Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, enligt nyssnämnde förordnings 2 § 4 Morn., alla handlingar i ministeriella, regeringsoch commando-mål äro, med allt skäl, stälda under en ännu strängare tillsyn, förmodar jag, att denna i min tanka nyttiga'föreskrift ej medförér något orättvist tvång på författares frihet eller kan af någon billig granskare klandras; hvilket allt jag vördsamligen underställer Högloft. Utskottets upplysta ompröfning. Örebro den 1 Junii 1812. Joli. Jak. Hedrén. Riksdagsman för Preste-Ståndet, från Stockholm. Herr Borgmästaren Norström begärde, att detta Memorial måtte läggas på bordet. Herr Grefven och Ordföranden proponerade, och Utskottet beslöt, att nu förehafde Memorial skulle öfverlemnas till den för Tryckfrihets-Lagens granskning nedsatte Beredning. Herr Grefven och Ordföranden anmälte: att, då någre anmärkningar i anledning af Constitutions-Utskottets sistlidne Riksdag, under den 10 October 1810, sammanfattade Betänkande rörande Tryckfriheten från Högv. Presteoch Välloft. Borgare-Stånden ej ännu till Utskottet inkommit, vore härigenom den Afdelning af Utskottet, som fått sig uppdragen behandlingen af alla till Tryckfriheten hörande eller dermed gemenskap ägande frågor, numera hindrad att med detta ämne taga befattning och deröfver ingå i några öfverläggningar förr, än Beredningen i ett sammanhang och i hela dess vidd kan komma i tillfälle att börja dess förrättning. 334 Riksdagen 1812. Herr Assessor Arosenius tillkännagaf, att desse anmärkningar med visshet nästföljande dag från Stånden kunde inväntas. Bilaga F till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 10 Junii 1812. Upplästes, remitterade från Vällofi. Borgare-Ståndets Plenum den 9 dennes, anmärkningar af Assessor Arosenius, Lagman Sandberg och Lagman Landberg vid Constitutions-Utskottets från förra Riksdagen i Örebro framlagde Betänkande angående förbättringar i Tryckfrihets-Lagen (se nedan n:o 1).
Eedan första aftonen, då hon följt mig in i mitt förtjusande sofrum, sade h o n: &gt;Du, lilla Annie, och jag, vi få många förtroligt trefiiga stunder tillsammans, det skall du få se. » Jag tvinar intet alls därpå och är så glad, så Den venstra handen. ed tacksamhet tillgodogöra vi oss alla dagligdags välsignelserna af vår beständigt framåtgående moderna kultur, och ingen af oss, som nu lefva och sträfva, skulle önska sig satt tillbaka till en tidigare kulturperiod. Och dock måste vi tillstå inför oss själfva, att vi i många hänseenden tjorde bättre, om vi vände åter till naturtillståndet, ty våra bruk osh sedvänjor motsäga ofta naturens ursprungliga afsikt och bestämmelse. Dessa rader vilja vara ett försök att åter förhjälpa en af våra oumbärligaste lemmar till sin medfödda rätt — den venstra handen. Hvarför — har jag ofti frågat mig • — försumma vi så afsiktligt vår venstra hand? Så afsiktligt och så oförsvarligt. V i nyttja det venstra ögat lika mycket som det högra, det venstra benet som det högra, hvarför försmå vi då bruket af vår venstra hand? Nåron grund därför står ej att finna; den venstra handen är danad liksom den högra, hvarför skulle den icke utbildas liksom den? sin barnafärdighet, arbeta lika bra med den ena som med den andra handen. En gosse kom nyligen hit ned till Stockholm från Norrland; han hade i den öfverfyllda folkskolan i sin hemort oanmä kt fått skrifva med venstra handen och gör det lika skickligt och snabbt som sina bögerbändta kamrater; vidare känner jag en dam, som understundom sköter saxen äfven med venstra handen; hon kan omvexlande hvila den tröttade handen, då hon är sysselsatt med klippning. En ung flicka, som från födseln saknar högra armen, skrifver, broderar och tecknar med sin venstra hand bättre än många, som äga bägge armarne i behåll. En äldre herre, som är tecknare vid en litografisk anstalt, arbetar samtidigt med båda händerna; han utför således dubbelt mot någon annan, som också naturen förlänat tvänne händer.
Med anledning häraf, och då Expeditions-taxa för Rikets Ständers Bank icke är vorden utfärdad, efter det taxan af den 4 0 Juni 1844 å expeditions-Iösen i Banken samt dertill hörande Diskont-verk och Låne-kontor fastställdes att gälla till efterrättelse endast intill slutet af det år, då näst derefter följda riksdag mträfiade, eller 1844 års utgång, hafva Banko-fullmäktige hos Utskottet hemställt, att ett af Under-styrelsen, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med sistberörda taxa och med ledning af ofvan anförda nådiga förordning, uppgjordt förslag till expeditions-taxa måtte till Rikets Ständers fastställelse öfverlemnas. Efter granskning af detta förslag, vid hvars upprättande enahanda grund för bestämmandet af lösen för handlingar iakttagits, som i 1841 års taxa, nemligen den, att lösen beräknats i likhet med hvad som erlägges för utgående expeditioner från Öfverståthållare-embetet och öfriga under de i 1:a afdelningen af allmänna expeditions-taxan upptagna embetsmyndigheter, utom hvad beträffar bevis öfver återstoden å lån, för hvilka bevis den i 1841 års taxa stadgade lösen bibehållits oförändrad, får Utskottet härmed underställa Rikets Ständers bepröfvande följande: Banko-Utskottets Memorial M 30. 15 Förslag till taxa å expeditions-lösen i Rikets Ständers Bank, Banko-diskontverket och Lime-kontoren. Riksmynt. R:dr Öre. För Protolcolls-utdrag, ehvad det innefattar beslut eller icke, första arket 2: — hvarje af de öfriga — 75. — Afskrift eller utdrag af resolutioner, bref, böcker, räkenskaper eller andra handlingar af hvad beskaffenhet de vara må, med vidimation, första arket . 1: — hvarje af de öfriga — 75. — Bevis, diariielier öfver ingifvande af handling — 50.
Utan att säga ett ord, hifvade han en kutting öfver relingen och dök sedan ned i båten igen, där han hämtade en ny kutting, hvilken på samma sätt forslades upp. Sedan steg gubben själf upp på däcket och såg sig buttert omkring. – Det var fan med folk, yttrade han. Det var ingen, som svarade. Ty den riktiga inbjudningen var ännu inte kommen. – Jaså, ni vill vara med om att supa för gamla Karolina, fortfor Pelle Ljungberg, i det han sköt sydvesten ur pannan och såg sig omkring. Det blef mummel och rörelse framme i fören, och ett par af de modigaste vågade sig närmare. – Ner med er och langa upp ölet och maten, skrek gubben godmodigt. I dag är det jag, som bjuder. Och fan ska’ ta’ den, som inte blir full. Hurrah! skrek ungdomen framme i fören. Och snart kommo matvarorna i dagen. Det var bröd och fläsk, en bytta smör och ett stort stycke ost. Skepparen tyckte, att det var för mycket för Pelle Ljungberg, men Pelle Ljungberg svor och lefde och skrek, att skulle det bli begrafning, så skulle det supas också. Och har ingen annan råd att bestå kalaset, så ska’ Pelle Ljungberg göra det. – För gamla Karolina ska’ hedras, och vi ska’ hurra för gamla flickan och supa, tills det blir ljusan dag. Månen hade gått bakom ett moln, och hela hamnen insveptes i ett halfmörker, som gaf något fantastiskt åt denna utsigt af master och riggar, som omgaf dem. Vattnet var mörkt, endast en silande ränna af ljus från den del af månen, hvilken skymtade genom molnet, sträckte sig från det gamla fartygets bog och långt bort öfver vågbrytaren, som ljus och blank skar igenom skymningen. Och upp öfver branten, på hvilken staden var bygd, lågo de gamla bygningarna som hopgyttrade i halfmörkret och tornade upp sig till en vägg af dunkel, öfver hvilken den ljusa himmelen hvälfde sig med matt tindrande stjärnor. Men på barken började dryckeslaget. Pelle Ljungberg förde an. De sjöngo för helan och de sjöngo för halfvan.
Man ansåg det vara lättare för kontoret att under en kritisk tidpunkt företaga en uplånings-åtgärd, än det vore för Hypotheks-föreningarne, och när nu mycket penningar behöfdes och kontoret kunde, efter all sannolikhet, anskaffa den till billigare villkor än Hypotheks-föreningarne, hvarföre skulle man icke då medgifva att så finge ske? Det är sannt att den förlust som Hypotheks-föreningarne skulle gjort, icke drabbat Riksg:s-kont., så hade den deremot skadligt inverkat på landet, dels derföre att en så stor del af våra jordbrukare inom Hypotheks-föreningarne äro delegare, dels derföre att om räntan upjagades, så måste sådant vara tryckande äfven föFde industruidkare som icke äro medlemmar i Hypotheks-föreningarne. Att vidtaga den enkla åtgärden att medgifva Fullmäktige att välja hvilken utväg, som lättats och bäst leder till det åsyftade ändamålet, måtte väl i detta fall vara riktigare än att, såsom förhållandet för närvande är, föreskrifva dem att ovilkorligen upsäga Ilvpotheks-föreningarnes obligationer eller försälja dessa papper. Men, säger man, allt detta kan vara ganska rätt, men det borde föreskrifvas åtminstone att Fullmäktige skola göra begge delarne på en gång, d. v. s. både realisera obligationer och verkställa uplåning. Det är likväl gifvet att man genom en sådan föreskrift lätteligen kunde tvinga Fullmäktige att \ipkalla utbjöd kontoret och Hvpotheks-föreningarnes obligationer. Det är sannolikt att Riksg:s-kont:s obligationer uti den striden blefve segrande och då hade man icke åstadkommit något annat än att man fullkomligen onödigtvis nedtryckt Hypotheks-föreningarnes kredit inom landet. Om man vill bevara penninge-marknaden i Dan 15 Mars f. m. 239 landet för den rubbning, som skulle åstadkommas derigenom att Hypotheks-föreningarne stöde i fara för upsägning af stora summor, så bör man väl icke, på samma gäng som man borttager det bestämda stadgandet om upsägning, på samma gång hota dem med en sådan upsägning.
Hvad Stenkolsverket i Skåne beträffar, så kudde det, om det till någon del af Staten öfvertoges, ej ådraga Staten så stor förlust, som det till större delen fåfänga anordnande af Millioner Karloch Öke-dagsverken på hvart 5o:de Tunnelands plantering, utom den på de stora Sandhedarne i Malmö Län, i synnerhet som genom detta arbete och genom den kring alla dessa Planteringar nödiga Stängsel, de till större delen nyss enskiftade Jordbrukare i Skåne skulle nödsakas lemna större delen af sin Åkerjord utan stängsel för att verkställa den kring Planteringen. För öfrigt är det besynnerligt, att man hellre vill se hela Riket i beroende af Utlänningen för Stenkol, än en Ort beroende af andra Orter af samma Rike, för Ved och andra Trädvaror. Hvad Plantskolor beträffar, så har jag i mitt Memorial ej otydligt yttrat, att de borde föregå Påbudet om en så vidsträckt Plantering. Herr Cederskjöld, Pehr Custaf: I den af Hr Munck af Rosenschöld gjorda Motion, om upphäfvande af den Författning, hvarigenom hvarje Jordägare på Slättbygden i Skåne ålägges, att med Skog plantera TVdel af sin Jord, Den 2 Martti. 103 finner jag, för min del, så mycket mer skäl att instämma, som jag förmodar att i ett så slätt och öppet samt för Stormar utsatt Land, som Skåne, Skog aldrig skulle kunna trifvas, om den planterades blott på smä_, kringspridda Jordjläckar. Stormar och Yintrarnes åverkiiingar synas, i så små Planteringar, böra tvinga det späda trädet, och hindra dess tillbörliga utbildning. Om nemligen Skog skall trifvas, måste den vara stor och vidlyftig,’ så att de mångfaldiga träden må så mycket bättre kunna gemensamt skydda hvarandra. — I Skåne synes derföre Skogsplanteringen nödvändigt böra anställas i stora Arrendissementer, och endast på sådana Ställen, som dertill äro för öfrigt passande.
Majit, som det enligt Grundlagarne tillkommer att för Svenska folkets ånyo samlade Representanter i Nåder framlägga Statsverkets nuvarande tillstånd och behof, har ansett sig dervid böra på följande sätt beräkna Statens årliga ordinarie oell extra ordinarie inkomster. Ordinarie eller Ständiga InkoniHter: 1 :o. Ordinarie Räntan och den Kronan behållne så kallade AfradsSpanmålen, hvilken sednare hittills upptagits såsom en särskild Statsinkomst, men i följd af den verkställda skatteförenklingen icke behöfver mera än öfriga i den ordinarie räntan ingående persedlar, skiljas från nämnde ränta, varda följaktligen numera sammanräknade under en gemensam rubrik. Den af Rikets Ständer, vid sednaste Riksdag, till 1,676,490 R:dr R:ko upptagna andel af ordinarie räntan, som är till vissa tjenstemän, Stater och Inrättningar indelt och således icke inverkar på beräkningen af tillgångarne för öfrige Statsbehof, har, från och med 1852, då, genom öfverflyttningar af vissa verks och kassors inkomster, den indelta anparten minskades och den kronan behållna ökades, utgjort i medeltal af tre år 2,032,891 R:dr B:ko och kan, efter afdrag af de, genom Landtstatens lönereglering, från och med år 1855 till Kronan ingående löningsräntor, omkring 183,000 Ridr B:ko, tills vidare beräknas till B:ko Ridr 1,800,000 eller Riksmynt Ridr 2,700,000: — Den till Statsverket inflytande eller Kronan behållna delen af ordinarie ränta och afrads-spanmål tillsammans beräkna Transport 2,700,000: — Hill. lill 11. St. Vrot. 1836 $ 1837. / Sami. 1 Afd, I Haft. 1 4 Kongl. Majus Kihl. Prog. N:o /, om Slulsvcrlcet ISIIIi. Transport cles af Rikets sednast församlade Ständer till 9GS,000 R:dr B:ko och utgjorde är 1850
g. samt att under första hälften af sagde år eller före skördetiden, undsättning blifvit meddelad för ett belopp i penningar af . 150,868*47* t. af hvilken sammanlagde Summa • • • • • • * • 6597i749:44-IO* under loppet af året blifvit afbetaldt . .7 72,858:11.5. deraf, i enlighet med Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 2 7:de October 1819» •2 2:dra September, 13 de Qctober, 8:de och 13 :de December, 1820 angående tillåtelse för undsåttningstagare, att iå å lånen gö - Revisorers Berättelse. 227 ra afbetalningar in Natura, 10,5 41 Tunnor 16 Kappar Säd blifvit såsom Bilagan Litt. F. närmare upplyser, till Magazinen inlevererade, och hvarföre undsåttningstagare i Liqvid godtgjörts 75,551 R:dr 16 sk. 10 rst. B: co-, så att vid 1820 års utgång Maga' zins-Inråttningen egde en utestående fordran af * 824,891:33.5. 1,397,749:44.10. Sammandraget Litt. G. utvisar, att Allmänna Magazins-Inråttningens Behållning af Spannemål, Mjöl och Brod m. m.. som vid 1820 års början utgjorde 113,609 Tunnor 13 Kappar ali slags Säd, 172,396 L% 8 # Mjöl och Grope, samt 64,370 Zft q # mjukt och torrt succariebrod, uppgeck vid berörde års slut till a 28 Riksens Ständers 151,178 Tunnor 16 Kappar Spannemål, 158,77 7 X# 13 # Mjöl och Gröpe och 55,464 X# 6 ö Bröd.
Genom sin år för år allt mer populär vordna tidning » Julkvällen » bereder Publicistklubben en årlig inkomst åt understödskassan, men nu har fråga väckts om att på ett ekonomiskt kraftigare sätt hjälpa understödsföreningen. Och så har Publicistklubben beslutat att gifva en Karneval till förmån för understödsföreningen. Klubben följer härvidlag exempel från andra länders journalistföreningar. I Paris gifva journalisterna » blomsterfester », i Berlin ger man baler, i Prag karnevaler, o c h just i dagarne ha Köbenhavns journalister till förmån för sin understödskassa gifvit en teaterföreställning, till hvilken biljetterna med oerhörd hastighet slutsåldes, ofta till dubbla, ja tredubbla pris, och som bevistades af hela den kungliga familjen o c h hela Köbenhavns aristokrati, såväl bördssom börs-, oberäknadt naturligtvis de konstnärliga och artistiska kretsarne. Nu är det Stockholms publicister, som inbjuda till sin fest, sin karneval. * * Karnevalen skall ega rum den 11 april i Nya cirkus vid Karlavägen, en lokal som håller på att svinga sig upp till en gifven plats för mera » mondaina » tillställningar. Lokalen är också ypperlig genom sin rymlighet och elegans samt den mängd tillfällen där gifves för åtskilliga anordningar i och för publikens bekvämlighet. Och som danssal är cirkus helt enkelt magnifik. Golf skall läggas öfver hela arenan samt ett par af parkettens första stolrader, hvarigenom man vinner ett utrymme för dansen nästan dubbelt så stort som det t. ex. Berns ' stora salong erbjuder. Ypperliga arrangement beträffande lokaler för såväl supéservering som buffetter, toalettrum m. m. komma att vidtagas. Restaurant af första klass. I dekorativt hänseende hoppas man, att » Publicistkarnevalen » skall öfverglänsa alla här hittills gifna karnevaler. Själfva lokalen lemnar förträffliga tillfällen till en stilfull och originell dekorering, och då i spetsen för dem, som ha sig anförtrodt de dekorativa anordningarna, står Carl Larsson, vår genialiske artist, kan man vara säker om ett vackert resultat. Men en karneval utan karnevalsupptåg är ingen riktig karneval!
»Hon har glömt oss, hon längtar icke ens att se oss igen.» »Det är helt naturligt,» tänkte jag vidare, »hvad ha väl vi gamla att bjuda, som för henne kan uppväga hela den stora vida världen och all dess härlighet? Men inom mig kände jag som en stor svidande tomhet och det lyckades mig ej att tyda hennes hjärtliga sluthälsningar som annat än ett svagt försök att hålla modet uppe i det sista. Jag tyckte mig se, hur hon grät, när hon sista kvällen satt ensam på sin kammare, grät sig till sömns kanke som ett olyckligt barn, hvilket vaknat ur en vacker dröm och ser sig åter förflyttad midt i den kalla verkligheten. Som om jag haft frossan, gick jag omkring och frös den dag, då jag visste, att hon åter skulle komma hem. Jag tänkte på, att hon kanske var helt annorlunda nu, när hon kom åter. Jag önskade nästan, att hennes hemresa skulle uppskjutas, önskade, att några dagar af det lif, som blifvit mig så dyrbart, ännu måtte stå mig åter. Jag tyckte, att hon själf, när jag åter fick se henne, skulle störa min lycka, ställa mig utanför den glädje, hvilken jag njutit. Ja, jag var rädd för att återse henne själf, rädd som en gosse, hvilken tror, att han skall förefalla ung och barnslig, när han talar med en jämnårig flicka, som fångat hans fantasi. Allt detta förstod jag ej då, så som det var. Jag endast kände, som om allt hvad jag länge gladt mig att kunna få äga, plötsligt skulle försvinna. Jag var den ende öfverflödige i denna krets, där händelsen gjort mig till en tolererad medlem, och jag önskade tusen gånger, att jag aldrig låtit narra mig att bryta igenom det skal, som hittills skyddat mig för hvarje beröring med andra människors lif. Jag hade emellertid så lifligt föreställt mig mina egna känslor, nar jag skulle återse Margit, att själfva mötet föreföll mig helt annorlunda, än hvad jag egentligen hade väntat. Min första känsla var egentligen den, att allt nu var som det varit, att ingenting blifvit annorlunda, och jag delade nästan de gamlas glädje, öfver att vi nu hade henne åter.
Utdrag insänds varje månad till styresmännen och vid arbetets slut överlämnas den till gränslandshövdingarna jämte kartor, ägobeskrivningar, graderingsoch delningsinstrument, protokoll och andra handlingar. Var och en som vid dem lagt sin hand är ansvarig. Allt förvaras i gränslänens provinskontor. § 21 Vederbörande landshövdingar och deras kronobetjänter och övriga ämbetsoch tjänstemän är skyldiga att bredvilligt gå cheferna tillhanda. Skulle frågor uppstå, som inte finns beskrivna, har cheferna rätt att besluta och alltid ha delägarnas gemensamma fördel för ögonen. Arbetet får inte fördröjas utan skall vara avslutat inom 3 år. Torneå stad den 17 januari 1821 GUST PEYRON HERMAN WÅRNHJELMö Alltså har Vi velat ratificera konventionen, med alla dess punkter, artiklar och klausuler och utlovar och förbinder Oss att uppfylla och fullborda konventionen till alla delar. Stockholms slott den 26 februari 1821 CARL JOHAN Samma utlovar Alexander I. Daterat Lanbach 28 februari 1821. Cirkulärbrev till Kongl Maj: ts Befallningshavande, angående närmare föreskrifter i avseende på fångars beklädnad och vård. Stockholm den 2 mars 1821 Konungen och Kammarkollegium har funnit för gott att låta befallningshavande inköpa de klädespersedlar för fångarna, som är oundvikligen nödvändiga vid transporter och vistandet i fängelserna. Om sängkläderna är så utslitna att de inte längre kan användas, inköpas nya. Befallningshavanden skall varje år inlämna verifierade uppgifter på beloppet som används för att gottgöras av de medel som är avsatta för fångars vård och underhåll. Mindre brister i länsrätterna, som uppkommit genom de häktades rymning eller att de behövt sjukvård får befallningshavande utan anmälan skyndsamt verkställa. Detta gäller också mindre reparationer, som skall anmälas och i nästa års generalförslag över kostnaderna till publika husens i landsorterna underhåll, avskrivas Stockholm den 2 mars 1821 SALOMON LÖFVENSKIÖLD Cirkulärbrev angående uppbördssättet och beräknandet av vågoch mätarpenningar.
Maj:t, som alltfd omfattat hvarje tillfälle att befrämja den inhemska productioneus tillväxt, och äfven egjnat en fortsatt omsorg åt beredandet af lättare utvägar till afsättning och communication emellan Rikets landskap, har, vid öfverläggning om grunderna för en förnyad Handels-Conyention med Ryssland, icke uraktlåtit att fästa afseende å de af Rikets Ständer, rörande införsel af landtmanna-producter från Finland, framställda önskningar. Denna, under den 26 Februarii innevarande år, afslutade Convention innehåller äfven, i följd häraf, serskiltda stadganden och en egen Tull-Tariff för Finlands handel på Sverige, hvaremot handels-förhållandet med Ryssland är betraktadt ur den allmännare synpunkten, att genom inbördes reciprocitet i afgifter, och utan inskränkning till varors transporterande directe från productions-orten, öka handelsrörelsen och befordra afsättning af egna producter och konstalster, i öfverensstämmelse med de vänskapliga förhållanden, sorn ega rum emellan de båda Grann-Staterna, För att bereda Svenska handeln motsvarande förmoner i Nederländska hamnar, så iafseende på skeppsumgälder och algifter på varöf, sorn rättigheten att i dessa hamnar införa andra, än hemlandets produoter, Kongl. Maj.ts Nådiga Berätt. N:0 1. 9 har Kongl. Maj;t funnit godt, att tillsvidare för Nederländska fartyg upphäfva Product-Placatet, och derjemte i, Nåder förklara, att varor, hit införda med Nederländska fartyg ifrån hvilken ort som helst, äfvensom varor med dylika fartyg härifrån utförda, ej skola vara underkastade andra eller högre afgifter, än som skulle egt runi, om ineller utförseln skett med Svenska fartyg, samt att Nederländska fartyg skola, vid beräkningen af så väl lastpenningar, som lots-, håk-, hamnoch dylika afgifter samt andra skeppsumgälder, behandlas lika med inhemska. Såsom en följd häraf, hafva genom en under den 21 December sistlidet år utkommen författning, motsvarande förmoner blifvit Svenska fartyg och deras medförande laddningar tillerkända i Nederländska hamnar.
Då i öfrigt en dylik rättighet alt hår erhålla betalning för obligationer, tillhörande 1860 års utländska statslån, är i dessa obligationer niedgifven, derest obligations-innehafvaren sednast en månad före förfallodagen derom hos Riksgäldskontoret gör anmälan, men Svenska obligations-iimehafvare deraf icke kunna hafva något gagn, enär obligationen icke innehåller, att valutan får lyftas i Svenskt Riksmynt, utan i klingande Tlialer, har Utskottet ansett af vigt, att uppmärksamheten fästes derpå, att obligationerna, tillhörande ett blifvande statslån, erhålla en sådan ordalydelse och uppställning, att desamma kunna blifva föremål för äfven den Svenska allmänhetens köplust, hvilket, med undantag af 1860 års premie-obligationer, icke torde vara förhållandet med de hittills utgifna utländska stats-obligationerna, hvilka, såvidt Utskottet kunnat erfara, icke ens utbjudits till försäljning inom Sverige. Som likväl Utskottet fortfarande är af den åsigt, att Rikets Ständer, i likhet med hvad under de två sednaste riksdagarne egt rum, utan meddelande af några inskränkande föreskrifter, böra uppdraga åt Fullmägtige i Riksgälds-kontoret alt vid låns upptagande förfara på sätt Fullmägtige finna ändamålsenligast för beredande af de för Svenska Staten, såsom låntagare, mest förmånliga vilkor, torde Utskottet icke vidare behöfva inlåta sig i besvarande af de flera förslag, som i afseende på lämpligaste sättet för lånemedlens anskaffande blifvit inom Riks-Stånden framställda. Utskottet, som af sådan orsak fortfarande finner sig förhindradt tillstyrka bifall till de af Friherre Raab, C. A., och Riksdagsfullmägtigen Per Persson uti särskilda motioner gjorda framställningar om ovilkorligt utgifvande af endast Svenska obligationer, har funnit sig böra hufvudsakligen vidblifva det förslag till föreskrifter i afseende på lånemedlens anskaffande, som innefattas i 4:de punkten af det återremitterade betänkandet.