Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Elise Sellzing räknade snart 27 somrar; ansigtsfärgen var blek, till och med gulaktig, ty helsans rosenfärg hade flytt för ansträngningar, nattvak och sorger; men anletsdragen voro ädla, och stämplades af lugnt sinne och eftertanke, äfvensom af hjertats godhet. En viss återhållsamhet, som hvarken häntydde på falsk stolthet eller tillgjord blygsamhet, låg i hennes sätt att presentera sig för obekanta personer. Hon mötte hvar och en med öppen blick. Hennes ögon hade ingen bestämd färg, men uttrycket var vackert, och blott genom dem såg man, att hon ägde en liflig, lättrörd själ. Om något väckte hennes interesse, såg man i dem ännu gnistor af den eld, som förskönat hennes ungdom. Men naturligtvis var icke fröken Renata den, som uppskattade något sådant. Utomdess hade Elise icke kunnat dölja det obehag, som väcktes hos henne, vid förslaget om resan; och visade sig således ej till sin fördel. Hon skulle bestämdt nekat, om icke lagmanskans skenbara godhet, ännu mera den önskan att närmare lära känna fröken Nordenskans, förmått henne att säga ja. De yttranden friherrinnan sedan fällt, ingåfvo henne en aning, att hon der kanhända kunde gagna, om icke just genom sax och synål. Våra resande passerade genom en stor nymålad grind, som förde dem på Johanneshofs ägor; derefter gick vägen genom en vidsträckt allé af åldriga löfträd; åkrar lågo å ömse sidor, några ojemnt besådda, mognande till skörd, andra i träde. Sedan krökte sig vägen uppför en hög backe; derifrån hade man en skön utsigt af herrgården Johanneshof, som syntes dem helt nära. Leonna yttrade högt sin beundran. Efter några yttranden af sin far, trodde Leonna sig komma till ett kanhända stort, men gammalmodigt, otrefligt boningshus; huru öfverraskad blef hon nu icke vid åsynen af ett nytt, stort tvåvåningshus, bygdt i en smakfull modern stil; på flera år hade hon ej sett något så vackert. Det väckte hennes barnaminnen från Stockholm.
Ankom den 4 Sept, 1823. Riksens Högloft. Ständers Bevillningssamt Lag-TJtskotts Betänkande öfver Herr Friherre G. von Salzas Memorial, angående förändradt sätt för KronoSkatternes indrifvande. Uti ett af Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Bevillningsamt LagUtskottens gemensamma Utlåtande remitteradt Memorial, har Herr Friherre G. von Salza, med afseende å Uandtmannens bekymmer om utkomst, och hans i allmänhet goda vilja att betala sine utskylder åt Staten , yrkat att de ej må af KronoBetjeningen utmätas förr än Kongl. Maj.-ts Befallningshafvande derom an befallt, i hvilket afseende föreslås, att KronoFogdarne skulle öfversända deras Rest-Längder till Församlingarnes Kyrkoherdar, hvilka jemte Bcvlllnings-Utskottets Betänkanden. 443 Sacknemännen borde granska dem, och rned bifogade upplysningar orri de Skatfskyldiges tillstånd och orsakerne hvarföre utskybierne ej blifvit betalde, öfversända desarnma till Kongl Majds Befallningshafvande, som då korn me i tillfälle, att, efter inhemtad kännedom orri förhållandet, bedomina hvilka borde anstånd meddelas, eller utmätning genast undergå. Vid pröfning af detta Memorial hafva Utskotten funnit , att då Kongl. Majit» Befallningshafvande enligt nu gällande författningar icke ega, att bevil ja anstånd med Krono-Skatternes utgörande , vore det utan ändamål , att genom deta föreslagne åtgärden sätta Kongl, Majits Befallningshafvande i tillfälle, att bedöma de Skattskyldiges tillstånd , så vida ej i och med detsamma en sådan magt åt Kongl.
Men, utan sin själ, är denna kropp – hvad enhvar annan själlös kropp är: ett värdelöst ting, hängifvet åt döden; – och här, om dess böjelser i allmänhet tagit öfverhand, åt den eviga döden; emedan tydligt är, då hvarje menniskas kärlek (hurudan den ock må vara) qvarlefver på grafvens hinsida, att äfven Okyskheternas älskogs-former, med de lustar som skapat dem, fortfara der, och dana i Helvetet egna sphärer. Tillvitelsen, att denna lära uppställt bilden af en äktenskaplig samlefnad, som är idealiskt oupphinnelig, bör likaså, vid någon besinning, återtagas. Väl är visst, att intet verkligt äktenskap är annorstädes, än hvarest den egna skepnad af Sannt, som befinner sig hos Mannen, motsvarar den egna skepnad af Godt, som befinner sig hos Hustrun, och tvärtom; och lika visst är, att sådant – i sin fullkomlighet nämligen – är sällan förhållandet vid något äktenskaps början, eller under dess första tid. Men att tillvägabringa denna fulla motsvarighet, är just den uppgift, som hvarje sannt äktenskap äger att lösa; och hafva makarne i sanning blifvit af en rätt kärlek sammanbundna, så närma de sig, under loppet af sitt samlif, småningom till hvarandra ända derhän, att den äskade motsvarigheten inträder i sin fullhet. Motsatsen emellan dem har då rentaf uppgått i en numera, och för alltid, oskiljaktig enhet. Närmandet sker på det vis, som (inneburet i hvarje slags sammanhörighet af Sannt och Godt) utvecklar sig i ett oaflåtligt bemödande, att foga sig till sitt älskade motsatta, för att ej mindre med hela sitt förstånd, än med hela sin vilja, genomtränga och omfatta det såsom ett annat (och kärare) sig sjelft. Det sanna hos mannen, i den mån det fogar sig till det goda hos hustrun, upplifvas, blir gladlynt, behagligt, förlorar sin tillförene utmärkande hårdhet och skarphet; det goda hos hustrun, i den mån det fogar sig till det sanna hos mannen, erhåller kraft, mognar till ädelt allvar, ljus insigt, förlorar sin dessförinnan utmärkande vekhet, blödighet, inskränkthet.
(1 mindre fregatt i 12 månader 180,000: — | 1 korvett i 12 månader 82,500: — 2:dra året '2 korvetter i 12 månader 165,000: — 3:dje året 2 dito i 12 månader 165,000: — alla åren tillhopa 3 ång-korvetter i 9 månader årligen 367,500: — tillhopa i 3:ne år R:dr Runt 9611000: — eller i medeltal årligen „ , 320,000: — Genom omförmälda, egentligen för sekund-löjtnanlernes praktiska utbildning afsedda expeditioner skulle visserligen icke obetydlig öfning beredas jemväl någon del af Flottans öfrige officerare, äfvensom underbefäl och gemenskap; inen lång tid komme likväl att förflyta, innan hela personalen efter tur kunde af denna förmån blifva delaktig, så framt ej andra öfningstillfällen derjemte blefve för densamma öppnade. I sådant afseende och för att låta Flottans personal i allmänhet äfven förvärfva och derefter bibehålla vana vid eskader-tjenst såväl i Liniesom Skärgårds-flottan, vore, i min tanke, högst nödigt, att eskadrar från begge flottorna utsändes och expeditionerne för 3:ne år i sender så ordnades, att första året ur Linieflottan komme att utgå en eskader, bestående af 1 linieskepp, 2 fregatter, 1 ångkorvett och 1 korvett eller 1 brigg, samt andra året en ur Skärgårdsflottan om 2:ne ångfartyg, 1 bataljon bombkanonslupar och 2 bataljoner kanonjollar; men första och tredje åren utrustades från sistnämnda flotta 1 bataljon kanonjollar och 1 rekognoscerings-expedition, samt från Linieflottan andra och tredje åren 1 fregatt eller korvett och 1 ångkorvett. Med antagande, att expeditionstiden bestämdes från 2 till 4 månader för de större och till 1 ‘ månad för de mindre fartygen, skulle kostnaden för nu ifrågaställa expeditioner ungefärligen belöpa: för de större fartygen till .•
För händelse af återremiss, önskar jag fästa Utsk:ls uppmärksamhet såväl på berörde omständighet som ock uppå det förhanden varande förhållande, att ett enskildt bolag framkommit med anbud att mot statsbidrag anlägga vägen till Upsala. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Andamålet med den norra stambanan är naturligtvis i främsta rummet att tillgodose statens allmänna intressen, och i andra rummet att så många af landets innevånare som möjligt måtte deraf hafva fördel. Med denna åsigt till utgångspunkt vill jag tillse, i hvad mån nu forevide olika förslag kunna befrämja förberörda ändamål. Obestridligt är, att den af K. M. föreslagna norra stambansträckningen tillfredsställer icke allenast Westmanlands, Dalarnes och Westra Uplands behof, utan jemväl åstadkommer en lätt förbindelse med Upsala. Visserligen erhåller trakten öster om Sigtunafjärden mindre nytta deraf och vägen från Upsala till Stockholm blir derigenom något längre; men jemförelsevis äro dock dessa intressen mindre väsendtliga. Hvad Norrlands så mycket framhållna intresse beträffar, kan jag, såsom sjelf Norrlänning, försäkra, att det, för såvida icke jernvägen drages direkte genom Norrland, ovilkorligen är för samma provins mest vigtig!, att man anlägger den jernväg, som i möjligaste måtto underlättar denna provins’ förbindelse med Stockholm. Den vestra vägen till Sala är, enligt K. M:s Nåd. förslag, omkring en mil kortare än vägen öster om Sigtunafjärden, och sträckningen ditsammastädes är, enligt Hr Adelskölds förslag, öfver en och en half mil kortare än förberörde östra bana. Jernvägsförbindelsen åter norr om Sala är en fråga för sig, alldeles oberoende af huru jernvägen sträckes från Stockholm till Sala. Det förefaller mig så klart, att jernvägen vester om Sigtunafjärden medför de ojemförligt största fördelarne för landet, att jag skulle finna det högst eget, oin icke de ledamöter af K. o. Ad., som äro fria från egna intressen för den ena eller andra sträckningen, skulle inse den öfvervägande nyttan deraf. Men — då nu emellertid ett förmedlingsförslag framkommit, som har ganska stor förtjenst och tillfredsställer båda partierna, anser jag skäl vara, att biträda detsamma.
Angående den i fråga komne ändringen uti Ri kets Coilegiala inrättningar och upphäfvande af så kallade fora privilegiäta; så biträder jag Herr Borgmästaren Holms mening; men att Staten skulle betungas med lön för säkdrifvare till enskiltas tjenst, det finner jag alldeles olämpligt. Detta är mitt enfaldiga yttrande i ofvanberörde hos Ltskottet ventilerade högst samhällsvigtiga ämne, och om jag härutinnan misstagit mig, är det åtmindstone icke ett fel sorn leder sitt upphof från bristande vilja för Allmänt väl. Sigt Den ;8 Juni. »•177 Sist är min önskan alt få mitt särskildta votum följakligt med Höglofl. Utskottets betänkande. Herr Prosten Livin anförde: då den vigtiga frågan om Domstolarnas förändringar nu förehafves, till utlåtande öfver Kongl. Lag-Comitéens uppgifna förslag, synes för mig kanske minds t passande, att yttra mig uti ett ämne utom inin krets, skildt från mina Embetsgörornål, och således för mig med mindre vidsträckt kännedom och utan ali erfarenhet. Men då Kongl. Maj:t fordrat utlåtande, Riksens Höglofl. Ständer remitterat till Höglofl. Lag-Utskottet, och jag har äran deraf vara en Ledamot, hvilken sorn en pligt bor yttra sig, får jag, efter mitt begrepp om dessa Lagförändringar, inlemna följande enskildta utlåtande, efter den ordning förslaget upptagit de der förekommande ämnen. Beträffande således de föreslagna förändringar uti Domstolarnas Organisation; så finner jag för min del så många talande skäl mot och med, både för Härads-Rätter och Hof Rätter, att jag erkänner min villrådighet åt hvilkendera meningen, förändring eller bibehållande, jag bör stadga mitt beslut. Otvifvelaktigt skulle permanenta Härads-Rätter hafva sina stora fördelar, mycket litet, kanske intet, öka Domarens göromål, alltid förkorta rättegångar, då ett mål ej behöfde uppskjutas kanske mer än i månad, i stället för det nu sker 3, 4 k Den 2? Juni. å 6 månader.. Det är på de glesare bebodda trakter i Riket en omöjlighet, utan måste lampas sfter localen.
Majrts och Kronaas tjenst, erhålla tillstånd och förpassning, att å obestämd ort inom Lånen söka sig bärgning, hvarföre det förslag uppgifves, att sådace personer antingen böra qvarstanna på • den ort, hvarest de sednast vistats, eller ock vara pligtige med behörige intyg styrka, att de i tjenst hos någon viss person eller något bestämdt Handtverk blifvit annorstädes antagne innan de dit erhålla förpassning. Särskildt hafva lill Ekonomiutskottet blifvit remitterade: Ifrån Högloft. Ridder skåpet och Adeln. 5:0 Memorial af Gr. Gyllenborg, Joh. Henning, som åberopar de deref uppkommande svårigheter, att hvarken destinationsstället , vägen eller tiden utsättas uti de pasj, som utfärdas för sådane aibetsföre personer, hvilka på aflägsnare orter söka sig arbetsförtjenst, eiler uppgifva annan orsak för sin ditresa. Herr Grefven föreslår derföre, att i alia Pas3, som utfärdas lör gående personer, bör bestämdt utsättas orten, dit den förpassade vill färdas, vägen, som han utan afvikelse bör följa, och tiden, som han på resan får använda, beräknad efter minst två mil om dagen, hvarjemte anses nyttigt, om förteckningar upprättades af de Auctoriteter, som förpassningar meddela, upptagande deras innehåll, kunnandes se - 368 Lagutskottets Betänkande». dermera lätteligen genom den siste påskriften utrönas, huruvida föreskrifterne blifvit vederbörligen iagttagne. Ifrån Hogv. PresteStåndet. 4:0 Memorial af ContractsProsten Herr Doctor Svedelius, som, efter att hafva visat den landsplåga och den våda för sederne, hvilken uppkommer afen mångd arbetsföre, men sysslolöse personers kringvandring, framståller, att dessa vandringsmän egentligen utgöras af 3:ne Glassér: Gesäller, Sjömän och utstrukne samt ifrån de värfvade Regementcrne permitterade Soldater. Vidare härleder Förf. dessa missbruk hufvudsakligen ifrån de vandrandeS okynne, samt en öfverböfvan utvidgad förpassningsfrihet.
”Om för öf”rigt den ökade möjligheten att blifva fälld, ”verkligen gjorde författarne mera försig”tiga, så vore det likväl ganska osäkert, ”om just någon fördel derigenom tillskyn”dades den enskildte medborgaren, som rå”kat ådraga sig en Tidningsskrifvares hat.” Erkännandet är i sanning liberalt, och från den sidan det kommer, af allt för mycken vigt att ej här anmärkas. Jag har sjelf hyst mycken tvekan om tillräckligheten af de åtgärder jag föreslagit, och finner oförväntadt nog, från de mest motsatta håll, ett slags medgifvande, att jag åtminstone icke begärt för mycket. Slutmeningen af hvad jag nyss citerat, kan för öfrigt å min sida icke föranleda till annan betraktelse änden, att om genom Lagens värn ”ingen fördel Den 25 Januari i f. m. ”kan tillskyndas den enskildte medborgaren, som råkat ådraga sig en Tidningsskrif”vares hat,” så måste väl medborgaren nu, som hittills, tåligt lida, och blott så handla, att han med samvetets lugnande visshet känner sig icke hafva förtjent hat, hvarken af publicisten, eller af någon annan. Herr Cederschjöld skrider till försvaret af nuvarande Jurys organisation. Han ogillar min anmärkning emot Nämndens nyskapande för hvarje tillfälle; och finnér tvertom i denna anstalt icke allenast ”ett slags ”garanti emot corruptionen, utan äfven den ”väsendtliga fördel, att för hvarje tillfälle ”erhålla en Jury, som är i afseende på kunskaper lämpad efter den sak, som skall af”dömas. ” Stödjande mig återigen på erfarenheten, som så ofta kullkastar vackra theorier, hemställer jag, om så verkligen förhåller sig? Om valet af Jurymän vanligen sker i den hänsyn Herr Cederschjöld antyder? Om det ens ligger i sakens natur, att så kan ske? Ingenting är lättare för hvar och en, än föreställningen af anklagare och af anklagad, ty hvar och en kan blifva båda delarne. Månne i någotdera fallet det aldrig eftergifvande egna intresset tillåter annat val af Jurymän, än af sådana, på hvilkas opinioner man kan lita? Käranden söker en opinion som fäller, svaranden en som friar.
Visserligen är vårt medvetande om denna vår betydelse knappast något annat än det, hvilken de på duken målade krigarne hafva af det på den samma framstälda slaget. Blott då geniet i den konstnärliga alstringsakten sammansmälter med den urkonstnär, som bor i universets centrum, får det någon kunskap om sin funktion och om konstens väsen; ty i detta tillstånd har det blifvit likt det ansigte, hvarom sagan berättar och hvilket kunde vända sina ögon så, att det skådade sig sjelffc. Konstnären är i ett sådant ögonblick på samma gåog subjekt och objekt, på pamma gång diktare, skådespelare och åskådare. Apollo står för Nietzsche såsom den förklarande häfdaren af prin-cipuuui individuationis, d. v. den Schopenhauer^ka viljan till fe-nomenal tillvaro. Genom honom allena kan befrielsen i sken-verld ernås. Men devjemte fins en annan art af konBt, hvars symbol är Dionysos. Under Dionysoskultens mystiska jubelrop spränges in * dividualiseringens länkar, och vägen ligger öppen in till tingens innersta kärna, in till virats moderssköte. Musiken är Diony-808 konst, i motsats till alla de öfriga, apollinariska konsterna. De senare äro af bilder af fenomenal verlden, skentillvaron, medan nmsiken är afbilden af viljan sjelf och sälunda framter det metafysiska gent emot det fysiska, tinget i sig gent emot dettas skenform. Beröringspunkten emellan det konstnärliga alstriogsmomen-tet &amp; ena sidan samt Schopenhauers metafysiska betraktelsesätt och Wagners tragiska sinnesstämning &amp; den andra ligger blottad. Hvad Nietzsche ställer emot hvartannat under termerna dionysos * kolt och sokratisk kunskapsoptimism, är icke annat än en motsats mellan mystiken och rationalismen. Arbetet häfdar den för-ras öfverlägsenhet; Nietzsche framträder såsom en fullblods romantisk mystiker.
Bih. till Ii. St. Ut låt »ryle M 167. 60:o. Sedan Statsrådet oell Chefen för Kongl. Sjöforsvars-departementet, Carl Hans Ulner, uti en till Kongl. Majit i underdånighet ingifven ansökning anhållit att i nåder varda från nämnde embete entledigad samt dervid i underdånighet anfört, att, enar han saknade enskild förmögenhet och hade talrik familj, hvars yngre medlemmar ännu voro minderåriga och således fordrade uppfostran, skulle han försättas i en högst bekymmersam ställning, derest lian icke efter afskedstagandet kunde påräkna bidrag till sin och de sinäs utkomst, i anseende hvartill Statsrådet Ulner i underdånighet begärt, att, i händelse Rikets Ständer bi lulle Kongl.
I anledning af denna justering hade Herr Olthoff, jjohan Ehrenfried, inlemnat följande, som upplästes, så lydande: * Ödmjukt Memorial. Ändamålet af BytesContoirets inrättning är allaredan till största delen vunnet: Hvar och en, som vill Veta beloppet af sin Kronoskuld, kan derom genast få upplysning; de fleste Kronans gäldenärer hafva betalt sin skuldi de fleste fordringsägare hafva njutit sin ersättning, och detta allt är skedt, utan tunga för Staten, ty Betjeningens lön af circa 400 R:dr är så ringa, att den ej kan sättas ifråga, jemte värdet af flera millioner Riksdaler. Än återstår till äfventyrs värdet af en half million, som icke är indrifven. Om denna Kronoskuld efterskänktes, så uppstår en Statsbrist af samma belopp. Kongl. Maj:t har i Nådig Kungörelse af den 16 November 18x3 förklarat det icke instämma med Lag elles 364 Den 12 Juni. kunna förenas med den helgd och säkerhet, uti hvilken hvarje enskildt ägande-rätt bör vara skyddad, att så beskaffade fordringar skulle försvinna, då någon tid fö deras bevakande ej blifvit försummad. Dessa iordringar måste således betalas, och billigt är, att någon ny fond dertill utses innan den gamla göres till intet. Detina fond kan ej åstadkommas på annat sätt än genom en tiliökad Bevillning. Att med nya tyngder belasta sina medborgare, blifVer således följden af deras klagan, som vilja omstörta Bytesverket, om något afseende derå Skulle göras Och som så stora uppoffringar för omnämnde personer ej billigtvis bör göras, så lärer ock Bytesverket iå förblifva vid Högstberörde Kongl. Maj.ts Nådiga Kungörelse af den deri stadgade tioåriga prescriptionstid. Remitterades till StatsUtskottet. Vidare justerades PleniProtocolIet för den 8 Juni toroch eftermiddagen. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilldes klockan half io. In fidem protocolli H. G. Silverstolpe. Den 15 Juni. 265 Torsdagen den 15 Juni.
För ingångne Banco-transportsedlar. b) För ingångne förslitne sedlar, större och mindre. 3:o Qvittencer för Nyckel vårdarne för mindre General-Cassan. a) På återlemnade Ducater. b) På återlemnadt Silfvermynt. c) På återlemnadt Sedelmynt. • (t) På återlemnadt Kopparmynt. fi) Cassa-Commissarien är ansvarig för att någon Cassas behållning, enligt alslutningen för dagen, icke öfverstiger den summa, tills vidare Imstämd till R;dr 4000 Banco, för hvilken Banken af hvarje Casseur undfått vederhäftig borgen eller annan säkerhet. Så vidt möjligen ske kan, skall Cassa-Commissarien äfven vaka deröfver, att, till det i Afslutnings-docuraentet uppgifne belopp, behållning verkligen finnes i Cassan tillgänglig, Han är i sådant hänseende skyldig att hvarje dag taga en allmän pfversigt af Special-Cassornes behållningar, samt berättigas att, så ofta han för godt finnér, improvisoriskt uti dessa Cassör anställa special-inventering. i) Cassa-Commissarien har ätt låta genom den honom biträdande skrifvare pröfva och med dennes namnteckning bestyrka dagsafslutningarnes öfverensstämmelse med Cassa-special-boken. Cassa-Commissaren har alt, sedan afslutningarne blifvit till siffran pröfvade, aflemna de i Cassorne infriade invisningar till de Tjenstemän, sorn föra Cassa-special-boken, att af dem ordnas, Låne-Bankens för sig och Depositions-Bankens för sig. Invisningarne qvarstanna såsom Debets verificationer för denna Bok. I) Cassa-Commissarien har att hvarje söcknedagsmorgon för Expeditionens början låta anställa collationering af Cassa-specialens poster, så i Debet som Credit, mot vederbörande Bokförare i så väl
Betänkanden. af Riksens Ständer, i stridighet med deras yttrade önskan om förändring i Civile Administrationen, uttryckligen sanctioneras, äfvensom att Förvaltningen af Sjö ärendena och Rikets Stats-Gontor, ehuru förestående vissa delar af Statsförvaltningen, blifvit från RiksRättenss ammansättning uteslutna, så, enar hos Utskottet i betraktande kommit, att Regeringsformens bokstaf ensam bör organisera RiksRätten , oberoende af tillfälligheter och olika tydningar, att Collegiernäs indragning eller Reform alltid måste medföra en verklig ändring i Grundlagen, genom hvilken de, utan att vara der uppräknade, likväl öfver hufvud bibehållas och vunnit sanction, och att således den rättelse, 102 §:n i förevarande omständighet skulle fordra , lämpligen kan i sammanhang med öfriga iakttagas, har Utskottet på dessa skäl, och då ändtligen lagkunskaper och domare-erfarenhet synas utgöra nödvändiga egenskaper hos LedamÖterne af en Rätt, likars domslut ingen äger makt att bryta, egenskaper, som visserligen kunna finnas, men dock ej med full tillförlitlighet förväntas inom blott Administrerande publika Verk, ansett sig icke böra i ofvanberörda del af förslaget tillåta sig en jemkning, hvarigenom de af Irenne Stånd redan godkända grunderna skulle väsentligen rubbas; hvilket förhållande Utskottet härmedelst får hos samtliga RiksStånden, enligt 56 §. Regeringsformen, anmäla. Vidkommande åter den anmärkning, att i Utskottets förslag icke någon person blifvit uppgifven, som det tillhörde att Riks-Rätten Coust. Ulsk. Bétätikanden.
Riksdag i underdänighet gjorde anhållan , att Fyrbåkat mätte på dea såkallade Holmön i Qvar-. ken 11(11 <2, Julii 93 .k.en och på Östergarns Holmen vid Gottland varda anlagde.,. Riksens nu församlade Ständer dsrojzi kuntje göra ny underdånig framställning , och i sammanhang dermed uiiderdånigst begära, ati Kongl. Maj:t i Nåder täcktes anbefalla jin* .dfirsokning till. utrönande, oin icke äfven pa den sa kallade Masesten eller Svartklubben vid Södra inloppet tili öregrund, kunde böra inrättas en Fyrbåk, till-,förekommande af de olyckor och förluster, sorn -saknaden af landtkänriing nattetid" i dervarande trånga och farliga farvatten på Alandsliaf plägade förorsaka. Utskottet får i anledning häraf förklara, att hvad beträffar Fyrbåks-inrättnigen å Östergarns Holmen vid Ön Gottland Utskottet uti ett den gide sistlidne Maj till Riksens Högloft. Ständer afgifvet