Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först har StatsUtsk. gjort ett sådant, hvarom Utsk. sedermera lemnat upplysning. Derpå har StatsUtsk. fått emottaga tvänne Stånds beslut, som öfverensstämmer med Utsk:s sednare yttrade riktiga åsigt af saken. Det bar således synts 111ig uti frågans så fatta beskaffenhet hafva varit öfverensstämmande med hvad StatsUtsk. vanligtvis, så väl vid denna som föreg:de riksda gf"’» - Den 16 September f. m. J93 gar, brukat iakttaga, då två Stånd äro ense med StatsUtsk, och det tredje icke yttrat sig öfver sednare betänk., att Utsk. har full anledn. alt inbjuda CorgareSt. alt med CJtskts sednare åsigt samt R. o. Ad:s fattade beslut och PresleSt:s sig förena. Detta bar Utsk. likväl icke gjort; men om icke vid detta tillfälle skäl förefunnits för inbjudning, så vet jag ej när StatsUtsk. får anledn. dertill. Jag ser icke annat, än att det är en glömska af StatsUtsk.; ty jag kan icke föreställa mig alt Utsk. icke skulle finna anledn. till inbjudning att instämma uti ett beslut, som Utsk. finner vara riktigt; ocb då uraktlåtenheten häraf således måste vara ett misstag, anhåller jag om bifall till återremiss af denna punkt, på sätt H. Ex. Hr Gr. Brahe begärt. Frih. Sprengtporten: BorgareSt:s beslut att lägga Uisk:s sednare mern. till handlingarna har icke kunnat af StatsUtsk. uppfattas annorlunda, än såsom ett’förklarande, att Ståndet vidblef sitt första beslut. Det må för öfrigt öfverensstämma med den siste värde talarens erfarenhet om riksd.ärenders behandling, att när två Stånd stanna mot två, Utsk. gjort inbjudning till något Stånd att förena sig med den motsatta sidan. Efter min erfarenhet har sådant icke varit brukligt, och StatsUtsk. har icke heller haft anledn. dertill.
Jag har tagit mig den friheten att sammankalla constitutions Ltskottets Ledamöter för att öpna för Eder, mine Herrar tillfälle att organisera utskåttet och öfverens komma om en arbetsplan, som kan befordra ärendernes säkra och skyndsamma gång. Af en krigsman vänta Herrarne ingen mongordighet. Genom en uprigtig kärlek för fädernes landet och en varm tillgifvenhet för våra grundlagar, hoppas jag förtjäna Herrarnes förtroende och den vänskap jag nu har den ähran på förhand utbedja mig. LTtskottet förordnade undertecknad till dess Secreterare, och beslöt att till arbetets fortskyndande lika som å de tvänne sednaste Riksdagarna i Örebro sammanträda å 3 :ne Fördelningar, i följd hvaraf Utskottet behöfde biträde af 3 :ne Canzlister, hvartill, bland Tretton sökande, förordnades Canzlisten uti JustitiaeFördelningen af Konungens Canzli Karl Anton Kock, Hof Rätts Vice Notarien Knut Liljebjörn och Canzlisten vid Ecclesiastique Expeditionen af Kongl: Maj :ts Canzlie M: Meurling; (likväl med åliggande för den sistnämnde, att då göromålen det fordra, jemväl biträda uti Riksens Ständers Expeditions Utskott) Och blefvo till Utskottets Waktbetjentng antagne (Extra Ordinarie) Riddarhusets trenne Waktmästare A: F: Hultberg, Holmstedt och Thorsell, under vilkor, at sins emellan dela göromålen, och erhålla betalning (såsom) til delnings såsom för en person. In fidem G. A. Silverstolpe. 1 Ordförandens yttrande ingår ej i den löpande protokollstexten utan är såsom bilaga, littera a, fogat till protokollet. Bilagan är egenhändigt skriven av Cederström. Cederström. Martii kl: 10. f: m: sammanträdde R: H: S: Constitutions Utskott, dervid alla dess Ledamöter utom Herr General Majoren m: m: Gahn af Colquhoun voro närvarande.
Det var af sådan grund jag i förmiddags Plenum vördsamligen tillstyrkte, att Creditivet, enligt BankoUtskottets förslag, måste stadgas till 1,300,000 R:dr; och af samma anledning önskar jag högligen, att de öfriga RiksStåndert må bifalla denna mening3 ty, för min del, kan jag icke taga ett sednare beslut, som tillintetgör ett annat, som jag, efter noga öfverläggning, nyss fattat. Friherre Stael von Holstein: Grefve Lilljen« crantz har klart framstallt, det Discontrörelsen bör bestämmas efter sin fond och sitt Creditif. Då Rörelsen derutöfver blifvit utsträckt, hvilket är ett missbruk, har följden blifvit den, som nu förorsakar den allmänna oredan. Missbruk böra rättas. Då man biträder med ökade Creditiver, utvidgar man en rörelse, som man i det hela, i det skick den nu kommit, anser Den 5 Augusti e. m. vara skadlig, och derföre bör inskränkas, men småningom, för att förekomma, det ej allt för många blifva olyckliga; ty alla kunna icke hjelpas. Det tjenligaste sättet torde derföre vara att icke göra dem courante, utan bokförde. Hans Excellenee Herr Grefven och LandtMar skalken: Jag torde till en början fä fråga, om Ridderskapet och Adeln bifaller, att 3 proce,nts sedlar må utgifvas; dock ej under 1000 R;d. Banco. Ropades fa och Nej samt Dotering. Friherre Boije: Jag anhåller vördsamt få erinra, att ämnet innefattar arne frågor: Den ena, om 3 procents Rev.erserne böra få existera; den andra, till hvad belopp de lägst böra bestämmas: och jag tror, för min del, att dessa frågor böra särskildt från hvarandra behandlas. Ropades Nej. Herr von Schantz: Jag anhåller ödmjukast få anmärka, det min och fleras meningar, att deras utgifvande må fortfara intill dess Malmö och Götheborgs Disconters Octroy upphör.
Sonja nämnde honom aldrig, presenterade honom aldrig för Weierstrass, men om söndagsaftnarna, då lektionen var slut, kom han och ringde på tamburdörren samt sade till tjänstflickan, som öppnade: säg till fru Kovalevsky, att en vagn väntar på henne vid porten. – Sonja hade alltid varit generad öfver det onaturliga i deras förhållande till hvarandra. En af professorerna i Heidelberg har också berättat hurusom hon en gång, då han vid ett besök hos henne fann Kovalevsky där, presenterade denne såsom »en släkting». Hennes väninna berättar om deras samlif i Berlin: »Vårt lif i Berlin var ännu mycket enformigare och ensligare än i Heidelberg. Vi bodde helt ensamma. Sonja hängde hela dagen öfver sina papper, jag var på laboratoriet ända till aftonen. Om kvällarna, efter att hafva ätit i hast, satte vi oss på nytt till arbetet. Utom prof. Weierstrass, som kom ofta, sågo vi aldrig någon människa inom våra dörrar. Sonja var vid nedstämdt lynne, intet tycktes göra henne glädje, för allt var hon likgiltig utom för sina studier. Hennes mans besök lifvade alltid upp henne något, men glädjen af deras samlif stördes dock numera alltid af missförstånd och förebråelser, oaktadt de alltjämt tycktes mycket fästade vid hvarandra. De gjorde alltid långa, ensamma promenader tillsammans. När Sonja var ensam med mig, ville hon däremot icke gå utom dörren, hvarken för att promenera, för att gå på teatern eller ens för att göra de nödvändigaste uppköp. Till jul voro vi bjudna till Weierstrass, som hade låtit anordna ett julträd enkom för oss. Sonja behöfde ovillkorligen en klädning, men ville på inga villkor gå ut och köpa den. Vi blefvo nästan oense för denna historias skull. Jag ville ej gå in på att köpa klädningen ensam. (Hade hennes man varit där skulle allt varit hjälpt, ty han brukade sörja för alla hennes behof samt både välja tyger och modeller för hennes klädningar.) Slutligen hittade hon på att genom sin värdinna låta köpa tyget och beställa klädningen, utan att hon själf gick utom dörren. Hennes förmåga att hålla ut timme efter timme med det mest ansträngande tankearbete utan att en enda gång resa sig från skrifbordet var verkligen något utomordentligt.
Jag hade velat ropa honom tillbaka, skynda efter honom, men stod som förstenad. Dansmusiken ljöd som idel dissonnanser i mina öron och det förvånade och pinade mig att människor kunde le och skratta omkring mig. Hade icke min kavaljer kommit i detsamma och räckt mig den uppfriskande drycken, skulle jag antagligen svimmat. » Fröken ser så blek ut, » sade han. » Fröken mår bestämdt icke bra? » » Nej, jag är dödstrött, » svarade jag. » Var god och för mig till min tant. Jag önskar fara hem. » » Tant hade naturligtvis ingenting emat att få bryta upp, men blef helt bestört att förslaget kom ifrån mig. Det hade aldrig händt förr, och. hon antog följaktligen, att jag måste vara allvarsamt sjuk. Jag lät henne tro hvad hon ville, ty jag var ej sinnad att ingå på några förklaringar. Inkommen i mitt rum, slet jag af mig den gröna dräkten, som nu syntes mig så förhatlig, och kastade på mig en peignoir. Därpå släckte jag ljusen och rullade upp gardinen och lät fullmånens sken fritt flöda in. Och så hängaf jag mig åt fötviflan. Ah, hvilken natt det var! Hvilka kval jag led! Barn, måtte du aldrig behöfva genomgå en så- dan skärseld. (Forts.) Innehållsförteckning. Signe Hebbe; af M. J. (Med porträtt). Dina händer; af Emil Linders. — Hvad lärer lagen? Af Ave. — Suomessa. Några vildblommor samlade af Essttse. Idun Stockholm, Iduns N:r 18 (489). Prenumerationspris pr å r: Idun ensam kr. Iduns Modet., fj ortond agsuppl. » Iduns Modet., månadsuppl » Barngarderoben » Fredagen den 7 maj 1897. 5: 5: 3: 3: B y r å: Klara södra kyrkog. Allm. telef. Rikstelef. Redaktör och utgitvare: F R I T H 10F HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : J. Nordling. Tryckeri Aktiebolag 10:de årg. Utgifningstid: hvarje fredag. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad.
Grape, grundar sig på 62:dra punkten af sistnämnda Utlåtande. § 152, angående understöd åt den af Jeanette Berglind inrättade undervisningsanstalt för döfstumma barn, grundar sig på 97:de punkten af samma Utlåtande. § 153, angående betäckande af den brist, som uppkommit vid bestridande af utgifterna för den år 1861 verställda expedition till Spetsbergen, samt om anslag för fortsättning af gradmätnings-rekognosceringen derstädes, innefattar Pakets Ständers beslut i enlighet med Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 138. § 154, angående kostnaden för Sveriges deltagande i utförandet af en me deleuropeisk gradmätning, grundar sig på 102:dra punkten af Utlåtandet N:o 139. § 155, angående fortsatt utgifvande af plancheverk öfver medeltids-sigiller m. m., är enlig med 132:dra punkten af Utlåtandet N:o 139. § 156, angående inlösen af 50 exemplar af ett utaf professor G. Stephens titgifvet arbete, grundar sig på 140:de punkten af nyssnämnda Utlåtande. § 157, angående inköp af en del utaf den Kammarherren m. m. G. D. Lorichs i lifstiden tillhöriga myntoch medalj-samling, är öfverensstämmande med Stats-Utskottets, af Rikets Ständer bifallna, Utlåtande N:o 62. § 158, angående anslag för utgifvande af en handbok i Svenska pomologien, grundar sig på Förstärkta Stats-Utskottets Memorial N:o 207. § 159, som kommer att innefatta de vid denna riksdag beviljade anslag till Nationalmusei-byggnaden, kan, i anseende till Riks-Ståndens i denna fråga skiljaktiga beslut, för närvarande till sin lydelse icke närmare af Utskottet bestämmas. § 160, mom. l:o, angående pensioner till framlidna H. M. Enkedrottning Desiderias hofstat, innefattar Rikets Ständers beslut i öfverensstämmelse med Utskottets hemställan i 2:dra punkten af Utlåtandet N:o 153; mom.
Jag är kommen i mins Faders Namn, och I anammen mig icke; kommer en annar i sitt eget namn, den varden I anammande. Huru kunnen I tro, I som tagen pris hvar af androm; och den pris, som kommer allena af Gudi, söken I intet. I skolen icke mena, att jag skall anklaga eder för Fadren; det är en, som eder anklagar, nämliga Moses, den I hoppens uppå. Haden I trott Mosi, så haden I ock trott mig; ty om mig hafver han skrifvit. Men tron I icke hans skrifter, huru skolen I då tro min ord? Derefter for Jesus öfver det Galileiska hafvet, som är vid den staden Tiberias. Och mycket folk följde honom, derföre att de sågo hans tecken, som han gjorde med dem som sjuke voro. Och gick Jesus på ett berg, och satte sig der med sina Lärjungar. Och då tillstundade Påska, Judarnas högtid. Då lyfte Jesus upp sin ögon, och såg att mycket folk kom till honom, och sade till Philippum: Hvar få vi köpa bröd, att desse må äta? Det sade han till att försöka honom; ty han visste väl hvad han ville göra. Svarade honom Philippus: För tuhundrade penningar bröd vore dem icke nog, till att hvar finge ett litet stycke. Då sade till honom en af hans Lärjungar, Andreas, Simon Petri broder: Här är en pilt, som hafver fem bjuggbröd, och två fiskar; men hvad förslår det ibland så många? Sade Jesus: Låter folket satta sig. Och på det rummet var mycket gräs. Då satte sig ned vid femtusend män. Och Jesus tog bröden, tackade, och fick Lärjungomen, och Lärjungarna skifte ibland dem som såto; sammaledes ock af fiskarna, så mycket han ville. Då de voro mätte, sade han till sina Lärjungar: Hemter tillhopa stycker, som öfverblifne äro, att de icke förfaras. Så hemte de tillhopa, och uppfyllde tolf korgar med styckom, som öfver voro af fem bjuggbröd, efter dem som ätit hade.
I FRU SANDELL HADE KARIN MÅNSGLUCKS HERDEIDYLL » VÅRDROTTNINGEN », HVIIKA BÅDA HÄRhar expeditionen af de senaste numren af DOTTER EN POETISK TOLKARINNA OCH SOM GÖRAN PERSSTÄDES EJ GIFVITS PÅ ÅTSKILLIGA ÅR. SOM JOSEF DEBUTESONS MOR VISADE FRU HÅKANSON ÅNYO HVILKEN STOR Idun något försenats, så a t t — särskildt RADE HR MAL M, OCH TORDE DETTA VARA DEN FÖRSTA TALANG HON BESITTER I ÅTERGIFVANDET AF ÄLDRE KVINNOMERA FRAMSTÅENDE UPPGIFT HAN VID K. TEATERN FÅTT SIG TYPER. BIROLLERNA GÅFVOS I ALLMÄNHET MÖNSTERGILLT, OCH på åtskilliga ställen i landsorten — tidningen ej kommit prenumeranterna tillhanda FÖRELAGD. HR M. ÄGER EN GANSKA SYMPATISK OCH VÄLÖFVER DET HELA LÅG DEN STÄMNING AF PIETET, SOM DE LJUDANDE TENORSTÄMMA — NÅGOT SVAG I HÖJDEN — AF i r ä t t tid. Vi beklaga detta och kunna till STORA DIKTVERKENS ANDE OVILKORLIGEN FÖRLÄNAR. HVILKEN K. ning ( NÅGRA HÄR OCH HVAR FRAMTRÄDANDE BRISTER I INTONATIONEN TORDE FÅ Q.USTAF FREDRIKSON PÅ VASATEATERN — DET rönte stora svårigheter, samt a t t vid tryckSKRIFVAS PÅ DEBUTANTRÄDSLANS KONTO. MER SCENVANA LIGGER ONEKLIGEN NÅGOT PIKANT I DETTA DEN PUTSningen af ett bland de senaste numren af FORDRAS OCK. HR M. FÖRTJÄNAR EMELLERTID ERKÄNNANDE LUSTIGE TEATERTOMTENS CHANGEMENT.
Genom bifall till Banko-Utskottets vid scdnaste riksdag i Memorialet N:o 42 gjorda framställningar medgåfvo Rikets då församlade Ständer, att följando löneförbättringar åt Bankens, Diskont-verkets i Stockholm, Lånc-kontorcns i Göteborg och Malmö samt Tumba Bruks embetsoch tjenstemän samt betjente finge, från och med början af år 1857 till och med slutet af år 1859, utgå, nemligen: a) en tredjedels förhöjning å den en hvar af Bankens embetsoch tjenstemän, konstidkarc, öfver-vaktmästare och vaktbetjening, enligt Banko-reglementet, tillkommande lön å lönestat; b) en förhöjning af 250 RallRant å det i samina lönestat för hvardera af Bankens sex kassaskrifvare upptagna årliga arfvode, stort 900 R:dr nämnde mynt; c) en tillökning från 300 R:dr till 400 R:dr Rant i det, såsom ersättning för ökade hyreskostnader, åt Bankens Brand-chef pä supplementar-stat anvisade årliga anslag; hvaremot do å supplementar-stat utgående tjenstgörings-penningar, arfvoden och öfrige anslag skulle vid oförändrade belopp bibehållas; d) en tredjedels förhöjning ej mindre å den för hvar och en tjensteman, vaktbetjent och husdräng vid Banko-diskont-vcrket i Stockholm samt Låne-ltontoren i Göteborg och Malmö i Banlco-reglemcntet upptagne lön, än äfven å de för Banko-ombuden vid berörde två lånekontor bestämda arfvoden, dock under iakttagande deraf, att omförmälda löntillökning, hvad auginge Banko-diskont-verkets kansli, borde, intilldess detsamma kunde regleras till öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid 1853—1854 årens Riksdag fattade beslut, tillkomma T.e Ombudsmannen å en lön af R:mt 1,800. 2:a Ombudsmannen å en lön af „ 1,200. 2:ne Kanslister, å en lön af 750 R:dr för hvardera „ 1,500.
Nanny var ett barn af fattigdomen och tillhörde den menniskoklass, som i många afseenden är sämre lottad än de fleste andra, emedan medlemmarna i dess familjer då nemligen en sådan familj händelsevis råkat komma ensam emellan tvenne andra klassers af miljer blifva ansedda som ett slags parias, hvilka icke kunna upptagas på hvarken den ena eller andra sidan ... vi mena den klass, som vanligen benämnes "fattigt half-herrskap." Öfverhufvudet för den ifrågavarande lilla slägten hade i sin ungdom varit ärnad för en helt annan ståndpunkt i lifvet än den, hvarpå han nu befann sig. Frukten af en olaglig förening, kom han ut i verlden med lånadt namn, men dock med ganska goda förhoppningar, ty det var afgjordt att hans far en förnäm man skulle på dödssängen viga sig med sin älskarinna och adoptera sonen, hvilken då kunde emotse en jemnad bana. Men döden, som ej blifvit rådfrågad i denna angelägenhet, behagade en vacker natt utan all förberedelse afskära den förnäme mannens lifstråd, och nu befunno sig mor och son utdrifna ur paradiset, med förtviflan betraktande hur arf, namn och lefnadsställning gingo ifrån dem. Denna historia är mycket gammal, och icke det ringaste mera ny är heller den, som vanligtvis följer efter: missmod, sträfvan, svikna förhoppningar och slutligen ett dvallikt eller resigneradt lugn. Modern dog snart. Sonen lefde för att genomgå den skola, som vi nämt och hvilken slutade med det resignerade lugnet och ett giftermål vid 40 års ålder. Vid denna tid hade Carl Lönner från herre så småningom redan öfvergått till halfherre. Men han födde sig temligen bra, dels med en obetydlig handel, dels ock genom att uppsätta "skrifter" för bönder och fiskare i trakten samt uppgöra deras köp, med mera dylikt. Hans äktenskapsval, som fallit på dottern af en invalidsergeant, slog lyckligt ut både i afseende på hjertats fordringar och det nödtorftiga lifsuppehället, ty hans hustru medförde utom sitt goda hjerta den jordtorfva, på hvilken han ännu lefde qvar med sina barn.
Jag skyndade på hemvägen ... jag kommer närmare och närmare ... hör du ... jag är så nära att jag vågar fråga i min trygghet ... hör du ... jag frågar, jag får svar och jag går ändå mot målet, ty det är omöjligt det man säger mig. Ändtligen är jag invid dörren till mitt eget hus: spel och dans, sus och dus ljuda derinifrån ... Mina fötter bära mig den gamla vägen, jag kommer upp i trappan, dörren är lemnad öppen, jag går i in ... och knappt vet jag om mina sinnen öfvergifvit mig, då ett hvitt väsende, en förstenad engel står framför mig med ett ljus i handen ... Sedan vet jag blott detta, att en fläkt for öfver min panna, att jag häftigt undansköts in i det rum, som varit hennes brudkammare, att jag hörde något oredigt sorl och att, då det tystnat, jag flydde från det bullrande huset, icke mera mitt, från en hustru, icke mera min, ut i den ödsliga natten, min förtrogna. Och jag gick och gick, tills jag slutligen dignade vid ett fönster, som en annan qvinna upplät. Hon sköt mig ej bort, hon förde mig in, hon vårdade, hon skötte vandraren, hon älskade och gret öfver sonen, och hennes ögons dagg väckte honom ur dvalans försoffring till lidandets förnyade elände. Men då visade hon honom den bädd, der hans son slumrade, och de döda krafterna försökte ännu en gång att för några dagar lefva upp ... Men nu – nu är jag här för dom och rättvisa.” Under hela den tid detta vilda, stormande och sönderslitande utbrott banade sig fram öfver en till sin lefnad fullkomligt skeppsbruten mans läppar, stod Juanna stilla, men liksom hon dock varit färdig till flygt från allt med stoftet sammanhängande. Då han tystnade sade hon sakta: ”Hvarföre säga alla dessa ord, hvarföre se på mig med hot och hat? Jag har alltid lefvat i dig: jag dör med dig. Ditt beslut är mitt beslut, din vilja är min vilja. Tag min hand, och bäfva ej ... den är tecknet på att mitt hjerta, min själ, mitt lif, mitt blod är ditt. Jag vet af inga andra band.”
Äfven om de flesta bland oss nog kunde genomföra ofvan nämda tredelning af dygnet, skall det dock alltid halta med hvad d:r Sehmidt kallar » omsorgen för kroppens öfning ». Det kan alltid så lätt komma andra saker i vägen, besök, läsning o. s. v., som ju allt samman har sitt berättigande, men det blir likafullt först och sist kroppen, som får sitta emellan. De fem fristående rörelser, som vi i föregående artiklar ha genomgått, kunna visserligen i hög grad bidraga att hålla maskineriet i ordning, men den egentliga utvecklingen af kraft och smidighet bör sökas i apparater. A f dessa kunna i hemmen ej synnerligen många anbringas, men det i art. I I omtalade räcket * är den billigaste och användbaraste af alla, som existera. V i vilja derför gifva anvisning på några rörelser i denna apparat. Att gå igenom hela serien af dessa skulle bli för vidlyftigt och fordra allt för många teckningar; häri ligger alltså orsaken, hvarför vi så snabbt gå från de lättare till de svårare rörelserna. Skulle emellertid öfningarne verka för ansträngande, kan deras långvarighet inskränkas. Den första öfningen kallas: a) Sträckhängning i 10 sekunder. (Fig. 8.1 Man Fig. 8. fattar om stången ofvanifrån (öfvertag), med fingrarne slutna till hvarandra, och hänger nu med god hållning af kroppen i 10 sekunder. Blir rörelsen utförd på det i teckningen anvisade sättet, komma så godt som alla kroppens muskler i stark spänning. Skuldrorna få ej skjutas upp, hufvudet får ej vid* Räcket består af en rund, smidig bom af något hållbart och hårdt träslag (t. ex. ask), som, hvilande på krampor, på lagom höjd uppsattes tvärs öfver hvilken som helst dörröppning. I genomskärning bör räcket mäta en tjocklek af 6 — 8 centimeter. tien ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör röra armarne, bröstet hålles hvälfdt, kroppen i stillhet och benen slutna till hvar andra och sträckta. b) Sträckhängning med vågräta ben.
Detta allt vore emedlertid förenligt med gällande lagar och nödigt för borgenärers betryggande; men då gäldenären icke borde helt och hållet uppoffras, ansåg motionären lagstiftaren böra meddela sådana bestämmelser, hvarigenom borgenärs rätt iakttogs, utan att gäldenären behöfde vidkännas alltför stort lidande; och har han för sådant ändamål framställt ett så lydande förslag: ”att dä annan egendom hos gäldenär ej finnes, än sådan, som för hans närings bedrif vande är oundgänglig, densamma väl må af utmätnings-förrättaren upptecknas, men ej gäldenären afhändas förr, än den blifvit i laga ordning försåld; —• att, i händelse af konkurs, den borgenär, som sålunda vunnit utmätning, må i den upptecknade egendomen ega enahanda förmånsrätt till betalning, som vore egendomen i taka händer eller under utmätningsmäns försegling salt; samt att lämpligt ansvar måtte stad - 4 Lag-Ulskollets Betänkande, N;0 73. gas för den gäldenär, som förskingrar den egendom/ hvaraf utmätning i denna ordning skett.” b) af Christen Andersson från Malmöhus Län, som anmärkt, alt ehuru lagen, enligt hans åsigt, icke tillät, att utmätt egendom finge fråntagas gäldenär förr, än den blifvit i laga ordning försåld, hade likväl exekutorer företagit sig att bortföra sådan egendom för att på annat ställe försäljas, utan alt gäidenären vetat, hvar hans egendom stad na t eller af hvem han skolat söka ersättning för den skada, som kunnat åkomma egendomen under flyttningen. Man hade väl till stöd för en sådan åtgärd hört invändas, att borgenär ty förutan ej vunne någon säkerhet, derest gäidenären gjorde konkurs före försäljningen; men lagen vore dock i förenämnde hänseende tydlig, och Konkurslagen, som åberopats för sednare meningen, vore blott en undantagslag, som ej kunde tillåta hvad den allmänna förbjöd. Vare sig emedlertid huru som helst, så syntes omförmälda förhållande ej lämpligt, enär syftemålet lätteligen kunde vinnas genom vissa förändringar och tillägg till redan g i fn a laghud; och har motionären i följd häraf föreslagit: dels att 3 §. i 5 Kap. Ulsöknings-Balken måtte erhålla denna förändrade lydelse :