Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
• » Kvinlighet och Erotik. » Och alla äro sådana. Alla — äfven älskaren. Der-for låter hon Berndtsson, i sin djerfvaste äktenskapshisto-ria *, likna hennes andre män. Hur stolt han än är, hur stortaligt j^an än uppträder, finner man dock slutligen, att motivet, som innerst leder honom, icke är något annat, än en djupt rotad sjelfviskhet. Allt hvad han säger, då han utvecklar sina åsigter, hela hans bemödande att öfvertyga Arla, allt är blott en täckmantel för hans eget begär att vinna henne. Midt inne i föredraget, der han ordar om rätt och sanning, inskjuter förf. denna beska lilla anmärkning: » Han talade med växande lidelse. Det hade först nu blifvit honom klart, att han för intet pris i veraden ville mista henne. » Det heter, att kärleken hade förädlat hans sjelfviskhet, förvandlat den i en ängslan att ej odeladt ega henne. Sedan, efter återkomsten, förebrår han Arla, att hon uppsökt sina barn och sin sjuke f. d. man. De enda pligter, hon nu eger, äro de, hon har mot honom. Hans kärlek borde ersätta henne • allt, hvad hon lemnat, och med undran hade han erfarit, att hon delade sitt hjerta. » Hvarför *, utbrister han, » kände jag dig icke, inn^n du ännu tillhört någon annan. Hvarför fick du. inte då blifva min, utan något förflutet, utan några svikna pligter, som alltid skulle förfölja dig, utan deladt hjerta min helt och hållet, såsom du aldrig varit det. Men då du inte kunde bli min på detta sätt, borde du aldrig ha blifvit det. » Derhän har det kommit. Han, som hade lockat henne, han, som icke skydde något medel för att vinna henne, han är nog lågsinnad att brutalt skymfa henne. Och detta — hvarför? Jo, emedan hon vikit, der-för att hon älskat honom högt nog att följa honom, derför att hon blef hans!
Vi förmoda att de af PresleSt:s ledamöter — som icke i likhet med Prosten Qviding, Prosten Wallin och Lektor D. Söderberg såsom Christna Prester ansågo sig böra protestera mot ett förtryck och en isolering, som strider mot Christendomens rena, milda anda — efter vanligheten yttrat betänkligheter i afseende på den indifferentism, som skulle upkorama hos folket, om fremmande trosbekännare finge fritt bosätta sig omkring i landet. Vi våga hemställa till det högv. Ståndets allvarliga behjertande den frågan, huruvida en större religiös indifferentism är tänkbar än den, som f. n. råder inom Sveriges medelklasser. Och på hvad sätt har denna indifferentism upkommit, om icke derigenom, att det förderfligaste samband egt rum mellan det politiska och det religiösa lifvet, att kyrkans tjenare skolat agera statsmän och religionen blifvit betraktad såsom en statsoch korporationsangelägenhet. Och hvad annat är det, som kan borttaga denna indifferentism, än religionsfriheten? Frihet är vilkoret för allt lif och det religiösa lifvet borttynar i saknad af frihet och förfaller i tom och död formalism. England och Amerika visa oss hvad religionsfriheten verkar för det religiösa, och i sammanhang dermed äfven för det sedliga och politiska lifvet. En viss puritanism måste göra sig gällande inom vår medelklass; friheten måste hos densamma upväcka religiositet och denna åter göra oss mogna för full politisk frihet; ty utan en djup och 16 Den 19 Mars f. m. i hela folkets lif ingripande religiositet, som förjagar flärdfullhelen och den råa njutningslystnaden och som alstrar moralisk kraft och sanni medborgerliga dygder, är ingen verklig demokrati tänkbar. De flesta bland dem, som tala mot judeemancipationen, hafva utan egentlig eftertanke och utan någon erfarenhet uptagit i sin själ en oklar lemning af en fordom mäktig fanatism, en otydlig efterklang af det kärlekslösa tänkesätt, som i äldre tider gillade religiös intolerans mot olika troende.
Frun bad herrarne taga plats och vänta ett ögonblick. (Går.) ALMQUIST (sätter sig). Du skall bränna dina kol förgäfves. Fru Ramberg är (med en axelryckning) en »ärbar qvinna». ZETTERSCHÖLD. Så mycket bättre! Jag tycker om de stränga; de äro de lidelsefullaste. ALMQUIST. Don Juan! ZETTERSCHÖLD. Konsten att vinna en qvinna är att gripa till. Djerfhet – voilà tout! ALMQUIST. Och du har tekniken inne? ZETTERSCHÖLD. Tekniken? Nåja... Petersburgs salonger äro en god skola. ALMQUIST. Otvifvelaktigt! Men Stockholm är inte Petersburg. ZETTERSCHÖLD. Hm! ALMQUIST. Nå, jag vill inte såra din unga sjelfkänsla med ett tvifvel. Men jag kunde ha lust att upplysa dig om ännu en sak... (Hviskar förtroligt). Stella Ramberg är – ja – hon är dum. ZETTERSCHÖLD. Det är inte något fel, att en vacker qvinna är... låt oss säga mindre begåfvad. ALMQUIST. Chacun son goût! Du ändrar kanske mening, när du lärt känna henne. ZETTERSCHÖLD. Man skall inte känna de qvinnor, man älskar; det förtar illusionen. Tänk på Romeo och Julia; inte kände de hvarandra! Hela pjesen omfattar några få dagar – och hur mycket lidelse rymmer den inte! ALMQUIST. Jaha! Och det lockar dig – derför lockar hon dig, den varma, poetiska Julia. ZETTERSCHÖLD. Jag har aldrig sett något mer bedårande. ALMQUIST. Naturligtvis! Shaksperes Julia är härlig – men – hon var ingen grosshandlarfru. ZETTERSCHÖLD. Är Stella Ramberg inte vacker? ALMQUIST. Det är en smaksak. Jag tycker inte om tulpaner. De skina på afstånd, men kommer man närmare och vill se ner i en af dem... är den tom och utan doft. ZETTERSCHÖLD. Du är ond på henne för någonting. ALMQUIST. Visst inte. (Skrattar.)
Penningar 10 B Smör Mantals-ränta S:a — 41.3 — 46. 3. eller efter nya mynträkningen , Ny Ränta. Penningar: ofvanstående af persedelvärdet . Persedelskatt innehållande: Spanmål: 14 kpr. Smör: 4T?ff B. Fyllnadspenningar: 26 sk. 1 styfver. Gammal Ränta. 03 2 2 O i penningar, b:ko. Anteckningar. Om Rustning och Rotering. Om anrlra förhållanden. Krono tionden är inom denna Socken faststäld, enligt Kongl. KammarCollegii Utslag den 5 Oetober 18U5. N:o 10 LifCompagniet, N. N. Regemente. Gammalt Skatte. Frän hemmanet för everdlig tid afsöndrade lägenheten Sorgenfri upptages bland Jordlägenheter. Enligt afhandling den 10 Januari 1842 är ytterligare en lägenhet, kallad Friabergslund, afsöndrad pä 50 år, räknade frän midfastan 1842; årliga afgälden, 1 L3’ Smör, är af Konungens Befallningshafvande faststäld den 31 December sagde är. N:o 12 vid N. N. Sqvadron, N. N. Regemente. Gammal förmedling. Varit Krono. Den 20 December 1772 är skattebref af Kongl. KammarCollegium utfärdadt på mantal. Andra T's:delen förklarad för skatte genom Konungens Befallningshafvandes Resolution den 12 December 1849. Hemmanet förut tillhört N. N. Socken, men öfverflyttad! till denna, enligt Kongl. KammarCollegii Utslag den 10 Octoher 1785. N, N. Socken, o •~r> O: s 3 n V c -s p "J Gammal Ränta. Ny Rän la. Krono Tionde. Förvandling. Penningar. Persedelskatt. Råg. Korn. Skatte Egendomar, Jordlägenheter: B r 2 . i penningar, b:ko. i persedelvärde, banko. 1 JP:H | Skalleriksdaler. ... kpr.
Vid det värfvade kavalleriet kunna visserligen, då krigets utbrott någon tid förutses, vakanserna fyllas med tjenstdugliga hästar, men vid det indelda kavalleriet, der rusthållaren först efter tre månader är skyldig att hafva vakansen besatt, hvarefter ytterligare tre månader åtgå till hästens dressyr, låter detta sig svårligen göra, då ingen sannolikhet förefinnes, att rusthållaren vid sådant tillfälle hastigare än författningarne bjuda skulle kunna verkställa remonteringen, eller anskaffa mera tjenstbara hästar än under vanliga förhållanden. En depöt-sqvadron måste dessutom för hvarje bataljon bildas, hvars styrka bör vara minst \ af bataljonens. Att dressera denna sqvadrons hästar, äfvensom de oridne af stammens och biträda vid bevärings-rekryternas undervisning behöfvas de 11 till 12 man å sqvadron (55 till 60 å bataljon} hvilka här ofvan antagits såsom oberidne. Den 89 man starka sqvadronen komme sålunda, till följd af vakanser och kommendering till depot, samt med afräkning af blott några få sjuke, m. m., säkerligen att vid fält-organisationen nedgå till omkring 72 man; en styrka, som genom dubbel afgång, af så väl hästar som manskap, otvifvelaktig! ytterligare och betydligt minskas, innan förstärkning från depöt-sqvadronen kan erhållas. Den svenska sqvadronen är sålunda för närvarande ganska svag i jemförelse med de utländska, hvilka i allmänhet uppgå till 150 man. Om från detta antal äfven ett betydligt afdrag göres för 128 underbefäl, spel, rekryter och sjuke, återstår dock alltid en öfverlägsenhet i nummerstyrka, som måste göra det svårt för den svenska sqvadronen att i enskild sqvadronsstrid, kavalleriets hufvudstrider, kunna med seger bestå. Det är sålunda angeläget att dess stridsstyrka höjes. Vid de värfvade sqvadronerna kan detta lätteligen ske genom upprättande af flera nummer. Svårigheten är här endast ekonomisk och af mindre betydenhet.
N:o 14, i anledn. af väckta motioner angtde ändring i gällande författningar ronde ansvaret för lurendrejeri. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ts den 11 dennes bordlagde Betänk. N:o 25, i anledn. af väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter ronde vilkoret; för afsöndring af jord och andra lägenheter å landet. Utsk:ts hemställan i anledn. af en utaf Hr Hjerta i ämnet väckt motion. Gr. Taube, Henning Adolf: Det Sammansatta Utsk:t har afstyrkt Hr Hjertås motion egentligen af det skäl, att IL St. vid sednaste riksdag skulle hafva uttalat sig i ett helt annat syfte än det motionen går ut på. R. St:rs beslut vid sista riksdagen var, att 1853 års förf. om hemmansklyfning och jordafsöndring skulle uphäfvas, och att man i stället skulle återgå till 1827 års. För detta beslut anfördes som motiv, att man ej borde, genom stadgandet om besutenhet, förhindra arbetaren från att förvärfva ett eget hem åt sig, hustru och barn, emedan, då meningen med afsöndring af jord ej är att innehafvaren skall lefva af lägenhetens afkastning, berörde stadgande stöde i strid med sjelfva institutionens anda. Efter anförande af sådana motiver kom man dock till ett dermed ej öfverensstämmande resultat, nemligen det att minimum för jordafsöndring bestämdes i vissa län till 3 tunnland och i de öfriga till 2 tunnland. Som man vet, utfärdade K. M:t 1858 en förf., sora i öfverensstämmelse med R. St:rs beslut innehöll, att jordafsöndring i vissa län icke finge understiga 2, och i andra De ii 15 Augusti. 153 icke 3 tunnland. Detta var således en nedsättning till jemnt hälften emot hvad som var bestämdt genom 1827 års förf.
Dock har kanhända det gamla Sverige lefvat länge nog, kanhända slår dess midnattstimma snart; det vet allena Herran; men vaknar, om ej förr, åtminstone i döden, behofvet hos den enskildta menniskan att besinna hvad dess frid tillhörer, må då Sverige anse denna stund för sin sista, att dess folk måtte komma till besinning, kasta ifrån sig frestelsen af främmande läror och främmande uptåg och med gammal, redlig Svenskmannatro, hämtad ur Guds Heliga Ord och gifven af Guds Heliga Anda, förblifva i döden troget sin Gud, sin Kung och sitt Fosterland; — dess forntida ära, dess närvar, frid — och — kanske ännu för en framtid — dess trygghet. Den 18 December. 13 Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: Jag tager mig friheten hemställa, huruvida icke II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, har sig offi ciell bekant det beslut, llögv. PresteSt. i frägan fattat, och anhåller jag alt, eller härom vunnen uplysning, återfå ordet. I anledn. häraf tillkännagaf II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, alt lill Kidd.-cancelliet ankommit en så lydande skrifvelse: Vid föredragning denna dag af Coust Utsk:s mern. N:o 2, ang:de det nu hvilande förslaget till ny Riksd.-Ordn., jemte dervid fogad särskild artikel, äfvensom, i sammanhang dermed, till ny R.F., har PresteSt. med 36 röster emot 14 beslutat ali ”icke antaga” delta förslag. Slockholm den 17 December 1850. S. Ii. Almqvist. PresteSt:s Sekret. O Frih. Åkerhjelm: Sedan vi nu vunnit uplysning om frågans utgång inom PresteSt., och i gårdagens plenum sä väldiga skäl emot förslagets grunder blifvit af flere talare framställde, så inskränker jag mig till förklarande, alt jag anser del hvilande förslaget till national-representationens ombildning vara aldeles ohistoriskt och i följd deraf äfven antinationelt i tillämpningen af de grundsatser, hvarpå detsamma blifvit bygdt. Gr.
WOLFF. Hon är ju vid briljant humör? SIGRID. Det var för att hon fick se dig. Det är inte alltid så. WOLFF. Kristofer? Är det du, som inte vill ha honom hem? SIGRID. Hvarför vill du inte, att vi skola tala med henne om var lifvet här. Alla stora, glada tankar och förhoppningar, som ibland funnos här, voro om honom. Sen har allt gått utför. Pappa dog. Och hur är mamma nu? Stackars mamma... Den enda, som kan lifva upp henne, är du. af Kristofer. Jag tror att hon i dig ser något af allt det hon hoppades WOLFF. Gustaf, du vet hur det var härhemma förr. Kristofer Kära Sigrid, inte kan tant gilla mina åsigter. SIGRID. ingen på. Allt det stora och goda, du innerst vill, tviflar väl WOLFF. oss unga, men... (Lifligt.) Kristofer skall hem, Sigrid, och den gamla glädjen med honom! Jag tror nog, att tant mer än många andra förstår VÄRFLOD SIGRID, ler. mamma, som gick honom till mötes och bad honom intet arbete, ingen seger för att återvinna mamma... WOLFF. Optimist Du vet inte, hur han är. Nu blef det om förlåtelse. Hvad hade han då försonat? Intet mod, Åh, här skulle bli ett större elände än någonsin förut. Jag förstår dig. SIGRID. och djupa, medan han pröfvat lifvet därborta, där de säga Jag tänkte nog som du, att hans åsigter blifvit fasta att stora fria tankar lefva och verka. Tänk om han kommit vore litet ängslig och Kristofer litet häftig? Jag kunde ju gå emellan. Det skulle bli nytt lif härhemma. Vi skulle arbeta och känna att vi behöfde hvarandra. Arbeta... nu, jag skulle undervisa på mitt nya sätt... det vore uppfostran det Men... men... WOLFF. hem så! (Allt lifligare.) Hvad gjorde det, om mamma i början åh, jag skulle skaffa mig dubbelt så många lektioner som som hälst? Det måste bli så! Kan jag hjelpa dig? Med hvad SIGRID. jag då gjort?
InnesluLne i celler, dem dessa fångar ej få lemna utan för att emellanåt erhålla någon kroppsrörelse i fria lutten, inskränkte till sådana arbetsföremål, som ej kräfva flere personers handläggning eller biträde, skulle ensamhetsfangarne ej kunna sysselsättas med annal , än handtverksarbeten, eller andra sådana handteringar, som ej fordra stort utrymme. Men i ett land, der behofvet af dylika tillverkningar redan nu knappast motsvarar antalet af dem, som för sin bergning sjelf ve behöfva arbeta, der lifvets förnödenheter äro dyra samt den frie arbetaren och ännu mera handtverkaren måste vidkännas många och tunga skyldigheter emot det allmänna, der skulle en täflan emellan det fria arbetet och en långt utsträckt arbetsflit inom de på Statens bekostnad underhållna fängelserna i längden blifva förderflig för det lörra. För allmänna behof, det vill säga, för fängelsernas och armeens beklädnad kunna ej tusentals ensamhetsfångar hållas till jemn sysselsättning. De slöjdegrenar, som tillhöra fabrikerne, kunna ej idkas i celler. Men likasom i Norrige, i förenta Staterne och, såsom jag tror, äfven i Frankrike, skulle handtverkarnes grundade klagomål antingen framtvinga förbud emot fängelsearbetets täflan om afsättning till den allmännare förbrukningen, eller ock, derest dessa klagomål lemnades utan afseende, alstra och åstadkomma bland dem, som nu lefva af sitt handarbete, ett missnöje, en nöd och en förlägenhet, hvarur nya brott skulle uppvexa. En stor del af dessa farhågor och olägenheter äga ej tillämpning på det slags fängelsestraff, som i det särskilda lagförslaget fått namn af gemensam hetsfängelse.
Höghets milda och ädla hjerta att wistas pä ett ställe -er allt, äfwen det som en wärdslösande efterwerld leni^ nadt ät tidens härjande makt, uplifwar minnet af ensior och älskad Konung; Hans Kongl. Höghets goda och naturliga böjelse att wilja bereda fina tillkommande trogna undersätares sällhet, stall hstr hämta nya anledningar till befästande af denna ädla föresats, och Hans Kongl. Höghet stall en dag med (Xni, XI:.? wisa och kloka hushällning äterföra den sparsamhet och »vältrefnad ibland Swcriges inbyg - Dm IL April. 353 inbyggare, som denna Kemings goda och manga Författningar för framtiden beredde, och för efterwerlden äsyftade. Jag skulle misskänna Högloft. Ridderstapets och Adclns ähla tankesätt om jag twiflade pä bifall, till det jag föreslagit. Inga främmande eller enssildta afsigter hofwa warit mitt föremal. Jag behöfwer ingen ting. — Jag begär ingenting — Försynen har lemnat mig nog, för mig och de minas bergning — min Konungs Näd, Fosterlandets sällhet och mina Medborgares förtroende äro endast wälet för mina önskningar. — Zaghar wid denna motion blott haft i sigte min innerliga wördyad och tillgifwcnhet för war älskade Kron-Prins och min warma kansta för mitt Fosterland, ty jag inser hwilka lyckliga och »välgörande frugtcr desix Jordbruk och Landthushällning i en framtid stall störda af Hans Kongl. Höghets härigenom förwärfwade insigter och erfarenhet. Jag förcser den stora och wigtiga inflytelse Hanö Kongl. Höghets wistande pä detta ställe med sitt Höga efterdöme af sparsamhet och Hushällning stall hafwa pä hela denna Landsort, huru detta stall sprida täflan och Nit i nyttiga och gagnande företag, huru den wälmåga, som är mödans och flitens belöning, stall Landsort frän Landsort upmuns tra till lika »verksamhet och drift.
Huru behöflig den ifrågav:de löneförbättringen är, ådagalägges äfven af den prestbrist, som nu inträdt; och hvilken redan gått så långt att det är alldeles omöjligt att upprätthålla gudstjensten i alla kyrkor. Man har här talat om den pågående löneregleringen såsom ett hinder för nu omhandlade löneförbättring; men Frih. af Ugglas har redan erinrat om den långa tid, som kommer att förgå, innan densamma kan träda i verket. Förr än nu gällande konventioner utgått, kan detta icke blifva händelsen; och dessa konventioner hafva till en del ännu en 30 ä 40 år att fortlefva. På dessa skäl förenar jag mig uti Frih. af Ugglas’ yrkande. Frih. af Ugglas: Gr. Sparre har påyrkat, att man skulle uppskjuta anvisande af medel för ifrågav:de ändamål intilldess den allmänna löneregleringen försiggått; men den siste talaren har redan påpekat huruledes på så sätt de nuv:de komministrarnas eländiga ställning måste komma att fortfara. Man har ytterligare sagt, att anslaget icke borde beviljas, emedan man sålunda skulle förhindra den önskade löneförbättringen. Det kan väl dock icke vara R. St:r värdigt, att, genom att låta de flesta af landets komministrar i årtionden qvarblifva i en betryckt ställning, likasom framtvinga en lönereglering, eller Den 22 Augnsti f. m. eller att fordra det vissa personer skola, under utöfvandet af sin tjenstebefattning, nästan svälta; ty man kan väl icke påstå, att personer, som ega en inkomst af 5 till 6 hundra rdr, kunna uppehålla sig och sin familj. 1 strid med Gr. Sparres uppgift, att vädjandet till församlingarna haft önskad påföljd, får jag meddela, att de uti StatsUtsk:t i ämnet erhållna upplysningar gifvit vid handen, att endast högst få församlingar, med anledning deraf, vidtagit några åtgärder. Så vidt jag kan erinra mig, utgör deras antal inom Östergötland endast 5 å 6 stycken, och inom hela riket 40 å 50. Jag fortfar i mitt förut gjorda yrkande. Gr. Sparre:
Om också med föga hopp om framgång, måste jag likväl bestrida det af Hr Braunerhjelm framställda förslag, att dels nedsätta skatten på ulskänknings-slällena till 8 sk. b:ko, dels att göra den lika för utskänkning och minuthandel. Hvad först i allmänhet beträffar skatten för utskänkningen, tror jag att den, som Utsk. föreslagit, är alldeles för högt tilltagen, då minimi-afgiften skulle komma att upgå till 500 R:dr. Sådant skall utan tvifvel endast föranleda till försnillningar och lönnkrögerier, men dylikt ofog förhindras-icke genom en nedsättning af skatten per k:a, utan genom en nedsättning uti minimum af kanntalet. Då utskänkaren har sig en så betydlig skatt ålagd som 16 sk. per k:a, är det ju för honom en laglig rättighet att sälja supen dyrare än andra. Det är ju det vi vilja, att supen å utskänknings-slällena skall blifva dyr, på det man måtte derstädes förtära mindre bränvin. Om utskänkaren icke blifver debiterad för så stort qvantum bränvin, som han verkligen säljer, är det ju för honom en verklig förtjenst, och samhället vinner äfven derigenom att bränvinet blifver dyrake. Detta är skälet hvarföre jag icke kan instämma Uti förslaget att nedsätta skatten å ut skänkning. Hvad åter angår förslaget att göra skatten lika för utskänkning och utminUtering, anser jag det innefatta ett stort misstag. Det är uppenbart, att utskänkning måste medföra mycket större vinst, än ulminutering, ty utskänkaren eger icke allenast samma rättighet, som utminuteraren, alt till afliemtning eller förtäring på stället sälja J stop, utan han innehar äfven friheten att sälja ända ned till jumfrun, och så mycket känna vi utaf kroglifvet, att det är just genom försäljning utaf dessa små partier, som en betydlig vinst erhålles. \ Dessutom ber jag få fästa upmärksamhet deruppå, att uti Utsk:s förslag genomgår en tanke, sorn jag tyckte mig finna att R, o. Ad. förra gången frågan förevar gillade, nemi. försöket att Ben 8 Augusti. 101 inskränka krogarnes antal.
I afsende å denna punkt, innefattande hemställan, att Rikets Ständer för anläggande af stambanan mellan Katrineholm och Norrköping måtte anslå det derför erforderliga belopp, i jeranadt tal af 4,030,000 R:dr, beslöt för sin del Bonde-Ståndel, det Rikets Ständer må till påbörjande af östra stambanan ilrån Kathrineholm öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen, till trakten af Nåssjö, anvisa det för anläggningen af sträckan mellan Katrineholm och Norrköping erforderliga belopp i jemnadt tal af 4,030,000 R:dr. Elfte punkten. Rörande denna punkt, deri Utskottet afgifvit yttrande i fråga om riktningen af norra stambanan, fattade Bonde-Ståndet, med afslag ä Utskottets yttrande i denna punkt, för sin del det beslut, att Rikets Ständer, för utförande af norra stambanan från Stockholm till Upsala, öster om Sigtunafjärden, samt filt fortsättning derifrån i rigtning åt Sala, bevilja ett sammanräknadt anslag af 3,734,000 R:dr, hvaraf 4,672,000 R:dr för banan från Stockholm till Upsala och återstoden till förberedande arbeten för fortsättningen af denna jernväg till Sala. Den 9 och L1 Maj. ^A \v .l9ln9.no.fi . |,'R1 Från Vallo fl. Borgare-Slåndet. AlS. S.S. D.D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, M 87, angående fortsatt utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel, biel' allt hvad Utskottet i detta hänseende föreslagit af Borgare-Ståndet godkändt, utom i nedannämnda delar, hvarutinnan beslöts på sätt som följer: 1 :a punkten. Afslogs. 2:a punkten. Bifölls med tillägg af orden: »Westra härad och» näst efter ordet »af» på tredje raden. Bifölls med den förändring att ifrågavarande anslag 10,150,000 R:dr förhöjdes till 10,250,000 R:dr.