Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru Seminariernas antal således icke för framtiden behöfver fasthållas vid tretton, som det för närvarande utgör, så torde likväl af andra skäl någon betydligare minskning deruti icke nu böra ega rum. Inkomna uppgifter utvisa väl att Seminarierna för det närvarande icke äro besökte af tillsammans fullt 400 elever; men då Kongl. Majit, uti det reglemente, som för dessa läroanstalter blifvit den 21 Mars innevarande år utfärdadt, medelat föreskrift derom, att lärokursen bör blifva treårig, kommer, äfven om ej flera hädanefter än hittills skulle egna sig åt folkskolelärare-kallet, elevernas antal dock att ökas med ungefär hälften af hvad det nu utgör. För hela folkundervisningens framgång är det ock af yttersta vigt att un - Kongl. MajHs Nåd. Proposition JVS 43. 3 der den, i förhållande till hvad vid Seminarierna skall inhemtas, visserligen icke för långt utsträckta tidrymd, eleverna hafva att der tillbringa, lärarne icke sättas i nödvändighet att dela sin tid och sin undervisning åt ett allt för stort antal elever, utan kunna med oafbruten uppmärksamhet följa hvarje elev, gifva honom de anvisningar, som af hans särskilda egenskaper och fallenheter påkallas, samt hos honom allt mera inskärpa en sann gudsfruktan, sedligt allvar och känsla för det magtpåliggande i det kall, åt hvilket han skall egna sina krafter, så att Seminarii-eleven, då han sedermera i sin ordning kommer i utöfning af lärarekallet, må veta att deruti verka på ett sätt att alltvidare varder utbredd en sann folkupplysning, hvilken ovedersägligen bildar den fastaste grundval för ett lands lycka, och på samma gång den alstrar och stärker kärlek till frihet och fosterland, säkrast både förhindrar frihetens missbrukande och åt landet bevarar dess sjelfständighet.
Man ser häraf hvad slags verkan de lindriga straffen utöfva på den råa och ohyfsade menniskan, när hon af naturen har ett grymt sinnelag. De stäfja icke grymheten, utan agga den snarare till utbrott. Så händer likväl icke när straffhotet består uti förlusten af det käraste menniskan äger, nemi. lifvet. Hr vbn Hartmansdorff: Hr Carlesons fråga til! Hr Carlheim-GyllenskjöId föranlåter mig att säga några ord. Om lifsstraffet för rån är på förhand kändt, så afskräcker det äfven på förhand den, som frestas begå ett sådant brott. Men har han en gång kommit i handgemäng med den anfallne, så händer det ofta, att angriparen måste vara betänkt på sitt eget lifs värjande. Kan han ej göra det på annat sätt, så slår han ihjäl den anfallne. Detta är sakens naturliga gång; och derpå bör man vid lagens stiftande gifva akt, ty man får ej såsom säkert antaga, att rånaren kan vid brottets föröfvande taga sig tillvara för lifs spillande, äfven om han så ville. Gr. Sparre har sagt, att lifsstraffet ej ulöfvat någon afskräckande verkan på rånarne, eftersom de å sednare tider blifvit flera än förr. Hvilket är skälet härtill? Jo, just det som Hr Printzensköld nämnde, nemi. att rånaren vet, att lifsstraffet endast står på papperet, emedan det, för nådens mellankomst, aldrig verkställes. Således är det strafflösheten, som ökar brottsligheten. Nu säger Gr. Sparre: ”linge vi bara det nya förslaget antaget, så erhölles en verklig motvigt mot valdsverkarne”. Men huru vet Gr:n, att det i förslaget utsatta straffet skall mera än det nu föreskrifna verkställas? Kunna icke Konungens Rådgifvare tycka, att äfven detta är för strängt? I sådant fall vore det ju bäst, att Ständerna icke befattade sig med detta lagstiftningsarbete, utan afvaktade ett förslag från Konungen? Ty då visste åtminstone R. St:r att de straffbestämningar, som antoges, skulle gå i fullbordan.
Vid behandling af omförmäite ärende hafva Utskotten inhemtat, att, sedan Rikets Stalsoch Lag-Utskottens Utlåtande, JU 15. 3 år 1840 församlade Ständer, med erkännande af cellfängelsets företräde såsom ransakningshäkte framför våra gamla häkten, anvisat 900,000 Rdr till nya länsfängelser, 100,000 Rdr till nya häradsfängelser samt 500,000 Rdr, allt banko, till nya stadsfängelser, under anhållan derjemte, att Kongl. Maj:t måtte låta uppgöra en fullständig plan för häradsoch stadsfängelsers ordnande inom riket och densamma Rikets Ständer vid påföljde riksdag meddela, Justitie-statsministern i underdånighet afgifvit det af motionären åberopade förslag i ämnet, enligt hvilket det skulle komma att, utom 24 länsfängelser och ett fängelse för Stockholms stad, erfordras 106 serskilda stadsoch häradsfängelser såsom ransakningshäkten; att ehuru berörde plan icke blifvit af Rikets Ständer pröfvad eller, så vidt kändt är, af Kongl. Maj:t fastställd, Rikets Ständer likväl vid sista riksmöte anvisat ett ytterligare belopp af 300,000 Rdr banko, ali med 100,000 Rdr utgå hvardera af åren 1849, 1830 och 1851, för fortsättning af påbegynta arbeten för det nya fängelsesystemets införande; att under tiden blifvit efter cellsystemet uppförde 11 länshäkten, deraf ett dock ännu icke är fullbordadt, ett fängelse för hufvudstaden och ett i staden Eskilstuna, men att Kongl. Maj:t derjemte beslutat, att dylika mindre fängelser skola uppföras i Kongsbacka och Carlshamn, hvarförutan frågan om uppförande af ett cellfängelse i Wimmerby är på Kongl.
Till dessa våra anmärkningar hafve vi blifvit föranledde af en fasansfull händelse, som nyligen passerat i Dalarne, der en moder, på uppmaning af en sjuk och bortkommen dotter, har bundit sitt nio års gamla barn och jemte en annan risat det ända till döds — för att rädda dess syndiga själ ifrån djelfvulen och helfvetet. Sådana vansinniga djeflerier skulle ej kunna förekomma, om ej vissa af våra prester vore långt ifrigare i att predika den falska och hedniska läran om djefvulens magt och helfvetet, än i att förkunna den sanna och christliga läran om Guds godhet och himmelriket. Och hvilka hafva väl skulden för allt detta elände, om icke de högsta och förnämsta religionslärarne, våra Professorer i de Theologiska Faculteterne, hvilka just äro de, som egentligen bilda oss sådana der prester i församlingen? Det säger sig nemligen sjelft, att om de förra ej underläte att, såsom de borde, grundligt och klart bevisa för sina lärjungar, att den ifrågavarande läran är rent af hednisk, ochristlig och oförnuftig, så skulle ej eller de sednare så vildt predika in henne i de obildade, som det beklagligen nu ofta är händelsen. Till helfvetet således med hela den gamla barbariska djeflaoch helfvetesläran; och dit äfven — hade vi så när sagt — med alla de råa och tanklösa varelser, som ännu i våra dagar förkunna henne. Men på allvar kunna vi dock såsom förnuftiga menniskor ej eller åt dessa mer än åt andra tillönska något ondt, utan vi önske dem tvertom af hjertat allt godt, men isynnerhet likväl en större upplysning och en renare christendomskunskap — ehuru vi föga hoppas att vår önskan i detta afseendet snart skall uppfyllas. Noter Vi säge tanklöse, emedan vi vete, att några ock äro tänkande, ehuru dessa visserligen ej äro många.
Således är, efter mitt förmenande åtminstone, nödigt att en förändring eller ett förtydligande af den utaf mig uplästa g i RiksAkten eger rum samt att först må bestämmas, hvilkendera af de Norska StatsMinistrarne skall föra ordet i Regeringen, innan det ifrågaställda förslaget till uphäfvande af Ståthållareskapet kan sättas i verkställighet. Uti berörde omständighet ligger således en formell brist, som, utom andra skäl, efter min öfvertygelse gör omöjligt för Konungen att sanktionera det af Noriges Storthing fattade beslut, hvilket nu utgör föremål för R. Strrs öfverläggning. Jag anhåller om bifall till Ekon.Utsk:ts Betänk. Frih. Creutz, Steffan: Då jag icke kan underlåla att ut tala mina tänkesätt uti denna vigtiga fråga, vill jag endast, då den sena timman och de förökade ropen på propos. hindra mig att taga R. o. Ad:s upmiirksamhet i anspråk, inskränka mig att blott instämma Uti de tänkesätt, som blifvit uttalade af Frih. Raab, Hrr G. Cederschöld, P. R. Tersmeden m. fl., som yttrat sig i samma rigtning, och särskildt uti det förslag till skrifvelse, som af Frih. Sprengtporten blifvit framställdt. Öfverläggningen ang. Usta och 3:dje punkterna af förev:de Betänk, förklarades nu vara fulländad, hvarefter H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, i afseende på den Usta punkten, blifvit yr kadt, D en 17 Mars e. m. 273 kadt, af en mängd ledamöter bifall till Utskits förslag, af Frih. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 21 November e. m. mycket skol-inventarier, och, i händelse Utskis förslag bifalles, blir följden, att under det en skola får betydliga tillgångar, så räcka en annan skolas terminsafgifter icke på långt när till för inköp af inventarier. Således förfelas sy fl et nied Utsk:s förslag.
Nu är det icke nog, att Ridderskapets och Adelns tid redan blifvit upptagen med dessa justerings-debatter; en Ledamot har dess - l r %2 Den 28 November f. m. utom botat oss, att vi än en gäng skola återfå detta ämne, då han vill yrka lagligt ansvar, för hvad en annan härstädes yttrat. Det förundrar mig alt höra sådant, från Friherre Cederström; ty, icke aldra än jag är, kaij jag minnas en dag, då lian stod inför Ridderskapet och Adeln i samina ställning, sorn Friherre Anckarsvärd nu befinner sig. Det var år 1812, då Friherre Cederström hörde till minoriteten. Han gjorde då starka invändningar emot olagligheten af det sätt, hvarpå förändringar infördes i TryckfrihetsFörordningen; och han gjorde det i skarpa ordalag. Då, såsom nu, begagnade man. justerings-dagem, att derföre antasta honom och yrka lagligt ansvar. Men en af Konungens nuvarande Rådgifvare uppträdde då och tillstyrkte, att frågan måtte nedläggas, och Ridderskapet och Adeln gjorde så. Har Friherre Cederström förglömt, huru skonsamt Ståndet då behandlade honom? Och får juan icke hoppas, att han ville förskona oss från all vidare fortsättning af detta ämne. Min* net af hvad som vederfarits honom sjelf lefver ännu, icke blott hos mig, utan flere, som voro närvarande på Riddarhuset den 26 Junii och den 3 Julii 1812, och min känsla finnér sig sårad deraf, att det just varit han, som i en lika beskaffad sak nu uppträdt såsom åklagare mot en annan. Åtskilliga yttrade härtill dölas bifall. Den 28 November f. m. 49I Hans Ejccellence Herr Grefven och Län dt Marskalken yttrade, det lian ansåg Discussionen nu mera hafva afvikit från det egentliga ämnet, samt erinrade om nödvändigheten att hålla sig dervid. Friherre Cederström: Efter den anmaning Herr Grefven och LandtMarsknlken lemnat Ridderskapet och Adeln, vill jag uppskjuta att svara Herr von Hartmansdorlf, tills hans yttrande kommer att justeras.
Prat. 1362 & 1863, 6 Sami. 1 Afd. 25 Haft. 1 2 Banho-Uislsottets Ullålande N;o 57. att Fullmägtige, till åtlydnad af reglementets 6 §, skola minst en gång hvarje år deri förrätta inventering, enligt dertill af vederbörande uppgjorda fullständiga och verifieerade inventarii-förteckningar» ; dels å sidan 11, i afseende på större generalkassavården, det förklarande, »att, såsom sedlar och myntadt silfver nu äro ordnade i derför använda lokaler, inventering af generalkassans alla förråder icke kan utan afställande för någon tid af Bankens rörelse, specifikt verkställas», och dels å sidan 16, i samband med redogörelsen för arten af de i Rikets Ständers Bank förekommande göromål, det erkännande, att vården af redbarheterna oeftergifligen fordrar kontroller, som kunna vara enklare i enskild bankinrättning, der principalerne sjelfve äro i tillfälle att utöfva sådan vård, med det, för motivering af behofvet af verkställande Direktörer tillagda, yttrande: »I sistberörda afseende nu saknad kontroll å vårdarne af Bankens kassor och öfriga förvaringsrum skulle, på sätt förut är antydt, vinnas derigenom att Direktörerne blefve berättigade att anställa inventering.» »Den af Direktörerne, som hade att utöfva den dagliga tillsynen, kunde å sådan tid, då vederbörande vårdare icke voro upptagna af expeditionsgöromål, inventera, hvarje gång någon del af förråderna och på sådant sätt förvissa sig om öfverensstämmelse]!, lör tillfället, emellan innehållet i förrådet och den deröfver förda räkenskap.» Af dessa Utskottets yttranden, med hvarandra sammanställda, lärer väl svårligen annan slutsats, rimligtvis, kunna dragas, än att, under nuvarande förhållanden, specifik inventering af åtskilliga delar utaf Bankens förvaringsrum icke kan, utan att Bankens rörelse för någon tid afställes, ega rum, och att således fullständig kontroll å vårdarne af dessa förvaringsrum, genom anställande af de föreskrifna invenleringarne, ej är att vinna.
Både PrästeStåndet och BorgareStåndet hafva bibehållit de af Utskottet föreslagne slut-orden: "pä de af R. St.r bestämda grunderv” Och enär Utskottet, för sin del, finner desamma destohäldre böra i Puncten qvarstå, som det synts Utskottet vara angeläget, att tydeligen ultryckes, att de bestämmelser afränta, Capital-afbetalningar m. m.; hvilka R. St:r såsom allmänna hufvudgrunder för lånets meddelande funnit lämpligt föreskrifva, dervid böra följas; anser Utskottet sig, i följd deraf, böra inbjuda Högloft. Ridd och Adeln samt Hederv. BondeStåndet, att oin dessa slutords bibehållande i i Mom. af 6 Puneten med Pr ästeoch Borgare-Stånden sig förena. Men i den händelse, att denna inbjudning icke antages af Riddoch Adeln samt BondeStåndet, eller endera af dem, varder, för afgörandet af frågan, deruti 2 Stånd stannat emot 2, till R. Sttrs bifall nu tillika föreslagen följande voterings-proposition: 3. Den som bifaller, att, på sätt Högv. PrästeStåndet och Vällofl. BorgareStåndet beslutat, orden: "på de af R. St.r bestämda Grunder’’ skola i slutet af 1 Mom. 6 Puneten af Upplåningsgrunderne qvarstå, voterar Ja. Betänkande n, N:o 4^5. ogi Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; skola samma slutord, i enlighet med Ridd. och Adelns samt BondeStåndets beslut, utur berörde Moment utgå. Angående lydelsen af den öfriga delen af nu ifrågavarande G:te Punct, äro BiksStåndens beslut så lydande: Ridd. och Adelns.- ”Alla inkommande anbud öppnas på den utsatta dagen. Inom viss bestämd tid ål igge det den långifvare, hvars anbud antages, att, till säkerhet för uppfyllandet af sine förbindelser, deponera Valuta, eller ställa antaglig borgen för 2J
Theaterns indragning och utarrendering till enskilda, samt om rättighet för enskilda att anlägga theatrar i hufvudstaden, m. m. 3:dje punkten, ang:de ifrågasatt vidsträcktare tillåtelse till skådespels gifvande i landsorterna, och 4:<le punkten, angtde granskning af thealerpiecer innan de få uppföras på enskilda theatrar, biföllos. 5:te punkten, ang:de upphäfvande af K. brefven den i4 Maj 1789 och den 3o Juli i83i. Hr von Hartmansdorff, A11 g.; Då de pensionärer, som redan finnas vid K. theatern, och de sorn möjligen hädanefter kunna tillkomma, beräkna möjligheten att erhålla pension efter de inkomster, som pensionscassan hittills ägt; så vore minskning af dessa inkomster för dem en förlust, hvilken R. St. ej böra förorsaka dem, med mindre R. St. också ersätta dem. Någon sådan godtgörelse torde R. St. ej bevilja; derföre anser jag lämpligast, att denna punkt förfaller. Hr Frill. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla denna punkt. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade afslå den. Ropades äfven ja och nej. Hr von Hartmansdorff: Om Hr Frih. o. Landtm, täckes göra den framställning, hvarom jag anhållit, nemi, nit denna punkt må förfalla, så torde sådant måhända förlika meningarna. Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. det i denna punkt framställda förslag böra förfalla, 6:te eller sista punkten, ang;de afgiften af utländska skådespelare, lindansare, m. m. Hr von Hartmansdorff: Om utländska skådespelare skola åläggas en sådan afgift, hvaremot jag ej har något att erinra; så synes mig lämpligare, att afgiften ginge till den ifrågavar. pensionsfonden, än att hon skulle anslås till allmänna folkundervisningen. Huru borde en sådan inkomst Den 5 December. lämpligen fördelas?
Om nu delta fortfar i 5 år eller 6 år, eller hvilket antal år som helst intill nästa statsreglering, så innefattar det icke något upphäfvande af Ståndets beslut, utan blott ett fortfarande af detta beslut, intilldess vid en kommande riksdag något annat beslut kunnat fattas. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då. det af Hr af Billbergh yrkade beslut skulle upphäfva de af H. Ex. gjorda och af Ståndet bifallna propos:r i förevar, ämne derigenom, att det ökade med en sjettedel de summor, R. o. Ad. redan beviljat, trodde H. Ex. sig icke tillständigt att derå göra propos., utan förnyade sin nyss gjorda hemställan, örn R. o. Ad. behagade stadga, att deri beviljade anslagssumman skall börja att utgå, på sätt R. St. beslutat, samma år, som den nya statsregleringen vidtager. Bifölls. •Hr von Hartmansdorff: Något beslut, rör:de tiden för början af den nya extra statsregleringen anser jag alldeles öfverflödigt, emedan den bör vidtaga på samma gång som den ordinarie. Deremot tror jag det vara Slån - Den 6 November e. m. 85 dens både rättighet och åliggande att bestämma, huru länge extra statsregleringen skall vara. Skulle derföre Hr Gr. o. Landtm, finna sig förhindrad, att i detta fall framställa propos., får jag mot en sådan vägran till prot. anmäla min protest. Då nu ånyo föredrogs Bevilln.Utsk.s d. ao sisth Octob. på bordet Ingda utlåt. N:o 35, i anledn. af gjorda anmärk ningar vid Utsk:s betänk. N:o i3 om stämplade pappersafgiften, uppstod discussion vid följande punkter: B o r g a r e b r e f. Hr Stuart, Carl Gust., anhöll att få veta, hvad beslut BorgareSt, fattat rör:de denna punkt. Underteckn. B.idd.Secret.: BorgareSt:s beslut lyder sålunda: ”Vid rubriken Borgarebref fann Ståndet redaetionen:
4 Nu församlade Revisorer biträda i så måtto dénna åsigt, att de anse ett billigt stadgande kunna uppgöras, hvarigenom pensions-innehafvare, hvilken erhölle annan tjenst med högre löne-förmåner, finge vidkännas ett så stort afdrag å dessa förmåner, som motsvarar pensions-beloppet. Amiralitets-Krigsmans-kassan. Utaf de för kassans pensionsoch gratial-fonder åren 1852 och 1853 upprättade kapital-räkningar äro särskilda utdrag Revisorerne tillställda, hvilka utvisa; Pensions-fonden: år 1852. år 1853. Sedan, i anledning af Rikets Ständers åren 1851 och 1853 församlade Revisores anmälan, att de varit förhindrade att öfver denna kassas förvaltning afgifva något omdöme, enär räkenskaperna icke i sin helhet varit för Revisorerne tillgängliga, Direktionen öfver Amiralitets-kassan, uti häröfver afgifvet utlåtande, erinrat om de hinder, som mötte för räkenskapernas afsändande till Stockholm, för att der granskas, äfvensom visat nödvändigheten deraf, att hufvudsakliga revisionen af nämnde kassas förvaltning försigginge i Carlskrona och, till stöd för denna åsigt, åberopat Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse den 31 Juli 1845, enligt hvilken, med anledning af en vid 1843 års stats-revision framställd begäran, att åtminstone den del af kassans räkenskaper, som utgjordes af allmänna medel, borde undergå offentlig granskning, Kongl. Maj:t, af anförda orsaker, förklarat Sig så mycket mindre finna skäl bifalla, att Krigsmans-kassans alla räkenskaper med tillhörande verifikationer aflemnades till granskning, vare sig af Kammar-rätten eller Rikets Ständer, som Rikets då församlade Ständer frångått anspråk om granskning af Arméens pensions-kassas förvaltning, men tillika, enär Rikets Ständer borde äga kännedom derom, att de Amiralitets-krigsmans-kassan tillslagna statsmedel, så väl i behörig ordning, som för sina afsedda ändamål, användes, förständiga!
Enär det icke är troligt, att, sedan detta Betänkande blifvit genomgånget, betydliga medel äro öfver att anslå till fastighets - lånefonden, anhåller jag att i detta afseende få föreslå några förändringar: att nemligen maximibeloppet må nedsättes från 2000 till 1000 R;dr Banco, äfvensom att den fond, hvilken i förra punkten omtalas, må härtill användas, Derigenom vunnes, att dessa lån endast kunde begagnas af Allmogen till arfskiften och dylikt; och detta vore således det enklaste sättet att uppfylla BondeStåndets önskan. Herr Tham'. Lika med någre andre Ta - Den 13 September e, rn. 679 lare är jag öfvertygad att fastighetslån icke egentligen stå tillsammans med Banco-inrättningenj men jag anser dem nu mera vara påkallade, dels af nödvändigheten och dels af den benägenhet Ridderskapet och Adeln är skyldig att visa ett MedStånds yttrade önskan. När nya fastighetslån beviljas, bör man emellertid stalla så till, att Banken derigenom ej skadas. Detta torde lämpligast kunna ske på det sätt, att återbetaluingen sker med silfver till 2 procent årligen, antingen ovilkorligen, utan afseende på coursen, eller ock, så vida coursen ej öfverstiger i44 skillingar. Dernäst får jag fästa uppmärksamheten derpå, att om dessa lån äro alltför små, kan Allmogen af dem ej hemta all den nytta, som annars. De begagnas ej egentligen af dem som hafva små jordlotter. Desse, som hufvudsakligen bebo skogbvgden, behöfva väl endast små lån; men den så kallade skogsbygden är sällan så utblottad på penningar, att ju lån inom orten kunna erhållas. De Jordbrukare åter, hvilka framför andra äro deraf i behof, äro sådane, som hafva större hemmansdelar. På slättbygden ar ingen besutten med mindre än ett halft hemman. Den som genom lån skall anskaffa, hvad han behof ver, är icke belåten med 1000 Riksdaler. Han skall betala Commissionnaire i Stockholm, låta hålla syn på Hemmanet, anskaffa gravationsbevis, m. m När då summan som erhålles, är för liten, ligger hela vinsten vid stubben.
Nu lärer det väl icke kunna nekas, att det är en stor skilnad mellan det Franska förfarandet, att genom en »aete respectueux et formel», ja! till och med genom 3 dylika, begära föräldrars och ascendenters råd och, i händelse deras samtycke nekas, en månad efter framställandet af den sista begäran, ändock ingå äktenskap, dervid dem åligger, att inom nämnde tid vid domstol upgifva och söka göra gällande deras skäl till vägran, så vida å dem skall fästas afseende, — och det i Sverige, i händelse af giftomannens vägran, nödvändiga förfaringssättet att stämma giftomannen Jag för min del får förklara, att jag anser de Franska föreskrifterne icke blott rättvisare, såsom varande likare för man och qvinna, utan äfven mindre stränga och för den finkänsliga qvinnan mindre tryckande än de hos oss gällande. Beträffande motsägelserna emellan 8 Kap. G.B. och K. Förordn. angille qvinnans myndighet, nödgas jag medgifva, att det af den ädle Grin upgifna sättet att dem sammanjemka, icke kunnat öfvertyga mig om möjligheten att de förnuftigtvis kunna bestå tillsammans, hvilket jag således fortfarande anser såsom ett ganska kraftigt argument för uphäfvande af giftomannarätt öfver myndig qvinna. Hr Grin har för öfrigt yttrat, att det vore svårt nog att motstå en dotters tårar och böner. Det kan vara ganska möjligt; men jag tillstår, att jag skulle för min del bedja just att få slippa 188 Den 25 Januari f. m. se dessa tårar och höra dessa böner, då fråga är icke om att begära tillgift för något orätt, som man gjort, utan derom, att få utöfva en af de heligaste rättigheter, — den att förfoga öfver sig sjelf och följa sitt hjertås känslor i en sak, der dessa, om någonsin, böra få hafva rätt att fälla utslaget. Vidare har så väl Gr. Sparre, som andra talare, ordat om mormonismen, m. m. dylikt; och dertill hemtat anledning icke egentligen af Utsk:ts Betänk, eller min derifrån skiljaktiga åsigt, utan af ett under diskussionen fäldt yttrande.