Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I kunnen få uppstökadt igen, ert skt – pack.” Gumman stred med tårarna när hon talade om hvilka förödmjukelser hon dagligen måste smälta. Vi talade om Axels affärer och att han fått penningar af Ågren. ”Hur mycket?” frågade jag. ”Inte så litet, femtio kronor åtminstone.” Jag baxnade. Det var huggaren till husmamsell! Antingen måtte hon ha godt om pengar, eller också måtte det ligga dem (ligan) hårdt om hjertat att vinna Axel på hennes sida. Naturligtvis var det kyrkoherdens pengar. Han är då icke snål när det gäller hans egna tycken. Jag sade åt Ida att jag icke fann det i sin ordning att Axel stode i någon slags skuld till Ågren, i den ställning hon intar i huset; tilläggande att jag vore villig att lösa den der skulden till mig. Hon såg på mig med förvåning, som först småningom öfvergick till glädje. Hon tackade mig, men så mulnade ansigtet igen. ”Men om det nu skulle vara mer än femtio kronor?” sade hon långsamt och forskande. ”I värsta fall skulle jag sträcka mig längre.” ”Hur långt?” Gumman ville synbarligen sondera min ställning. Jag undvek och talade om pengarna för mina noveller, om kamratskap och allt det der. ”Halfva förtroenden äro sämre än intet förtroende alls,” sade gumman och dermed satte hon sig att berätta följande: När Axel satt sig i så förskräckliga skulder i Lysekil och kyrkoherden icke ville skicka penningar, då blef det fråga om ”salning”. – Ågren lemnade femtio kronor. När det knep riktigt för honom i Stockholm skickade hon hundra. Skulden är således 150 kr. (Om Maries framställning af samma sak se sid. 35) – Jag lofvade att om han känner sig i allt för falsk ställning till henne, och om han så önskade, inlösa denna skuld. När Ågren skref och skickade dessa penningar (från älskaren till samme älskares son), så förbjöd hon honom att för någon, allra minst för sin mor, omtala att han fått penningarna från henne. Han hade troligtvis lagt sitt svar i fasterns bref och gått in på vilkoret. Jag mins att Marie en gång nämnt åt Palmens, att Axel kallat Ågren ”den oegennyttigaste menniska han känner”.
Hofpredikanten Wensjoe, Professoren helander, Rinman och Brinck; Af Vice Talmannen Anders Andersson, med hvilken Riksdagsfullmäktigen P. Sahlström, förre Vice Talmannen Per Eriksson, Riksdagsfullmäktige Johan Persson och Lars Magnus Knutsson instämt: ’Jag medger att den föreslagna förändringen i 72 § Regerings-Formen icke tillägger den ena eller andra statsmakten några fördelar på den andras bekostnad, men jag vill ändock icke medgifva att någon del deraf skall förvandlas till civil-lag i stället för grundlag, tj så trängande kan det ifrågasatta behofvet af en förändring i mynt-metallen icke blifva, att det icke kan tala tvänne års betänketid innan beslut fattas, om Banken skall inlösa sina sedlar med guld i stället för silfver.” Riksdagsfullmäktigen Tobias Lind har anmält, att lian vid beslutets fattande icke varit i Utskottet närvarande. X o l(i. Ank. lill Exp.-Utsk. den 7 Juli 1837, kl. Js c. m. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till tillägg i 409 § Regerings-Formen och 80 § Riksdags-Ordningen, angående uppskof' i Riksdag. Då Rikets sednast församlade Ständers Konstitutions-Utskott framställde grundlagsändrings-förslag om uppskof i Riksdag (Meni.
BorgareSt:ts beslut i denna § torde lufi Ren 11 Oktober. vara bekant för litet hvar af E. o. Ad:s ledamöter. Det innefattar sådane bestämmelser att jag för min del tror, att man, såvida man icke vill låta öfverflygla sig af BorgareSt:t, bör antaga den af Utsk:t föreslagna §:n med de af Hr von Koch gjorda tillägg. Hvad angår PresteSt:ts beslut, är det något mörkt och förutsätter särskilda bestämmelser, hvarefter beskattningen skall ske. Detta undvikes genom Hr von Köchs förslag, hvilket jag derföre för min del önskar antaget. Gr. Mörner: Det är i sanning ganska oriktigt att jem föra Gr. Sparres förslag till 47:de §:n med BorgareSt:ts. Detta sednare går ut derpå att hela den beslutade afgiften skall fördelas efter fastighetsvärdet. Undantag sker således för all inkomst af lön eller rörelse m. m. Något sådant afser icke Gr. Sparres förslag. Derigenom afses icke att den ene eller andre skall i större eller mindre grad drabbas af afgifterna. Det är blott ett uttalande af hvad som står i 48:de §:n, der det heter: »Till ledning för landstingsskattens bestämmande böra häradsskrifvarne på landet hvarje år efter slutade taxeringsförrättningar till landstingets ordf:de' genom K. M:ts Befhde insända förteckningar, som för hvarje socken summariskt uptaga beloppen af åsatt bevilln., särskildt för i mantal satt jord, för annan fast egendom samt för rörelse, lön eller annan inkomst. Genom K. M:ts Befhde iusände magistraterna dylika upgifter för städerna och regem.-skrifvärne upgifter å löntagarnes vid regemma lönebevilln., hvarefter landstingets ordflde låter genom räkenskapsförare!! deraf upsätta sammandrag, uptagande hela länets bevilln.-summa samt huru mycket sig belöper å hvarje stad eller socken». Jag finner en nära öfverensstämmelse mellan den 48:de och den af Gr. Sparre föreslagna 47:de §:n, och anhåller derföre om bifall till den sednare. Gr. Sparre:
»Nej.» Han svepte bättre om henne. Börje och Marianne sutto i framsätet. Börje körde sjelf och drängen satt sysslolös på baksätet. Marianne var rädd för att åka och hon kunde icke begripa hur Börje kunde se vägen. Då och då flintade en gnista fram under hästhofvarne. »Hur kan du se?» Han skrattade. Det är ju inte det ringaste mörkt. Är du rädd?» »Nej.» Men hon tyckte att han körde så förfärligt fort, och så frustade ena hästen och slog med hufvudet allt som han sprang. »Det betyder att vi äro välkomna», sade Börje. Men Marianne tyckte det lät som ett elakt förebud. När de körde upp genom pilallén, sågo de uppe vid gården ett rödt, fladdrande sken. »Ah se! Det är tjärtunnor», sade Börje gladt. Men Marianne ryste. Det såg så hemskt ut i den kulna, grå qvällen, och så strök det emellanåt en gulaktig, vältande rök långs marken, genomtindrad af den röda eldtungan. Och så slog den uppåt igen, alldeles klar. »Är det inte vackert?» sade Börje, »det ha de gjort af sig sjelfva.» »Jo.» De närmade sig hastigt. Tjärtunnorna voro stälda vid inkörseln till gården, och när hästarne skulle emellan dem, skyggade den ene, reste sig och vräkte sig på den andre. Marianne kände sig halfdöd af förskräckelse. »Såja, så ja», talade Börje lugnande till hästen och det var som om den förstått honom. Han krökte endast sin vackra hals och dansade så fram vid sidan af den andre. »Se, så förståndig!» sade Börje kärleksfullt, »och det är bara en unghäst, som jag sjelf kört in.» Marianne kunde icke svara. Hon höll krampaktigt tag med sin venstra hand i vagnssätet. I stenurnorna på ömse sidor om trappan till terrassen hade man planterat två höga facklor, hvilka flammande belyste hela byggnaden och stenbalustraden, med den verkan på granarna i fonden att de sågo ännu svartare och mer hemlighetsfulla ut.
Konungen bör ingene samvete tvinga låta, utan *54 LagUtskotttts Betänkandets. skydda hvar och en vid en fri utöfning sf sin Religion’’ icke kunnat draga den slutsats, att genom den tiliåtne Religionsfriheten vägen blifvit öppnad för hvilken trosförvandt, som hälst, att deltaga i borgerliga yrken; hvarjemte, och då de förut anförde skålen till blott Christne Religicnsbekånnares inlåtande bland Rikets Borgerskap, äfven vid närmare öfvervägande, synta Utskotten lika vigtiga, sorn de i början förekommit Utskotten, Utskotten anse sig icke kunna afvika från sitt i denna del redan meddeldte yttrande; åberopande Utskotten för öfrigt, i afseende på Judarne, det aärskildta Betänkande, Ekonomiutskottet un, der denna Riksdag af^ifvit, rörande valkaren för Borgarerätts meddelande åt nämnde trosföi vandler. Då frågan om en allmännare Näringsfrihet redan vid 1809 års Riksdag vackt, och vid flere af de påföljande utgjort föremål för Riksens Ständers öfverläggning^, samt Kongl. Majtt tillika år i8s* låtit genorn tryck allmängöra åtsbil-? lige denna fråga rörande Handlingar, har Utan tvifvel för den tänkande Allmänheten hvarken tid eller tillfälle saknats till närmare begrundande af ämnet och stadgandet af en säkér opinion derom; hvadan Utskotten anse det vara utan allt ändamål, ?tt, såsom en Ledamot af Valloll. BorgareStåndet föreslagit, bereda eit än längre up. skof, sorn säkerligen, lika litet som förut, skulle till hvarandra parma de söndrade LagUtskotttts Bttåukanden, 135 tänkesätt, som i denna fråga visat sig, och endast, genom et farenheten af det nya NäringsSystemets verkningar och följder, kunna erhålla en förändrad rigtning.
Visserligen var handeln förut inskränkt, men ioio blefvd vi belägne äfven den handel, sora förut egt rum, och all handel sedan var oloflig med sådane varor. Derföre tror jag, att en sådan' modificalion kunde göras i Herr Hjertås förslag, att edgången borttages, och att Sverige icke anses hafva deltagit i coniinental-systemet, förr än den 19 November 1810. Grefve Cronstedt: Ja» vili blott anmärka, att förhållandet verkehren år sådant jag nämnt, ty både iSir och 1812 Vär jag sjelf i tillfälle att convoyera fartyg både lill Meinel och Rugen. Preussiska Regeringen hettes borttaga dem, mea godset försåldes för ägarens räkning. Mången Coopvaerdie-Skeppare måste då svärja falskt, för att få assurance åt siu redare. Grefve von flosen: Det vår efter vissa signaler, sorn somliga seglade förbi och andra insläpptes af Convoyen. Ända till 1810 gingo fartygen utan Convov, och erlades för deras läster i preussiske hamname, enligt Napoleons befallning, 20 prC:t af Ridd, o, Ad. Prof, 19 B, a, AH, SI I# Den 3$ NavemBer era» varuvärdet. Upphörandet af ett sådant förhållande skedde, i anledning af ett Decret ifrån Thullerierna af den 19 September, sora likväl , enligt hvad jag förut omnämnt, långt sednare sattes i verksamhet. Herr Hjerta: De enskilta reclamationer som ej kunna få ersättning genom Friherre Hjertås förslag, äro af den beskaffenhet, att de ej äro sednare än den tid, då Sverige biträdde eontinental-systemet. Ålla datera sig från November 181 o just ifrån brytningen. Konungens skärpta kungörelser vovo af den 10 och 16 November, i anledning af Preussiska Regeringens kungörelser i October. På denna grund tror jag det vara rätt, att någon ersättning lemnäs dessa reclamanter.
Jemte förmälan, att sedan Ridd. o Adeln vid 1856—1858 årens Riksdag fattat och vid de derpå följande Riksdagarne förnyat det beslut, att den s. k. Kapitations-afgiften skulle med ett från 1 R:dr R:ko till 5 R:dr R:mt förhöjdt belopp tills vidare erläggas af hvarje Adelsman som för lön eller förmögenhet betalar bevillning, samma afgift under de tre sista åren influtit med tillsammans 38,433 R:dr 9 öre, hvarförutan Riddarhus-reparationsfonden, till hvilken dessa medel ingå, erhållit en ytterligare inkomst af 3,437 R:dr 50 öre såsom hyresersättning af riksdagskostnadsmedel för ståndets klubb och samtalsrum under sista riksdagen, har Direktionen meddelat, att fondens inkomster blifvit använda dels till bestridande af de reparationskostnader och andra utgifter som under tiden förekommit, dels ock till afbetalningar å fondens skuld till andra under Dir:s förvaltning stående kassor, så att denna skuld, som vid tiden för sista riksdagsberättelsens afgifvande uppgick till ett kapitalbelopp af 42,5 00 R:dr, för det närvarande utgör endast 1 1,000 R:dr jemte ränta derå från innevarande års början, under det att fondens tillgång består utaf en i Banken innestående summa af 1,654 R:dr 41 öre, hvarmed kostnaden för en nyligen verkställd reparation å en del af gårdsbyggnaderna jemte andra smärre utgifter under tiden till årets slut lära kunna bestridas; och har Direktionen, äfven med antagande att de kapitationsafgifter, som under nästa år komma att inflyta, blifva fullt tillräckliga för att gälda nämnde återstod af den betydliga skuldsättning som fonden till följd af den kostsamma omläggningen af Riddarhusets grundmurar sig åsamkat, likväl ansett det fortfarande vara angeläget att Ridd. o.
(Upptagna inom linien, enligt Fullmäktiges beslut den 8 Maj 1845.) Fråu Kongl. Post-verket emottagne medel, som varit inneslutne i öfverblifna bref 4,727: 32. 4,727: 32. (Ofverlemnade till Riksgälds-kontoret på grund af Rikets Ständers beslut vid 1844— 1845 års riksdag samt Kongl. Brefvet den 10 Mars 1845.) De af Riksgälds-kontoret, å statsverkets vägnar, utfärdade och till allmänna Hypotheks-banken, såsom grundfond för densamma, ofverlemnade 4 ^ procents obligationer : 8,000,000: — 8,000,000: — (Upptagne inom linien i Riksgälds-kon ✓ torets räkenskaper, enligt Fullmäktiges beslut den 7 November 1861.) Summa R:dr 7,745,904: 59. 14,495,654: 59. 3 — 18 — liiksgälds-kontorets skulder, som, utan beräkning af de för jernvägsbyggnaderna upplånta medel samt inom linien i räkenskaperna förda skuldposter, enligt hvad här ofvan uppgifvits, vid 1864 års slut utgjorde R:dr 14,495,654: 59. och vid samma års början » 7,745,904: 59. hafva följaktligen under årets lopp ökats med R:dr 6,749,750: —, härledande sig denna skuldtillökning hufvudsakligen deraf, att i räkenskaperna blifvit uppdebiterade dels det år 1863 afslutade och under sistlidet år till Riksgälds-kontoret influtna tillfälliga statslån, dels de statsanslag, hvilka under 1862 och 1863 års riksdag beviljats och anvisats att utgå under år 1864, eller i mån af reqvisitioner, men under samma år icke blifvit utbetalda. Enligt förestående balans-extrakt utgjordes den sammanlagda skuldsumman vid revisionsårets slut af:
I medeltal har testamentsoch fideikommissbevillningen ej uppgått till mer än 100,000 rdr årligen; men med iakttagande af en något noggrannare och strängare kontroll, tror jag att denna inkomstkälla skulle komma att utgöra ett nyssnämnde summa betydligt ölverstigande belopp. Redan vid förra riksdagen skedde en icke obetydlig nedsättning i testamentsbevillningsafgiften. Jag tror icke, att man har skäl att nu gå längre på samma väg. De egentliga testamentena afse för öfrigt högst sällan fast egendom, utan i allmänhet endast kapitalbehållningar. Man har talat om obilligheten och orättvisan deraf, att staten får en del af den testamenterade tillgången; men då undantag göras från den allmänna arfslagens bestämmelser, kan jag för min del ej finna synnerligen orätt, att staten vid dylika undantagsfall träder emellan och, till fyllande af de allmänna behofven, söker erhålla någon mindre andel utaf den, med undanrödjande af den lagliga arfsrätten, disponerade qvarlåtenskapen. Med samma skäl skulle man kunna påstå det gamla lagstadgandet om dana-arf vara origtigt — en arfstillgång, till hvilken staten möjligen skulle kunna anses ej heller hafva någon skälig rätt, utan densamma böra tillfalla kommunen eller enskilda personer. Jag tillåter mig äfven erinra, att de kontroller och det besvär, som med den vid testainentsbevillningen ifrågakommande uppbörd måste vara förenade, äro så betydliga, att jag, lör det fall att denna bevillningsafgift skall nedsättas till 1 proc., skulle vilja biträda den af en föreg:de talare uttryckta åsigt, att samma afgift heldre borde h. o. h. efterskänkas. En talare har yttrat, att för fideikommisser måste vid ombyten af innehafvare betalas charta-sigillata-afgifter. Jag kan Den 6 Juni e. m. 91 verkligen icke fatta, huru dessa afgifter skulle komma att beräknas och utgå, enär ett innehaft fideikommiss väl icke kan i bouppteckningen efter en afliden fideikommissarie till sitt värde upptagas bland behållningen i hans efterlemnade bo.
För hvarje halfår skall, inom en månad efter förloppet deraf, en öfversigt, som klart och fullständigt visar Vexel-Bankens ställning , genom Rikets Ständers Fullmägtiges försorg tryckas och med Allmänna Tidningarne utdelas, samt, efter hvarje års bokslut, en öfversigt , sorn visar Bankens hela ställning. $• 6. Enskilde stånde det fritt att Bolag inrätta till Bankrörelses bedrifvande, under iakitagande af hvad, genom Kongl. Kungörel - Prot. Utdrag den 15 Januarii 1830. 75 sen af den i4 Januari! 1824, redan angående enskilda Bank-inrättningar är stadgadt , eller framdeles af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer stadgadt varder. §• 7* Alla Stadgar och Reglementen, angående Bankens rörelse och förvaltning , skola upprättas i noggrann öfverensstämmelse med de i denna Lag fastställda grunder. Denna Lag må , såsom al)må'n CivilLag, ej annorlunda ändras, än på sätt i Regerings-Formens 87 stadgadt är; och ege, i afseende på verkställigheten , samma kraft och verkan, som Rikets öfrige gällande Lagar, S. D. Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets, den 10 sistlidne December, under N:o 3^4 , afgifna och , den 3o i samma månad e. m., på bordet lagda Utlåtande öfver åtskilliga vid General - Assistance - Conlofret, tills vidare, anställde Tjenstemäns till Utskottet öfverlemnade underdåniga ansökning, att, vid nämnde Contoirs upplösning, med Expeclancelöner varda hugnade. S. D. Vid förnyad föredragning af Statssauit Allmänna Besväraoch Oeconomie Ut - 76 Prot.
Prat. 1865 & 1866, 7 Sami. 1 Afd. 6 Baft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o 15. med upphäfvande af hvad derom i gällande lag nu är stadgadt, åtminstone första, andra och tredje »stycket» i Lagberedningens förslag till Rättegångsbalk, omfattande de 20 första kapitlen, som afhandla domstolsinrättningen med hvad dertill hörer samt rättegångssältet vid Underoch Öfver-rätt, skola med de modifikationer, sorn kunna blifva af nöden, såsom gällande antagas i den ordning och å den tid, som lämpligast kan ske; i sammanhang hvarmed vissa ändringar blefve af nöden i formen och ordställningen af åtskilliga andra lagparagrafer.» Hvad först angår Herr Wenneri förslag om tillsättande af en komité för utarbetande af förslag till ny Rättegångsbalk, torde Utskottet endast behöfva erinra, att detta förarbete redan blifvit af Lagkomitéen och Lagberedningen undangjordt, och att motionären ej uppgifvit, i hvilken rigtning den revision af berörda förslag borde gå, som skulle af den föreslagna komitéen verkställas. Utskottet, som för ege.ndel, funnit Lagkomitéens och Lagberedningens förslag hufvudsakligen motsvara de anspråk, man skäligen kan göra på ett arbete af detta slag, saknar vid sådant förhållande anledning att, på sätt motionären hemställt, angifva några nya grunder för utarbetande af ett nytt förslag. Att berörda lagförslag ännu icke i vidsträcktare mån kommit till utförande, torde mindre bero af deras egen beskaffenhet, än af de svårigheter, hvilka alltid möta en mera omfattande förändring af allmänna lagen, och hvilka äro särdeles stora, då frågan gäller Rättegångsbalken. Bland förtjenster hos det Svenska rättsväsendet måste man i ett bland de främsta rummen ställa dess stora popularitet. Lagen lefver i folkets medvetande och på dess tunga; vägen till domstolarne är alla bekant. Rättegångsformerna, enkla i sig sjelfva, äro så allmänt kända, att ingen af okunnighet om dem behöfver förlora sin rätt. Detta lyckliga förhållande kunde emellertid rubbas, om en alltför hastig och alltför omfattande förändring af rättegångsordningen vidtoges.
För öfrigt anses den extra-ordinarie tjensteman eller vaktbetjent, sorn begått ärerörigt brott eller anuau förbrytelse af svårare beskaffenhet, vara från Verket utesluten. Angående pensioneringen af ftiksgälds-kontorets betjening. § 273. Pensionerna för embetsoch tjenstemannen samt vaktbetjeningen vid Riksgäldskontoret bestämmas efter desses, vid afskedstagande^ å ordinarie aflöning» staten innehafvande löner. 33 StatsUtskottets Memorial.N:o 230. § 274. Tjensteman eller vaktbetjent, sorn uppnått Sjutio års ålder eller under Femtio år varit i allmän tjenst, är vid afskedstagande! berättigad att erhålla en, hela lönen motsvarande, pension. Samma pension kan jemväl tillerkännas dea tjensteman eller vaktbetjent, sorn fyllt Sextiofem år och i allmän tjenst tillbragt Fyratio år, såvida behörigen styrkt är, att han befinner sig i ett sjukligt eller forsvagadt tillstånd. § 275. Den tjensteman eller, vaktbetjent, sorn, efter att hafva hunnit en ålder af Sextio år, anhåller om afsked, må. derest han varit i allmän tjenst omkring Fyratio dr, komma i åtnjutande af pension till ett belopp, som motsvarar Tre fjerdedelar utaf hans sednast innehafda lön. Innan tjensteman eller vaktbetjent uppnått Sextio lefpadsoch omkring Fyratio tjensteär. kan endast i händelse af bevislig oförmåga till vidare tjenstgöring pension vid afskedstagande! honom tilldelas. I sådant fall lämpas densamma efter tjensteåren ensamt, pä det sätt att. för hvarje dylikt är, som brister i nyssnämnda antal, afdrages en fyra tiondedel från ett tre fjerdedelar af lönen motsvarande pensions-belopp. Men folden, som fyllt Fyratio tjensteår och Sextio lefnadsår, ökas deremot detta pensionsbelopp med en fyrationdedel af lönen för hvarje öfverskjutahde tjensteår, eller med en sextiondedel af lönen för hvarje lefnadsår, om ett sådant beräkningssiltt finnes för afskeds solea uden mera förmånligt.
Hvem är han? Hvad heter han. » » Hvad jag känner om h o n o m? — Ja, jag skall berätta dig det, men icke här. Hvad han är? Det ser du så godt som jag. Och hans namn — det var den gången: Antonio Bosca. » (Forts.). Den som känner världen, sådan den verkligen är, han vet, att lifvets lycka icke består i det, som Pål och Per behaga så kalla, utan att lyckans rötter ligga i Gud och i det egna hjärtat. Funke. Den, som aldrig erfarit motgång, känner blott till hälften sig själf och andra. Ständig framgång visar blott en sida af världen. * Att vara lycklig är icke att ega mycket, utan att hoppas och älska mycket. Det har nästan alltid funnits en god hustru bakom hvarje stor man; och det ligger en hel del sanning i det påståendet, att en man icke kan blifva större, än hans hustru låter honom blifva. FÖRSLAG TILL MATORDNING FÖR VECKAN 28 SPRIT. — 3 MAJ. S ö n d a g: Consommé med salep; stekta unghöns med grönsakar; äppelknyten (recept i Idun n:r 16.) Måndag: Kejsarsoppa; ragu på fågel. Tisdag: Kalfkoklett; soppa på hafregryn (hafresoppa). O n s d a g: Spansk soppa; gädda med kapris. T o r s d a g: Arter med flas-k; plättar. Fredag: Soppa på grönsaker 3, (för vegeterianer); gös med smör och ÄGG. ' jämte hvetemjöl till en lagom deg, som genast utbakas till kringlor, hvilka insättas i varm ugn. Vill man göra större sats, böra alltid kringlorna värmas, innan de användas och äro då synnerligen goda till kaffebröd. Emy. SOCKERKAKA MED SYLT. 1 punschglas socker, lika mycket mjöl och d:o smält smör samt 1 ägg. Sockret och ägget röres först, gräddas i (liten) stekpanna. Man gör 2 ä 3 sådana kakor och lägger sylt emellan, men tager naturligtvis dubbel eller tredubbel sats, som man önskar den stor till. Emy. FIN POTATISPUDDING.
Om man nu antager det nya redactions-förslaget af 107 §:n, blifva så väl de Ordinarie, sora de Vicarierande StatsSecreterarne, ställde till ansvar, likväl blott för det fall, att de icke med oväld, nit, skicklighet och drift deras förlroende-embete utöfvat; då deremot de Ordinarie StatsSecreterarne ensamt förblifva underkastade ansvar för upsåtlige fel och öfverträdelse!'. Man erhöll således visserligen den vinst, att de Vicarierande StatsSecreterarne kommo att tilltalas, då de ej med oväld, nit, skicklighet och drift utöfvade deras förtroende-embete; men den föreslagna nya redactionen af 29 §. Riksdagsordningen kan på samma grund, som 106 §. RegeringsFormen, ej antagas, emedan der samina omständighet förekommer, att StatsSecreterarne äro uteslutne. Om man således antager den nya redactionen af 107 §. RegeringsFormen, och icke kan antaga den nya redactionen af 29 §. Riksdagsordningen, så inträffar den omständighet, att en Vicarierande StatsSecreterare kan tilltalas efter RegeringsFormen, men ej efter Riksdagsordningen. När man gör en grundlagsförändring, bör man väl Den 23 Februari i e. m. I27 ej åstadkomma en sådan tvätydighet, alt en Embetsman kan fällas efter Regerings O O Formen, men måste frias efter Riksdagsordningen. Det är derföre i min tanka bättre, alt låta den principen, ehuru oriktig, qvarstå, att Vikarierande StatsSecreterare icke kunna tilltalas, emedan man då åtminstone ej begår den inconseqvence, att hafva stridiga stadganden i Gruudlagarne. Jag tillstyrker i följd häraf afslag å den nya redactionen af 107 §. RegeringsFormen. Herr Lefren: Då Ridderskapet och Adeln afslog den nya redactionen af 35 §.