Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Da Sveriae i närwarande stund sedan Finland och Pmimrin ar frän ost ffilgt, icke lärer kunna provcera den qvankiret af spannemäl som till wart behof för bröd edan är onmgängeliqt, hälst om ett mindre faverabelt är fllmlle inträffa; tror jaa dek icke wara Nied en sann patriotism? instämmande, att laka tillmer ka brännan af hwilken som hälst med en pannerynid af eit snart lågt viffränkt benämnande — att en emot ralia behof-''er drifwen brännewinsiillwerkninq den mä n edköra hwad inkomst till Kongl. Majit »ch K, onan s m hälst, medtSrer saknad pa brödsödan jäideles för den fattigare och arbetande cmtzen >om icke malkar »ii^ sig Z2V Den 28 Maji. lösa spannemal för dek till och med i denna stund öfwer all höfwa öfwerdrifna pris, är en sanning som aldrig lärer kunna bestridas. Att öfwerflö dig tillgäng pä bränwin medförer ett sedeförderf och ett ondt som snart sagt icke star alt bota, misär ty wäre en bedröfwelig erfarenhet. Uki en rid da bränwinskillgängarne warit sa öfwerflödige, och dä försäljningsställen eller sa kallade krogar warit inrättade tvid alla wägar, nästan uti hwarje hemman, och der flere hemman warit sammanlagDe, 4 till 5 sädane förföringsställen, hofwa följderne lblifw>t, att den upwäxande ungdomen redan wid 12 a r z ärs alder fält begärelse till bränwin, hwars vied de redan wid den alder» börjat fig öfwerlasta. In större folksamling krögaren kunnat till sig locka, desto säkrare har han warit om sin winst, och det muntra barnet, den oerfarne ynglingen har sällan ansett för belänkeligt att inträda uti detze förförelsens boningar, der han sett före sig mannaålder» och grähärsmannen med sa säkra steg inga.
Jag hemställer dessutom, om något på förhand taget beslut i detta fall är nödigt, du det beror af Ridderskapot och Adela att låta Den 18 April. 69 Målet hvila, sedan det ifrån Utskottet åter, kommit. I Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då Ridderskapet och Adeln ägde öppet, att när Banco-Utskottets förnyade Utlåtande i förevarande ämne återkomma, lata detsamma om så nödigt skulle anses, hvila, torde deri af Grefve Spens begärta ofvannämnde anmodan till Banco-Utskotret vara öfverflödig. Grefve Spens förklarade det han afstod från vidare fullföljd af sin berörde anhållan. Herr Grefven och Damit Marskalken till kartnagaf att. Plenum komme klockan half till 5 i eftermiddag att fortsättas. Vid förnyad föredragning af Stats-UtskoG tets den 9 dennes aflåtne, samt den 11 i samma månad eftermiddagen pä bordet lagde Memorial, angående de till förstärkta Stats-Utskottets åtgärd öfverlemnade Bevillnings-frågor, fann Ridderskapet och Adeln för godt att samma Memorial till Bevillnings-Utskottet, i afseende å uppgörandet af Allmänna Bevillningens fördelning, öfverlemna. 70 Den 18 April. Företogs till pröfning Stafs-Utskotfets ander N:o 143 afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående väckte Motioner om Kongl. NummerLotteriets indragning. Friherre Cederström, Jacob t Af det nu uppläste Betänkande inhämtas, att alla innom Utskottet önskat att Nummer-Lotteriet borde indragas. Det är endast i frågan om ersättning af den derigenom uppkommande Statsbristen, skiljaktighet uppstått, härledande sig hufvudsakeligast derifrån att Ledamöterne af Bonde-Ståndet väckt fråga derom, att denna Summa borde utgå genom en Bevillning å Städeroe, emedan dess Innevånare förments mäst hafva spelat på Lotteriet; hvaremot Borgare-Stånders Ledamöter ansett Bonde-Ståndet böra deltaga i utgörande af ifrågavarande Summa.
Men en gång, när samma blickar Kallt och glanslöst mot dig falla, Först då vrid dig, du har fallit, Det är djupast fall af alla. Och hade jag kvar en gnista Af utsläckt barnatro Då skulle jag be Guds änglar Dig unga vyssa i ro. Hvar gång under värmande täcket Du fryser och gråta vill Vid tanken, att just den samme, För lifvet du hörer till, Hvar gång i den djupa natten Du känner i barm ett sting Vid tanken, att just den kärlek, Du lofvat, är ingenting. Nu kan jag ej be till himlen – Men jag vet, att sparfvar små, Hur än de om vintern frysa, Om våren bygga ändå.» »Vid Allfarväg» är det gedignaste, som Bååth skrifvit. Han har i denna diktsamling ännu mera än i de föregående hållit sig inom de gränser, som hans kynne utstakat för hans diktning; han har koncentrerat all sin diktande kraft på de områden, som naturenligt äro hans, och på denna sjelfmedvetna begränsning har han vunnit. Man kan med rätta särskilja tvenne grupper i denna diktsamling liksom i de föregående: den målande och den icke-målande. I den förra – den ojemförligt talrikare – är Bååth utan vank och lyte, i den senare icke, men i dem båda betecknar »Vid Allfarväg» höjdpunkten af hans diktning. All patriotisk poesi är ändtligen försvunnen, och af akademiska festversar finnes lyckligtvis endast ett exemplar. Den patetiska deklamationspoesien framträder visserligen, men endast momentvis. Skalden tyckes ha kommit till medvetande om, att han icke är mäktig, icke kan bära uppe den patos, som är ett omedelbart utflöde ur en väldig andes inre och runnit in i diktens form och stelnat i denna likt smälta metallmassor; han har i stället, såsom i »Ståt», fogat målning vid målning. Och när han någon gång glömt arten af sin begåfning, när hans patos är abstrakt orerande, såsom i »Farväl till utvandraren», då slinter han, och en vacker och varm tanke fuskas bort och kallnar i hans släpiga resonnemang. Han kan icke hålla ton, han sänker den, så att den kommer att ljuda falskt.
”Ja, om det verkligen är så, att ingen annan hustru får följa sin egen vilja så mycket, som jag, då äro, i sanning ...” ”Envis i sista stunden! Kan du aldrig ge med dig och lära dig undergifvenhet. Men se, lyda skall du, och kom ihåg att du aktar dig härnäst. När du hör, att jag ärnar mig ut och vill ha dig hemma, då har du ingen ro för att du skall ut. Huru mycket knotter och oväsende gör du icke, för att jag ber dig laga några stygn på min rock! Och när jag redan i dag bestämt för dig de två rum, fångarna skola bebo, då kommer du åter och vill ställa efter din näsa. Nej, Greta, passa på att foga dig, det är tid på, att jag blir herre i huset.” Fru Margaretha teg, men högt blossade rodnaden på hennes eljest bleka kind. I detsamma kom Lisa och bad frun komma och se om ett skåp blifvit rätt stäldt. Frun följde henne, men stadnade sjelf några minuter i farstun, hvarunder hon girigt insög den kalla höstluften. ”Hvarföre blef jag skapt till qvinna. Att vara man, att herrska! Detta vore lycka. Ja, jag tror jag kunde vara god, om jag vore man; men hyckla och smila, den förtrycktas vapen, ha, jag föraktar dem. Välan”, här skrattade hon ett obehagligt skratt, ”jag skall bli god och lydig, jag skall hyckla, jag skall smila, jag skall sälja min själ till list och elände. Jag har dock varit ärlig, om än kanske stundom sträf. Ödmjukare kan jag ej vara! Var jag då verkligen uppstudsig i dag? Nej, nej, jag var det icke! Men jag skall smila, jag skall ljuga, jag skall låta kalla mig god, till belöning för min lögn. – Ha, qvinnor, också jag får ju qvinnor att herrska öfver. Ha, ha, fru Ebba, hvarochen är herre öfver sin stackare, och nu är ni min.” Hon gick in i de rum, som iordningställdes för de fångna fruntimmerna, och de anordningar, hon der vidtog, ökade ingalunda de få beqvämligheter, man bestämt för dem.
U. den 30 Juli 1860 blef förslaget förkastadt. Se vidare Mern. Genom omröstning i Förstärkt K. U. den 30 Juli 1860 blef förslaget antaget att hvila. Jemför Mern. Jemför Mern. Se vidare Mern. Genom omröstning i Förstärkt K. U. den 23 Oktober 1860 antogs det, såsom Ridd. och Ad. gemensamma tanke, upprättade förslaget att hvila. Memorialets Memorialets behandling hos Anmärkningar. JVs Rubrik. Datum Ridd. och Adeln. Presteståndet. Borgarest åndet. Bondeståndet. 39. med voterings-proposition, rörande det i Konst.-Utsk:s Mern 13 afgifna förslag till ändring i 11 och 12 §§ R. Jemför Mern. Niis 13, 25 och 56. 40. med voterings-proposition, rörande det af Konstit.-Utsk:t uti Mern. Jemför Mern. Niis 14, 26 och 56. 41. med voterings-proposition, rörande den i Konst -Utsk:s Mern. M 15 föreslagna ändring i 28 § R. Jemför Mern. N:is 15 , 27 och 56. 42. med voterings-proposition, i fråga om Konst.-Utsk:s i Mern. Jemför Mern. N:is 16, 28 och 56. 43. med voterings-proposition, i fråga om Konst.-Utsk:s i Mern. Jtä. 17 afgifna förslag till ändring i 5 § 3 mom. Jemför Mern. N:is 17, 29 och 56. — 14 — Memorialets Memorialets behandling hos Anmärkningar. Datum. Ridd. och Adeln. Presteståndet. Borgareståndet. i Bondeståndet. 44. med voterings-propositioner, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det i Konst.-Utsk:s Mern. Jemför Mein. N:is 19, 30 och 56. 45. i anledning af RiksStåndens beslut, rö- rande det uti Konst.- Utsk:s Mern.
/ fröken M a r i a Folkeson, som iiyligen aflagt sin medicine licentiatexamen, har Sverige erhållit sin tredje kvinliga läkare. Fröken Folkesoii blef student 1883 och ined. kand. 1889. l i d Allmanna konstoch indusPriuPsfaillni~rgen 1897 i %fockhoIm ha i U~zdervisninysoch Hpgiemdskottelt 1 sektionen följande kviiiliga medlenimar blifvit invalda: fil. dokt. fröken Ellen Fries, fröken Hilda Casselli, fröken Hulda Lundin, frbkcn Emilie Wirgin och nied. dokt. Carolina Widerström. I Hztsslöjdsiifskotiet., 2: dra sektionen, fru T. Grafströni, fru I. Petrelli, fru Elise Odelberg föd4 Altermaii och fröken Sofie Gisberg. €n allmän svensk kvinnoförening har, efter hvad tidniiigariia upplysa, blifvit bildad i Helsingborg. Föreningen larer satt upp fl111 likställighet ined mannen, politisk och kommunal röstratt på sitt prograin. ~ E f t biträdande skolråd af 15 för iindervisnirigen intresserade fruar inom sanihallet har Södei-liainns slioIdd Iiallat till sin sida. Mali anser, a t t damerna lia bättre tid a t t afiagga besök i ~Iioloriia # n niiiiinen, som förmiddagarna, då undervisningen pågår, äro upptagna af andra tjänsteåligganden.^ Så lyder en notis, som i dagarna cirlruler a t i pressen. Då Söderhamn ej förut iigt nkgra kvinliga skolr %dsledamöter, lian ofvannlimudil fruars inval sksoni ru biträdande skolrad » förklaras därmed, a t t detta var det enda sätt, hvarpå den gifta kvinnans hjälp kunde rinnas. En norsk drakfreformförening kommer inom den nihiaste framtiden a t t bildas i Kristiania. Initiativet diirtill a r taget af fröken Eristine Dahl, som under några å r studerat dl~äktreforiiirörelseii i Amerika och nu i Kristiania liållit ett par föredrag om densamina.
„ Herr Sandegren, O. E., angående lönebeloppen för arméförvaltningens tre Sekreterare. Herr Ljungberg, G. E., angående vissa ändringar i instruktionen för Rikets Ständers Revisorer af statsverket. „ Herr Sääf, Jöran, angående vissa tillägg i 88, 104 och 112 §§ af Konkurslagen deri 18 September 1862. „ Herr Henschen, L. V., angående ett i Upsala fallet dana-arfs användande ad pios usus derstädes. „ Herr Henschen, L. V., om författande och lifgifvande af en kommentar öfver Strafflagen. „ Herr Henschen, L. V., om utsättande af tid för utslags afkunnande i Rådstufvurätt, om tid fö'- vad, vadepenningar, m. m. „ Herr Henschen, L. V., angående upphäfvande af föreskriften om student-ed, och att för burbrefs erhållande icke erfordras tro-, huldhetsoch borgare-ed. „ Herr Henschen, L. V., angående åtskilliga lagförändringar enligt Lagberedningens förslag. „ Herr Henschen, L. V., om ersättning till städerna för deras andelar i afgifterna för utskänkning af och minuthandel med bränvin. „ Herr Blanche, Äng., angående litterär eganderätt. „ Herr Blanche, Aug., angående förändringar i Konkurslagen den 18 September 1862. „ Herr Wistrand, A. Hilarion, om anslag till aflöning åt lärare vid ett tillämnadt fullständigt högre elementarläroverk i Stockholm, efter nya elementarskolans plan och metod, m. m. Herr Wistrand, A. Hilarion, angående giltigheten af möjligen skeende öfverenskommelse i fråga om Stockholms stads eller läns utlösande från an del i stadens och länets gemensamma kurhusinrättning. „ Herr Wistrand, A. Hilarion, om vissa ändringar i Bevillningsstadgan och Kongl. Förordningen angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker den 18 December 1863.
Maj:t i Nåder anbefalla Dess Befallningshafvande , att med det snaraste inhemta menigheternas yttrande , huruvida de önska delning af sina allmänningar, på det Kongl. Maj'.tj obehindrad af de ansökningar, som i detta afseende derefter kunna göras, må blifva i tillfälle att med desSci skogars reglering och framti da vård vidtaga de åtgärder, som kunna pröfvas nödiga. Utskotten hafva sålunda, med afslag å livad af Motionairerne i öfrigt blifvit yrliadt, tillstyrkt: a) att Rikets Högloft. Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära den förklaring öfver Kongl. Förorclningen af den 18 December i8z3, att den endast må anses tillämplig till de bestämda fall, dä åverkan sker å allmänning eller å andras enskilda egor; b) att 1 $. i5 Cap. Byggninga-Balken må i sista punkten erhålla följande förändrade redaction : Lagsamt A. Best), och Oec.-Utsk. Uti. N. o 22. 3i G är elden ifrån svedjan in på egen eller annors mark och gör ther skada , höte 100 daler och gifve fullt skadestånd då annor af elden lidit. cf att sista momentet i 62 §. af i8o5 års Skogs-Ordning måtte förändras till följande lydelse: Syrer, blucker eller annorledes skadar och förderfvar någon uti JUdre och Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, slike trän, vare lika bot, som om trädet olojligen jälles; sker skada genom svedjande eller skogseld , gånge dermedj som serskildt stadgadt är. il) att Rikets Högloft. Ständer må till Kongl. Maj:t frambära den underdåniga önskan, det täcktes Kongl.
N:o 26; N:o 37, i anleda, af 2:ne Stånds återremisser å mern. N:o 27; N:o 38, i anledn. af 3:ne Stånds återremisser å mern. N:o30; N:o 39, i anledn. af 3:ne Stånds återremisser å mern. N:o 31; N:o 40, i anledn. af 3:ne Stånds återremisser å mern. N:o 32; IS:o 41, i anledn. af BoudeSt:s återremiss å mern. N:o 34; N:o 42, i anledn. af 2:ne Stånds återremisser å mern. N:o 35; Statssamt Allm. Bes v.- o. Ekon.-Utsk:n: N:o 114, i anledn. af RiksSt:ns olika beslut öfver Utsk:ns utlåt. N:o 28; N:o 115, i anledn. af återremiss å Utsk:ns betänk. N:o 71; N:o 116, i anledn. af återremiss å Utsk:ns utlåt. N:o 73; Bevillnings-Utskottet: N:o 36, i anledu. af de beslut RiksSt:n fattat, ang:de de i Utsk:s mern. N:o 35 förekommande tullbevilluingsfrågor; La gUtskottet: N:o 107, i anledn. af gjorda anmärkn:r vid Utsk:s betänk. N:o 91, öfver väckt motion, om förmånsrätt för förskott, lemnadt på varor, som blifvit till försäljning emottagna, m. m. N:o 108, i anledn. af gjorda anmärkmr vid Utsk:s betänk. N:o 92, öfver väckta motioner om förändring af 17 cap. 2 § Rälteg.bm, ang:de den kraft till bevisning, som bör tillkomma böcker öfver handel och köpenskap.
Enligt livad StaLs-Kontoret, uti ett gemensamt med Krigsoch Kammar-Kollegierna samt Kammar-Rätten afgifvel underdånigt Betänkande af den 29 April 1828, yttrat, är Stals-Konloret af den tanka, att det strider emot en riktig fördelning af Statsmakternas funktioner, att Rikets Ständer, förbigående den verkställande makten, sjelfva utfärda Bevillningsförordning och genom en af dem ti lisa tL Auktoritet, som emottager och förvaltar bevillningsmedlen, i uppbördsväg utöfva ett slags förmanskap öfver Statens embetsoch tjenstemän, samt att det vore rättare, ledande till förenkling i redogörelseverket och undanrödjande af mycken omgång, om allmänna bevillningen inflöte till Stats-Verket, som deraf i alia fall skall erhålla största delen, och om RiksgäldsKontoret derifrån erhölle så väl den beräknade mindre andelen, som blifvande öfverskott. Det nu varande förhållandet, ehuru ej bestämdt uttryckt i grundlag, har likväl för sig gammal häfd, och någon ändring deruti lärer aldrig kunna medgifvas. Men så mycket mindre statsrätlsenligt vore det, om äfven andra allmänna intrader skulle gå samma väg. Stats-Kontoret medgifver väl, att det i verkställigheten kan vara likgiltigt, om den bestämda, årligen lika, aflevereringssurnman af postmedel lemnäs tili Statseller Riksgälds-Verket. Samma förhållande kan sägas vara med Städernas salu-accis, hvilken utgår till bestämdt belopp. Deremot har Tull-Verket, som visserligen i föi valtniugsväg ej lyder under Stats-Kontoret, dock skyldighet att, till kontroll öfver den till belopp obestämda tulluppbördens redovisning, afgifva årlig räkning för densamma till Stats-Kontoret, som de, efter afdrag af Verkets utgifter, behållna tullmedlen emottager; och skulle, i händelse Revisorernes förslag ginge i verkställighet, en sådan kontroll öfverflytlas till Riksgälds-Kontoret.
Svaret torde bli: de allmänna capitalerne användas antingen till inga besparingar ledande allmänna byggnader, till gigantiska försvarsanstalter, eller till blotta så kallade ”faun frais”, hvartill all öfverflödig embelsmannnpcrsonal mäste räknas. Kan det icke nekas, alt en stor del häraf är statslyx, hvars oundvikliga påföljd, beklagligen, i enlighet med menniskonaturen, blir enskildt öfverflöd, så vandra de liesta enskilda capitalbesparingar samma väg, och således hänvisar denna lyx pä eli annat hinder för capitalbildningen, alt först undanrödjas. Men delta sker icke medelst tullagar, ulan endast med exempel ofvanifrån. Här i landet lånar man oftast andras capitaler, icke för att idka näring, som ger öfverskjutande vinst, ty beklagligen följer del med systemet att vinster merendels uteblifva och fly från än den ena näringen och än den andra, utan för att betala förut åsamkade skulder, d. ä. fylla det tom - 172 Den 14 Augusti f. m. ma rummet efter redan förtärde produeter. När en lunna råg här föres till marknaden, så väntar redan den oguldna räntan på hela försäljningsbeloppet, och när ett skeppund stångjern, (förlagdt och belånadt ifrån det ögonblick malmen hissades ur jordens inelfvor) går af stapeln uti verldsmnknaden, så kryper större delen af värdet in til! förläggaren, antingen denne är exportören sjelf, eller den bakom honom ofta förläggande Ii. St:s silfverfattiga pappersbank. Det vore nu intressant att få veta, huru detta system skulle kunna afhjelpas endast med nya creditlagar, eller med ny organisation af riksbanken, nya silfverI il (skott, på credit upplånade, och nya actieägare deri? Eller på en annan sida med utsläppande af ett nytt säkalladt rörelsecapital pä 30 millioner, eller något, mindre i läneväg? Till en tid kan man väl förakta Dumboms enkla sats, och sä har äfven jag, ty värr! en lid bortåt gjort men mannen hade dock icke så orätt, dä han påstod: ”att ju mera man lånar, ju mera sätter man sig i skuld”.
För desse inbetalningars fullgörande ansvare vi och Stadens blifvande Representanter, en för alla och alia för en, som för egen skuld, likväl under det uttryckliga medgifvande å Ban. <quens sida, att, i fall betalning på behörig tid skulle uteblifva, ej hela Lånet, utan endast det belopp, som för året bordt inbetalas, må såsom förfallet anses och indrifvas Och äro, till vår och Banquens gemensamma säkerhet, samtelige Staden tillhörige fastigheter och lägenheter, för skulden så till Capital och Ränta, som de, i och för detta Lån, af Bauquen förskjutande kostnader, intecknade, jemlikt hvad den åfvanåberopade förut afgifne Förskriftungen innefattar. Till yttermera visso håfve vi denna förbin delse egenhändigt underskrifva och med Staders? Sigill bekräftat; som skedde i Götheborg den Vidi G. Udslngi\it. 240 "Banco* Vt sköttets Betdiikandtn. TJtdrns nf Protocolht, hållet hos Pikets Tilis, lojt. Stunders Banco ■ Utskott den 5 Ju nii 1823. S. D. Herr leffler anförde: ’’Da Högloft. Utskottet nu afgjort frågan om det Lån Götheborgs Stad af ILnquen innehafver och uppgjort de, vilkor för samma Lån, hvilka hädanefter böra blifva galande och hvilka u'i Högloft. U t sk ofets Bet än k a ode finnas upptagne, for att öfverlemna* till Riksens HögloftSunders profning och antagande; får jag, soto i allt öfrigt ned tacksamhet erkänner Hogofl. Utskottets bemödande, att, hvad detta Lån angar, förskaffa Staden nödig hji-lp, dock reservera mig emot den del af beslutet, som rörer den föreslagna räntan af 7 procent. Jag hade hoppjts, att Högloft. Utskottet skid.it fasta afseende vid de ömmande skäl, som dels blifvit anförde utaf Stadens Full mägtige uti deras Memorial» hvilket blifvit till Högloft.
Han säger också att dessa penningar ligga borta utan fördel, hvarken för lånlagarne eller för Banken, under det att de äro under upbörd. För det första kan jag icke ingå på hans sats alt hvad som upbäres i Februari månad icke inlefvereras förr än l:sta Maj. Jag tror förhållandet vara sådant i alla redogörande upbördsverk, att medlen skickas från Fogdarne till Ränterierna, och sedan från Ränlerierna till dem, som skola hafva medlen, och således skulle jag tro att en god del af npbörden betalas i Mars, åtminstone i April månad, och att således tiden innan medlen komma Banken tillgodo icke blir fasligt lång. Men att någon lid under alla förhållanden är borta, det är gifvet, och att samma förhållande eger rum om lånlagarne skaffa sig en kommissionär, som skall verkställa dessa inbetalningar, ty då ligga penningarne på posten. Huru man än ställer lill, så ligga penningarne någon lid bär eller der utan gagn. Jag ville tillägga delta innan jag förnyar min begäran om återremiss i det upgifna afseendet. Hr Bogeman: På de af den siste värde talaren tipgifne skäl, har jag för min del biträdt Utsk:s förslag uti ifrågavar. punkter. Jag medgifver visserligen, att flera betänkligheter förefinnas mot antagandet af detta förslag, sådant som del nu blifvit frarnsläldt. Men man bör också se på låntagarnes beqvämlighet, så snart det kan ske utan äfventyr för Banken. Man har anmärkt, att, om förslaget anloges och således denna liqvid af ränta och kapitalafbetalniog, finge samtidigt med upbördsmedlen ingå, en tryckning upstode, hvilken menligt skulle inverka på rörelsen inom landet. Inom Utsk., och på den afdelning, som beredde frågan, har denna sak också varit föremål för undersökning, och det kan icke nekas, att icke delta skulle verka i sin mån. Men då man icke kunde uptänka något annat möjligt sätt alt få dessa liqvider förenade med Bankens säkerhet än förmedelst deras ingående samtidigt med kronoupbörden, så trodde man ändå att detta skulle vara vida fördelaktigare, än det sätt hvarpå nu denna liqvid sker.
B ane o-Vt sk:s Betänkande, N:o 99.. 2 7 hammat den befintliga penningestockens circulation, så att, under en tid, då rörelsen egt behof af ökade omsättningsmedel, har denmåstbära tyngden bådeaf en till sitt verkliga värde minskad penningestock och af en kännbar minskning i lifligheten af dennes omlopp. Granskar man vidare naturen af de låneutvägar, som varit tillgängliga för den gäldbundne jordbrukaren, så visar sig än klarare det svära af h ns läge. Näst de få Banco-Lånen, hafva Lån ur publika Cassör varit de fördelaktigaste, emedan, under en ordentlig Mäntebetalning, de vanligen kunnat anses såsom stående. Dock, utom den höga Räntan, hafva de för Låntagaren egt den olägenheten, att han ej efter hand kunnat afbetala sin skuld genom sparade öfverskott, emedan Cassorne sällan medgifvit inbetalning annorlunda, än af hela Capitalet på en gång. Lån hos enskilda hafva, i en creditlös tid, genom uppsägningsrätten, satt gäldenären i ett beroende af borgenären, föga gynnande för näringarnes återgång till sjelfständighet. En tredje ofta begagnad utväg har varit Hisconterne, ehuru den dryga halfåriga afbetalningen, förenad med de ständiga, synnerligen för de små Lånen kännbara kostnaderne, gjort denna låneutväg, för en skuld, som man saknat förmåga alt verkligen afbörda sig, högst tryckande. Föreställer Banca-TJtsk:s Betänkande, N:o g?. man sig, huru ofta, under sådana förhållanden, det måst inträffa, att inbetalningen af ett uppsagdt Lån eller en Discont-omsättning, vid en tid på året, missgynnande för afsättningen af jordbrukets producter, tvungit gäldenären att förvandla dessa för hvad pris som helst i penningar, så inser man, huru tryckande denna Creditens ställning varit för ett skuldsatt jordbruk, (vida mer än alla skattebördor) och att mången driftig landtman ej kunnat undgå att derföre falla ett offer.