Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gabrielle dömdes och förklarades skyldig. Domen, som afkunnades i Madrid eller Florens, vann i Frankrike en hemlighetsfull medbrottslighet. Olyckan var ej utan förutsägelser. Hon förespåddes af stjerntydare. Sully, som blif-vit fiende till älskarinnan, skref några dagar förut till sin hustru, att » strängen var hårdt spänd och att det ville tur till, att den ej bruste. » Icke, att han var medvetön om förberedelsen till sorgespelet, men kanske såg han genom det förhänge, som dolde den. Gabrielle hade framför allt en förkänsla af sin nära förestående död. Liksom offret, hvilket, omlindadt med blomster, ledes till templet, förskräckt ryggar tillbaka, då det ser kjiifven blixtra under altarets festoner, skönjde hon döden vid tröskeln till tronen. Då hon för etikettens skull måste lemna Fontainebleau och begifva sig till Paris för att der tillbringa den stilla veckan, liknade hon en dömd, som reste för att undergå sitt straff. Hon dikterade sitt testamente och tog en döendes afsked ’ af konungen. Konungen, som kändesig rörd och sjelf var fattad af de förebud, som lågo i luften, följde henne till Melun med hela sitt hof och red dervid brevid hennes bärstol. Han lem-nade henne åt sin förtrogne la Varenne och åt sin gardes-kapten Montbazon. Dét var som att anförtro henne åt sin skugga. Hvad hade hon att frukta under skyddet af denna värja V I Paris tog Gabrielle in i Zamets hus, en affärsman från Lucca, » herre till aderton hundra tusen écus » N, såsom han sjelf kallade sig inför en jurist, som frågade honom efter hans rang och titlar. Denne Zamet, storhertigens agent, hörde till detta tragi-komiska slag af italienska lycksökare, som Mediceerna införde i Frankrike. Hvar enda florentinsk prinsessa har i sitt följe en af dylika apor. Katarina för med sig Ruggieri, Maria Concini. Mazarin representerar senare den förhöjda typen af dessa politiska kopplare.
Mar skalken gjorde proposition till bifall af’ första punkten i iJtskot-: tens Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades. a:dra Punkten, angående Oeconomiska och PollituFörfattningars öfverseende och förbättrande-, blef Den 3 October c, m, 1 uppå gjord proposition af Ridderskapet och Å-4 deln bifallen. 3 Mjs Punkten , angående dels upphäf vande , dels mildrande, af åtskilige Författningar♦ Herr CederschjöldDet är i afseende på Utskottens yttrande om 1787 års KonungaBref angående la st eli g t tal om Kongl, Maf.ts Författningar, sorn jjg nu går att yttra mig. Utskotten hafva tillstyrkt en underdånig anhållan om det» ta Brefs upphäfvande. Jag deremot tror, att Riksens Ständer endast behöfva och böra i underdånighet anmäla, att det icke är någon lag och och. följaktligen ej kan af Domstolarne tillämpas* _ 47 §. RegeringsFormen föreskrifver nemligen, att Rikets HofRätter och öfriga Domstolar skola efter Lag och laga Stadgar döma; men då detta Kungabref, såsom jag fprut haft äran nämna, aldrig blifvit af Ständerna faststäldt, och Kongl. Maj:t äfven enligt 1772 års Regeringsform uti 40 §, betogs rättigheten att stifta Lig utan Stan. demas samtycke, så är klart att detta Kungabref saknar egenskap af lag, åtminstone ifrån den stund Ständerna gifva sin vägran af bifall tillkänna» Då detta Kungabref dessutom är, såsom, jag förut sökt bevisa, tydligen stridande mot vår nuvarande Regeringsforms anda, samt kan anses vara af TiyckfrihetsFörordningen bokstafligen upp. häfvit: sä får jag vördsammast hemställa, om ej Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligast, att endast besluta en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med tillkännagifvande, att nämnde Kungabref saknade egenskap af Lag, och således nen 5 Octol>er c, rn. 75 hädanefter icke mer måtte af någon Domstol åberopas eller tillämpas.
M:s propos., så skulle jag icke hafva framkommit med en tanke, som kunde föranleda någon söndring uti denna enighet; men då jag erfar att sä icke är förhållandet, och ser att af samtlige ledamöterne inom BankoUtsk. mera än hälften varit af olika åsigter, så tager jag mig häraf anledn. alt tro, det en ytterligare omarbetning af Utsk:s förslag bör komma i fråga, och anser mig under sådana omständigheter icke böra undanhålla min öfvertygelse om hvad som i detta afseende är lämpligast. Utaf alla olika myntsystem är otvifvelaktigt decimalsystemet det mest fördelaktiga. Detta medgifver man visserligen också i allmänhet, men vanligen blott pä den grund att systemet är så vigt vid bokföring, samt summors sammanräkning och reducering. Jag tror likväl att de största fördelarna ligga vida djupare och att saken bör ses från en långt mera omfattande synpunkt. Enligt min åsigt måste man nemi. vid såväl penningeräkning, som ali annan tillämpad räkning, vare sig i längd, rymd eller vigt, alltid taga den abstrakta räkningen till ledning, och denna är, såsom vi alla veta, redan bestämd sedan årtusenden, och hos alla folk i verlden grundad på decimalsystemet. Och hvarpå går all silfverräkning egentligen ytterst ut? jo, derpå, att man i hvarje ögonblick skall hafva ett klart begrepp om hvarje summas förhållande till dess första enhet, till sjelfva det singulära begreppet, till ettan. Detta är också det, som bör iakttagas vid alla de konkreta fall, der den abstrakta räkningen kan komma i fråga att tillämpas och således äfven vid penningeräkning; men detta äger likväl icke rum nu. Om jag frågar Eder, mine Hrr! med det närvar, systemet då den sista enheten är 1 r:st., huru förhåller sig 1 r:dr till denna enhet, så torde ingen af Eder i en hast kunna besvara denna fråga. Deremot, så länge jag räknar och värderar i samma mått som sjelfva ettan, så står begreppet alltid fast och klart.
Staten bör begagna sin magt att utan ersättning borttaga från den enskilde en fördel, som denne haft full anledning att betrakta såsom sin lagliga rätt? Ar det billigt att ålägga domare och en del andre embetsman skyldigheten att sjelfve bekosta hvad Staten sjelf hittills bekostat? Ån mer, om Staten ock rättsenligt kan ålägga sådant, är det Staten värdigt? —- »Den ökade utgiften för de nämnde expeditionshafvande skulle icke blifva särdeles betydlig», säger Utskottet vidare samt lemnar en af den åberopade reservanten uppgjord uträkning å denna utgift, fördelad på rikets domsagor. Utom det att denne reservant sjelf mcdgifver, att uträkningen är osäker, månne en ny pålaga blifver rättvisare eller billigare derigenom att den fördelas på många och för hvardera icke blifver särdeles betydlig? Den andra af Utskottet vidrörda olägenheten af skrifkartornas afskaffande, eller »att en del expeditioner skulle till allmänhetens skada komma att skrifvas på mindre godt papper», bemöter Utskottet med det yttrande, att det torde icke vara svårare att hädanefter finna tjenligt korrektiv häremot, än det hitintills varit i afseende å de talrika, icke mindre vigtiga, expeditioner, hvartill stamphult papper för närvarande ej begagnas. Hvilket detta korrektiv varit eller kan blifva saint huru kontrollen öfver dess handhafvande skulle utöfvas, har Utskottet icke omförmält och jag för min del har hvarken hört eller kunnat utfinna någotdera. Den omständigheten, att det papper till åtskilliga handlingar, hvilket domare hittills sjelfve bekostat, varit af sådan beskaffenhet, att klagan deröfver icke försports, lemnar ingen visshet att, om den nya ökade utgiften för papper utan er sättning ålägges, samma förhållande skull fortfara.
Propositionen upptagas till 3oo,ooo R:dr, anser Utskottet, i enlighet med K. StatsContorets förslag, höra beräknas endast till 290,000. — « 38:o Br'å.nvinsAfgiftgi 460,000. — - Summa 3,o57,5oo. — - beroende desse Bevillnings Inkomsters annorlunda beräknande derpå, huruvida It. H. St:r, för deras utgörande, finna för godt att bestämma förändrade grunder. 3g-0 Restantierne upptagas så väl i K. Propositionen, som af K. StatsContoret, såsom särskild ny Inkomst-Titel; och emedan Restantierne icke blifvit i beräkningarne såsom inkomst ansedde förr än de influtit, då de åter directe såsom Öfverskott tillkommit och i liquiden med RiksgäldsContoret såsom sådane blifvit observerade, anser Utskottet, enär de för de 0 senare åren ingått öfverhufvud med omkring 194,800 R:dr årligen, Restantierne kunna påräknas till 99,997: 24. 6. Summa: StalsVerkets ordinarie inkomster 3,85g,>02: 23. 6. Tillsammans 7,016,600: — - Vid t823 års StatsReglering beräknades de ordinarie Inkomsterna till 3,709,982: 29. 10. extraordinarie d:o .. 2,757,92.5: — - Tills. 6,467,857: 29.10. Således Uppkommer, genom den nu af Utskottet föreslagne beräkning af Jnkomst-Titlarne, i jemförelse till hvad som 1823 års StatsReglering upptager, en högre summa af 548,742: 18. 2.
Räntegifvaren medgifvet att ined jördens afkastning leverera den del af sina Utlagor, som han i och för jordens brukande måst utgöra; Och i öfverensstämmelse härmed stadgas äfven uti nu gällande Kongl. Förordningen, angående KronoTiondens och Afradans utgörande af den 22 Julii i8o3, alt Räntegifvare ega in natura leverera sin Afrads-Spanmåi då öfverenskommelse om löningspriset med Räntetagaren icke kan träffas. Det på grund af Kongl. Kungörelsen den 17 December 1799, uti Arrende-Contracterne om Kungsgårdar inryckte förbehåll, om Optionsrätt å Kongl. Maj:ts och Kronans sida i afseende på Arrende-Spanmålens utfordrande in natura eller efter markegång, är således ett undantag från den Allmänna föreskriften i förevarande fall tillkommet och bibehållet endast för att bereda Kronan tillfälle att, ulan omgångar, få arrendet till penningar förvändladt, då Staten ej behöfver Spannmålen in natura, jaen ingalunda i afsigt att någon S t a t s - U t s k o 11 e t s B e t ä n k a n d e n. 191 särskild vinst skulle derigenom tillskyndas Kronan på Arrendatorernes bekostnad. Följden af detta speciella stadgande för Kungsgårds Arrenden har emedlertid varit den att vederbörande, som härvid haft Kongl. Maj:ts och Kronans rätt att bevaka, sällan infordrat Arrende-Spannmålen in natura, hvilket i samma mån Spannmåls-productionen inom Riket tilltagit, ökat Arreijdatorernes förlägenhet att anskaffa medel till Arrendets liq vider an de och särdeles i sednare åren, då, jemte en försvårad afsättning af alla Landtmanna-varor, Markegången å Spannmålen icke obetydligt öfverstigit de gällande prisen till den grad verkat ofördelagtigt på Arrendatorerne att många af dem helt och hållet råkat i obestånd och andre åter, till undvikande af ett lika öde, måst söka nedsättning i sine åtagne arrenden.
att, i stället för orden:-”dela de deruti af ”Kommitterade uttalade åsigter”, infördes: "dela de deri af Kommitterade framställda åsig"ter"\ att, i stället för orden: ”mera inskränkt än den är mellan för hvarandra alldeles ”främmande länder”, infördes: "mera inskränkt än mellan lander, som för hvarandra äro "alldeles främmande”; samt slutligen, att, i stället för orden: ”i enlighet med här ofvan ”framställda förslag härigenom hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla”, infördes: ”« enlighet med ofvan framställda förslag härigenom i underdånighet anhålla". S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets den 8 och 14 dennes på bordet lagda Memorial, N:o 16, i anledning af Riks-ståndens olika beslut, angående tull-bevillningen, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: l:o Med frånträdande af sina förut fattade beälut, antog Ridderskapet och Adeln de inbjudningar, som af Utskottet blifvit framställde i sammanhang med voterings-propositionerne N:is 6, 7, 58, 59, 62 och 65; hvadan dessa voterings-propositioner funnos hafva förfallit, med undantag af N:is 59 och 62, hvaraf den förra, med uteslutande af Usta alternativet i Nej-propositionen, och den sednare, för den händelse, att Vällofl. BorgareStåndet komme att vidblifva sitt i ämnet fattade beslut, af Ridderskapet och Adeln godkändes. 2:o De öfriga voterings-propositionerna blefvo, med afslag å Utskottets, i saramanhgng med en del deraf gjorda inbjudningar, af Ridderskapet och Adeln godkände; hvarjemte Utskottets hemställan, rörande 12 § af tulltaxe-underrättelserna, lädes till handlingarne, och förevarande Memorial i alla öfriga delar bifölls. S. D.
Kronofogden är Kronans ombud i orten och hade till tjensteåliggande att tillse jordegarens rätt; Landtmätaren, hvars biträde påkallades för att beskrifva egendomens åker och äng, hade vid denna förrättning tillfälle att om dess beskaffenhet bilda sig ett omdöme och de sakkunnige män, åt hvilka ifrågavarande förtroende skulle lemnäs, måste antagas, finna med sin medborgerliga pligt oförenligt att icke oväldigt och efter bästa förmåga fullgöra sitt uppdrag. Men då Landtmätaren hittills icke haft till tjensteåliggande att deltaga i arrendeförslags upprättande, och de Landtbrukare, som derom komme att anlitas, för ändamålet måste använda tid och möda, borde såväl den förre, som den sednare undfå skjutsersättning och dagtraktamente. Likväl torde, när fråga är om små egendomar, allenast en sakkunnig man behöfva tillkallas, likasom Kronobetjent ensam kunde, såsom hittills, uppgöra förslag till arrenden för de fisken, qvarnar och broar med flera lägenheter, hvartill jordbruk ej hörer, men å hvilka 1847 års författning tillämpas. Och har Kollegium, i enlighet med dessa grunder afgifvit underdånigt förslag till förändrad lydelse af 1:sta punkten uti Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847. För häfden af de utarrenderade Kronogodsens egor i åker, äng och betesmark saknades deremot ingalunda föreskrifter. Sådane voro gifna i allmän Lag, i Kongl. Kungörelsen den 17 December 1799 och i flera andra författningar. Dessa föreskrifter, i likstämmighet hvarmed arrende-kontrakterna utfärdades, jlemnade arrenda Bih. till R. St. Majus Nåd. Proposition M 63. torn skäligen fria händer i allt, som till jordens rätta bruk och skötsel hörer, och förbjöde endast hvad som derför kunde vara uppenbart skadligt, hvilket syntes vara att föredraga framför det reglementariska ordnande af jordbruket, som en del af Kongl. Majlis Befallningshafvande förordat.
Stockholm den 29 Juni 1840. $ Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 71. Herr Friherre Cederström, Anders, har reserverat sig emot detta Betänka nde, under åberopande af Herr Friherrens hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln afgift,1a, bär ofvan upptagna, yttrande i ämnet. N: o 71. Ank. till Exp. Utik. elen 7 Juli, kl. |J? f. m• 'Utlåtande, i anledning af gjorde anmärhningar vid Utskottets Betänkande N:o 16, öfver vacht motion om upphlifvande af Lagens stadganden, angående qvalijicerade dödsstraff. Nämnde Betänkande, hvaruti Bag-Utskottet tillstyrkt afskaffande af den i Lagen utsatte skärpning af dödsstraff medelst högra handens afhuggande samt den döde kroppens styckning och utsättande på stegel samt förbränning, har blifvit afslaget af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, bifallet af Hedervärda Bonde-Ståndet, samt återremitterad! af de två öfrige Riks-Ståuden, på grund af anmärkningar, framställde; a) Hos Iiögvördige Préste-Ståndet l:o af Herr Biskopen, Doctor Tegner som instämt uti Herr Professoren Doctor Beocells och Herr Lagergrens vid Betänkandet fogade reservationer, samt ansett, att, då det kunde tagas för gifvet, alt förslaget till ny Criminal-Lag vid denna eller nästa Riksdag förekomme till pröfning, det hvarken vore nödigt eller välbetänkt att möjligen förhindra antagandet af samma förslag genom den af Utskottet tillstyrkta åtgärd. 2:o af Herr Doctor Bexell, som åberopat, dels sin förut afgifna reservation dels ock Lag-Utskottets vid 1834 års Riksdag meddelade Utlåtande i ämnet, hvilket innehåller: att 1734 års
Jemte det Utskottet får anmäla, att denna motion redan varit till förberedande behandling föredragen uppå sammansatt Afdelning af Statsoch Banko-Utskotten, har Stals-Utskottet, sedan Rikets Ständer numera, i anledning af Banco-Utskotlets hemställan, beslutat, att af Bankens behållne ränlevinst 1,000,000 R:dr skall komma att uti Banken reserveras och de återstående 2,3i 1,216 R:dr 7\i sk. 5 r:st. för allmänt nyttiga föremål användas, samt Utskottet i följd häraf, uti Utlåtandet N:o 435, med besvarande af återremissen å Utlåtandet N:o 354, angående extra StatsRegleringen, funnit sig böra taga nämnde tillgång i beräkning för Statsbehofvens fyllande, jemväl ansett sig böra, i anledning af Herr Hallings ifrågavarande motion, yttrande afgifva; och enär, enligt så väl Rikets Ständers berörde beslut, angående dispositionen af Bancovinsten, som Utskottets åberopade, i öfverensstämmelse dermed afgifne, Utlåtande N:o 435, några medel att af Bancovinsten disponera till de af Herr Halling ifrågasatte ändamål icke vidare äro att tillgå, har Utskottet icke funnit sig kunna i anledning af motionen någon åtgärd tillstyrka. Stockholm den 12 Mars 1841. Stats-Vtskottets Memorials N:o 468. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Mars i84i» kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å un derdåniga ansökningar, angående utförandet af en föreslagen Canal-ledning emellan Hjelmaren och IVenern. Kongl.
Vill ni se på mina suvenirer?“ “Ja tack!“ Hon tog fram en cigarrlåda, och Stenson började gräfva bland minnena. Vid de allra flesta hade han någon anmärkning att göra eller någon kvickhet att komma fram med. “En teckning af kandidat Frost. — Det där borde ha varit vinterstämning.“ Han gräfde vidare. “Nej se! Ett gratulationskort från Lundqvist! Har ni minne af den slusken också? — Och se där — en gubbe — fan hvad han är lik Blaren! Hvem har ni fått den af? — Jaså, af Forshäll; det är visst hans porträtt. Dra i remsan, säger ni! — Ah, han kan räcka ut tungan! Ja, det är Forshäll upp i dagen.“ “Han sa’, att det skulle vara ni“, inföll Karin oskyldigt. “Men jag försvarade er och sa’, att det inte var likt för ni gör mycket värre gubbar.“ “Bravo“, applåderade Stolpe från sitt hörn, men Bobbe lät sig icke på ringaste sätt bekomma. “Orden äro till för att dölja tankarne“, förklarade han bestämdt. “Hade ni till exempel sagt, att jag var den stiligaste ungherre som fans i staden “ “Hvad då?“ afbröt Karin ifrigt. Hon hoppades tydligen, att han skulle ge hugg på sig. Men Bobbe hade hunnit besinna sig. “Nåja då skulle jag tro, att ni en gång för omväxlings skull sade hvad ni tänkte“, fortsatte han. Karin och Stolpe utbytte en blick, som tolkade deras gemensamma uppfattning, att Bobbe var egenkärleken personifierad. Han fortfor att gräfva. “Hvad är det? En dödskalle. — ’Anders Ryde’ står där i pannan. Hvem är Anders Ryde? Jag ger mig fan på, att det är en medikofilare. De där herrarne bruka alltid kokettera med dödskallar.“ Karin nappade hastigt undan ett hvitt papper, som låg bland de andra. “Hvad var det?“ frågade Bobbe och grep efter det. “Det hör inte dit“, förklarade hon, i det hon vände sig om och lade det i en ask bakom sig. “Nå, då fortsätta vi.“ Bobbe fann för godt att affektera en total brist på nyfikenhet. Han vände sig till Stolpe.
»Hvad skall du göra vid Segerstad?» frågade fru Hilda. »Jo, som jag sade, se till skolan — och det hela. Jag hoppas någon skall behöfva mig der nere.» »Ingen behöfver dig så väl som jag», sade fru Hilda i en ynklig ton. »Ja, till att skämma bort», svarade Nina. »Men jag längtar efter att sjelf skämma bort någon.» »Ja, res då, du grymma!» sade fru Hilda. Hon tog henne om halsen och såg länge på henne med ett ömt, nästan sorgset uttryck. »Du underliga menniska!» sade hon. »Jag är säker på, att du inte ger dig någon ro, förrän du på ett eller annat sätt fått göra dig sjelf olycklig.» »Jag kan försäkra dig, att jag inte alls har några planer af det slaget», svarade Nina och skrattade. Fru Hilda svarade icke. Hon såg ännu en gång länge på henne och kysste henne sedan flera gånger. Hon hade tårar i ögonen. Nästa dag reste Nina till Segerstad. Det var en ny half dagsresa på jernväg till Segerstad. Det var en gammal gård, som låg på slättlandet, så långt man kunde se omgifven af åkerfält, och långt borta vid horisonten lyste en blå strimma, — det var hafvet. Gården var en gammal envånings tegelbyggnad med stora rum med små fönster. Som de sista egarne endast sällan uppehöllo sig der annat än på besök, var den temligen gammalmodigt och opraktiskt inrättad. Rummen vette mot norr, voro sollösa och kalla och köket låg i en särskild liten flygel. I den andra flygeln bodde inspektoren, en gammal man, som hade skött gården under två egare, och som egentligen styrde det hela. Grosshandlar Curtmann hade haft anledning att vara nöjd med honom, då Segerstad icke allenast stod sig i de dåliga tiderna, utan för hvarje år gaf rikligare inkomster. Jorden, som tillhörde gården, var ovanligt god och väl odlad. Qvarnen vid ån gjorde goda affärer, och i det hela var det som en särskild välsignelse öfver allt arbete omkring Segerstad. Den tyste gamle inspektor Busk, med det kortklippta skägget och den bestämda munnen, kände till allt, hade öga för allt och styrde allt med en aldrig tröttnande energi och omsorg.
Vid Utskottets i slutet af Utlåtandet gjorda anmälan lät Stdndet bero. Samma Utskotts Memorial N:o 50, angående verkställd omröstning i anledning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut rörande vilkoren för bränvins-lillverkning, lades lill handlingarne. S. D. Då nu ånyo föredrogs Banko-Utskottets Berättelse N:o 28, angående förrättad revision af Banko-diskont-verkels räkenskaper och förvaltning för år 1859, godkände Ståndet hvad Utskottet under punkterna 1 och 2 tillstyrkt samt lade Berättelsen i öfrige delar till handlingarne. Samma Utskotts Memorial N:o 29, med hemställan om en gratifikation lill vaktmästarnc vid Banko-diskont-verket och N:o 50, angående afskrifning af 10 stycken från Låne-kontoret i Malmö utgifna lån, biföllos. S, D. Föredrogos och godkändes Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda Be lä ilka uden: N:o 117, i anledning af väckta motioner om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare här i riket tillerkända; N:o 118, i anledning af väckt motion om profs afläggande för erhållande af ledig Folkskole-lärare-hefattning; N:o 119, i anledning af väckt motion, i fråga om åtgärder för befordrande af laga egoskiflen; och N:o 120, i anledning af väckt motion angående förkortande af tiden för Biksdagarne. S. 0. Föredrogos och lades till handlingarne Expeditions-Utskotlets Memorial.
Då man läser LagUtsk:s betänk, till 18x0 års Ständer, dateradt d. 1 April, samt vidare Ständernas und. skrifvelse till K. M. af d. 2 Maj samma år, erfar man, att Ständernas begäran endast gått ut på, att en committé skulle förordnas, som hade att företaga sig ”lagarnas urskiljande, förenklande och förbättring;” och sedan denna begäran blifvit villfax-en och arbetet numera afslutadt, samt Högsta Domstolen jemväl granskat den del deraf, som innefattar civillagen, och sig deröfver yttrat, är det visserligen ett förnyadt vedermäle af K. M:s grannlagenhet, att Ständerne fått sig öfverlemnat att sjelfva bedöma, om och huruvida det ändamål, som varit af Ständerna sökt, må finnas af det nya lagförslaget vara uppfyldt eller ej. Men då häraf också följer, att Ständerna måste sakna all den ledning, som af en K. M:s propos. i ämnet hade varit att hemta såväl i den hufvudsakliga Irågan om förslagets antagande, som i de vigtiga preliminära frågor, hvilka af omsorgen för ämnets behandling påkallas, nemligen om en ytterligare granskning af lagförslaget bör äga rum, innan detsamma till afgörande företages, eller ej, samt i båda fallen, huru föredragningen inför Ständerna må verkställas, antingen genom endast LagUtsk;s batänk., eller genom muntligt föredrag af någen der - igo Den 21 April. till förordnad person, och slutligen, om dervid vår gamla lag får antagas till den grund, hvarifrån pröfningen bör utgå, eller om det nya lagförslaget må dertill genast godkännas ; så befinna sig Ständerna nu i den ytterst brydsamma belägenhet, att stadna i ensamt ansvar till samtid och efterverld för den grundlighet eller det lättsinne, som kommer att utmärka sjelfva behandlingssättet af det ärende, hvarpå icke allenast varande och kommande generationers rättsförhållanden skola bero, utan som jemväl skall väsendtligen ingripa i sjelfva moralbegreppen.