Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r åtaga sig den bevillning, som erfordras för deras fyllande, men, som vi veta, kan detta i praxis ej låta sig göra, utan Bevilln:sUtsk. upgör under Riksdagens lopp förslag till Allmänna Bevilningens Utgörande på grund af en approximativ kalkyl öfver de förestående statsutgifterne. Då man sedermera skall efterse hvilka poster behöfva att undergå en jemkning, till följd deraf att Bevilln.Utsk;s approximativa beräkning har i större eller mindre mån varit divergerande från den slutsumma, som i verkligheten upkommit, så är det klart, att då åtskilliga inkomstposter, såsom Tullen, Char t se - 443 Den ft Mars f. m. Sigillata-medlen, Bränvins-brännings-afgiften m. fl., till deras natur äro och måste vara mycket elastiska, kommer man slutligen till det resultat, att man difinitivt antager hvad Bevilln.Utsk. approximativt upgjort. Detta Betänk, är således af endast formell beskaffenhet och kan icke leda till någon förändring i siffrorna. Jag har sjelf reserverat mig, icke emot resultatet, utan emot sjelfva upställningen af Betänk. Denna upstiilluing är, enl. min åsigt oriktig, emedan deri finnes uptagen såsom inkomst 1857 års öfverskott, hvilket är både öfverflödigt och oriktigt, och för att få in detta öfverskott har man, tvärt emot hvad förut varit brukl gt, uptagit ltiksg:sKont:s kassabehållning, utan att fästa afside vid dess utestående med ränta löpande fordringar. Sedan jag nu i största korthet yttrat mig öfver Betänk., anhåller jag, att de Hrr, som begärt detsammas ytterligare bordläggning, måtte derifrån afstå, då, på sätt jag förut yttrat, man ej kan komma till något annat resultat i afs:de å siffrorna. Jag ber dessa Hrr besinna, att om de fortfara i sitt yrkande, fördröjes ärendenas afslutande ända till sista stunden af Riksdagen, så att Stånden måhända nödgas hafva plena tidigt på morgonen af Onsdagen, eller sjelfva den dag, då Riksdagen afbläses.
A f de par ord hon yttrade hörde vi, att hon var svenska, och som varande landsmaninna fick jag ett större intresse för henne. ROM: PIAZZA DEL POPOLO. denna gång från Stockholm medfört en särdeles vacker present till drottning Margherita. Denna utgöres af en vas af mycket tilltalande form, till hvilken h. k. h. själf gifrit idén. Vasen, af hvilken vi i detta nummer meddela en afbildning, är modellerad af artisten Algot Eriksson samt förfärdigad vid Rörstrands porslinsfabrik af s. k. fältspatäkta porslin. Bottenfärgen är blågrön, och den ungefär 60 c m. höga vasen är öfversållad med skära och blå prästkragar (margheriter), bland hvilka prunkar ett krönt M. Friskhet, mjukhet, glädtighet samt ett kärleksfullt och uppoffrande sinne föra syster Mimis talan vid smärtans läger, vare sig detta redes i armodets boning eller i konungaborgen. Kronprinsessans visit hos konungaparet återgäldades den 19 jan., då hon af konungen och drottningen fick mottaga ett nära timslångt besök. » VÅRT BARN ». KONUNGENS U SJUKSKÖTERSKA. P S A L A B A R N, dotter till vaktmästaren vid Anatomiska institutionen P. Lundberg, inträdde fröken Mimi Lundberg, efter att hafva åtnjutit undervisning i sin födelsestads högre elementarläroverk för flickor, år 1884, vid 21 års ålder, som elev i Sofiahemmets första sjuksköterskekurs. Under de fjorton år hon tillhört Sofiahemmet har hon som privatsköterska tjänstgjort i åttio familjer, hvarjämte hon de sista två åren varit anställd som sjuksköterska vid Borgerskapets änkehus, där hon gjort sig synnerligen värderad och afhållen. — Dyrbara förtroendevärf hafva MIM-I LUNDBERG. uppdragits åt den unga sofiasystern. Så har det förunnats henne att gång efter annan under smärtsamma och kritiska sjukdomsperioder vårda konungen och drottningen liksom äfven kronprinsen och kronprinsessan.
St:r altså medgifvit , att, om och hvarest rättigheten, alt utan afgift till Städerne införa och till Salu Rålia kött, dricka samt bröd är eller blir handtmannen medgifven; den Staden bör från denna afgift befrias; hvadan R, St:r funnit sig icke kunna uppföra denna inkomst Titel till högre belopp än y5poR:dr. Anslagen till StatsUerhets Utgifterj specifikt upptagne, fpr hvar och en af RiksStatens HulvudTitlar, uti de härvid fogade Bilagor, P(:s l, 2, 3, 4> 5, 6, 7, 8, 9, 10 och 11 hafya blifvit så lunda bestämda Forsta ThfvudTiteln j innefattande Hofoch Slotts-Staterne, (Bilag. 4- samt således minskad på det hela med 19,286: — - utgör S:a R:dr 719,263: 45. 3. 60 Stats-Utskottets Härvid förekommer, att den vid i8a3 års Statsreglering intill denne Riksdag beviljade förhöjning, med iooo R:dr, i underhållssumrnan, 2000 R:dr, för Haga Lustslott och Park jemväl nu blifvit upptagen, att blott intill nästa Riksdag fortfara. Andra HufvudTitelri j innehållande Civileoch LandtStaterne, (Bilag. N:o 2.) för hvilken anslogos vid 1823 års Riksdag R:dr i,8i3,8o8: 46- <)• nu tillökad med. I förening härmed hafva R. St:r stadgat såsom vilkor och förbehåll: r.o med beviljandet af den upptagne löneförbättringen för StatsSeereterarne: att den icke må åtnjutas af andre än dem, som, enligt K. M:t Nådiga Fullmagt på något af berörde Embeten, detsamma förrätta , och sålunda icke tillgodokomma dem, hvilka endast på obestämd längre eller kortare tid till föredragning inför K.
Att den uti Skåne hvarje sjunde år utgående Ilalmstädje-afgiften, såsom innefattande en afgift, hvilken af tiondegifvare i öfrige delar af Riket icke erlägges, måtte upphöra samt de tiondetagare, som hittils deraf varit i åtnjutande undfå ersättning efter hvad, som per medium för året å hvarderas innehafvande tiondeanslag belöper. 16:o. Att, jemte det KammarColIegium undfinge Nådig befallning att så påskynda pröfningen af hvad, som rörer utredningen af sådane Ordinarie Afkortningar, om hvilkas framtida upphörande Kongl. Maj:t redan i Nåder förordnat, att deraf härflytande förändringar kunna vid nya Jordebokens upprättande iakttagas, jemväl öfrige Ordinarie Afkortningar böra försvinna och andra räntor icke i Räkenskaperne debiteras, än som af de skattskyldige skola erläggas, med undantag endast af de fall, då befrielsen ifrån vissa räntors utgörande innefattar anslag för ända - 197 mål, hvilkas alla kostnader anses böra af Räkenskaperne utvisas, i hvilket afseende i underdånighet tillstyrkes: a) Att de räntor och tionde, som afkortas för: Adeliga och Säteri samt Bergsfrälse friheter, äfvensom under uppodling varande lägenheter samt ödes hemman och lägenheter, måtte ifrån Räkenskaperne uteslutas; b) Att, så vida donationerne till Grisbacks arfvingar af 5 T:r kappe kronotiondespanmål uti Kopparbergs Län samt till Nyköpings Lazarett af tvänne Fisken uti Södermanlands Län, vid i laga ordning anstäld utredning, finnas vara af den beskaffenhet, att de fortfarande böra bibehållas, med de personer, som till förstnämnde anslags åtnjutande äro berättigade, öfverenskommelse, så vidt ske kan, uppgöres om denna rättighets afstående emot viss lösen, samt med det sednare anslaget förhålles på lika sätt, som i afseende å öfrige till Fromma Stiftelser beviljade ränteoch tionde-anslag varder stadgadt. c)
Bötesmedel, såsom vid de begge sednaste Statsregleringarne, . 35,000. 13:o. Kavalleri-Regementernas Hästvakans-Spannmål, beräknad, liksom förut, till 22,250 tunnor å 6 R:dr eller 133,500. 14:o. Ständiga Rotevakans-afgifter vid de Skånska Infanteri-Rege menterna, som förut, 2,310 tunnor Spanmål å 6 R:dr 13,860. 15:o. Tillfälliga Rotevakansoch Mötes-afgifter, beräknade år 1848 till 5,000 och 1851 till endast 4,500, men nu, efter medium under åren 1847—1851, åter upptagne till . 5,000. 16. Rotefrihets-afgift af oroterad, men ordinarie rotering underkastad jord, såsom vid sednaste Riksdag 28,000. 17:o. Rotevakans-afgift af Utsockne Frälsehemman i Halland, såsom vid de begge föregående Statsregleringarne 10,000. 18:o. Fourage-afgift af Indelta Kavalleriet, hvilken inkomst, i RiksStaten upptagen på grund af Rikets Ständers skrifvelse den 13 Augusti 1851, beräknats till det deruti utförda belopp, eller . 32,300. 19:o. Tross-passevolans-afgift, äfven upptagen vid nästlidne Riksdag och, enligt nyss åberopade skrifvelse, beräknad till den då kalkulerade summan 17,680. 20:o. Båtsmansvakans-afgift, beräknad år 1848 till 30,000 R:dr och 1851 till 32,000 R:dr, samt nu, efter medium under åren 1847—1851, till ett ytterligare förhöjdt belopp af .. 35,000. 21:o. Krutoch Salpeter-försäljningsmedel, hvilka, år 1848 beräknade till 95,000 och 1851 till 105,000
Om förslaget varit mycket bättre, varit alldeles fritt från de lyten, man så frikostigt tillägger det, så är det i min tro likväl högst tvifvelaktigt, om ståndsförhållandenas nuvar. skick hade kunnat så hastigt brytas, att de, i anseende till frågan stridige Stånden lemnat sitt bifall lill ett så beskaffadt förslag. Så nedslående det i sjelfva verket kan vara, att hafva varit medarbetare utaf ett förslag, som lill den grad misslyckats inom detta Stånd, får jag likväl bekänna, att en stor tröst förefinnes uti möjligheten alt, just genom detta förslag, capitulationsvillkoren kunna blifva mera för den allmänna meningen tillfredsställande, än om förslaget lemnat mindre anledmr till klander eller missbelåtenhet för den adeliga och episcopala sidan. Man klandrar förslaget för den låga census af 10 r:drs egendomsvärde, hvilken blifvit bestämd såsom villkor för valrätten; men man torde påminna sig, huru den tillkommit, nemi. derigenom att den första census af 250 r:drs egendomsvärde, som blef, på grund af BondeShs valrätt, af Const.Utsk. föreslagen, motsades af BondeSt., som förmenade sig derigenom förlora en betydlig del af förut innehafvande valrätt. Denna högre valcensus anfördes då såsom ett skäl emot förslagets antaglighet. I och för BondeSt:s bibehållande af sin förmenta rättighet, förordade man, att en lägre census skulle antagas, och man kom då tillden fraction af 10 r-.dr, som nu så mycket klandras. Hvad dessa 10 r:dr beträffar, utbeder jag mig att få förklara, att de betyda ingenting; ty sådane som blott äga en taxerad jordegendom af 10 ndrs värde finnas i sjelfva verket icke. Om man då äfven genom denna fraction kommer upp till 30 ä 40 r:drs egendomsvärde, så är antalet af ägare utaf sä små lägenheter så obetydligt, och deras tillvaro högst problematisk, dä laga fasta pä en sådan jordafsöndring näppeligen lärer kunna medgifvas; hvadan de komma att verka alldeles intet, tili det verkliga förhållandet.
Maj:t har, såsom ett hufvudsakligt vilkor i sädant hänseende, framställt, “att betalningen för erhällen Undsättnings-Spannmål, dä “den icke genast kan erläggas, infordras med “nödig skonsamhet och utan ränta, hvarförutan dea undsattes belägenhet ofta kan blifva “genom undsättningen försämrad i stället föc “förbättrad. Tiden för undsättnings-skuldernes “äterbetalning kan således icke eller bestämmas “annorlunda, än i förhållande till missväxtens “mer eller mindre svåra beskaffenhet inom olita Landsorter, oell äfven härutinnan har Kgh “Majit ansett rnodificationer fordras, lämpade “efter hvarje undsättningstagares vilkor och serskilda förmåga att afbörda sin skuld. ’ Sedan Stats-Utskottet, uti afgifna Betänkanden, N:s 208, 209 och 30b, redan egt tillfälle sig enskildt utlåta öfver de delar af Kongl. Majits ofvanhögstberörde Nädiga Proposition, som angå Undsättnings-Greditivets användande efter 1826 års missväxt samt de ined f. d. Magazins-Inrättningens utredning gemenskap egande omständigheter, hvarjemte, i fråga om uppbörden och förvaltningen hädanefter af Kronans Spannmåls-Räntor, serskildt yttrande kommer att af Statssamt Allmänna Besvärsoch Oecononomie-Utskotten afgifvas, återstår för Stats-, Bancosamt Allmänna Besvärsoch Oecono - StatsBancosamt Oec.-T) ts\. TJtl. N:o n3. 3 mie-Utskotten att, med anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om behofvet af ett serskildt anslag till lindring af de förstörande verkningar, som af möjligen inträffande missväxtår aro att befara, sig bär utbita.
I sammanhang härmed, föreslår Kongl. Maj:t, att hvad af de på denna Hufvudtitel under rubriken »Aflönings-stater» upptagna 40,446 kubikfot oindelt spanmål för närvarande ej behöfver för nämnda stater begagnas, eller omkring 9,280 kubikfot, ändock får, såsom vid förra riksdagen egde rum, å Hufvudtiteln qvarstå, såsom fortfarande erforderligt till minskande af bristen i det otillräckliga natura spanmålsanslaget å Flottans underhålls-stat, Ilvars värde understiger årliga faehofvet, i penningar beräknadt, med omkring 38,000 R:dr. Materiel en. Flottans underhåll. Från detta anslag utgår aflöningen för Flottans Maskiniststat, hvars personal, såsom förbunden till arbete vid stationerna, när den icke behöfves för tjenstgöringen å Flottans ångfartyg, räknas till Timmermansoch Handtverks-staterna, hvilka äfven af berörda anslag aflönas. I likhet med hvad vid sista riksdagen vederfors den öfriga personalen af dessa stater, hugnades visserligen jemväl Maskinist-staten med aflönings-förbättring; men då, i mån som ångan alltmera användes såsom drifkraft inom Handelsflottan och äfven antalet af Kongl. Maj:ts flottas ångfartyg ökas, behofvet af Maskinister äfven tilltager och desse i samma förhållande höja anspråken på vedergällning för sitt tjenstebiträde, blir det ock oeftergifligt, att, så framt skickliga Maskinister skola till erforderligt antal kunna vid Flottan fästas, de måste der vara försäkrade om ungefärligen lika aflönings—förinåner med dem, som kunna hos enskilda erhållas.
Detta obeqväma transportsätt, till undvikande hvaraf bruksoch sågverksegarne nödgades föra sina produkter flera mil på hjuldon, lemnade producenten ringa behållning på hans vara samt hade haft till följd, att jernverk en på Dalsland, oaktadt den goda skogstillgången och de jemförelsevis ytterst låga kolpriserna — som i sin ordning lemnade allmogen föga eller ingen behållning på koltillverkningen — måst, oaktadt alla ansträngningar af deras egare, stå tillbaka i sin utveckling. De stora skogssträckor i norra Dalsland och Nordmarks härad af Wermland, från hvilka den årliga afverkningen beräknades till 40,000 tolfter blockar, som nu till en stor del kastades i sjöarne, för att utför de dem sammanbindande vattenfallen nedgå till Köpmannabro, derstädes inlastas och föras till Wenersborg samt der åter störtas i Göta eif, för att flottas till sågverken vid Trollhättan, tillskyndades äfven genom detta transportsätt kännbara förluster, i det skogsegarne nödgades till de aflägsna sågverken till underpris afyttra sina alster, af hvilka en stor del ginge vid transporten förlorade. Slutligen tillskyndades ej mindre jordbruket, till hvars utvidgande genom högst betydliga odlingstillfällen ej mindre i Wedbo än i Nordmarks härad af Wermland utsigter vore för handen, än äfven boskapsskötseln, till hvars bedrifvande i större skala den i förhållande till sädesproduktionen ymniga hötillgången och rika beten å de vidsträckta utmarkerna erbjöde tillfälle, stort mehn genom bristen på lätta kommunikationsmedel, då jordbrukarno, såsom nu vore förhållandet, nödgades att öfver ytterst backiga vägar och på stora omvägar föra sina varor till det flera mil aflägsna Fredrikshall i Norge såsom enda afsättningsort.
Utskln hafva i det stora antalet delägare velat finna en större säkerhet. Lika med Hr Rosenblad tror jag, att förtroendet för en inrättning icke beror derpå, att ett större antal äger deri del; ty jag föreställer mig, att några personer, kända för förmögenhet och ordentlighet, lemna mer trygghet och vinna mer förtroende än iooo, som sakna sådana egenskaper. Uti Skottland funtios för få år sedan 29 banker med solidarisk ansvarighet, och af dessa ägde blott 9 så många delägare, sorn Utsk:n föreslagit såsom minimum. Jag tror icke, att det är någon särdeles nytta rned den skarpa skillnad, Utsktn uppdragit emellan actiebanker och solidariska banker, sådana som Utsktn föreslagit dessa, utan anser jag dem båda böra äga lika rätt såväl i afseende å sedelvalörerna som insättningsbeloppet. Ytterligare, och då jag gjort en jemnförelse emellan actieoch solidariska banker, måste jag yttra min förundran öfver en sats, hvarmed Utsktn framkommit i premisserna till dess betänk., den nemi, att actiebolagen böra isynnerhet bestå af capitalister. Förhållandet är alldeles motsatt; ty vid actiebanker är det fullkomligt likgiltigt, om delägarne äga en styfver mer än deras Pen 26 Nevember f. m. actie, emedan dessa banker äro byggda på real-credit, då deremot de solidariska äro byggda på personal-eredit. För min del tror jag det vara bäst, att egentligen endast en sorls banker finnas. Om man vill tillåta bolagsmännen alt mangrannt åtaga sig solidarisk ansvarighet, bar jag icke något deremot, i fall det skulle anses leda lill nytta och större förtroende; men i alla banker böra, såsom jag redan nämnt, directörerna stå i personligt ansvar för den skyndsamma betalningen. Ett bufvudsakligt hinder emot privatbankers uppkomst är, då ett alltför stort capital dertill erfordras. Derföre anser jag icke lämpligt att bestämma en hög minimisumma. Meningarna härutinnan bero dock väsendtligen på den individuella kännedomen om förhållandena; men min enskilda mening är, att 4 millioner är för högt, och jag tror, att I million är det högsta, man bör bestämma.
– Lemna mig! – sade hon med befallande röst; – Jag är icke i qväll vid lynne att tåla dina grofheter. Ack! – fortfor hon och sträckte ut handen, då han ett ögonblick, häpen öfver hennes oväntade djerfhet och lugn, stod orörlig, – det var här här som Men hon fick icke fortfara, hennes man tog ett steg fram, höjde den grofva knölpåken, som han höll i handen emot henne, och mumlade med en röst, som, qväfd af ilska, lät låg och hemsk: – Du svarar icke hvar är buteljen? Åh det är icke första gången Jag vet väl hvad väg den tagit men jag skall visa om jag är herre och husbonde eller ej, och om Rösten, rosslig af rus och vrede, öfvergick i ett doft och fruktansvärdt mummel, och käppen, hvarmed han gjort allt tätare och häftigare svängningar omkring qvinnans hufvud – hvilken stod orörlig framför honom, med ett uttryck af trots och förakt på sitt ansigte, som retade honom ännu mer – skulle i nästa ögonblick ha’ krossat det, om icke den vanskaplige i ögonblicket, hastigt som tanken, kastat sig emellan, gripit modren om halsen och ryckt henne med sig mot väggen. Mannen utstötte ett rytande af smärta och ilska, då käppen slog ned och träffade hans egen utsträckta arm; bragt till höjden af besinningslöst raseri, af det högljudda och triumferande skratt, som ljöd ifrån gossens läppar, rusade han emot mor och son, som, tryckta mot väggen, icke längre kunde undkomma den förfärliga påken – hvilken, förd af den muskulösa arm, som höll honom, kunnat vara vådlig för en oxe; den vanskaplige hann blott ännu en gång, med utomordentlig styrka och verkligt hjeltemod, luta sig framför qvinnan som sökte hålla honom tillbaka; i nästa ögonblick låg han blödande utsträckt emellan de båda varelser, som en gång gifvit honom det lif, han nu tycktes hafva förlorat.
Eva f jugrt minuters järnvägsresa från Kristiania, på västbanan helt nära Lysaker station, ligger det landtliga hem, som en af vårt broderlands mest bemärkte män kallar sitt, Fritiof Nansens hem, den djärfve upptäcktsresanden, hvilkens storslaget planlagda, äfventyrsfyllda färd mot Nordpolen nu sysselsätter hela den civiliserade världens intresse. Det var en strålande sommardag helt nyligen jag på Iduns uppdrag begaf mig dit ut för att uppsöka den hemmavarande unga makan. Omgif vet af härligt doftande barrskog speglar sig detta norska hem i den norska fjordens vatten. I en ljusblå sammetsdräkt och ljusblå h a t t stod fru E v a Nansen ute vid dörren. H o n såg så älsklig ut, där jag först fick se henne, sysslande med sin lilla dotter, den 1 Vs år gamla Lif, klädd i en mörkröd babykjol och hvit hatt. Om hon kände igen m i g? J a, visst! F ö r tre år tillbaka hade jag haft det nöjet att se henne och hennes man hos hennes mor, fru Sars i Kristiania. Hon förde mig in i salongen med en ursäkt, att lilla Lif var med, men jungfrun Redaktör oeh FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. : J. Särs Nordling. Iduns Tryckeri Aktiebolag 7:de årg. 70 ö r e pr n o n p. - r a d. Utgifningstld: hvarje helgfri fredag. Nansen. skulle strax komma öch afhämta den lilla. Jag var glad att få n ä r m a r e se barnet, som mycket liknar sin far. Hans blåa stora barnaögon — man kan icke misstaga sig på hvems b a r n e t är. Jag sade detta till fru N a n s e n, och hon syntes glad däröfver. J a g frågade, om jag fick lof att begära några notiser i min egenskap af korrespondent. Så gärna, det var hon » van till » I J a g tillade, att jag tog mig friheten komma för hennes egen skull, icke för hennes mans. » Desto bättre, » svarade hon leende. J u n g f r u n kom in med » brus » och selters och lilla Lif togs bort.
7 Åtskillige Ledamöter, som 3'ttrat, att med nedflyttning af ou^ndigs nu egande tysta förmonsrätt i förmyndares faslighet bör uppskjutas, intilldess Förmyndarekamrar framdeles kunna inrättas, hafva, till undanrödjande af det hinder för låns erhållande ur publika Cassör, som tillvaron af nämnde förmonsrätt medför, i anseende till svårigheten för lånesökanden att styrka, det han ej innehar förmynderskap, framställt flere förslag, såsom att ett allmänt Förmyndare-Contor skulle inrättas i Hufvudstaden, der ett fullständigt registratur fördes Öfver alla förmyndare, grundadt på förteckningar, som borde af hvarje domare dit insändas, eller att ingen borde kunna förordnas till förmyndare å annan ort, eller inom annan jurisdiction, än der han vore boende, samt att, om så skedde, underrättelse derom skulle meddelas domaren i den ort, der förmyndaren hade sitt hemvist; men, jemte del verkställigheten af dessa förslag korame att af mångå svårigheter mötas, utan att det åsyftade ändamålet kunde med säkerhet vinnas, skulle endast en ringa del af de olägenheter, som den tysta förmonsrätten förorsakar, derigenom kunna undvikas; hvarföre Utskottet anser sig icke böra understödja någotdera af dessa förslag. Under discussionerne, rörande den af Utskottet föreslagne Författning, hvarigenom föreskrifterne i 8, 9 och 10 §§. i 17 Cap. Handels-Balken, angående omyndigs med fleres tysta förmonsrätter skulle ändras, har blifvit andraget: att förslaget bordt uttrycka, att, om inteckning för omyndigs medel erhålles i förmyndares egendom, densamma gäller framför alla sedermera beviljade inteckningar; att
Öfverfullt öfverallt. Hvart ska ' vi ta vägen? Befall, och jag lyder. » Evi bjöd till att le. I vanliga fall skulle hans förtrolighet kännts sårande. Men nu var det j u henne så innerligt likgiltigt — alltsammans. Häradshöfdingen gick på rekognoscering, och Evi följde honom mekaniskt. Han lyfte upp en portiére till kabinettet innanför salen, och de tittade båda in på samma gång. Och Evis kinder blefvo för ett ögonblick alldeles krithvita, ty allt hennes blod strömmade till hjärtat. Därborta, tätt invid andra dörren, satt hon, den förhatliga. Hennes yppiga gestalt med den smärta, snörda midjan hvilade i en öfverdådigt hänsjunken ställning i den låga soffan. Den hvita klädningen aftecknade sig pittoreskt mot en purpurröd portiere som bakgrund. Händerna lekte lättjefullt med dess silkestofsar, munnen log, och de praktfulla mörka ögonen blickade uppåt med ett smäktande uttryck. Och på en stol midt emot henne sattWolter med hennes solfjäder i handen. Evi visste inte, om han observerat henne, ty hon kunde inte se uttrycket i hans ansikte. Men nej, han kunde inte ha sett henne, ty då hade han ej ändå kunnat ha hjärta att med ett sådant tonfall säga åt den andra, troligtvis såsom en fortsättning af deras samtal: » Tror ni inte, att man njuter den renaste lyckan i sina minnens värld? » Åh, huru kunde Wolter! Huru kunde han! Evi höll sig krampaktigt fast i en stolskarm. Hvad hon var utpinad! Om hon ändå sluppit hem. hem. H o n ville intet annat mer än få gråta där, ensam, i tysthet, blygselns och svartsjukans bittra tårar. Men hon kunde inte skylla på illamående. Hon måste upprätthålla skenet. Glad skulle hon se ut, och le skulle hon, om det ock kändes, som om hon skrattat på sin egen begrafning. Ty den förödmjukelsen skulle hon inte ändå lida, att någon skulle ana hennes kval. Häradshöfdingen hade stannat, oviss om hvilken min han skulle göra vid den oväntade synen.