Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Varen helsade: » Du feingebildeter Mann! Verebrtester! Wir haben heute unsern Festlag. Guck ’ her und geniesse: du wirst Wunderliches finden von allen Arten. Wir haben Schnaps und Zuspeisen, die den Gedanken aus dem Kerker lösen. » Kongressens skeden därefter behöfva vi endast antyda: den kungliga festen å Drottningholm med den sagolika hemfärden utefter Mälarens stränder, banketterna å Grand och Hasselbacken, färden till den urgamla visdomsstaden vid Fyris å, där svenska kyrkans primas med de heligaste eder lär betygat kongressen sin ofbrstälda aktning, samt afresan öfver Wärmlands skogiga bergshöjder till Norges norska hufvudstad, där fest efter fest åter vidtog tills farden gick förbi Trollhättans fradgande vattenmassor till krämarstaden vid Göta elf och kongressen där värdigt slöts med ett tal utaf Moje Rubenson för grefve Landberg. Mellan festerna höllos sektionssammanträden, där hvaije talare hade tio minuter för att framlägga resultaten af sina vetenskapliga forskningar, en tid, som för de flesta kongressmedlemmarna räckte mycket godt till. En i Tyskland for 304 kronor inköpt mumie, » 2000 år garanteras *, förevisades äfven (numera som ett försoningsoffer skänkt till universitetet i Kristiania). Se där i korthet kongressens yttre drag. De visa från samhällets högste en hyllning för vetenskapen och dess for-tjente målsmän så storartad och signifikativ, att dess like hos oss icke förekommit sedan H. M.t med friherrlig värdighet belönade Nordenskiölds vetenskapliga storbragd. Hvadan detta, fråga vi, och svaret är lätt funnet: det var den ofarliga, gagnlösa vetenskapen, som hyllades.
Majit den 20 December 1825 en förnyad nådig instruktion för kommitterade lill förrättande af extra roterings-jemkningen i riket, uti hvilken föreskrefs, bland annat, att extra voteringen endast bör träffa s. k. priviligierad jord, samt ”derifrån följaktligen böra skiljas alla hemman och lägenheter af kronoskatteoch frälse-natur, hvilka, enligt lörfattningarne, äro underkastade ständig rotering,” hvarjemte, genom nådigt cirkulaire af samma dag, föreskrefs, att, ”emedan ali sådan jord åligger i ordinarie roteringsbesväret deltaga” skulle extra roterings-kommissionerna ”icke ”allenast noga undersöka, huruvida inom hvarje extra roterings kommis”sions-distrikt någon oroterad jord af dessa naturer förefinnes, som, efter ”gällande författningar, bör i ordinarie rotering deltaga, utan ock densam”ma i ordinarie rotar indela.” ”Vid 1828 och 1830 årens riksdag hafva Rikets Ständer, på sätt den då utfärdade bevillnings-förordningen innehåller, förklarat, alt, då all i riket befintlig rotering underkastad jord af kronoskatteoch frälse-natur, enligt Rikets Ständers beslut, bör vara till kneckteoch båtsmanshåll indelad, men hemman och hemmansdelar, eller jord likväl gifves, som ännu ej kommit att vidkännas eli sådant onus, så skulle de betala rotefrihetsafgift; men vid samma riksdag begärde Rikets Ständer derjemte, uti underdånig skrifvelse af den 28 September 1829, alt den efler 1823 års riksdag beslutade tillökning i ordinarie knecktehållet icke måtte befordras till verkställighet, innan Rikets Ständer fått tillfälle att sig derom utlåta, samt att, om någon verkställighet blifvit vidtagen, densamma måtte blifva återkallad, till svar hvarå Kongl. Majit, under den 18 Juni 1834, i nåder meddelade, hurusom Kongl. Majit inhemlat, att skattekronooch frälsejords åliggande Kongl, Maj:ts Nåd.
Pä Högloft. N-dd. och Adclns Pä Högm. Prestc-Ständ. Ledamöters wägnar Ledamöters magnar ^okr. 6. Oxenstierna. Irlagn. LtaZnellus. Pä Wällofl. Borgare-Ständ. Pä Hederw. Bonde-Ständ. Ledamöters wägnar Ledamöters magnar L. ^s. Lclrönlierr. ' L. Lricskon. k. fs. l^etLLl. Ut - 694 Den rg Zebruarii. Utdrag as Prokocollek, hällic i Riksens Höglo^. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconom e-Utfkott den zo Jan. 1810. S. D. Herr Borgmästaren ViÄorin äberopade sin i Utjkotteis första Beredning yttrade tanka, att den förestagna nya flyktningstiden för Tjenstehjon borde wara lika öfver hela Riket, men om delta icke sunde ffe, uran nägra locala stät gafwe anledning till undantag deruti för wista orter, ansäg' Herr Borgmästaren det wara nyttigast, att den hittills brukliga styttnings-terminen blefwe bibehällen. Härmed förenade sig Herr Borgmästaren Istnst. ström. Riksdagsmännen ston storwkon frän Södermanland och LenAt kestrston frän Halland, yrkade hwar för sin orr art den hittills faststälde tid för Tjenstehjons ornbyte, mätte derstädes oförändrad bibehällas. ssss sssss Pä derom gjord uttryckelig begäran skulle desta serskitte meningar åtfölja Uttskotters Betänkande lill de Refpective Ständen. k)t Luxra. Lx krokocollo k. st. k>let2e1. Begärdes pa Bordet.
Den ansedda italienska tidningen » La Eiviera » skrifver om dem följande: Ett medel att fängsla en människas hjärta är att fängsla det samma vid hemmet, o c h för att stärka kedjorna h ö r hemmet göras så trefiigt, bekvämt o c h vackert som möjligt, o c h tusen sätt finnas för att åstadkomm a detta m e d liten kostnad, liten tid o c h liten talang. Den snabbhet, m e d hvilken vi skola kunna pryda vårt hem, är värd mycket o c h den ringa kostnaden mycket mer. Bland det ändlösa antal medel härtill, som n u stå till damers o c h till o c h m e d till gossars och flickors disposition, är emaljeringskonsten. Ehuru det är m y c k e t vanligt att inskränka namnet » emalj » till sådan glasyr, s o m anbringas p å ytan af diverse metallsaker, är att märka, det många utsträcka det samm a äfven till d e n glasyr, som användes för lerkärl och andra icke metalliska ting. Men dessutom har namnet populärt fått en vida större utsträckning, i det man använder det samma för nästan hvilken glänsande yta s o m ' helst. Ofta anbringas den verkliga emaljen eller glasyren uteslutande för nyttans skull, t. e x. å kokkärl, glacerade lerkärl e t c, m e n ändå oftare emaljerar man för prydnads skull, hvilken på detta sätt åstadkommen blir ytterst hållbar. BLOM THE. T H E E R. CONGOU. Säljes i Stockholm hos C. JT. Dufva, Drottningg. 41, Louise Blomberg, Vesterlångg. 39, JElin Edlund, Drottningg. 63, Hyliri &amp; €:i Parfymmagasiner, Tidningslcontoren m. fl. ; i landsorten i välförsedda Parfymeri-, Ekipevingsoch Cigarraffärer ä 1 kr. fl. JO^T " Sändes franko mot kr. 1,10 i frim. [1767] Axel L. I L M R Ö M.
Jag tror således att denna anmärkn. hade i främsta rummet bordt framställas emot Chefen för Landtförsvars-Deparhtet och sedan derjemte mot samtlige de Konungens rådgifvare, som öfvervarit delta beslut, helst den anmärkta felaktigheten synes mig vara så enkel och klar, att den icke bordt undfalla någons upmärksamhet. Den vigtigaste anmärkmn är likväl, efter min åsigt, den, som förekommer uti 1 l:te punkten, i fråga om en Landskame rerares rätt att låta sin reservation medfölja Landshis uprättade tjenste-förslag. Det var visserligen en enskild fråga, sorn hos K. M. förevar, men beslutet derom har dock en ganska stor omfattning, ty detta rörer den frågan i allmänhet, huruvida Lands-Sekreterares och Lands-Kamererares yttrande uti lill K. M. ingående beslut, der de icke dela Landshötchns mening, böra komma till Konungens kännedom eller icke. Det synes mig vara påtagligt att då läns-förvaltningen består af 3:ne personer, Chefen och 2:ne rådgifvande, hvilka äro ansvarige, så böra äfven deras yttranden komma till Konungens kännedom. Denna principfråga anser jag vara af största vigt, emedan man eljest lätt kommer in på despotismens område, ty om man vill undertrycka dessa tjenstemäns mening, så blir derigenom ett slags envälde lemnadt i Konungens Beflcdes hand. Om man nu till denna tjenst tager en person, som förut icke egnat sig åt den civila banan, och varit i tillfälle att förvärfva de egenskaper, som Konungens rådgifvare eljest ansett vara för en sådan embetsman nödiga, samt del hände att, redan under första månaden, ett beslut fattas, som Lands-Sekreteraren och Lands-Kamereraren med deras större erfarenhet icke gilla, så skulle ju icke till Konungens kännedom komma, hvad dessa tjenstemän uti frågan yttrat. Kan det anses vara sundt förnuft uti en sådan lagstiftning? Man säger visserligen att Landshöfdinge-instrukt:n icke påbjuder att dessa yttranden skola till Konungen medfölja, och dermed vill man försvara åtgärden, men jag frågar deremot om denna instruktion förbjuder att sådana yttranden åtfölja?
Utsk:t har, såsom hufvudsakligt skäl för sitt beslut, endast åberopat en likpredikan, som skrefs på 1730-talet af en prest i Sköfde och hvaruti uppgifves ej allenast att Brynte Berthilsson vore stamfader för adliaa ätten Lilliehöök N:o 1, utan äfven att han varit Svea Rikes Råd. Hvarifrån dessa underrättelser hemta ts, har emellertid icke blifvit tillkännagifvet. Äfvenså säger Utsk:t, att både Schönfelt och Tilas gillat denna uppfattning af frågan. Med anledning häraf ber jag att få åberopa hvad just Tilas sjelf yttrar i saken. Han förklarar nemi., att Joli. Nilsson Lilliehöök introducerades under N:o 1, å alia de Lilliehöökars vägnar, hvilka härstammade från något Rikets Råd, således endast för Anders Pederssons till Fårdala efterkommande; och denne var, enligt Bergsrådet Bondes anteckningar, hvilka Tilas upptagit såsom sina egna, det lörsta kända Riks-Råd af Lilliehöökska ätten. Om den uppgift, som finnes i en likpredikan, skall gälla såsom skäl, så har jag i min broschyr omnämnt ännu flera; och jag försäkrar, att om frågan kunde komma under en domstols pröfning, skulle mina skäl otvifvelaktigt erkännas framför Riddarh.-Utslcts. Hvad giltigheten af den omtalade likpredikan beträffar, så åberopar sig Utsk:t på ett beslut af R. o. Ad., hvarigenom förklarats att dylika akter skulle tagas till ledning vid bedömande af genealogiska frågor. Men detta beslut rörer likväl endast personers födelse och dödsår, och ingalunda andra förhållanden. Att för öfrigt en likpredikan skulle gälla framför hvad Uggla och Schönfelt m. fl. utmärkta genealoger antagit, torde väl icke kunna påstås. På grund af hvad jag sålunda i korthet anfört, anhåller jag om afslag å Utsk:ts Betänk. Frih. Cederström, Rudolf:
Utaf anslaget för anläggning af nya, och förbättrande eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar 470,000 r:dr (94 §) • „ 320,362: 5. 4, (hvaraf utbetaldes under är 1852 R:dr 167,788: 16. — och under år 1853 „ 152,573: 37. 4.) Utaf den för mindre strömoch å-rensningar samt hamnoch brobyggnader afsedda anslagssumma, högst 30,000 r:dr (samma §) „ 5,500: (hvaraf utbetaldes under år 1852 . R:dr 1,950: och under år 1853 , 3,550:) Lånet för en jernbro öfver Svartån, på landsvägen mellan Linköping och Bergs gästgifvaregård i Östergöthland (96 §) „ 13,333: 16. — (utbelaldt i Juli 1852). Lånet för byggandet af en bro öfver Dalelfven i närheten af Gustals kyrka (97 §) „ 4,000: (utbetaldt i Februari 1853). Utaf dc för utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar anvisade medel, R:dr 100,000 (98 §) lån . R:dr 56,810: anslag utan återbetalnings-skyldighct . „ 11,579: „ 68,389: (hvaraf utbetaldes under år 1852 R:dr 40,620: och under år 1853 27,769:) Utaf det särskilda stats-bidraget för sänkning af sjön Möckeln inom Kronobergs län 28,000 r:dr (99 §); hela låne summan R:dr 18,666: 32. — och af anslaget utan återbetalnings-skyldighet R:dr 3,111: 5. Transport R:dr 2,277,107: 38. t.
Han har hvarken några egoistiska intressen eller personliga angelägenheter, hvarken känsla eller forpligtelser, ingen egendom, nej icke ens något namn, ty allt i honom är absor-beradt genom ett. enda intresse, en tanke, en lidelse — revolutionen. Revolutionären har ända ut i sitt väsendes yttersta fibrer sönderslitit hvarje band med de borgerliga institutionerna och den bildade verlden, med alla lagar och bruk, hvilka antagits såsom allmängiltiga inom den bestående samhällsordningen. Han är en oförsonlig fiende till desamma, och hans lifsuppgift består endast deri att skoningslöst förstöra dem. Revolutionären föraktar hvarje lärosystem och har frigjort sig från hvarje vetenskap, öfverlemnande ' dylika åt kommande generationer. Han känner blott ett studium, studiet beträffande förstörelse. Derför och blott derför studerar han mekanik, fysik, kemi, medicin och endast för detta ändamål studerar han dag och natt den lefvande läran om menniskan, karaktererna, förhållandena och alla vilkoren för det nuvarande sociala tillståndet, dervid orubbligen behållande det ena målet för ögonen: den snarast möjliga sprängningen af denna afskyvärda sakernas ordning. Revolutionären föraktar den allmänna meningen och den nuvarande samhällsmoralen i alla dess företeelser och former. Moraliskt är för honom det som befordrar revolutionens triumf, omoraliskt och brotsligt hvad som förhindrar den. I egenskap af dömd känner revolutionären ingen hänsyn för staten, ingen hänsyn för hela dess ståndsmessigt indelade samhälle, och följaktligen har han heller icke att från dess sida påräkna någon skonsamhet, i det att mellan honom och staten en ständig förbittrad kamp på lif och död pågår. Hvarje medlem af vårt förbund skall derför öfva sig att fördraga plågor och tortyr. Sträng emot sig sjelf, måste revolutionären äfven vara, sträng emot andra och undertrycka alla förvekligande känslor af blodsfrändskap, vänskap, kärlek, tacksamhet och till och med ära genom den kalla lidelsen för revolutionens sak. För honom gifves det blott en njutning, en glädje, en lön och en tillfredsställelse: revolutionens framgång, och blott en tanke och ett mål, den skoningslösaste förstörelse,böra föresväfva honom dag och natt och besjäla honom.
Sedan skjutsbonden rest, uppehöll den unge mannen sig den öfriga delen af kvällen i drängkammaren, som var belägen i statfolkets stuga nere på gården, och återsåg ej husets folk förrän följandemorgon, då han tillika med den andre drängen, Per, kom in för att äta frukost. Vid inträdet hälsade han de innevarande med ett höfligt » god morgon », men erhöll ingen hälsning tillbaka från någon annan än mormor, som framhviskade ett fromt; » Gu ' signe ». Husbonden satt blott och stirrade på den stekta sillen, Sofi växlade ett skalkaktigt ögonkast först med Lina, pigan, och sedan med P e r; och Ingeborg stod vid spisen sysselsatt att plocka upp potatis på ett fat, utan att fästa den ringaste uppmärksamhet vare sig vid hans inträde eller hans hälsning. — Jaså — tänkte Nils — det måtte ej höra till seden här i huset att vara höflig. Men jag skal dock visa dem, att jag ej i det fallet ämnar ta ' seden, dit jag kommit. Alla utom Ingeborg och mormor satte sig vid bordet. Den förra bar fram maten stilla och ljudlöst såväl åt dem vid bordet som åt den gamla vid spisen utan ett ord o c h med en kall ovänlig min. Nils riktigt satt och undrade i sitt sinne, huru en ung flicka kunde se så ovänlig och stursk ut. Hon hade just räckt mormor en tallrik med het mjölkvälling, som denna tagit mot, men när hon skulle placera den i sitt knä, kom hon därvid att spilla ut en del både på sig själf och på golfvet — hvarvid Ingeborg med snäsig röst utbrast: » Så ni sitter å bär er åt! » Det riktigt kostade på Nils att tiga. Och på samma gång han förargade sig öfver flickan, gjorde det h o n o m så innerligt ondt o m den gamla, då han såg. med hvilka skygga, bönfallande blickar hon tycktes vilja be den ovänliga dotterdottern om ursäkt. Men det var dock ej nu dessa blickar den unga flickan mötte, utan det var drängens allvarliga, ogillande ögonkast, som hon uppfångade, och hvari hon tydligen läste hans tankar.
Jag skulle derföre tro, att afgörande.t af denna punkt borde uppskjutas, intilldess vi, efter afgörande af de följande punkterna t. o. m. den n:te, veta hvilka medel Styrelsen erhåller till metalliska cassans förstärkning. Gr. Frölich, David: Jag har med sinn tillfredsställelse hört alla de talare, som hittills i dag yttrat sig, instämma i den åsigt, att beräkningen af en viss proportion emellan sedelstock och metallisk valuta är mindre lämplig, än att bestämma ett minimum af silfvercassa. Jag säger, att jag hört det med sann tillfredsställelse, emedan jag hade anledning att förmoda motsatsen, enär BancoUtsk. uppå motsatsen byggt sin framställning i följande punkter. Vi hafva likväl ännu icke hört någon af Utsk:s ledamöter uppträda för att försvara Utsk:s uppställning. På det sätt, som öf~ verläggningen här måste fortgå, nemi. att en person icke på en gång kan utveckla sina åsigter, utan måste portionera ut dem för att icke blifva alltför långtrådig, samt för att afvakta det ögonblick, då han kan vinna gehör, lärer det för närvar, icke vara vändt att ingå i någon ,enerel discussion, då ingen af Utskrs ledamöter yttrat sig. Må det emedlertid tillåtas mig att hufvudsakligen instämma med de Hrr, som bär yttrat sig. Med Hr fagerhjelm instämmer jag i alla de motiver, sorn han så fullständigt utredt. Från honom äfvensom från Frih. Cederström är jag dock skiljaktig deruti, att de talat om 2 eller millioner, utan att, såsom jag skulle tro, hafva observerat, att, sedan delta Stånd under gårdagen beslutat den vid sista riksdagen antsgna myntbegtämningsgrundens oförändrade bibehållande, man icke numera bör tala om millioner i silfver, enär vi hafva silfvervärde! bestämdt, utan att vi, till undvikande af misstag, böra tala om b:cosedlar efter myntbestämningsgrund. Också har BancoUtsk. i andra punkten nämnt Bankens metalliska cassa, evalverad efter myntbestämningsgrund till b:co-r:dr. Ben a4 Juli f. m.
Om då Domstolen finnér ett litet misstag vara begånget, så kan allt blifva upphäfvet, ny förrättning måste företagas, och nya kostnader tillskyndas Jordegarne. Jag tror rättvisan här förlorar genom en så altför mycket utsträckt rätt att klaga, och anser klandret höra vara mera begränsadt, på det hvar och en må lära sig se upp vid graderingen. Det var verkan af förra EnskiftesFörfattningen; helt annan är följden af den nya SkiftesStadgan. Det är yttra dt, att äfven i sista StorskiftesFörordningen var den grundsatts gällande, att om en delägare i ett Skifteslag hegärde Storskifte, voro alla skyldige att underkasta sig detsamma. Men jemnförelsen emellan Storskifte och laga Skifte är ej adaequat. 176 Den 17 December e. m. Vid det förra voro olägenheterne och omkostnaderne vida mindre. Utflyttning behöfdes sällan, utan blott utbrytning af egoine, då deremot vid laga Skifte nästan alla hus måste flyttas, och högst sälsynt är, alt något enda får stå qvar i hela Skifteslaget. I Skogsbygden är detta ej så känbart, emedan man bar tillgång på byggnadsämnen; men på Slättlandet deremot kan ofta härigenom menniskors hela välfärd förspillas, ty den ersättning, som af allmänna medel bestås till utflyttning, svarar på långt när icke mot kostnaderne. Jag bär ej klandrat, alt, då Skifte begäres och skall ske, plan till utbrytning och utstakande af bela Skifteslagets egolotter uppgörcs; men jag bar anmärkt såsom obilligt, att delegarne skulle vara ovilkorligen skyldige att, mot sin vilja, tillträda nya egolotter och utflytta. Nu har jag här hört den förklaring af Författningens föreskrift härom, alt det icke är betaget de delegare, som sådant åstunda, att icke i det nya Skiftet och utflyttning ingå, och att de kunna sammanlägga deras ägor och om deras bruk, på sätt de för sig nyttigast finna, öfverenskomma, så länge vederbörande dermed ålnöjas. Jag erkänner att jag sjelf sås »m
Rudolf Cederström: — ”Jag döljer icke och skall ”aldrig kunna förmås att dölja min fasta öfvertygelse, att mitt Fädernesland icke kan bibehålla sin sjelfständighet, mina medborgare icke sin frihet, kommande slägter icke Svenska namnets ”ära, utan genom medel af en allmän nationens beväpning ” Denna öfvertygelse är grundad på kännedom af Sveriges ”oförmögenhet att lill sitt försvar underhålla en talrik stående ”armée; på erfarenheten af den förändring, som militärsystemet i De n 7 December. 37 "Europas stater undergått, sedan den mägtigaste ibland dera up"lifvat den forntidens grundsalts, alt hvar medborgare är skyldig ”att personligen försvara sitt fädernesland; på vissheten att ingen ”kraftfull nationalanda kan beredas och ingen varaktig frihet stadgas ”ibland ett folk, sora sorglöst öfver)ämnar försvaret af sin ära och ”sin sjelfständighet åt legde armar; — på förutseendet att det i ”stånd och klasser söndrade Svenska Folkel icke kan förenas till ett ”gemensamt fosterlands-nit, förr än nationalförsvaret förvand”las ifrån en efter egande-rättens mångfaldiga förhållanden ”ojernnt delad beskaltningshörda till en allman medborgerlig ”och personlig pligt, gällande lika för den höge som för den ”läge, för den rike som för den fattige — Jag ”gjorde mig säker att åtminstone ingen medlem af Sveriges Rid”dersmannastånd kunde glömma, att skyldigheten till personlig ”krigstjenst utgjorde ursprungliga vilkoret för detta Stånds tillvaro ”—* Om en försvarsplan gifves — grundad på folkbeväpning, som medför en alldeles obetydlig kostnad och inga be”svär i fredstid, — som i st. f. afl betunga, ger lättnad åt jordegaren i krigstid, som medför ingen enda af de olyckliga landt”värnsinrättningens olägenheter, som under detta uteblifvande af ”bördor och besvär peli med den största enkelhet i delarne och det ”hela, dock betryggar fosterlandet, ej allenast från ett säkert fall, "nian äfven från den förstörande och uttömmande striden för sjelfständig frihet; — om en sådan plan gifves, så måste den vinna ”medborgsmannens bifall Hvilken är den makt, sora ”vågar fatta en plan till anfall mot en nation, som eger, med un”dantag af England, det fördelaktigaste läge i Europa och hvars ”gränsor, nu utblottade på försvar, ehålla af erfarne medborgsmäns ”vishet och omtanka beskydd af en odelad nationalstyrka?” ”Jag har svårt döma om andras farhågor, men för min del ”tror jag mig böra förklara,
— Men för att återkomma lill undervisningen i det gamla Bom så måste man noga bemärka, att yngliugarne väl lärde ett främmande språk, men att detta språk, hvari undervisning lemnades antingen af infödingar, eller af sådana som i Grekland sjelfve inhemtat detsamma, begagnades egentligen såsom medel och icke såsom hufvudsak. Modersmålet var och förblef hufvudmdamålet. Grekiskan var endast ett medel. Derföre varnar också Qvintilianus för att alltför mycket öfverlemna sig åt studiet af Grekiskan, på det man icke må i det Romerska inblanda Grekiska talesätt. Hos Romrarne var således främmande språk endast ett hjelpmedel för att vinna fullkomlighet i modersmålet, och Grekerna sökte och vunno detta mål utan sådant medel, på direkt väg. Frågan är här icke egentligen om studiet af de klassiska språken är bildande, utan huruvida det är nödvändigt för erhållande af bildning. Jag vill ingalunda bestrida det förra, men påstår att man kan vinna ganska stor fulländning utan kännedom af dessa språk, samt att undervisningen deri börjas för tidigt, och icke borde meddelas andra än dem. som deri kunna göra sådana framsteg, att de deraf hemta något gagn. För dem äter, hvilka deri inhemta endast en ringa kunskap, är den stora möda, som derå användes, nära nog förspild. Granskär man de uti Skol-stadgan upräknade läro ämnen, tinner man genast att antalet är alldeles öfverdrifvet. Några ämnen måste således borttagas; men hvilka? Icke kan så dant ske med någon af deri upräknade vetenskaper? Lika litet lärer man medgifva öfverflödigheten af de lefvande språken. Återstå således Den 17 Oktober. 129 således endast de döda språken. Ibland dessa 3 språk inläras Grekiska och Hebreiska endast af ett ytterst ringa antal. De, som inhemta större kunskap i dessa språk äro särdeles få. Frågas nu om icke dessa 2:ne språk äro de, som snarast kunna undvaras vid ett elementar-läroverk? Kunna icke de, sora vilja studera dessa språk, vid Universiteten deruti erhålla tillräcklig kunskap? Är det verkligen nödigt att redan i skolan börja med undervisningen uti dessa språk?