesstämning var mer än vanligt dyster, och alltid hade hennes röst då lugnat hans oro. När hon nu började, öppnade han till hälften sina ögon, men slöt dem genast åter och någonting liknande ett leende aftecknade sig på hans läppar. Sången var följande: Uti det gamla slottet, som sköljs af Temsens våg, Den stolte Graham sitter, så dyster i sin håg; Han tänker hemska tankar, hans lif är tungt och grått Och gråta kan han icke, men sucka, sucka blott.
Hon gick fram emot honom, medan han ännu stod stilla, och då hon kommit honom alldeles nära, lyfte hon upp sina händer med en af dessa mjuka, slappa rörelser, som han älskade så högt; och hon lade dem på hans axlar. »Vill du förlåta mig?» Det var allt hvad hon sade. Och han svarade icke. Han tog hennes båda händer, han lyfte dem från sina axlar och lade dem emot hvarandra, han tryckte dem mellan sina båda, som om han velat pressa dem samman till ett intet; och utan att vända sin förälskade blick från hennes, lyfte han dessa händer till sina läppar och kysste dem just så, som han alltid önskat. Falaska. Det blef nästan mörkt, hvar gång brasan hemtade andan och elden sögs in mellan vedträden. Men när den åter flammade upp, kom det rörelse i alla skuggor och lif i hvarje reflex. Gruppen, som nyss sjunkit i dunkel, framstod klart mot möblernas djupbruna sammet och rummets tunga draperier. Allt var så färgmättadt, så mjukt och så rikt. Den yngre systern låg på mattan, med armbågarne i den äldres knä, hakan stödd i händerna och blicken fäst på hennes ansigte. Elden belyste detta med sitt flammande sken och gaf det en varm, gulaktig färgton. Det var en brunett, något passerad hy, mörkgrå ögon med långa fransar och omgifna af en skuggning i brunt. Hon halflåg i en länstol, med nacken tillbakaböjd mot dess kant, så att den kraftiga bysten framstod starkt. I hållning och ansigtsuttryck låg något af likgiltigheten hos den, som är till öfvermått säker på sig sjelf, – den blaserade trötthet, som ännu kan vara älskvärd, men som icke längre eger något att eftersträfva. Hennes drägt var en grå morgonrock med montering i svart silkesplysch. Fötterna hvilade korslagda på messingsräcket framför eldstaden, och den unga flickan hade tryckt sig in emot hennes knä, så att klädningen drogs tillbaka och lät se vristerna i deras tunna silkesstrumpor, hvilka försvunno i ett par prydliga morgonskor, grå, kantade med pelsverk. Systrarna sutto tysta.
Att 0111 bevillning älägges officerare och underofficerare derföre, att de sjelfva* utan Statsverkets betungande, vid regementers och korpsers möten anskaffat sig bostad, ordresoch spisningslägenhet, eller för sådant ändamål uppfört byggnader, följden utan tvifvel skulle blifva den, att do begära inqvartering, hvilken begäran svårligen skulle kunna nekas, enär dessa befälsgrader vid marcher och under garnisonstjenstgöring åtnjuta denna rättighet. Och slutligen att dessa byggnader långt ifrån att förskaffa officersoch underofficers-korpserna någon inkomst, förorsaka dem en kännbar anläggningsoch underhållskostnad. Tillämpningen af Utskottets uttalade åsigt skulle således leda derhän, att emedan, genom tillvaron af omnämnda byggnader, jordbruket herodes en behöflig arbetskraft under skördetiden, Staten en vinst, men egarne, i stället för inkomster, endast kostnader, dessa egare derutöfver skulle vidkännas bördan af en förut ej påförd bevillning — och Staten i sista hand möjligen drabbas af ökade utgifter. Med anledning häraf vågar jag vördsamt yrka bifall till motionärens här ofvan angifna förslag.-’ o o Af Herr Reutersvärd, P. O., som, i afseende på Utskottets förslag till förändring i formuläret N:o 7, ansåg vara praktiskt overkställbar! att för näringsidkare, som drifver en mera omfattande handtering, särskilja inkomsterna af kapital och af rörelse, näring eller yrke. Af Herr Oldevig, II. F.: ”Då Utskottet förklarat sig icke kunna tillstyrka Herr Gahns motion, hvari yrkas befrielse från bevillning, för regementens och officerares byggnader ä deras öfningsplatser, i likhet med hvad uti Bevillningsförordningens 2 § 2 mom. är stadgadt, angående de menigheter, vissa samfund och inrättningar tillhöriga byggnader, som i hyror eller på annat sätt icke lemna egaren någon inkomst, har Utskottet uttalat den åsigt, att bevillning bör för först otnförmälda byggnader erläggas; men som jag icke delar denna åsigt, ser jag mig föranlåten att mot. densamma och det slut, hvartill Utskottet kommit i denna fråga, mig reservera.
Då härtill kommer, att en serskild grund utomdess finnes för bedömande af dylika frågor, nemligen sista mantalsskrifnings-orten, och någon annan än denna icke synes behöflig, hafva Utskotten ansett sig, med anledning af Prosten Rosens motion, böra föreslå utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom skulle förordnas: att, dä fråga församlingar emellan uppstår angående skyldigheten att underhålla de frän den ena till den andra församlingen inflyttade personerskall den fattige, ehvad han haft eget hemman eller icke, alltid anses tillhöra den församling, der han sist varit skattskrif ven. Vidkommande Herr Prosten Nibelii motion, angående inskränkning i jordbrukares rättighet att från främmande socknar antaga stat-torpare, och hvad i sammanhang dermed, under discussionen hos Högvördige PresteStåndet, blifvit yrkadt, så, enär det tvifvelsutan är af största vigt att förekomma, det en invånare i en församling icke må ega tillfälle att, till den allmänna Fattig-försörjningens betungande, och således till de öfriges skada, utan deras medgifvande, i församlingen emottaga medellösa personer, som framdeles kunna falla fattigvården till last — ett förhållande, hvilket lika lätt kan inträffa med stat-torpare som med åtskillige andre personer af arhets-classen, samt dertill kommer, att missbruk med förenämnde rättighet lemnar lättade utvägar för obemedlade personer att ingå giftermål, utan annan garantie för deras och barnens underhåll än fattigvården, och att, om obetänksamheten i detta hänseende icke i lid motarbetas, landet sannolikt kommer att uppfyllas af en mennisko-class, som helt och hållet saknar egendom och sjelfbestånd — ett slags pöbel på landet, som icke utan anledning är så mycket fruktad,— hafva Utskotten, på dessa, och de af Herr Prosten Nibelius i öfrigt anförde skäl, ansett sig böra motionen med sitt tillstyrkande understödja, och hemställa alltså, att i den lill utfärdande fö - u Lag samt Allm.
Då det i rubriken föreslagna tillägg endast afsåg vinnande af större tydlighet och för öfrigt icke kan ega inflytande på sjelfva bevillningen, lärer, i öfverensstämmelse med 3 Stånds beslut, förslaget derom böra anses ogillad t. Beträffande åter tullbeloppet, så hemställer Utskottet till Borgareståndet, att det ville frånträda sitt skiljaktiga beslut och förena sig med de öfriga Stånden. Eljest föranleder denna skiljaktighet följande omröstning: 224:o. Den, som, på sätt 3 Stånd beslutat, anser införselstullen å ”mjöl af vegetabilier, som ej kunna inbegripas under spanmål eller hänföras till me dicinalier” böra bibehållas vid 6 sk. per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättes denna tull lill 2 sk. skålpundet. Enär endast Borgare-ståndet godkänt, men Ridderskapet och Adeln, Munlack. Presteoch Bonde-stånden ogillat den af Utskottet föreslagna nedsättning af införselstullen å munlack från 18 till 12 sk. skålpundet, inbjuder Utskottet Borgare-ståndet, att frånträda delta sitt beslut och, lika med de öfriga Stånden, bibehålla gällande tullbestämmelse; och föreslår Utskottet, för annan händelse, följande proposition lill omröstning: 225:o. Den, sorn, lika med 3 Stånd, vidblifver gällande införselstull å munlack, 18 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättes denna tull Lill 12 sk. per skålpund. 38 BeviUnings-Ulskoltets Memorial, N:o 23. Utskottets förslag, alt ur kontexten utesluta och i noten hänvisa insyltad muskot till konfiturer, hafva Borgareoch Bonde-stånden bifallit, rnen Ridder skåpet och Adeln samt Preste-ståndet , under vidblifvande af gällande taxa, ogillat.