Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och hvad serskildt Svenska Banken beträffar, måste ■ väl någon gräns sättas för hvarje tillökning i dess utlåningsrörelse, så vida ej densamma slutligen skall få all Sveriges jord hos sig intecknad, och blifvcr ensam förläggare för Sveriges alla näringar. Hvarförutan, då Svenska Bankens utlåning icke är så reglerad, som den rätteligen borde vara, eller till att på kortare tider lemna varuproduktionen och omsättningen, efter rörelsens omfång och behof lämpade, tillfälliga försträckningar, densamma åtminstone icke bör utvidgas, så länge den ej hunnit blifva på andra bättre grunder omorganiserad. Och synnerligast skulle det vara oriktigt att medgifva en sådan utvidgning under en tidpunkt, då Banken befinner sig uti en af alla erkänd mindre fördelaktig ställning och dä följaktligen, enligt de äsigter jag förut utvecklat, densamma snarare bör minska än öka sina lånefonder. Icke eller kan jag godkänna nyttan af det framställda förslaget, alt Banken skall behålla omkring hälften af dess vinst, i ändamål att derföre uppköpa räntebärande papper, ty ett sådant uppköp skulle, fäst i något förändrad form, innefatta en utvidgning af Bankens lånerörelse, hvilken icke, under nuvarande förhål-. 14 Banko-Utskottets Memorial, N.-o 12. landen, kan för Banken vara nyttig. Och om än Banken derigenom i någon mån förstärker sin grundfond och ökar behållningen af dess räntebärande papper, så vinner den dermed ingen synnerlig tillvext i dess realisationsförmåga. Hvarjemte, så länge Banken behöfver förstärka sin melalliska kassa, det synes vara fördelaktigare för Banken, att låta vederbörande hypotheks-loreningar, genom att å utländsk ort upptaga lån, till landet indraga silfver, än om Banken med egen skuldsättning utrikes i annat fall skulle nödgas skaffa sig sådan förstärkning af sitt silfver-förråd. Då det deremot måste blifva för Banken och landet gagneligt, om Banken, under en period, då dess metalliska kassa är fylld, passar på, att genom sin mellankomst, antingen förebygga någon hypotheks-förenings möjligen tilltänkta plan att upptaga utländskt lån, eller att å fremmande ort inlösa sådana redan ingångna skuldförbindelser.
Ständer mätte begäras ett årligt anslag för 2:ne ridskolor, den! ena vid Strömsholm och den andra vid Malmö, med 25,000 K:dr Riksmynt, att å Fjerde Hufvud-Titeln uppföras, samt medgifvande att använda första årets anslag, så väl till nybyggnad af.det erforderliga stallet vid Strömsholm, som till anskaffande” af de ridskolorna nödiga sadlar, remtyg och öfriga inventarier.» »Bland föremål för Krigs-styrelsens omtanka, intager frågan om Arméens ^'^deUa^Ar■penöfningar ett af de främsta rummen. méensocliBe Redan före sista Riksdagen hade jag nåden inför Eders Kongl. Maj:t i u Xapeis vapen - Bih. lill II. Prop. JYi 1, om Statsverket 1836. derdånighet antyda mina åsigter rörande otillräckligheten af den vapenöfningstid, som i allmänhet varit den indelta Arméen bestådd. Den korta tid hvarunder jag dä ännu hade innehaft Chefs-befattningen vid Landtförsvars-departementet medgaf mig likväl icke att sä som jag hade önskat, fullständigt redogöra (ör dessa mina åsigter, långt mindre att framställa förslag till förbättringar, der sådane efter mitt förmenande kunde vara af nöden. Sedan dess har jag oaflåtligen sökt göra mig bekant med de brister, som härvid förefinnas, och jag anhåller nu i underdånighet att åter få upptaga och vidare utveckla denna i hänseende till Arméens tjenst barhet sa djupt ingripande fråga. Det är bekant, hurusom skyldigheten att underhålla den indelta ryttaren eller soldaten under möten och mönstringar ansetts af ålder tillhöra rusteller rotehållaren, samt jemväl blifvit sålunda fullgjord. Denna underhålls-skyldighet öfverflyttades sedermera på kronan emot viss årlig afgift af rustoch rotehållaren, samt öfvertogs slutligen vid 1840 "'och 1841 årens riksdag helt och hållet af staten, med rustoch rotehållares befrielse från all afgift, då ock en bestämd ärlig summa på 4:de Hufvud-tileln uppfördes såsom anslag i och för Indelta Arméens vapenöfningar.
Nattvinden susade i Annas lockar, kring hennes panna, och förde liksom på sina vingar det mystiska och outsägliga vemod, den outredda längtan, som svällde i hennes barm. Hon lade hufvudet mot grindstolpen och lyssnade till syrsornas entoniga musik och sitt eget hjertas oregelbundna slag. Just vid grinden hade fordom varit en berså af Legustrum, men denna var nu nästan utdöd, en gammal tvåstämmig rönn i lika skick, som Legustrums-häcken, skyggade med sina få spridda löf detta ställe, en stor kantig och besynnerligt formad sten vid dess fötter hade nu i månljuset ett snarlikt tycke af en gammal hopkrupen gumma, och några rankiga, af ålder mossiga bänkar visade, att man fordom hvilat i den halftorkade rönnens skugga, och funnit denna plats treflig – hvilken Anna i sin fantastiska inbillning alltid velat tillägga något hemlighetsfullt, något trollskt och spökaktigt, och just derför lockade den henne till sig, ty Anna fann ett obeskrifligt nöje i alla de gamla sagor om elfvor och troll, om skogsfrun, näcken, dvergar och tomtar, som lefva på folkets i skogsbygden läppar, och ofta äfven i deras tro. Det ligger kanske icke mycket förnuft, men en ovedersäglig poesi i dessa sagor, som befolka vattnet, luften, skogen och bergen med hemlighetsfulla och underbara väsen, och denna poesi är svår att helt och hållet utrota i deras sinnen, som äro uppfödda, och lefva i skogens dunkel. Och mer än någons, var Annas sinne, böjdt att älska dessa svärmerier. Hon visste många ställen i skogen deromkring, som, liksom detta, i hennes inbillning ansågos såsom detta underbara väsens älsklingsplatser. På hvad grunder hon så dömde dessa ställen, var henne omöjligt att uttrycka, men hennes känsla tyckte sig finna ett visst något, ett öfvernaturligt, ömsom hemskt, ömsom ljuft och underbart tycke, som hvilade deröfver, – hon tyckte att vinden susade mer betydelsefull, och solen sken på ett helt olika sätt deröfver.
M. beviljadl lån, och sådant sedan Direchs befattning indragils, samt de förvaltade medlen, hvilka uttryckligen i den afgifna förbindelsen förklarats skola utgöra säkerhet för Hand.- o. Sjöf.fondens fordran, blifvit i föreskrifven ordning till annan myndighet Öfverlemnade. Genom denna förbindelse hade Direcbs ledamöter ingalunda iklädt sig någon personlig borgensförbindelse; de hade uttryckligen endast åtagit sig att ansvara för tillsyn derå, alt af den förvaltade fonden erforderliga belopp skulle blifva afsatte och till Hand.- o. Sjöf.fonden inlemnade, för del ifrågvar. lånets amortering. Denna förbindelse var således i sjelfva verket ingenting annat, än hvad hvar och en embetsman i ett förvaltande verk genom sjelfva embelseden åtagit sig, nemi. att ställa sig bestämda inslructioner till efterrättelse. Vid sådant förhållande samt då befattningen tillika med fonderne blifvit öfverlemnade lill den nya Direct. för Götheborgs hamnoch elf-arbeten, måste också den af Consl.Utsk. ifrågaställa pligt alt transportera förbindelsen på en annan myndighet anses vara behörigen fullgjord. Emedlertid för alt göra sig förvissad, huruvida icke något skadestånd skulle kunna å ena eller andra sidan ifrågakomma, i följd af någon oriktig behandling af saken, inhemfade K. M. Just.caneellers-embetels utlåt, i ämnet; men då della icke gaf anledn. till något sådant, sä återstod, efter min tanka, ingen annan åtgärd, än den K. M. täcktes besluta. Consl.Utsk. har, såsom förut är nämndt, jemväl anmärkt, alt den medgifna eftergiften innebure ett farligt prejudicat, som skulle kunna uppmuntra andra att på samma väg söka förskaffa sig enahanda förmåner. Jag har härtill intet annat att svara, än att om det vore gifvet, att, sedan eli publikt understöd blifvit någon beviljadt, hvar och en annan skulle äga ett oeftergiflig! an - Den 5 December. språk att erhålla detsamma, så har det varit i hög grad obetänksamt, att någonsin ett allmänt understöd blifvit meddeladt. Jag har nu i saken icke något vidare att tillägga.
Jemte förmälan, hurusom Mynt-Verkets vedförråd fortfarande ligger, i brist af vedskjul, uppstapladt under bar himmel, utsatt för regn och snö, hvarigenom åtgången af nämnde dyra material betydligt förökas, isynnerhet under år med stor nederbörd, då bränslet blifver nästan odugligt för frambringande af smälthetta i fiamm-ugn, har Öfver-Direktören tillkännagifvit, att å Mynt-Verkets tomt platser finnas afsedde för 2:ne vedskjul, det ena 58, det andra 50 alnar långt, samt 12 alnar breda, att uppföras med enkel tegelmur på utsida och gafvelvägg samt på framsidan af lösa sämre bräder mellan (lere murade pelare, på hvilka ett simpelt tegeltak skulle hvila; att det ena af dessa vedskjul vore ämnadt att utgöra fast stängsel för mynt-tomten mot en del af dess östra sida, der endast ett provisionelt (dank i stället blifvit år 1854 uppfördt; samt att på största delen af byggnadsplatsen ännu, till följd af brist på nödiga anläggnings-medel, fattades strandskoning eller kajmur mot den här angränsande Mälaren, hvilken kajtnur borde af sprängd grof sten uppföras till 3 alnars höjd, med jetée af stenskärf till minst 2 alnars bredd, i likhet med den öfriga strandskoningen, som mot sjön uppfördes åren 1855 Kongl. Maj:ls Nåd. Uppförandet af omförmälde byggnader har beräknats komma att kosta omkring R:ko R:dr 4,000. 4:o Anbringande af gaslysning vid Myntoch Kontroll-Verken.
På några år, har, så vidt jag förmår minnas, coursen ej visat en större skillnad ån emellan 120 till 126, och denna skillnad, år den så förskräckande? Eller kunna vi dölja lör oss den såkra följd , att om ock realisationen misslyckats, blir skillnaden vida större. Friherre Cederström: I anledning af hvad sorn sist blifvit yttrat, uppträder jag ån en gång, för att, om möjligt, gifva en utveckling åt ämnet, som det synes mig sakna. Det förekommer mig, som om missförstånd skulle äga rum, om, hvad som verkeligen år mynt. Om det erkännes, att mynt icke år annat ån vara, hvars värde, relatift till andra, bestämmes af myckenhet och efter rågan, så blir saken klar. Creditmynt eller sedlar, sorn representera varans silfvermynt, hvad åro de annat, ån en conven^ Den 26 Februarii. 79^ tionel vara, i förhållande till den säkerhet sorn förefinnes för deras användbarhet, till utbyte emot andra varor. Om vi jemföre den cours vi äga med närvarande varupris och den för 4 å 5 år sedan, med då varande priser, på så vål spannemål, sora andra effecter, huru blifver förhållandet nu emot då? Om det bevises, att sedelmyntets värde relatift till varor i allmänhet nu åger ett högre värde än då, men att coursen icke desto mindre nu år högre, så lärer det vara påtagligt, att coursen, såsom endast ägande relatif gemenskap med utländska myntsorter, år ett fictiskt ting, beroende af fluctuationerne i handelsförhållanderne, utan något direct inflytande på credit-myntets värde inom landet, hvilket ensamt bestämmes genom dess relativa värde till varor i allmänhet. Månne man icke har skålig anledning att förmoda, det ju, med den ökade varu-production och folkmängd, som nu råder inom Sverige, penningens värde, så framt den icke ökas i en större progression, ån den tillökade varu-tillverkningen, skall årligen stiga i värde? Och månne icke denna ökade varu-production, skall oafbrutit fortgå, om den, genom indragningar af mynt, beredda förlägenhet blifver afhulpen?
Uppå derefter framställd propos, blef StatsUtskts utlåt, N:o 231 af R. o. Ad. bifallet. Då nu ånyo föredrogs StatsUtskts den 5 dennes på bordet lagda memorialer• N:o 232, i anledn. af erhållen återremiss af Utskts under N:o q6 afgifna betänk. och N:o 233, i anledn. af återremiss å betänk. N;o i53, fann R. o. Ad. desamma icke erfordra annan åtgärd än att läggas lill handlingarna. Föredrogs ånyo SlatsUlskts den 5 dennes på bordet lagda mern. N:o 234, nl®d förnyadt summariskt förslag öfver statsreglertn. Frih. Cederström, Jacob: Efter de skiljaktiga beslut R. o. Ad. i åtskilliga delar af statsreglertn fattat, följer af sig sjelf, att R. o. Ad. icke kan bifalla denna uppgift från Ulsk. annorlunda, än att den kommer att jemkas efter de beslut, hvari R. o. Ad. stannat. R. o. Ad. fann mein. N:o 2j4 icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarna. Ånyo föredrogs SlatsUtskrs den 5 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 235, i anledn. af väckta motioner om upphörande af tredskoböter för uraktlåten leverering till stora Kopparbergs bergslag af ränteoch mantals-kolen. Frih. Cederström, Jacob: Stora Kopparbergs bergslags privilegier på kolräntors upptagande i Stora Kopparbergs län äro förmodligen af en stor del bland R. o. Ad. kända. Någon förändring deruti kan icke, såsom rör:de enskild rätt, af Konung och Ständer beslutas, utan sådant måste naturligtvis ske genom öfverenskommelse efter bergslags-intressenternes hörande. Jag kan således icke finna någon den ringaste anledn. till hvad Utsk. i delta betänk, föreslagit, hvarken i ena eller andra fallet. Att mantalspenningarne i Stora Kopparbergs län ersättas af kolräntor är till ren vinst för denna landsort, der penningar saknas, men tillgången på kol är ymnig.
Den 28 November f. in. 467 oell sistlidne RiksdagsBesluts felfria tryckning den 10 dennes afgifne, samt den 24 derpå följde på bordet lagde Memorial, innefattande Berättelse om verkställigheten af det Herrar Committerade lemnade uppdrag; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial borde läggas till Handlingarne. Ut supra. Börjades justeringen af PleniProtocollet för den 18 dennes f. m. Efter uppläsning af Friherre Anekarswärds, Carl Henrik, deruti upptagne första anförande, i afseende å RiddarliusOrdningen, anmälte sig JTans Excellence 3 Herr Grefve af Wetterstedt 3 Gustaf 3 och anförde skrifteligen: Om, i den strid mellan meningar och öfvertygelser, sorn utgör det constitutionella Samhälls-skickets lif och verksamhet, det vid ett tillfälle, sådant som öfverläggningen om den nya RiddarhusOrdningen skulle erbjuda, var att förvänta, att anmärkningar skulle göras emot det nekade bifallet lill Ridderskapets och Adelns underdåniga skrifvelse af den 21 December 1823, bör jag likväl bekänna, att jag icke trodde och ej heller kunde tro, att dessa anmärkningar skulle omfatta en allmän anklagelse-act emot 4t»ö l)en 28 November f. m. deså kallade Ministrarne, hvarvid slutligen det partiella antagandet af den föreslagna RiddarhusOrdningen snarare skulle nyttjas såsom en förevändning, än såsom egenteligt föremål. Likväl, vid en lugn pröfning af Friherre Anckarswärds anförande, finner man lätteligen huru ett ämne, som lifligen verkade på de flestes sinnen, skulle af honom användas såsom inledning till de vigtigare anklagelserne, för att derigenom samla anhängare under det utvecklade baneret. Upptägom derföre den utkastade handsken, och mötoms i öppen och ärlig strid, sorn, jag hoppas, ej å någondera sidan, skall af öfverdrift eller enskildt förtrytelse oskäras.
Beträffande åter tiden för ifrågavarande aflönings upphörande, så tror Utskottet denna tid lämpligen böra bestämmas i sammanhang med be rörde aflönings slutliga fastställande. För öfrigt får Utskottet, i afseende på förskott och aflöuingsbeloppcns verificerande före deras utbetalning, åberopa hvad Utskottets, rörande lliksdagskostnadernes bestridande, under N:o 8, serskildt afgifna Memorial i detta hänseende innehåller. Stockholm den 24 Februari 1840, STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckerietj 1840. Sluts-Utskottets Utlåtande N:o 11. i ]V:o 11. Antom till Exp.-Utsk. den 24 Februari, kl. 3 t. tn. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:Is Nådiga Pro position om medels anvisande till Gevärsfabricutionen. (U. A.) Af den anledning, alt det af Rikets Ständer vid näsllidne Riksdag, till utgående i lern år, med i;del årligen, anvisade anslag af 180,000 R:dr för gevärs anskaffning, med år 183g upphört, har Kong!. Majit, enär gevärstillverkningen, enligt gällande contracter, måste oafbrutet fortgå, begärt, att serskildt malle anvisas, till bestridande af detta års utgifter för gevärsfabricationen vid faetorierne, 63,oco R:dr, inom hvilket anslag Kongl. Majit ansåg raedelsbehol vet för denna fabrication innevarande år kunna inskränkas.
– Tänk efter ändå, menade Karl Johan och lade hatten ifrån sig. Det är alt något, som vi har otaldt med hvarandra. – Inte jag åtminstone, sade nämdemannen tvärt. Han började få en aning om, att samtalet skulle få samma vändning som sist. Men detta föreföll honom som något så oerhördt, att han i det längsta ändå ville låtsa, som om han ingenting begrep. – Nämdeman var inte riktigt vänlig mot mig sist, fortfor Karl johan. Men det kom väl af, att då fans det inte något skäl för mig att få Sophie. Men se, då tänkte jag, att det kunde alt bli så också, att Pehr Ohlsson kunde få säga ja till sist och ändå vara glad, om jag tog henne. Pehr Ohlsson sprang upp och slog näfven i bordet. Han var aldeles röd i ansigtet, och ådrorna svälde på den seniga halsen, hvilken syntes öfver den öppna skjortan. – Hvad fan skulle det vara för ett skäl? röt han. Karl Johan satt stilla och njöt af den andres vrede. Han kände, hur han hade honom i sin makt, och han visste på förhand, att bara sanningen kom fram, skulle gubben vara tvungen att ge med sig. – Det skulle alt kunna finnas ändå, sade han lugnt, och han smålog mot den retade bondmagnaten. Pehr Ohlsson gick fram mot den lilla skägglösa pojken, som satt på stolen framför honom, och när hans stora kropp rörde sig framåt mot Karl Johan, såg det ut, som om den skulle kunna bryta sönder hela hans spensliga gestalt. Men Karl Johan lät sig inte bekomma. Han satt kvar på stolen och såg stint upp mot den andre. – Hvad menar du? skrek Pehr Ohlsson. Säg ut, hvad du menar, din djäfla rackare! Säg ut! Eller jag svarar inte för, hvad jag gör. – Hon är med barn! sade Karl Johan lugnt. Men det gör ingenting. För jag tänker gifta mig med henne. Pehr Ohlsson höjde armen, som för att slå till. Ansigtet skiftade färg, så att han blef aldeles hvit, och det kom blått på läpparna. Men han vände sig om, slet upp dörren och skrek, så att det skallade genom hela huset: – Sophie! Det blef buller utanför, röster som ropade, fötter, som trampade. – Säg åt dotter min, att hon kommer in.
Fasta Landet. Öland. Litt. Ett JM Bast. En ini >pa Tät. Ei Tunna Hampfrd Ett Drängf -Dag sverke. Ett Öke-Dagsverke. Fasta Landet. Öland. Fasta Landet. Öland. Fasta Landet. Öland. Fasta Landet. Öland. Fasta Landet. Öland. (10) Blekinge Iian. En Tunna Piåg. lin Tunna K un, En Tolft Sams eller Ovräkta Bräll er, ali tums tjocklek. "i En Tolft Litt. En Tunna Mg. Ed lunna Korn. Kn Tunna A fracisoch Kronotionde, hälften Rug hälften Korn. En Tunna Malt. En Tunna Hafre. Ett Jfy Smör. Ett fx Ost. ■Temnadt medelvärde Ett XU Torrt Fläsk. Ett XU Torrt Oxkött. Ett XU Tal 3* Ett XU Humla. Eli Oxe om lä Xä. Litt. En Stut. Ett st Får. Ett st. Lamm. Ett st. Gås. Ett st. [iöns. Ett Tjog Ägg. Ett Salt Fisk. Summa Medelvärde Jemnadt medelvärde En Tunna Vetter-Lax. Ett M Lak ar. Ett Lass Hö om 4o MEtt Xtt, Hö. Ett Tjog Långliulm. Lut.,. F.tt U Lj Ett M l EttHamp: 16 i 44 J o ii fe öp i n g s 1* å ii. Ett Lingarn. Ett U Lintågor. En Aln Lä -ft. En Suck. Ett Lod Silfver. Ett E Dugs rängeverke. Litt. En Tunna Råg. En Tunna Korn. En Tunna Afradsoch Kronotionde, hälften Råg och hälften Korn. En Tunna Mjöl. En Tunna Malt. En Tunna 11 afra. En Tunna Foderkorn. Ett X$> Smör. F.U J& Ost. Ett JU kadi TorrFläsk. F.tt JU Torrt Kott. Lill. I. Ett st. Oxe Olli l5 Ett st. Stut. Ett st Ko. Ett st. Får. Ett st. Oås. Ett st. Höns.
N:o 10. 681 Bägge, ehuru i olika grad, hafva utan tvifvel varit samhället nyttige; men den förre har med det allmännas nytta förenat sin egen, och i synnerhet tillika beredt sina barns välmåga. Den sednare har gjort allt för Staten, föga för sig sjelf, intet för sina barn. Om det på ena sidan kan sägas icke vara en fars skyldighet att åt sina barn samla eller lemna i arf någon förmögenhet, kan ej heller på den andra Staten med rätt fordra af en medborgare, mer än af en annan, att för det allmännas nytta försaka sine egne och sine barns fördelar. När sådant likväl sker, är den allmänna jemvigten i skyldigheter och rättigheter bruten, och någon lidande. Det blifver då Statens skyldighet att söka återställa denna jemvigt, att åtminstone till någon del ersätta ett lidande, som varit följden af uppoffringar för det allmännas väl. Detta sker, då Konungen skänker en man, som förtärt sin förmögenhet eller sine krafter i fäderneslandets tjenst, ett opinionsföreträde, utgörande stundom det enda arf, han kan lemna sine barn, till jemvigt emot de kapitaler eller egendomar, som possessionaten, slögdeidkaren eller handelsmannen lemnar åt sina. Hvem är i våra tider, mine Herrar, som ej erkänner skilnaden i värde af båda dessa arf? Och skulle väl den ena medborgarens barn äga större medfödd rättighet att ärfva verkelig redbar förmögenhet, än den andras att ärfva en chimére? Om ej denna driffjäder af begär till företräden, låt vara af fåfänga, funnes af naturen fästad i menniskors hjertan, om ej forntidens lagstiftare begagnat denna antingen dygd eller svaghet till Statens allmänna bästa, månne ej alla samhällens medlemmar utan undantag skulle sjelfmant följa det råd, Juvenalis gaf Romarne på sin tid: O cives, cives, quaerenda pecunia primum est, virtus post nummos Efter min öfvertygelse ligger just i detta förhållande en vis lagstiftniugsprincip och en af grunderne för allallmänna ordningens bestånd.
Denna inkomst skulle i någon mon ytterligare ökas derigenom, att det jemförelsevis obetydliga antal personer, som nu erlägga 19 öre, borde betala 20, och att de, för hvilka inantalspenningarne äro bestämde till 12 öre person, finge erlägga 15 öre; men då omkring 15 procent af hela tillökningen måste för afkortningar afräknas, finner Utskottet den af Kongl. Maj: t i nåder föreslagna summa dock endast kunna ökas med ett belopp af 40,000 R:dr årligen, hvadan här utföres 560,000: — 10:o. Bötesmedlen, hafva under åren 1855—1857 i medeltal utgjort 83,735 R:dr 33 öre, och upptogos vid sednaste riksdag, inberäknadt restantier 25,000 Rdr, till 85,000 R:dr; men då denna inkomst är af oviss beskaffenhet, torde densamma, jemte restantier, här icke böra upptagas till högre belopp än „ 90,000: — ll:o. Kavalleri-regementenas liäst-vakans-spanmål, sorn till och med åren 1870 och 1871 utgår på grund af kontrakter emellan Kronan och rusthållare, är under nästkommande statsregleringsperiod ej underkastad någon rubbning, hvadan här uppföres ett lika belopp, som det vid förra riksdagen antagna, eller 140,175 kubikfot å 2 R:dr B 280,350: — 12:o. Ständiga rotevakans-afgifter vid Skånska Infanteri-regementena, 14,543 kub.-fot spanmål, upptagas likasom i nu gällande Riks-stat, till den jemnare summan 14,500 kub.-fot, och beräknas i värde, efter det allmänna förslagsprisct, 2 R:dr kubikfoten till . „ 29,000: — 13:o.