Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och för att få upprättelse af förföraren. Jag hade nu min enskilda, skäligen bestämda åsikt om hvem den förförda parten var, såvida där alls kunde bli tal om förförelse. Men den uttalade jag icke, utan tände lampan ånyo, öppnade dörren och tillsade tysken, som var blåblek af skrämsel, att komma fram ur brödlåren. Han hade troligen redan i andanom tagit farväl af sin skalp, men kryade till sig då de fyra infödingarna efter en enda blick på hans uppskakade fysionomi begynte med största artighet bedja oss samtliga om ursäkt för sitt misstag. Ursäkterna och artigheten räddade dem dock ingalunda från en hop skarpt ovett för tilltaget att utan vidare bränna af sina revolvrar, och i sammanhang därmed förklarade vi att bokhållaren omöjligt kunnat hafva något att skaffa med Chepitas enlevering. Han hade legat på sjukhuset de sista tio dagarna och var kvar där ännu. Men det ville de icke tro. De senaste tiderna hade flickan icke brytt sig om någon annan än don Alessandro, påstod hennes far. Och då hon i dag upplysts om att hon på söndagen skulle giftas bort med don Iberio, hade hon ingenting svarat, men kort därpå var hon försvunnen. Han gjorde en ståtlig bugning mot "don Iberio", likasom för att föreställa honom, då han nämde hans namn. Men det var lindrigast sagdt öfverflödigt. Det var icke längre än tre veckor sedan don Iberio blifvit bortkörd från sin slaktare-befattning i lägret, emedan vi mera än misstänkte att han handlade med stulna hästar. Vi låtsade dock icke om den gamla bekantskapen, utan läto udda vara jämt. Jag kallade på Taivalmaa den äldre och frågade huruvida han hade sig något bekant om enleveringshistorien. Alessandro hade ju i alla fall varit i rörelse de tre sista dagarna. Skral var han visst ännu, men Herrans vägar äro ju som bekant underbara Ordningsmannen såg icke så litet förlägen ut och skrapade sig eftertryckligt i hufvudet. Slutligen sade han sig vara alldeles säker på att sonen haft ingenting att göra med flickans försvinnande. Vet ni om hon är här i camp'en? frågade jag rätt på sak, då hans uppsyn tydligt visade att han visste mera än han ville ut med.
Och då vid anställd votering härom, två 378 Statsoch Banka,Utskottens Betänkanden* Stand stadnat emot två Stånd, hafva Utskotten, jemte anmälan af dessa båda alternativer, till Rikets Höglofl. Ständers omedelbara afgörande skolat hemställa, antingen rabatten a Obligationer utgifne för Götha CanalBolags samt Malmö Disconters Skulder, när de användas till Liquiderande af erhaline Uån från desse Bisconter, skall beräknas efter sex eller fem Procents ränta. Beträffande sednare frågan, angående de BiscontPapper, hvilka, vid Lånpliquider uti FilialDisconterne, väl blifvit derstädes emottagne, men endast såsom Hypothek, hafva Utskotten ansett sådane deponerade BiscontPapper, vid skeende slutliga Liquider, icke kunna antagas till annat eller högre värde, än som redan är föreslagit för dylike DiscontPapper, hvilka kunna komma i fråga, att användas uti Lane-liquider, sedan Staten med FilialDisconternes utred ning tagit befattning. Igenom detta Utlåtande, hvilket nu vördsamligen underställes Rikets Höglofl. Ständers bepröfvande, torde också anses besvarade de flere uti ämnet hos Respeäive RiksStånden väckta, och till Utskotten remitterade Motioner. Flere Ledamöters serskildt yttrade meningar bifogas. Stockholn} den 3 Martil ^818. A SlatsUtskpttets vägnar: På Höglofl. RidderskaPå Högvördige Prästepet och Adelns LeStåndets Ledamöters damöters vägnar vägnar Carl JJtGeer, C. v. Rosenstein. Statsoch J3anko-Uts!iottens Betiinkanden■ 37g På Wällöf], BorgarePå Hedervärda BondeStåndets Ledamö- Ståndets Ledaptö ters vägnar ters vägnät? H. A. Schwan. Jon Jönsspn. Pa Höglpfl.
S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades; a) Herr Hiertas motion, JM 69, om förändring af läsordningen och undervisningssättet i de allmänna skolorna, särskildt hvad angår latinska och grekiska språkens studium^ tillika med ett i anledning af denna motion afgifvet yttrande af Herr Lemchen-, b) Herr Ridderstads motion, JM 123, att eleverna vid rikets folkskolelärareseminarier måtte, under visst vilkor, befrias från årets beväringsexercis; och c) Herr Ridderstads motion, JM 125, angående underdånig framställning hos Kongl. Maj:t derom, att qvinnan må vinna anställning vid Statens telegrafverk samt i befordringsoch löneväg ega samma rättigheter och skyldigheter som mannen S. D. Prot.-Uldrag den 14 November 1865. 49 S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades a) Herr Åkerbloms motion, JVs 85, om tillägg i bevillningsstadgan af vissa föreskrifter rörande bevillning af bankbolag; och b) Herr Wistrands motion, JVs til, om vissa ändringar i bevillningsstadgan och Kongl. Förordningen angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distilierade spirituösa drycker, den 18 December 1883.
Utan tvifvel tror jag att i alla Europas arméer skiljaktigheter ega rum, så alt icke det ena landets fullkomliganden öfverensstämma med det andras: men hvad vi emedlertid bär faktiskt veta, det. är, att 30 år ungefär, kanske något mer, kanske något mindre, är dea förbrukningstid för gevär, som för indeldta arméen varit den hittills vanliga, samt för den värfvade 15, 16, någon gäng 18 år. Under sådane förhållanden, och då delta är bestyrkt af en mångårig erfarenhet vågar jag hemställa huruvida det vore klokt alt i en så vigtig, och kanske den vigtigaste frågan rörande våra försvarsanstalter, låta theoder och andra länders exempel gälla framför egen erfarenhet. Hvad beträffar Hr Stiernsvärds yttrande, skulle jag dermed gerna mig förena om nemi. lillgångarne voro sådane alt pä ordinarie anslagen gevärs-tillverkningen kunde upföras hvarmed visserligen mycket vore vunnet; men så står det icke till, hvilket bäst blifvit uplyst af de StatsUtsk:s ledamöter, hvilka jag hört hafva tagit närmare kännedom om förhållandet. Under sådane omständigheter och intill dess vi hunnit det mål, att, inbegripen slitning, den verkliga, icke den* kalkylerade tillverkningen, som icke med den förra öfverensstämmer, lernnar ett tillräckligt antal gevär, för stående arméens behof, lill dess tror jag det vara af yttersta nödvändighet att Ständerne bevilja det fulla anslag, som af Konungen här är begärdt, hvarigenom vi först efter närmare 30 år komma derhän, alt vi, för en aimée Den 26 Juni f. m. 183 af 80,000 man, kunna sägas hafva gevär per man, eller det minsla som jag tror för någon aimée vara beräknadt. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. ifrågavar. punkt af Utsk:s utlåt. 4:de punkten, ang:de anslag till anskaffande af nija pistoler ; och 5:te punkten, ang:de anslag till äldre gevärs förändring för slagkruts-antändning.
Del t senare kjeer npftcgrade priset pä fourage hgr g!ort, air Regementet wa-it mycket lidande pä de derä genom P htvolance stperadc priser för utfodringen; U storlek har derföre icke trott sig ringare kunna foresta beloppet för ea utfodring än till 7Z Ror om äret för hwarje H -st, gräsbeies-manadcrne inberäknade, Dä genom denna nu föreslagna indragning Ofwcrste-Liemenanien ech i Ryttmästare med Elstuadron blifwa sarte pa Indragnnigs - Stat och deras Esqnadroner. genast reducerade, sä böra de af SrarsWerket ock aenast erhålla det efter Ackords - Reglementet för E qnadron belöpande accord. De of Werflödiga Sadelmonderingarne för del reducerade häste-ai talek böra till Krönans förräder äterlefvereras, men för de 122 hästar, som under fredlig tid för Kronans räkning hällas yaranre förblstwa Sa» delmon - ;z6s Den 22 November. delmonderiugarne och Häste-Squipaget under Esquadrons Chefcrneo wärd och answar. Alla Officerare, Under - Officerare och Betjente, ssni n» finnas pä Indragnings Slaten böra placeras till tjenstgöring, antingen wid denne Corps, eller hwar Kongl. Majit eljest i Nader räckes förordna. I enlighet med denna förändring uptager den af Slars-U stöttet för är 1810 projcclerade S-a : 990 Tunnor Spanncmäl a Ndr 1,320 Contant 35,754 12 — 57,074 r 2 —.
Och dock kommo dessa lindringar ej till godo Rotehållarne vid den endast ^00 man starka Hästjägare-korpsen i Jemtland, hvilka äfven från nya roteringens uppsättande derstädes haft sig ålagdt att bekosta ryttarehästarnes fouregering under alla marcher till och från mötesoch mönstrings-ställena; hvadan dessa få Rotehållare nu voro de enda inom hela riket, för hvilka en sådan skyldighet qvarstode. Under erkiinnande af den lindring, som, genom bekltidnadsbidragets omförmälda upphörande kommit jemväl Jemtlands Rotehållare till godo, ville motionären dock, lill bemötande på förhand af den invändning, som, genom obekantskap med förhållanden, kunde göras derom att den sednast verkställda omroteringen i Jemtland och de pennmgebidrag, som dervid bestämdes att från roterings-kassan utgå till understöd för rotermgen, skulle hafva medfört sådana fördelar för Rotehållarne derstädes, att dessa icke behöfde komma i åtnjutande af enahanda lindring i roleringsbördan, som för öfrige Rusteller Rotehållare blifvit beviljad, söka närmare redogöra för huru med nämnde rotering och penmngeunderstöden i verkligheten sig förbölle. Härmed vore nemligen förhållandet sådant, att, sedan frågan om Jemtlands omrotering, hvilken fråga redan i början af innevarande sekel bragtes å bane, förnvade gånger utgjort föremål för Rikets Ständers beslut, och Rikets Ständer vid flera riksdagar hos Kongl. Majit derom gjort underdånig framställning, hade Kongl. Majit anbefallt Kongl. Krigsoch Kammar-kollegierna, bland annat, att inkomma med en utredning, utvisande medium af roteringsbördan i rikets öfriga provinser, för att tjena till ledning vid Jemtlands omrotering.
Den lille fetlagde professor Gustafsson med sina vänliga, ljusblå ögon, sin runda filthatt och rocken knäppt under hakan, gick omkring och talade vid alla. En viss spänning visade sig på de flestes ansikten, då tåget hvisslade på afstånd, och lokomotivets eldgap kom närmare och närmare i en milslång, snörrät linie ... När det stannade, retirerade skaran med ett ryck så långt den kunde komma mot stationshusets vägg. Ned från tågplatformen steg ett ungt par, lastadt med reseffekter. Damen såg sig omkring med en liten häpen, förlägen min, men Gustafsson fattade hennes mans båda armar och ruskade dem på ett hjärtligt sätt, i det han på sjungande småländska i litet talarton yttrade: — Välkommen min käre professor, — välkommen min kära fru Hjelm, — det var ledsamt, att herrskapet skulle behöfva komma på en söndagsafton — men sådant far anses som nödfall. Här är den kära studentskaran — Pettersson säger några ord till professor Hjelm och hans hustru, som vi nu hoppas skola få det så godt bland oss ... Hvar är Pet... Den nämnde ställföreträdaren för den allvarsamma flocken — en lång yngling med fundersamma blickar bakom glasögonen — hade vid detta lag trädt ur ledet. Han höll fram sin hand, klädd i en bastant, brun tumvante — för hvem som ville fatta tag i densamma. Fru Hjelm strök genast sin lilla handske en gång längs insidan af den rakt utsträckta, alldeles styfva ullvanten, och dess ägare sade i eftertänksam, trovärdig ton på oklanderlig värmländska: — I ä mycket vällkomme, de ä I — och med Guds frid — vi kan inte uttrycke oss fint, men vi mener väl — det göra vi — vi mener väl. Det var som en enda suck af lättnad dragit igenom skaran vid väggen, medan herr Hjelm gjorde sina korta bockningar och upprepade: — Tackar så mycket, tackar — det var mycket vänligt. — Ja, sade åter professor Gustafsson litet kort, med ett våldsamt bemödande att icke falla i tankspriddhet — nu — nu tänker jag att våra vänner — skulle gå till den väntande vagnen ... Man rörde sig allmänt framåt, och studenterna gjorde tafatta försök att tillbjuda sin hjälp vid sakernas bärande.
Och aldrig är årets sista dag lik dess första ... Hu-uij! Utför skogsvägen från nya härrgårdsvillan kommer bicyklande glasverandans brokigt klädda ungdomsskara. Glammet stiger mot skyn. I spetsen flyger fram en gubbe med hvitt hår och skarpa ögon. — Farfar på velociped — Gud så lifvadt! — farfar som i dag fyller sjuttio år! Svärmen slår ned öfver det gamla huset och surrar lustigt in och ut. — Å, det gamla stiliga huset — att det skall rifvas ... ohyggligt, barbariskt. — Så ’samlad’ man blir i små, låga rum! — Ja, tänk så harmoniska människor voro förr, så stilla, behärskade — stiligt! — Då lefde personligheter, äkta känslighet. — Att tänka på våra otäcka bondhärrskapshus ... — Nej, en dräng vill numera knapt äta vattgröt ... — Och bondfröknarna volma hö i handskar — rädda om händerna — borde ha ett kok stryk. Men ute på farstubrons trappsteg står han, sjuttioåringen, f. d. värkmästar Per Eriksson med blottadt hufvud. Det är första gången han gästar sin sons, ingeniörens nya egendom. Han står där rak, och hans genomträngande ögon blicka iakttagande ned genom lindallén — öfver fältet — uppåt skogsbacken. Han hör dem glamma och pladdra, dessa fria, glada, unga människor i purpur, azur och lila. Fönster och dörrar stå öppna. Det är hans sonson, skalden, som talar. — Ja, då förstod man att lefva. Nu för tiden ha vi allt — utom det enda som ger lifvet värde. Per Eriksson vänder sig stilla om. Den unge mannen, som i detsamma slår sig ned på en ålderdomlig stol med knapt tilltagen sits, reser sig genast åter och söker, med ryggen stödd mot rummets vägg, sträcka ut fötterna så godt sig göra låter. Bredvid står hans fästmö och ser på honom spefullt. — Du är trött, skall jag cykla upp och sända Stina hit med den långa hvilstolen? Kanske du kunde inspireras till ett litet poem — i empire? Skalden rycker på axlarna. — Kärleksgnabb, höres hans mor infalla, där hon i leende beundran stryker hans kind.
Då tror jag, att det vore bättre och fördelaktigare i alla afseenden, om man på flera punkter finge lemna in silfver än blott i Stockholm, som är långt aflägse från de Europeiska handelsmarknaderna, der silfret finnes. Jag framställer detta som ett ytterligare medel att för lindrigare transportkostnad få silfver för Bankens räkning. Jag skulle tro, att då Banken i alla fall skall vid sina contor hålla betjening, gör det obetydlig svårighet, örn en sådan depositionsrätl finnes; och Banken har samma fördel, om silfret ligger i Götheborg och Malmö eller i Stockholm, förutsatt, att det ligger lika säkert. Denna åtgärd kunde bidraga till ökande af Bankens silfverfond. Hr von Troil, Emil: En värd ledamot, Hr Stråle, bar trott, att sådana silfverköp, som Utsk. föreslagit, ej skulle kunna komma i fråga, emedan ingen handlande skulle ingå uti en sådan afhandling. Jag vill försöka att visa motsatsen. Om coursen på Hamburg ,är 128 sk., gör det en köpman detsamma, om han säljer sin vexel här och får betalning för den , eller om han gör en lika stor utbetalning på den andra orten i silfver. Då återstår transportkostnaden. Det är detta pris, som, om det lägges till, gör det för honom likgiltigt att här lemna silfver. Hr Stråle tror, att en köpman ej under sådana vilkor skulle åtaga sig en dylik afhandling; men han vinner dock något annat. Om ej Banken köpte silfret, skulle coursen lalla och kunde gå ner till i23sk. Ännu mer gäller detta, om coursen vore 125 sk. Då kunde styrelsen höja priset, så att lefverantören hade en vinst af ett par sk:r. Det är just vid sådana tillfällen, Dea 5 Maj c. m. då coursen vill falla, som silfyerköp bör komma i fråga, ej då den vill stiga. Utsk. anser/ att det behof af silfver, som i sådana fall kan uppstå, bör på annat sätt fvllas. För öfrigt tror jag, att det åt Bancostyrelsen bör öfverlemnäs att köpa silfver eller att köpa vexlar och sjelf besörja transport ten.
C. von Ifof~fcn är rcdin sedan iiera Sr tillhnka s5 fördelaktigt k h d som utmärkt bornboksf~rfattirinnn, att vi ej hehöfvn egnn hennes till sistlidne jul utkomnn nyn samling af barnh historiers n l p n t f ö r l i p r e nnm3inn. \ ' are det nog sagdt, att denna samling värdigt stitllei si id sidan af sinn iildre syskon. Samma. fina io * ttagigclseförmlgn och talong att p ett a n i l b n d r vis ltcrgifvn hrnd hon sett, sammo. goda, rcno nndo. och friska, Icfnidsglndn ~tiimning. soin skaffat hennes Qdre hnrnböcker en stor och tacksom Ifirekrets. derfilina i i hör. Särskild1 b e vi Iiisaren i den sista, till utseendet obetydligaste Iicrättulrcn Se akt p? huru m&amp;tcrligt förfin mcd dc ddrn cnklaste niedel förni3.r tccknn en tilldrngande bild ur lifvet - ur naturen skullc vi kanske sEga, ly hrr tir barn frlgn o m en stackars hundrnlp, den nyliknc och otymplige lille Murre. 7 Louio Fifin@r&gt;ff Ilter oss i .En liten verld bland ellen, följa fem im3 älskvärdi systrar. raska och litlien norrllndrki lnndtbarn, h de hemma och iuppr vid Rbodarnc., d i ä l vid lek roui vid arbete. Alltid iiro de friska och vid god1 humör, syonerligen de 2 mellanflickorna, dc slkiIls.de .Rof \, ornn .. vore sig de leka sindianer. eller lkn kälkbncke, vare sig de ralla korns eller .för dngspenn i n g plocka potitir.
En ordförande, som nödgas dela sin tid, sitt intresse, sin uppmärksamhet och sina insigter mellan fyra, i olika ämnen beslutande, myndigheter, måste förutsättas ega både en mångsidighet i kunskaper och en arbetsförmåga, som hos en och samma person sällan påträffas, aldrig får påräknas. Hos särskilda Chefer inom dessa myndigheter har man deremot rätt att fordra, både erfarenhet i de frågor, för hvilkas behandling de ansvara och intresse att verka för deras befrämjande på ett sätt, som icke stadna)- vid gamla och innötta vanor, utan har till syftemål tidsenliga förbättringar och förenklingar inom hvarje gren af krigsförvaltningen. Beträffande Embets-chefernes förslao-na rättighet att i vissa mål ensamme o O besluta, jemförd med målens afgörande genom den kollegiala omröstningen, torde följande yttrande i enahanda fråga af en ledamot uti 1858 års Komité för Styrelseoch Förvaltnings-verkens omorganisation uttrycka en sanning, som både framgår af sakens egen beskaffenhet, och flerstädes lärer vara vitsordad af erfarenheten, nemligen: “Det synes ock, med hänseende till dylika Förvaltnings-chefers myndighet, “jemförd med förfaringssättet inom Kollegierna, kunna antagas: att i rena för - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 31 “ valtningsbestyr den kollegiala omröstningen, efter numera utvecklade bestämmel“ser för redogörelse och granskning deraf, icke alltid eger gifvet företräde i trygghet; att den deremot understundom kan gynna en sådan försigtighet, som uppmärksammar formaliteter med förbiseende af Statens verkliga fördel, och i allmänhet icke är egnad att bibehålla den enhet, som bör genomgå förvaltningen; “samt att den qvarhåller embetsverket på afstånd från Statsdepartementet, lem“nande ouppfylld det i Kollegiernas instruktioner förekommande stadgande att “verkets chef skall vara Kongl. Maj:t ansvarig för ärendenas behandling.“
Nå, då är jag väl småningom karl att stå för er! FRU SEGERSTEDT. Viktor Viktor! SEGERSTEDT. (litet otålig) Hör nu, mo r! långa s amtal med lysa mig om hv ad är något ni döljer Du har korres ponderat och haft Vah rman. Skulle du inte vilja uppsom ligger under att detta? Det för mig! FRU SEGERSTEDT. (afvärjande) Jag vet ingenting, Viktor, fråga mig inte! Du säger det så häftig t, mor. Du vet något ! BARON. SEGERSTEDT. (in från vänster) Ja där kommer jak tsällskapet redan på isen... FRU SEGERSTEDT. (till fönstret, vrider sina händer) Åh, Herregud! Där är de, där är de! BARON. Nå, Segerstedt! Hästen står förespänd. Vill du resa nu? SEGERSTEDT. Det är leds amt att göra er emot, men j ag har ändrat beslut. BARON. Är du gal en. Du ställer ju till skandal ! SEGERSTEDT. Det k an inte hjälpas. Men det faller öfver di n mor och din syster, öfver oss alla! BARON. SEGERSTEDT. (bestämt) Ja, j a jag vet ! BARON. (närmare) Skulle då... Skulle ni redan haft ett sammanstötande? Har farbror..? SEGERSTEDT. BARON. (med en stor gest) Kan du inte ge bl anka f an i al t sådant där högre hederssno bberi? Tag det öfverlägset och praktiskt! Låt gubben lugna sig, och kom sen igen och prässa upprättelsen ur honom. Det är det förnuftigaste. SEGERSTEDT. Jag är besluten att göra det nu. Du ser ju det! BARON. (ond) Jag ser jo ! J ag ser förbannadt bra att också du är gal en. En sådan där, som tycker sig vara spanjor! Det är ju fåni gt, löjligt, barockt! Först att spränga g allan på gubben och. sedan att ställa till skandal fö r din mo r och syster! Snälla och beskedliga mänskor allihop, bara man tar dem med lämpor! FRU SEGERSTEDT. (vid fönstret) Viktor, för sista g ången lyd oss !
Utdrag den 7 Octöbcr lSsg> 39 vidtaga förr, eller annorlunda, än i dén flioriJ som hästar uppsättas $ g:de punkten om Artilleriehästars underhall bifölls endast i så måtto, att Ståndet anslog i nämnde ändamål den af Konungens Eget värfvade Regemente innehafde spannmål, 1979 tunnor, som dertill får användas i den mon, som Befälet vid sistnämnde Regemente afgår och Artilleriet sedan tillökes ; Rörande ao:de punkten om fourragerih-* gin för värfvade Cavalleriets och Artilleriets hästar, beslöt Ståndet, att anslaget för hvarje häst af det nu varande antal förblifver efter i3a5 års Stat, och fastställdes ett lika anslag för den blifvande tillökningen i hästantalet, dock sålunda, att det icke vidtager förr, ellen annorlunda, än i den mon som antalet ökas, I öfrigt beslöt Ståndet, att de möjligen uppstående öfverskott på dessa anslag besparas och i Riksgälds-Gontoiret insättas, för att derifrån kunna uttagas och användas till fourrageringarne de år, som anslagen dertill icke kunna förslå J äfvensom Ståndet biföll Utskottets yttrande, så väl om hemställan till Kongl. Majit, rörande Passevolance-Confracts tillvägabringande , som ock om ersättning för åtgången kostnad utöfver Stat för värfvade Cavalleriets och Artilleriets hästars fourra^ geting; Prut. Utdrag dm 7 October l8r§.
Men utom den underordnade ställning, Sjökadetterna då, i följd af deras ringare kunskaper, komme att intaga till de öfriga kamraterna, skulle en sådan åtgärd tillika medföra nödvändigheten att för vissa humanistiska ämnen fortfarande bibehålla särskilda lärare, som eljest för Laridtkadetternas undervisning möjligen kunde undvaras. Detta allt måste blifva så menligt och olämpligt, att Departements-Chefen, för sin del, ansåge läroverket för Sjöofficerare omöjligen med fördel kunna inpassas i en så beskaffad tillämpningsskola som Krigs-Akademien på Carlberg blefve, om den på ofvan uppgifna grunder reorganiserades i enlighet med Rikets Ständers derom uti underdåniga skrifvelse!) den 11 Augusti 1860 uttryckta önskan. Om fördenskull så höga fordringar, som de ifrågasatta, anses böra antagas för Landtkadetters inträde vid Krigs-Akademien, följde deraf i Departements-Chefens tanke nödvändigt, att en särskild Sjökadettskola måste inrättas. Skulle åter kunskapsmåtlet för inträdet i allmänhet så bestämmas, att detta kunde inträffa vid 17 års ålder, så ansåge Departements-Chefen Sjökadettskolans inpassande i KrigsAkademien blifva åtminstone möjligt, om än önskas kunde, att inträdesåldern vore något lägre; men såsom vilkor för inträde vid nämnda ålder måste då likväl fordras, att sökanden redan gjort alldraminst en sjöresa, så att han kunde genast IA Bil. N:o 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o l, om Statsverket 1862. inträda såsom Sjökadett, helst efter 17 års ålder tiden icke mera medgifver någon så kallad profresa. För öfrigt borde inträde vid ända till fyllda 20 års ålder vara Sjökadett medgifvet, om sökanden visade sig antingen hafva farit till sjös någon längre tid, eller innehafva sådana kunskaper, att hans kurs vid KrigsAkademien antagligen borde medhinnas på kortare tid än den normalt beräknade.