Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
hvaribland, utom åtskilliga aktiebolag i Sverige, äfven Hamburgs Finans-förvaltning, Jernvägsbolagots direktion, de i Hamburg varande aktiebanker, åtskilliga assur åns-kompanier och andra allmänna inrättningar; och hafva, administratörerna, till stöd för de af dem lemnade uppgifter, åberopat särskilda i Augusti månad 1859 och i Juli månad detta år till Handels-rätten i Hamburg af G. M. C. Loehrs, i egenskap af edsvuren konkurs-bokförare för den under med-administration varande firman Dilberg & Cramérs konkursmassa, afgifna berättelser, innefattande upplysningar angående den fortgående utredningen af samma massa och af hvilka berättelser den sistnämnda är vorden försedd med ett af handelshuset Peter Siemsen & C:i i Hamburg meddeladt intyg, att bemälde Loehrs är en ytterst sorgfällig, driftig och tillika strängt rättskaffens man, som städse 4 Banko-Utskottets Utlåtande N:o 40. varit anlitad för ordnande af de mest betydande och invecklade massor, hvilka svåra uppdrag han alltid så fullgjort, att han åtnjuter ett allmänt och välförtjent förtroende. Det af administratorerne i Ullberg & Cramérs konkursmassa sålunda framställda ackords-anbud åtföljes af en utaf Herr Justitierådet V. Cramér, Konsuln och Grosshandlaren Rudolf Cramér, Possessionaten Wilhelm Ullberg och Stadsmäklaren Johan Holm undertecknad skrift af den 28 sistlidne Juli, deri desse, hvilka, såsom nära (runder och vänner till delegarne i firman Ullberg &
Just det skäl, som blifvit anfördt för återremiss af betänk.,'sr - nes mig tala för dess godkännande, nemi. det, alt R. St. tillförene medgifvit afskrifning af beviljade lån. Dessa praejudicater hafva ledt till ett sådant missbruk, att snart finnes icke mera 1 Riket någon menighet, som får låna afSlaten, hvilken icke med detsamma anser sig berättigad till afskrifning, eller alt undandraga sig betalning, intilldess hon fått eftergift. Den siste värde talaren åberopade nu, huruledes vi redan vid denna riksdag beviljat eftergift af cholera-Iånen åt tvänne fattiga församlingar. Skulle nu äfven Borås få eftergift, ser jag ej huru Ständerne sedan kunde vägra eftergift åt någon menighet. Jag, för min del, tillstyrker således bifall å betänkandet. Hr Sandelhjelm: I anledn. af hvad den siste värde talaren anfört, får jag äran anmärka, att jag alldeles icke instämt i motionärens begäran om eftergift, utan blott begärt en modification i räntan å lånet, så att den måtte blifva 6 proc. årligen, hvaraf 4 proc. såsom verklig ränta och 2 proc. till amortissement, och det på det skäl, att fastighetslån i banken utgifvas efter denna grund, och att det icke kan vara billigt och rättvist, att när Staten kan upptaga lån till 4 proc., en afbrunnen stad skall betala 5 procent. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då hans förklaring, huru han ansett svaren på den sist framställda propostn, blifvit afbruten af Hr von Hartmansdorff, och discussionen något fortgått, R. o. Ad. torde finna Hr Landtm, förpligtad att framställa ny proposition. Hr Landtm, framställde derefter propos. till bifall å utlåtandet. Ropades ja och nej. Den derefter framställda propostn till återremiss af utlåt. blef äfven med ja och nej besvarad.
Jag finner icke, lika med Herr Hjerta, att ämnet är af den vigt, att det kan anses utgöra en del af grunclvalarne för samhällsskicket, men gerna medgifver jag, att det är lika vigtigt, som de många andra frågor, om hvilkällan börjat öfverläggning med samma kraftiga lyssningsord. Herr Hjerta har genast i början af sitt tal skiljt sig från ämnet, och för ilet mästa sysselsatt sig med Circulärbref &c. som dermed icke hafva sammanhang; men rörande sjelfva saken, har han dock framställt några anmärkningar, hvilka jag anhåller få i korthet besvara. Ingen bestrider, att KammarRätten bör vara Domstol för redovisande Uppbördsman och penningeförvaltare i allmänhet. Hvarken i afseende på redogörelsen till siffran, eller granskningen af förvaltningsåtgärderne, har denna grundsatts blifvit bestridd. Frågan är blott att bestämma, om KammarRättens domsrätt bör sträcka sig så långt, att den kan i mål af viss beskaffenhet jemföras med Högsta Domstolens? Nog låter det säga sig, att Kongl. Brefvet af den 20 October 1824 tillkommit, för att dölja underslef hos högre penningförvaltande Verk och Embetsmål!, men det låter dock icke bevisa sig, åtminstone icke för den, som lugnt betraktar saken. Brefvets innehåll är enkelt och klart, och jag anhåller, att få återkalla en del deraf i Ridderskapets och Adelns min17 H. 8 Den ig Mars e. m. ne. Der står nemligen ”att Kongl. Maj:t ”funnit en väsentlig skillnad äga rum emelian de anmärkningar emot något Collegi”11m, eller annat allmänt Verk af lika värdighet, eller någon dess Ledamot, eller ”ock en Kongl. Majit allena redo skyldig ”Embetsman, hvilka förekomma vid redo”görelsen och siffran, samt dem, som kunda göras vid sjelfva förvaltnings-ätgärderJ, ne, härrörande ofta från olika begrepp om ”rätta förståndet af Kongl. Maj:ts i vissa fall "meddelade Nådiga föreskrifter, eller om ”tillämpning af författningar, eller om tjen”ligheten och nyttan af vidtagne åtgärder. I förra fallet eller då det angår redogörelsen och siffran, har Kongl.
Jag tror, att jag icke kan gifva honom någon större hyllning, men der jag ser, att han efter mitt begrepp har orätt, der tror jag det tillkomma mig som hederlig karl att säga det. Ingen menniska skulle heldre än jag se honom på taburetten, och äfven med ryggstöd på densamma, men jag vill i honom se en Konungens ansvarige Rådgifvare, icke en Riksföreståndare, som man nu velat göra honom till i denna sak. Jag skulle hafva åtskilligt att ytterligare anföra, lill svar på hvad jag här hört yttras; men jag måste bekänna, att jag i detta ögonblick är oförmögen dertill, enär jag känner mig ganska illamående. Kanhända jag i e. m. kan få tillfälle att fortsätta, med Hermes samtycke. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.: Jag skulle hafva orsak att förebrå mig, om jag förlängde denna debatt, genom att uptaga till besvaranda sådane inkast mot den K. Proposm, hvilka redan äro på ett segerrikt sätt i sjelfva Piopos:n undanröjda eller af andra talare uptagna och vederlagda. Mitt anförande skall således blifva ganska kort, men jag nödgas utbedja mig R. och Ad:s öfverseende, om det kommer att sakna logiskt sammanhang, emedan jag måste ingå i vederläggning af anmärkmr.e i den ordning de blifvit framställde. Gr. Sparre har anfört, att då K M. funnit nödigt höra Ofverste Ericsson öfver Komiténs förslag, det åtminstone hade varit rätt sätta Komitén i tillfälle att å sin sida få ingå i förklaringar öfver Ofverste Ericssons yttrande. Detta skulle 438 Den 6 December f. m. naturligtvis hafva föranledt dertill att samma rättighet, som blifvit Komitén tillerkänd, äfven bordt komma honom till godo, så att äfven han fått replikera i anledn. af Komiténs anmärkn:r. En så processual form är icke vanlig i administrativa mål, och lät sig icke'heller rätt väl förena med den skyndsamhet, hvarmed ärendet borde behandlas för att i behörig tid kunna inlemnas till Ständerna. Gr.
I betraktande häraf och då dessutom Stockholms stad, oaktadt de fördelar, som medelst den nya kommunikationens åvägabringande skulle beredas stadens handel och sjöfart, icke för ändamålets vinnande velat åtaga sig större uppoffring, än att tillskjuta två femtedelar af den, enligt sednast uppgjorda beräkning, härtill erforderliga kostnadssumma af Femhundra Tusen Riksdaler, under förbehåll att, för detta tillskotts godtgörande, fä under så lång tid, som till detsammas amortering erfordras, af de trafikerande uppbära afgifter, hvilka sålunda under en längre tid skulle komma att betunga allmänna rörelsen å berörda farled, har Kongl. Majit funnit sig sakna skäl att af Rikets Ständer nu äska anslag för detta företags utförande; men vill, jemte tillkännagifvande häraf, likväl, med anledning af Rikets Ständers gjorda begäran att varda underrättade om Stockholms stads i ämnet afgifna förklarande samt om beloppet af de för företagets fullständiga verkställande erforderliga kostnader, låta de till frågan hörande handlingar till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlennäs. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. G. Lagerstråle. 40 Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse N:o SS. Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i , cember 1862 Konungen i Stals-Bådet å Stockholms Slott den Ut! De - Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Greiwé Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, Beuterskiöld. Departements-chefen, Statsrådet Lagerstråle, föredrog i underdånighet:
Sig föredragas ”denna underdåniga Ansökning ; Och då den ”mening Sökanden om innehållet af Kongl. ”Majits ifrågavarande Nådiga Utslag fattat, icke ”instämmer med ordalydelsen deraf, i det icke ”någon inskränkning derigenom finnes gjord i ”Längifvarei s ovillkorliga intecknings-rätt, eller ”i den frihet han enligt Lag äger att , jemlikt •”de aftal Skuldebrefvet innehåller, sina för - 5]anbo - Z/tskattets JZetänZanden. 107 ”sträckfa penningar återfordra, och i händelse ”af bristande betalning, desamma ur panten utröka, utan vilkoret om årlig afbetalning efter ”de fem första årens utgång, endast är för Lån”tagaren förbindande, så att den Egendomen ”vidhäftande inteckning efter hand må minkas ”och slutligen alldeles försvinna; finner Kongl. ”Majit någon vidare förklaring öfver Dess of”van åberopade Nådiga Utslag, såsom i dessa ”delar tydligt och klart , icke vara af nöden. ”Det vederbörande till underdånig efterrättelse ”länder.” CARL. Fredr. Wåhlin.” så anser jag för min del att Fidei-CommisseT icke böra generelt uteslutas från den rätt till erhållande af Lån i Banken , som Rikets Ständer förordnat att å Fastigheter kunna utgifvas; helst sådant i sjelfva verket skulle till intet göra beslutet i hufvudsaken ;• emedan förmodeligen ingen enskilt ville lemna Lån mot en säkerhet, som icke antogs för giltig af den samina autor itet, hvilken grundlagt rättigheten att den pantförskrifva, och som sådan för Långifvaren , lill laga säkerhet gällande göra. Och beträffande den formalitet som bör iakttagas innan försäljning af ett pantförskrifva Fidei Commiss kari få äga rum, nemligen: att Hof-Rätten skall Förordna en Curator , som vid ett sådant tillfälle bevakar nästa Fidei-Commissariers rätt; så emedan denna åtgärd icke är af sådan art, Banko-Utskottets
Ni står och gör narr af mig. BIRGER. Nej det vet Gud jag inte gör! SIRI. Och så, när de andra komma hem, så skall ni skratta och... Ni vill väl inte sitta och hålla kalas! – som ett barn! BIRGER. Jo, alldeles som ni. SIRI. Det är så dumt, så. BIRGER. Nej, det är det inte. Tänk nu bara: – en brasa der i kakelugnen, ett litet bord här, ni och jag på hvar sin sida, riktigt hemtrefligt, som om vi vore gamla bekanta och som om alla andra rest ifrån oss. Säg, är det så dumt? SIRI. Nej, det är det inte. Men det ser så ut. BIRGER. Så ni bråkar! SIRI. Ni tar det på er? Det är ni, som har velat det. BIRGER. Jag tager hela detta förfärliga ansvar på mig. SIRI. Nå, då! (Springer upp och börjar ställa i ordning. Betänksamt.) Men ni borde visst gå in i salongen? BIRGER. Jag vill inte gå in i salongen; jag vill stanna här. SIRI (fortfar att ordna, lägger ved i ugnen). Seså, ha vi det inte trefligt? BIRGER. Utmärkt! – Men ni är allt ledsen att inte jag är Karl? SIRI. Inte ett dugg! Hjelp mig med den här. (Räcker honom vinbuteljen.) BIRGER (drar upp och slår i glasen.) Så der. SIRI. »Välkommen till mitt ringa hem.» Skål! (De klinga.) BIRGER. Skål! – Jo, ni förstår att lefva! – Nä, men när vi nu sitta så här i ro, så berätta mig litet om er sjelf. Hur länge har ni varit här? Och –. Ja, jag vet ju rakt ingenting. Knappt hvad ni heter ens. Jo – »Siri» – så sade Karl. SIRI. Jag tänker han har nog sqvallrat om allting. BIRGER. Inte ett ord. SIRI. Det är inte roligt att tala om mig. Låt oss hellre komma in på annat. BIRGER. Misstror ni mig nu igen? SIRI. Nej; ni ser snäll och förståndig ut. BIRGER.
Hofpredikanten Wensjoe, och Doktor Gumcelius. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda Betänkanden: N:o 131, i anledning af väckta motioner, dels om utredning af tolagens tillkomst och rättvisare grund för densammas fördelning, dels ock om rättighet för fiskeläget Torekow att uppbära tolag för alla varor, som derstädes lossas eller lastas efter förolyckade fartyg; N:o 132, i anledning af väckt motion om förändring i nu gällande stadganden rörande behandling och försäljning af s. k. strandvraksgods; N:o 133, i anledning af väckt motion om Kronoskjuts-skyldiges befrielse från krut-transporter; och N:o 134, i anledning af väckt motion om upphörande af metallvågarne i städerne Westerås., Arboga och Köping, samt vid Strömsholm. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets Memorial N:o 302, i anledning af återremisser å Utlåtandet N:o 164, angående hegardt ytterligare anstånd med inbetalningarne å staden Cimbritshamns hamnbyggnadslån; och Utlåtande N:o 303, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, samt väckt motion, angående begärdt understöd för fullbordande af Norbergs jernväg S. D. Vid förnyad föredragning af Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 52, med förslag till ändrad lydelse af 2 och 9 88 Successions-ord - Prot.-Utdrag den 27 September och 2 Oktober 1854. 461 ningen, antogs af Preste-Ståndet berörde förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nätskommande Riksdag. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 53, med voteringsproposition, i afseende på det uti Memorialen, N:is 38 och 50 väckta förslag till ändring af 11 och 14 88 Riksdags-ordningen. Voterings-propositionen godkändes. Den 27 September och 2 Oktober.
Transport-Resolution innehafver, Collegium ansett frågan derom nu mera så mycket häldre böra tills vidare förfalla, som Statsverket vid nuvarande silfvertillverkning af 3,000 lödige M:kr årligen, icke allenast till fullo njuter ersättning för desse förlänade räntor, utan äfven derutöfver har att påräkna någon direct vinst. Hvarjemte blifvit bifogad en ytterligare uppgift från K. BergsCollegii ActuarieContoir, å Silfvertillverkningen vid Sala Silfververk under de sednaste förflutna 10 åren, utvisande att tillverkningen uppgått åren 1823 till löd. M:kr 2,098 — Lod 7 §, 1824 2>%5 — „ 2 J. 1825 1826 2>687 — w 7 i3>o37 ~ „ 2. - 174 Stat*-U t skottets Och har K. M:t, med öfverlemnande af alla till målet hörande handlingar, uti Dess lill Utskottet den i3 November sisth år 1828 aflåtne Nådiga Proposition, ordagrannt intagen i i:a Sami. af Bihanget till RiksStåndens Protocoll N:o 29, förklarat: ”att på de grundade skäl Bergscollegium sålunda i "underdånighet anfört, och då i öfrigt, genom en ökad "Silfvertillverkning, i följd af den vid SilfverVerket "antagne förbättrade plan för gi ufvedriften, Staten "hädanefter icke komme att vidkännas så ansenliga "förluster i och för dess åt detta Verk medgifna förmaningar och förmåner, som de förra åren inträffat, ville "K. M:t, nu i Nåder öfverlemna till R. St:rs Statsutskott "att föreslå R.
Utskottet, som vid uppgörande af dess nu afgifne Förslag jemväl till öfvervägande förehaft de särskilde motioner, af Herr Grefve C. G, Hård, Herr C. G. von Roxendorff, Hedervärda iBondeStåndets RiksdagsFullmägtige från Carlstads Län, och RiksdagsFullmägtigen från Gefleborgs Län J. O. Longberg, hvilka tid efter annan till Utskottet i detta ämne blifvit remitterade, har i allmänhet åsyftat, hvatt enligt hittills gällande Författningar antingen aldeles icke eller högst ofullkomligt slått att vinna, nemligen att ej blott ett tidigare eller senare ingifvande af Lånehandlingarne, utan en verkelig jemförelse emellan Odlings - 3 54 Banco-Utskottéts Betänkande!!. företagens mer eller mindre vigt och gagnelighet mätte beklämma Lånsökandernes företräde framför hvarannan lill biträdes erhällande; att således de från samtelige Länen inkomne ansökningar inåtte hos en enda Autoriiet och. vid en viss tid af året förekomma under samfäld pröfning, och ej såsom hittills hvar för sig eller blott i samband med ett inskränkt antal dylike, granskas beli antagas; och ändteligen, att Banquens Styresmäns och Lörvaltaies befattning matte vara inskränkt till hvad som rörer bevakandet af detta Verks rätt och säkerhet* saint någon förbindelse att afgöra och bedomina Lånsölcanders mer eller mindre giltige anspråk på understöd igrUnd äf Odlingarnes vigt och nytta ej dervid komma i fråga, såsom hvartill kunskaper och Undersökningar, af en för åBanco.Styrelsens egentliga föremål alldeles fremmande art, böra förutsättas, bch erfordeilige anses. m
Egentliga anledningen härtill torde vara att söka i den betydliga aflägsenhet, som på de flesta ställen förefinnas emellan de upplåtne skogstrakterne och de hemman, åt hvilka desse blifvit anvisade, ty afståndet hindrar ägaren att för åverkan freda sin lott; och, när en eller annan förstört hvad honom blifvit tillskiftadt, griper han till hvad grannen sparat. Skogseldar hafva ock under sednare åren bidragit till skoga ines förhärjande. Icke sällan har visat sig anledning, att de derå mångenstädes talrikt bosatte intägtsinnehafvare, som ej kunnat erhålla andel af skogarne och genom skogsregleringarne mistat det bete, de derå begagnat, af illvilja eller afund antändt elden. Vid dessa förhållanden och då 3* 20 elen omtänksamme hushållaren befarar, att på ena eller andra sältet förlora hvad honom tillhörer, nedhugger äfven han sin skog, för att åt sig sjelf bereda åtminstone någon fördel. Denna bekymrande erfarenhet torde föranleda till betänklighet, huruvida för det allmänna må anses gagneligt, att framdeles upplåta andelar af kronoskogar åt hemman, hvilka äro så aflägse, att innehafvarne ieke möjligen kunna om sine lotter taga behörig vård. I följd af Eders Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse den 23 Februari 1842 har Eders Kongl. Majrts
1 detta moment hade sistlidne riksdags Stats-Utskott, be träffande kommitterades förslag om häradsskrifvarebefattningarnes upphörande, anfört, att då, genom förslagets antagande, den ansvarsskyldighet för uppbörden, som nu åligger häradsskrifvaren, skulle försvinna, samt enär dessa tjenstemäns närvaro vid uppbördsstämman erfordras, på det de måtte i debetsedlarne tillföra sådana ordi - 30 Slals-Utskottets Ullålande, J\s 167. narie räntor och afgifter, hvilka ej kunnat i uppbördsboken inflyta, ansåge Utskottet sig böra hemställa, att, intilldess erfarenheten visat verkningarne af det föreslagna enklare beskatlningsväsendet i allmänhet, Rikets Ständer ville lala förblifva vid nu gällande föreskrifter angående häradsskrifvarnes åliggande att uppbörden debitera och kontrollera. Delande dessa åsigter, tillstyrker Utskottet, att frågan om häradsskrifvaretjensternes indragning icke för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda., 19:o. 54 mom. Till undvikande af all krououppbörds indrifvande vid sam ma tid och derigenom för de skattskyldige uppkommande olägenheter, hade sa väl kommitterade, som Kongl. Maj:t ansett tvä uppbördsstämmor böra hållas å landet, den första, för uppbärande af alla personella och hevillningsafgifter, från medlet af September til! medlet af Oktober, med rättighet likväl för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, efter sig företeende omständigheter, bestämma en sednare termin, dock sist inom medlet af November; och den andra stämman emellan medlet af Februari och medlet af April påföljande år, för uppbärande af lösen för hemmansräntor och tionde jemte öfriga af hemman utgående ulskylder; till hvilken förändring sistlidne riksdags Stats-Utskott tillstyrkte Rikets Ständers bifall.
Kanske, tänkte han, skall jag med tryggare sinne kunna vederkvicka mig, om jag i stället ödmjukar mig i annat. Vid middagstiden, när solen brände hetast, såg han en gråhårig underofficer, som gick nästan naken med oförbundna sår på skuldran. Då slet han upp sin skjorta och förband hans sår och gaf honom sin rock, men så snart han åter slöt handen om sin flaska, vaknade på nytt samvetets oro. Då gaf han sina stöflar åt en sjuk trossgosse, som haltade fram med bara och blödande fötter, men när han ändå icke med lugnt sinne kunde svälja vattnet midt bland alla de andra törstande, blef han förbittrad och hård. Han pekade svärjande och gäckande mot de medförda penningtunnorna, som fulla af guld och silfver slamrade på två af vagnarna utan att ens kunna förskaffa de olyckliga ett skedblad unket träskvatten. – Slå hästarna! – ropade han. – Slå hästarna, så att penningtunnorna inte bli efter. Slå karlarna också! Soldaterna svarade ingenting, ty de kände nu igen honom sådan han fordom brukade vara, när han i medgångens år, kärf och otidig, gick framför ledet. De märkte icke, att han knappast hörde sin egen röst innan han böjde hufvudet och åter begynte grubbla och hviska för sig själf. – Måste jag då nödvändigt offra just det enda, som för mig nu har något värde? – tänkte han. – Haha! Måtte vi också en dag vältra penningtunnorna i gräset och aldrig mer vidröra dem med våra fingrar! Min Gud, min Gud! Jag hörde en gång vid Weperik den döende ryttaren Bengt Geting med afund tala om de stupade, som fått en snygg hvit skjorta. Så högt vågar inte min önskan stiga. Jag begär så litet ... Ack, bara det, att inte bli liggande efter de andra på heden, bara det att bli nedlagd i jorden, att få mull och gräs öfver mig ... och ett par ord i rullorna. Nu skall där stå: Anders Gråberg, hans öde okändt. Mot skymningen gjordes halt för att begrafva dem, som dött under dagen, och ett par zaporoger stötte redan spadarna i marken.
Om, såsom sannolikt är, derigeSatsen styrkes icke af erfarenhénom inträffade, att det såsom mynt ten i andra länder, mindre hos oss, gängse bytesmedlet, i förhållande lill då factiskt är, att vårt rörelse-capirörelsens behof, blef ymnigare, än tal fordom varit större, än nu, i inom angränsande länder, skulle derförhållande till rörelsens behof, hvaraf nödvändigt följa, att myntet i lanunder myntet likväl icke föll i värde, det folie i värde. Att Vexel - Stats-Utskottets Alt utgående procent och amortissement bidrager till vexel-cursens stegrande, Att cursen nu håller sig öfver pari, bevisar, att rörelse-capitalet icke är för ringa i förhållande till stigande industri och liflighet. Att upptagandet af ett utländskt lån, långt ifrån att för realisationen vara betryggande, tvärtom fordrar mycken varsamhet i verkställigheten, för att ej för den samina blifva menlig. Sedan vårt myntvärde, genom realisationens fullbordan, vunnit en säker stadga, måste ofelbart räntefoten inom vårt land komma att jemna sig hvad den är i andra, och ingen person med sakkännedom lärer kunna neka, att vi under sistförflutne quinquennium betydligen närmat oss delta mål. Såsom exempel härpå, anföres, att Lånecassorna hafva betydliga behållningar, Utlåtande N.o i\o5. g Vexel-cursen beror hufvudsakligen af handelsförhållandet. Den tid då vi hade en betydlig utrikes skuld, som fordrade öfver 5oo,ooo R:dr Hamb:r B:co i årliga räntor, och då vi införskrefvo flere 100,000 Tunrr spanmål, var cursen ofta under pari. Så länge cursen, denna årstid, då transportkostnaden och assurancen är större, än om sommaren, icke öfverstiger 133 sk., kan man icke med skäl säga, att den är öfver pari, och om den ännu stiger derutöfver, torde det snarast härleda sig från misstroende till realisationens bestånd; helst i öfrigt alla förhållanden vitsorda otillräckligheten af vårt rörelse-capital.