Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att nu dessa skulle blifva beskattade med de bestämda 5 sk. per pott, måste hvarje pott mäskrum beskattas med 0,5 sk., hvilken afgift kommissionen på grund af den process, medelst hvilken stärkelsen vinnes, är förenad med åtskilliga omkostnader, tror böra nedsättas till 0,4 sk. per pott mäskekar-rum, utan att man derigenom äfventyrar, att någon skulle försöka att undandraga något af det tillverkade bränvinet den bestämda skatten genom att först bereda stärkelse, emedan de dermed förknippade kostnaderna äro så betydliga, att bränvinsbränning af potatesstärkelse, till och med med förenämnde skattesats, i allmänhet endast torde komma att äga rum i del fall, att stärkelseberedningen varit nödvändig, för att tillgodogöra något af potäternas värde. En lika afgift har kommissionen föreslagit för del fall, att man framdeles här använde den i England brukliga methoden, att mäsken, sedan sockerbildningen försiggått, men innan jästen tillsättes, befrias från skal, sådor m. m. eftersom hvad då återstår 70 Norska Regeringens underd. Utlåtande> hufvudsakligen är likt den mäsk, som fås af potatesmjöl. Samma afgift har kommissionen äfven föreslagit för det fall, att man till sockerbildningen ville anmända maltextrakt eller roaltinfusion, enär sådant, ifall sädespriserna eljest medgåfve det, kunde begagnas till bränvinsbränning. Utom stärkelse tror kommissionen ej att hos oss fråga kan uppstå om andra ämnens användande till bränvinsbränning, än kanhända sirap, sockervatten eller affall vid sockerraffinaderierna, honungsvatten, skadadt öl, samt en obetydlig qvantitet bär och frukter. Med hänsyn till dessa ämnen, med undantag af öl och dricka, har kommissionen föreslagit samma afgift, som för begagnande af potatesstärkelse, hvarvid den likväl anmärkt, att den saknar behöflig kännedom om de, förhållanden, som härvid kunde komma i betraktande, så att den ej med någon grad af tillförlitlighet kunnat anställa någon beräkning öfver utbytet, hvilket hon likväl anser böra vara i proportion större, än af vanlig sädeller potatesmäsk.
Juli på bordet hvilande motion om inrättande af en eentral-styrelse, hvarunder Consistorierne med Presterskapet och Lärarne vid Läroverken borde lyda, samt Fredric von Zweigbergks från Skaraborgs Län i anledning deraf ingifna anförande. Nämnde motion och anförande, jemte en deröfver hållen muntlig discussion, remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. D. Till Stals-Utskottet återremitterades dessi memorial, N:o 2, med anmälan, att Irenne Landshöfdingar blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, emot 41 § Riksdags-Ordningen, valde till ledamöter af Utskottet. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets memorial, N:o , om tillåtelse för Utskottet att antaga en Canzlist utöfver det i Riksdags-Ordningen bestämda antal. S. D. Föredrogs Stats-Utskotlets memorial, N:o 4, med återlemnande äfen till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitterad motion af Herr Ribbing, Arvid, om erhållande från Kongl. Majit af vissa uppgifter i afseende på folkskolorne; och fann Ståndet, för sin del, att denna motion borde till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnas. S. D. Efter föredragning af ett från Vällofl. Borgare-Ståndet meddeladt protocolls-utdrag, med inbjudning till deltagande i dess beslut, att lördagen den 24 uti innevarande månad val må företagas till Ledamöter uti den i 64 § Riksdags-Ordningen föreskrifna Nämnd, som eger att döma, huruvida Högste Domstolens samtlige ledamöter gjort sig fört jente att i deras vigtiga Itali bibehållas, eller om visse af dem kunna anses böra ifrån utöfningen Prot.-Utd.rag, 27 af Konungens domsrätt skiljas; har Bonde-Ståndet samma inbjudning antagit. Den 10 Augusti. Från Höglofl.
Så sant mig Gud hjelpe till Lif och Själ. Memorial med förslag till Formulairer för H. K. H. Kronprinsens Trohetsed till Kongl. Majit samt för Riksens Ständers Hyllningsed till H. K. H. Kronprinsen. Till Riksens Ständer får Constitutions-Utskottet vördsamt öfverlemna Förslag: l:o. Till Edsformnlaire för Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen; 2:o. Till Formulaire, hvarefter HyllningsEden den Högborne Furste och Herre, Prins ■Tohan Baptist Julius, Svea Rikes Kron-Prins, af Riksens Ständer svärjas skall; i hvilka Utskottet, emot de vid sista Riksdag antagna Formulairerne, ej funnit någon annan förändring nödig, än hvad som angått namn och anförda årtal. Constitutions-Utskottet får derjemte, med anledning af yppade tvifvelsmål, rörande Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens rätta titulatur, sedan han Riksens Ständers anbud emottagit och i följe deraf i det gjorda vilkoret, att afsäga alla fordna undersåtliga förhållanden utom Riket, ingått, till Riksens Höglofl. Ständer vördsamt hemställa, om icke denna titulaturs upprättande åt Hans Kongl. Maj:ts Hof-Canzlers-Embete måtte få öfverlemnas, så väl i afseende på de redan af Riksens Ständer gillade och fastställda Handlingar, nemligen YalActen, Successions-Ordningen och Hans Kongl. 20 Riksdagen 1810. Höghet Kron-Prinsens Försäkran, som de nu föreslagna Ederna. Orebro den 31 Augusti 1810. På Constitutions-Utskottets vägnar A. G. Mörner. J. A. Tingstadius. J. II. Hochschild. And. <I.-son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Härmed följa 2 bilagor (A, B). Bilaga A till Mein. N:o 3. Eds-Formulaire för Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen.
Utskottet har e; kunnat undgå, # att erkänna, och lägga till grund den obestridliga sanning: att skjutsningsskyldigheten, sorn, betraktad i all sin vidd, omfattar, jemte anstalterna för de Resandes fortskajfande och beqvämlighet, äfven postjcrseln, samt Kronooch fångskjutsen öfver hela Riket, är å landet ovillkorligen fästadt vid jorden, och med nu varande inrättning utgör den drygaste och mest tryckande bland alla de tyngder, hvarmed jordbruket annars i så * många serskildta afseenden finnes vara beiastadt; Ett förhållande, desto mera eftertänklig!, som ingen med någorlunda kännedom af fäderneslandet, lärer i sjelfva grundförfattningen kunna vänta sig någon väsendtelig förändring. 754 Besv. och Ekon. Etsk. Betänkanden. I andra länder, gynnade af blidare klimat, bättre iordmon, rikare population och deraf uppkommande liJfligare näringsrörelse, kan skiut!,ningen med. framgång öfvertagas af enskilda, entrepreneurer och till stor del besörjas genom reglerade forvagnarj men hos oss hembära, enligt alla tiders erfarenhet, dessa siags .anstalter pä långt när icke den kostnad, sorn dervid är oundvikelig; utsn måste ler skiutsningens bestridande de hemman och lägenheter i allt fall vara påräknade, som igenom deras belägenhet och tillgång på hästar dertill erbjuda nödiga bidrag.
Qrpcellenö Jperr ^w^iti^^taté^iniflern in* fänba liffor på alla bet föregåenbe året anfjängiga, få mäl brottmål, forn anbra Stättegångö*ärenben. 0eban ben tiben har ocf 3?. 0 3?err ^ulfitia* 0tatö*?D?ini(}ern afgifmit unberbånig 33erättelfe, meb tillfjöranbe bilagor om be mib ©omjfolarne år i83o förehafba brottmål och ctöila SHötte Sitt iblanb be afgjorba, ett an* tal af 4/476 mäl blifmit genom mab braget unber högre Stätt, men icfe flera än 2,85g mib £agmané*3tätterne fullföljba: **) Sitt af be 4/o53 jfulbforbringö* och tmtjlemål, forn mib Äämneré*Stätterna gått till £>omö, feban 1,458 förfmunnit genom förlifningar ***) och 386 gmarjfått fåfom uppjfjutna, hafroa 72° fåfom mäbjabe och wib 0tåbffufmu*Slätterne full* följba, ingått i columnerna af ftjtnämnbe SDomjtolaré tabeller: Sitt Ståb* *) Söve injiältclfen roib Somjtol 20,052 od) inför Slätta 5,699. **) 3(fgjorba 2,630, uppjfjutna 229. ***) Söre infläUetfen roib 55omftol 1,057, inför Slätta, 401. RiJ.
Föreskriften om när stadsrätt skall vara valförrättare, och alt då en af det districtets ombud ovillkorligen skall vara borgare, har ej blott på måfå inkommit i förslaget; meningen dermed var dels att någorlunda bestämma förhållandet emellan de här nyss ofvan gifna båda tal, men hufvudsakligen atl, när borgare böra väljas, det då må ske å ställen, der både största tillgång på dugliga valbare och säkraste kännedom om deras egenskappr kan förutsättas förefinnes. Den anmärkntn bör ock nu göras, att om ock det tal, sorn utvisar huru många borgare ovillkorligen böra till riksförsamlingens förste kammare sändas, blifvit större än det tal, sorn tillkännager huru många bönder också ovillkorligen der böra inkomma, så nr detta förhållande endast skenbart till det sednare nämnda Ståndets nachdel; ty man bör betänka, att, med antagande af de grunder, som för rösträttens beräkning blifvit föreslagna, nuvar. BondeSt., genom den numeriska öfvervigten af den större massa af röster, dem det får alt afgifva, framför öfriga medlemmar af det Svenska samhället kommer alt erhålla det vida öfvervägande inflytandet på utgången af valen till första kammaren; och således Lil ifve r nedlagd i dess egna "händer den makten, att af de 90 ledamöter i första kammaren, som böra utses utan afseende på Stånd, efter behag öka antalet af bönder i denna kammare, såvida icke, enl. hvad som är att förmoda, det sjelft skall finna med dess sanna fördel öfverensstämmande, att till dess ombud utse personer ur mera bildade samhällsclasser. Något som ganska väsendtligt inverkar på första kammarens sammansättning, men som hittills icke af mig blifvit vidrördt, är fråga om vid val till denna kammare rösträttens ulöfvande bör ske antingen dirccte eller indirecte. Den 19 April f. m. Jug hyllar i allmänhet de directa valens företräde; och mig tyckes Gr. Spens fullständigt hafva bevisat i sina reservationer, att de äfven i vårt land visst icke äro omöjliga att verkställa, blott man anordnar allt som sig hör.
Det är, som hade de klädt sig i guld och skarlakan för att vinna rika brudar med sin prakt. Den stora ön Hisingen på älfvens andra strand är också smyckad. Men på Hisingen stå hvitgula björkar. På Hisingen stå träden ljusklädda, som om de voro tärnor, hvilka skola stå brud. Men uppför älfven, som störtar nedåt mot hafvet så stolt och yr, som om höstens regn hade fyllt den med brusande vin, kommer skepp på skepp roende mot hemmet. Och då skeppen komma i närheten af Kungahälla, bytas deras grå vadmalssegel mot nya, hvita. Och man måste tänka på sagor om kungasöner, som gå på äfventyr i tiggarpaltor, och som kasta dem, då de åter träda in i den höga kungsgården. Men allt folk i Kungahälla är samladt nere vid bryggorna. Gamla och unga hålla på att lossa varor från skeppen. De fylla förrådshusen med salt och tran, med dyrbara vapen och skiftande bonader. De draga upp fartyg och båtar på land, de utspörja de hemkomne om deras resa. Men plötsligen upphör allt arbete, och alla vända ögonen mot älfven. Midt ibland de tunga köpmansskeppen kommer ett stort långskepp roende. Och folket undrar hvem det är, som hissar purpurrandade segel och för gyllene märke i stäfven. Man undrar hvad det är för ett skepp, som kommer flygande öfver vågen så lätt som en fågel. Man prisar dess roddare, som föra årorna så jämnt, att de blixtra utmed skeppets sidor som örnvingar. »Det måste vara den svenska prinsessan, som kommer,» säger man. »Det måste vara den sköna prinsessan Ingegerd, som Olaf Haraldson väntat på under hela sommaren och hösten.» Och kvinnorna skynda ut på bryggorna för att se prinsessan, där hon ror upp mot kungsbryggan. Män och pojkar springa ut på skeppen och klättra upp på taken af båthusen. Då kvinnorna se prinsessan stå i praktfull skrud på sitt däck, börja de ropa till henne och hälsa henne med välkomstord. Och alla män som se hennes huldt leende ansikte lyfta lufvan af hufvudet och svinga den högt i luften.
Han klädde sig och kom ned just lagom, för att se den sista skymten af tvenne bortilande slädar. Drängarne underrättade honom, att det var de begge hexorna, som nu under säker bevakning och tillbörligt försedda med fotblackar kördes till Stockholm, för att i slottshäktet derstädes afbida ransakning och dom. Lagmannen, som velat se dem så fort som möjligt aflägsnade från Signildsborg, hade straxt efter uppträdet med Adolf, satt sig att skrifva till fångstyrelsen och befallt länsmannen att genast från närmaste skjutsskyldiga bondgårdar anskaffa hästar och åkdon för deras forslande till Stockholm. En timma derefter lemnade Adolf Signildsborg. Händelserna utveckla sig. Vi hafva nämnt, att herr Gustaf Drakes egendom Sjövik endast låg på tvenne mils afstånd från hufvudstaden. Vanloo kunde således utan svårighet dela sin tid mellan dessa begge ställen, allteftersom hans intressen och planer kräfde hans närvaro på det ena eller det andra. I sitt präktigt inredda hus vid Norrmalms torg emottog han talrika besök af den tidens förnämsta politiska personer, och som han umgicks med män af alla färger, dröjde det ej länge, innan han klart uppfattat partiernas ställning till hvarandra. Att ett förbund fanns med riksrådet Bengt Skytte till hufvudman och med ändamål att insätta konungens farbroder, hertig Adolf Johan, i riksförmyndarestyrelsen, anades af många. I trots af herr Bengts slughet hade hans förhållande till hertigen och åtskillige af dennes kända anhängare icke alldeles undgått spionerande blickar, helst hertigen sjelf ej förstod att iakttaga tillräcklig försigtighet. Men hvarje bevis, på grund af hvilket regeringen skulle kunnat öppet uppträda mot detta förbund, saknades, och herr Bengt, hvars skarpa blick genast fann, att misstankar börjat vakna mot honom, lät derför ej bringa sig sig ur fattningen. Han mötte med lugn sina medbröders inom riksrådet misstänksamma ögonkast och höll som oftast vid rådbordet, med ett halft satiriskt leende, långa uppmaningstal att noga bevaka hertigens åtgöranden.
St:s Bank, Hypothekskassorna sjelfva, m. fl. minst mark Hamb. b:co 1,500,000.” (I delta afseende ber jag få nämna ali Smålands Hypoteksförening inköpt egne obligationer för 467,000 mark Hamb. b:co, som således ägas af Hypothekföreningen.) Vidare anför Hr Schwan: ”amortisation till d. 31:sta Dec. 1850 på sagde lån, enl. officiella upgifter fulla mark Hamb. b:ko 2,000,000.” Jag vill icke vidare besvära med upläsande af den beräkning, som Hr Schwan har gjort af förhållandet med den utrikes skuldsättningen. Emedlertid får jag nämna att han uptagit äldre och nyare förhållandet emellan den enskilda skuldsättning, som vi haft och ha i utlandet, hvilken beräkning ansågs riktig inom BorgareSt., och på nämnde grund npgjorde han sin kalkyl, så att icke med mer än 6 mill. mark Hamb. b:co skulle den effectiva tillökningen i den utrikes skuldsättningen., hafva stigit sedan Hypoteksföreningen kontraheral de utrikes lånen. Detta vill jag föreställa mig, förhåller sig så, som han beräknat, men hvad jag deraf vet bestämdt, är att af den uplånade summan 19,500,000 hafva redan blifvit afbetalda 2,000,000, och att 1,500,000 finnas i Sveriges ego, hvarigenom 3,500,000 afgå från de 19,500,000, och den effectiva skuldsättningen således endast utgör 16,000,000 mark Hamb. b:co. Hvad beträffar de begge sista lånen, som uptagits i Gr. Liljencrantz kalkuler, nemi. de till Wermlands och Örebro läns Hypotheksföreningar, så har jag väl i dag hört en ledamot på detta rum berätta att han sett tidningar från Hamburg uptaga sådana obligationer i kurs, men med låneaffären förhåller
Under fortsatt antagande af nyttan och nödvändigheten af ett fast myntvärdes bestämmande, såsom grund för beräkningarne af alla till längre tid utsträckte närinss-förerag och andrs penriinge-transactioner; hafva Utskotten dervid först ansett sig böta undersöka, huruvida det egna sätt, hvarpå ett dylikt bestämmande onekligen, genom den föreslagne anstalten, skulle ernås, kunde medföra samina fördelar, sorn orri det fasta myntvärdet åstadkommits oell hibehöfles genom ett reelt mynts verkliga gångbarhet i landet, och en fullkomligt fri , allmän samt medelst tillräck iga garantier befästad utvexling af sådant emot -Barr. quens sedlar; eller om ens någre sa väsendt* lige och vigtige bland desse fördelar derigenom kunde anses vundne, att afseende icke borde hafvas å de mer eiler mindre betydlig* rubbningar af andra förhållanden i samhället» hvilka, i följd af beslutet, derom kunde uppstå, och äfven borde hvar för sig tagas i betraktande. Utskotten hafva då funnit sig böra fästa serdeles uppmärksamhet deruppå, att, af desse Bancö-Utstöttets Betänkande. 775* !:ne åtgärder, hvilka foregifvits skola leda lill uppnående, af samma vigiiga ändamål, den * na innefattar en diteet medverkan af Stats* n agten till åstadkommande af en för alla och i alla afseende» lika gillande stadra och ordning i eif vigtig! samhällsförhållande; mea deremot deri atlilia endast medgifver och förutsätter satlane anstalter, som af enski de hvir for sig skulle vidtagas, och bereda den, sorn begagnade sig af tillfallet, sarri ma fördelar, sorn om deri allmänna ordningen voie införd. Af denna olikhet i förutgående vilkor, har det synts lltskoiten ot v i fvehi k t igt böra följa, att älven beskaffenheten af' det, sorn på så skiljda vägar skulle åstadkommas, måste blifva rnärkligen olika.
Jag önskar lifligt att R. o. Ad. måtte bifalla den första punkten och jag gör det så mycket heldre, som den ökade summan af 1000 r:dr för hvarje redan nu inrättad landtbruksskola synes mig vara så billig, alt jag icke vågar föreställa mig, att på denna summa några besparingar böra förväntas upkomma, som skulle kunna gifva tillgång till medel för de, till uphjelpande af Jemtlands landtbruk, nu af Hr von Hartmansdorff förordade åtgärder. Det har blifvit för mig upgifvet att redan blotta föreståndare-lönen vid en skola upgått till 1000 r:dr af anslaget, hvarvid man endast med mycken svårighet och många bekymmer lyckats ställa så lill, alt skolans öfriga utgifter kunna bestridas; men sådant kan raan göra provisoriskt och med anlitande af enskildes nitälskande omtanka och upoffringar; det lärer väl föga vara alt räkna pä dylikt i längden och öfverallt. Jag anser R. St:s värdighet fordra att Landlbruksskolorne erhålla af Statsmedel hvad de för sitt bestånd och sin utveckling till åsyftadt ändamål erfordra; i följd hvaraf 9:de punkten torde bifallas. Delta utgör icke något hinder för att, vid blifvande ålerremiss af den 10:de punkten, StatsUtsk. anmodas inkomma med hemställan om bifall till motionärens Nils Larssons förslag. Tvertom, i fall de båda punkterne sammanfördes, äfventyrades antingen för de redan anlagda skolorna, eller för den ifrågasatta nya, ömsesidig förknappning. Skulle åter, såsom i 9:de punkten jemväl ifrågasattes, den till gamla skolorna åsyftade ökning i anslaget, mot min förmodan, medgifva ett afdrag till förmån för anläggning af en landtbruksskola i något af de norra länen, så är Norrland en sä vidsträckt landsända, och innefattar så betydande landskap, så väl genom vidd, som odlingstillfällen, värda all upmärksamhet, alt 2:ne landtbruksskolor, en i Jemtland, och en i någon provins vid hafvet, vore skäl att påtänka.
Ofta hade han velat förverkliga den, ofta hade han, berusad af kusinens ungdomsfriska, varmblodiga fägring, velat lämna fritt lopp åt sin känsla. Men alltid hade samma tanke glidit emellan, tanken, som den bleka flickan väckt till lif. Var hans kärlek till kusinen äkta, var den själisk? Eller var den icke snarare en sinnenas berusning, som i fantasien formade sig till en skön dröm? Var ej dess mål en såpbubbla? På afstånd hägrar den så skimrande, men skulle den icke brista vid den sinliga beröringen, dragas ner i smutsen vid det kropsliga besittningstagandet? Ty denna oklara längtan, som tycktes så fin och skir, var det väl något annat än djurisk drift? När den hunnit sitt mål, hvad skulle då komma i stället — annat än tomheten, en själlös tomhet? Och hvad vore lifvet då? Och likväl — hvarför icke älska, medan man är ung? Låt lifvets sorger komma sedan, man har dock för ett ögonblick förnummit dess soliga fullhet. Hvarför gå så här och kämpa med sig själf — och nöta sin själsstyrka ut i striden mot sin natur? Hans blick gled ut öfver landskapet, där trädgrupper stodo här och där, liksom boskéer i en ofantlig trädgård, där dimman bredde sig omkring kärret längs marken, liksom spegeln af ett oändligt vatten. Fjärran ifrån hördes en hund gläfsa. En vagn skramlade åstad på vägen, och inifrån klingade en och annan ton från pianot. Bakom honom öpnades dörrarna. Han hörde lätta steg och ett litet utrop: “Ah, står du här!“ Som om hon inte hade vetat det! “Ja, jag står och tar afsked af trakten — och håller revy med minnena.“ “Så-å? Du reser i morgon?“ “Det vet du ju.“ “Men jag hade trott — är det då alldeles nödvändigt?“ “Ja.“ Hon teg ett ögonblick, vände sig till hälften ifrån honom och lät sina blickar irra omkring i landskapet. “Vet du att jag fyller år om fredag?“ “Jag har redan varit här allt för länge. Du vet det ju själf — vecka efter vecka har jag uppskjutit. Precis som en obeslutsam käring!“ “Du skulle göra mig mycket glad, om du stannade.
Besvärs-och Ekon.UtskPs i dess Betänk. N:o 1 gjorda hemställan i afs. å förslagen till 2 nya årgångar predikotexter samt nya kollekter och boner, röstat Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår 1L o. Ad. denna Utsk:ts hemställan.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 78. Nej — 11. Hr Estenberg: Ehuru jag anser det vara alldeles öfverflö digt att i detta fall reservera mig, emedan min mening är temligen tydligt uttalad, vill jag doek i detta fall göra ett undantag, emedan frågan är af sä stor vigt. Frih. Creutz: I likhet med den siste värde talaren, måste jag reservera mig mot det fattade beslutet på den grund att jag tror att det kommer att förorsaka ganska många olägenheter. Don 8 Febrnari c. m. 2-.dra punkten, rörande predikotexternes publikation, oell 3:dje punkten, angående ändring i nu gällande högmessqritual. Utskit.s förslag i desse punkter blefvo af R. o. Ad. bifallna. Sedan H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, hemställt, att, enär tiden snart, vore inne att, till åtl.vdnad af K. Mits Nåd. kallelse, afgå till RiksSalen, den vidare pröfningen af Betänkit måtte upskjutas till eftermiddagens plenum, samt att R. o. Ad. skulle åtskiljas elter sammanträdet å RiksSalen afslutats, hvilken hemställan ai'Ståndet. biföls, afgick H. Exc. jemte R. o. Ad., företrädde af 2 Härolder, kl. nära 2 e. m. till RiksSalen, der H. Exc. Hr JustitieStatsMiuistern, å K. M:ts höga vägnar, upläste K. M:ts Nådiga Svar i anleda, af åtskilliga utaf R.
» Nu, mutter, hör det således till våra föräldraplikter att offra bekvämlighet och nattro för att låta vår lilla Astrid få dansa. » Men under det närmaste året satte Astrid hans faderliga beredvillighet i detta hänseende inte synnerligen mycket på prof, utan ådagalade en stor lydaktighet gentemot doktorns varningar att bleksotspatienter inte böra utsätta sig för mycket häftig kroppsrörelse. Och när hon dansade, dansade hon nu hvarken för kavaljerernas eller dansens skull, utan egentligen blott för att det skulle så vara. Men när blygheten och bleksoten samt ungdomsnaiviteten gått bort, började Astrid dansa med mera lif. Munnen log visserligen inte längre så friska löjen, och ögonen buro icke längre det allvarliga, spörjande uttrycket, utan ett gäckande, lätt öfverlägset. Och dansen betraktade hon numera såsom en elegantare, ganska behaglig sport, som förmedlade och förträffligt underlättade umgänget mellan unga kvinnor och unga män. H o n skänkte icke längre företrädet åt de kavaljerer, som skiftade i grönt, utan tvärtom åt de halfgamla, — de egentliga epouseurernas falang, hvaruti hon väl förr eller senare hade att göra 1DUN 1898 sitt val, ty hon led numera alldeles icke af någon naivité och hade kommit till den slutsats, att man på det hela taget nog angenämast och bekvämast vandrar sin väg genom lifvet två och två. Vera Vinge. 4 » Cvå diskussionsa / tnar. » Äktenskapet inom litteraturen oeh i verkligheten. » » Trädgårdsskötsel som yrke för kvinnor ». Kvinnoklubben här i Stockholm diskuterade på sitt sammanträde den 24 november det förstnämnda ämnet. Uti inledningsföredraget framhöllos de kvinnliga hufvudpersonerna i Ibsens, Björnsons och Lies böcker såsom utrustade med stark individualitet jämte stark samkänsla, så- lunda på samma gång kvinnor och medborgarinnor. I den nya svenska litteraturen däremot, hette det vidare, framställes kvinnan hufvudsakligen som en leksak för mannen, en kastboll för sina känslor, en varelse, som hänsynslöst följer hvad man kallar » sitt väsens art », samtidigt hvarmed den åsikten gör sig gällande, ätt äktenskapet blott är en episod, något tillfälligt, som när den erotiska lidelsen slocknat, kan afbrytas för att fortsättas på annat håll.