Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med fästadt afseende å de af Banco-Fullmägtige i denna fråga meddelade upplysningar, finner Utskottet, för sin del, någon indragning af vaktmäsfihe-tjensten vid Tumba Bruk, vid närvarande innehafvarens afgång, icke kunna ega rum; samt får alltså tillstyrka, att Bih. till R, Sc. Prot. 1840. 6 Sami. 1 Afd. 33 Haft. 3 Banco-lltskottets Memorial, N'.o 11^.. i stället för 3 mom. uti 254 § af gällande Banco-Reglemente, i blifvande Reglemente måtte få intagas den föreskrift: ”Förvaltaren eger att till sitt biträde antaga och begagna en Bruksskrifvare, samt en Vaktmästare, emot de hitlills för desse personer bestämde inkomster och löneförmoner.” Stockholm den 20 November 1840. Ank. till Exp. Vtsk. den 18 No v , kl. 1 f m. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 'Underdåniga Skrif valser. Då med E. K. M:ts Nådiga Proposition jemväl instämmer, att endast sådane förluster, sorn tillskyndats Svenske unclersåter under en loflig handel och sjöfart böra komma I fråga till ersättning, så torde ett närmare bestämmande af livad med oloflig handel förstås vara af nöden. Härvid förekommer, att under den tid, hvarom nu fråga är, Tractater och Afhandlingar blifvit emellan Sverige och andre neutrale Magter upprättade och kungjorde, hvari desse Staters Regeringar öfverenskomma om ett ömsesidigt iakttagande af visse vilkor och föreskrifter i afseende på utöfningen af deras handel och sjöfart. Vid tillämpningen af desse Tractater på de ifrågavarande målen, samt vid jemförelse af hvad E. K.
Utskottets anmälan om arfvode för ytterligare en Cancellist. bif. af Presteståndet, s. 83. af Bondeståndet, s. 87. af Adeln, s. 88. af Borgareståndet, s. 91. • om ytterligare bif. af Presteståndet, 311. s. 42. af Adeln, III. s. 75. af Bondeståndet, lil. s. 95. 9r Lakegods, om norrskt; Ekonomioch BesyarsUtskott 'betänkande bif. af Presteståndet, s. 3.o8, återrem. af Borgareståndet, s. 1,05. bif. af Bondeståndet, s. 108. af Adeln, s. 116. Ytterligare Utlåtande, bif. af Borgareståndet, s, 356. ^ Landshöfdinge Residencehuset i Hernösand, angående, StatsUtskottets betänkande, återrem, af Presteståndet, s. 562. af Borgareståndet, s. 586. bif. af Bondeståndet, s. 594. af Adeln, s. 59^. Ytterligare Utlåtande bif. af Presteståndet, s. 925. lagdt till Handlingarne af Bondeståndet, s. 927. af Adeln, s. 966. bif. af Borgareståndet, s, 600. Jjandshöfdingarnes skyldighet, omatt befordra enskildes lagsökningsärender; LagUtskottets betänkande,bif. af Bondeståndet, s. 335. återrem. af Adeln, s. 338. af Borgareståndet, s. 355* bif. af Presteståndet, s. 372, Ytterligare Utlåtande bif, af Presteståndet, s. 727. förkast, med fattande af särskildt beslut af Borgareståndet, s. 8r2; afsl, af Adeln, s. 843. Landshöfdingarnes
EandtRänteriets räkning 962: 23 7 Stats -Utskottets Betan k anden. 325 Uti CurhusDirectionens förvar 633: 16 4.126: >; jo Summa Bxo Bd. 10,808: Jl 5 Denna HufvudRedogörelsé ar jc mnförd med de deri åberopade Eands-Contoirets och Randt Ränteriets Räkningar, och befunnen till alia delar med de samma 'öfverensstämmande. Handling u ne utvisa, att på .Länets Curhus, qvarliggande från 181g och inkomne 18-20, tillsammans 346 personer blifvit skötte och vårdade; Af desse befunnos friske utgångne 276 Döde —• 13 Qvarliggande 55 Till desse personers underhåll hafva åtgått under årsloppet 16,904 portioner mat. Det föregående året hade 335 patienter förtärt 22,726 portioner. En betydlig skillnad. Också hade de sjuke nu hela året igenom lefyat på halfportion, med tillägg af någre daglige portioner bröd derutöfver. Det tillhör Räkarne, icke Eevisorerne^ att bedöma hvad qvantum födoämne, som erfordras för en sjuk persons uppehälle, men vi misstage oss säkerligen icke i den förmodan, att den omtanka, hvarmed Curhusets bägge Doctorer omfatta sjelfva inrättningen, sträcker sig till deras dervarande patienter, äfven i det afseende, att 320 Stats • Utskottets Betänkanden. dessa blifva erforderligen underhållne. Den fordrar i öfrigt detina omtanka, denna sällsynta ordning och hushållning, som Länets Hofdinge, CurhusDirectiohen och Läkarhe iakttaga vid användandet af de inflytande medlen, för att desse något här må svara mot urgifterne, men oaktadt ada dessa Herrars skicklighet, skola de dock fin» ha sina bemödanden åtföljde, af en mörk utsigt för inrättningens framtida beståhd om den ej vin» ner förbättrade tillgångar. Hvad
Slutligen har motionären yrkat, att ”prest, som emot skolstadgan eller ofvanstående föreskrifter bryter, bör straffas första och andra gången med böter, motsvarande från och med en fjerdedel till och med hela hans löneinkomst”; men ”kommer han 3:dje gången åter, varde från preste-embetet afsatt”. l3:o Att folkundervisningens förkofran i vårt land i väsendtlig mån beror af presterskapets medverkan, lärer vara obestridligt, men, efter Utskottets tanka, bör denna medverkan hufvudsakligen utgå från eget nit och varm öfvertygelse om sakens vigt, icke framkallas af lagbud, som bestämma antalet af timmar för denna medverkan, och ännu mindre af stränga straffbestämmelser framtvingas. Det ligger i skolans natur, att läraren skall hufvudsakligen der undervisa. Fråntager man honom skolans vigtigaste undervisningsämne eller det religiösa, så beröfvas han äfven ett af de mäktigaste medel han eger för inverkan på barnens moraliska förhållande. Den uppsigt öfver religionsundervisningen i skolan och det deltagande i denna undervisning med den anställde läraren, som finnes lämpligt och behöfligt, är, efter Utskottets tanka, redan presterskapet ålagd genom föreskriften i 10 § Folkskolestadgan, som innehåller, alt ”presterskapet bör utöfva en sorgfällig uppsigt, i synnerhet öfver religionsundervisningen i folkskolorna”, samt att ”församlingens lärare skola, så väl i de fasta, som flyttbara skolorna, flitigt och så ofta deras öfriga embetsåliggauden medgifva, sig infinna, efterhöra och undersöka huru detta skolans vigtigaste kunskapsämne af skolläraren bibringas, gifva honom, der det tarfvas, upplysningar och råd, samt sjelfve genom undervisning, förklaring och tillämpning göra de heliga lärorna lefvande i barnasinnet. ”' Då Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o HA. 17
De öfvergå till en idé, en fix idé, så outrotlig, att han icke allenast omsätter den i studier och afhandlingar, men rent af låter den inverka på sin romanoch historiediktning. Hans afsky för kulturmcnni-skan, rättare dock för stadsbon, urartar helt följdriktigt till en dyrkan af naturmenniskan. Denna blir nu bonden, och bonden idealiseras af idealhataren Strindberg. Men icke nog härmed. Idén är honom så öfvermäktig, att den ständigt återvänder. Det är den, hvilken inspirerat honom i företalet till » Giftas »; den, som lik en röd trad genomlöper Utopierna; den, som i reflexionsform går igen i hans sjelfbiografi. Dessutom kan man spåra den i » Svenska Öden och Äfventyr », och den erhåller sitt förnämsta uttryck i berättelsen » Per och Pål. » Andemeningen är den: att » landet föder staden. Staden suger ut landet; den tar bara emot, men ger dåligt igen. Stäng stads-portame, och staden skall svälta ihjel, ty det växer intet på gatorna. » * Här se vi ett återgifvande af den adertonåriges tankar. Staden, det är eldstaden, som uppslukar allt lefvande. Der-för måste den utdömas i det blifvande natursamhället Allt detta hade insmugit sig i Strindbergs känsliga sinne. Han fann, att han egde förråd, » materialsamlingar af erfarenheter », af iakttagelser, anmärkningar, kritik och tankar, ehuru jäsande och sjudande i en ännu oordnad massa. För att öppet kunna få tala om dem, fritt få utlopp för dem, sökte han efter sällskap. Då sådant icke erbjuder sig, börjar han deklamera. En dag får han rätt på, hos en bekant elementarlärare, Schillers » Röfvarebandet » Här finner han sig sjelf med sina tvifvel och sin samhällsleda. » Jag äcklas af detta bläcksuddande sekel », ropar Carl Moor, » då jag läser i min Plutark om store män. Prometheus ’ gnista har slocknat, och derför tillgriper man nu nichteldar från teatern.
Kom närmare! sade han, sedan de närvarande, på hans vink, lemnat rummet. Ännu närmare; ty jag vet att man lyssnar på oss. Sätt dig här, på tapeten, tätt invid divanen! Känner du Firdusi, Rustan? frågade han efter någon tystnad. – Hvem skulle icke känna och älska denna blomma bland Asiens skalder? – Äfven jag har lefvat min barndoms lyckligaste dagar i hans underbara sagoverld, anmärkte Schahen. Jag svarade derpå någonting temligen obetydligt, hvilket han knapt afhörde, hvarefter samtalet åter aftynade. Konungen syntes med verklig förlägenhet söka en inledning till hvad han ämnade anförtro mig. Er dal är skön, började han å nyo, paradisiskt skön; men ändock tyckes jag ej här finna hvad jag söker: helsan. Dertill behöfves lugn och stillhet; men jag vet icke, forfor han med ett tvunget leende, hvilka svarta genier här kringfläkta plågande drömmar. Eller kringvandrar ännu i denna gamla boning dess uppbyggares, den olycklige Schah Dsjehans oförsonade vålnad och hemsöker oss med qväljande nattsyner? Säg mig, Rustan, för hvad anser du drömmar? – Jag tror, Padischah, svarade jag, att det gifves flera slag deraf: de flesta äro endast den hvilolösa själens lekar mellan arbetets väkter; betydelselösa foster af tillfälliga omständigheter. Men jag tror också att det gifves sådana, som Allah sjelf, eller någon god Engel, under ett vigtigt skifte af vår lefnad ingifver oss till varning och förbättring; och sådana Guds uppenbarelser finner man i många af våra heliga urkunder och krönikor upptecknade. – Guds uppenbarelser! Ja, visserligen upprepade han. – Det gifves dock, fortfor jag, då jag blef varse hans dödsbleka ansigte, kanhända ett annat slag af drömmar, som sändas af de onda andarne, för att förskräcka eller förvilla oss. – Af denna beskaffenhet var ej min dröm. Men det var ingen dröm, ingen syn. Det var en lefvande händelse, näst födelsestunden, den vigtigaste i mitt lif. Hör mig Rustan! Men dessförinnan, se dock efter om alla dörrar äro väl tillstängde!
Skrifvelse i fråga om förändrade grunder för mjöloch sägqvarnars beskattning; men sorn Rikets Ständer, vid nu förehafd pröfning af denna fråga, funnit densamma böra förfalla, hafva Rikets Ständer ansett sig böra sådant hos E. K. Majit i underdånighet tillkännagifva; framhärdande etc. Stockholm den 12 Oktober 1860. 4 Expeditions-IJIskottets Förslug lill underd. Skrifvelse IS:o i49. i\:o 149. Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den 8 Okt. 1860. Preste-Ståndet den lo Borgare-Ståndet den lo Bonde-Ståndet den la Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maf.ts nådiga Proposition angående ytterligare anslag till istånds ättande af Linköpings domkyrka. (Stats-Utsk:s Uti. N:o 104 och Meni. N:o 149, samt Först. Stats-Utsk:s Meni. N:o 196.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid föregående riksdagar, för iståndsättande af Linköpings domkyrka, beviljat dels ett lån af 30,000 R:dr R:mt, dels eli anslag utan ålerbetalnings-skyldighet af 37,500 R-.dr samma mynt; så har E. K.
Sätt ar ens anm.rikena är af den allra största, betydelse, och då vederbörande icke funnit för godt att offentligen vederlägga eller förklara de ständigt uppdykande oroande ryktena om allianser, som kunna inveckla landet i krig, hafva vi trott oss böra sammanföra hvad man (oafsedt uppgifterna i utländska tidningar) ansett tala för att någonting dylikt varit i görningen, om ej saken redan skulle vara afgjord. I en af Stockholms tidningar, Dagens Nyheter, förekom förra vintern, under rubrik » Svensk Stormaktspolitik » en artikelserie i ämnet, ur hvilken vi tillåta oss anföra några utdrag: » I ett par tidningar », yttrar den första artikeln — » har efter rysk källa uppgifvits att preussiske ministern Pfuels återkallande berott på att en med Bismarcks politik mera förtrogen yngre diplomat under nuvarande förhållanden behöfdes i Stockholm. Äfven har det antydts att den omständigheten att en finare diplomat icke kunde för närvarande undvaras i Berlin, skulle vara anledningen att h. ex. utrikesministern grefve Ehrensvärd tills vidare finge sitta qvar på sin taburett. » Och om man vidare toge hänsyn till h. ex. statsministerns lätt begripliga sympatier för Tyskland, der han så länge vistats såsom Sverges ambassadör, samt den helt naturliga hän-gifvenhet han måste hysa för sina höga vänner i Berlin och hans otvifvelaktiga benägenhet att så långt som möjligt gå deras önskningar till mötes, samt, att last but not least härtill slutligen lägges, att h. m: t konungen (alldeles oberoende af intima slägtförhållanden) med sitt lefvande intresse för allt, måtte hysa en lätt förklarlig traditionel önskan att liksom Sveriges föregående stora, regenter, deltaga i den » europeiska konserten », i förhoppning att vid lösningen af de » sväfvande frågorna » vinna ära och rykte, samt vid den slutliga uppgörelsen, den stora » afvittringen », äfven fördelar åt sitt land, så måste man erkänna att ett tungt vägande skäl icke saknas, för att den udändska pressens yttranden i denna för den Skandinaviska halfön så ytterst vigtiga fråga icke äro gripna ur luften.
Hallingj som yrkat, att Rikets Ständer måtte icke allenast förklara staden Malmö berättigad att återbekomma den staden origtigt affordrade och af densamma erlagde rotefrihets-afgift, utgörande 2,705 20 Slals-Ulskollels Utlåtande, N:o 3oo. R:dr 3o sk., ulan ock tillerkänna andra släder, hvilka samina afgift blifvit emot törlatlniugarne påförd, rättighet att göra sina anspråk på de inbetaide beloppens återbäring gällande inom den föreskrifna prasscriptionstiden, hvilken icke synles kunna beräknas förr, än från den dag eller den 21 September 1839, då Kongl. Maj:ts Nådiga beslut i delta ämne meddelades. Derjemte har Herr Halling upplyst, att, hvad Malmö stad beträffade, hvarken något hemman eller någon hemmansdel lydde under densamma och att följagtligen rotefrihets-bevillningen derstädes utgått endast för sjelfva stadsjorden. Jemte bemälde motionärers anlöranden och andra ledamöters af samma Riks-Stånd deraf föranledda yttranden, har Utskottet dessutom fått emottaga åtskilliga andra ifråga varande ämne rörande handlingar, hvaribland en utaf vederbörande Revisor i Kongl. Kammas-Rätten, under den \\ näst-’ lidne April, på grund af special-räkningarne, meddelad uppgift, enligt hvilken ”följande, men icke -flere,-städer i Riket erlagt rotefrihets-bevillning för ”nedannämnde år, nemligen: Eskilstuna för år 1831 med R:dr 16: 2t\. — Malmö för åren 1831•—1835 med „ 2,^o5: 3o. — Lund för samma år med „ 2,220. —• — Landskrona för åren 1831 — 1834 med „ 6G0. — Ystad för åren 1S3 r — 183 5 med „ 94^- Skanör för åren i832-—1834 med „ 3a4.
Förslag till sammanjemnkande af Ståndens olika beslut, XI s 296— 3o3, bif. af PresteStåndet med inbjudning till de öfriga Stånden att häri instämma, IX 3. s 344» af BondeStåndet, IX 3. s 35^, af BorgareStåndet, ix 3. s 374, men Adeln har fattat ett särskildt beslut och inbjudit MedStånden att deri instämma, IX 3. s 387, ej motsagdt af BondeStåndet, IX 3. s 4u, bitr. af BorgareStåndet, ix 3. s 435. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 45. Ståhl, om försummad indrifning af en fordran hos SkepparÅldermannen, i Thorshälla. StatsUtskottets Yttrande, IY 2. s 1021 — 1023, bif. af PresteStåndet, IX s 345, af BorgareStåndet, IX s 351, af Adeln, IX 3. s 366, af BondeStåndet, IX s 38o. Ståndsclubbarne, om upphörande af de nuvarande och inrättandet af en gemensam; Motion,remitt. till StatsUtskottet,lis 1241* Utskottets Utlåtande, 1Y 2. s 1780 — 1782, bif. af PresteStåndet, IX s 524» 3Q2 af Adeln, IX s 532, af BorgnreStåndet, IX s 545, af BondeStåndet, IX s 547. StångjernsSmidet, om rättighet till utvidgande af; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s i23a.
Danske författaren eller egaren vid tidpunkten för sådant eftertryck eller oloflig öfversättning ännu innehar en i Tryckfrihetsförordningens 1 §, mom. 9, eller Kongl. Förordningen af den 20 Juli 1855 erkänd eganderätt. Om remiss till Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 14 November 1865. Augnst Blanche. Af Herr BlållChC, ÅUg., angående förändringar i Konkurslagen den 18 September 1862. Vid tillämpning af den nya Konkurslag, som utfärdades den 18 September 1862, har det visat sig, att åtskilliga stadganden dels äro antingen mindre fullständiga eller icke nog bestämda och tydliga, dels i stället att medföra åsyftade fördelar uti konkursmålens förenklade och skyndsammare behandling, synas egnade att verka i motsatt rigtning. Då emellertid erfarenheten ännu ej hunnit lemna fullt tillförlitlig ledning i afseende å det större eller mindre behofvet af ändring uti en del af dessa stadganden, och då det icke heller kan vara rätt lämpligt, att en så nyligen utfärdad författning må, på grund af mindre väsendtliga anmärkningar, göras till föremål för lagstiftarens förnyade pröfning; har jag ansett ändringar eller jemkningar i Konkurslagens stadganden böra inskränkas till det alldeles oundgängligen nödiga. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 253 1 enlighet med denna min åtalade åsigt får jag således vördsamt hemställa att nedanupptagna §§:r af Konkurslagen måtte erhålla följande lydelse: § 6. 2 Mom.
Ridr årligen oeh användas till inlösen af åtskilliga afbrända tomter samt inköp af jord för nya qvarters anläggning. Under 1834 och 1835 års riksdag beviljade Rikets Ständer denna stad ett byggnadslån af 150,000 Ridr, nemligen Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 141. 3 25,000 R:dr för allmänna och 125,000 R:dr för enskilda byggnaders uppförande. Efter 1838 års eldsvåda erhöll staden Wexiö, enligt Kongl, brefvet den 6 April samma år, ett lån å 100,000 R:dr, och, efter den staden år 1843 öfver gångna eldsvåda, lill inköp af tomter och jord rn. fl. utgifter för stadens nya reglering, en anslagssumma afo23,700 R:dr. —- Genom Kongl, brefvet den 6 Maj 1846, anvisades för staden Amål ett byggnadslån af 30,000 R:dr och ett förlagslån af 10,000 R:dr samt, utan återbetalningsskyldighet, ett belopp af 5,000 R:dr till understöd vid de af den nya tomtregleringen föranledde utgifter. Under åberopande af åtskilliga, motionen bilagda, handlingar, angående dels kostnaderne för verkställigheten af den planering och tomtreglering, som efter sednaste eldsvådan blifvit i nåder fastställd för Lidköpings gamla stad, dels de brandskadade invånarncs ekonomiska ställning, har motionären vidare upplyst: att bland de 117 hushåll, som lidit af brandskadan, voro 68 fattiga eller i torftiga omständigheter; att 18 personer icke haft sina nedbrända hus brandförsäkrade; att tomtreglerings-kostnaderne för denna stadsdel med allenast 14,759 R:dr 45 sk. 6 r:st understeg hvad enahanda kostnader för städerne Borås, Wenersborg, Wexiö och Amål tillsammans utgjort; samt att nu ifrågavarande kostnader uppgingo till mer än 1,000 R:dr för hvar och en af de 72 nya tomterna, och således öfvcrskjöto värdet af egande-rätten till samma tomter.
Såsom läroanstalter räknas den, i anledning af dess stiftelse år 1812, så kallade Prins Oscars elementar-skola, der omkring 40 gossar, större delen tillhörande kringliggande landsbyggder, undervisas åf två lärare, till hvilkas aflönande bidrag utgått från Högstsalig H. M. Konungens hand-kassa, samt en flickskola med 10 till 12 elever. 22 I början af 1841 öppnades i staden en sparbank, som begagnats, "ehuru måhända minst af arbetsfolk och tjenstehjon; och år 1839 bildades en frivillig brandcorps. Nora, hvars folkmängd enligt 1840 års mantalslängd utgjorde 766, liar i det närmaste bibehållit sin handel på dess förra ståndpunkt, oaktadt den handelsrörelse, som bergsmän, lill följd af vunna och till en del öfverskrid11a rättigheter, idkat. Handtverkerierna, som deremot mera synbart lida, sysselsatte år 1839 25 mästare, 13 gesäller och 19 lärlingar. En margarinIjusfabrik har blifvit anlagd, men icke kommit riktigt i gång. Kämners-rätten derstädes har, i följd af Kongl. Muj:ts nådiga bref af den 14 December 1841, nu mera upphört och den lön på stat, som förr utgått till Kämners-Rättens ordförande, blifvit anslagen till förökning af borgmästarens lönevilkor. Staden åtnjuter icke andra inkomster än 30 R:dr i gerningsören samt 83 R:dr 36 sk. 9 rst. källarfrihetsmedel. En i Nora år 1836 öppnad sparbank hade redan tredje året på mera än 200 motböcker en insättningsfond af 4,552 R:dr 9 sk., hvilken fyra år sednare hade ökat sig lill mer än dubbelt. Hälsovården besörjes af Provincial-Läkare, som är i staden stationerad’. I staden finnes skola, för hvilken, genom betydliga enskilda bidrag och gåfvor, blifvit uppförd en prydlig stenhusbyggnad, som förlidet år 1843 på vanligt sätt invigdes. Dessutom är en småbarnsskola inrättad och underhålles af enskildes frikostighet.
Dessutom bör, före den 15 Oktober hvarje år, inför Riksgälds-kontoret styrkas, att brandförsäkringsafgifterna för den till säkerhet för sagde lån intecknade egendom blifvit behörigen erlagda. § 44- För det af Riksgälds-kontoret, under åren 1840 och 1841, utbetalda lån å Etthundratjugetusen R:dr, lill utgifter för fijroch bakin ratin inga rncs förbättrande, inbetalas lill nämnde verk, utaf de, under riksstatens 5:te hufvudtitel, för lotserioch fyringss ta terna anslagna medel, det årliga belopp af Niotusen trehundratrettiolre R:dr 16 sk., som till ränta och amortissementsfond för detta lån är anvisadt; börande berörde inbetalning verkställas under Januari månad hvarje år, intill dess hela lånet till både kapital och ränta, den sednare beräknad efter fyra och en half procent årligen, blifvit godtgjordt. § 45- Riksgälds-kontorets återstående fordran af staden Ystad för det till hamnbyggnaden vid nämnde stad, under 1823 års riksdag, beviljade lån af Tjuge t usen R:dr godtgöres medelst årlig inbetalning af två procent å denna summa samt tre procents ränta för det återstående lånebeloppet. § 46. I afbetalning å del lån af Femtiotusen R:dr, som Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer beviljade staden Malmö, för utförande af åtskilliga arbeten till dervarande hamns förbättrande, erlägges årligen, till och med år 1852, en ti - Sials-Ulslcollels Memorial, N:o 308.
Jag tror således, att, åtminstone under närvarande förhållanden, åstadkommandet af en sålunda förbättrad jury .näppeligen vore möjligt. Jag öfvergår nu till ett annat ämne, nemi. indragningsmagten, grundad i närvar, tryckfrihetslags 4 § 8 mom. JVIycket bar blifvit ordadt om denna magts ursprung och tillkomst; men i någon undersökning härom hvarken behöfver eller vill jag för det närvar, inlåta mig. Jag skall endast vidröra denna s. k. magt ur en mera practisk synpunkt, och jag erkänner då öppet, att jag, för min del, finner den alldeles otillräcklig för att hejda de missbruk, som den varit ämnad att återhålla. Det kan dessutom för ingen af IL o. Ad:s ledamöter vara okändt, på huru mångfaldiga sätt denna indragningsmagt kan kringgås och eluderas. Denna konst har till den grad stigit, att indragningsmagten, ämnad att verka suppressivt, nu endast verkat suspensivt, och ofta icke ens detta. Huru obetydligt än återstår af den lilla ursprungliga kraft, den garanti mot missbruk, densamma i sin första tillvarelse ägde, är detta lilla likväl något. Skall den borttagas, mäste likväl, efter min tanka > någon af de qvarstående garantierna på ett motsvarande sätt förstärkas. Mången svarar mig kanhända: det behöfves ejj Den 17 October e. m. 109 vål’ tryckfrihet, sådan den är, behöfver icke mot möjligen inträffande missbruk några andra garantier än de, som uti lagen oell vår ägande juryinrättning redan förefinnas. Detta påstående torde likväl snart vara vederlagdt £tf erfarenheten. En blick på tryckpressens närvarande alster, en annan blick på dess stigande inflytelse, och svaret torde snart vara gifvet, om starkare garantier behöfvas eller icke. Man har längesedan sagt, att opinionen vore verldens regentinna, och man har sagt sannt. I tankens verld finnes ingen mägtigare hafstång; men denna regentinna är nu kanske nära att sjelf få en öfverherre, och denne öfverherre är den periodiska tryckpressen, sorn i början anspråkslöst kallade sig opinionens tolk. men nu går bredvid opinionen och kanske framför henne, i obeslöjad skepnad framträdande såsom dess mögligaste beherrskare.