Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dit hörde Leopoldt (Leopold), som vid 14 års ålder, på rådhuset i Norrköping 1770, hållit på vers ett tal till åminnelse af kronprinsen Gustafs födelsedag; som skrifvit ett ode vid kronprinsen Gustaf Adolfs födelse 1778, vid hvilket dock Kellgren hade åtskilligt att anmärka i Stockholms Posten; som, efter sin återkomst från Greifswald, der han blifvit magister och docens, äfvensom han varit bibliothekarie i Stralsund, stadgade sitt rykte medelst sina «Erotiska Oder,« «Sången öfver Sleincour« och «Kritiska anmärkningar vid tåget öfver Belt«; och som, på Oxenstiernas och Armfelts inrådan, efterskrefs från Upsala, då den förre skickade honom 50 riksdaler till respenningar. Det skedde ursprungligen för ett infall af konungen, att få sitt skådespel «Helmfeldt« förvandladt till opera. Dit hörde Clewberg-Edelcrantz, hvars sorgetal på vers öfver Lovisa Ulrikas död, hållet vid Åbo universitet, ådrog sig allmän uppmärksamhet. Föga fattades, att hit kommit att räknas Thorild, som i «Den nye Granskaren« uppträdde mot Stockholms-Postens litterära diktatur, och ehuru i öppen fejd med de privilegierade snillen, som omgåfvo thronen, njöt allmänhetens beundran. Om Gustaf varit mera vän af friheten och Thorild mindre, så hade denne säkert kommit att dela de öfriges gunst; ty Gustaf önskade hemligen närma sig äfven denna sin tids utmärkthet, ehuru han stundom varit uppretad mot den frisinnade författaren samt till och med gripit efter Jupiters blixtar, för att tysta honom. En biograf förtäljer huruledes, då konungen, under vistandet i Upsala, i Mars månad 1788, önskade höra en disputation öfver något ämne i statsläran, utförd på svenska, utsågs Thorild härtill som respondens under professor Hernqvists presidium. Han valde till ämne en kritik öfver Montesquieu. Flere af konungens närvarande gunstlingar, Armfelt, Schröderheim och Leopold, uppträdde som opponenter.
79* jpdrabéffrifmaren anfroate får ^rctocollef famt anfecfningar cd) Idngber åfmer bmab 83erebningé'€onunitte«né befattning tiabårer, utan anfprdf pd något arfmobe af ©ocfnen. <$an mare ocf fårpligtab, mib pdfåljb, forn får anbra fel i tjenfien, att, endr |an, antingen mib mår. bering af Remman ocb Sdgenbeter, eOer annard, anfer ^ronané vått mara fårndrmab, fdbant, jemte ffdlen får jin tanfe, i ^rotocoflet an» mdrfa. ©folanbe 23erebningé*€ommitteen mara fårbunben, att be gjorte anmdrfningarne granjfa, od; utldtanbe ber åfmer i IpretocoUet mebbela. \, 8o. t>en, forn fia Bebamot i S3erebningé.€ommifteen Blifroif maTb, md betta fårtroenbe, utan laga fårfan, ftg icfe affäga, ej ener utan anmd» Jon berat från Committeen nfeblifma. Sfer bet lifmdl, tillfälle (Jorn. mitten genad annan Sebamot af ben Slaf, ^martia ben uteblifne bårer, ©eb erfdtte ban ben tiflfaflabeé »fefoflnab cd) tractamente, betta febnare berdfnabt tid Små EKifébaler om bagen.
» Cameliadamen » har också länge ansetts höra till » théâtre impossible » på våra scener. Det var dock icke hr Josephsons åsigt, och äfven den gången visade det sig, att hans åsigt var den rätta. Stycket gjorde lycka. Om det också icke återgafs så fullkomligt parisiskt, som den hvilken varit van att se det på fransk scen kunnat önska, måste dock erkännas, att utförandet var ganska aktningsvärdt Man hade naturligtvis förestält sig, att fru TJlff skulle vara alt för kall för att låta titelrollen komma till sin fulla ' rätt, men denna föreställning befans vara alt annat än riktig.Fru Ulffs spel visade tillräcklig värma och gjorde karaktären och handlingen sanna genom fullständigt bannlysande af hvaije uppskrufvadt känsloutbrott. Hennes spel lät oss hos den genom sann kärlek ändtligen återlösta Marguerite se en djup och öfvertygande sinnesrörelse. Man måste tro på den fallna kvinnan 8 förtviflan och på uppriktigheten i hennes uppoffring, då man såg fru Ulffs framställning af den bekanta scenen i tredje akten, med älskarens far, och det måste gå hvarje åskådare till hjärtat, då Marguerite låter höra den tröstlösa öfver-tygelsen, ett en fallen varelse aldrig mera kan resa sig, att Gud kanske kan förlåta, men att * människorna äro obevekliga. Den scenen kan förleda till mycken öfverdrift, men däraf fann man ej ett spår i fru Ulffs spel, hvilket för öfrigt var jämnt och måttfullt, men tillräckligt lifligt hela rollen igenom. Gutzkows » Uriel Acosta » är ett tämligen hållningslöst och föga intressant skådespel, mera ett ihåligt deklamationsstycke än ett karaktärsdrama. Det var i detta stycke aojn E. v. d. Osten gjorde sitt första uppträdande i gästföreställningarna på Nya teatern och visade sig vara en ganska talangfull skådespelare, hvilken man såg med nöje, men hörde med plåga, enär han utförde rollen på svenska, hvilket språk han visserligen talar rätt flytande, men hvars rätta uttal han ingalunda är mäktig. Hr v. d. Osten skulle otvifvelaktigt ha gjort ännu större lycka, ty lycka gjorde han onekligen, om han uppträdt ' på tyska.
Riksgälds-kontorets Embetsoch Tjenstemän, Memorial, angående bibehållande af löneförhöjning under år 1860 för 60. » ställning. Memorial med berättelse angående 3. » förvaltning, Utlåtande angående 15. Memorial, angående återremiss å N:o 15 58. ( 183,211,214, » Reglemente, angående förslag till | 217,223,224, ( 225, 227. » Tjenstemanna-personal och Vaktbetjening, an rc - de aflöning åt L’07. » Enkeoch Pupill-kassa, angående understö i i . .09. » Pensions-stat, angående 226. Riksgälds-sedlsvr, angående inlösen af '51. Riksregistraturet, angående anslag till 23: 92. Riks-staten, angående den upprättade nya 22. Riks-statens lista hufvudtitel, utlåtande angående 47. » Ode dito 93. Rindön, angående befästnings-arbeten derstädes 84: 39. Robsahm, af, angående utdelningar från en af honom uppgifven kassa 144. Roma kungsgård, angående upphörande af dagsverksskyldighet till 155. Rosell, Magister, angående pension åt 152: 84. Rotefrihets-afgift för hemmanet Fahlskog N:o 2 56. Roterings-kassa, Jemtlands, angående dess befrielse från bidrag till beklädnaden för Jemtlands Hästjägare-korps 122. Rottneån och Ronneby redd, angående upprensning af. 120: 24. F', Ruckman, Häradsskrifvare, angående ersättning till 171. Runstenar, angående anslag till deras Antecknande 123:118. Räntebräder, angående medelmarkegångs-priset ä .'. 67. Räntegifvare, angående ersättning till 91. Räntespanmål, angående befrielse från forsellön för 71. Rätansbyn, Komministers-boställe, angående befrielse från räntor och onera för 59.
Innan jag går vidare, får jag fästa uppmärksamhet derpå, att förbud att utföra silfver icke är något nytt och oerhördt, ty ända intill år 1828 gällde ett sådant förbud i vårt land, och är, om jag ej misstar mig, ännu gällande i flere andra länder. Så vidt möjligt är, skall jag på förhand uptaga och gendrifva de skäl, som hufvudsakligen och sannolikt komma att mot mitt förslag andragas. Den 26 Oktober. 27 I friimsta rummet kommer man att ropa emot ordet förbud, såsom ett hinder för en fri utveckling. Härtill får jag svara, att om friheten aldrig missbrukades, så skulle inga lagar behöfvas, och naturligen icke heller några förbud, men enär friheten att utföra Bankens silfverförråder urartat till en industrigren för sig, och till den grad. att man såsom vara derpå spekulerat, (bevisen äro mångahanda, och i främsta rummet den beryktade piasterhandeln.) jin ytterligare: enär man gått så långt i missbruk, att man mot säkerhet af låtsade tillgångar bemäktigat sig Bankens silfver och detsamma utfört, för att dermed betala enskildas skulder, och sedermera för att kasta ett täckelse öfver hela operationen, man lyckats indraga Staten i utländsk skuldsättning, och hvarpå de mest talande bevis finnas i kreditföreningens kända vexeloperationer, och det till följe deraf indragna procentarlånet, så är lagstiftarens pligt att mellankomma, för att sätta en damm mot en rörelse, som hotar med undergång landets hela kreditväsende. Dessutom får jag på minna derom att fullkomlig frihet förutsätter en lika fullständig skyldighet att hjelpa sig sjelf då nöden kommer, och sedan — hvilket nu är fallet — handeln, till följe af missbrukad frihet, sett sig nödsakad att begära, eller snarare tilltvingat sig Statens mellankomst, är det ock Statens rätt och lagstiftarens skyldighet, att inskränka denna frihet till skydd för sig och Sveriges öfriga innebyggare. Man skall ytterligare anföra mot mitt förslag, att hvarken Staten eller den enskilde kan hos utlänningen betala sina skulder med Bankens sedlar, utan måste hafva silfver.
Sprengtportens förslag, att i Irsta mom. af 12 § Riksd.Ordn. införes ordet ”distriktsvis” voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, antager R. o. Ad. icke detta förslag såsom Ståndets gemensamma tanke. 7 H. 27 Den 31 Maj e. B), Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sora följer: Ja — 51. Nej — 21. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde härefter det af Frih. Raab väckta förslag, att i sista momme af 12, 13, 14 och 15 §§:ne Riksd.Ordn. måtte tilläggas orden ”och Riksnämnden”. Frih. Raab: Under diskussionen har man flere gånger uttryckt den åsigt, alt det blir af största vigt alt hafva Slåndsordningarna upgjorda innan förslaget kan antagas, och deruti instämmer jag fullkomligen. Men af lika stor vigt är också att sedan Ståndsordningarna äro antagna, och om, sedan förslaget antages, dessa Ståndsordningar icke må kunna, om jag så får säga, par surprise förändras. Huru förhåller man sig med bolagsmän med hvilka man inträder i ett gemensamt bolag? Man förbehåller sig vanligtvis att ingen får sälja sina aktier utan bolagets samtycke. Jag tror att här vore ganska orätt alt icke insätta något korrectiv, som förhindrade möjligheten deraf, att ett Stånd öfverraskadt kan fatta beslut om förändring af dess Ståndsordning, och derigenom göra hela Riksnämnden förändrad till sin beskaffenhet. Det är icke nog för hvarje Stånd att inom sig hafva en god valordning, enär det är lika vigligt för Adeln, att Rondeoch Borgare Sl:n hafva en god valordning, likasom för dem att Adeln har en sådan. Det är af detta skäl som jag vågat föreslå att i alla dessa §§ den bestämmelse skulle inflyta, alt det icke allenast vore Stånden ulan äfven Riksnämnden med sin majoritet, som kommer alt besluta öfver förändring i valordningarna då en sådan kan komma i fråga.
Men detta tal om den svenska parlamentarismen har till sist fått ett nytt försvar från samma sida, der den förr erhållit sitt stöd, och hvilka deduktioners rätta värde vi tagit oss friheten något skärskåda. Det är Göteborgs Handels-och Sjöfarts-Tidning som åter drager i härnad för sin älsklingsidé, då der yttras: » Det är ingen svår sak att hopsummera 1881 års riksdags positiva resultat; men man må ej heller glömma de negativa, hvilka kanske mer än de förra tryckt sin pregel på denna » parlamentariska riksdag ». Landtmannapartiet har varit troget sina traditioner rörande återhållsamhet i fråga om statsutgifter och har ej rubbats deri, äfven då den regering, för hvilken man eljest hyser förtroende, framburit anslagskrafven. Att af detta skäl påstå, det parlamentarismen är fjerran från vårt statslif, är att slå öfver till en ytterlighet. Ty det är ganska visst, att man hade fått bevittna rätt allvarsamma saker, derest Sveriges folkombud stått infor en » kampministér », i stället för en minister, med hvilken de kunnat förtroendefullt och vänligt samarbeta. Det är derför klokast att icke söka göra den uppfattningen gällande, att parlamentarismen är så främmande för våra förhållanden, att konungen kan omgifva sig med hvilka råd-gifvare honom bäst lyster. Man kan komma att missräkna sig på den affären, ja, detta ganska betänkligt. » Och detta skulle utgöra balansen i Europa? Detta skulle således vara hvad som kännetecknar parlamentarismen? Mycket rasande har väl anförts för att ådagalägga den svenska parlamentarismens omtvistade existens, men ingenting öfver-går i logisk befäugdhet detta. Det är icke de » positiva resultaten » som skola visa, hurusom ett hvad grefve Sparre skulle kalla » parlamentariskt stilfullt » förhållande mellan regeringen och representationen existerar, utan man nöjer sig med de negativa.
Majits och Rikets Rammar-kollegium, med öfverlemnande af underdåniga yttranden i ämnet af Upsala stads Magistrat och Borgerskapets Äldste samt E. K. Maj:ls Befallningshafvande i Upsala län, hvilka icke halt något att erinra mot Chefsembetets framställning, afgifvit underdånigt utlåtande i frågan och, efter meddelade upplysningar rörande ifrågavarande lägenhets areal och natur samt de lägenheten åliggande skatter och besvär, ansett att, om än de derå belöpande, Kronan behållna boskapspenningar och bålsmans-vakans-afgift, i händelse lägenheten komme att utläggas lill exercisfältet, kunde eftergifvas, regementsbefälel dock borde ansvara för kronotionde!] deraf, äfvensom för kommunalulskjlder och stängselskyldighet; Och har E. K. Majit, på grund af hvad Chefsembelet vid Uplands regemente och Krigs-kollegium härvid anfört och upplyst, ansett den föreslagna utvidgningen af regementets mötesplats Polacksbacken vara af verkligt behof påkallad, och då tillfälle dertill sig nu erhjöde utan någon synnerlig uppoffring å Statens sida, i nåder föreslagit Rikets Ständer, att för berörda ändamål måtte få användas den ilVågaställda, Kronan tillhöriga marken, 39 tunnland 4,3 kappland, motsvarande 219 qvadratrefvar 15 qvadratstänger, med vilkor att de för denna jordrymd nu utgående allmänna utskvlder eller besvär genom Krigs-kollegium i vanlig ordning ersättas. Efter lagen kännedom af de till denna fråga hörande handlingar hafva Rikets Ständer, med afseende å de i den nådiga Propositionen anförda förhållanden, funnit skäligt bifalla hvad E. K. Majit i berörda hänseende behagat i nåder föreslå. Hvilket, till besvarande af den nådiga Propositionen, Rikets Ständer fä hos E. K. Majit i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc. Stockholm den 11 April 1863. 4 E asped/iions-Utsk otte ts Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 8%.
Öfversigt af Krigs-Revisions Arbetet, vördsamt meddelad till Riksens Ständers utsedde Herrar Revisorer öfver Banco-, Statsoch RiksgäldsVerken. Sedan Kongl Majit, genom Dess HofCanzTersEmbete, i Nåder tillkännagifvit, att vid igioårs Riksdag af Rikets Höglofl, Ständer utsedde Deputerade till deltagande i Ofver Revisionen af itiotjt arens Krigs-Räkenskaper, samma Redogörelser hunnit sålunda fullbordas, att Öfver-Revisionen deraf, sorn komme att genom ett af Kongl. Kammar-Rätten till inrättande och uader dess inseende stäldt Revisions-Departement verkställas, kunde den r October 1811 boijas; så hafva Deputerade, i underdånig följd af dertill erhållen Nådig kallelse, samma dag infunnit sig uti bemälte Verk, då, efter erhållen del af de särskildte Organisationsföreslcrifter, KonglMajit uti Nådigt Bref af den 3 September 1811 meddelt, i sammanträde med Kongl. Kammar-Rättens härtill utsedde Herrar ledamöter, hvartill, enligt Kongl. Majtts Nådiga Befallning, en Ledamot från Kongl. Krigskollegium och Förvaltningen af Sjö-Ärenderne blifvit kalla - Den 4 Mars. 71 kallade, genast blifva företagen Krigs-Räkenskapernes uppskattning, i ändamål ej mindre att utröna huru lang tid till Revision vore erforderlig, än ock för att förekomma en härvid skadlig tidsutdrägt.
Utlåtande, i fråga om uppresandet af en Minnesvård vid Lutzen, der Konung Gustaf II gelbert, motion väckt om uppförande, på Statens bekostnad, af ett Monument på det ställe vid stora Landsvägen emellan Städerne Leipzig och Lutzen, hvarest Konung Gustaf II Adolf är i632 stupade i striden för Protestantiska Religionen och Tysklands frihet, hvilket ställe nu utvisades blott af en, under namn af Schwedenstein, derstädes upprest vanlig gråsten, som fordom omslutits af Poppelträn, men hvilka i sista kriget med Fransmännen år i8i3 nedhuggits; tillstyrkande Motionären, att, om något afseende å Förslaget af R. Strr fästes, underd. anhållan hos K. M:t måtte göras, att genom Dess Minister vid Kongl. Preussiska och Sachsiska Hofven få upplyst, huru och på hvad sätt verkställigheten kunde tillvägabringas. Och hafva uti motionen instämt Herr Rosenblad, Bernhard, samt Herr Friherre Boije, Ludvig, den förre med til Q lägg: att, då troligen den —November 1802 före nästa l8 Riksmöte inträffade, Rikets nu församlade Ständer borde besluta firandet af den Andra SccularFesten af den - N:o 46. Adolf stupade. (U. A.) Hallencreutz, Sten En - 124 Stats-Utskottets na dag genom ofvannämnde Minnesvårds uppresande (af Svensk Granit eller Porphyr) dertill kostnaden kunde lämpas efter den för Minnesvården på Qvidinge Hed åt Högts. KronPrinsen Carl August: att omkring monumentet måtte inköpas ett stycke jord, att öfverlemnas till en Svensk Invalid, emot skyldighet att detsamma vårda: att, när invigningen deraf bråme att för sig gå nyssberörde dag, en Deputation af R. St:r borde vara närvarande: kostnaden så väl härtill som till sjelfva Minnesvården utgå af RiksgäldsCoutoirets behållningar å Öfverskotten , dels å Allmänna Bevillningen dels å af StatsVerket inbetaide öfverskottsoch besparings-mede!: från och med år i832j; 100 R.
Palmstjernas förslag i nästa plenum förekomme till pröfning, men då Hr Landtm, likväl icke ansåge frågan vara af den uppenbart bestämda beskaffenhet att en Talman kunde vara berättigad att, i afseende derpå, vägra propos., Den 7 September e. m. 67 vore Hr Landtm, beredd att framställa propos. såväl till ifrågavar:de punkts pröfning nu, som till dess uppskjutande till nästa plenum, likväl med den förutsättning, att derest pröfningen anses nu böra ega rum, men Ståndet skulle anse Frih. Palrastjernas förslag böra till nästa plenum bordläggas, detsamma icke må kunna genom någon nu företagen votering helt och hållet förkastas, utan att såvida en votering, hvarigenom ett sådan resultat kunde uppstå, komme i fråga, densamma då uppskjutes till nästa dag. Då härefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge öfverläggningen om formfrågan vara fulländad, yttrade sig Frih. Cederström: Jag vet icke om jag rätt uppfattat Hr Landtnäs sista yttrande, men jag tyckte mig finna att det afsåg att öfverläggningen om 3:dje punkten får uppskjutas för i afton. Hr Landtm, yttrade, i anledn. häraf, att han ansåg det vara Ståndets rättighet att besluta ett sådant uppskof. Öfverläggningen om föredragningssättet förklarades nu vara fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade uppskjuta pröfningen af den nu förevar:de punkten till nästa plenum, samt dä härvid ropades ja och nej, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande. Hr Printzensköld begärde votering, men innan voter:spropos. i anledn. deraf hann blifva uppsatt, anmälde sig och yttrade Frih. Cederström: Den besynnerliga vändning, hvaruti frågan nu efter det sednaste förklarandet af Hr Gr. o. Landtnäs framställda propos. och Ståndets derpå afgifna svar, har kommit, gör att jag får förklara, att ehuru Frih.
Committeen, som i medlet af samma år tora till verksamhet, blef, i följe häraf, sammansatt dels af arhetande Ledamöter, hvilka fingo frihet från annan tjensteutöfning samt ett årligt arfvode, dels af mig i egenskap af Ordförande och flere andre så kallade granskande Ledamöter, utan arfvode eller tjenstledighet, men hvilka hörde deltaga både i förberedande öfverläggningar och i granskning af de förres utarbetade förslag. Under loppet af den påföljande tiden hafva särskilda förslager blifvit uppgjorde, granskade, ändrade eller jemkade och omskrifne, ofta under enskilta täta och långvariga sammanträden emellan de arbetande och en del granskande Ledamöter, intill dess omsider, år 18x4» förslagen började komma under allmän öfverläggning i liela Committeen, hvarmed sedan tid efter annan fortsattes; derefter de civila Balkarne med RättegångsBalken i tvistemål, allt efter som det medhants från och med år i8i5 till och med 1822, befordrades till trycket och utdeltes till allmän granskning. Nära 12 år hafva således åtgått för första upplagan af förslaget till civila Lagboken; men derunder har LagCommissionen jemväl förehaft: 1:0 Ett uppgjordl förslag till CrimiualLag, ehuru det efter skedd granskning ansågs icke kunna antagas; Den ag December f. m. 41 a:o Det betänkande örn grunderne för förändrade straffanstalter och inrättning af allmänna Arbetshus, som, af Konungen gillad t, på Dess Högsta Domstols och StatsRåds tillstyrkan, öfverlemnades till i8i5 års Ständer och af dem godkändes; 3:o En hemställan angående
Tåget hade stannat och kupédörren slogs upp. Hon räckte honom sin hand och steg ner på perrongen, der hon mottogs af en klunga väntande damer. Han stod och såg efter henne tills hon försvann i vimlet; så gick han hemåt med dröjande steg. Han kände en underlig tomhet i bröstet. Det var som om lyckans sommarfågel ett ögonblick fladdrat honom förbi — utan att han sökt fånga den med sin hand. Det var en vårmorgon, i början af April 1849. Alfred Meissner var åter i Paris. Han satt just i sitt anspråkslösa rum i Cour du Commerce vid sin anspråkslösa frukost, som emellertid tycktes upptaga hans intresse i mycket ringare grad än det tidningsblad, han höll uppslaget framför sig. Det var Proudhons »Folkets röst», numera, efter Proudhons flykt, utgifvet af Alexander Herzen. Dagens nummer innehöll en artikel skrifven med Proudhons flammande stil; det var derför kaffet hade fått kallna på bordet; det var också derför Jeans första, lätta knackning på dörren blifvit opåaktad. Nu kom garçonen in, närmade sig med smygande steg och stod bugande framför den läsande, med ett uttryck af tjenstvillig hemlighetsfullhet i sitt svartmuskiga ansigte. — Meissner såg upp. »Der är en ung dam der ute, som önskar tala vid er, monsieur.» »En ung dam?» »Ja, en ung, vacker dam!» hviskade Jean diskret. »Nå, bed henne stiga in då. Och tag ut det här» —- han pekade på frukostbrickan. Han reste sig upp och kastade en blick öfver sitt tarfliga rum. Han undrade, hvem det kunde vara, som fallit på den idéen att uppsöka honom här. Han visste sig icke ha några kvinliga bekantskaper. Nu gick dörren upp och han igenkände strax i den unga dam, som trädde in, sin lilla reskamrat från Hâvre. Hon flög emot honom som om hon velat kasta sig rakt i hans famn, men då hon såg det uttryck af förvåning, som han förgäfves sökte dölja, hejdade hon sig plötsligt och räckte honom endast sin hand.
Likaså har Kongl. Majit för Fullmägtige tillkännagifva, att vissa bestämda belopp blifvit anvisade att utgå utaf de för undervisnings-materielen samt böcker och kartor afsedda medel samt att åtskilliga utbetalningar äfven blifvit beviljade och anvisade å den till andra utgifter för folk-undervisningen anslagna årliga summa af 68,000 R:dr. Efter det halfva beloppet af 1838 ars anslag til! bestridande af kostnaderna för sedermera aflidne Grefve Thorsten Rudensclwlds resor i och för folk-undervisningens ordnande, från Riksgälds-kontoret utanordnats, har den obegagnade behållningen, 673 R:dr 30 öre, utaf de för nyssnämnde och nästföregående års resekostnads-anslag lyftade medel blifvit till detta Verk återbetald. Under den efter sednastc riksdag förflutna lid har någon fråga om ytterligare utbetalning utaf den här i Riksgälds-kontoret innestående fond för afskedade folkskofe-lärares pensionerande icke hos Fullmägtige förekommit, L) i6kM(lag'N>kuM)iiiuI(i' sasnt aflSning-en jcsiitr amira utgifter Flir Kiiiets Ständers •Pnititie-Ombudmiiaii. De utaf Riksgälds-kontorets medel bestridda riksdags-kostnader hafva utgjort; under år 1836 R:dr 76,807: 92. » » 1837 » 487,979: 47. Transport R:dr 364,787: 39. Stats-Vtskottets Memorial N:o 3. R:dr 5,647: 64. för sednast förflutna riksdag » 709,196: 95. och för nu ingångna riksdag » 11,872: 8.