Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets förslag, att vid artikeln Tenn, arbetadt nytt, förändra rubriken »olackeradt» till omåladt och olackeradt och rubriken »lackeradt» till måladt eller lackeradt, torde icke vara af beskaffenhet att inverka på tullafgiflernas belopp; hvadan och då endast två Stånd, Presteoch Borgare-Stånden, dessa tillägg godkänt, förslaget derom lärer böra förfalla. Vidkommande artikeln Tobak, hade Utskottet föreslagit, att de under karfvad tobak förekommande rubrikerna »Karduser eller lös i fastager», med 14 sk. och »knaster», med 36 sk. införselstull per skålpund, skulle under gemensam rubrik: Karfvad, alla slag, sammanföras och åsättas införselsafgift af 24 sk. skålpundet, samt att redaktionen af tulltaxan för artikeln Tobak måtte erhålla den mera systematiska uppställning, som i det af Utskottet afgifna taxeförslag innehöiles. Borgare-Ståndet har bifallit detta förslag, hvaremot de öfriga Stånden, med vidblifvande af gällande tulltaxa, detsamma ogillat. Derest icke Borgare-Ståndet skulle vilja i afseende på karfvad tobak frånträda sitt beslut och förena sig i de öfriga Ståndens, måste omröstning härom anställas, och Utskottet föreslår, i sådant hänseende, följande proposition: 117:o. Den, som vill, att, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, karfvad tobak fortfarande indelas i »karduser eller lös i fastager», med 14 sk„ och »knaster», med 36 sk. införselstull per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma dessa artiklar att under gemensam rubrik: »Karfvad, alla slag» sammanföras och åsättas införselstull af 24 sk. skålpundet.
Och der ute på redden lågo ångbåtarne med rykande skorstenar och intogo efter hand den lefvande lasten. När slutligen alla trupper kommit öfver bron och i sin tur embarkerat, då utbröt ett sådant hurrande och snyftande att inga ord kunna beskrifva det. Jag såg ingenting af affärden, men der funnos menniskor som visst stodo qvar ända till aftonen om icke till följande morgonen. Efter tågen öfver Skeppsholmen kom ett långt och vidsträckt artikeltåg i tidningarne. Först var det kungliga notiser från Malmö, der konungen och hofvet lefde, och sedan var det krigiska notiser, med alla deras kommentarier, deras fruktan och triumfer, allt som ämnen gåfvos för sympatierna. Hade Fredrika Bremer då funnits i Stockholm, så skulle hon satt i gång sådana virkningsoch stickningssammankomster, som hon tillstälde under Danmarks senaste krig med Tyskland. Ingen mensklig varelse kunde under något krig varit – på afstånd – mera införlifvad dermed än hon. Sjelf stickade hon ett helt parti strumpor, hvilka, i likhet med alla öfriga arbeten, förfärdigades af blått och gult garn, på det danskarne, då persedlarne kommo dem tillhanda, borde begripa att de svenska färgerna betydde svenska sympatier. Men en afton, då den vanliga bulletinbäraren ankom med tidningarne, bar det sig icke bättre, än att denne, mamsell Bremers genom långa år trogne vän hade något sorgligt att förkunna. Det var en ställning, som danskarne länge ärorikt behållit, men nu öfvergifvit. Då rusade Fredrika Bremer häftigt upp, kastade den blågula strumpan långt ifrån sig och utropade: »Jag stickar inga strumpor åt fege män.» Men när hon märkte de andras förvånade blickar, hvilka uttalade det allra tydligaste inkast mot hennes förhastade yttrande, satte hon sig åter och halfmumlade: »Tag hit stickningen då, jag anar att det blott är en krigslist. I morgon få vi upplysning»1. De följande posterna hade likväl bekräftelse på sjelfva saken. Men det fans minsann inga »fege män» bland det folk, som i fordomtima gjort så väldiga härtåg.
Departements-chefen, alt med nybyggnad af de felande tvänne seglande fregatterne kunde tills vidare anstå, emedan, då flottan redan äger sex sådana, det vore af mera vigt, att flottan i första rummet försågs med de afbehofvet så högt påkallade ång-korvellei ne och ångbogserings-fartygen och borde således dessa sistnämnda slags fartyg först anskaffas, i den mån tillgångar kunde dertill beredas genom serskilda anslag utöfver hvad för flottans årliga underhåll anvisas, då deremot nybyggnaderna af de trenne korvetterne eller briggarne och de fem chefs-fartygen, hvilka brista i det föreslagna antalet, efter hand kunde verkställas ulan serskildt anslag. Uppå Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkan, täcktes Kongl. Maj:t, med godkännande af såväl förrberörde förslag till fullkomligare ordnande af försvarsverket till sjös, som hvad i afseende å sättet för verkställighet deraf blifvit af Departements-chefen underdånigst föreslaget, i nåder förklara, att sjöförsvarets ordnande borde i öfverensstämmelse dermed fortgå; Och skidle Kongl. Maj:ts nådiga beslut, till underdånig efterrättelse, meddelas Förvaltningen af Sjö-ärendena, jemte afskrift af Departements-chefens hav ofvan omförmäldte underdånigst afgifna förslag. Ex protocollo C. O. Fougt. Underdånigste Anförande. Eders Kongl. Maj:t har, under den 29 December näsllidet år, i nåder åt mig uppdragit att uppgöra och till Eders Kongl. Majrts nådiga pröfning framlägga förslag till fullkomligare ordnande af försvarsverket till 3 sjös; i sammanhang hvarmed jag skulle äga att uppgifna, hvad i anledning deraf kunde blifva föremål för nådig Proposition till Rikets nästsammantfädande Ständer.
För att undvika dessa besvärliga yttringar af portvaktarens deltagande för sin person, brukade Petrus ofta, när ingen annan utväg var honom öppen, att med tillhjelp af de i muren fästade jernkramporna taga en beqväm omväg öfver taket. En tid hörde det äfven till hans nöjen att lyfta landsvägsgrinden från dess hakar, ställa den löst hvilande mot sidostolparne och derefter lägga sig på lur bakom någon buske, för att afvakta utgången af sin försåtliga anläggning. När då en bonde kom och, efter vanan, med hela sin kroppstyngd sköt på grinden, föll den omkull och drog honom med sig i fallet. Från detta nöje, hvaraf han hade den innerligaste hjertefröjd, afstod likväl Petrus, sedan det en gång förorsakat en gammal man klämda fingrar och en svullen näsa; hvilket bevisar, att Petrus ändock icke alldeles saknade besinning. Det var en lycka för det skinn, hvarmed naturen beklädt denne slyngels lekamen, att han just för sina pojkstrecks skull blifvit gunstling hos gårdsfogden på Sjövik. Till följe af dennes rekommendation antog honom herr Gustaf till page och ridknekt. I egenskap af sådan fick Petrus följa sin herre på dennes utflykter och kom så äfven en gång till Signildsborg, der ingenting behagade honom så mycket som den vackra och glada kammarjungfrun. Från det ögonblick, då deras i lika grad muntra och spelande ögon först mötte hvarandra, kom Petrus till den erfarenhet, att han icke längre var gosse, utan yngling. Deras bekantskap började med gnabb, kif och glåpord och fortsattes under hvarjehanda spratt, af hvilka det sista, värsta eller bästa, var det, att de stulo hvarandras hjertan. Om denna stöld kommo de ömsesidigt under fund derigenom, att de saknade hvarandra, då de voro åtskiljda, huru mycket de än grälade och retade hvarandra, då de voro tillsammans. Och då nu Petrus började misstänka, att kusken på Signildsborg hade ett godt öga till Johanna, tänkte han: „bättre förekomma än förekommas,“ och friade en vacker aftonstund till flickan med följande ord:
Rätt som det nu var öppnades dörren så sakta, så sakta, och der trädde in en mycket liten gumma, af underligt utseende och med ännu underligare later. Den lilla gumman hade en ofantligt stor tumme, så att hvar man som såg den måste undra deröfver. Hon helsade: »Guds fred!» ’Guds fred igen!’ svarade konunga-dottern. Gumman sporde: »hvarför är sköna jungfrun så ensam och sorgefull?» ’Jo’, sade prinsessan, ’jag må väl vara sorgsen. Drottningen har befallt mig sömma denna väf till skjortor åt konunga-sonen. Men om jag inte har gjort det tills i morgon när sol går upp, mister jag min fästeman, som håller mig så hjerteligen kär.’ Då tog qvinnan till orda: »var tröst sköna jungfru! är det inte annat, så kan jag hjelpa eder. Men då skolen J bifalla ett vilkor, som jag nu skall nämna.» Vid detta tal blef prinsessan öfvermåttan glad, och sporde efter gummans åstundan. ’Jo’, sade qvinnan, ’jag heter Stortumma-mor, och jag vill inte ha någon annan lön, än att jag får vara med på edert bröllopp. Jag har inte varit med på något bröllopp, alltsedan drottningen eder svärmor stod brud.’ Konunga-dottern samtyckte gerna till detta vilkor, och så skiljdes de ifrån hvarandra. Gumman gick sina färde, som hon hade kommit; men prinsessan lade sig att sofva, och sof så hårdt, att hon inte drömde om sin fästeman en gång. Arla om morgonen innan sol rann upp, öppnades dörren, och den lilla gumman trädde åter in. Hon gick nu fram till konunga-dottern, väckte henne, och gaf henne några skjortor; men skjortorna voro sömmade och stickade med konst, så att man aldrig sett maken. Gumman sade: »ser du, så väl som detta har jag inte sömmat, alltse’n jag sömmade åt drottningen, när hon skulle stå brud. Men det var längesedan i verlden.» Med dessa ord försvann den lilla qvinnan, ty drottningen stod just i dörren, och sporde om skjortorna voro färdiga. Konunga-dottern jakade härtill, och räckte fram den vackra sömnaden.
Ridderskapets och Adelns närmare skärskådande vördsammast underställa, j Den af Utskottets ena Ledamot, Herr Lagmannen Friherre Koskull, yttrade särskildta mening, hvilken Hans Excellence m, m. Herr Grefven och Ordföranden Oxenstjerna samt Herr Protocolls - Secreteraren Grundelstjerna biträdt, får Utskottet härjemte bifoga. Stockholm den 6 Maj lSl5. På RiddarhuåUtskottets vägnar Joli. G. Oxenstjernat G. Marks von Wurtemberg. Den 11 Maj e. mi Transsumt af Protocollet hållet uti ' Höglofl. RiddarhusUtskottet den 6 Maj lgl5. S. D. Företogs till afgörande den hos Höglofl. RiddarhusUtskottet på bordet hvilande fråga, angående Majoren Henrik Adolph Rosenqvists, nu mera Gyllensvans, rättighet att såsom Representant för Gyllen-' svanska Ätten å Riddarhuset innehafva Säte och Stämma. Som vid öfverläggning i detta ämne Utskottets Herrar Ledamöter föarnärktes vara af skiljaktiga meningar, så skreds till omröstning Herr Lagmannen Friherre Koskull uppläste ett så lydande Utlåtande. ”Då frågan huruvida Herr Majoren Henrick Gyllensvan bör skiljas från fortsättningen att utöfva den representationsrätt, han under innevarande Riksmöte för Adeliga Ätten N:o 1969 Gyllensvan å Riddarhuset påbegynnt lärer komma att af Höglofl. RiddarhusUtskottet nu till granskning företagas och med bifall beledsagas, får jag, som omöjligen kan betrakta detta ämne ur samma synpunkt, som Utskottets fleste Ledamöter, utbedja mig äran att framställa de skäl, från hvilka jag hämtat stöd för detta mitt skiljaktiga omdöme. 44» Deri ii Maj e. m.
Ständers S ärs£;-j^ta Utskott har Vällofl. Borgare-Ståndet remitterl^. ett af <>:ne dess Ledamöter, H.érrar Eric Trass och Pehr Elfstrand ingifvet Memorial, deruti hemställes , art den önskan rriä hos Kongl Maj:t i underdånighet anmälas, att det förbud emot bruk af öfverflödigt silfver, sorn genom Kongl. Förord - JDen 31 Juli. 1137 Förordningen den 2 Augusti I800 utfärdades, mätte antingen upphäfvas eller förnyas Enligt hvad den åberopade Författningen innehåller, blef ofvannätnnde förbud vidtaget, i afsigt att derigenom bereda Riksens Ständers Bank en mera säker tillgång på silfver till realisationens underlättande; och sorn den tid snart Sr för handen, då de skäl, som således föranledt till detta stadgande, komma att upphöra, samt bruket af arbetadt silfver, hvilket när som heldst kan förvandlas i penningar eller i Banken belänas , och alltid utgör en egendom af redbart värde , icke kan räknas för ett så beskaffadt öfverflöd, som egentligen medför ett skadligt inflytande på enskild och allmän välmåga; sä har Utskottet icke ansett ett förbud emot nyttjandet af större eller mindre piecer af silfver böra ingå i beräkning vid frågan om det förslag till yppighetens hämmande, som Utskottet Under den 17 sisth Juni till Riksens Ständer afgifvit; och Utskottet tror sig derföre ej eller nu kunna gifva anledning till förenämnde Författnings förnyande. Stockholm den lo Juli 1815. Eå Särskildta Utskottets vägnar F. B. Schwerin. Sven Wijkman C.son. Carl Sjöbohm. Frie Ericsson. C. Klintberg. <j.-e Bandet, 143. 144. Vord - 113S Den ii Juli. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den !i Juli. Högvörd» Prest-Ståndet den 14 Vällofl. Borgare-Srånder den 10 Hederv. Bonde-Ståndet den 10 . Vördsamt
— N:o 255. i fråga om äskad tillökning för år 1857 i aflöningsförmånerna nt en del, af Flottans gemenskap m. m. XI. B. 288. A. 303 E. 367. — N:o 256. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, rörande anmäld brist i tillgångarne för Flottans matrosers och uppfordrade Båtsmans mathållning åren 1856 och 1857. XI. B. 288. A. 303. E. 367. — N:o 257. med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om eftergift af den f. d. Lands-kamereraren i Wermlands län Svante Lindberg ådömda ersättningsskyldighet. XI. B. 288. A. 303- U. 393, 398- E. 367. — N":o 259. i fråga om pension å allmänna indragnings-staten för Landshöfdingen i Skaraborgs län, f. d. Siats-Rådet A. P. Sandströmers elterlemnade enka. XI. B. 288. A. 304. E. 401. — N:o 260. angående väckta frågor om Statens medverkan för fullbordande af jernvägs-anlaggningen mellan Köping och Hult. XI. B. 327, 331. A. 354, 355. — N;o 261- i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse om _ S — 199 eftergift af kronans rätt till dana arf efter Föraren Pihls frånskiljda hustru Charlotta Kindberg. XI. 13. 327. A. 331. Stats-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 262. i anledning af väckt motion om sågoch tullmjölqvarnars befrielse från grundräntor och dessas utbytande mot bevillning. XI. B. 327. A. 331.
Banco, som icke för närvarande har någon motsvarande sedel. Då Utskottens förslag sålunda förenar fördelarne af båda räknesätten, hyser jag ingen farhåga, att dagsverken och varor derigenom skola stiga i pris; ty man kan lika lätt liqvidera med ^:dels R:dr, som med en åtta skilling, och man kan till och med, om man så vill, fortfarande kalla den en tolfskilling, och äfvenså kan man lika lätt liqvidera med \ R:dr som med en sexton-skilling Banko eller 24 sk. Riksgäld. Jag tillstyrker derföre bifall till Utskottens förslag, och anhåller, att det må blifva Japroposition, samt öfverlemnar åt dem, som äro af annan mening, alt uppställa contrapropositionen bäst de behaga. Herr Hjerta: Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att här icke är fråga om en sak, hvari Ständerne hafva beslutande rätt, utan endast om en sådan, hvaruti anmälan kan göras hos Konungen; ty, enligt 79 §. RegeringsFormen, är det Konungens ensak, att låta slå mynt, sedan dess skrot och korn blifvit med Ständernes bifall bestämdt. Här är således blott fråga om ett önskningsmål, eller huruvida man skall begära, att Konungen ville låta sätta sin bild på silfverpjeser, motsvarande 1 R:dr Banko eller 1 R:dr Riksgäld; och jag finner i detta afseende Herr Lefréns reservation, sorn är uppställd för begge fallen, ganska 76 Den 19 O c tobe r e. in. ändamålsenlig, ty, ehvad man ingår med begäran om en enhet på 12 eller 18 sk., är saken på det hela tämmeligen likgiltig, äfvensom huruvida benämningen skall blifva Carolin och Krona eller något annat; intetdera verkar på hufvudsaken, som är att göra 128 sk. lika med 1 R:dr efter 1664 års myntfot. Friherre
Jemf. § 80. Mom. 1. Pröfningen af ansökningar om lån från allmänna diskontfonden sker en Banko-Utkottets Memorial JV2 61. 11 gång i veckan, vederbörande Styrelser likväl förbehållet att, derest för räkenskapernas afslutande så nödigt pröfvas, vid hvarje års utgång, för högst två veckor nämnda utlåning inställa. Ansökningar om kassa-krediliv pröfvas en gång i månaden. Pröfningen af ansökningar om diskontering ock lån från handelsoch näringsdiskont-fonden verkställes: vid Diskontkontoret i Stockholm alla söcknedagar, vid Lånekontoren i Götebor» och Malmö två O gånger och vid Lånekontoret i Wisby en gång i hvarje vecka. Vid pröfning af alla ofvanberörda ansökningar skola i Styrelsen öfver Diskont-kontoret minst fyra ledamöter, hvaribland åtminstone en Fullmägtig, och i Lånekontors-styrelserne minst tre ledamöter vara närvarande. För bifall till ansökning fordras afgjord röstpluralitet. Mom. 2. För behandling af öfriga, Diskontoch Lånekontoren tillhöriga ärenden, sammanträda Styrelserne in pleno en gång i månaden eller oftare, om göromålen sådant påkalla. Vid dessa sammanträden skall protokoll föras. För besluts fattande vid plenisammanträden erfordras att i Diskont-styrelsen minst sex och i Lånekontors-styrelserne minst fyra ledamöter äro närvarande. Yppas härvid skiljaktiga meningar, gälle de flesta rösterna och, då dessa äro lika, ege Ordföranden afgörande röst. Mom. 3. Hvar och en bland Fullmägtige är öppet lemnadt att, när som helst öfvervara Styrelsernes sammankomster, men gång i veckan; vederbörande Direktioner likväl förbehållet att, derest för räkenskapernas afslutande så nödigt pröfvas, vid hvarje års utgång, för högst två veckor nämnda utlåning inställa. Ansökningar om kassakreditiv pröfvas en gång i månaden. Pröfningen af ansökningar om diskontering och lån från handelsoch näringsdiskont-fonden verkställes: vidBanko-diskontverket alla söcknedagar; vid Lånekontoren i Göteborg och Malmö två gånger och vid Lånekontoret i Wisby en gång i hvarje vecka.
Ty utan att någonsin förställa sig, hade hon omedvetet hvarje sympatisk naturs böjelse att anslå just den ton, som hon kände skulle vibrera starkast i en annans själ. Orubbligt måste man som grunddrag fasthålla den öfver allt frambrytande frihetslidelsen, hvilken gjorde henne skygg för att uppträda i flock äfven med sina meningsvänner i striden mot den gamla lifsåskådningen, och hvilken gjorde henne utom sig, när hon brukades af dennas målsmän mot den ungdomliga grupp, som hon dock stod närmast, Detta själfständighetens ensamhetslidande hade icke ringa del i den fruktan, med hvilken hon motsåg och slutligen flydde framtiden. Efter återkomsten från Stockholm till Hörby på senvintern 1886 började Ernst Ahlgren arbeta med Fru Marianne och njöt en af de relativt lyckliga tiderna i Hörby, då hon för ögonblicket kunde skjuta å sido småaktiga obehag, omgifningens brist på sympati, landsbyförhållandenas trånghet under ifrigt arbete och under långa, ensamma vandringar på sin kära hed, eller i en lummig allé på den högt liggande kyrkogården, från hvilken man hade en vidsträckt utsigt öfver den vackra bygden nära Ringsjön. Men hon kände sig alltid behöfva större vidder. Jag känner (skrifver hon) en obändig åtrå. Jag ville bo på en höjd, med vid utsigt och sol öfver slätten. Jag ville se hafvet stå som en skarp knif nere vid horizonten, det är hvad jag varit van vid sedan barndomen. Och vi slättbor behöfva en gränslös yta, för att känna oss fria, det skall icke finnas något, som hämmar blicken. Då är det som om den också stängde tanken. Och jag vill att min skall sträcka sig långt, långt ut – så långt den kan. En anonym gåfva, som hon vid denna tid mottog från en kvinlig mecenat – hvars lifsväg bildar en hel vintergata af sådana ljuspunkter meddelade åt andras tillvaro – satte henne också i stånd att åt sig ordna ett par små rum i en sidobygnad. Med den förmåga af frisk njutningslust, af barnsligt nöje, som låg i hennes mörka natur, likt solglittret öfver hafsdjupen, kunde en sådan händelse vara ett rikt glädjeämne.
Resan vill jag genast gifva en rätt anledning. Motto till Kosciusko, är oförlikneligt. – Och som all Sanningens både kraft och höghet ligger i sådana (ofta rapida) ideer: så tänker jag nu på alla dem, som äro kastade in i bref till mig; och slutar till resten af M. N. Herres correspondance. Hur skall man kunna frälsa alla dessa andra? Då allt annat vackert och rart så noga bevaras, så borde visst icke det herrligaste gå förloradt. Dagligen anteckna sina ideer och maximer, borde vara nu en pligt af religion för M. N. Herre; hvars erfarenhet i både Böcker och Natur få dödlige kunna hinna. Dernäst, alla de der manuscripterna öfver Bibeln etc. etc. Ur dem borde ju de ädlaste tankarne bevaras? Hvad ej kan tryckas hemma, kan tryckas här, med publik trygghet enligt sjelfva Lagen. ”All den der Latinen” 98 är rigtigt af mig. Men jag ser ingen öfverdrifning i Dedicationen. — För Wennersten åter, som i grunden är en bra karl och har en dråplig predikostämma, utber jag allt det förord M. N. H. kan ge i det han söker; och jag vet, att detta förord är mäktigt. Min lön är, i allt, 600 Riksdaler Pomm. Hvaraf väl hälften ännu ett par år går bort till gamla skulder; och resten kan således synas ringa: då jag har gift mig med en vacker och trogen Svenska, som följde mig i landsflykten – och med hvilken jag har en Dotter af fyra år och en Son af två, bägge med götiska namn (Hilda och Thord) och götisk friskhet. Men jag är dock nu på vägen, att icke vara fattig. Jag häpnar nog ändå vid allt det ädelmod jag af M. N. Herre njutit, och all den skuld hvari jag står. Jag är ännu och alltid, med innerlig kärlek och beundran för M. N. Herres patriotism och geni, m. m. P. S. Hvad tänker M. N. H. derom, att jag icke reste till Frankrike; då, när det syntes vara så naturligt? Unga Drottningen 99 är en mycket täck, men annars just vanlig tös; nästan bondblyg.
Jag kan ej finna hvarken rätt, billigt eller klokt alt falla eli sådant beslut; jag tror, att vi hädanefter som hittills böra öfverlemna åt socknarne att derom sjelfve förordna och med sina pastorer öfverenskomma huru byggas bör, dels i hänseende lill den mängd af folk, som äro i hvarje pastors bröd, dels ock med afseende ä det antal kreatur, sorn vid prestgården födas, oell den ymnigare gröda, hvilken vid hvarje boställe kan upphemtas och som fordrar tillräckliga förvaringsrum. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: Såvida de talare, hvilka förut yttrat sig, hade tagit kännedom om innehållet af de särskilda af Ulsk-.n åberopade K. reglementen, skulle de hafva funnit, ali de utsträckt sina yttranden till frågor, hvarom i betänk, icke är tahult. De af Ulsk:n citerade siadgauden afse underhållsskyldigheten vid sådana till boställen upplåtna allmänna hus, som af Kronan områdas, såsom landshöfdingeresidenser m. m. på hvilka det. är boslällsinnehafvarnes skyldighet att verkställa vissa smärre förbättringar, hufvudsakligen i afseende på boslällshusets invändiga underhäll, såsom ali reparera dörrar, läs, eldstäder och dylikt, men alldeles icke att nybygga sjelfva husen eller att dem till det yttre i väsendligasle mån underhålla. Dessa nyssnämnde stadganden hafva de förenade Utskai ansett vara ganska tillämplige pä sådane vid prestgårdar befintlige hus, som af församlingarne hyggås, och hvilka, enligt Byggn.Luns stadgande, skola af pastorerna underhållas. För närvarande finnes visserligen denna underhållsskyldighet redan i lagen stadgad, men föreskriften iakttages icke pä de liesta ställen, utan församlingarne få merendels hälla 644 Den 23 December. till godo att fästa hvarje spik i väggen och reparera livartenda lås ä de lins i prestgården, som af församlingen byggas, och deraf uppstå tvister och strider mellan församlingsboerue och deras själasörjare.