Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med de i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse uppställda grunder har Eders Kongl. Maj:t den 5 Februari sistlidet år beslutat, att till Chefens för Ecklesiastik-Departementet biträde vid handläggning af de ärenden, som angå folkskoleväsendet, äfvens m för tillsynen öfver de till detsamma hörande läroanstalter skall inom Departementet anställas en Expeditions-Sekreterare, hvilkens åligganden i allmänhet äro: l:o. Att uti de till Departementet inkommande mål, sorn röra folkskoleväsendet, besörja den utredning, som erfordras för deras föredragning, samt ansvara för beslutens uppsättande och expedierande; 2:o att, efter dertill af Departements-Chefen erhållen befallning, verkställa inspektionsresor till läroverken, för att om deras tillstånd, de der följda undervisningsmethoder m. m. afgifva redogörelse; 3:o att med sorgfällig uppmärksamhet följa alla frågor, som röra folkundervisningen och dermed ega sammanhang, samt för Departements-Chefen föreslå de åtgärder, som i dessa afseenden anses behöfliga och gagneliga; 4:0 att utarbeta de förslag och utlåtanden i dithörande ämnen, hvarom han af Departements-Chefen erhåller uppdrag; 5:o att tillse, det inom Expeditionen föras de statistiska och andra anteckningar, som för noggrann kännedom af folkundervisningens tillstånd äro nödiga. Gagneligheten och behofvet af denna åtgärd, hvarom Rikets Ständer sålunda hemställt, har genom den sedermera vunna erfarenheten fullständigt bekräftats. Genom undervisningsärendernas fördelning inom Departementet å två byråer hafva båda byråcheferna blifvit satta i tillfälle att med odelad uppmärksamhet följa utvecklingen af den undervisningsgren, som utgjort föremål för hvarderas embetsverksamhet. De mångartade frågor, som tillhöra folkundervisningars område, och hvilka oupphörligt tillväxa i vigt och omfattning, hafva tagit den nya byråns verksamhet i oupphörligt anspråk, och bearbetningen af dessa frågor har ock obestridligen vunnit derpå, att inom Departementet funnits en uteslutande åt deras behandling egnad arbetskraft.
Sedan vid ofvan anmälda förhållande den icke öfvertagna delen utaf det i Engelskt mynt kontraherade lånet måste anses hafva förfallit, äro, utom andra oafbrutet fortsatta åtgärder för fullgörandet af Fullmägtiges ifrågavarande uppdrag, underhandlingar började, fastän ännu icke afslutade, angående upptagningen af ett amorteringslån å återstoden af det belopp, Fullmägtige fått sig ålagdt upplåna. Ordinarie statsregleringcn tillhörande utgifter. (Reglementets §§ 173—177.) Uti de på Rikshufvudböcherna grundade liqvider, som Fullmägtige, under den efter afgifvandet af Fullmägtiges sednaste riksdagsberättelse förflutna tid, fått emottaga, har någon brist uti Statsverkets enligt Riks-Staten påräknade inkomster icke blifvit Riksgälds-kontoret till ersättning påförd. Deremot hafva, för att af Riksgäldskontoret ersättas, uti dessa liqvider upptagits betydliga brister uti de å Riks-Staten uppförda förslagsanslag, nemligen: för år 1861 R:dr 584,882: 61., hvilken bristsumma öfversteg de Riksgälds-kontoret godtgjorda besparingarne å enahanda anslag för samma år med R:dr 461,643: 15. för år 1862 » 668,145: 90. dito dito med „ 622,026: 34. samt för år 1863 „ 655,770: 88. dito dito med „ 551,425: 95. Summa brister R:dr 1,908,799: 39. öfverskjutande besparingarne för nämnda tre år med R:dr 1,635,095: 44. 24 Stats-Utskottets Memorial N:o 3.
Hvad åter angår de öfriga underdåniga lagförklaringsförslagen; så måste väl de mig meddelade nådiga afslag, hvari de sökta förklaringarne anses utgöra lagförändringar, gälla såsom skäl för klandret emot mig; men jag har redovisat den öfvertygelse, hvarefter jag handlat, och tror mig oskyldig, äfven örn jag misstagit mig. Om öfverensstämmelsén imellan lagens rätta mening och de förklaringar deraf, jag föreslagit, har jag hyst så föga tvifvel, att jag, såsom domare, icke i något fall skulle anse mig kunna, äfven utan dessa förklaringar, tillämpa lagen annorlunda, än jag ansett den böra förklaras. Att jag med ansökningar af denna beskaffenhet vändt mig till Kongl. Majit, har blifvit klandradt såsom afvikelse från instruktionen, enligt hvilken Justitiä-Ombudsmannen endast till Rikets Ständer äger inkomma med förslag till lagförklaringar och förändringar. Jag har likväl trott det icke vara Justitiä-Ombudsmannen mer än embetsmyndigheter i allmänhet betaget att i sådan väg göra underdåniga hemställningar. Derjemte har jag dock ej underlåtit att framlägga dem för Rikets Ständer, och hoppas således min skyldighet icke vara åsidosatt. Härmed har jag, så kort som ske kunnat, upptagit de anmärkningar, jag funnit mest väsendtliga. Min redogörelse skall denna gång börja med fjttffsSi ip n i ngen. Enligt hvad jag ofvan förklarat, kommer någon förändring i sättet att behandla detta ämne icke att äga rum. Så vidt jag medhunnit, har jag fortfarit att samla exempel af lagskipningens handhafvande i högsta instants, för att lemna ytterligare bidrag till bedömande af dess tillstånd. Af dem, jag nu har att framlägga, har jag för min del ej funnit anledning att frångå, hvad jag redan yttrat så väl om sjelfva detta tillstånd, som om de orsaker, hvarifrån detsamma härrörer, och af hvilkas undanrödjande således en möjlig förändring beror.
Den första bland dessa senare var den lilla sirliga Sylvia Ewersmanni, som i midten af juni uti stora skaror slog sig ned på den enda mörka fläck, som ännu syntes i trakten – Vegas svarta däck. Alla voro Sångfoglar i Vegas rigg. tydligen ytterligt uttröttade, och det första de små stackarena gjorde var att uppsöka beqväma sofplatser, på hvilka ett fartygs rigg har rik tillgång, när det gäller småfogel. Jag behöfver väl knappast tillägga, att våra nya gäster, vårens förebud, om bord stördes så litet som möjligt. Vi började nu flitigt samla material till kännedomen om traktens fogeloch däggdjursfauna. Samlingarna äro, då detta skrifves, ännu ej bearbetade, och jag kan derför härom endast anföra följande. Af den bekantskap, jag under egna föregående resor och studiet af andras gjort med den högnordiska fogelverlden, hade jag fått den oriktiga föreställningen, att ungefär samma fogelarter skulle möta oss öfverallt i Europas, Asiens och Amerikas polarländer. Erfarenheten under expeditionen med Vega visar, att detta ingalunda är förhållandet, utan att Asiens nordöstra udde, Tschuktsch-halfön, i detta hänseende bildar ett fullständigt undantag. Foglar förekomma här i mycket mindre antal, men med en vida större mångfald af former än på Novaja Semlja, Spetsbergen och Grönland, till följd hvaraf fogelverlden i dess helhet på Tschuktschhalfön har en från de atlantiska polarländernas helt och hållet afvikande prägel.
Kammar-kollegii underdåniga utlåtande, i anledning af arrendatorn af Mörrums kronolaxfiske i Blekingelän John Svenssons underdåniga ansökning, att, enär hans inkomster af berörde fiske under de fem sednare åren 1843 —1847 skall utgjort endast 7,638 r:dr, men arrende-afgiften för dessa feni år uppginge lill 14,75o r:dr, Kongl. Majit måtte af gunst och nåd medgifva Kongl. Majlis Kådig a Svar, N:o 70. 3 sökanden ali från slals-verket återbekomma, hvad lian sålunda genom arren - Kongl. Maj:t, som på grund af hvad upplyst och anfördt blifvit, så väl angående de för ifrågavarande kronolaxfiske tillförene erlanda vida lägre arrendesummor, som ock angående samma kronofiskes nu mera betydligen förminskade afkastning, jemte inträ lfa dt dröjsmål med Mörrums-åns i i § af arrendekontraktet omförmälde uppmuddring, ansåg billigt, att någon eftergift må sökanden förunnas af det dryga arrendebelopp, lian sig åtagit, förklarade, enligt Slals-rådels underdåniga tillstyrkande, Sig vilja, na t i skrifvelse till Rikets nu församlade Ständers Stats-utskott, föreslå Rikets Ständer att, med behjertande af sökandens genom •det om-förmälda arrendet iråkade bekymmersamma belägenhet, förrinna honom den eftergift, att arrende-afgiften för nästlidet år, äfvensom för det nu löpande arrendeåret, varder till hälften nedsatt, med förbindelse för sökanden att fullgöra, hvad arrendekontraktet i öfrigt stadgar. Ex ProtocoTlo, C. Hallberg. N;o 70, Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Febr., kl. 9 f. tn. Kort g I. Ma fits Nådiga Svar uppå Rikets Ständers underdåniga skrif velse, angående Riksdagens förlängning', Gifvet Stockholms Slott den t5 Februari i8/f8.
Erfarenheten har nemligen lärt, att farhåga för en så beskaffad nedsättning å den sidan, som icke fordrar stängsel, ofta afhållit båda sidorna från stängselvitsordets begagnande, till betydlig besparing i både skog och arbete; och ett medel, som visat sig så verksamt till befrämjande af ett för samhället vigtigt ändamål, bör lagstiftningen ej underlåta att fortfarande använda, serdeles som stadgandet ej heller för sig sjelf saknar billighetsgrund. Dock måste, för att det åsyftade ändamålet ej skall förfelas, alla sådana skogsoch utmarker, som, ehuru genom rågång från hvarandra skiljda, ligga utan hägnad sig emellan, förklaras vara till gemensamt bete upplåtna, så att i slikt fall den ena jordegaren ej må anses skyldig att afhålla sina kreatur från den andras egolott, der ej sådan skyldighet på serskildt aftal grundas. Hittills har detta varit en gifven följd af egofri dslagens Beskaffenhet, men behöfver i den nya lagen uttryckligen bestämmas såsom undantag från den allmänna regeln; och jag anser mig till följd häraf böra föreslå, att till 5 § göres följande tillägg såsom ett nytt moment: »Finnes mellan egor, som nu sagde äro, ej stängsel; då skall, så länge det förhållande fortfax-, den ohägnade marken anses vara till gemensamt mulbete upplåten, der ej annorlunda aftaladt är.» Beträffande derefter frågan, i huru vidsträckt mån stängselvitsord må fortfarande ega rum, så har vid förslagets utarbetande man utgått från den grundsats, att då lagstiftningen ej har anledning att befordra stängsels användande såsom medel för egofriden, utan bör inskränka sig till att medgifva dess begagnande, så vidt det finnes icke kunna undvaras, någon utsträckning af stängselvitsordet icke bort ifrågakomma, utan endast en reglering deraf inom förut befintliga gränser tillvägabringas genom mera fullständiga och efter förslagets öfriga grunder afpassade föreskrifter; och hvad förslaget i denna del innehåller, har uti berörde grundsats sin förklaring. Bill. till B. St.
Efter något mer än en timme kom han åter: han var då allvarsam och såg mycket orolig ut. » Så förargligt, » sade han, » läkaren bad mig dröja några dagar. Han kunde icke lemna mig ett rent och dugligt betyg, » sade han, » förr än det här onda upphört. Men det var bara något tillfälligt, som snart skulle gå öfver. När så skett, går jag dit igen. Bara lugn, sade han. » Nåja, detta var ju, som sagdt, litet förargligt, men också öfvervinneligt. Jag sökte hålla min vän vid godt lynne. Nu var det Gustaf, som med både ifver och otålighet motsåg den stund, då försäkringen skulle kunna afslutas. » Jag är verkligen litet orolig, » sade han till mig. » Tanken att jag skall falla ifrån, och min hustru och mina barn skola stå nödställda, lemnar mig ingen ro. » Så var det ock; just hans oro gjorde, så sade äfven läkaren, att det onda höll i sig. Jag talade vid ett par läkare i andra försäkringsbolag, jag uppvaktade personligen direktören i en sådan försäkringsinrättning: någon försäkring kunde ej ske under närvarande förhållanden; vi stodo rådlösa. Sorg och själfförebråelse gnagde på min så käre vän, så att han blef verkligt sjuk; kunde han blott vara lugn och nöjd, så fanns ingen fara, men annars. V i kunde då intet åtgöra. Det tycktes blifva värre. Den sjuke utfor, nästan så ofta jag såg honom, i de bittraste själfanklagelser. Han ansåg sig hafva varit den lättsinnigaste usling, som ej lydt mitt råd, som nedtystat hustruns bekymmer med falska tröstegrunder. Hon visade sig modig i sjukrummet, sökte trösta och hjälpa, men de bleka kinderna, de förgråtna ögonen skvallrade om, hvad hon bar inom sig. När jag råkade henne i enrum, brast också hennes fÖrtviflan mer än en gång lös. Hvarför hade hon icke hållit i sig med sina övertalningsförsök? Det hade ju varit hennes skyldighet. Hade hon icke släppt efter i detta fall, skulle hennes man nu varit fri från sin förtärande oro och frisk för länge sedan. Och nu, hur ginge det! Hennes barn! Och hon, hvems var felet!
Såsom Ledamot af StatsUtsk:t har jag, allteftersom frågan om jernvägarne här diskuterats, haft tillfälle att visa mig såsom en varm vän af dessa kommunikationsanstalter, hvilka på en gång befordra vårt lands industri, civilisation och politiska sjelfbestånd ; men jäg har likväl i detta fall aldrig låtit mig ledas af någonting annat än hvad jag ansett möjligt och rigtigt, det vill med ett ord säga, det praktiska. Jag har i detta hänseende trott att man borde se saken sådan, som den verkligen är, den må sedan visa sig i ljusare eller mörkare färger, samt vid min pröfning endast sökt sanningen. Det är från denna grund jag utgått, då jag dragit mina slutsatser. Under strider, sådana som de, hvilka frågan om jernvägarne framkallat, då icke allenast det allmännas fördelar äro lagda i vågskålen utan äfven de enskildta intressena äro vigter, som tynga kännbart nog i densamma, — under sådana strider kan väl hända, att man icke städse befinner sig i en så särdeles behaglig ställning. A ena sidan anses man för ljum. för kall. A den andra åter för ifrig, för het; men vid frågor, sådana som dessa, undergår man uti berörde hänseende en särdeles nyttig luttringsprocess. Man bibehåller sig lugn under sådana debatter. Detta har jag sökt iakttaga vid frågans behandling i StatsUtskrt; och intet af hvad här blifvit andraget skall komma mig att frångå detsamma under den kommande debatten i frågan. Alltså vågar jag i denna sinnesstämning försäkra, att jag icke i något fall sökt att lägga ljusare eller mörkare dagrar på de siffror, hvilka härstädes blifvit af mig upgifna. Dessa siffror, äfvensom alla dem, jag, hädanefter kommer att citera, äro sådana, som dels JernvägsKomitén öfverlemnat i sitt bihang, dels Ofverste Ericson eller Jernvägsstyrelsen delgifvit, dels ock sådana, som äro hemtade ur godkända utländska författare. Bland annat har Frih.
Proposition blifvit föreslagne åt gymnastiklärare, oell hvilka jag hoppas också skola blifva beviljade, må till erkännas ilein med det vilkor, att de tiilförbindas. öfva de högre klassernas lärjungar också i gevärsexercis, samt den högste klassens begge afdelningar äfven i målskjutning. 8:o. Att en lika löneförhöjning, som Kongl. Majit föreslagit åt gymnastiklärarne, äfven ma förunnas lärarne i musik. Den större tid och möda, som erfordras för att blifva en skicklig musiklärare, tala mer än tillräckligt för denna af mig föreslagna jetnlikhet i löneförmåner. Också borde det stora intresse, hvarmed den ädla tonkonsten inom värt fädernesland omfattas, och det större lif, som inom Musikaliska akademien röjer sig, efter den uppmuntran Pikets Ständer gifvit densamma genom förökade anslag, äfven sträcka sig derhän, att man sökte med dagligt bröd förse åtminstone några af dess idkare i hvarje landsort. Det jag tagit mig friheten föreslå blir i alla fall icke för stort i mindre landsortsstäder, der endast små eller inga privatförtjenster äro att påräkna. 9:o. Att läraren i teckning vid Skara mycket talrikt besökta högre elementarläroverk Mankell ma, vid fråga om uppflyttningen till högre lönegrad, få beräkna äfven de är han för 1860, till en del såsom ordentligen konstituerad, vikarierat i ifrågavarande befattning med en ordinaries tulla ansvar, samt densamma bestridt tili full belåtenhet. Ilan är i detta afseende i alldeles samma ställning, som de andra vikarier under besagde tid, för hvilka Kongl. Majit i sin tili Rikets Ständer afgifna Proposition föreslagit samma för . ån, och det vore derför högst obilligt att icke tillerkänna 72 Motioner i Borgare-Ståndet, 1862. .TV? 36. honom samma rättvisa, sorn jag hoppas iukois Ständer gerna låta de öfrige vikarieme vederfaras. Tåg anhåller vördsamt om min motions remitterande till vederbörligt Utskott. Stockholm den 22 November 1862. P. G.
Till Bevillnings-och Lag-Utskotten remitte. rades Herr Lefflen den 11 dennes ingifne och då på bordet lagda anförande, i anledning af Herr Westmans Motion, om förändrad redaction af 3 Cap, r Handels-Balken, och Herr Santessons dervid gjorde tillägg; varandes berörde Motion och tillägg förut till ofvannämd de tvänne Utskott remitterade. S. D* Remitterades till Stais -Banco-samt Allmänna Besvärsoch. Oeconomie - Utskotten Kongl, Majus Nådiga Proposition af den 16 dennes, angående den till undsättning i miss' växtår anslagna Creditiv-Fonden samt f. d. Allmänna. Magazins-Inrättningens slutliga Utredning, med flere dermed sammanhang egande ämnen; Stats» samt silltnämia Besvärsoch. Oecono/nie-Utskotten ; Kongl. Maus Nådiga Skrifvelse af den 16 dennes angående ytterligare åtgärder till Får - 76 Vrot. Utdr, d. 36 Jan. igsq. skötselns och Uilproductionens befrämjande i Riket; oc-b Stats-Utskottet : Kongl, Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den 22 dennes, med förslag lill förnyad Instruction för Rikets Ständers Revisorer, i afseende på deras befattning med Stats-Verkets granskning. Från Hedervärda Bonde-vStåndet. S. D. Uppå derom väckt Motion af Nils Mänsson från Malmöhus
Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts , uti Remiss den 12 sistlidne Februari, gifna Nådiga befallning, får, i anledning af den anmärkning, Rikets Ständers år 1841 församlade Revisorer framställt om indrifvande eller afskrifning af en Kongl. Akademiens balanserade fordran, 7,518 Rdr 33 sk. 11 rst. Banco, utgörande kronotionde, som dels indragils, dels på annat sätt frångått Akademien och blifvit på militien indeld, Consistorium Academicum i underdånighet afgifva följande Förklaring. Bland de mänga Lunds Universitet tillhöriga inkomstkällor och medel, dem Staten, i behofvets stund, till andra ändamål användt, befinnas äfven ifrågavarande balanserade poster, hvilka, på sätt uti underdånigst bifogade, från Akademiens Bokhållare infordrade Utlåtande är närmare specificerad t, tillkommit hufvudsakligen derigenom, att en del af Akademiens tionde, under krigsåret 1718, blifvit till rusthålls förbättring använd, med villkor, enligt hvad authentikt Jordeboks-extrakt af den 22 Oktober 173c> upplyser, alt samma tionde skulle till Akademien på annat sätt återgäldas. Den fordran , Universitetet sålunda af Slaten erhållit, har ända till 1807 blifvit i Kronofogdarnes räkenskaper balanserad till förmån för Akademien, och utgjorde sistnämde år 4,761 Tunnor 24 5/B kappar råg, 7,095 Tunnor 9 1/8 kappar korn, 5,016 Tunnor 4 V2 kappar hafra, 5 Lispund i3 U. smör, allt sammanlagdt utförd t, efter kronovärdi, till det jemförelsevis ringa penningevärdet, 7.518 Rdr 33 sk. ii rst. Banco, hvilken summa i Akademiens Räkenskaper alltjemt balanseras. Beräknad, såsom vederbort, ända till närvarande tid, efter markegångspris för den bortmistade årliga tionden, kommer ifrågavarande fordran att uppgå till ett vida högre belopp. Till dess utbekommande hafva flera försök blifvit gjorda.
I följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Förordnande den 22 Juli näsllidet år,' har Ledamoten i Kongl. Stats-Contoret, Herr Förste Hof-Intendenten och Riddaren P. G. fjelin tillhandagått Stats-Utskottet med nödiga upplysningar vid behandlingen af Stats, regleringsoch andra frågor ; Och då Riksdagen nu förmodas snart tilländagå, har Utskottet ansett sig böra hos Rikets Ständer hemställa, att, på sätt tillförene egt rum, något lämpligt vedermäle af Rikets Ständers erkänsla må gifvas för Herr Förste HolIntendentens nitiska och för Utskottet gagneliga biträde, i hvilket afseende vördsamt hemställes, att Rikets Ständer måtte för Herr Förste Hof-Intendenten Welin, å Riksgälds-Contoret anvisa en gratification af Ett Tusende (1000) R:dr banco. Stockholm den 30 April 1845. 8 Stats-Utskottets Memorial, N;o 299’ N:o 299. sink* till Exp. Vtsk. den 1 Maj, kl. 1 e. m. Memorial, angående slutligt bestämmande af arfvodet Jer dea i Utskottet anställde Kamereraren. Uti Memorialet N:o 98, rörande, bland annat, aflöningen för den hos Stats-Utskottet anställde Kamereraren, som under tiden uppburit i förskott 80 R:dr i månaden, förklarade Utskottet sig vilja närmare Riksmötets slut föreslå det belopp, nämnde Kamererare skäligen borde tillerkännas; Och får Utskottet, sedan det erfarit, att bemälde tjenstemans göromål varit både trägna och magtpåliggande och att upprättandet af Riks-Staten, hvarmed Kamereraren ännu är sysselsatt, erfordrar mycken omtanka och noggranhet, härigenom tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, såsom fyllnad i det af Kamereraren uppburna arfvodes belopp, till och med denna dag räknadt, tillägga honom, i ett för allt, en summa af 400 R:dr B:co, att från Riksgälds-Contoret utgå.
Icke är det endast och förnämligast för Domarnes skull, som jag ifrar för förbättring i detta ämne; till miss - 272 Den 7 Maji e. m. förstånds undvikande torde jag böra förklara, att jag hvarken innehar och troligast aldrig kommer att innehafva något DomareEmbete, utan det är af önskan, att i någon måtto gagna mitt Fädernesland, sorn' jag ifrar för ändring uti det .felaktiga sättet för Domarnes aflöning. Utskotten hafva väl påstått att förändring i Domarnes aflöningssätt, såsom Herr Grefve Eric Posse, samt Herrar Ribbing och Bexel! yrkat, medelst en bestämd aflöning från StatsCassan, och dennes ersättning genom en förhöjd stämpelafgift, skulle otviffelaktigt föranleda till svära olägenheter och missbruk. Men månne Utskotten icke bordt närmare inför Rikets Ständer utpeka desse svåra olägenheter och missbruk, eller kan man föreställa sig, att desamma äro så svåra, att Lagstiftaren måste erkänna sin oförmåga, att derföre stadga någre correctiver ? Utskotten hafva likväl icke kunnat i sitt Betänkande annat än vidgå, såsom en obestridlig sanningj att Domarens aflöningssätt är i högsta grad olämpligt_, oj ta förhatligt och derföre påkallade rättelse. Jag anhåller vördsamt hos ExpeditionsUtskottets Herrar Ordförande och Secreterare, alt i händelse någon underdånig
Om Had förtäljes, att han som gosse var så obetänksam, själfsvåldig och okynnig och så gärna höll sig i Lokes sällskap, att Oden fann det bäst att skicka honom från Asgard för att uppfostras af Mimer. Denne åtog sig fosterfaderns plikter mot den vackre och med rika anlag utrustade asasonen. Gossen var läraktig och vardt skicklig i skaldskap, sång, smideskonst och många idrotter, och han blomstrade upp och fick, innan han hunnit ynglingaåren, ovanliga kroppskrafter. Men hans obetänksamhet och häftighet voro icke lätta att bota. Okynnig visade han sig isynnerhet när han var i smedjan. En gång när Sindre hade gifvit honom en tillrättavisning, tog pojken Draupners frejdade smed i håret och drog honom på det sättet ut öfver tröskeln; vid ett annat tillfälle, när han tillsades att smida och icke ville det, slog han med släggan ett sådant slag i städet, att det flög i flisor. Men Mimers visdom lyckades efter hand tämja hans uppbrusande lynne, om än icke läka hans obetänksamhet, och när fosterfadern återsändt honom till Asgard som en fager, höfvisk och i många idrotter skicklig yngling, fick Oden honom mycket kär, och var han af alla sina fränder i Asgard väl upptagen. Någon tid därefter blef Balder gift med mångudens dotter Nanna. Had skulle önskat att ega en maka, henne lik, skön och älsklig och modig som hon. Men af sig själf skulle Had aldrig kommit på den onde tanken att tillegna sig Nanna. Han var ifrig jägare och uppsökte gärna de skogar, som från Lidskjalf kunde skönjas i långt fjärran, för att jaga där och nedlägga vilddjur och drakar. Så hade han en morgon anländt till den i det östliga Jotunheim belägna Järnskogen, i hvars hemska inre ingen dödlig vågat intränga. Ensam jagade han där hela dagen och förirrade sig, så att han ej fann en återväg. Dimmor föllo, och det liknade sig till en obehaglig natt. Då såg han ett ljussken, gick åt det hållet och fann en bärgkammare, där en högvuxen och vacker kvinna satt.