Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu är det kändt, att då personer af allmogen skola aflägga vittnesmål, så äro de serdeles benägna att omtala en mängd omständigheter och förhållanden, som på intet sätt höra till saken. När nu de nyss citerade orden, hvilka utmärka, alt vittnet ej skall berätta något annat än hvad som hörer till den sak, hvarom fråga är, ur eden utgå, så är det fara värdi, att allmogens vittnesberättelse!" blifva ännu mera onödigtvis vidlyftiga än som för närvande är fallet. Om det gamla edsformuläret som släfjar allt onyttigt ordande, förändras, så är det ganska sannolikt, att månget vittne skulle finna sig af sitt samvete upmanad att berätta en mängd biomständigheter, en mängd till sakens uplysning ej ländande obetydliga tilldragelser, hvilka timat vid det tillfälle, hvarom han skall aflägga vittnesmål, så att hvad domaren vinner i tid genom vittnesedens förkortande med omkring 40 ord är en fullkomlig obetydlighet emot den tid han förlorar genom afhörandet af de långa vittnes-berättelserna. Då således ingen vinst genom lagförändringens antagande skulle upkomma, men sannolikt åtskillig olägenhet, så bör icke heller densamma vidtagas, och derföre anhåller jag om afslag å Betänk. Hr Carleson, Ed v. Henr.: Just af fruktan att möjligtvis framkomma med lagförändringar var det som jag vid förra Riksdagen med min röst bidrog till det LagUtsk:s Betänk., hvaruti vittnesedens förändrande afstyrktes. Sedermera har jag likväl så ofta hört sådane domare, hvilka oftast nödgas förestafva denna ed, beklaga sig öfver densammas längd och den tid, edens ständigt återkommande uprepande borttager. I Polis-Domstolarne vid Rådstufvu-Rätten och t. o. m. vid Härads-Rätterne kan det mången gång ifrågakomma, alt domare nödgas 30 å 40 gånger om dagen upläsa denna ed för vederbpnde och dessa domares erfarenhet är den, att eden genom dess mångordighet förlorar Den 12 April. 105 nästan all betydelse för de vittnen, sorn höra till de lägre sarahällsklasserne.
Vill man undersöka orsaken, hvarför LagUtsk. under innev:de Riksdag medhunnit ett så ringa antal af de ärender, som bero på dess handläggning, skall den finnas, icke uti bristande tid för Utsk. att derom öfverlägga och besluta, utan i otillräckligt Kansli-biträde för upsättande af de fattade besluten. Utsk. har jemförelsevis haft få sammanträden och dessemellan ganska långa uppehåll; och synes det jemväl, som skulle Utsk. i allmänhet ganska raskt fatta sina beslut, så att i detta afs:de någon skälig anledn. till anmärkn. icke förekommer. Hvad som åter gifvit anledn. till bekymmer hos flere ledamöter af de särskilda RiksStånden, är den långa tidrymd, som vanligtvis förflyter emellan dagen, då Utsk. fattat sitt beslut, och den, då Betänk, derom framlägges för Ständerna. Nu känner en hvar, sora om sådana saker har någon erfarenhet, hvad omsorg, arbete och tid det kostar, att väl redigera ett lagförslag, samt att klart och redigt framställa motiverna dertill. Enl. det sätt, hvarpå Riksd:sOrdnrn allt ifrån dess antagande blifvit tillämpad, hvilar hela berörde bestyr på Utsk:ns Sekreterare. Ett förhållande, som — olikt hvad i åtskilliga andra länder eger rum, der ledamöterna sig emellan fördela målen till föredragning och utarbetande, — jag för min del icke anser fördelaktigt, men som man icke billigtvis kan fordra, att nuv:de LagUtsk:s ledamöter skola, emot hvad förr öfligt varit, sjelfve biträda med utarbetande af sina Betänkm, måste man tillse, om icke någon annan utväg finnes att få LagUtsk:s arbeten inom behörig tid afslutade. Härvid framställer sig ovilkorligen det förslag, att Utsk. måtte varda berättigadt antaga en biträdande Sekreterare. Sådant må icke, jag anhåller derom, anses såsom innebärande ringaste klander emot Utsk:s nuv:de Sekreterare. Att en man, som känner sitt värde och är mån om sitt författare-anseende, icke vill utkasta ofullbordade arbeten, deröfver kan icke någon förundra sig.
Jag påyrkar sålunda, af flere här ofvan nämnde skäl, återremiss på betänk., i ändamål att ordalagen måtte förtydligas sä, att man klart deraf finnér att det icke är fråga om något annat än länshäkten; samt att StatsUtsk. måtte i betraktande af svårigheten att inbekomma den begärda summan, sålunda deruti göra en nedsättning, hvartill jag förslagsvis uppgifver 100,000 r:dr om året. Månne icke man då visar sig ganska medgörlig, ända till verklig frikostighet med statens medel, när man deraf anslår en så stor summa, som hälften af den begärda, ehuruväl man icke lofvar sig så lysande frukter af användandet, som dem cellsystemets förklarade anhängare deraf vänta sig? Jag anhåller att man mätte lägga tillbörlig vigt på den sålunda ådagalagde moderationen å vår sida; i det jag för öfrigt åberopar de äfven af mig omförmälde anledmna till mitt yrkande af återremiss, hvaruti jag framhärdar. Dock vill jag tillägga att, ifall man skulle anse att det är detsamma om bränvinsskatten, detsamma om tullintraderna, detsamma om de öfriga inkomsterna tillåta utgiften eller ej, samt att den i alla fall måste ske såsom varande så högst nödvändig; då finner jag ett sådant resonnement otvifvelaktig! leda till den enda möjliga återstående utvägen: rikets fördjupande i gäld. Må denna betraktelse fästa sig i vårt sinne äfvensom att dylik skuldsättning skulle ske, föranledd af ett sådant ändamål som detta. Hr Rääf: Jag skall förbigå de punkter, som af Hr von Troil och Hr af Dalström blifvit anförda, hvilka dels af mig i mitt första dictamen hafva blifvit tillräckligt upplysta, dels också af sednare talare fullkomligt vederlagda. Hr von Troil finner mig hafva nedlagt en särdeles vidlyftighet i utredandet af den nedsättning i sitt anseende som häradsh:ne redan fått vidkännas och ytterligare skulle komma att vidkännas i fall det system, som nu är ifrågasatt, skulle verkställas. Från en gemensam källa eller lag-comitéen härflyta förslagen om nämndens allmänna val, om domstolarnas centralisation och om deras permanens.
G. Heriiilton, föresl.og en s1; i: ifvelse tiU. k. 111: t om fi: aiiilä8ggai~c1e af: fösslag oni a t t giftoratt ej 111åtte föïek.om.ii-ic~ i. staclsfastighet, soin ena nin3; en f ~ r e ell.er .e, iilicler äktenskap et ärf ' t eller f örut förvarft, sam t att niaimen icke in&amp;tte hafva makt att iitoaii, hustr~iiis samtycke bortskifta, förpanta eller sälj a boets fasta ägelidoin. Begge inotionernn föl.10. Samma öde rönte en iiiotion vid 1.893 h-s riksclag, yäckt. af grehe Hmiiilton och som &amp; kg en iitsträcl; i~ing af linstrniis förvaltriingsrätt, s&amp; till vida, att ' 11.on skiilie, utam att förord iipprattats, äga, att rach öfver den ä~eiidoiii. Iion medf~rt i boet samt öfver den, som genom. &amp; if va och testainente tillfallit Iieiiiie nied villkor, att den enslcilclt skiille tillhöra lieiiile. Afken i en aniian rilrtiiing ha vid ett par riksdaga-r försök gjorts att skydda 11iist~111i mot de - el; o~~omislia olyckor, som knniis blifra e11 fö1; jcl af malmeils oiiiskrankta föii \ dtnin.gsratt öfilei. det genzeiisaiizma boet. Vid s&amp;va.I. 1.890 soiii IS94 Ars riksclagar väcktes iiiom A d r a I~it1niii~~1.e1i motioii om skrifvelse till l&lt;. m: t niecl begäran om fö1öi: slag til.1. lagiincli-iiigax i syfte, att.
Yid 8:de Hufvud-Titeln har äfvenledes af en Bedamot inom 4 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 487, Riddgrskapet och Adeln anmärkning emot uppställningen blifvit gjord» samt tillika af samma Ledamot yttradt, att Serapbimer-Ordens-Gillet genom misstag syntes vara utelemnadt; och har nämnde Ledamot yrkat, att anslagen å denna titel borde förekomma i följande ordning: Departemenls-Chefen DepartementsExpedition Riks-Archivet Kongl. Bibliotheket Clereci-Slaten Lappmarks Ecclesias tik-Verk Kyrkors underhåll Folkskolorna Elemenlar-Läro verken Universiteten Gymnastiska Central-Institutet Institutet för Blinda och Döfstumma Vetenskaps-Academien Naturhistoriska Riks-Mnseum Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Åcademieli Academien för de fria Konsterna Kongl. Museum Musikaliska Academien Understöd för vetenskapliga arbetens lifgifvande Allmänna fattigvården i Stockholm D:o i landsorterne Stora Barnhuset i Stockholm Frimurare-Barnhuset i d:o Barnhusen i orterne Sundhets-Collegium och Medicinah-Stateft Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet Ba d sh osen Vaccinationens befrämjande Farsoters och smittosamma sjukdomars botande Svenska läkare-Sällskapet Se rapid mer-Ordens-Gillet Hospitals och Lazaretts underhäll Lazarettet i Stockholm Stati-UtsJcottets Utlåtande, N:o 487. 5 Kese-Stipendier (under Sundhets-Collegium) Veterinär-inrättningen Skrifmaterialier Oförutsedda utgifter.
13 stridligen vore den rot, hvarpå fattigvården vexte, yrkat: att de 4 af minuthandels-och ulskänknings-algiflerne, som återstodo sedan länets hushållnings-sällskap hekommil sin andel uti berörde afgifter, måtte äfven från städerne aflemna® i landtränieriet för att tillsammans med dem från landtsocknarne fördelas på länets samtlige såväl stadssom landsförsamlingar, i förhållande till hvardera® folkmängd, och till fattigvården användas; af Herr Prosten Melén, med hvilken Kontrakts-prostarne Lindgren och Emannelsson samt Doklorerne Nordlander och Sandberg instämt, alt af de afgilter, sorn inflyta i stad för minuthandel med bränvin och ä landel för bränvinsförsäljning i allmänhet, skola aflemnas i landtränieriet, samt sedermera genom Konungens Befallningshafvande fördelas på länets samtlige socknar i stad och på landel i förhållande till hvardera socknens folkmängd; tili stöd för hvilket förslag hufvudsakligen anlörts: alt erfarenheten gåfve vid handen hurusom städerna, dit bräminshandeln allt mer och mer droge sig, vore allt för mycket gynnade af den nu gällande lagstiftningen, samt alt det mestadels vore landsbygdens innevånare, som gjorde uppköp af bränvin bos minuthandlarne i städerne, och att landet således hade billiga anspråk på alt med städerna fä dela inkomsterna af minuterings-ställena ; af Riksdagsfullmäktige!! Per Erik Andersson från Westmanlands Ian, hvilken på grund af hufvudsakligen enahanda skäl, som blifvit anförda af Herr Prosten Melén, yrkat samma förändring i föreskrillerne beträffande oltanämnde algillers fördelning, som Herr Ehrenborgs motion innefattar; samt al Riksdagsfullmäktige!!
För att uppmuntra till idkande af hwalfistfängst i Söderhafwet, deraf andra länder hemtac stora fördelar, har Kongl. Majtt utlofvac premier för utrustandet härstädes i sädant ändamål af Swensta fartyg af minst 150 läster, med wilkor, bland andra, att besittningen, som a hwarje fartyg borde utgöra minst 16 man infödda Swenstar, stulle beredas tillfälle att winna färdighet och insigt i hwalfistet, pä det att, sä wid möjligt är, biträde af utländske män wid dylika framtida företag icke ma blifwa af nöden; warande annrälan gjord af 2:ne Handelshus, att de innewarande ar afsända fartyg till Söderhafwet för hwalfistfängsts idkande. Äfwen har, med afseende dera, att i de kolonier i Australien, hwilka i sednare tider hastigt utbildat sig, en förmånlig afsättning af Swensta produkter, och deribland hufwudfakligen fadane, som utgjorde föremal för huSsiöjden, stulle kunna beredas, särdeles om sadan handels-gemenstap kunde inledas och befästas sa tidigt, att icke andra nationer hunne att deraf sig utestutande bemäktiga, Kongl. Maj:t ansett lämpligt att, för utrustandet och affändandet till Australien af fartyg, lastade med Swensta produkter, bewilja ett bidrag af Handelsoch Sjöfarts-Fonden, under wilkor, att, med ledning af den erfarenhet, som derwid wunnes, en sä fullständig berättelse i ämnet blefwe afgifwen, att den för andra Swenste handlande, som wille rigta sin omtanka pä handel i denna werldSdel, kunde tjena till upplysning och efterrättelse wid ditsändandet af Swensta waror.
N:o 23. Motion N:o 478, om åläggande för Häradshöfding att inom bestämd kortare tid afsluta lagtima ting. Lag-Utsk. Utlåt. N:o 41. Motion N:o 479, om användande af prestbols skogstillgång till nybygg nad och reparation af kyrka. Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 50 och Utlåt. N:o 57. R. St. underdån. Skrifv. Tiggeri, om åtgärders vidtagande för dess hämmande. Motion N:o 259. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. TiOIlde, angående ändring i sättet för uppbörd och redovisning af indelta räntor och tionden. Se Räntor. Ting, om ändring, i 2 kap. 1 § Rättegångs-balken och Kongl, brefvet den 13 Januari 1757 om tiden för lagtima tings hållande inom Svea och Göta Riken. Motion N:o 160. angående förhöjning i de uti 12 kap. 2 § Rättegångs-balken stadgade böter för uteblifvande derifrån. Motion N:o 255. Lag-Utsk. Utlät. N:o 38 och Mem.| N:o 64. Se vidare Häradsting. Tingsgästningspenningar, om anslag till förhöjning i Nämndens så kallade. Motion N:o 473. Stats-Utsk. Utlåt. Tingshus oell häradshäkte, om utsträckning i skyldigheten alt deltaga i deras byggande. Motion N:o 34. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 12 och Mern. Tingspredikan, om dess hållande å tingsstad i vissa fall. Motion N:o 32. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Tingstolk, om anslag till förhöjning i deras aflöning inom Pajala m. fl. härader af Norrbottens län. Motion N:o 451. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån.
RiksgäldsContovet ej skall hafva med skulden att göra, utan att StatsContoim skall dermed befatta sig; ty säger han, vill Styrelsen skuldsätta sig, hvem kan hindra det? 'Efter den principen skulle vi äfven åt StatsConj ^4 Ben lj October /. m. toiret öfverlemna Banken och Disconl-rörelseni Herr von Hartmansdorff har slutat med att anmoda Ridderskapet och Adeln att betrakta detta ämne, såsom det tillhör Embetsman, och att fatta sitt beslut, till ogillande af de 3 Ståndens och isynnerhet BondeStåndets, der enligt Grundlagen ingen Embetsman och ingen Ernbetsmanna-vishet får linnas. Långt ifrån att tro, det Bidderika pet och Adeln bör ogilla deras beslut, är jag öfvertygad, att Ridderskapet och Adeln skall instämma i de 3 andra Ståndens mening. Hans Excellence Herr Grefve Mörner; Oagtadt den visshet, med hvilken den sidste värde Talaren förklarat, att Ridderskapets och Adelns pluralitet skall instämma i de 3 andra Ståndens beslut, utbeder jag mig att ännu en gång få fästa uppmärksamheten på den omständighet, som här af en värd Talare blifvit framställd, Hvad är det väl för i Grundlagen, eom berättigar Riksens Ständer, att befalla ett EmbetsVerk, att leverera Uppbörden till RiksgäldsContoiret, eller till något annat Verk, än det, till hvilket den hittills blifvit öfverlemnad? Det är danna fråga, som man hade bort fatta, icke såsom den af en annan Talare blifvit framställd, utan sådan, som den var i sitt sammanhang; och då man nu derjemte tadlat den Talare som yrkat att Ridderskapet och Adeln borde påminna sig, att en stor del af Ståndets Ledamöter äro Embstsmän, så får jag förklara, att jag icke fattat detta annorlunda, än sorn ett vädjantill Ridderskapets och Adelns vidsträcktare erfarenhet och högre upplysning, och som en an - Den 17 October f. m. 45 maning att ej rubba förhållanden, som af ålder ägt rum, då ej dermed vinnes något ändamål.
Ät de motiver, hvilka hos den aktade motionären framkallat det förslag, som i förevaride Utlåt, främst afhandlas, och förmått Utsk. att dertill tillstyrka R. St:rs bifall, gör jag all den rättvisa, de förtjena, och ingen kan varmare än jag önska, att det olycksbringande bränvinsbrännandet blefve i möjligaste måtto hämmadt. Men jag 318 Den 4 Februari f. m. anser likväl, att man, äfven af det vackraste syftemål, ej bör låta hänföra sig att föreslå åtgärder, hvilka, såsom händelsen är i förevande fall, alltför mycket ingripa uti rättigheter, som blifvit i behörig ordning förvärfvade, samt dessutom, för att förebygga ett ondt, kunna medföra ett annat. För min del tror jag Utsk. hafva i det afgifna Utlåt gått alltför långt samt, under det att tillståndet i landet blifvit framställdt i mörkare färger, än förhållandena synas föranleda, nog mycket förbisett de omständigheter, som tala emot vidtagandet af sådana åtgärder, som nu blifvit ifrågaställde. Då K. M. d. 13 Juli sisth år inskränkte tiden för bränvinsbränning till 2:ne månader, medgafs det, att denna handtering^ skulle få ega rum under loppet af nästkom:de April månad. Andamålet med el t sådant medgifvande var påtagligen att derigenom bereda landtbrukarne en lättnad vid framfödandet af sina kreatur, som ansågs vara af behofvet påkallad i anseende till förra årets dåliga skörd af fodervexter. Det måste ock såsom gifvet antagas, att mången landtman' med afseende härå upgjort sina beräkningar. Jag "väntar mig visserligen den invändningen, att dranken icke utgör något verkligt behof för ladugårdsskötseln, men ehuru jag för min del gillar denna åsigt oell önskar att den, vid fråga om blifvande lagstiftning för bränvinsbränningen, må göra sig gällande, måste likväl tagas i betraktande, att detta fodringssätt länge varit brukligt, och att under sådana omständigheter dess begagnande, vid närvar:de förhållanden med fodertillgångarne är, mera än eljest, behöfligt.
Dess befattning med dessa yrken är nästan hel och hållen praktisk , hvarvid erfarenheten är den förnämsta läraren , men genom denna praktiska utöfning alstras en theo-’ retisk kännedom, som småningom, dock säkert, utvecklas ur sjelfva yrkets natur. Att, genom införande af Industri-Skolor, vilja bibringa ofvannämde Samhälls Glass en sådan allmän theoretlsk kunskap, som kunde lända den till någon väsendtlig båtnad , vid utöfningen af dess framtida yrken, torde så mycket mindre kunna lyckas , som a]l kännedom , stadd på ofullkomliga och vacklande grunder, mera alstrar oreda och förvirring i begreppet, än bidrager att gifva förståndet en klarare och fullkomligare utveckling; och att den tlreojetiska undervisningen vid sådana Industri-Skolor svårligen skulle i allmänhet kunna medföra några förmonliga resultater, bevisas, enligt Utskottets tanka, af inrättningens beskaffenhet ; ty huru lång tid fordras ej innan de första elementerna af hvarje vetenskap kunna bibringas, som likväl endast äro vetenskapens grundlinie!' , och hvilken tid återstår icke då ännu, innan dessa kunna i praktiskt afseende göras användbara för förståndet. Sådant torde förhållandet vara med den theoretiska undervis nin - Den 14 Juli. 1309 ningen i dessa Skolor.
Ehuru jag nogsamt känner, att motiven för förra Ständers skattläggning å all Jord för bränvinsbränning, antingen den begagnas eller ej, voro grundade på en bestämdare och mera säker inkomst för Staten, kan jag ej neka, att en större rättvisa synes mig ligga uti den nu .38 Den 4 Jun i i f. rn. föieslagne förändringen, och får således äfven för min del den tillstyrka, såsom i min tanka den enda möjliga för controllen. Meji i hvad Utskotten föreslagit, om 'den till ytterlighet uppdrifna afgift för pistoriska eller sammansatte verk, kan jag omöjligen instämma. Utskottens förslag är hvarken nog tydligt eller uppfattadt med den kännedom af sak, jag hade vid detta tillfälle önskat, då man t. ex. med uttrycket: (p. 19) ”och hesparad all slags arbetskostnad” lätteligen kunde föreställa sig, att vid de pistoriska Verken allt tillgår utan arbete, ehuru egen erfarenhet visat, mig belrofvet deraf, och att arbetet uppgår fullt upp till detsamma, som vid vanlige pannor. Jag medger, att man visserligen kan påräkna vunnen tid och förminskad vedåtgång, dubbel vinst i ett folkfattigt och å många orter på ved blottadt land; men kan försäkra, att vinsten i det hela ej uppgår till den betydlighet, som Utskottens pluralitet den förmenat, och anser mig böra anföra, hvad jag af egen erfarenhet inhämtat, och kan, om så påfordras, lagligen bevisa. Vid de tvänne egendomar jag har under egit bruk, har jag å den ena en vanlig med Mäskvärmare försedd panna, å den andra, en Pistorisk. Skicklige Brännmästare förestå båda. De erhålla betalning per kanna, i mohn af hvad de leverera.
Nu är emellertid äfven den förnuftiga känslan oren, emedan den innehåller sinliga momenter och dessa icke på grund af känslans bristande klarhet och tydlighet äro i densamma afskilda från den förnuftiga sidan. Därför måste tänkandet, för att den förnuftiga känslan skall kunna erbjuda det samma ett med det adæqvat innehåll utsöndra den sinliga sidan från den förnuftiga och sätta den förra såsom fenomen af den senare. Men därför erfordras, att tänkandet vid denna rening i sig själf har konkretion och individualitet, i annat fall kan icke någon förnuftig verklighet tänkas, emedan den tänkta förnuftiga verkligheten måste vara med tänkandet själf identisk. Alltså förutsättes för, att den förnuftiga känslan skall kunna gifva åt tänkandet ett med det adæqvat innehåll, att det såsom renande i sig har konkretion och individualitet. Men därmed är utgångspunkten återkommen, emedan det renande tänkandet är ett abstraherande tänkande, och det är fordradt, att detta tänkande i sig själf har konkretion och individualitet. Nu har det abstraherande tänkandet icke konkretion och individualitet annat än, försåvidt ett innehåll, med det själf adæqvat, är i den förnuftiga känslan det samma gifvet. Alltså rör sig det hela i en cirkel och tänkandets konkretion och individualitet och därmed tillvaron af en förnuftig verklighet kan icke bevisas. Det enda sättet att bryta cirkeln är att helt enkelt antaga, att tänkandet är i sig själf konkret och individuellt, och att den abstrakthet, som det har för det menskliga medvetandet, är något för det tillfälligt. Såsom det konkreta och individuella i tänkandet kan då den förnuftiga sidan i den förnuftiga känslan sättas. Det framgår häraf, att den genomförda rationalismen hvilar på ett dogmatiskt antagande. Men å andra sidan är lika visst, att detta antagande icke kan motbevisas, emedan hvarje bevis förutsätter tänkandets absoluthet och därmed också dess konkretion och individualitet. Äfvenledes är visst, att en världsförklaring såsom satt genom tänkandet är möjlig endast på grundvalen af detta antagande. Anledningen till, att det icke kan bevisas, ligger gifvetvis däri, att det bevisande tänkandet är såsom bevisande abstraherande och därför ändligt, hvarför det icke kan uppstiga till det absoluta.
Agnes hade aldrig haft något gemensamt med henne och höll ej af henne som af bröderna; men hon längtade efter hennes tillgifvenhet mer än efter allt annat och kände ibland en nästan sjuklig trånad efter att smekas af hennes mjuka händer eller kyssas af hennes barnsligt veka läppar, som hon ansåg besudlade af fästmannens kyssar. Alt se h o n o m komma och gå, som om ' han hörde till familjen — hvilket han j u också gjorde — tog bort all känsla af trefnad, och mängen gång vände h o n tvärt, när hon såg hans sidenfodrade ytterrock i tamburen, och gick långa vä- gar bara för att slippa träffa honom. Sedan han fått fotfäste i hemmet, kände hon sig hemlös där. Af hans välstånd drog modern redan fördel, och det plågade henne ända till leda att se spåren af hans frikostighet. L D Regnet slog mot fönsterrutan, höll upp ett ögonblick, liksom för att hämta andan, och smattrade på med förnyad kraft. I äppelträdens grenar slet höststormen vildsint och hårdhändt. Bladen voro till största delen borla, o c h de nakna grenarne liksom jämrade sig, där de vredos o m hvarandra. Det var söndagsförmiddag. Agnes satt vid sitt skrifbord med hufvudet lutadt i handen. Framför henne låg en hög obetalta räkningar. Dubbelt så mycket penningar, som hon ansett behöfliga, hade användts under hennes frånvaro. Här framför henne lågo bevisen därpå. Kreditsystem och smålån hade i alla tider varit moderns hjälpmedel för tillfredsställande af fåfänga och nöjeslystnad. Agnes visste, att det var på detta fadern stupat. Hon var hederlig ända till pedanteri, liksom han, och det fanns ingen dag, då ej tanken på dessa åsamkade småskulder brände henne s o m en plåga och en skam. Att modern aldrig ägnade dem en tanke, visste hon. Dagny