Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det skulle vara något anstötligt för Norrmännen deri, att Svenska Ständerna till deras och Unionens Konung frambära sina önskningar, beträffande en från Norsk sida väckt fråga om en förändring af en Norsk grundlagsparagraf, som tillkommit i och för föreningen och efter öfverläggning med Svenska Kommissarier, huru mycket mera kränkande skulle det då icke vara att Svenska Ständerna besluta rörande förändringar i sådana paragrafer af Norska grundlagen, som finnas intagne i RiksAkten; ty derföre att de inkommit i RiksAkten, hafva de ingalunda utgått ur Norska grundlagen. Sådant är emellertid den naturliga följden af Norska grundlagens tillkomst och beskaffenhet, och bör således icke anses på något vis kränkande. Man har talat om den fara för Unionens bestånd, som Utsk:ts förslag skulle medföra, om den skadeglädje, hvarmed mäktiga grannar betraktade den oenighet mellan båda folken, som derigenom skulle upkomma, och de åskor, vi skulle samla öfver vår framtid. Hvad framtiden bär i sitt sköte, lärer ingen af oss med full tillförsigt förutsäga, men hvad vi kunna, är att i hvarje förekommande fall fatta de beslut, vi efter moget och lugnt bepröfvande finna vara med fäderneslandets bästa och värdighet mest öfverensstämmande; och då vi så göra, tror jag ock att vi bäst afvärja framtidens åskor och betrygga så väi vår egen som Unionens säkerhet. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Det skulle kunna synas nära nog obefogadt att efter en så lång, omständlig och, jag kan tillägga, fullständig diskussion öfver ett ämne uptaga tiden med ytterligare ordande; men, Mine Hrr! jag finner mig af en dubbel pligt vid detta tillfälle upkailad att uptriida. Denna pligt är, att, Den 17 Mars e. m. 255 på grund af den lilla andel, jag får tillräkna mig uti Svenska folkets representation, icke å mina, utan å Svenska folkets vägnar, uttala den tillfredsställelse, som vi för första gången efter mer än 50 år af vårt nya konstitutionela statsskick erfarit uti det tillkännagifvande, som här af H. Exc.
"Du har gifvit mig en sträng lexa, Jenny lilla, och du kan vara öfvertygad derom att jag förstår de två drömmames dubbelmening. Men säg mig nu", tillade han i något muntrare ton ehuru han dervid icke kunde undertrycka en viss förlägenhet: "hvem var min vackra drömbrud och hvem var roddaren, hvars tvifvelsmål om framgång du så lyckligt häfde?" "Bruden, kusin Erik", ljöd Jennys svar, "var inte jag och roddaren till den aflägsna ön var inte du." "Aha", utropade kusinen, som plötsligt fick ljus i saken, "hvad jag länge varit blind!" Med ett leende af det mildaste behag räckte Jenny honom handen och sade: "Låt det nu vara såsom det är och fråga inte vidare." Hon steg upp, tog åter hans arm och de två kusinerna gingo under tystnad hem. Mellanspel. Då Jenny och Erik kommo fram till bostaden stod en ispänd, grönmålad schäskärra på gården och tant Agatha skyndade emot dem, utropande: "Ack, så bra att ni kom, i synnerhet, du Erik, välkommen, välkommen! Vi ha, såsom du ser, fått alldeles oförväntade främmande, herr länsman Salamander..." "Smilander, om jag får be", inföll en herre som nu vände sig om och helsade. "Min systerson, ingeniör Stenrot", fortfor den gamla damen sin presentation och tillade artigt: "Var så god och tag en liten smörgås, sedan kan ju herr Sim... befallningsman för min systerson utlägga sitt ärende, han förstår sig bättre på sådana saker än vi fruntimmer." "Vi administrativa tjenstemän", sade kronans myndige man, "böra gå ordentligt tillväga; men", tillade han i en nedlåtande ton, hvilken på det högsta förargade Erik, "men jag vill inte afslå fruns inbjudning." Fruntimren drogo sig tillbaka och herrarne satte sig till bordet, som var dukadt i den rymliga förstuguqvisten. "Godt bränvin, det här", inledde länsmannen, sedan han tagit sig en sup, samtalet, "af Imatravärdens bästa kummin.
25 M:LLE PALMÉN. Herr kammarjunkare! (sakta till Dogmér, med smäktande uttryck) Hvad magistern dröjt länge! (Man hör nu på afstånd trummor och militärmusik.) Tillåt nu mig att i min ordning, presentera några af mina äldsta pensionärer ... fröken Clara Hjelm. mamsellerna Isabella, Alma, Lotten ... och småflickorna Elise och Erika! ERIKA (hastigt, slår ihop händerna af glädje). Ma tante! ma tante! Nu kommer paraden! M:LLE PALMÉN (sakte och snäsigt). Erika! det passar inte att skrika så der! VALTER (sakta till Ettig och Stjerne). Sysselsätt mamsellen ... säg henne artigheter. STJERNE (sakta). Aha, förstår! (högt till mamsell Palmén) Jag intresserar mig ofantligt för qvinnouppfostran! ETTIG (afsides). Jag skulle hellre vilja tala med någon af flickorna! EVALD (sakta). Ack, hvad hon är vacker! STJERNE. Om damerna tillåta oss att göra sällskap framåt alléen, så kunna vi ju möta paraden! M:LLE PALMÉN. Alma! (till Dogmér) Kommer magistern med? DOGMÉR. Naturligtvis! (sakta till henne) Jag följer efter med Clara, så att ingen af de unga herrarne får säga henne några artigheter! M:LLE PALMÉN (sakta). Ja, gör det! (högt) Kom då flickor! (till Stjerne) Jaså, herr kammarjunkaren intresserar sig för qvinnouppfostran ... ack ja! derpå beror ju ett folks framtid! STJERNE. Mycket rätt ... det är det vigtigaste af allt ALMA. Ack ja! låt oss gå och möta den! ETTIG. Ja, intressera oss alla mycket för qvinnouppfostran ... fasligt alldeles! (de gå till venster.) Blommor i drifbänk. 26 DOGMÉR (kommer efter med Clara och Lotten). Mår inte fröken Clara väl i dag? CLARA (kort).
För öfrigt bör correctivet i denna del icke nedläggas uti arfslagarne, utan händanefter som hittills hafva sin plats uti de serskilda, till ekonomiska lagstiftningen hörande, stadganden, angående grunderna för hemmansklyfning; och synes något hinder icke möta, att, för den händelse, då broder och syster gemensamt ärfva så liten fastighet å landet, att den ej väl kan delas eiler klyfvas, det må vara broder medgifvet att systerns del till sig lösa. Med antagande af ofvananförda skäl, hafva jemväl Rikets nu församlade Ständer icke kunnat inse någon enda giltig orsak att förneka hustru lika giftorätt i bo, som man, eller hvarföre man skulle åsidosätta den ovedersägliga rättvisan af en jemnlik egendomsfördelning emellan barn, som, med lika anspråk på föräldrars kärlek och omvårdnad, också måtte vara lika berättigade till deras förmögenhet, då den går i arf, eller att låta barnens rätt: ankomma på den tillfälligheten, huruvida fadren bosatt sig inom eller utom stadsporten, nedlagt sin förmögenhet på det ena eller andra stället, eller ingått i det ena eller andra ståndet. De seder och lagstiftningsgrunder, hvarifrån den olika arfsrätten emellan könen sig härleder, hafva längesedan försvunnit, förändrade tänkesätt och förhållanden hafva inträdt, och det tillhör lagstiftaren att, i full öfverensstämmelse dermed, gifva lagen det fullkomnande, hvartill grunden lades, då qvinnans arfsrätt erkändes, och att såmedelst uppfylla allmänna rättskänslans fordran. Grundlösheten af den invändning, att föräldrars rätt att göra testamente tjenar till undaurödjande af det obilliga i den olika arfsrätten, skönjes lätt, då raan besinnar, att någon ändring uti arfsföljden till arfvejord på landet, eller derför erhållet ve - Expedit iöns-Ut sk Hets Förslag tilt tind.
I sådant afseende har Kammar-kollegium i underdånighet insändt dels uppgift å cgoförmånerne jemte grund-räntan för ett helt mantal inom Gefleborgs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län, enligt do för dessa län gällande skattläggnings-metoder, och dels uträkning å beloppet af den nya räntan för ett helt hemman inom hvartdera af berörda län, upprättad i öfverensstämmelse med föreskrifterne uti Kongl. ' Kungörelsen den 11 Maj 1855. Deraf är upplyst: att ehuru endast 20 Daler Silfvcrmynt grundränta inom Westerbottens och Norrbottens län erfordras, för att en lägenhet skall utgöra ett helt mantal, hvaremot i Gefleborgs Lån ett mantals grundränta uppginge till mer än 25 Daler Silfvcrmynt, vore likväl ego-taxeringen på förra stället redan så låg, att den afkastning, som der beräknas på ett helt hemman, skulle i den sednare landsorten motsvara ett vida högre mantal; — att grundräntan inom Westerbottens och Norrbottens lån med mer än hälften utgår i kontanta penningar utan förvandling, då deremot samma ränta i Wester-Norrlands län till större delen utgöres med förvandling efter markegång; — att för ett helt mantal inom Westerbottens och Norrbottens län åkerutsädet beräknas med 2 tunnland mera, än inom Gefleborgs och Wester-Norrlands län, samt höafkastningen med 18 å 21 parmar mera än i Wester-Norrlands och 30 parmar mera än inom Gefleborgs län; — att, utom alla nu nämnda förmåner, den nya räntan för ett helt mantal inom Westerbottens och Norrbottens län, förvandlad enligt grundernc i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, understiger räntan för lika hemmantal inom de öfrige nämnde landsorterne med omkring 9 R:dr för Wcstcr-Norrland, 15 Hulr för Helsingland och 41 R:dr för Gestrikland.
Län; och sorn samma medel skola blifvit Landshöfdingarne i desse Län anslagne, har Motionairen tillika hemställt, alf, i dea händelse bemälde Embetsman skulle kunna anses dertill berättigade, motsvarande ersättning mätte dem af Stats-Verket meddelas. Uti hvilken framställning samtlige Riksdagsfullmäglige ifrån merberörde Län sig" förenat. I afseende på tillkomsten och beskaffenheten af ifrågavarande RäfsteI ings-penningar, får Utskottet upplysa, att desamma härleda sig ifrån den uråldriga lid, då, jemlikt Landslagen, g och 10 Gap. TingsmåiaBdkon, Räfsta-l ing höllos, i ändamål att tillse, det lag och rätt skipa des i landet, hvarvid de, som dömde, skulle hafva sin kost, den Fogden 6 Stats-UtskoUets Utlåtande N-0 62. hade all bestrida genom upptagande af gärd. Sedan dessa Räfsteoell, såsom de äfven 'kallades, Rättareeller Lands-Ting, i följd af RiksdagsBeslutet den 17 Junii 1602 samt Rättegångs-ordinantien af den 10 Feiruarii 1614 upphört och genom Rättegångs-processen af den a3 Junii j6i5 stadgades, det Hof-Rälten skulle upptaga och ransaka alla ärenden, som af Konungens Nämnd plägade dömas å berörde ting, blef, uppå allmogens i Helsingland besvär, genom Kongl. Resolutionen af den 12 December 1672, förordnad!;, att, af den till Räfste-Tingsgästningen förut beviljade afgiften, en daler kopparmynt af hvarje gård, som då helt och hållet till Häradstingsgästningspenningar erlades, skulle härtill användas 6 och de öfrige 4f Öre Silfvermynt till Räfste-Tings-penningar, hvilka senare, efter hvad Kongl.
Talman, Uppläst hos samtliga Kiks-Stånden d. 7 Augusti, Vördsamt Memorial! X_Jti Protocolls - Utdrag, den 29 sistlidne Ju-t li, har Vällofl. Borgare-Ståndet förmält sig hafva bifallit derstädes gjord framställning, att. den Allmänna så kallade Pensions-Benådningsoch Indragnings-Staten matte hädanefter, hvart annat På Ridd. och Adelns vägnar C. Mörner h. t. Landtmarskalk. På Borgare-Ståndets vä gnar H. Schwan h. t. Talman, 390 Deri 7 Augusti annat är, i sammanhang med utgifvandet af Riksens Högloft. Ständers Herrar Revisorers allmänna Berättelser om Bankens , Statsoch Jliksgälds-Gontorens med flera publiqua Verks tillstånd, till trycket befordras; och uti hvilket Beslut de öfriga Respectiva Stånden blifvit inbudna att deltaga. Hedervärda Bonde-Ståndet har ock, enligt Protocolls-Utdrag af den 31 nästlidne Juli, instämt uti omföunälte Beslut; och StatsUtskottet får i anledning häraf till Riksens Högloft. Ständer vördsamligen hemställa, att, genom underdånig skrifvelse, må anhållas, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder låta af trycket utgifva och till allmän kunskap komma ofvanberorde årliga lipprättade Allmänna Indragnings-Stat, på sätt föregifvet är, eller, hvart annat år, i sammanhang med de utaf Riksens Högloft. Ständers Revisorer utfärdande Berättelser och Tabieauer ofver Stats, Bancooch Rikgälds-Verkéns tillstånd. Stockholm den 7 Aug. 1815. l^å Högloft. Ridd. och. Tå Hedervärda BondeAdelns Ledamöters Si andeis Ledamöters Vägnar vägnar Carl dJe Géer. C. c. Rosenstein. På Vallöf]. BorgarePå Högvördig» Prest. Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Carl Fr. Lundbers. Jon Jonsson.
Den enda möjlighet, under hvilken det torde vara tänkbart, att en Bankrörelse med Rikets Ständers Banks sedlar emot gjord deposition af säkerLets-handlingar skulle kunna uppstå, vore den, om, i stället för intecknings-handlingar, hvilka nu utgöra de enskilde Bankernes egentliga grundfonder, utom de contanta tillskotten, räntebärande obligationer gåfvos till din mängd inom Riket, att bolagen dermed kunde förse sig; men dels förutsattes då med det samma en större tillgång — ja, ett öfverflöd på capital — hvilket tvärtom saknas, utan ock, att de personer i landsorterne, som nu kunna prestera inteckningar och derpå till en del grunda nya Basker, skulle vilja underkasta sig en ränte-förlust, uppkommande af den lägre ränta l\\ å högst 5 procent, hvilken sådana obligationer vanligen häri #t»ot den ränta å 6 procent, de nödgades erlägga, i den händelse de på sine inteckningar skulle upplåna medel, erforderlige för att inköpa eller tillvexla sig obligationerne. Dessutom synes det klart, atL de capitalister, sorn ega dylika papper, eller tillgång till att göra upplåning bos Rikets Ständers Bank, redan utan serskild Lagstiftning äro oförhindrade alt åter utlåna beloppet, i den moll tillfälle erbjudes lill högre ränta. Sådant sker också måhända dagligen till ett mindre belopp, ehuru icke i form af egentlig bank-rörelse, men det är gifvet, att, så länge Rikets Ständers egna Discont - Statsoch Banco Utskottens Utlåtandej N'.o 143. Discont-Verk utlåna till 5 procent, kan vinst dervid icke uppkomma, utan i den händelse Rikets Ständers Bank skulle medgifva vida mindre, t. ex. högst 2 procents, ränta af de låntagare, som för Bank-rörelses bedrifvande anmälde sig till större förlagslån. Men ett tillstyrkande af denna art skulle icke kunna sammanstå med de för Bankens öfriga lånerörelse stadgade grunder, från hvilka ett undantag då skulle göras för sagde ändamål, på bekostnad af Bankens inkomst och alla öfriga dess gäldenärer.
Strumpor och andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten ej specificerade: heleller halfsiden ) 1 skålp. 2 andra slag 1 skålp. SO Strumpstickora) 1 skålp. 15 Strutsfjedrar; se Plymer. Stråkardor; se Kardborrar. Strängar: af metall 1 skålp. 10 andra slag 1 skålp. 50 Stuckarbeten; se Sten, arbetad, ej specificerad. Stål, alla slag — Fri t Stålarbeten, ej specificerade: opolerade3) 1 skålp. — 15 polerade ) 1 skålp. — 50 ^Stålstick; se Kopparstick. Ståltråd; se Tråd. Stärkelse af hvete, potates eller andra vegetabiliska ämnen 1 skålp. — 6 Substans; se Bläckpulver Suckat; se Konfityrer. Svafvel, alla slag — Frii t. Svafvelblomma — Fri. Svafvelsyra 1 centner. — 50 *Svampar, alla slag, ej specificerade 1 skålp. — 16 Sviskon; se Plommon. Svärta, bokoch koppartryck-; se Boksvärta. Synålar; se Nålar. Syringar; se Fingerborgar. Sågar, försedda med skaft; hänföras till Verktyg. sågblad och Sågbladsämnen eller otaggade Sågblad; hänföras till Verktyg. ') Enligt Traktaten nedsättes tullafgiften från och med år 18G8 till 1 R:dr SO öre, 2) )} Ä » » » » » » 1868 » 10 öre. aj D n n n o » » » 1868 » 10 öre. 4) » » » » » » » » 1868 » 25 öre. ii Förslag till Tulltaxa. Qvantitet för Införselstullberäktull. ningen. Riksmynt. R:dr öre. Såll; se Siktar. Såpa 1 skålp. — 3 Såser; se Soja.
Detta synes vara en gifven följd af tillverkningssättets natur och omöjligheten för tillverkaren att på förhand noga beräkna produktens mängd. Att Kronan bör för ogulden skatt ega panträtt till all den redskap, som för tillverkningen begagnas, och till den produkt, som på stället förefinnes, torde vara på goda skäl gtundadt. Det vigtigaste nya, som måste införas, för alt sätta i verksamhet det beskattningsoch kontrolierings-system, Rikets Ständer ansett böra stadgas för den större bränvins-tillverkningen, är anställandet af kontrollörer, hvilka skola öfvervaka, att hvad ' som tillverkas bl i iver lill mängd riktigt utrönt, så att intet kan undandragas skatt. Rikets Ständer hafva härvid icke afsett, alt desse kontrollörer skulle blifva en ständig embetsmanna-korps. En sådan kan icke komma i fråga för en tjenstgöring af två månader bland tolf; och någon annan tjenstebefattning, som ovilkorlig! sammanhängde med denna och vöre så ställd, att hon sysselsatte sin innehafvare just jemnt de återstående tio månaderne, är äfven svårt att tänka sig. Rikets Ständer hafva sålunda föreställt sig, att desse kontrollörer böra särskildt antagas för hvarje års bränningstermin, och alt befattningen icke sammanblandas med eller ingriper uti den allmänna bevakningen af denna författnings eller andra lagars och författningars efterlefnad. Då sålunda embetsoch tjenstemän, likasom andre tillförlitlige personer, kunna få ett dylikt tillfälligt uppdrag, bör det deremot icke lemnäs åt sådane, hvilka förut, såsom liskaler, kronobetjente eller dylike, hafva det allmänna inseendet öfver lagars efterlefnad; och å andra sidan torde böra antagas, att kontrollörerne icke erhålla något an - 590 Expeditions-Utskoltels Förslag till underd.
Jag har redan omsagt skälen dertill; men då Utsk. ofta återkommer med detsamma, torde det tillåtas mig här begagna en trivial liknelse. En faders lika omvårdnad om sina barn består ej deri, att han gifver en lika lång rock åt det) son, sorn är tio år, och åt den, spro är fern år, utan deri, alt lian passar hvarderas klädning efter behofyet. I fall detta medgifv.es söner allena, måste det äfven medgifvas i afsgendet på förhållandet emellan både söner och döttrar, när man ihågkommer, hvad sonen kostar mera än en dotter i uppfostran, underhåll utom lius, kläder, såsom uniform m. m. Utsk. har äfven åberopat det ofta anförda exemplet af lika arfsrätt i Varends harad. Jag anmärker, att ett undantag icke bör upphöjas till regel. Varends qvinnor hafva förväifvat deras lika arfsrätt genom en manlig bragd och må behålla dea; men om ej orten vore en skogstrakt med vidsträckta äger till hemmanen, så är jag öfvertygad, att erfarenheten längesedan skulle hafva visat olägenheterna af den hemmanskly fning, som den lika arfsrätten måste medföra. Män säger väl med skenfagert skäl, att de qvinnor, som förblifva ogifta, behöfva större arf och borde förses med lika stort som deras bröder. Men i detta afseende får jag ytterligare anmärka, att ogifta qvinnor äro undantag från regeln, emedan deras bestämmelse är att blifva gifta, oph lagen bör afse det allmänna förhållandet. Vill man rätta lagen efter undantagen eller de ogifta, borde fula oph elaka döttrar hafva större arfsrätt, än de vackra och goda, emedan de förra oftare blifva ogifta, Den lagstiftning, som lägger förmögenheten i mannens hand, är, efter min tanka, den bästa för qvinnan sjelf; ty der medlen att försörjs hustru icke fattas, der uteblifyer sällan äktenskap. Qvinnan får då den tillfredsställelsen att begäras, icke för siri förmögenhet, utan för sin egen skull. Större omsorg användes då på utvecklingen af hennes personliga egenskaper, hvarigenom både hon och mannen blifva lyckligare.
Och som, med afseende å hvad Kammar-Kollegium härvid i underdånighet upplyst och anfört, Kongl. Maj:t funnit förberörde beslutade förändring icke kunna ifrågakomma med andra arrenden än Kammar-Kollegium sålunda uppgifvit; men, hvad beträffar de till Invalidhusfonden och Skogsplanteringskassan inflytande arrenden, Kongl. Maj:t redan, i sammanhang med frågan om vissa lill serskilda inrättningar och fonder anslagne inkomsters utbytande mot konlante anslag, lill Rikets Ständer aflålit nådig proposition, om de i afseende derå erforderlige stadganden, i följ 1 hvaraf någon vidare åtgärd å Kongl. Maj:ls sida med hänsigt lill nyssnämnde arrenden icke är af nöden, vill Kongl. Maj:t nu, vidkommande de ofvan omförmälda, till Flottans i Carlskrona kassa anvisade arrenden, hvilka, enligt Kamrnar-Kollegii uppgift, med beräkning af medelinarkegängen för de tio sista åren, kunna upptagas till 3,023 R:dr 42 sk. 3 rst. årligen, utom forsellön, sorn likväl, på sätt Kammar-Kollegium upplyst, jemlikt de afslulade kontrakten, vid dessa arrendens erläggande icke kan ifrågakomma, härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, att, till fullföljd af hvad uti nu ifrågavarande ämne redan blifvit af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer beslutadt, sistomförmälde arrenden jemväl må till statsverket ingå, emot det all Riksstalens femte hufvudtitels anslag till flottans underhåll tillökas med ett deremot svarande belopp af tretusen (3,000) riksdaler banko. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCA R. A. /'. Sandströmer. KongI. åluj-.ls Nåd. Skrifvelse, M 49. 3 Utdrag af protokollet öfoer Finansärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 28 December 1850.
Men då det ej lyckades för vår konservativt hygglige norske reskamrat att inverka på de lägre luftlagerns »kompakte majoritet», hvilken bortskymde utsigten, gick han, då vi kommit i land, ifrån oss med löfte att följande dag komma igen med sin fru och dotter. Och med dem kom solen fram ur skyarne, efter det vi, nio i sällskap, först fått en grundlig skur öfver oss innan vi nådde St. Hanshaugen, från hvilken alla resande, liksom fotograferna, taga utsigten öfver Kristiania. Sedan gjorde vi vår flit för att beundra Carl Johansgade, Carl Johans staty, kungliga slottet, nationalmuséet m. m., hvilket temligen lyckades oss, ehuru vi voro bedröfligt blottade på den rätta slotts-, musé- och statystämningen, men deremot betänkligt upplagda för något som jag skulle kunna kalla pojkstreck, om det ej vore att ge pojkarnes odygd rang framför flickornas. Icke ens åsynen af det stora uppgräfda tusenåriga vikingaskeppet, med den deri begrafne vikingens ben, nu exponerade i glaslådor, kunde stämma våra känslor i någon högtidligare tonart, ändå vi tagit med oss två lefvande ångbåtskaptener, som ett slags jemförande åskådningsmateriel. Men hur fornhistorisk man än må vara anlagd, gifves det stunder, synnerligast efter en middag med champagne, då det ej det ringaste angår en hur tusenåriga vikingar blefvo begrafna, men man köper naturligtvis en fotografi af grafskeppet för att göra studier hemma. Bland de ting som skulle medföras i renslarne voro äfven en del småsaker, hvilka nu skulle köpas i Kristiania, och så trafvade vi alla fem först till en bokhandel.
– Men nej! – man ser knapt en leende mun, man hör intet skratt, ej ett högljudt ord. Man hör blott det tassande ljudet af tusende steg i sanden, och ett sakta sorl af hälsningar emellan den menniskoström, som flyter fram och den som flyter tillbaka. – Det är en löpande hviskning af en half Engelsk mils längd. – Dertill den stora enformigheten! Det ena Equipaget synes, åtminstone vid första anblicken, ungefär likt det andra, – blott en krona utmärker Baronettens, Lordens eller den ännu högre rangen. Den ena Engelsmannen guppar fram på sin långhalsade häst, som den andra. Fotgångarne likna öfverhufvud hvarannan i drägt. Ej en gång en glänsande uniform sticker i ögat, då den Engelske Officeraren vanligen ej bär den utom i tjensten. Den lägre tyckes klädd som den högre. Äfven bodbetjenten och hans likar äro i sin söndagsståt. Och ett enda modets snitt tyckes ha skurit alla frackar, alla västar, alla stöflor. – Det fordras ett vant öga att märka de skillnader, som dock äfven i det yttre beteckna Gentlemannen. De äro. hvad drägten beträffar, i synnerhet, att det ena är efter det andra. – En hel och ren gröfre drägt stöter ej, – men allt som svär, – allt som är gentilt på fusk (shabby-genteel är termen). – En frack, finare än underkläderna, eller som ej hör till samma mode, som västen, – ett linne, som ej är det finaste och hvitaste möjliga: – allt sådant är tecken. – Sjelfva det sista, nyaste modet får, der allt annat är lika, en vigt såsom en ståndsskillnad, emedan det ej så fort hinner längre ner. – En vänd halsduk är ohjelpligt fördömmande, liksom en orakad haka. Med all denna tystlåtenhet är en godtrogen nyfikenhet, ett charaktersdrag hos detta folk. Man kan ej gå på Londons gator utan att se prof derpå.