Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inrättningens föremål är att meddela Gossar från barnåldern en sorgfällig och fullständig uppfostran, med en omfattande intellectuel bildning. För hvarje Elevs underhåll och undervisning betalas till Inrättningen 3oo R;dr öfver ståthållarens Femårsberättelse. 10 Banco årligen. I Jani månad detta år voro Eleverna 89 till antalet, och hade i medeltal under det förflutna året utgjort 92. Vid Schola», som är ställd under en af Bolaget vald Direclions inseende och hufvudsakligen föreslås af en på stället boende Intendent, funnos år i832 t © Lärare och Tjenstemän, hvilkas löner och arfvode» uppg ingo till 6,699 Actie fonden är uppgifven till 70,500 Ridr, ock Fastigheten till ett värde af 76,829 R:dr. Sistlidet års inkomster, bestående af Elevernas afgifter, vöröinalles 29,261 R:dr; utgifterna åter 24,894 Ridr. Sällskapets årligen i tryck utgifna Berättelser om Inrättningens-fortgång, gifva ett fördelaktigt begrepp örn densammas organisation och ändamålsenlighet. De betydligaste Privata Lärdoms-Scholor äro dessutom Schol-Läraren J. N. Palmgrens år i82r öppnade Gosse-Schola, med 2 Lärare och vanligea 60 Lärjungar; En af Kongl. Hofpredikanteo J. Å. Nordblad, sedan år 1825 hållen Schola för Gossar, vid hvilken Lärarnes antal är 3 och Elevernas 22; L. Tlvulstrups Institut, hvarest 24 Gossar i helpension, emot en årlig afgift af 3©o
Här är ej fråga om en ny lags retroactiva tillämpning på en sak, ty den lag, vi bär omtala, existerar redan; men dess tvetydiga innehåll, fordrar ett förtydligande, och det är detta sednare, som jag trott böra uppskjutas, tills vi af grundlagarnes egentliga förklarare, ConstitutionsUtskottet, erhållit det förslag härtill, sorn derstädes blifvit uppgjordt, och som inom kort tid skall till afgörande företagas. Gillas denna förklaring af 37 §. RegeringsFormen, så har pluraliteten ansett dess innehåll vara sådant; gillas den ej, lärer en motsatt tanka derom blifva gällande och man har då handlat i enlighet Den 17 Kovemlier. 85 med mera allmänna grunder, sedan ett Rikets Ständers Utskotts förberedande utlåtande ijenat till upplysning i ämnet. Jag skulle derföre tro, att det föreslogne uppskofvet icke innebär någon inkräktning på Generalintendenten cVOrchimonts räLt, åtminstone bar delta icke varit min afsigt. För öfrigt, och i händelse Ridderskapet och Adeln skulle besluta, att frågan nu bör afgöras, är jag visserligen färdig, att yttra min mening i hufvudsaken. Friherre Boye, Ludvig: Jag utbeder mig, alt få erinra Ridderskapet och Adeln, att frågan, om Generalintendenten d'Orchimont är Adelsman, och frågan, om han äger rätt att inträda på Riddarhuset är aldeles en och densamma, och att orsaken dertill ligger just i det vilkor, som, år 1809, blef det nya Adelskapet förelagt, nemligen, att, så länge den adlade fadren lefver, är hans äldsta Sou ofrälse; men i den stund fadren dör, ingår Sonen ifrån Ofrälse Ståndet in i Adelskapet; och hvaraf här följer, att då, genom Öfverste Dorcliimonls utgång utur ätten, Generalintendenten står i aldi en närmast derintill, så öfvergick den sistnämnde också, vid fadrens död, ifrån att vara ofrälse, till hufvudman för den adeliga Ätt, inom hvilken lian är den äldste.
Jag skall nu nplåsa hvad som är stadgadt för Krigs-Colkm: ”Att såsom vilkor för tillträdet af de enligt berörde interimsstat i allmänhet förhöjda lönerne skall iakttagas, dels ali embetsoch tjenstemäunen i Krigs-Colkm, jemte det de ega att underkasta sig den jemkning i Ijensteåligganden, som vid organisationens slutliga fastställande må finnas blifva erforderlig, hädanefter ej fä innehafva publik tjenstebefattning utom Collini, hvarvid likväl för dem af Colhii personal, som nu innehafva flera tjenster, undantag medgifves så länge, de i nu innahafvande grad qvarstå”. Hvarför skola olika föreskrifter gälla för det ena och andra embelsverket? Anser man rätt att förordna på ett sätt för det ena collegiala verket, måste det äfven vara rätt att pä lika sätt förfara i fråga om ett annat. Mom. d innehåller följande: ”att om tjensteman utan alt vara genom styrkt sjukdomsförfall, eller af behörigen upgjord arbetsfördelning lill tjenstledighet berättigad, åtnjuter den mer än 14 dagar, han skall vara skyldig att af lönen för den tid, tjenstledigheten äger rum, afstå hvilket belopp HofRm må såsom arfvode tilldela den som tjensten förrättar”. Denna föreskrift är något olika med den som gäller för R. St:s verk och Konungens Kansli. Här har jag bankoreglementet till hands, men vill icke besvära Eder Mine Hrr med upläsning derur af hithörande stadganden. Jag vill blott nämna att tjenstemännen der åtnjuta större fördelar än inora kronans verk. Om någon Bankens tjensteman blir sjuk, får han till vikarie utan serskildt arfvode närmaste mannen under honom och den extra-ordinarie som i sista graden kommer att tjenstgöra, erhåller i godlgö reise af Banken motsvarande minsta inkomst i ordinarie tjenslegrad. Denna utgift är föga betydlig för verket men en stor fördel för tjenstemännen.
Den del af saken, som nu är under öfverläggning, är blott ämne för en enda betraktelse; det är här blott fråga, om myntbestämningen skall äga rum, eller ej. Man bör dervid först tillse, om närvarande myntförhållande är för samhället fördelaktigt, eller menligt. Myntoredans verkningar hafva af så många ledamöter blifvit fullständigt utredde, att det vore öfverflödigt af mig att å nyo fullständigt upptaga dessa förhållanden. Jag skall derföre så kort sorn möjligt öfverskåda dem. Osäkerhet i alla transaclioner man och man emellan, är det naturliga förhållandet med ett myntrepresentatif, som ej innefattar hvad det säger. Osäkerhet i företag, omöjlighet alt speculera från tid till annan, farhåga vid hvarje Riksdag, att penningen skall undergå ändring, speculation medborgare emellan på vinster uppå hvarandras bekostnad, äro de hufvudsakliga verkningarna af det myntförhållande, som nu äger rum. Dertill kommer omöjligheten för främmande capitaler, att i ett iand, som vårt, göra sig gällande. Yi måste ej dölja för oss, att den redbaraste industriutveckling, som lemnat oss 3i H. i3* Den 6 Ju lii e. m. stöd och rikedom, ur tilllvägabragt genom främmande capitäler och utländska personer, på tider, du våra capitaler kunde hos oss söka inträde och göra sig gällande. Yi hänna allmänt, att det öfriga Europa öfverflödar af capitaler, och att räntan der är låg. Då vårt land lemnar så vidsträckta tillfällen för capitalers användande, faller det helt naturligt deraf, att detta hinder att göra sig gällande är en af de väsendtliga orsakerna till detta lands stillastående ställning under det öfriga Europas raska fart på förkofringens bana. Slutsatlsen hos mig blir, att oredan måste häfvas, och ett lagligt tillstånd införas i stället för det olagliga. Derefter uppkommer såsom föremål för granskning, huruvida den punkt, vid hvilken Utskotten stannat, arden lämpligaste. Man åberopar rättvisan. En talare har omtalat Statens förpligtelse, att återgälda alla sina skulder.
Hr Ribbing uppläste derefter följande: R. o. Ad. helsafögenom oss dess deputerade det Hederv. BondeSt., att dess inbjudning till förening roed BondcSt. i en und. adress af R. o. Ad. blifvit eroottagen, såsom ett prof på BondeSi:s förtroende oell vänskap. R.Sl:s sammansättning för närvar, är obeqväm till den grad, alt icke ens ett enkelt svar, då R. St. samfäldt tilltalas, kan i rätter tid hinna afgifvas. Också hafva flera förändrade förhållanden inträffat, sedan BondeSt. föreslog den und. adressen, och R. o. Ad. har dels af delta skäl, och dels på grund af andra omständigheter, sorn dess prot. närmare upptaga, icke kunnat i densamma sig förena; roen för R. o. Ad., som roed allmogen har så mycket gemensamt i landtligt lefnadssätt och vike, skall, intill dess enklare och gemensammare former för våra allmänna öfveriäggningar kunna, på den af grundlagarna utstakade väg, erhållas, belsningar alltid vara välkomna från det Stånd, som egentligen vårdar bruket af fosterjorden, och hvar och en som har henne kär, ärar BondeSt. och älskar dess frioch rättigheter. Det är icke mina ord ensamt jag frambär, del är R. o. Ad:s, som önskar alt i BondeSt:? fortfarande vänskap sig innesluta. Frill. Boye, Ludv.: På det att icke det gamla ordspråket, att tystnad alltid må betyda bifall, ma kunna emot mig anföras, uppträder jag äfven nu för att förklara, att jag, för min del, aldrig skall anse nödvändigt, att det ena Ståndet courtiserar det andra. Jag hyser för BondeSt. en uppriktig både högaktning och tillgifvenhet; men just derföre, att jag det gör, tror jag att BondeSt. gillar den sats, så många hufvuden så många sinnen; och icke är den ene skyldig alt tänka lika med den andie. Jag begär, att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. på, huruvida förslaget 0111 deputationen afslås eller icke.
Depositions - afdelningen utassignerade, desamma dock icke upptagits uli förevarande utredning, enär en dylik utassignering före årets utgång kommer alt ega ruin, hvadan de ej varda synliga i den uppgift, som under den sista December detta år skall affattas. Sedel skuld. Utelöpande invisningar och insättning s-bevis: C. 22,062,192: 9. 10. l)epos t t ion s-sku Id. Behållning, tillhörande allmänna Verk och Inrättningar samt Bolag och enskilda personer . 5,124,134:28. 5. Obegagnade andelar af kreditivoch låneförlag: tillhörande Depositions-afdelningen 3,622,228: 23.11. nemligen: af Kreditivet för Jern-helåning i Götheborg 555,600: » d:o lill Biksgälds-lvontoret 1,000,000: » d:o » K:gl. Commerce-Collegium 113,609:21. 9. » d:o » .lern-Kontoret 119,757:12. 7. » fonden för utlåning genom Allmänna Diskonten, dels mot namn och reverser med omsättningsrält och dels mot pant af Aktier och Publika papper: i Stockholm . 641,918:20. 3. i Götheborg . 138,824:26. 7. i Malmö 1 16,733:10. — i Wisby 10,935: 908,411: 14, 10. fonden för utlåning och diskontering genom Handelsoch Närings-Diskonten: i Stockholm . 147,582: 14. 7. i Götheborg . 8,075:- i Wisby , . 44,000: 199,657:14. 7.
Mamsell Sara förklarade äfven att hon mycket gerna antog Elin, bad Lena skicka henne fram till herregården ju förr dess heldre, så att hon fick gifva återbud till madam Smedman, innan denna skaffat någon annan, ty allra helst ville mamsell Sara hafva Elin. Hon bad Lena sitta ned, trakterade henne med kaffe och skorpor, gaf henne ett helt knyte med äpplen och päron till de hemmavarande, och kringlor till lille Gustaf, frågade efter denne sin lille gudson, och bad Lena bära fram honom någon gång, innan det blef för sent på hösten. Ingen var nöjdare än Lena. Hon återvände hem högst belåten, ty hon hade nu slagit minst ett tjog flugor på en gång, tyckte hon: hon blef på honett vis utaf med Elin, som ändå var henne en nagel i ögat; hon skaffade henne ett verkligen godt ställe, och dit hon visste att Gunnar aldrig gick, ehuru nära det var. Och för patronen fruktade aldrig Lena, hvad Elin beträffade, ty ingen visste bättre än Lena, hvem som der gått mer än halfva vägen, och hon tänkte dessutom att hvar och en får sköta och skylla sig sjelf. Gunnar – tänkte hon vidare – kunde icke annat «för skams skull» än gilla denna åtgärd, och mor Ingrid äfvenledes. Mamsell Sara hade hon gjort en tjenst, det såg hon tydligt, och det kunde blifva henne nyttigt på många sätt, och en dugtig piga hade hon redan i förslag till sig sjelf; ty Lena hade uträttat många saker och ting, den föregående söndagen vid kyrkan, och allt detta hade hon nu vidare fått uträttadt under Gunnars frånvaro, ty vi hafva ju sagt, att han i egna ärender var bortrest på ett par dagar. När hon hemkom var hon vid allra bästa lynne i verlden, och då Elin, äfven ganska glad, kom emot henne med den färdiga väfven, ordentligt ihoplagd och med flera väfthärfvor som blifvit öfver, så alldeles öfverhopade hon henne med beröm och till och med smekningar. Elin, i yttersta fröjd öfver denna ovanliga sinnesstämning hos Lena, och öfver hennes likhet i denna stund med den bortgångna älskade modern, kastade sig i hennes famn, grät och bad henne alltid vara sådan, så skulle hon (Elin) gerna gå i döden för henne.
Skulle åter sådane särskilda omständigheter inträffa, då motbok icke kunde gifvas och sålunda icke eller åberopas, så förmodar jag att domaren vid sådane fall, lika litet som vid andra frågor om milt och ditt, skulle komma i förlägenhet att bestämma huruvida edgång borde uppdragas åt den ene eller andre. Går jag nu till den större handeln, så lärer det medgifvas, att det egentligen är i afseende på denna handel, som man anser en annan creditlagsliftning vara af nöden. Handlande emellan vill man hafva antingen skuldsedlar eiler vexlar; derom lärer litet hvar vara öfverens, som önskar se den rälla vägen lill befordrande af ett klokt credilsyslem beträdd. Delta ändamål anser jag dock skola helt och hållet förfelas om man antager 3 §, eller tillåter handlande att med ed bekräfta deras fordringar hos hvarandra. Jag tror, att utan en sådan rättighet de ganska lätt kunna skaffa sig bevisning emot hvarandra. De säljare, som icke bo på samma ställe, som köparen, skola vid uppkommande tvister hafva bref, connaissementer, fraktoch forsedlar att åberopa, och dä blifver alltid boken, som är ordentligt förd, ett tillräckligt fyllnadsbevis, för att styrka säljarens talan vid de tillfällen, dä de icke uppgöra sina affärer genom vexlar eller skuldsedlar. Hr Lagergren har i sin reservation sagt, att ”Utsk:s tillägg om den verkan på bevisningen, som skulle tillkomma handelsbref eller reqvisition eller factura eller connaissement eller forsedel, icke borde antagas”; och lian grundar denna sin mening pä den omständighet, att ”transactioner handlande emellan ofta afslutas muntligen och att, om de conlraherande vistas pä samma ort, icke något skriftligt emellan dem passerar”. Häremot vill jag anmärka, att de handlande, som vistas i samma stad, oftast uppgöra sina aftal genom mäklare; och om ingen sådan skulle vara att tillgå, bör väl tiden alltid med gif - Den !) A p r i 1 f. m. 177 gifva en kort skriftlig uppsats; sker det på gatan och man icke vill gifva sig tid att besöka endera contrahentens hem, kan man ju 1 närmaste bod uppgöra aftalct skriftligt.
Bifölls, med den förändring, att för Helsingborgs läroverk beviljades en lärare-stat af 1 Bektor och 7 Kolleger; och beslöts, det skulle Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet inbjudas att instämma uti detta, angående Helsingborgs läroverk, fattade beslut. Utskottets hemställan, sid. 48, angående lärare-stat af 1 Bektor och 2 Kolleger för skolorna i hvar och en af der nämnda städer. Bifölls. Förslaget, sid. 49, angående lärare-stat af i Rektor och 1 Kollega för hvart och ett af der nämnda läroverk. Anmärktes, att ibland dessa läroverk hade det i Luleå redan, på sätt ofvan säges, varit föremål för pröfning, och i öfrigt bifölls förslaget, med följande förändringar, nemligen: l:o. Att lärare-staten fö: läroverket i Filipstad skall upptaga i Rektor och 2 Kolleger, och 2:o. Att lärare-stat af 1 Rektor och 1 Kollega bestämmes för läroverket i Lidköping; och skulle Höglolliga Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde' Ståndet inbjudas att deltaga i beslutet, angående Lidköpings läroverk. Första yttrandet, sid. 50. Bifölls. Andra yttrandet, sid. 50. Borgare-Ståndet beslöt, att för hvardera af nästkommande tre år ett reservations-anslag af 50,000 R:dr Riksmynt må å Riksgälds-kontoret anvisas, att, stählt till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, användas till löne-förbättring, enligt ofvan stadgade grunder, åt lärare vid, äfvensom till utvidgning af sådana stads-peedagogier, uti hvilka undervisningen vunnit en högre grad af utveckling, och jemväl under samma vilkor åt lärarne vid padagogien i Avesta, samt att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t må i underdånighet begära, att vid nästa Riksdag erhålla den utredning, rörande ifrågavarande slags skolor, hvarom vid sednaste riksmöte underdånig framställning af Rikets Ständer gjordes.
IDUN 258 Må du i goda dagar De onda ej förglömma, Och till de onda må du De godas minne gömma. torde vara mycket tvifvelaktigt, om världen skulle vara gladare och bättre, ifall de verkligen liknade henne. De öfriga i denna roman, eller kanske rättare sagdt i detta sorgespel, uppträdande personerna tillhöra äfven med sin smak och sitt skaplynne en svunnen tid, ehuru de lefva i denna. Filosofen Crispinus, den store Maryx och skurken Hilarion äro alla gengångare från antikens Eom. Jag tror bestämdt, att det ej skulle skada dem af Sveriges vetgiriga döttrar, som ägna sig åt klassiska språk, om de på lediga stunder toge itu m e d Ariadne. Kanske dess originella författarinnas enthusiasm för, » de gamle » äfven i någon mån skulle kunna smitta dem, så att de i ännu högre grad, än nu är fallet, njöto af den odödliga mantuanarens stolta hexametrar eller vännen Horatii ömsom glada, ömsom sorgsna oden. Innan jag lämnar Ariadne, måste jag citera en sida ur den, måhända den märkligaste Ouida skrifvit, på samma gång den innehåller den vackraste hyllning, som ägnats Avons svan. » Kan ni läsa Shakespeare? Ni anser Dante vara större; naturligtvis gör ni det, då ni är italienare. Men däri har ni orätt. Dante går aldrig utom sin egen begränsade värld, han fyller det stora, tomma härefter med sitt personliga hat och förakt. Han skämmer bort sina vackraste vers genom den oriktiga tanken att smäda en fiende eller att framhäfva sin personliga åsikt i tvistefrågor. Hans evighet är blott en vattenpöl, som sätter honom i stånd att däri dränka de hundar han afskydde. Han var en stor skald — det kan ej nekas — men han står ändå ofantligt långt under Shakespeare. Sympati är skaldens hallstämpel. Snillet bör vara vidtomfattande som himlen och djupt som hafvet. En instinktlik och snabb samt klar uppfattning, se där dess styrka! Hvilkens uppfattning var så utan gräns som Shakespeares?
Santesson inlemnadt Memorial, 1 af d. 30 Maji 1812, innefattande förslag till ändringar, tillägg och förklaringar af flere Riksdags Ordningens föreskrifter, vid val af Städernes Riksdags fullmäktige, om vilkoren för deras behörighet, samt den Magistraterne och Ståndet deröfver tillagde pröfningsrätt ;2 a. Anmärkes vid Riksdags Ordningens 14 §, att fråga uppstått om rätta förståndet af de, vid bestämmande af sättet till Riksdags Fullmäktiges väljande, nyttjade ord: »Valen skola ske inför Magistraten på sätt å hvarje ort hittils öfligt varit» etc. samt strax derefter: 1 Stycket fr. o. m. orden Föredrogs: 3:o etc. t. o. m. ej md intagas. återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 476 ff. 2 Se plenarprotokollet den 4 juni, ovan sid. 157 med där i not given hänvisning! 192 Den 11 Juni 1812 »Annorlunda än genom ordentelig omröstning med slutna sedlar etc. må Riksdags fullmäktig icke kallas etc.» och som dels desse föreskrifter motsäga hvarandra, hvaraf äfven handt, att Riksdagsmans val hållit i Stad utan all omröstning, dels om sättet af slutna sedlars användande varit olika begrepp; Öfverenskom Beredningen, att, i likhet med hvad hemställt blifvit, i förra meningen orden »På sätt å hvarje ort hittills öfligt varit» böra alldeles utgå, och i den senare, angående omröstning med slutna sedlar, genom något tillägg stadgas: att desse Sedlar icke få vara märkte med den röstandes namn, men väl med beloppet af dess till Staden erläggande afgift; och att, till förekommande af en eller flere
StatsUtsk. säger nemi., att befälet skulle bibehålla rättighet att inom regrtet kunna uti tur avancera till och med capilaines-graden. Om denna mening tolkas så, att de icke få avancera utöfver capitaines-graden, och den sålunda förstådd, af Ständerna antages, samt af K. M. sanctioneras; så vore, i min tanke, en ganska obehörig gräns satt för dessa officerare, hvilka på slagtfiiltet fullgjort sin skyldighet. Skulle åter meningen vara sådan, att befälet inom regrtet endast finge avancera till capitaines-graden , men sedermera, efter förslag, vidare befordras vid andra regHen ; så har jag ingenting emot Utsk:s tillstyrkande, såvida indragning af reg:tet nödvändigt skall ske. Jag skulle dock hemställa till Utsk., om icke Utsk., 484 Den g Maj e. m. till undvikande af missförstånd, skulle vilja här begagna samma ordalag, som i 14*de punkten, ang:de gardes-regUeua, der Utsk. nyttjar följande ord: "de af befälet, som blifva öfverflödige, må, såvida de qvarstanna i tjenst, fortfarande avancera inom reg:tet.” Då vore ingen skugga kastad på officers-corpseu. Den dom, Ulsk. uttalat öfver Lif-bevär:sreg:tet, är så mycket hårdare att bära, som Utsk. icke föreslår, att K. M. skulle äga rättighet tillåta, att de officerare af delta reg:te, som icke äro nöjde med förslaget, skulle få gå in på andra reg:ten. Jag anhåller, alt Utsk. ville behjerta dessa anmärknlr, nemi. att, derest Utsk. vidblifver sin mening att föreslå reg:tets indragning, officers-corpsen måtte äga samma rättighet, som Utsk. föreslagit för gardes-reg:teiki, att avancera inom reg:tet till hvad grad som helst, samt alt Utsk. ville föreslå Siånden att hos K. M. anhålla, det de officerare, som äro missnöjde med villkoren vid indragningen, måtte tillåtas att vinna inträde vid andra reg:ten. Frih. Cederström, Jacob:
Du är hennes äldre bror, och såsom giftoman och sjelfskrifven förmyndare återfordrar du henne. Det skulle väl kunna låta sig göra; men... A. LÖFVENSTRÅLE (betänksamt). Du vill kanske säga, att jag icke känner din brors lynne, icke vet att han förenat sig med Höppener och uppträdt som skriftställare, till försvar för den nya statsförfattningen. A. LÖFVENSTRÅLE. Jag ville säga det. LILJEBORG. Hvad undseende kan du behöfva visa en man, som afficherat sådana tänkesätt, som han. Har du läst hans sednaste skrift, om Svenska statsförfattningen. Han är ingenting annat än en förrädare mot sitt eget stånd, en affälling. Har du i denna sak considerationer, så saknar du den nerf, som en partichef bör ega? Greker och Romare uppoffrade sina egna barn, då det gälde fäderneslandet; och du skulle icke ega mod att utfordra dina lagliga rättigheter af en förrädisk bror? Intet ord mera. Här är min hand. Jag ger dig min syster. LILJEBORG. Och hemgiften? A. LÖFVENSTRÅLE. Du skall bli nöjd med den. LILJEBORG. A. LÖFVENSTRÅLE. Mitt parti är ditt; ditt parti är mitt. (De slå hvarandra i händerna.) A. LÖFVENSTRÅLE. De förbundne samlas i morgon hos mig. Du infinner dig också der? LILJEBORG. Var öfvertygad derom. Tyst ... en sång. (Man hör en sång på afstånd.) Sjette Scenen. DE FÖRRE. HAGELSKÖLD. C. LÖFVENSTRÅLE. m. fl. Sången fortfar under det följande. Hvilken afton, ett fragment ur tusen och en natt, en skizz ur himlarne. Hvilken hänförande njutning; jag är HAGELSKÖLD. 33 som om jag vore förtrollad af ljufva toner, bergtagen af englar och féer, bortförd från jorden af grazerna sjelfve. Eller förryckt af galenskap. A.
Så vida Borgare-ständet icke vill i de öfriga Ståndens beslut sig förena, måste följande omröstning ega rum: 1C> Bevillnings-Utskotlels Memorial, N:o 25. Den, som, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, anser införselstullen å hvit stärkelse böra bibehållas vid 1 r:dr lispundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, nedsättes införselstullen till 32 sk. per lispund. Presteoch Bonde-ständen hafva godkänt Utskottets förslag, att, under hufvudrubriken svampar, införa en ny rubrik, ätbara, alla slag, med 12 sk. införselstull per skålpund och alt, i noten, upptaga cbampignoner, murklor och tryffel med hänvisning till denna rubrik. Ridder skalet och Adeln samt B or g are-ståndet hafva deremot ogillat Utskottets förslag och beslutat, alt i noten bibehålla den nu för svampar, matnyttige, befintliga hänvisning till frukter, hvarjemte Ridder skåpet och Adeln å murklor och tryffel bibehållit nu gällande tullsatser, men Borgare-ståndet medgifvit tullfrihet för murklor samt å tryffel nedsatt införselsafgiften från 1 r:dr till 16 sk. skålpundet. Utskottet inbjuder Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet att frånträda sina, äfven sins emellan, skiljaktiga beslut och antaga Utskottets förslag. Vinner denna inbjudning icke bifall, mäste följande omröstningar anställas: a) om kontra-propositionen: 274:o.