Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sä Mycket jag wid uplafningen kunnat fatta, innehåller Grefwe 6^!lenl)0r^8 Memorial, Utom in» wändningar emot Bewillnings-fragans företagande, äfwen flere allmänna frågor, om hwilka Lagen är tydlig, at de skola til Utskotten remitteras, innan Le til afgörande i plena företagas. Nar detta mäste föregå, lärer det ej wara Herr Grefwens mening, 266 Den 8 Mars. ning, at hela Bewillnings-fragan ffulle upstjutaö til desi Utstomn deröfwer hunnit yttra sig. Grefwe 6^llsnbor§ upläste 49 §. Riks^ Dags-Ordningen; yrkandes i anledning deraf, ar förewarande ärende, oaktadt andra gången företager, malte fä hwila pä borver. Grefwe^lörnsr, Oöran. Herr Grefwens mening lärer da wara, at det för idag matte hwila, ty i morgon kan det äler uptagas och dä fluteligen afgöras. Herr 8i! verstolpe, 6v8tLk Det i frägawarande Betänkande blef den 5 Januarii upläst och lagt pä bordet; der har säledeö warit twä mänaders tid, under hwilken de inwandningar, som nu blifwit gjorda kunnat päfinnas och framställas; icke desi mindre, nar det yrkas, arder ä nyo pä bordet stall hwila, kan sädant enligt 49 §. Riksdags-Ordningen, för i dag icke wägras, men dä inträder afwen Herr Landtmarstalkens ratt, at det samma i morgon äter uptaga, dä det enligt samma §. owilkorligeu mäste afgöras. Herr kotblieb. Jag förenar mig med Herr 8i!ver8toix>e, sedan jag deftutom erhällit närmare kännedom af 49 §. Riksdags-Ordningen. Herr Grefwen och Landtmarskalken. Som kraften af 49 §-6 lydelse angäende bortläggning är yrkad, sä torde kanffe Högloft.
— N:o 55, i anledning af väckta motioner örn ändring af lagens stadganden angående borgen för annan mans gäld: B. V. 460, 508, 528, A. 528. — N:o 56, i anledning af väckt motion om ett lagstadgande angående belåning af varor, som af egaren blifvit under visst vilkor hos annan man eller allmän inrättning i förvar upplagda: B. V. 460, 508, 528, A. 528, B. 551, 560, A. 560. — N:o 57, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning angående pant-rätt i lös egendom: B. V. 460, 508, 528, A' 535, B. 551, 560, 582, A. 582, B. 625, 626, A. 636, E. 699. — N:o 58, i anledning af återremiss af Lag-Utskottets Betänkande N:o 56, öfver väckt motion om ett lag-stadgande angående belåning af varor, som af egaren blifvit under visst vilkor hos annan man eller allmän inrättning i förvar upplagda: B. V. 551, 560, A. 560. —• N:o 59, i anledning af återremiss af Lag-Utskottets Betänkande N:o 57, öfver väckta motioner orri förändrad lagstiftning angående pant-rätt i lös egendom: B. V. 551, 560, 582, A. 582, B, 625, 626, A. 636, E. 699.
Vill man, i öfverensstämmelse med denna åsigt, bestämma de ämnen, hvilka böra vara föremål för allmän elementar-undervisning, mäste man tillse, hvilka de föremål och förhållanden äro, som möta alla här i lifvet. Del första, som man härvid påträffar, är, utom vår egen organism, den yttre naturen och dess inverkan på oss. Naturens studium måste således vara vigtigt för hvarje menniska. Och hvad är väl detta studium annat, än ett studium af de lagar, Gud följer vid Sin skapande verksamhet. Då Gud endast uppenbarar Sig för menniskan genom Sina verk, är det medelst studium af dessa verk. man vinner kännedom om 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande IS:o El6. Hans storhet och makt. Hvarje verklig naturforskare slutar derföre med alt finna sin egen obetydlighet, samt att nedfalla och tillbedja Guds vishet och makt. Detta studium har, sådant oaktadt, varit icke blott förtryckt, utan ofta rent af fördömdt. Tider hafva funnits, då idkarne af dessa vetenskaper för folket utpekades såsom de, hvilka förskrifvit sig åt djefvulen. Och hvilka voro väl de, som sålunda brännmärkte desse beundrare af Guds vishet och storhet? Jo! de som sjeffve kallade sig Guds tjenare; men hvems tjenare voro de väl, om icke mörkrets eller djefvulens. Deras bemödanden åsyftade alt förhindra kunskapen om Gud och hans verk, samt qvarhålla folken i mörker. En dunkel, men säker instinkt sade dem, att i samma mån ljuset fick utströmma öfver mensklighelen, skulle deras makt, som endast trifdes i mörkret, försvinna som nattens skuggor för den uppgående solen. Numera hotas väl icke naturens studium med bålet eller inqvisitionens tortyrer, men såsom eli arf från de vördnadsvärde katholska fäderna qvarstår ännu en benägenhet att nedsätta och förringa värdet af naturstudiet. Om vigten af ett studium bör mätas efter det inflytande, det haft pä mensklighetens utveckling, så bör man tillse hvad naturstudiet och hvad philosofien i detta afseende uträttat.
— Svart ull, m e d den moderna crysantemum af papper. A. Breflåda. J. E. Svaret på eder fråga finnes redan i n:r 4 2. Se artikeln: » Den vandrande juden ». Ajua. För sentimentalt! Bilda, som gjorde frågan 246 i Idun, har inlemnadt prof att hemta å byrån. E. U. Breflädssvaret åsyftade er. K. — a. Från expeditionen afsändes Idun pä samma tid nu som ständigt förr. Orsaken måste sökas hos postverket. Ajna och E. A. U t r y m m e saknas. Scsson. V i d denna tid utsänder icke någon firma hela vinterkappor som prof. Profver på vinterkapps tyger kunna deremot möjligen erhållas på reqvisition. Red. — Unga drömmar. A f Fru Rose. — Utgången al Iduns sjunde pristäfling. — E t t fasligt m o d e. — O m förvaring af mat. A f D:r Max Vogel. — Teater och musik. — Vjera Utkast af Georg Nordensvan. (Slut.) Fönster trädgården. — Matlagning. — H v a r j e - banda. — Läkareråd. — Frågor. — S v a r. | — Breflåda. — Annonser. Normal-Underkläder. Prisbelönta med 6 Guldmedaljer. Illustrerad Katalog grat /, s. Fabriks-Nederlag hos:. Qösta Yidinghoff / | xi) Drottninggatan, E n u n g flicka önskar till våren plats i en aktad och treflig familj, der hon, genom att deltaga i förekommande göromål, kan få lära hvad till ett hushåll hör. Betalar gerna något. Svar till » Familjemedlem », Ljusdal, pöste restante. Doktor A. Afzelius U l l a Annonser. Magoch hudsjukdomar. Stockholm. OBS. Har förut under 10 år bott i n:r 57 Vesterlånggatan 57. P a n o p t i k o n Kungsträdgårdsgatan 18 öppet hvardagar oeh söndagar h e l a dagen från kl. 9 f.m. till 10 e.m. [359] [153] 25 öre pr petitrad (
Enligt desse och flere andre författningar är rikets allmoge i allmänhet medgifvet att hvar helst köpare finnes försälja ortens afvel och afrad, och 5 § Handels-ordningen samt 2 § af Fabriksoch Handtverks-ordningen innehålla endast en bekräftelse af den landtman förut beviljade frihet till försäljning af landets produkter, hvartill, enligt hvad förfaltningarne utmärka, äfven böra räknas husslöjdens alster. Den särskilda lagstiftning, som, till förmån för ofvannämnde två städer och sju härader, innefattas i Kongl. Kungörelsen den 5 Juni 1822, utgör således endast undantag från stadgandena i 6 kap. Handels-balken. att ingen må å landet uppköpa och å nederlag hälla landtvaror samt dem å landet eller i köpstad försälja. Fördelen, som genom denna undantags-lagstiftning kan anses vara dessa orter beredd, synes sålun da blott tillgodokomma gårdfarihandlande borgare i städerne Borås och Ulricehamn, derigenom att de, på grund af 23 och 26 §§ i förenämnde Kongl. Kungörelse, ega att af allmogen i orten uppköpa varor i parti samt desamma sedermera kringsända till försäljning i minut i öfriga delar af riket. Jemte förrberörde undantags-bestämmelser innehåller Kongl. Kungörelsen den 5 Juni 1822 för öfrigt hufvudsakligen kontroll-föreskrifter beträffande den ofvannämnde sju härader och två städer beviljade särskilda handelsfrihet. Dessa kontrollföreskrifter, meddelade i ändamål att förebygga missbruk vid handelns utöfvande, hafva dock, enligt hvad erfarenheten visat, ej kunnat hindra att grundade klagomål i detta afseende ofta förekommit.
Mitt omdöme i denna fråga rättar sig derföre blott efter den allmänna grunden, att när man borttager ett förbud, sä måste man icke sälta tulltaxan till det lägsta, som man anser den kunna sättas pä en vara, som icke kan lurendrejas. En annan sak är om en vara kan med lätthet lurendrejas. Då anser jag visserligen att tullen bör sättas sä låg, som man kan förmoda, att den inhemska fabrikanten möjligen kan konkurrera med. Med en vara deremot, som icke är underkastad lurendrejeri, anser jag alt man bör gå till väga pä det sätt, att tullen icke nedsättes till det minsta, utan snarare hålles något högre än man skulle kunna kalkylera sig till. Den komité, som var nedsatt för alt bereda tulltaxan innan K. M:s nåd. propos. afgafs, lärer också hafva ansett att tullen på socker borde vara 7 sk. på få. Detta synes öfverensstämma med hvad Hr Hjerta sagt, nemi. att sockerfabrikanterne yrkat en tull af 10 sk. pä få. Ulsk. har nedsatt detta till 5 sk., och jag tror alt Ståndet gör bäst att hålla sig vid den större tullen, intilldess erfarenheten visar resultatet deraf. Man bör äfven laga i betraktande de stora förlager, sora äro nedlagde i byggnader m. m. för denna fabrikation, och icke förr än man ser huru det har sig, ytterligare inskränka fördelarne för dem, som nedlagt så ansenliga summor uti en så betydande fabrikation. I ett land, som nyss är nämndt, nemi. Holland, är en konstlad åtgärd, om man så får säga, vidtagen, för att föröka afsättningen af det socker, som till Holland inkommer ifrån dess kolonier på Java, nemi. exportpremium. Rätta förhållandet med denna omständighet är icke så offentligen känd, att följden deraf kan så noga beräknas, men vi se likväl deraf, att våra sockerpriser kunna bero af andra länders åtgärder i detta afseende. Afven detta är ett skäl att tillvägagå med mera försigtighet än hvad annars vore nödigt.
Under lyckliga konjunkturer, då räknas förvaltarne till förtjenst allt hvad som sker, men under motsatta förhållanden kunna de icke nog klandras för fel och bristande förutseende. Om konjunkturerna, i st. f. att gestalta sig på ett för landet ofördelaktigt sätt, hade, såsom händelsen var år 1850, varit af alldeles motsatt egenskap, så att stor tillgång funnits på penningar, och om Riksg:sKont., begagnande sig deraf, verkligen hade uptagit lån till betydliga belopp, hvarigenom stora räntebärande summor legat i Kont:s kassa, under det att det haft flere milkr öfverskott att disponera, hvad hade väl då blifvit följden? Jo, att StatsUtsk. och R. Skr klandrat Fullmäktige för det de lånat penningar, som genom de stora öfverskotten gjorts öfverflöd i ga, i st. f. att upskjuta med uplånings-operationerna , intilldess behofvet af dem hade inträffat. Nu deremot har man velat resonnera bort den § i Riksg:slvont:s regkte, som uttryckligen stadgar, att Fullmäktige äga uplåna penningar endast i den mån disponibla tillgångar tryta; och man har lagt Fullmäktige till last att de underlåtit anlita lånevägen, ehuru, på sätt Gr. Lagerbjelke ådagalagt, och hvarom äfven Riksg:sKont:s räkenskaper bära vittne, Konks tillgångar varit fullt tillräckliga för att bestrida alla de detsamma åliggande utgifter. Att R. St:r på Riksg:sKont., under brinnande Riksdag, anvisat betydliga utgifter, och att Fullmäktige icke varit beredda att för dylika utgifter hålla medel tillhanda, det må väl icke tillräknas Fullmäktige såsom fel eller anses såV. H. 21 322 Hen 18 April e. m. som bevis på en vårdslös och illa handbafd förvaltning. Må mari i stället skylla sådant på dem, som gjort anvisningarne på Kont., utan att först hafva försett det med nödiga fonder, men icke emot dem, sorn haft det ansvarsfulla kallet att förvalta Statens medel, framkasta beskyllningar, hvilkas befogenhet af intet sakförhållande bekräftas, och hvilka derföre innebära en hög grad af orättvisa. Gr. Lagerbjelke:
Dalarne ännu icke kommit i åtnjutande af de fördelar, som vore en följd af elektriska telegrafers inrättande, ehuru rörelsen å nämnde orter vore af den omfattning, att lättade kommunikationer af behofvet synnerligen påkallades, hemställt att Rikets Ständer mätte anslå medel för anläggande af en telegraflinie från Westerås tili Sala, Avesta, Hedemora, Säther och Fahlun med stationer å dessa ställen; samt af Riksdagsfullmägtigen från Calmar län, E. J. Rudberg, som jemte det han, uti en under N:o 20 intagen motion, fästat uppmärksamheten å det, enligt motionärens åsigt, obilliga förhållande alt Öland, ehuru denna ö hade en folkmängd af omkring 50,000 personer, likväl vore i saknad af telegrafin rättning, hvarigenom mångfaldiga olägenheter och äfven förluster, särdeles vid de tider, då öfverfarten till fasta landet icke vore möjlig, tillskyndades öus innevånare, anhållit det Rikets Ständer mätte bevilja nödigt anslag för en telegraftråds läggande öfver Sundet antingen från Calmar till den så kallade Färjestaden på Öland eller ock från Refsudden lill Stora Rör, emellan hvilka sednare ställen afståndet utgjorde icke fullt en half mil, samt att denna tråd derefter linge sträckas längst utöfver hela ön och för sådant ändamål telegrafstationer inrättas vid Ottenby stuteri samt i Borgholms stad, i Böda eller Mörbylånga köping, uti hvilken framställning Riksdagsfullmägtigen IV. P. Bäckström, förmält sig instämma. Vid sistlidna riksdag, då frågor af enahanda beskaffenhet eller framställningar om statsbidrag för anläggning af åtskilliga lelegraflinier inom riket jemväl utgjorde föremål för Rikets Ständers pröfning, yttrade Sammansatta Statsoch Ekonomiutskottet, till hvars förberedande handläggning dessa ärenden hänskjulits, vissa betänkligheter mot beviljandet af direkta statsanslag för detta ändamål.
Alla utjordar och sådane torp, sorn icke äro under andre hemmans räntor begiipne samt odlingar å Recognitions-Skogar, Krono-parker och andre Allmänningar. Hvad särskildt angår de i Vesterbottens och Norrbottens Län varande Nyhemman, få Riksens Ständer i afseende derå åberopa den underdåniga Skrifvelse, Riksens Ständer under den 6:te innevarande månad, aflåtit, rörande' desse Nyhemmans anslående till understöd för Ordinarie Roteringen vid Vesterbottens Regemente. Riksens Ständer, som anse den blifvande Roterings-jemkningen böra ovilkorligen öfver hela Riket företagas, hafva destomindre funnit något undantag häruti, i anseende till de inom Provincen Skåne belägne, år 1811, Extra-roterade hemman, hvilka i den sedermera tillkomne Ordinarie Roteringen derstädes icke ingått, böra ega rum, som, ehuru den nämnde hemman påförde Extra Rotering redan är vorden jemkad, likväl härvid helt andra grunder följde blifvit, än som i öfverensstämmelse med Riksens Ständers Beslut af år 1810., nu af Riksens Ständer antagits; hvarjemte Riksens Ständer - XJtider dåni ga Skrifveher. 49 Ser anse, att, äfven derest ett helt Län skulle förklara sig med den förra Extra Roteringen belåtet, sådant icke bör hindra jemkningens företagande jemväl inom samma Län, emedan afsigten dermed är, att undanrödja alla skiljaktigheter, som i en framtid kunde gifva anledning till klagomål öfver denna beskattnings ojemna fördelning, och Statens interesse äfven kan vara beroende under jemkningens företagande, derest å något ställe Rotarne blifvit tillslaget mora, an dem tillkomma bör. Redan i underdåniga Skrifvelsen af den 8 Augusti 1815 yttrade Riksens Stander den öfvertygelse, att afsigten med Extra Roteringens åtagande varit, att densamma skulle, allenast under krig, utgöras och då borde endast i manskap utgå.
För detta ändamål tro Riksens Ständer vara lämpligt: att Domstol, som till Förmyndare förordnar någon utom Domsagan boende person, derom genast underrättar den Domstol, hvarunder han lyder: att förordnandet antecknas i den sednare Domstolens Fortr.ynderskaps-Protokoll: att Förmyndaren icke får tillträda förmynderskapet förr an berörde anteckning skett och han derefter einottagit förordnandet : sann alt omsorgen för anteckningen och förordnandets öfverlemnande bestrides af en utaf den förstnämnde Domstolen emedlertid serskildt utsedd, inom Domsagan boende, God Man, hvilken bör icke allenast vid • samma Domstol skyndsammast styrka sig hafva fullgjort det erhållna uppdraget , utan ock under förmyndare-ansvar vårda den omyndigas egendorn intill dess uppdraget b lä f v i t fullgjordtGenom sådana stadganden kan hvar och en , sorn \'il 1 underrätta sig om och huru vida ert person är med förmyndare-vård och ansvarighet besvärad , i dessa delar vinna tillförlitlig upp - 26o Underdåniga Skrivelser. lysning vid den Domstol , hvarunder personen lyder, och beliöfver icke, såsom nu, den i det närmaste omöjliga åtgärd, att söka upplysningen vid hvarje af de Domstolar, som ega att Förmyndare förordna;—Äfvensom härigenom Domstolarne sjdfve, vid frågor om Förmynderskaps - uppdrag åt personer utom deras Domsområde, sättas i tillfälle att inhemta huruvida slik befattning kan desse, med bibehållande af de omyndiges säkerhet, anförtros. I följd häraf, pch fastän ifrågavarande Stadganden äfven böra komma i åtanka vid omarbetningen af Civil-Fagen i allmänhet, finna Riksens Ständer, med afseende på deras ostridiga nytta både för omyndiges säkerhet och för det allmänna förtroendet, sig böra i underdånighet föreslå , att desamma må nu antagas och till efterrättelse kungöras. Riksens Ständer framhärda SCc.
Dervid anser sig Utskottet först höra med svar bemöta en emot 13 § gjord anmärkning, hvilken, om den skulle godkännas, utöfvade ett vigtigt inflytande på de föregående §§:ne, såsom förändrande ordningen för de deri omförmälda förmånsrätter. Nämnde 13 .§, hvarigenom blifvit bestämd förmånsrätten för underpant i lös egendom, har, såsom ofvan förmäldt är, blifvit bifallen af Bonde-Ståndet, men återremitterad af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet och förkastad af PresteStåndet. Då emellertid detta förkastande endast grundats derå, att Preste-Ståndet till en början icke godkänt sjelfva underpants-institutionen, men införande deraf nu mera, geilöm Riks-Ståndens bifall till Utskottets Utlåtande N:o 31, blifvit Rikets Ständers beslut, torde jemväl Högvördiga Preste-Ståndet finna sig böra ingå i pröfning af frågan, i hvilken ordning en lagligen vunnen underpant bör medföra förmånsrätt till betalning. Inom Ridderskapet och Adeln har icke någon anmärkning emot ifrågavarande § blifvit framställd, utan återremissen deraf har endast varit föranledd af samma Riks-Stånds enahanda åtgärd med Utskottets första Betänkande angående utfärdande af en författning öm underpant. Men inom Borgare-Ståndet har af tvänne ledamöter blifvit anmärkt, att den af Utskottet för ■< underpant föreslagna förmånsrätt vöre för låg, då densamma blifvit satt efter alla andra, och att den förty syntes höra uppflyttas till 7 §, der den enda nu tillåtna art af underpant, nemligen förlag, hade sin förmånsrätt anvisad. Utskottet kan emellertid icke dela denna mening, enligt hvilken underpant skulle gifva företrädesrätt till betalning framför omyndigs fordran hos föräldrar och förmyndare.
B:co; äfvensom de, utom aflöningen för Styrelsens Embetsoch Tjenstemän, hvilken utgjort qvartaliter 958 R:dr 16 sk., utbetalle gratiJicationer till visse af dem, med 500 R:dr, under hvartdera af Revisions-åren. enligt Kongl. Brefven den 25 Augusti 1836 och 25 Augusti 1837. l5:o Rörande det af sist församlade Stats-Revisorer omförmälte, För Riddarhohnskyrkans förvarande utbetaldte förskott 5,819 R:dr 32 sk., få Revisorerne anmäla, att detsamma blifvit år 18.36 affördt å Anslaget för byggnader och reparationer å publike husen i hufvudstaden, ehuru för försålde elfecler efter kyrkans brand influtit 16,286 R:dr 39 sk., deraf nämnde kostnad synes rätteligen hafva bort bestridas. 16:o Likaledes hafva de för en Ridbanas uppförande vid Lif-Gardets till Häst Casern förskjutne 2,912 R:dr blifvit jemväl år 1836 afförde å nyssnämnda Anslag, fastän utgiften, såsom skedd för ett Militairebehof, rätteligen tyckes bort belasta 3:dje Hufvud-Titeln. 17:o Utaf Nionde TIufvud-Titelns tillgångar voro vid 1837 års slut utlånte för olika föremål, i Capital 43,370: derå varö upplupne räntor .* 434:38. 5. Summa 4.3,804: 38. s. Vid genomgående af Säkerhets-handlingarne, hvilka befunnits i god ordning, har förekommit, hurusom medelst Kongl. Brefvet den 23 Januari 1836 blifvit i Nåder förordnadt, att, enär, genom Häradshöfdingen i Gottlands Norra Härads domsaga P. J.
N:o 14, i fråga om afskrifning af 3 st. från Lånekont. i Malmö utgifna diskontlån. Föredrogs ånyo Banko-Ulsk:s d. 14 och 21 dennes på hordet lagda Utlät. N:o 15 öfver väckte förslag om vissa förändrade föreskrifter, angule silfverutmyntningen, Bankens sedlar m. m. B. o. Ad. heslöt uppå derom af Hr Gr. o. Landtm, framstäld propos. att detta Betänk, skulle punktvis företagas till afgörande. Gr. Frölich, David: Derest det nu fattade heslutet att företaga detta Betänk, punktvis till afgörande icke af Hr Gr. o. Landtm, anses utgöra ett hinder för mig att granska Betänk, i dess helhet, önskar jag att efter det jag härom blifvit uplyst få fortfarande ega ordet. Hr Gr. o. Landtm, förklarade i anledn. häraf, att, i följd af R. o. Ad:s nu fattade beslut, de särskilda punkterne naturligtvis borde hvar för sig blifva föremål för propos., i den ordning de förekommo, men att, sedan första punkten blifvit ujiläst, Gr. Frölich skulle blifva upropad, dertill han redan låtit anteckna sig, och då kunde yttra sig jemväl öfver de öfrige punkterne, derest Gr:n för sin argumentation funne sådant nödigt. Härefter förekom Irsta punkten. Gr. Frölich:
Genom en votering, uti hvilken jäg icke deltagit, men hvars resultat jag hoppas att nästa Ständer skola tillintetgöra, har R. o. Ad. beslutat, alt Statsrådets ledamöter skall bestå af endast departementschefer; ty man säger väl, att tvenne icke föredragande Statsråd derjemte blifvit antagna, men hvartill detta skall tjena, kan jag ej inse, enär två icke kunna uppväga åtta, och de derförutan ej kunna åstadkomma den motvigt, som erfordras. Men nu frågar jag, hvad skall väl följden af allt detta blifva, om Allm. Beredn. jemväl borttages? Jo, jag har redan förut påmint, att magtbegäret hos föredraganderna skall leda till en ömsesidig medgörlighet i utbyte af tankar dem emellan; och följden blir, att ett fullkomligt envälde är dem gifvet, om ingen annan mening får framkomma till Konungen, än dea ailsmägtige Statssecreterarens. Fordrar fåfängan, att Stats secreterarne nödvändigt skola blifva Statsråd, må det så vara; men då frågan här är om en för folkets frihet väsendtlig sak, hoppas jag, att förslaget skall vid nästa riksdag, sorn man säger, kastas under bordet, derifrån det, efter min tanka, aldrig bort komma. Jag böjer mig emedlertid vid yttrandet af denna öfvertygelse vördnadsfullt under Ståndets opinion, och framställer blott de skäl, som jag hoppas vid nästa riksdag skola framställas af andra, starkare och lyckligare, än jag. Äfven i de länder, der Konungens vilja är folkets lag, finner man inrättningar, motsvarande vår Allm. Beredning; och jag får härvid öppet förklara min tacksamhet för den journalist, sorn nyligen påmint och med skarpsinnighet påmint, hvad Beredn. kunde blifva, och huru välgörande för Sverige den skulle blifva, om den bildades till likhet med hvad som finnes i ett närgränsande land, nemi. Danmark, der det s. k. Conferencerådet är jemnförligt med vår Allm. Beredn.