Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Billigheten af denna afgift har dock nu blifvit ifrågasatt genom tvänne inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motioner, den ena af Riksdagsfullmägtigen Carl Dahlgren från Elfsborgs län (motionen N:o 172) och den andra af Riksdagsfullmägtigen P. A. öijström från Westerbottens län (motionen N:o 196). Då emellertid den förre påyrkat hela afgiftens afskaffande, har den sednare inskränkt sig till att blott föreslå den förändring i stadgandena derom, att den måtte utgå, icke af summa inventarii, utan af behållningen i boet samt att den, för att bättre lämpa sig för decimalräkning, måtte beräknas till blott dels procent. I följd af remiss åligger det Lag-Utskottet att meddela yttrande öfver dessa framställningar; och Utskottet har funnit sig böra understödja den af Riksdagsfullmägtigen Dahlgren väckta, om hela fattigprocentens upphörande. Ifrågavarande afgift synes nemligen nu mera svårligen kunna försvaras och är ur teoretisk synpunkt isynnerhet förkastlig derför, att den ganska ofta eller i alla de fall, Så skulderna i ett sterbhus öfverskjuta tillgångarne, drabbar, icke sterhusdelägarne, utan den dödes borgenärer. På sådan grund har dess upphörande ock föreslagits såväl af Lag-komitén som af Lagberedningen, af hvilka den förra motiverat sitt förslag dermed, att »till fattigas försörjning sådana utvägar böra vidtagas, att den ej kommer att grundas på uppoffring af borgenärers rätt.» Sådana utvägar äro ock genom de på sednare tider utfärdade författningar, sorn reglera fattigvården, anvisade; och vid sådant förhållande synes det, äfven om behållning finnes i boet, likväl, såsom motionären anmärkt, innefatta en orättvisa »att rid inträffande dödsfall en ny utgift skall påläggas samina förmögenhet, för hvilken förut erlagts iättigunderhållsafgift och för hvilken arftagarne genast inträda i skyldighet att alltjemt framdeles erlägga dylik fattigskatt.»
Maj:t i berörde hänseende i nåder föreslagit. b) Vidkommande derefter det af Kongl. Maj:t begärda anslag af 5,080 R:dr till löneförbättringar åt 2 Regementsoch åtskillige Bataljons-läkare samt uppförande på allmänna indragningsstaten af 50 proc. löneförhöjning för de sednare efter åtta års oafbruten tjenstgöring, så har XJtskottet funnit, att de ringa löneförmåner, som bestås fältläkarekorpsen i allmänhet och Bataljonsläkarne i synnerhet, icke kunna uppmuntra unge läkare att söka anställning vid denna korps, och tror Utskottet, att i denna omständigheten en hufvudsaklig orsak bör sökas till det bekymmersamma förhållande, alt ett så stort antal militärläkarebefaltningar för närvarande stå vakanta i brist på sökande, ett förhållande som icke allenast högst menligt måste inverka på arméens sjukvård, utan ock medföra de mest betänkliga vådor för helsovården i allmänhet, enär, då vid uppkommande farsoter ett större behof af läkare inträdt, sädane icke, oansedt de mest frikostiga erbjudanden af ersättning, varit att tillgå, Utskottet anser derföre såsom en pligt att, i hvad på detsamma ankommer, söka afhjelpa dessa olägenheter, och får af sådan orsak tillstyrka Rikets Ständer att bevilja ett årligt anslag af 4,700 R:dr till löneförbättring åt en Bataljonsläkare vid hvarje regemente och korps, på sätt och under vilkor i öfrigt Kongl. Maj:t i nåder föreslagit. c) Anseende Utskottet deremot den af Kongl. Maj:t för en Regementsläkare vid Kronprinsens Hussaroch en vid Wermlands Fältjägare-regementen äskade löne - Stals-Utskottcts Utlåtande, JVe 85. 9 förhöjning icke vara af behofvet oafvisligen påkallad, emedan den förre af dessa läkare med innehafvande lön af 430
— Nästa episod rörer på visst sätt mig sjelf, varande en utgjutelse af milt omdöme om en person, med hvilken jag icke allenast denna, ulan under många andra riksdagar stridt offentligen, och med en grad af animosilé, den jag nu efteråt förebrått mig, i den mån den varit starkare, än som kunnat skäligen förklaras deraf, att hans och mina åsigter varit så himmelsvid! åtskilda. Jag lärer ej behöfva nämna, alt det är Hr von Hartmansdorff jag menar. Nu har han väl ej i dag just gifvit mig någon särdeles stor hyllning deruti, att lian blott erkänt värdet af ett förklarande, som kan vara tjenligt för historien, men han har ändock framställt denna lilla anmärkn. på ett sätt, som utvisar försonlighet, och jag hembär honom derföre till gensvar min uppriktiga tacksägelse. Jag ber att vidare få förklara honom, att det nu börjar att framstå för mig ett sätt att till en del förklara hans fiendtlighet mot mig och mot många andra af samma politiska tänkesätt. Det har förefallit mig nu en tid bortåt, som bans strid för ståndsskillnadens bibehållande, hvilken hittills synts mig endast såsom absolutistisk och illiberal, och hvilken jag har på mitt samvete att hafva som sådan mångfaldiga gånger angripit, icke vore i grunden härflytande från missaktning för andras politiska rättigheter, utan snarare och mera vore en farhåga blott för radicalism, den han såsom motsats till det beståndande ansett mera förfärande än jag gör. Annu gifves en mera speciel, ur våra inhemska sakförhållanden hemlad förkaringsgrund till Hr von Hartmansdorffs återhållande politik. Han har nemi. icke, med den skarpsinnighet han besitter, kunnat undgå ätt finna det vådliga uti att före en ändamålsenlig och fullständig omorganisation af vårt bankoch myntväsende öka riksförsamlingens ledamöter med ett störe antal personer af den class, sorn äger -J af den Svenska jorden och som, på sätt vi sett, vid alla riksdagar bara ropar på ytterligare bancolån. En sådan åsigt ifrån den linaneiella sidan hade för en så förståndig karl hort vara nog för att göra honom rädd för all extension af folkfriheten.
Har du något, mamma? Han vände sig till sin hustru, som bred och fryntlig satt i gungstolen och petade tänderna, »har du något åt Andersson att reparera? Det är visst fattigt för er med alla sex syskonen, barn?» Lisa teg. Hon tittade förläget ned på sina stora magra händer, som om hon väntat att de skulle svara för henne. Frun hade ingenting. Men Anna talade om sitt silfverhjärta, det, som hon fått till födelsedagen att bära på sammetsband kring halsen, och som hade fallit i golfvet och blifvit trampadt på och nu var platt och förstördt. »Så lämna ditt silfverhjärta, det är alltid något», skrattade patron med sitt förnöjda, mätta skratt, »vi ska inte vara ogena, bed far bara skynda sig med det, så får han mera... Så gå efter det, Anna!» Anna sprang och kom snart tillbaka med det. Hon gaf det till Lisa. »Håll nu i det väl», förmanade frun, »och tappa det inte, för tappar du det, får du betala det.» Lisa tog emot den lilla silfverpjesen och knep om den så fast, som om den varit en diamant, hvilken hon måste förvara för en hop röfvare. Barnen sprungo åter bort, Lilli tog henne i hand, och så skulle det lekas. Lisa skulle bara se på, hon, icke kunde hon vara med, hon, som hade det dyrbara silfverhjärtat att förvara och ingen ficka att stoppa det i. I yster fart sprungo de alla ut genom trädgården och till stranden, där båtarne lågo förtöjda vid bryggan. En grann slup full med festklädda personer kom sakta seglande, ombord sjöngs och dracks, alla barnen skulle på bron för att se på. Lisa sprang med, alltjämt dragen af Lilli. Atte hoppade i jullen, hans egen lilla rödmålade julle; därifrån kunde man bäst observera grannlåten i farkosten, som nalkades i långsam fart. Anna ville med i båten, och så Hanna och Olga, slutligen också Lilli. Lisa stod ensam på kanten af bryggan och såg på hur barnen tumlade om på båttofterna, hur de lekte, stojade och roade sig. Atte steg upp på akterbrädet, tyngde på jullen, så att den vickade upp och ned, till höger och vänster.
20,898,090 1 ■"< GottlattbS btto 2,844,180 — (Satinett btto 11,832,300 — ÖlattbS btto 2,112,120 — 23lcttttge btto 7,431,435 — ^öntoptngS btto 9,164,385 — kronobergs btto 7,819,290 — (StjrtfHanfkbS btto 11,340,675 — äMtnBfytt3 btto 19,215,855 — .giatfattbS btto 6,723,450 — Götheborgs btto 9,190,215 — (SlfSborgS btto 12,901,725 — @f'araborg3 btto , 17,924,535 — NertfeS btto 8,223,570 — SSertntattbS btto 14,155,560 — SÖeftmantanbS btto 10,588,230 — kopparbergs btto 6,759,855 — Gefleborgs btto 4,744,035 — S8efter DJvot. 1847 & 1848; to ©ami, i 2lfb. 2 iöanbet. ^cwillniugs^öivfbntitgen. X a tuff till f6rt>elmntj af 0alu«2tcct0>erfåttmngeit utaf ©tå&cfne. SK:br SK:br ©tccFbofm Sva 11 Sport 2/755 ©otbcborg 800 SEÖefkrtoff 5ovfta Claren. $)ftab ©cftc iJO Ctcbvc ^lOvvFcpuig 300 ^jerDe Gäfert. SItboga
Då Utskottet tilltrott sig, att, i anledning af de flere frågor, som blifvit väckta om en förändrad arfsrätt, äfven föreslå nödiga ändringar i Stadganderne om Giftorätt, hade Utskottet äfven kunnat och bordt antyda alla de rum i Lagen, som i sammanhang och följd dermed tarfvade förändring, och dertill uppgifva förslag. För detta ändamål anhåller jag om återremiss af Betänkandet. Herr von Hartmansdorff': Det är blott ett par anmärkningar, jag vill tillägga. Man har anfört de ofrälse Ståndens lika behof af uppfostran med Adeln, derföre att de hafva samina tillgång till Statens embeten, som Den 22 Junii f. m. m Ridderskapet och Adeln. Hvar och en annan, än Adelsmannen är likväl icke genom sin börd sjelfskrifven att vara offentlig man. De öfriga äga ej rätt att inträda uti lagstiftningen, utan genom val, och äro följagteligen icke heller förbundna att äga de till lagstiftning erforderliga kunskaper, såsom Adelsmannen är. Hvar och en annan, som man förebrådde bristande bildning, kunde svara att det ej anginge någon, att ingen beliöfde lemna honom något förtroende o. s. v., men så är det icke med Adelsmannen. Detta anser jag vara skillnaden emellan Ridderskapets och Adelns, samt de ofrälse Ståndens, pligt, i afseende på uppfostran. Såsom skäl till bifall af Motionen har man anfört, att den vore väckt inom BondeStåndet, och att man således kunde vara utan farhoga, hvad detta Stånd beträffade. Men just åberopandet af detta skäl gifver mig anledning misstänka, att man med flit låtit Motionen der framföras, för att sedan kunna derpå fästa vigt och uppmärksamhet. Man bar så ofta sett, att BondeStåndet framkommit med Motioner, hvarom man här straxt efteråt, förmärkt icke otydliga genljud. En Ledamot har ansett sig icke böra trötta Ridderskapet och Adeln med uppläsande af de skäl Utskottet anfört.
Holpainen satt lutad och med hufvudet nedböjdt nästan till knäna. Händerna voro knäpta öfver pannan. Han försökte bedja, men kunde inte; hans tanke stod stilla. Han satt der blott och väntade tyst, väntade på det afgörande ögonblicket. Han andades knappast; dödens tunga och högtidliga närvaro lade sig tryckande öfver allt lif i rummet. Också gossarne sutto nu stilla bredvid hvarandra. Ville såg med stora ögon än på modren, än på fadren. I mungiporna syntes ännu smulor efter maten och kinden hade skafvats röd af den hårda brödkanten. Petu höll med båda händerna i sin nakna fot och undrade, att inte frun ännu hade hemtat åt honom byxor, fast hon i går lofvade så säkert. Och Mari var som en bild, orörlig, tyst och liflös. Annis andedrag blefvo allt glesare, sedan rosslade det ett par gånger i hennes bröst, och dermed var allt slut. Hellu väntade en stund, om ännu ingenting skulle höras. Men när allt förblef tyst, förstod hon, att Anni var död. Och fast hon hade bedt, att Herren skulle taga henne från denna verld, kändes det ändå så svårt, då lilla Anni nu hade gått bort, att hennes hjerta ville brista. Hon gret högljudt, och då började också Ville gråta. Tiina Katri hörde gråten in till sig och kom att se åt. Jaså, sade hon sakta, det är slut re'n här, ser jag. Fort gick det också. Ja, ja, Mari stackare, Herren gaf och Herren tog, välsignadt vare Herrens namn. Mari satt fortfarande på samma plats och i samma ställning. Tiina Katri slöt likets ögonlock och band en duk under hakan. Lägg dig till hvila för en stund, Mari. Jag skall tvätta lilla Anni, och sedan måste hon väl föras bort från det varma rummet. Och jag måste börja laga kista, sade Holpainen. Mari, som hittills inte hade sagt ett ord, började nu plötsligt tala, hastigt och häftigt. Blå kista och hvitt täcke; det bör vara sherting, och en blomma i handen. Skaffa pengar någonstans ifrån, Holpainen. Jo, jo.
Bristande kredit, som alltid blilver en följd, när den ovarsamt och utan beräkning i öfvermått blifvit begagnad, förorsakade, må hända mer än Femärs-berättelse frän Christianstads Länr 2 10 brist på penningar, den oreda som erlarits, ty sedelfabrikerna existerade med samma rätt att fabricera, ehuru de ej vågade att utsläppa deras tillgångar i den ■vacklande rörelsen. En i början för stor och sedermera en för ojemn utlåning af Privat-bankerna bar gjort onell. Della kan af ingen förnekas. Lättsinnigt hafva låntagare begagnat öppnade tillfällen att derifrån på egna och andras namn erhålla penningeförskolter. Ostadiga hafva privatbankers operationer varit och olämpliga för den rörelse och den hufvudnäring, som inom detta Län tarfvar en annan amorteringsprocent än den, som är för privatbanker och diskonter bestämd. De höga straffräntorna lisa ej heller jordbrukarnes bekymmer. Alt näringarne häraf lidit, att jordbrukaren, äfven den som ej deltagit i lidens financiella operationer, också deraf lidit och lider, är omisskänneligt. Att de för högt uppdrifna fastighetsoch varupriserna fallit nära 33J procent och, efter ett föregående temligen ymnigt år och med förväntan på ett kommande ymnigt, ännu vidare skola falla, kanske under arbetskostnaden och egendomarnes reela värden, äro följder, som äro kännbara. Bekvmren synas, och, när de inställt sig, röja sig vanligen begären efter hjelp. Mången frågar med otålighet: hvar finnes den? Den finnes må hända närmare än de fleste sjelfva vilja. Den finnes säkrast hos hvar och en sjelf, som dertill måste bidraga. Skall den sökas på annat sätt och på andra ställen, kan ingen hjelp erhållas. Den finnes i ett efter våra tillgångar enligare lefnadssätt och att lättsinniga och förhastade speculalioner bannlysas af deni, som ej förmå mäta dess följder.
Öfversten väl funnit sig skyldig fästa den allvarligaste uppmärksamhet å nu antydda förhållande, men icke tilltrodde sig att derjemte framlägga en plan för ifrågavarande arbetens framtida styrelse och förvaltning. Rikets Ständer, som ansett det ingalunda tillkomma sig att uppgöra och underställa E. K. M:ts Nådiga pröfning något förslag i afseende på organisationen af den embets-myndighet, åt hvilken förvaltningen af de medel, hvarom nu är fråga, framdeles kan komma att anförtros samt dermed förenade bestyr och åligganden således skola uppdragas, hafva deremot funnit angeläget att, beträffande vården, förvaltningen och redovisningen af de till Statens jernvägs-byggnader anslagna medel, hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det E. K. M:t under tiden intill nästa Riksdag, täcktes låta ombesörja förvaltningen af ifrågavarande medel jemte dertill hörande göromål på ett sätt, hvarigenom både det allmännas säkerhet betryggas och all ändamålsenlig enkelhet och ordning samt kraft och verksamhet vid ärendenas behandling åstadkommas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 8 Januari 1858. Uppliist och godkändt hos Kidd. och Adeln dea 9 Jan. 1858. Preste-Ståndet den 15 Borgare-Ståndet den 15 Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående fribrefs-råtl för Kontrakls-prostar i embels-drenden. (Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 32.) S. A. K. Sedan hos Rikets Ständer blifvit anfördt, hurusom Kontrakts-prostarnes åligganden i sednare tider betydligt förökats och i följd deraf den af tjenste-befattningen llih. lill il. St. 76 602 Expedilions-Ut skottets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 1S0. föranledda skriftvexling i väsentlig mån tilltagit, samt att den presterskapet genom Kongl. Brefvet den 16 Juni 1813 och Kongl.
Såsom sådana anser jag nemligen den föreskrift, att denna kammares ledamöter skola utses af landstingen, ty, att döma af den hittills vunna erfarenheten, kan man med fullt skäl antaga, att denna institution skall motsvara det förtroende, som blifvit satt till densamma. Man har påyrkat en modifikation i det hvilande förslaget derhän, att i lörsta kammaren plats skulle inrymmas, bland andra, äfven åt Adeln såsom en sluten klass. Men oafsedt att detta skulle innebära ett motverkande mot tidsandan, som fordrar upphäfvande af all klass-skillnad, skulle Adeln derpå förlora, ty enligt min tro komme B. och Ad. att ingå i den föreslagna representationen vida talrikare än under de nämnda förhållandena vore möjligt. På grund af de skäl, jag nu anfört, och med full öfvertygelse, att genom ett uppskof mera skulle förloras än vinnas, röstar jag bifall till det Kongl, förslaget. Hr Uggla, Axel, anförde skriftligen: Man har sagt, att landet under vårt närvarande statsskick Den 7 December. 363 gått betydligt framåt, och deri velat finna ett bevis för den närvarande representationens förträfflighet. Deruti torde dock ej ligga någon förtjenst hos denna representation, då vi rimligtvis ej kunnat blifva stillastående, under det andra nationer gått framåt. Förtjensten skulle således ligga i sättet, huru förbättrin garna åstadkommits, samt medlen härtill anskaffats. Hvad det förra eller sättet angår, kan jag ej finna något utomordentligt deri, och hvad det sednare, eller medlen dertill, huru hafva de åstadkommits? Jo! icke genom hushållning och sparsamhet, utan genom skuldsättning, som — i förening med en felaktig tulloch ekonomisk lagstiftning och oupphörligen vid hvarje riksdag stigande anslag, hvilka jemte förut befintliga kontanta skatter och naturaprestationer af mångfaldig art till stor del åtgått till onödig statslyx och andra inproduktiva ändamål — snart nog, oaktadt ett 50-årigt fredslugn, hotar att bringa så väl den enskilde som staten på ekonomiskt obestånd. Hvem har till större delen begått dessa felsteg, hvem har beviljat dessa anslag? — Jol nuvarande representation.
Men inom Ulsk. upplystes hvad Hr Stråle nyss omförmält, atl nu på utskänkningsställena visserligen finnes hvad man kallar mat, dock af sådan beskaffenhet, att den hungrige, som kommer dit, icke finner sig dermed tillfredsställd, samt att han heldre än att vänta på varm mats tillredning, super han i st. f. alt äta. Derföre tilläde Utsk. ordet varm mat. lag tror, att hvarken Gr. Sparre eller någon annan, som får ett dylikt åtal till pröfning, skall vid dombordet framtaga Celsii termometer för atl bestämma malens värmegrad, utan förfaltmn lärer väl, hädanefter såsom hittills, komma att tillämpas efter allmänt ordaförstånd. Men då motståndet äfven bär är så starkt, anser jag rådligast, att, såsom Hr Stråle föreslagit, utesluta ordet varm. lag tillstyrker således bifall till §:n med denna ändring. Frih. von Krsmer: Lika med Hr Stråle och Hr von Hartmansdorff anser jag ordet alltid böra ur §:n utgå. Anser man ordet varm icke lämpligt, så vill jag nämna, att i Norrska lagen står, att lagad mat alltid skall finnas. Emellertid har jag intet emot, att ordet varm bibehålies, endast ordet alltid kammer att utgå. 3 * 36 Den 5 Augusti f. m. Gr. Lagerbjelke: Ea person, som har god kännedom derom, har visserligen vitsordat, att nuvar:de lagen icke upfyller sitt ändamål, men om så är, kan jag likväl icke inse, hvarföre man skall antaga en ny lag, som gör det ännu mindre. Jag skall försöka bevisa, att så blir förhållandet genom bifall till Utsk:s förslag. Hr Stråle har upgifvit, att f. n. finnas en mängd krogar, hvarest bränvin erhålles i huru stora qvantiteter som helst, men när man der begär mat, får man endast några strömmingar, litet sill, ost och bröd. Jag hemställer dock, om på dessa krogar matordningen blir i någon mån bättre, om till de af IIr Stråle upräknade rätter kommer litet ljum gröt, eller örn strömraingarne serveras litet värmda.
Direktionen måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla honom till erhållande af lön å indragningsstat, enär, enligt bifogadt läkarebetyg, Siljeström, som en längre tid lidit af en svårare sjuklighet och derföre åtnjutit tjenstledighet, icke kunde utan väsendtlig fara för sin helsa återtaga en så magtpåliggande och mödosam befattning som rektorskallet vid ett större läroverk, om han ock möjligen framdeles kunde blifva i tillfälle att åtaga sig något mindre ansträgando embete, — förklarat sig desto heldre förorda denua begäran, som Siljeström under sin tjenstetid vid nya elementarskolan, der han från år 1845 till 1847 varit anställd såsom lärare och från år 1856 såsom rektor, ådagalagt utmärkta insigter, nit och skicklighet samt derjemte såväl genom utgifna läroböcker som genom ett lifligt intresse och oförtröttad verksamhet äfven före sin läraretid sökt gagna den allmänna undervisningen; hvadan ock Kongl. Majit nu föreslagit, att för Siljeström måtte från och med innevarande år å Allmänna Indragningsstaten uppföras en årlig lifstidspension af 3,000 Ridr.
Upplästes följande från RiddarhusUtskottet inkomne Hörsamste Memorial: Under den 28 i denna månad har Högiofl. Ridderskapet och Adeln behagat till RiddarhusUtskottets Utlåtande remittera ett Anförande af Herr Professoren Eberhard Aliuick af Rosenschöld y innefaitande förslag till ändring i den nuvarande Bänkmans inrättningen j uti hvilket Anförande Herr Professoren yttrat att enär, jemlikt hans öfvertygelse, det vore både i sin princip rättvist och till sina följder nyttigt det val till Utskott innebure uttrycket af den allmänna villjan i Ståndet, och dessa val, då de 62 Den 2 Augusti' förrättades af Electorer, hvilka directe utsagos af hela Ståndet, vore mer och mindre, om icke alltid, fullkomligt uttryck af hela Ståndets önskan, men deremot, sedan Bänkman återinfördes. det stora ändamåler, att till Utskottens medlemmar skulle väijas de, som af Ståndet agde mesta förtroendet, uppoffrades för det mindre, att underlätta Electorsvalen vid ofta inträffande ledighet, hvarigenom sak således åsidosattes för form; alltså, och då det blefve ett ren hazard, om den allmänna viljan kunde genom den dubbla omvägen af Bänkmän och Electorer tränga fram till bestämmandet af valen till Utskott, samt den skadliga följd kunde uppkomma, att Utskottets medlemmar i allmänhet ej delade lika tänkesätt med Stander i det hela, hvarigenom Utskottens Beränkanden till det mesta kunde blifva underkastade aterremiss, hvaraf Sedan Utskottens arbeten återkommit och undergått ny pröfning , möjiigen osammanhängande beslut och åtmmdstone mycken tidsutdrägt åstadkommes, har Herr Prof^ssoren föreslagit att inrättningen med Bänkman måtte afskaffas; men att, till undgående af e derigenom besvärligare blifvande Electorsvalen, vid yppad ledighet, ett visst antal suppleanter kunde, jemte de ordinarie Electorerna , väljas.
Anmäler ”gäldenären, vid qvarstadseller utmätnings-lillfället, att godset hörer an”nan till, varde ock det med qvarstad belagdt; gäldenären underrätte % "härom den nppgifué egaren och slämme han inom den lid, som sagdt ”ar, så vida rätt till godset framför borgenär vill förvaras. Vill i desse ”fall borgenär sjelf stämma, staude det honom fritt. Samma Lag vare, ”der borgenärer söka föret)äde hvar för annan." SD. Å nyo föredrogos och biföllos Lag-TJtsJcottets den 3o sisll i elne October e. m. på bordel lagde Utlåtanden och Memorial: N;o i4o, 1 anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 8, öfver Petter Pehrssons från Calmar Län motion, om rättighet för parter att deras till Domstol ingifne handlingar återbekomma; j\;o 141» i anledning af återremisser å Utskottets Betänkande, Jf;o 44». öfver Riksdagsfullmäktige!! Petter PehrSsons från Calmar Län och Nils S trindlzmds ifrån Vester Norrlands Län motioner , om utarbetande af en Executions-Stadga; N:o 14-d, i anledning af ålerrembs utaf Utskottets Betänkande, N:o (ia, öfver flerr Friherre Johan Albert Kantzows motion, att bysatt gäldenär, som all sin egendom till borgenärerme afstår, genast derefter må frän bysättningshäekle lösgifvas; N:o 144» i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 65, öfver motioner, om ändringar och tillägg i nu gällande uppdrag från Hedervärda Bonde-Ståndet att föreslå de lag föränd ringar, hvartill Ståndets beslut i frågan om införande af ett nytt myntsystem kunde föranleda. S. D. Trot.