Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste värde talaren bar äfven uplyst all det endast är af gammal häfd som denna gratifikation utgår, men för det att ett missbruk en längre tid fåll inrota sig, bör man väl icke låta afhålla sig ifrån att en gång afskaffa detsamma, hvarföre jag förenar mig i Gr. Mörners begäran om afslag å delta mern. Hr Råfelt: Jag ber att till mitt förra yttrande få tillägga, att denna vedergällning, som först utgick vid 1809 års riksdag, tillförene belupil sig till ett högre belopp än f. n., så att de t. o. m. haft 20 r:dr b-.co hvardera, ehuru denna summa blifvit af något sednare BankoUtsk. nedsatt till hvad som nu blifvit föreslaget. Frih. S tjernstedt, Jakob Theod.: Jag har väl icke varit närvarande i BankoUtsk., då detta beslut fattades, men sora saken har gammal häfd för sig så vågar jag vördsamt tillstyrka Ståndet att bifalla Utsk:s mern. Gr. Mörner: Det är ledsamt att då gammal häfd så heligt iakttages, man icke äfven kommer ihåg denna häfd vid lönetillökningar, men då erinrar man sig icke att det varit gammal häfd, att lönerne utgått till ringare belopp. Då nu Bankens vaktmästare flere gånger hafva fått sina löneinkomster tillökade, så borde och kunde denna gratifikation någon gång hafva blifvit deri inberäknad. H. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter till bifall å Utsk:s mern. framställda propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 2 och 5 dennes på bordet lagda Den 6 Augusti. 129 lagda ullåt. N:o 70, i anledn. af väckte motioner ang:de decimalsyslemets införande i afseende å måll, mål, vigt och mynt. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Vidare förekommo och biföllos Utskis yttranden avg:de dels ralionsersättnings upfiirande å del ifrågav.de fourageringsanslaget och dels förhöjning af samma anslag. 28:de punkten, ang-.de anslag för underhållet af i garnison förlagde trupper. Härvid förekom först Utskis hemställan, all R. Sl:r måtte för nästa statsregleringsperiod anvisa en summa af 17 ti,000 Rdr Rint årligen lill betäckande af de utgifter, som utöfver härför afsedde medel kunna erfordras för GarnisonsReg:lenas manskap. Hr Björnstjerna: Behandlingen af frågan om garnisonstruppernas utspisning har inom Utsk. uptagit en ganska vidlyftig tid, förmodligen derföre att en mängd ledamöter icke kunnat göra sig reda för de grunder, hvarföre K. M. ville hafva ett förslagsanslag. Alla GarnisonsReg.-ten äro dagligen genom dagrapporterna 92 Den 6 Juli f. m. till siffran bestämda, och således har man alltid reda på huru mycket manskap, som skall inom Reg:tet bespisas. Man eger derföre en fullkomlig kontroll på de portioner som böra utgå. Hvad angår utspisningsstaten, så synes af det K. M:s Propos. bifogade Statsrådsprot. att K. M. d. 19 Juni 1855 förordnat, att jemte det de vid LifGardet till Häst förut följda utspisningsstater fortfarande borde inom detta R,eg:te tillämpas, samma stater skulle från och med d. 1 Okt. 1855 och intill dess annorlunda kunde förordnas, lända till efterföljd jemväl vid öfriga värfvade Reg:terne af Arméen. De tvänne hufvudsaklige delarne af denna fråga äro portionspriset, och de garnisonerade truppernas antal. Antalet kommer visserligen att förändras dagligen, men man känner likväl för hvarje dag huru många som skola utspisas och kan således beräkna portionernas antal. Det blir likväl omöjligt att på förhand kunna bestämma portionernas antal och på dem sätta ett bestämdt pris. Detta pris utrönes genom den offentliga auktion, som för provianteringen hålles, oftast i Nov. månad.
Ofnmonb 3 antebning af Stifetö ©tänbcrö ^emftällan om rättelfe i bet för be mans beffattf, f, ©frimanSfrätfehemman i ©öteborgS* ocb 33ol;uö San anmärfta un* lanben. öantagSförhållanbe, att af befja Remman utgjorbeö båbe rufttjenftbemillning od) berjemte i ftällct för rufttjenft en färffitb årlig afgift, benämnb ”£)belö* Ijalfma uppbörbfel”, hvarförutom femmanen moro belagba meb l;ögre ro* tering odj å miöfa orter äfmen meb £)ögre mantalsränta än utfodne frälfe* Remman, Ijar Jlongl. 9Jlaj:t, efter meberböranbe ©mbetömpnbighetcrö h°ä ranbe, förorbitat att berörbe Remman ffulle i 3orbebofen omföraö till ut* fotfne frälfe famt befriaS från obclS^alfwa ^Deremot fjär ifl8en rubbning i nu* maranbe rotering af hemmanen egt rum, utan enbaft förorbnatö om er* fät t ning åt bern, font äro beraf nteft betungabe. Sfrågamaranbe hemman utgöra tiltfammanö 1051 mantal.
Och så är det nu bara det, att du gerna kan ta och skrifva ett hyggligt bref till mig om just det jag vill veta; ju mer prosaiskt och rakt på sak dess bättre. Jag ber dig särskildt lägga märke till, att jag inte alls ämnar falla i beundran öfver dig om du låter mig vänta både länge och väl på det, så att det är inte alls lönt att du styltar upp dig på dina höga hästar, sedan jag beskedligt kraflat mig ned af mina, ty jag skall bara betrakta det som tillgjordhet, nu – sedan jag fått ögonen upp för hur tillgjord jag sjelf varit. Jag borde ha skrattat dig rakt upp i ansigtet, när du kom åkande fram med din stora kanon ”inställsamhet”, det var hvad jag borde ha gjort. Och så hade det hela varit klart. Jaha, men efter det nu i alla fall var jag sjelf som gaf upphof till det, så får det också vara jag som räcker fram min labb. Men inte kan jag lofva att det blir sista gången jag bär mig dumt åt! Din vän Ernst Ahlgren. Ja nu får man se hur det spelar af! Jag känner mig alldeles som Strindberg första gången han varit hos flickor, d.v.s. som om jag fylt en pligt.354 Det är bara ett dumt påhitt att skrifva bref. Det tar tid och det tar kraft och man får ingenting af det. Det borde jag ha kommit till insigt om nu.355 Hörby d. 8 Juli 86. Hvad tyckte jag om Stella Kleve? Låt mig tänka efter.356 Första intrycket: en hatt och en obeskrifligt smal figur. Någonting blekt och skröpligt. Och så det nästa: att någonting likt Sarah Bernhardt slagit sig ned vid mitt skrifbord och under en vidlyftig askfärgad lugg tittade på mig med ett par intelligent fula små ögon. En ”spinkel” varelse, som talade ledigt och fint, men som skälfde af nervositet och sköt fram sin panna så intensivt att det när ögonen skulle titta fram derur gjorde riktigt ondt i mina, som det alltid gör när jag ser denna skygga, tvungna ställning af hufvudet. Jag kände det samma i går när den lille kavate student
Nej, men jag känner smärtan med en liten tillsats af bitterhet. Bah, hvad är det lönt; jag har ju tiden för mig. Bara arbeta, derpå hänger allt, allt. Tusen småsaker sammansvärja sig för att inge honom en dålig tanke om mig: Mitt svar i Vårt Land, min fånighet att låta Bonnier ändra namnen i krögarhistorien,378 brefvet, afslaget på hans lånebegäran och nu – sedan han kom hem – var det första han fann i Hörby mitt sentimentalt gudaktiga bref till Sofi, afsedt för gubben. Hvilket intryck af faddhet måtte det icke ha gifvit. Och ändå – hvarför ville jag då stå väl med gubben, och hvarför bryr jag mig inte om det nu? Men inte nog med brefvet till Sofi. – Det första han finner i mitt bokskåp är: – en lista på böcker som han lånt af mig. – Hvilken jude och kälkborgarsjäl måste han ej anse mig för? Men låt gå för det så länge! Mot en menniska måtte jag väl åtminstone kunna visa att jag har en redlig vilja. Mesighet, feghet, halfhet och falskhet, se der det intryck jag qvarlemnat hos den menniska jag brydde mig mer om än alla de andra! Det gör mig så ursinnig att jag tycker jag kunde slita hjertat ur bröstet på mig, om det halp till något. I går qväll sedan han gått var det ännu värre. Jag led så att jag tyckte jag kunde bli tokig, jag rasade invärtes. Fram och tillbaka gick jag i trädgården som ett djur i sin bur. Jag skulle tagit min död af det, om jag nödgats vara stilla, tyckte jag. Jag gick och gick utan att känna spår af trötthet, fysiken var liksom borta, den hade ingenting mer att säga. Ilskan, det sårade högmodet, smärtan – hela det spann som är satt till att slita mig sönder – hade tagit betslet mellan tänderna och jagade åstad. Jag gick timma efter timma. Hjertat värkte, det fans icke känsla af annat; om mina fötter gått hundra steg eller tusen, det var dem likgiltigt. Jag tror att jag kunnat gå hela natten utan att känna det mera, till den grad hade själsupproret öfverhanden.
Således, om Bevilln.Utsk. afgifvit förslag i en bevillningsfråga och detta förslag af 3:ne RiksStånd gillas, kan likväl, i motsats till den allmänna regeln, att 3:ne Stånds sammanstämmande beslut utgöra R. Stms, det 4:de Ståndet genom afslag å Bevilln.- Ulsk:s framställan förhindra sakens omedelbara afgörande och få densamma dragen under det förstärkta StatsUtsk:s pröfning. Genomläser man 70 § lleg.Fm, så finner man, alt densamma afser den allmänna bevillningen, hvaraf följer att den nästa §:n eller den 71 äfven endast talar om förfaringssättet, dä Ständerna ej komma öfverens i frågor rör:de den allmänna bevillningen, så att lagstiftarens mening måtte hafva varit, att de öfriga bevillnings-frågorna eller de, som röra tullen, postmedlen étc., skulle afgöras enl. 73 § Riksd.Ordn., hvilken stadgar, att i fall Stånden uti sina beslut öfver någon fråga stanna i skiljaktiga meningar, hvilka icke kunna med hvarandra sammanjemkas, skall saken slutligen med R. Stms rätt afgöras af det Utsk., till hvars handläggning frågan hört, förstärkt till ett antal af 30 ledamöter från hvarje Stånd. Sådant oaktadt har emellertid genom en oriktig tolkning af grundlagen bestämmandet af icke allenast den 136 Den 8 Mars e. m. allmänna bevillningen, utan äfven Tulloch Accis-medlen, Stämplade pappers-afgiften m. m. i sisla hand blifvit dragen till det förstärkta StatsUtsk. Att allt framgent bibehålla detta förfaringssätt, synes mig icke vara af behofvet påkalladt. Den farhåga, man ännu år J809 hvste, eller att ett Stånd skulle i bevillnings-frågor kunna blifva af de öfriga för nära trädt, bar numera uphört.
Jag tror ej på tre personer i gudomen, som tillsammans blott äro en person och ändå äro en person hvar för sig. Jag tror ej, att jordlifvet är till för att vara oss en börda och jorden för att vara en jämmerdal. Jag vet icke, om jag tror på en gud, och icke om jag tror, att vi i ett lif efter detta skola få igen, hvad vi här med suckan och tårar längtat efter. Men ett vet jag, som jag tror på med hela styrkan af min själs innersta och varmaste åtrå: jag tror på en helig ande, som alt mer har genomträngt och skall genomtränga verlden, och den anden är det, som lär människorna att älska sanningen så högt, att de kunna dö för den. Den lär oss att älska våra bröder, den lär oss lida för andra, att arbeta för andra. Jag vet ej, hvem eller hvad den anden är. Men för mig är den gud. Ty jag kan ej tro på en gud, som tänker lägre tankar, än jag tänker själf. Men denne ande är det, som I viljen döda I, som icke ären hans barn. Utan att veta det hade han rest sig upp och oroligt gått fram och åter med korta steg, ständigt framför professorn. Denne satt stilla. Hans ansigte uttryckte en tydlig sympati, som gjorde den unge mannen godt. Det uppstod en lång stunds tystnad, under hvilken hvar och en satt försjunken i sina egna tankar. Grane med en ängslig väntan, på hvad som skulle komma. Slutligen såg professorn upp och sade liksom för sig själf: – Ja, här fins ett verkligt andligt behof. Jag ser det. Det är ett andligt behof. Ja, det är det. Grane frös. Han kände sig till mods, som om han vore ett lik och kunnat kläda af sig själf, lägga sig på dissektionsbordet, själf föra knifven, som blottade musklerna och nerverna omkring hjärtat, medan en annan stod lutad öfver honom med en lup under ögat, och sedan denne forskande betraktat honom, som resultatet af sin undersökning meddelade: – Ja, här fins ett hjärta. Det kan klappa varmt och känsligt. Det kan lida, det kan jubla. Jo, här fins verkligen ett hjärta. Han hörde knappast, hvad professorn sedan sade. Så upptagen var han af denna tanke.
I de öfrige Städerne . 4 _ UofRättsAdvocater och Liquidations Commissarier ... 5 __ ~ LiquidationsCommissarier i Landsor» terne . , , , 4 __ Advocater och Cornmissarier vid Stads Rätter samt DykeriCommissarier a 12 — Lands, Stads-, Jägerioch Bergs Fiscaler utan lön . , 1 — Med lön, efter densammas beskaffenhet af indelt eller oindelt , lika med andre Löntagare. Vicarier eller Substituter . __ 18 _ Collecteurer vid NummerLotteriet 1 — SockneSkrifvare , som betjena Allmogen i Processer och Rättegångar — —* 36 Gerningsmän och öfrige på Landet , »ont af Konungens Befallningshafvande 78 BevillningsUtsk. Betänkandm. förses med AntagningsBref, ej äga lö ner och här förut ej äro nämnde 24 — Der viss Charta är utsatt å Fullmagt eller Constitutorial för iönlöse Tjenstemän , men tillika finnes förordnadt, att, om lön åtföljer, Chartan uträknas efter lönens beskaffenhet, gäller till efterrättelse, att Charta ej får beräknas till lägre belopp, än som för den Iönlöse blifvit bestämdt. §• 13- ChartseSigillatasRecognition skall serskilt erläggas för Befordringar, Transporter, Afsked, erhållne Caracterer, upphöjelse i Grefveligt , Friherreligt och Adeligt Stånd, samt i alla de händelser, der berörde afgift hitintills, enligt 1687 års Förordning och Kongl, Cancellie-Collegii Taxa den 26 Februarii 17781 utgått. Kongl.
Nu är den deremot föreslagen till 1,762,000 r:dr. Jag hemställer således om man skäligen bör upptaga det högre, äfven om det vöre något behof eller någon vinst att i denna beräkning uppdrifva summan till sitt högsta möjliga belopp. För min del lägger jag visserligen icke särdeles stor vigt härvid, alldenstund det, för resultatet, utgör jemt ingenting, men det skall blifva rätt märkvärdigt att se, om Hr von Hartmansdorff m. fl, komma att framgent vidhålla den princip, de nu yrkat. Inom en qvart kommer det att visa sig, när fråga blir om den kronan behållna delen af ordinarie räntan. I öfrigt hemställer jag huruvida det verkligen vore klokt att lill grund för denna beräkning taga ett medium precist lika med en femtepart af de sista årens räntebelopp, då en hvar torde veta, alt, med ett undantag, hafva dessa 5 årens markegångar varit just de högsta som kanske någonsin i medeltal varit. Frih. von Kraemer: Såsom flere talare förut yttrat, är det verkligen likgiltigt till hvad belopp dessa summor upptagas, men det är just för sannfärdighetens skull, som jag anser nödvändigt att vidhålla det förslag för ifrågavar. räntas beräkning till 1,762,000 r:dr, sorn såväl af K. M. som af Stats-Uisk. blifvit föreslagen, emedan medelbeloppet af de sista åren är helt och hållet tillfälligt genom de höga markegångstaxor, som under loppet af dessa 5 är ägt ruin. Det har blifvit upplyst att 1844, dä markegängstaxan var särdeles låg, sä sjönk summan betydligt under det bär beräknade beloppet. Om man betraktar tabellernas uppgifter för de förra åren, så skall man finna att Utsk:s förslag mycket nära slår in med beloppet för de sista 5 åren; men det är helt och hållet tillfälligt att medelbeloppet för dessa 5 år är så högt och det är just för sannfärdighetens skull, som Utsk. vidblifvit den af K. M. föreslagna summan. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag i denna del. Hr von Hartmansdorff:
Af det antal prenumeranter å dessa Pratocoll, som jsg hört sägas vara omkring 8.0 a 9®s tror jag mängden hafva hestämdt sig för denna utgih, mera i hopp om, att med görligaste första, ur de samma hämta utvecklad# tankar i väsendteliga nationalirågor, innan besluten deröfver fattades, än af begär, att efter hand finna i hvad ordning och huru Riksdagsangelägenheterrie inom Ståndet förekommit och afgjordts; och då jtg härtill lägger, det (om jag så får säga) surrogat, de i detta sednare fall äga , i de deröfver i Tidningsrne införda Bulletiner, är jag öfvettygad om, att hvar och Den 2S Junit e. rn. en af dem låogt ifrån att misstycka en sådan åtgärd af Ridderskspet och Adeln, hvarigenom dem tidigt meddelades Ståndets digcussioner, ide denna Riksdag till afgörande .ännu återstående, och för medborgare af alla Classer vigtiga6te gmneo, skulle de, på det högsta gilla och med tacksamhet emottaga, detta bevis af Ridder&kapets och Adelns uppmärksamhet för allmänhet ten, hälst om Ståndet dertill i Tidningarne, äfven lät införa motivcrne för dess beslut i detta fall. Om ock icke ett Protoeoll möjligen skulle kunna lemna prässen förr, än 14 dagar efter hvarje Plenictag, anser jag ändamålet likväl vara vunnit, enär troligen de fläste hufvudfrågorne blifva till Utskotten återremitterade; ty innan desse då hinna granska anmärkliingarne öfver deras första utlåtanden , och k nyo expediera sine yttranden, samt derefter målen hvilat på bordet hos Ståndet, åtgår troligen mera än 14 dagar, då emedlertid pienumeranterne å sin sida, äfven redan hunnit få del af hvad som föranledt återremigsea och således ägde tillfälle att meddela sina tankar, Bamt kunde lemna nyttige upplysningar öfver ämnena till representanterne, innan målen sluteligeq afgjordes.
Jag vill ej nämna inslanserucs mängd, rättigheten att öfverklaga åtcrförvisningsbeslut ända till högsta instansen, hofrälternas passiva åskådande, huru underdomare mångdubbla akterna, t. ex. genom de ofta vidlyftiga stämningarues afskrifvande i början af hvarje nytt protocoll o. s. v. Jag vill blott för närvar, endast fästa uppmärksamheten pä de förderlliga verkningarne af de s. k. ferier, hvarigenom vissa domstolar tillåta sig alt, ofta för flera månader, afbryta lagskipniugens jemna gång. Den 25 Augusti. 5 47 Nästan under hela sommaren hvilar t. ex. i K. Svea Hofrätt all handläggning af en mängd vigliga mål, emedan icke mindre iin tre divisioner af fyra tinder samma lid taga sig ledighet. Hlolt en enda division fdrhlifvcr verksam, egentligast för Ijufvars och skälmars räkning, eller för att afgöra mål ronde häktade personer. Alla andra medborgares angelägenheter fä, tinder denna länga hvilotid, stå tillbaka. Rådhusrätten, åtminstone här i Stockholm, har följt exemplet; en och annan kämnersrätt börjar detsamma. Vid midsommaren börjar rastcliden, och varar ända lill Oelober månads tillstundande Om nu bänder alt, t. ex. i ett hos K. M. fullföljdt besvärsmål, llofrällens utlåtande infordras, och den divison, som afgjorl saken, ej kommer att sammanträda förr iin vid feriernas slut, så får liela saken, vare sig så vigtig som helst, hvila under (lera månader, tills vederb. division äler samlas, och vanligen allärdas alltsammans med tre eller fyra räder, innehållande, att K. Hofrätten tiberopar de skäl, sorn i öfver kia gade utslaget blifvit anförda. För denna obetydliga åtgärd erfordras en sä ofantlig tid, oberäknad! den derefter följande langsamheten och insamlandet af de resp. ledamölernes underskrifter, hvilka, hvar för sig, ofta fordra ett par veckor.
Hvad dagarna blefvo långa vid det lilla hofvet, där de sorgklädda riksråden gäspade i länstolarna och stirrade framför sig som om de begrundat, hur det kom sig att de hade lika skodon på båda fötterna och icke kragstöfvel på den ena och silkessko på den andra. Och så gäspade de igen – och ute i trappan gäspade vaktmästarna, och nere i köket smakade köksdrängarna med fingret på smeten och sade till hvarandra: – Är den nu syrlig nog, så att de höga herrskapen göra tillräckligt sura grimaser? Framför de svarta karosserna selade kuskarna sina hästar med svarta plymager och sleifer. Svarta tyg tillklipptes eller syddes på alla bord. I Gråmunkholms kyrka, där den gamle konungen hade jordats, kvarhängde ännu de svarta tronhimlarna och tapeterna, och kungsringningen hördes från staden långt utåt landsbygden. När slutligen kröningståget skred fram öfver de snöiga gatorna, gingo alla sorgklädda, och endast den unge konungen bar sin purpur. Genljudet af de sista glädjesalvorna hade knappast rullat öfver Tyskbagarebergen, innan samma odrägliga tråkighet åter satte sig vid tronen i de skumma juldagarna. Då stampade en gråmulen middag änkedrottningens köksmästare i golfvet. I händerna höll han en burk med inkokta tomater. – Ach, du Lieber! I dag blir här något att beställa. Hans Durchlaucht hertigen af Holsten, som snart lärer vara hit att förvänta, har här skickat en kostelig gåfva. Hennes majestät och fröken Greta Wrangel ha redan smakat på frukterna, och Tessin, som är berest, kommer själf ned i köket för att råda oss vid anrättandet. Stå inte och koxa, piltar! Trasorna på kastrullerna. Blanka och gnid! Det lilla aflägsna hofvet i världens yttersta hörn hade den dagen fått något att tänka på. Vid taffeln talades om intet annat än tomaterna, och hvar och en hade något att säga om deras lukt och smak. Under tiden blef det pokuleradt, och de inbjudna gamla riksråden glömde sina ränker och sade hvarandra tokroliga älskvärdheter.
Omförmälde motioner har Stats—Utskottet, gemensamt med allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet tagit i öfvervägande; och hvad angår frågan om befrielse för ofvannämnde Pastorsoch Komministers-boställen ifrån den ordinarie-rotering, som enligt de framställde uppgifterna, af dem utgöres ; så få Utskotten erinra, att, enligt Presterskapets privilegier af år 1723 Presteoch Klockare-bohl äfvensom prebende-hemman och stammar äro frjtagne från ordinarie rotering; att Kongl. Maj:t uti Nådigt Bref den 2 November 1833, fastställt den tillämpning af författningarne angående denna fråga, att, med befrielse för Kyrkoherde-boställen från ordinarie rotering, desamma skulle påföras extra rotering; samt att, med anledning af Rikets Ständers den 27 Oktober 1840 till Kongl. Majit aflåtna underdåniga skrifvelse, Kongl. Majit under den 6 Oktober 1841, i nåder förordnat, att Kyrkoherde-bostället Torp å Dahlsland som vore indeldt till ordinarie rotering, väl skulle, såsom stamrote, framgent i ordinarie roteringen qvarstå, men deremot från 1841 års början, af ingående rotefrihetseller vakans-medel, njuta ersättning i kontant för roterings-besvärets fortsatta utgörande; att, hvad angår Kapellans-boställen, Kongl. Majit enligt Krigs-och Kammar-Kollegiernas kungörelse den 25 Februari 1835, uppå Rikets Ständers underdåniga framställning, förklarat, att alla de Kapellans-boställen i Riket, som antingen i brist på närbelägna oroterade hemman, måste qvarstå i roteringen, eller som fått densamma år 1826 orätt förflyttad på hemman, som redan af ålder voro roterade till fullo, skulle, med förbindelse att roteringsskyldigheten framgent fullgöra, undfå en rotering.*-kostnaden motsvarande ersättning eller vederlag af vakans-afgiften för jord, som, ehuru ordinarie rotering underkastad, likväl icke presterade rotering in natura.
De äro icke så små, att de under ett fälttåg alltför hastigt blifva svaga, icke eller så stora, att de blifva svårhandterliga. Vanan att manövrera med små stambataljoner torde hos mången framkalla tvekan, huruvida icke redan med 800 mans bataljoner gränsen för rörlighet vore öfverskriden. Men då korporaler, skarpskyttar, timmermän m. fl., äfvensom sjuke afdragas, blir styrkan i ledet förutom de afdrag, som ständigt i fält förekomma, endast omkring 650 man, (Bil. X) hvilket för manöver på 12 plutoner icke, i jemförelse med förhållandet i andra land, kan anses vara för stor styrka, hinderlig för den rörlighet som i fält erfordras, helst i bruten mark kompanimanövern med fördel kan användas. Med mindre bataljoner måste deras antal för samma infanteristyrka ökas, och i samma mon befälets antal växa. Med större bataljoner åter skulle ingen tillökning i den vanliga krigsfoten vara möjlig, annorlunda än genom uppsättning af nya bataljoner. Då således 75 bataljoner erfordras för krigsfoten, kunde det anses riktigast att äfven stammen fördelades på lika många bataljoner, hvarigenom enhet vunnes mellan fredsoch krigsfot. Men detta skulle medföra kompaniernas ökande med en tredjedel och således en fullständig omreglering af de gamla kompanierna, hvilket vid indelda arméen på många ställen vore med svårigheter förenad, synnerligast vid befälets förseende med passande bostäder. Det skulle ock hafva till följd en betydligt ökad aflöningskostnad. Då härtill kommer att stammen ensamt är för svag, att under vanlig fred tjenstgöring ställas på så många bataljoner, och arméen redan i 50 år vant sig vid en organisation, som förutsätter flere bataljoner på krigsän på fredsfot, så har en sönderdelning af de gamla bataljonerna och kompanierna, hvarken ansetts behöflig, eller fördelarne deraf motsvara kostnaderna och öfriga olägenheter af rubbningar i alla gamla förhållanden. Med anledning häraf hemställa kommitterade :