Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
In liäsm krolocollt bl. kleming. Fredagen den 30 Mars. klenum klockan ^ ro förmiddagen. gusteracles följande: Utdrag af ki-otocollet, hälleti Högloft. Ridderftapets och Adelns plenum den 29 Mars 1810. S. D. Hwad Stats-Utffottet i en den 26 Februarii pa bordet lagdt lviemorial anfört til sivar a de af Friherre 8tael von hollstein, Lorirtr I^uäVIA, föreflagne Utwagar til en sakrare kontroll för Riksgälds-Lontoiret, i afseende pa Bewillningens behöriga taxerancls, indrifwande och öfwer-remitterande, blef af Högloft. Ridderffapet och Adeln til alla delar bifallit. Och skulle de öfrige respeÄive Standen genom Utdrag af krotocollet häraf erhålla wänlig del. klt supra. Utdrag af krotocollet, hållet i Högloft. Ridderfkapets och Adelns klenum den 29 Mars i8io. S. D. Föredrogs a nyo och bifölls StatsUtskottets den 2z Mars pa bordet lagda Memorial , rörande Landshöfdingen »k Lcbendoms ansökan om anfläende af sa tilrackelige Hushyre-medel, at ar ho - Den ZQ Mars. 1413 honom passande Embetsoch Boningsrum möjligen malte kunna erhallas, inkil desi Kongl. Maj:t och Kronan kan äga tilfälle, at lil Landshöfbingeuplata något sig tilhörigr och til ändamålet tjenligc hus; och ffulle de öfrige respeLkivs Sranden genom Utdrag af krotocoilec härom wänligen underrättas, vt supra. Utdrag afprotocollet, haller i Högloft.
Han gick med ett stycke och kysste mig på näfven midt på gatan, när vi skildes. D. 10de Juli. Han kom, vänligare och belåtnare än vanligt. Tog mig i handen och förde mig bort till chäslongen, der vi satte oss att prata. Fönstret stod öppet, och jag satt rakt emot dagen naturligtvis med min ljusa klädning på. Så kysste han mig. ”Ni sitter midt för fönstret, och vi ha genboar.” ”Det bryder jeg mig ikke en Döjt om.”261 Han reste sig och rullade ned gardinen. Der var det gamla igen, – att han kan vara så hjertvinnande vänlig, och att det är så härligt att sluta fred. Vi kysste hvarandra och voro vänner på nytt. Efter allt detta! Jag kunde icke se upp. Han satt och såg in i mitt ansigte och när jag rodnade, småningom, stigande, medan jag icke helt kunde låta bli att le, då log också han åt att jag kunde sitta der och rodna. Jag vände mig mot väggen så att han icke kunde se mitt ansigte. ”Jag skäms.” ”Skammer de dem? Da skal jeg ikke röre dem.” Och hans ansigte mörknade af harm igen. Som jag krympte mig under denna kalla, ovänliga blick! Han flyttade sig långt bort och talade som till en främling. Jag skulle velat kasta mig om hans hals och be om förlåtelse, men också det skämdes jag för. Vi traskade omkring hvarandra som katt kring het gröt, och vi pratade tvunget. Men hur det nu var, så kysste han mig ändå till afsked. Och jag – jag måste ha fred: jag slog armarne om hans hals och bad honom stanna några minuter till. Jag var ingenting annat än kattungen. Och han såg tveksamt god ut, såg mig i ansigtet och småskrattade. ”Ni är så dum, så dum så; ni säger att jag icke kan längta.” ”Har de længets efter mig?” ”Ja – åh ja.” ”Længtes de i Paris ogsaa?” ”Ja, ja, ja! Ah – gå inte – stanna ett par minuter.” ”Jeg maa gaa, men jeg kommer igjen i morgen. – Saa de kan længes saa vidunderligt?
Jag är glad, att du är det, men du – som låter andens krafter rinna som vatten utan att dämma upp för dem och tvinga dem att arbeta ett qvarnhjul i gång – du tar heller inte vara på de värden, som ligga i stämningar. Jag skulle vara frestad att kalla dig en slösare, men uttrycket vore oriktigt, ty en slösare ger ut mycket och du ger ut intet. Men en dålig hushållare är du i alla fall, en sådan der smulgråt, som gömmer sina styfrar i strumpsockarne (och allt hvad han kan komma åt) i stället för att låta dem löpa med ränta. Och så – om du vore mera menniska! Om det ville komma personliga konflikter och hugga i dig med klor och näbbar! Det gör ondt, men man lefver. Det är underligt för resten med sådana sönderdissekerade varelser som du. Ni kunna aldrig gripas helt af något, edra känslor bli icke till handlingar, det är att hvarken vara kall eller varm, det är att aldrig våga begå en dumhet bara för att få följa sin natur, det är att aldrig vara helt ut sig sjelf. Komedi, komedi, komedi! — Ha, ha, ha! Jag kan skratta åt denna småhögfärdighet, som går omkring i lifvet och koxar efter skönheten och poesien utan vank och lyte – för när den har hittat den, vill den älska. Förkonstling! Legio är ditt namn. För en naturlig menniska, som älskar, blir sjelfva oskönheten vacker och felen ha mer dragningskraft än all verldens dygder. »Tappat sin omedelbarhet» säger du. Bah, du har inte tappat den, du har den nog gömd under den kappa, hvari du draperar dig. Tillkämpa dig mod att vara enkel, att undvara förgyllningen, och du skall se, att du är ungefär samme Axel Lundegård som för åtta år sedan. Man utvecklas och förändras nog, men i grunden går aldrig ett karaktärsdrag förloradt. Redan barnet har i sitt grundlynne allt, som skall blifva den fullvuxnes öde. — Jag har också haft ett par uppgörelser med mig sjelf; om de äro något värda, kan endast visas af resultatet. Intet är fruktlösare, än att tala om hvad man ämnar göra.
B. p. ro6, lc>8- Om Förstarknings-manssapeks utgörande, m. B. p. 65, ^41. Om dels Allnianna Magasins.Inrättningen, dels Spannemälens wanpris. III. Se widare Statsoch Allmänna Beswärs. och Gecsnomiä-Utstotten. B. Banko. Ut sko t tet; Instruktion. l. B. p. 62.' Memorial: Om dispence för Utskottet frän Inventeringen af Banken och desi Pappers.bruk. I. B. p. 77- Om Ärendernes wärd i Banken, utan hinder af Fullmägtiges gagnade Riksdagsmanna-ratt. Åled Berättelse om Banko. Werkets tillständ och styrelse. B. p. ioe. Om Liqvidations-sattet emellan Banken och Dtats>Werket. I. B. p. 104. Bilagor, p. z6o. Om förhöjning i Dagoch Rese-Tractamentrt för BankoRevisorerne. I. B. p. 585. Om Actie-agarnes i Äbo Discont äterbekommande af deras i Banken deponerade silfwer, l. B. p. 689. Om Annnitets Länr-Sysiemet. II. B. p. LZ!. A L Banc«- Anm. i. B., r. Bandel, ll. B., UBandel. Bandet - Lanes.Utskottet; Lm Län till Allmänna Magasins-Jnrättningrn. ll. V-P. 269. Om Zcrnwerks.rörelscn, nied Bilagor. II. B. p. zoe». B. v. Se widare Statk» och Lanko-Utftotten. LerZttelse, om hwad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdagen, l. Bp. 7. Lrroillnings-Utskottet; Tetänkanden, Memorial och Prococolls-Utdrag:
Som en blixt flög den tanken genom hans hufvud, att om de kastade sig innanför bränningarna, skulle det vara en lätt sak att bärga sina lif i land. Men båten skulle slås sönder. Det han köpt och hade med sig skulle förstöras, och framför alt – de kunde komma för sent hem. Han svängde båten och rodde upp mot stormen. Ett ögonblick rörde den sig ej ur fläcken. Den stod aldeles stilla. Vågsvallet var lika starkt som deras fyra åror. Det såg ut, som om de skulle få lof att gifva efter. Då rörde båten sig. Det var bara en tum. Men den rörde sig. Ännu en, två och tre. Det gick. De rodde upp mot vinden, och en stund senare hade de kommit förbi udden och gledo i lugnt vatten under land in i viken. Husbonden plirade klipskt till sin sidoman, i det han gjorde en grimas bort åt aktern på båten, där frun satt, fortfarande begrafven i sin stora sjal: – Det var då väl, att hon inte begrep något den här gången. Snart låg båten i land, faran var öfver, och nu gick alting bra. Dagen därpå låg i vaggan en stor, tjock pojke, som var vid den bästa hälsa i verlden. – Och det var väl inte för mycket, sa’ barnmorskan, – när man hade gjort sig så mycket besvär. Men när Erikson sedan kom in i kammaren, då gick han rakt fram till sängen och tog hustrun i hand. Sedan lade han försigtigt ifrån sig pipan i fönstret, stälde sig framför vaggan, där den lille låg, och skrattade kort ett par gånger, medan ögonen glänste med ett mildt, fuktigt skimmer. Så såg han bortåt bädden på hustrun igen och strök sig med handen öfver ansigtet. – Jag tror rakt, jag får tårarna i ögonen sade han. Erikson hade börjat bli så konstig på en tid. Han var tystare än vanligt, sade ingenting, när han var inne i stugan och åt, och brydde sig inte en gång om pojken i vaggan. Långa stunder satt han ensam ute på trappan med pipan i munnen och såg ut åt skogen, mumlade för sig själf, skakade på hufvudet, stoppade om pipan igen och såg på nytt bortåt skogsbrynets mörka rand, ofvanför hvilken himlen lyste af återskenet från aftonsolen.
Bevillningsutskottet icke lemnat någon uppmärksamhet åt de anmärkningar, som blifvit gjorda emot förra Betänkandet N:o 27, rörande Utskottets behörighet att, utan Höglofl. Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Utskottets sam verkan, ingå uti pröfning om nyttan eller nödvän - 84 Bil. till Bevillnings-Zftskoltets Uti. JV.o 44. digheten af ea utvidgad rättighet till varors införande i Riket eller utförande derifrån; så får jag reservera mig emot detta hellandlings-sätt och dervid åberopa de skäl Herr af Kolens anförande, bifogadt förra Betänkandet, fullständigt upptager.” ”Hvad hufvudsaken vidkommer, så kan jag, för min del, icke erkänna giltigheten af de skäl, hvarpå Högloll. Utskottet antagit en så kallad medeltull å varor under lika benämning, men af skiljaktig godhet. Om ock denna medeltull möjligtvis kan bibehålla Staten vid en någorlunda jemförlig inkomst, hädanefter som hittills, af dessa varors ineller utförsel, skall den dock, enär det icke är tänkbart, att en Handlande kan inrätta sin rörelse endast efter Tull-Taxans maximer, alltid vid sin tillämpning komma att obilligt betunga den, som inför varor af sämre qualite, och deremot lika obilligt gynna den, som handlar med de bättre, hvilket ungefärligen innefattar en indirect stadga, att den mindre bemedlade skall draga tungan för den mera förmögne. Jag medgifver visserligen, att en så beskaffad medeltull är vid tillämpningen enkel och beqväm ; men då den afviker från billighet och rättvisa, måste den, efter mitt omdöme, ock uppoffras för dessa heligare fordringar. Bil. till Bevil/uiags-lits kottets Uti. N.o 44’ 85 ”Dessa anmärkningar blifva ännu mera i ögonen fallande vid medeltullens tilllämpning å vissa artiklar, hvarpå jag exempelvis vill nämna: Ull. Det är kändt, att utifrån inkommande
Ifrågavarande uppgifter kunna derföre icke vara lill siffran fullkomligt noggranna; men säkert är, att beloppet af utsäde och sköl d blifvit uppgifvet snarare under än öfver verkliga förhållandet. Efterföljande förteckning visar förhållandet i dessa hänseenden, så väl under de fem åren, hvilka omfattas i Konungens Belällningshafvandes sista berättelse, som äfven under sist förflutna qvinqvennium. Hvete Räg Korn Hafi a och Blandsäd Ärter Potatoes ^ . Utsäde , Tunnor. Skörd, T annor. U tsäde, Tunnor. Fördelad på Länets 3,365 hemman gör denna ökning i utsäde 30? kappar spanmål och 30? kappar potaloes; samt i skörd 4 tunnor 20 kappar säd, och 5 tunnor 22 kappar polatoes på hvarje hemman; och om ofvan upptagna förhållande, med det nuvarande utsädet och skörden, lägges till grund för en beräkning af hvarje särskildt hemmans sädes-production, utfaller den så, att årligen på hvart och ett hemman i Länet 14 , Utsås Skördas H t* H t* p P T! O V O U Hvete . 3 11 Råg 12 10 68 12 Korn 9 14 41 30 Hafra och Blandsäd 1 27 8 — Ärter — 14 1 29. Af det förestående visar det sig, att sädesproductionen är i tilltagande, och att detta synnerligast gäller i afseende på potatoesodlingen, hvartill förnämsta orsaken måste sökas i en ökad bränvinstillverkning.
Flottan, Stora, dess försäljning, Remiss II: 463. — tillökt inqvartering m. 111, vid Flottorne, Remiss II: 467. — se vidare Stats-Verket, Tredje IlufvudTiteln. Flyinge och Dahlby, Kongsgårdar och Stuteri, Stat för dem, S. U. Bet. IV: 4g 1. Skrif. X: 172. Dags-Verken dit, Remiss II: 464. S.U. Bet. Skrif. X: I78. Flyttningstid, för Tjenstehjon, se Tjenstehjon. Fria Konsterne, ökadt anslag för deni, Remiss II* 5x2. b. 534. S. U. Fribrefsrättighet, se Post-Verket. Fristad, för personer, sorn genom förseelser förlorat medmenniskors aktning, Remiss II: 431. E, U. Bet. VIII: 268. Resi. Frödelius, Stats-Kommissarie, och Lunnius, StatsKom. Enka, Gratifikationer för dem, S. U. Bet. IV: 2029. Skrif. X. 704. Frölich, Grefve, ersättn. till honom för afträdda Arrendet af Flyinge 00** Dahlby, S. U. Bet, IV: 233. Fullmäktig, Riksdagsmäns rättighet att rara det i enskilda mål, se Besväri Fylleri, straffet derför, Remiss II: 482. L.U. Bet. VII: 382. — Domstol för mål derom, se Domstolar. Fyringstnedel, från Danmark, deras uppförande i Stat, S. Fångar, deras forsling och bevakning, Remiss II: 4g4. S. U. Bet IV: 427. Fängelser, på Warbergs fästning, Just. — Umeå Landstillökt Vaktbetjening, S. U. Bet, IV. 867. Skrif, X: 24t. — Götheborgs Läns, tillökt Vaktbetjening, S. U. Bet. IV: i48l. Förbrytelser, se Brott. Förbättringshus, se Arbetshus.
Om nu härtill kommer, att filosofie professorer, med hegelianska och pantheistiska systemer, från sina katedrar angripit kristendomens, att icke säga all egentlig religions, grund och botten, samt »offentligen förkunnat» de grofsta irrläror, sorn kunna uttalas, och än mer, om sådant är nödvändigt för tidehvarfvels vetenskapliga odling, ja om icke ens kyrkohistoria och symbolik kunna läras, utan att, irrläror, »stridande mot den rena evangeliska», »offentligen förkunna^»; — är dét då rimligt, att bibehålla en författning, sorn gör ett sådant förkunnande; straffbart, äfven der det icke sker »till annans förledande? Men filosofen och moralisten, om han är det af själ och hjerta, måste från katedern förkunna sina läror, äfven i afsigt att om deras sanning öfvertyga, eller, såsom det, från den renlärige teologens ståndpunkt, synes, »förleda annan» att tro på de filosofiska lärornas sanning sämt praktiska värde; och jag frågar derföre: borde förordningen bibehållas äfven om de ordeu: »tilli annans förledande» flyttades framför orden; »offentligen förkunnar?» Nej, visserligen icke, Hvarje lag, som hämmar del fria förkunnandet af lärosatser i religiösa ämnen, verkar skrymteri eller liknöjdhet. Och i detta afseende bör ej finnas annan strafflag än,den, som, i afseende å det muntliga och skriftliga förkunnandet, utgÖF ett nödvändigt bihang till det förut citerade stadgandet i 16 § Regeringsformen samt 2 mom. 3 § Tryckfrihetsförordningen. Man kan blott förundra sig, att hvärken Regering eller Ständer under den långa tid, mer än 50 år, som förflutit sedan grundlagarnes antagande, framställt förslag till en sådan strafflag.
Skeppare vare skyldig att, på sätt Seglations-Ordningen stadgar, å märkrullan noga antekna sitt förråd af lifsmedel till mängd och beskaffenhet, vid den påföljd för uragtlåtenhet deraf, som högstberörde Förordning bestämmer; och må det förråd, som för besättningens behof till begagnande om skeppsbord finnes nödigt, befrias från tull och andre afgifter i utlastnings-orten. Till provision må, under sådane vilkor, jemväl kunna hänföras följande qvantiteter Win, Bränvin, Caffe och Risgryn, nemligen: För fartyg kommande från Östersjön, eller till någon hamn i Halland samt Götheborgs och Bohus Lein från Nordsjö-orter samt Holland, England och Franska TVestersjö-hamnarne: 3 kannor Win, 2 kannor Bränvin, 2 skålp. Caffe och 3 skålp. Risgryn, räknadt på hvarje person af besättningens och passagerarnes antal; samt För fartyg, kommande från orter utom Östersjön, med undantag af nyssnämnde fart till Halland och Bohus Län: 5 kannor Win, 4 kannor Bränvin, 4 skålp. Caffe och 6 skålp. Risgryn, på enahanda sätt beräknadt. 60 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande; JY.-o 21. Härvid bör för öfrigt iagttagas, att Win och Bränvin icke mot hvart annat utbytes, så att den, sorn bär mindre af den ena, ej får för sådan brist njuta ersättning af den andra varan, äfvensom att hvad af dessa och öfriga nämnde proviant-artiklar öfverstiger en Skeppares ofvanför© bestämda förråd i utlastnings-orten, skall ovilkorligen förtullas. Hvad af inrikes producerade, enligt utgående Tullpasset, med fartyget bevisligen utförda, provisions-varor öfverblifvit, må vid återkomsten tullfritt disponeras. Hvad af det öfriga medgifna provisions-förrådet icke under vistandet i Svensk hamn om bord användes, ma, derest det ej till qvarblifvande förtullas, med fartyget åter utföras. §•
Lag, tillika med den almänne Landsoch Stadslagen, Oss sådant dagligen för ögonen; utan ock de Land och Riken, som Wäre förfäder i forna tider och uppå aflägsne orter innehaft och herrshat hafva, gifva Oss jemväl deraf visse efterdömen uti trovärdige mäns böcker och andre qvarlefvor af deras snälla rältviso och manliga 4 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. stridsamhet. Ilvilke bägge dggder de med et oupplösligt band hafva sammanknippat och alltid brukat, nödstältom till värn och beskgdd, spakom till frid och hugnad, men orättom och vrångom till näpst och rättning. Fördenskul äro deras Lag och Stadgar of allom mijcket högt blefne afhäldne och värderade, ja ock i månge ting för et rättesnöre aktade och efter/ölde, säväl uti Landssom Stadssakers ursldlgning, som uti allehanda skepsmål, hvilke vid sjöfarten samt des idkande sig yppa pläga. livar til man förutan annat et fast vi t nes bö r d häfver af de sjörätter, som i Wisby stad på Gottland äro stadgade och icke allenast skattas för de alid r a äldste, som man på desse orter vet af, ulan ock i det värde hällas, al de nästan af alle sjöfarande Städer och Lands k aper, likasom för en allmän Lag veder tagne är o. Dock emedan sjelfva farten, jämte handelen till sjös sig från de lider myckel häfver ombytt, och med några nyttiga påfund af Bodmerier, Försäkringar, Ammiralskaper, samt mer annat för hofr at; så hofver ock nödigt varit endels lil de förre räller något att tilöka, endels och alle sådane nye fall med ny lag att åtskilja: som på månge främmande orter, efter hvars och ens tarf, finnes skedt vara» —.
Sparkasseräkning DEPOSITIONSRÄNTA 4 VA %• STÄMPEL Å OUPPSAGDA BEVIS BEKOSTAS AF SUNDSVALLS HANDELSBANK. (G. 77423) (B) y r o k r ^ C o d e n B a n k BLODBRIST OCH SVAGHET BOTAS EMOTTAGER PENNINGAR PÅ SÄKERT MED PINUS PILLER. MÅNGA INTYG FRÅN BOTADE FINi NAS. EN SATS KOSTAR: MOT INSÄND LIKVID 2: 70, SOM POSTFÖRSKOTT 2: 85. ÅTERFÖRSÄLJARE ERHÅLLA RABATT. SKRIF TILL MOT GODTGÖRELSE AF HÖGSTA DESPOSITIONSRÄNTA. (S. T. A. J. Lindahl, SÄFSJÖ. Gustaf Adolfs Torg n:r 14, (Schweiz) Christianstads Drottninggatan 2, hörnet af Strömgatan Ii Co., L u z e r n B o s t a d s t o m t e r FÖRMEDLAS DEN SNABBASTE FÖRBINDELSEN TILL KONTINENTEN MEDELST DE STORA, ELEGANT OCH BEI HUFVUDSTADENS OMEDELBARA NÄRHET. KVÄMT INREDDA hjulångarne Svea och Germania SAMT PROPELLERÅNGARNE Rex och Imperator. O B S. ENDAST en TULLBEHANDLING! VIDARE GENOM VON ESSEN &amp; FRICK, MALMÖ, KONTINENTKONTORET, TRELLEBORG, OCH Stockholms Resébureau, STOCKHOLM, GENOM HVILKEN SENARE BILJETTER FÖR RESOR ÖFVER HELA VÄRLDEN TILLHANDAHÅLLAS. SVENSKA RUNDRESEBILJETTER UTLÄMNAS GENAST UTAN TILLÄGG AF PROVISION. TRÄFFAS KL. 10 — 2 OCH VaB — %6 E. PLOMB, OCH INSÄTTNING AF ARTIFICIELLA TÄNDER PROFESSOR G.
I längden skulle följden ofelbart blifva den, alt Konungens Rådgifvare blefvo så uptagna af förberedandet af ärenden, hvilka skola beredas till Riksdagen, att de fingo ingen tid öfrig att handlägga andra mål, hvilka till K. M. inkomma. Hvad gagn sådant skulle hafva med sig, öfverlemnar jag till hvar och en att afgöra. Jag lior att en stor skada derigenom upkommer och att mången klagan skall höja sig deröfver att de ärenden, 42 Den 11 April f. m. sorn man öfverlemna!' till sin Konungs pröfning, icke blifva afgjorda, utan ligga flere år innan beslut öfver dem fattas. Det synes mig, som R. Si. borde taga detta förhållande i öfvervägande och derefter äfven rätta sina sammankomster. Jag har haft dessa båda omständigheter lill ögonmärke då jag satt mig emot Riksdagarnes sammanflyttande, emedan jag helst skulle önska alt det nuvande inlervallet dem emellan blefve ännu längre utsträckt. En värd talare har yttrat att man först i sednare tider kommit öfverens om den rätta betydelsen af de ordalag, hvaruti 2:dra § Riksd.Ordn. är affattad. Jag beklagar alt talaren icke i detta fall vill taga någon lärdom från förflutna tider. Jag tror att den betydelse, sorn man gifvit dessa ordalag sträcker sig icke längre än sedan J840, dä deremot den betydelse, jag ansett ordalagen innebära, omfattar först en liderymd af 50 år och sedermera tiden frän 1809 till 1840. En 80-årig conseqvent tolkning af denna ordalydelse måste väl gälla mer, än en 10-årig. Jag uprepar hvad jag förut yttrat att jag icke är så egenkär att jag tror min upfattning vara den enda rätta ulan jag hämtar stöd för mitt omdöme från forntida män och anser att de hafva haft tillräcklig skarpsinnighet att åt ordalagen gifva en sådan tolkning, som de i sjelfva verket böra tolkas; En ledamot har tillvilai Ulsk. att det till vallat sig en rättighet som detsamma icke tillkommer, nemi. att tolka grundlagarne. Jag bestrider riktigheten af denna hans åsigt.
DA Justitie-ärenden i Stats-Rådet föredragas, skola, jemte Justitie Slats-Ministern och tvä Stats-Råd, två af Högsta Domstolens Ledamöter dem öf vervara, med den skyldighet att till protokollet sig yttra, som 9 § föreskrifter. 2:0. Vid föredragning i Stats-Rådet af frågor om stiftande, förändring, förklaring eller upphäfvande af lagar och författningar, sorn röra Rikets allmänna hushållning, böra två af Regerings-Rättens Ledamöter närvara, med enahanda skyldighet att sig yttra, sorn ofvan säges. § 34. Stats-Ministrarne innehafve Rikets högsta värdighet, och Stats-Räden den närmaste derintill. Stats-Minister eller Stats-RAd mA icke tillika annat embete utöfva, ej eller några inkomster deraf uppbära. Justitie-Råd eller Regerings-Råd må ej tillika annat embete innehafva eiler utöfva. § 99. Riksens Ständers Justitie-Ombudsman må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta Domstolens, RegeringsRättens, Nedre Justitie-Revisionens, HolRätternas, Kollegiernas eller i dessas ställe inrättade Verks oell alla lägre Domstolars öfveriäggningar och beslut då han det äskar. § 101. Skulle den oförmodade händelse inträffa, att antingen hela Konungens Högsta Domstol eller af dess Ledamöter en eller (lere funnes hafva af egennytta, vrångvisa eller försumlighet, sa orätt dömt, att derigenom någon, emot tydlig lag 12 Konstitutions-Utskottets Memorial, JU 11. och sakens utredda och behörigen styrkta förhållande, mistat eller kunnat mista lil, personlig frihet, ära och egendom; eller Regerings-Rätten eller en eller flere af dess Ledamöter i denna egenskap uppenbarligen handlat emot gällande lagar och författningar; vare Riksens Ständers Justilie-Qmbudsman pligtig, äfvensom Konungens Justitie-Kansler berättigad, alt vid den Rikets Domstol, som här nedanföre bestämmes, den felaktiga under tilltal ställa, samt till ansvar efter Rikets lag befordra. § 102.