Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle således anse rättast att återremittera betänk., för undergående af nödiga rättelser; men skulle man kunna umbära åtcrremiss, hvarom Frih. Palmstjerna bäst torde kunna upplysa, och Ståndet genast vilja besluta antagandet af Utskins hemställan, men med rättelse i bevekelsegrunderna, så vore det visserligen den kortare utvägen. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det kan icke annat än förundra mig, alt en ledamot, som yrkar bifall lill det i Utsk-.ns förslag framställda beslut, yrkar återremiss för att få motiverna rättade. Hvar och en mätte få göra upp de motiver han anser lämpligast, och jag kan icke se, hvartill en återremiss skulle tjena. Dessutom får jag fästa uppmärksamheten deruppå, att Ulsk:n tillstyrkt bifall till K. M:s propos. om befrielse för vissa hemmansägare inom Norra Helsingland från en afgift, som de hittills mäst erlägga till underolficerarne vid några compagnier af Helsinge regemente. När K. M. anser, alt de derifrån kunna befrias, och att underolficerarne genom löneregleringen är 1833 hafva fått full ersättning för hvad de hittills haft af rotehållarne, och dä underolficerarne vid andra compagnier af samma regemente icke njuta någon sådan förmån, så kan jag icke linna någon betänklighet vid alt bifalla Utsk:ns förslag. Det är naturligt, att Konungen, såsom högste chef, slår cos Den 29 Januari e. m. på armeens båsta, och når han anser att denna fördel kan afstås, så kan jag icke fatta något rimligt skäl för Ständerna, att icke derpå ingå. Frih. Cederström, Jacob: Den siste värde talaren har icke upptagit den tredje punkten i Frih. Palmstjernas reservation, eljest hade han väl svårligen kunnat anse Utskms utlåtande vara fullständigt, ty Utsk:n hafva icke utlåtit sig öfver dispositionen af de 5 daler siifvermynt, som i 1686 års indelningsverk blifvit lemnade såsom inqvarteringspenningar ät underofficerare.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelm har, vid ett föregtde tillfälle, utvecklat så väl nödvändigheten i militäriskt hänseende af gevärsfabrikationens utsträckande, som ock de ekonomiska fördelar vissa orter deraf hemta, och detta sednare har ytterligare blifvit bestyrkt dels af Hr Peyrons här gjorda anförande, dels genom den motion riksdagsmannen Peter Jönsson från Jönköpings län väckt, med särskildt afseende å Husqvarna gevärsfactori. Jag tillstyrker således hvad K. M. i Dess nåd. propos. föreslagit. Då bristande tillgång på medel ej kan förebäras såsom skäl till ett afslag, föreställer jag mig alt nu, såsom vanligt, få höra åberopas antingen det mindre förtroende Utsk:s ledamöter sätta till Styrelsen, eller den, enligt hvad Utsk:s ordför. här en gång yttrade, inom Utsk. gällande åsigt, att statsskicket måste omöjliggöras. Men, utom det att dessa skäl ej äro lampliga för ifrågavar. fall, så äro de af dem jag icke vill underskrifva, helst jag anser det vara så StatsUtsk-.s som R. St:s ovillkorligaoch oeftergifliga pligt, att, tverternot hvad dessa yttranden antyda, rikta sin verksamhet lill statsskickets möjliggörande och förbättring, samt att, genom klokhet i lagstiftning och ett allvarligt, men ej kiltsligt, tillämpande af granskningsrätt och ansvarspåståenden, lägga hinder för missbruk, i stället för att söka correctiver i vägrande af anslag; en metod, hvars resultater synas mig endast blifva ett sönderbrytande af statsmachinen, ett försvagande af egen kraft, ett närande af inre split, samt slutligen ett orättvist och oskyldigt lidande för dem, som i striderna om väldet taga ingen del, eller som äro af motsatta tänkesätt med det för dagen rådande partiet, på hvars sida likväl icke alltid rättvisan ligger. Denna från Frankrike och England hemtade, men, så vidt jag har mig bekant, aldrig tillämpade metod att genom vägrade statsbidrag framtvinga sitt mål, synes mig vara föga lyckliggörande och mera kunna försvaras genom spetsfundigheter än genom det sunda förnuftet, på hvars sida jag önskar få ställa mig. Innan jag
Nu kommer afkastningen ej ^criciemien,utan Lönings - tagare til godo, och de betala altid i Maximum , huru kan man dä fordra af ^caöcmien Minimi - Afgift? Den andra inwändningen är af följande beskaffenhet: En bo88e88ionrtt, som til sitt underlydande Gods äger 501,60 Hemman, kan antingen hafwa köpt denna Egendom för sä stor rumma länra penningar, at Räntan öfwerstiger afkastningen, och i sädan händelse kommer han ar betala Minimi-Afgift för alla sina Hemman; eller ock ffulle det kunna inträffa, at en sädan Egendoms Innehafware arranZm-iäe af sina gods-inkomster sä stora aflöningar til i tjenst warande personer, ar dä sädane afgifter blefwe jemte skuld frän behällninqen afdragne, han ffulle erlägga Bewillningen efter Mmmi - larifen, och desi lönragande unSerhafwande kvmme at upföras i lvisximi-i»belisn. Det första alternativet kan inträffa, men icke blir han stylvig at fullgöra sin Bewillnings-8umma. ester bagge ^aiMerne: betalar han efo Ven ena, sa befrias han i den anvra; men för Upsala ^eaciemie-Hemman stnlle betalas bäve för Hemmantalet i lvlinimioch för afkastningen i iviaximilabellen. Det andra alternativet synes i min tanka wal kunna blifwa en möjlighet, men at del ar eller af någon omtänksam Hushallars blir en »verklighet, twiflar jag högeligen. Ar förse underhafwande med sä stora Löner, at de efter den antagna Bewillnings-grunden stulle betala Bewillning efter l^aximi tabellen, swarande emot största delen Utaf afkastningen af husbondens hela egendom, lärer knapt tänka sig. Med ett annat exempel torde mig tillätas uplysa förhällandet.
Den i October. och Adeln behagade bifalla hvad StatsUtskottet i afseende på General-Adjutantens arfvode föreslagit. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till afslag å Utskottets Utlåtande i denna del. Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence framställde derpå proposition till bifall å hvad Kongl. Majit i Dess Nådiga proposition rörande detta ämne föreslagit; men denna proposition blef likaledes af Ridderskapet och Adeln med Ja och Nej besvarad. Som votering redan förut blifvit begärd, och trenne meningar sökt göra sig gällande, hemställde Hans Excellence_, om icke Ridderskapet och Adeln behagade först bestämma contraproposilionens innehåll, huruvida den borde innefatta afslag, eller hvad Kongl. Majit i dess Nådiga proposition föreslagit. Herr Cederschjöld; Jag vågar vördsammast hemställa, om icke Ja-propositionen kunde blifva bifall å Utskottets Utlåtande, och Contra-propositionen innehålla, att om Nej vinner, genom serskild votering skulle utrönas, antingen Ridderskapet och Adeln ville bifalla Kongl. Majits Nådiga proposi - Den i October. 27 tion eller ock alldeles afslå Utskottets Utlåtande. Flans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att, då flere meningar uppstått, det alltid varit vanligt, att först bestämma Contra-propositionen. Herr Hjerta: Ridderskapet och Adeln liar alltid tillförene först voterat om contrapropositionen, och det lärer ej gå an att förändra detta förhållande. Men jag vågar underställa den Ledamot, som icke vill gifva något till General Adjutanten, om han icke derifrån skulle behaga afstå, ty om denna mening vinner, förhlifver GeneralAdjutanten vid den lön han nu har, eller Adelsfane-Bostället, och då borttages detta från den nya organisation man ämnar vid Armeen anställa. Jag skulle således föreslå, att bifall till Utskottets Utlåtande må blifva Ja-proposition, och Kongl. Maj:ts proposition Nej-proposition.
Betänkande, N.o 41, att för fattningar ne i förevarande ämne öfverses och omarbetas, hvilket lämpligast synes böra ske efter fulländandet af den för handen varande förändrade regleringen af Styrelse-verken, och Utskottet tillstyrker således vördsamligen, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, sedan Statens embeten och tjern-ter blifvit ordnade, i öfverensstämmelse med den reglering, som ansetts nödig, Kongl. Maj:t täckes genom författning bestämma den hvarje embete och tjenst tillkommande värdigheten, i förhållande till dess vigt inom statsförvaltningen, samt att Kongl. Maj:t dervid täckes fästa serskildt afseende på det missförhållande, som hittills egt rum i detta fall genom den högre rang, som tillerkänts de i sig sjelf vida mindre magtpåliggande Hoftitlarne, helst då dessa ej äro förenade med någon motsvarande tjenstgöring, hvarföre Rikets Ständer för sin del i underdånighet anhålla, altantingen ingen rang må utom Hofvet tillerkännas dessa titlar, eller ock en vida lägre och emot deras verkliga vigt afpassad, än som hittills varit fallet; 6:0 alt inga caracters-fullmagter må meddelas, som lyda å annan värdighet eller tjenst, än den, som innehafvaren bestrider. Genom sättet att utdela detta slags nåde-bevisningar, måste de anses hafva i det närmaste förfelat det dermed åsyftade ändamålet att uppmuntra embetsmanna-nitet och belöna förtjensten. Den flärdfria förtjensten finnér föga deri någon belöning, hvaremot utmärkelserna utgöra en lockelse för fåfängan och ytligheten, så mycket mera förderflig, i den nion den leder tillen yppighet i lefnadssättet, som störer det ekonomiska sjelfbeståndet.
ir K. t. u-t*M piua ■ *. * 1 ' - • * * * • • * s£, r. %* Alof-”'; :S;t ^ VV**i*<A i ** •l44ii »4** . J * * .. •" ' ... ... • - iw"*!/'' ..ti •».•!•*** •„ t;.T SM au* i, uUn.t yrrAiit •■■■ ...: r*: A&iw . r. t * r:r -rn !■ * S^n-'. >—*i< i ■é;Z£ —1 .•mätä. ..'.45 ■^.-t i.-.r» i .;;: :• v ri • ’* ti Uträkning* SOm ViSar MediUm af Fem Ä- Markegångs-Pris för Christianstads Län. {> Båg . T»«na Kor" ■ Toir""/smör i 7 Tu a/ hha längd och tjocklek, i A.r%e t? dlto .- £> ^gsverke » Da, "Svente. , Si?»»!'?lkr ' i Ka4lP»ndTGS,'l“- 7,st , £ n«a p r u,a Vaxljus *•»«, »'Olia ’ Olja fan , K fe ' N.» -Kd . VI , Nm Tinved . i Iass Ved lved • i rasS Brta • • > H>rf Sund e • KUs'flöf pUlldC^väl Vargnät Hård i f godhet och)1h Johand af li . T Gfter ^ ll» -vigten beräknadt Tunna ren och ' pa Lispundet. - . L'sPUnds viet^°C^ Hafre af minst 8 } Lispund ren Al *?ed räSadt KappraSl ' Ma,!s Portion "ShaIra Cfter Ra/ • Hästra tion Mark mjukt bröd ' . .. ^sedlar tillhörande en indelt R°te-Båtsman.
— 465 — Lunds Stifts Konsistorii underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers Berättelse om granskningen af Konsistoriernas räkenskaper. Slormäktigste Allernådigste Konung! Uti nådig Remiss af den 30 sistlidne December, har Eders Kongl. Maj:ts anbefallt Konsistorium att inkomma med underdånigt Utlåtande, i anledning af hvad underdånigst återgående transumt af Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers Berättelse innehåller, och får Konsistorium till följd deraf i underdånighet andraga följande: Vid granskningen af Konsistoriernas räkenskaper för tiden från och med den 1 Juli 1844 till samma tid 1846, har Rikets Ständers Revisorer uti §. 1 anmärkt: att uti räkenskaperna från flera Konsistorier, deribland äfven Lunds, enahanda ordning vid inbindningen af de särskilda räkningarne under båda revisionsåren icke blifvit iakttagen, hvarjemte fullständiga register och genom hela räkenskapsbandet fortgående paginering saknats. Hvad den förra omständigheten vidkommer, så har den olikhet, som vid inbindningen af de båda årens särskilda räkningar uppstått, härledt sig vid detta Konsistorium deraf, att nämnde 2:ne års räkenskaper uppgjorts af olika personer, hvilka dervid under räkningarnes ordnande icke lära följt alldeles samma grund, och hvarigenom den nu anmärkta, dock i sig föga väsendtliga olikhet uppkommit. En sådan mindre olikhet lärer ock svårligen kunnat i detta fall undvikas, då någon bestämd ordningsföljd för räkenskapen i det ifrågavarande afseendet icke lärer vara stadgad. Så länge samma person vid räkenskaperna lägger hand, torde för framtiden kunna undvikas skäl till ytterligare anmärkning härutinnan. Hvad beträffar registratur och paginering, som i samma 1 §. yrkas, så kan denna brist, som äfven härledt sig derifrån, att sådant icke varit föreskrifvet, hädanefter fyllas, ehuru Notariernes förut, af öfverhopande göromål upptagna, tid derigenom ytterligare tages i anspråk.
Tilläfventyrs utgår man från den förutsättning, att ordinarie Domstolen skulle, enär lagligheten af tryckta skrifters innehåll pröfvas af Jury, på sådan grund vara - L/cig-Utslcottets Utlåtande N:o 184• 9 ra hindrad att ingå i den preliminaira pröfningen, huruvida anledning till den anklagades häktande är för handen; men i andra länder, derjurvinrältningen är mera utbildad än hos oss, anses icke för den anklagades häktande under rättegången något hinder möta deraf, att det slutligen är Juryn som fäller eller frikänner, och Utskottet inser ej något giltigt skäl för Svensk Domstol, att, vid behandlingen af tryckfrihetsmål, uti förenämnde hänseende åsidosätta den allmänna rättegångsordningen. I öfverensstämmelse härmed och på de skäl Utskottet i förra Betänkandet redan anfört, finnér Utskottet sig ej heller nu hafva orsak att ä motionen tillstyrka bifall. Hvilket dock till Rikets Höglofl. Ständers upplysta bepröfvande vördsamligen ölverlemnas. Fyra Ledamöters serskilda yttranden äro bifogade. Stockholm den 22 April 1835. På Högloft. Ridderskapets och Adelns vägnar, O. W. Stael v. Holstein. På Vällofliga BorgareStåndets vägnar, G. Holm. A. Alexanderson. På Högvördige PresteStåndets vägnar, L. G. Mittag. På Hedervärda BondeStåndets vägnar, Lars Hansson. lieservationer: af Herr Professor Grubbe: ”Ehuru jag för min del ej hyser något egentligt tvifvelsmål rörande rätta förståndet af Kongl. Brefvet den a5 September 1777, tror jag det likväl böra medgifvas, att detta Kongl. Bref icke i alla hänseenden eger den fullkomliga klarhet och bestämdhet, man med skäl skulle kunna önska. Detta har ock tillräckligen röjt sig, så väl genom de inom Riks-Stånden framställda skiljaktiga tydningarne deraf, som Bihang till R. St. Fröt.
Utaf denna beskaffenhet äro förbuden, hvilka, enligt hvad sakens natur vid handen ger samt erfarenheten i alla tider och länder ådagalagt, med vida större svårighet kringgås och eluderas än skyddsafgifterne, hvarföre man öfverallt har funnit, att det olofliga handelsintresset eller smugglareligan, till lättnad i sin rörelse, ifrigt sträfvat att få förbuden utbytta mot skyddstull. I afseende på sådana varor, som inom en stor volum innesluta ett jemförelsevis ringa värde, hvilka måste i ganska stora partier införas, om företaget skall ge någon vinst, och som derföre med svårighet smugglas, har erfarenheten emedlertid ådagalagt, att förbuden äro öfverflödiga, och att den inhemska producenten tillräckligt skyddas genom en måttlig tullafgift, helst den dryga frakten och de större omkostnaderna å sådana varor äfven ganska väsendtligt bidraga att försvåra den utländska medtäflan. Men helt annat är förhållandet med en mängd naturoch slöjdproducter, som inom en ringa volum innesluta ett större värde, som derföre äro lätta att undansticka och att practisera i land eller öfver en Tull-linie. För producenlenj af dylika varor är en tull-afgift, vare sig hög eller måttlig, oftast aldeles icke något skyddsmedel, emedan den förmenta skydds-afgiften blott paraderar i tariffen och i verkligheten icke erlägges. I afseende på varor, som kunna föras under denna calhegori äro derföre förbuden sällan umbärliga , i fall man verkligen menar ärligt med det skydd, som lofvas åt inhemska näringsidkaren. Och localförhållandena mäste vara serdeles missgynnande för smugglaren, tullbevakningen både väl organiserad och ganska stark, mycken redbarhet och vaksamhet råda ibland Tulloch JBevaknings-personalen, samt ändteligen inhemska industrien vara kommen till den grad af styrka, att den ej behöfver betydligt skydd för att uthärda utlänningens medtäflan , om, i afseende på sistberörde producter, försöket skall lyckas att Utbyta förbuden emot skyddsafgifter.
Jag hemställer till Frih. Tersmeden om icke, för den händelse Ilr Frihm icke skulle vilja afstå frän hela sitt yrkande om tillägget, sorn jag tror är uf föga vigt, emedan Banken, på grund af nu gällande föreskrifter, vanligen köpt Sala hela silfvertillverkning och troligen äfven kommer alt, köpa det silfver, som erhälles vid Aboda, Frihm skulle vilja föreslå att insätta detta tillägg såsom ett särskildt morn., hvilket då kunde blifva föremål för en särskild öfverläggning. Emedlertid är rättigheten till inköpet af inhemskt silfver i sjelfva verket redan medgifven, och den enda skillnad, som skulle uppstå genom antagande af BondeStts beslut, är egentligen den, att den dryga slagskatten skulle försvinna. Hr Lagerhjelm: Till minskning af propositionernas antal förenar jag mig med Hr Rosenblad. Frih. Tersmeden: Oaktadt jag visserligen tror, att det af mig föreslagna tillägget i § vöre nyttigt, så vill jag likväl afstå ifrån yrkande af delta tillägg, sedan jag funnit, att detsamma icke inom Huset funnit något särdeles understöd. Hr Mannerskantz: Jag hemställer till Hr von Hohenhausen och Gr. Frölich, om icke det vore möjligt att äfven vi kunde förena oss. Om jag fattat saken rätt, sä är skillnaden den, ali Rivon Hohenhausen sä väl sorn jag anser silfret böra införas under Maj och Juni månader, hvaremot Gr. Frölich yrkat, att införseln bör ske under påföljande sommarmånaderne. Om man uti Hr von Hohenhausens förslag skulle tillägga Juli månad och således stadgade, att silfver bör införas under påföljande Maj, Juni och Juli månader, så tycker jag att man derigenom bör kunna åstadkomma en billig förlikning. Gr. Frölich: För min del får jag förklara mig villig, att i detta fall förena mig med Hr von Hohenhausen, öfverlemnande till Hrr von Hartmansdorff och Rosenblad huruvida äfven de vilja göra det. Hr von Hartmansdorff:
Huru denna förbindelse skulle kunna iakttagas, då denna afdelning ej finge befatta sig med några penninge-operationer, omnämnes ej i förslaget. Väl är det sagdt, att Allmänna Banken, sorn borde till R. St:s Bank afgifva förbindelse på de belopp, denne komme att förskjuta till bedrifvande af Allmänna Bankens rörelse, skulle vid behof komma Riks-banken till hjelp, men denna hjelp blifver utan verkan i afseende på inlösen af utelöpande sedlar, om Allmänna Banken begagnade sin betingade rätt att inlösa sin förbindelse med sedlar, i stället för med silfver, som endast såsom alternatif stadgats. R. Stms Bank finge altså svårlösta problemer sig förelag de. Ät den Allmänna Banken är deremot i förslaget så mycket större förmåner och friheter inrymde. Försedd till stor del med förlag från R. Stms Bank, skulle den bedrifva all bank rörelse, ega att emottaga de depositioner af Statens och all männa verks medel, som nu böra i Riks-banken insättas, samt derjemte berättigas att utgifva sedlar till belopp af 30 millioner utöfver hvad som motsvaras af innehafvande guld och silfver, samt uppköpta å utrikes ort betalbara vexlar. Vill man nu tillse på hvad vilkor dessa förmåner kunna förvärfvas, så finner man af förslaget, att sedan enskildta aktieegare tecknat sig för 5 millioner, eller ^ af det belopp, 20 millioner, hvarför de skulle ega att ingå i Bank-bolaget, deri nuv:de Riks-bank skulle deltaga med 20 millioner och desamma genast aflemna, samt af förenämnde 5 millioner inbetalt 10 proc. eller 500, 00 rdr, komme bolagsrörelsen att börjas. Således 4 tillskjutas af ene deltagaren och blott i af den andre, och ansvarigheten för bolagets förbindelser, enligt 16:de §:n i förslaget, ega rum i förhållande till insatserne! Huruvida det för R.
Men dä, som hvar och en vet, detta alldeles icke är förhållandet, och enär balaljonernes styrka borde, såvidt möjligt, vara lika, samt på det icke en provins skulle i krigstid komma alt lida betydligt större förluster än en annan, så måste en jemkning emellan Stammens och Bevärings styrka ega rum, och då dertill kom, att manskapets nationalitet och den administrativa enheten icke borde förbises, så antogs såsom regel: att ett Infanteri-reg:tes eller korps område ej fick utsträckas utöfver gränsen af den provins, hvarest reg:tet var förlagdt, eller på sin höjd der omständigheterne så oundgängligen fordrade, utöfver närmaste dela me af den nästgränsande, alltid likväl med iakttagande af, att såvidt. möjligt var, icke störa den administrativa indelningen af fögderi och härad, och aldrig bryta någon socken. Resultatet af denna alldeles icke lätt utförda jemkning var, att, i jemförelse med det förr vaidiga förhållandet, marche-vägen för Beväringsmanskapet frän Sockenkyrkorne till mötesplatserne: minskades för det manskap, som uttogs till Smålands Grenadier-bataljon, Uplands, Elfsborgs, Bohusläns och Södra Skånska reg:tene; ökades Söv samma manskap vid Lifgardes-reg:tcne till fot, Lif-reg:tets Grenadierkorps, Westgötha och Kalmare reg:ten; samt förblef oförändrad vid alla de öfriga; och hvad det hela beträffade, oaktadt båda Gardes-reg:tene tillkommit, som måste vålla en förskjutning, medförde en knappt märkbar förändring. Efter vunnen erfarenhet af 1850 års mönstringar och möten, inkommo vederbör., enl. nåd. General-ordres af d. 31 Dec. 1849, med sina yttranden, hvarvid befanns, att af 22 Landsfor och 28 Reg:tsoch Korps-chefer, de förre hade afgifvit 6, de sednare 11 hemställanden om förändringar i de föreskrifne Bevärings-områdena för Infanteriet.
Den i5 Juli f. m, des ense med mig, att i annat fall löntagarne skulle kunna förlora i framliden; men Utsk. liar icke upptagit denna lanke under form af något lagförslag, åtminstone har jag icke trott mig kunna anse framställningen såsom sådan, hvarföre jag nödgas begära nterremiss , derest jag icke i della hänseende kan erhålla tillfredsställande upplysning. Frih. Raab, Adam Christian: Ehuru jag visserligen icke tillhör deras antal, hvilka, för att nyttja en värd talares uttryck uti elt fö reg: de plenum, betrakta alla förändringar såsom förbål Iringar; så önskar jag dock lifligt hvarje reform, sorn kan leda till förbättring, och till dem räknar jag det förevar, förslaget från SlatsUtskottet. Med tacksamhet håller jag StatsUtsk. räkning derför , emedan jag lior att om detsamma med en eller annan nödig befunnen jemkning kan vinna bifall vid denna riksdag, så skall det undanrödja manga af de anledmr till split och missnöje, sorn ägt rum enskilda personer emellan. I afseende på detaljerna, vill jag hufvudsakligen fästa mig vid markegångssättningar, hvaröfver Utsk. resonerat på följande sätt: ''Kommer nyssnämnda indragning af de indelta räntorna att äga rum, blifver det äfven nödigt att derefter förändra det nu gällande stadgande, alt deputerade för markegångssättningen skola utgöras af så väl räntegifvare som räntetagare, till hälften hvardera.
Majit anses för ända målet kunna lämpligen erfordras. 2:o Hvad dernäst serskildt beträffar framställningarne derom, att folkskolelärare, som ej tillika innehafva presterlig tjenst, icke må beräkna presterliga tjenstår, äfvensom att sådana tjenster ej vidare må i framtiden få förenas hos en person; så kan utskottet, till följd af dess ofvan uttalade åsigter, och vid betraktande af det yngre presterskapets billiga rätt till hastigare befordran inom kretsen för dess egentliga embetsverksamhet, än som hittills egt rum, icke annat än instämma i motionärernas tanka. Då utskottet nemligen, å ena sidan, icke kan neka rättvisa åt de vackra uppoffringar och bemödanden, som, under förutvarande förhållanden, för att afhjelpa bristen på tjenlige lärare i folkskolorna, åsyftat att till lärare i dessa skolor erhålla prestmän, hvilka således i allmänhet åtnjöto enkel tjenstårsberäkning, har utskottet, likväl å andra sidan, icke kunnat lemna oanmärkt den omständighet, att, dels genom aflöningens på vissa ställen dubbla egenskap att vara både allmän af församlingarna och tillika enskild af pastor, dels ock i följd af serskilda föreskrifter i stadfästade reglementen, många såsom prester antagna folkskolelärare fått sig ålagd den dubbla pligten både att dagligen egna sin tid och möda åt barnaundervisningen och att derjemte i församlingen och kyrkan uppfylla sacri ministerii adjunkters olika embetsåligganden.