Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län gjorda underdåniga anmälan, hurusom vid flere tillfällen olägenheter inträffat derigenom, att ieke någon Skarprättare på Stat, för Länet funnits, utan en sådan måst vid förefallande executioner reqvireras från andra Län, hvilket icke allenast medfört betydlig kostnad för Kronan, utan ock förorsakat att Skarprättareii icke alltid kunnat Vara tillstädes den dag då exeeutionen skolat ske och hvartill ny dag alltså måst utsättas, har Kongl. Maj:t enligt Nådigt Bref till Kongl. Stats-Contoiret, af den 3i November 1821, bifallit att en Skarprättare-Lön» till det belopp af 16 R:dr, sorn i Stat är faststäld, skulle utgå af Besparingarne under Andra Hufvud-Tituln intill följande Riksdag, då Kongl. Maj:t, med afseende så väl å angelägenheten att Löner varda anslagne och å Stat uppförde för Skarprättare i ofvannämnde och de öfriga Län, der sådane saknas, som å nödvändigheten att deras för längre tid sedan bestämde och ännu oförbättrade Löningsvilkor efter varupris och penninge-värde närmare lämpas och regleras, ville dessa ämnen i sammanhang med Stats-regleringea till Riksens Ständer framställa. i3io Stats-Utskottets Setänkanden. Af de i Kongl. Stats-Contoiret tillgänglige handlingar har harvid inhemtats, att, då Löner för Skarprättare icke finnas på Stat anslagne, i 8 Län, och vid förefallande Executioner Skarprättare fördenskull mast från andra Län reqvireras, har sådant medfört dryg kostnad för Stats-verket till Skjuts och Tractamente, ofta öfverstigände Lönebeloppet för en sådan person, samt verkat uppehåll i executionernes skyndsamma verkställande; och enär Skarprättare höra finnas i alla Län, samt den aflöning af 16 R:dr om året, som Kongl. Maj:t i Nåder heviljat fören Skarprättare i Kronobergs
a. för valrätt finnes serskilt census af 300 r:dr fastighetsvärde pä landet och 450 r:dr fastighetsvärde i stad, så frågar man sig genast: dessa städer utan egen jurisdiktion, hvilka räknas till landet, skall för dem census vara 300 eller 450 r:dr? På samma sätt är förhållandet med census för att vara valbar i öfre kammaren. Den är enl. § 31 mom. 3:o utsatt till 32,000 r:drs npskattningsvärde pä landtfastighet och 48,000 rrdrs upskattningsvärde på stadsfastighet. Hvilkendera census är då tillämplig för släder utan egen jurisdiktion, hvilka räknas till landet? Ytterligare är i § 18 en röstskala gällande för landet, och i § 20 är en annan röstskala för beräknandet af de valberätligades röster inom stad. Efter hvilkendera röstskalan skall man rösta i städer utan egen jurisdiktion? I städer har hyresman såsom sådan icke rösträtt; på landet har arrendator af fastighet hvars uppskattningsvärde öfversegel' en viss summa rösträtt; Har nu den, som arrenderar eller hyrer fastighet i stad, utan egen jurisdiktion, rösträtt eller ipke? Återgår man till § 8 mom. b, der census för valrätt såsom arrendator är fastställd så finnes denna census vara bestämd i mantal eller taxeringsvärde å den arrenderade fastigheten utan att tillika är stadgadt hvilketdera skall i första rummet afses och arrendator kunde således åberopa den som för honom vore fördelaktigast. I § 18 mom. c och d åter, der skalan för beräkning af arrendatorernas röster är bestämd, stadgas uttryckligen, att taxeringsvärdet får anses endast då mantal icke finnes den arrenderade fastigheten åsatt.
Han hade nämligen märkt, huruledes presterne under de sednast förflutna tiderna, likasom genom en tyst öfverenskommelse, ofta valt till ämne för sina predikningar det välde, som afgrunden alltmer vinner på jorden medelst magiska konsters förlänande åt hedniskt sinnade menniskor; han hade äfven märkt, att samma ämne nu med förkärlek behandlades samtalsvis i de högre kretsarne, och började ana, att detta fenomen stod i samband med de besynnerliga företeelser, som visade sig hos den okunniga massan. – Det förefaller mig, sade han tankfull, – som om menniskornas sinnen hastigt blifvit smittade af något osynligt gift och hela verlden blifvit förvandlad till ett dårhus. Detta är väl en gissning utan grund i verkligheten, men det finnes i vår tidsålder många stinkande pölar, ur hvilka ett dylikt gift väl kan utveckla sig. – Jag tror mig förstå, hvad ni menar, nådig herre, sade Ingrid. – O, man behöfver blott läsa något i de heliga Evangelierna och jemföra deras höga förebilder med oss sjelfva, för att se, huru förderfvade, huru föga kristlige vi äro. – Och denne prest! sade Adolf, hvars tankar återvände till Suenonius, – hafva väl forntidens blodigaste afgudar egt en tjenare, som kan mäta sig med denne! Och likväl är han ingen skurk: den dumma, fanatiska menniskan tror sig handla rätt och Gudi behagligt. – Vet ni, hvad jag vill göra, herre? sade Ingrid hastigt. – Jag vill skynda till pastorn och på mina knän besvärja honom om förskoning, icke för min, men för min dotters skull. Han är dock en kristen prest och en menniska och kan ej neka denna bön ... För min dotters skull ... Nej, han kan ej stöta mig tillbaka. Hvad skall det blifva af det fattiga ensamma barnet, om det beröfvas den enda, som vårdar sig om henne! – Ingrid, ni plågar nu er upprörda själ med det värsta och mest osannolika ... – Ja, jag känner nu, huru svag jag är.
Då ifrågavarande ersättning grundar sig på Domstols, efter hvad Utskottet inhemtat, laga kraftvunna dom, får Utskottet, vid sådant förhållande, hemställa, att omförmälde 396 R:dr 35 sk. 4 r:st må, vid nästblifvande liqvid emellan Stats-och Riksgälds-verken, å Stats-inkomsterncs öfverskott afföras. 2:o. Till Landshöfdingen Grefve K. A. Posse, ersättning för under åren 1839 med 1847 origtigt erlagd kronotionde-spanmål för åtskillige under Bergqvara säteri lydande rå- och rörshemman, med 611 R:dr 44 sk. 6 r:st. Uih. lill n. St. Enligt hvad Utskottet erfarit, har Kongl. Majit, jemlikt Nådigt beslut den 8 September 1852, förklarat Grefve Posse vara lagligen berättigad att af^Kronan utbekomma nämnde ersättning, utgörande sammanlagda värdet af 7 tunnor 28 j kappar krono-tionde, hälften råg och hälften korn, för hvartdera af berörde nio år, enligt de för Kronobergs län under samma år gällande markegangs-pris; och tillstyrker derföre Utskottet, att beloppet, 611 Ridr 44 sk. 6 rst., i likhet med den i förenämnde punkt omförmälda post, må få i liqviden mellan Statsoch Riksgälds-verken afföras. 3:o. Till betäckande af Kongl. Theaterns förlust genom skådespelens inställande, i följd af H. K. II. Hertigens af Upland timade frånfälle, 6,000 R:dr. Af ett till Kongl. Stats-kontoret aflåtet Nådigt Bref af den 5 November 1852 inhemtas, att, af berörde anledning, representationerna å Kongl. Theatern, enligt Nådig föreskrift, blifvit inställda från och med den 28 September samma år till den 6 påföljde Oktober och att Kongl. Majit, uppå Direktionens öfver Dess Hofkapell och Spektakler underdåniga framställning, anvisat berörde summa såsom ersättning för den förlust, Kongl.
BorgareStåndet på anförde skäl förklarat sig för dea i Utskottets Betänkande gjoule hemställan, att Bränvins-Bränningen i Carlscrona matte varda åt Staden öfverlåten, och med Arrendeafgiftens erläggande derföre till Magazins Fonden förhål» Bihang till Riks.St. Brot. t$ij. jgjg. 4\dc Sami, Nir 2,7. j830 Stats-XJtskottets Belähkanden. las sorn hittills skedt, hvaremot åtskillige Ledamöter af Hedervärda Bonde-Ståndet varit af den tanka, att Utskottets Förslag, det denne handtering må åt Blekinge Län öfverlåtas, borde bifallas, i hvilken händelse 3060 R:dr utöfver vanliga Bränvins-Bevillningen förmäles af Länets innebyggare vilja erläggas. Ehuru, vid frågans bedömande inom StatsUtskottet, olika meningar uppstått sorn föranledt till framslällande af de alternativer Berättelsen upptager, anser Utskottet sig likväl, med hämtad anledning af hvad i Vällofl. Borgare-Ståndet anfördt blifvit, heldre böra tillstyrka, att Bränvins-Bränningen må varda åt Staden öfversten och Arrende - Afgiften derför till Magazins-Fonden ingå, än att denna rättighet må af Länet få begagnas, hvarigenom Länet, sorn Utskottet i Berättelsen äfven anfört, skulle komma att till godo njuta en vidstäcktare rättighet, i afseende på Bränvins-Bränningens bedrifvande, än Rikets öfrige Provincer , hvilket förhållande icke blefve förenligt med de för Husbehof.-,• Bränvins - Bränningens utöfvande nu gällande Författningar. 2:0 X afseende på TJpphandlingssättet af Inhemsk Spannmål då tillreckligt Säd lill undsättningar och andre lehöf icke kan erhållas, genom verkställande af sädane uppköp, som hafva för afsigt ätt upprätthålla Spannmåls-prisen, hafva flere Anmärkningar dels hos Höglofl.
Man torde vidare kunna antaga, att om 600,000 tunnor säd, efter jernvägens fullbordan, komma att tillföras Stockholm och Götheborg, och derifrån exporteras t. ex. 200,000 tunnor från det förra och 400,000 från det sednare stället, kan man antaga att ingen eller en högst ringa del deraf kommer att gå transito, eller från den ena till den andra af banans ändpunkter; ty det är naturligsvis från gränsen af båda exportorternas handels-territorier, eller trakten af Örebro, som icke allenast mängden af spanmål, utan äfven andra varor ökas, i mån af närmandet till afsättnings-platserna, då de inlastade transito-varorna deremot oförändradt blifva desamma hela vägen. Sådane varor åter, som till förbrukning inom landet införskrifvas från utrikes orter, för att sedan från banans ändpunkter expedieras, måste till qvantiteten minskas i mån af distensen från ändpunkterne och närmandet till den ungefärliga midten af landet, der endast de direkte från Götheborg till Stockholm eller tvärtom afsända varor komma att passera. Dessa framställningar med hänseende till trafikens beskaffenhet å jernbanan, hafva naturligtvis endast afseende på rörelsen mellan dess ändpunkter — transitofarten — samt den som från det inre af landet kommer att äga rum mot Stockholm och Götheborg. En annan trafik, oberoende af den förra, blir äfven genom jernbanan befrämjad, nemi. den mellan serskildta orter af det inre landet. Vidden och beskaffenheten af denna rörelse beror helt och hållet på lokala omständigheter; den torde t. ex. inom Nerike, såväl med spanmål som tackjern, malm m. m., blifva högst betydlig. Jag ber att få ytterligare förtydliga detta genom ett exempel:
Ett annat förhållande företer sig med criminallagen. Der bör Konungen vägleda opinionen och säga: denna är min önskan; så vill jag hafva det. På samma sätt förhåller det sig med rättegångsordningen. Jag skulle önska, att, när ett sådant beslut blifvit inom Konungens Conseil i samråd med den juridiska Rådkammaren fattadt, sådana administrativa åtgärder genast vidtoges, som kunde sätta straffbestämmelserna i verkställighet, och att i afseende på domsagorna, tingsställen och hä g il. 4* 33o Dc ii ii Julie. in. radsfängelser den organisation genast vidtoges, som Liefve en följd af de principer, hvilka K. M. sålunda godkände. På något annat sätt kan jag icke finna, att man kan framgå för alt erhålla en god lag, och då här icke är fråga om, att af förkärlek bibehålla det gamla, eller af nymodiga åsigter förkasta detsamma, skall man finna, då man närmare granskar saken, att, efter de rättsförhållanden, som Lagcommitte'en haft full rätt att framställa, förslaget kan för de flesta fall antagas eller förkastas efter det alternativa framställningssättet; och jag tvekar ej att uttala den öfvertygelse, att man har för mycken farhåga för att vidtaga granskning af arbetet. Jag har emedlertid verkställt en sådan granskning och dervid funnit, att förslaget, långt ifrån att hafva så mycken olikhet med gällande lagen, har mycken likhet med densamma, der det bör hafva likhet med den. Jag kan sålunda icke annat än finna, att den föreslagna codifieringen tjenar till ingenting, och afslyrker deri således på det högsta. Frih. Boye, Ludv., uppläste följande: Uppå LagUtskrs utlåt. N:o 81, angtde det nya lagförslagets behandling, begär jag återremiss i anledn. af de anmärkningar, jag här går att framställa. Uti andra punkten af Utsk:s tillstyrkande har Utsk. föreslagit ett förnyande af den lind. anhållan, som Ständerna vid sista riksdag afgåfvo derom, att K.
— Vidare, om ett Stånd vill votera, så eger det icke att ensamt besluta om den saken, utan om t. ex. BondeSt. vill votera, så måste det hafva med sig en ledamot af ett annat Stånd, och detta synes mig vara en allt för stor inskränkning. 5? § innehåller: »Det beslut öfver en allmän fråga, som Riks»Nämnden fattat, skall genom prot:sutdr. meddelas Stånden. De »allmänna beslut, hvari Slånden stannat, skola på enahanda sätt »meddelas så väl de öfriga Stånden, som RiksNämnden.» — I stället för att man borde söka underlätta arbetet, har man här förökat och ytterligare invecklat detsamma. Alla motioner skulle också väckas i EiksNämnden, hvilket måste gå långsammare, än då de, som nu, väckas i alla fyra Stånden på en gång. Det är väl sannt, att en och samma motion f. n. stundom väckes i alla fyra Stånden, men det är endast undantagsvis. Efter förslaget skulle den ena motionen efter den andra upläsas i RiksNämnden, och då man nu har svårt att hinna med motionerna på en månad, så torde man då komma att dertill behöfva fyra. Dessutom, i händelse motioner väckas under Riksdagens lopp, så skulle då RiksNämnden särskildt sammanträda för dess skull, hvilket komme att ytterligare förlänga Riksdagen. — Jag kunde visserligen hafva åtskilliga andr.a anmärkningar att framföra, men det är egentligen till grundsatsen jag håller mig, och hvilken jag anser ganska farlig. Om man nu tillåter RiksNämnden att fatta beslut i vissa frågor, så skall man framdeles föreslå att alla frågor der må afgöras, och man kommer då till enkammarsystemet. — Jag yrkar afslag å Betänk. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Då det förslag, som nu är fö remål för R. o. Ad:s öfverläggning, blifvit dels missförstådt, dels misstydt., anhåller jag att med några ord få utveckla grunden för och beskaffenheten af detsamma.
Raab kan få den af honom begärda propos. framställd, men att deri ligger en orimlighet, torde vä! medgifvas. Orsaken härtill är den, att Utsk:t gjort en särskild framställning i anledning af Frih. Raabs motion. Om Utsk:t hade behandlat denna motion på samma sätt som brukar ske i andra fall, hade Utsk:t nemi. lörklarat Frih. Raabs motion derigenom vara besvarad. Fortfar Frih. Raab i sitt yrkande att inga andra banor skola beslutas än den södra, så må det så vara; men att nu besluta att blott en ny bana, nemi. den nordvestra, skall hafva anslag, och icke någon annan, synes mig orimligt. Frih. Raab: I anledning af de anmärkningar, som blifvit gjorda, ber jag att få modifiera mitt förslag sålunda; att R. St:r vid innevide riksdag blott ville bevilja medel till den södra stambanans fullbordande och påbörjande af den nordvestra, samt derutöfver de låneunderstöd, K. M. föreslagit, till de bolag, som bildat sig för byggande af bibanor. Hr Lagerstråle: Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att om Frih. Raabs förslag bifalles, så komma de af K. M. afgiina förslag att afgöras torr än den Iv. Proposm blifvit föredragen. Det blir ju till lalle för R. o. Ad. at t vid hvarje punkt särskildt afgöra, huruvida R. o. Ad. vill bifalla Frih. Raabs förslag eller icke. Sedan öfverläggningen härefter förklarats afslutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Frih. Raabs ifrågav:de motion hufvudsakligen afsåga, dels att R. St:r vid denna riksdag icke skulle bevilja medel till andra stambanor än den södra och nordvestra, dels och att de summor, som för jernvägsanläggningarne erfordrades, måtte, så vidt möjligt vore, anskalTas utan statens ytterligare skuldsättning. I den nu förev:de punkten hade Stats-Utsk:t hvarken tillstyrkt eller alstyrkt denna Frih.
Hwad ater dr, för berörde Discont-rörclse, samt Canal-arbetet, sedan det kommit i gäng, sf Banken äffade Biträdeö Summor beträffar, böra Banco-Fullmägtige ei kemna obeniäldr, hivad Högloft. Banco-Utskottet nogsamt lärer inse att Sedelstockens derigenom i närwarande ridepunct skeende tillökning, icke är öfweresstämmande med de föreskrifter om proportionen emellan reela Fonden och Sedelstocken, som i afseende pä Realisationens underhällande, äro Bmico-Admii istrattoncn medbrlte. L)m emedlertid det är Banco-Fullmägkige tillåtit att öfwer detta ämne yttra deras önvertygelse, kunna Banco-Fullmgtrge för deras del, af den un i fräga stälde tillökning ä S dcljtocken, icke inse någon fara för Realisationens oafdrutna uuderhällande, dä, enligt Kwad Banco-Fullmägnge ej kunna sätta i twiiwelsmäl, Riksens Högloft. Ständer oieldart urse och anordna de medel och Uiwägar, hwarlgenom Banken ester hanö med Den n Januari!? 72Y säkerhet nudlar ersättning för dest, uppä Rikens Höglofl. Ständers egit Förordnande, lill Rck is räddning meddelte ansenliga sörskotter; < mt ppmedelst, sättas t Tillstånd , akt äfwen hä^ eikicke behöfwa undandraga Näcingarne de bll-a som för deras upprätthällande ärv nödwänd Det ena och andra, fä Banco-Fullmagtia? i hörsamhet, underställa Höglofl.j Banco-Urtko; under lull kännedom of alla i detta ämne ^ företeende Considcrationer, mera upplysta pröfmi:^. I^Aerd,!MA. ^Ibrecknrl Oullak kee Lam. Oresen. ^lplun.!. Larl L. OläenburA. Wehelm. VViäbom. Trll prorocotter den 8 Januari! i8lo.
Ankom den 2 Maji I8i3- Betänkande i anledning af en frän Hedervärda Bonde-Ständet remitterad Motion, angående, anstalter till bejordrande af Norrskt Mynts, gångbarhet i Sverige, I^-iksdags Fullmägtigen från Värmlands Län och Nordmarks Härad, Anders Nilsson, har uti ett från Hederv. Bonde-Ståndet till Banco-Utskottets utlåtande remitteradt Memorial anfört, att deta io6 Banco-Utskotlcts Betänkanden. fria handel emellan Sveriges och Norrlges undersåtare, som genom Kongl. Commerce-Collegii Kungörelse af den 21 Maji i82i, om transporter till Norrige landvågen ofver gränsen, af de till utförsel i allmänhet tiIlarne varor, blifvit lofgifven, öch sorn, särdeles för den vid gränsen boende allmogen, varit af ett ganska förmånligt inflytande, likväl, så vidt den icke kunde ske i jemt varu-byte, i märklig måtto försvårades af det olika myntet o h sedelvärdet; Svenske innevånarne kunde hvarken så noga känna skilnaden emellan Norrske och Svenske penningen, eller rätt begagna sig af den förre, då den icke ernottoges här i landet i uppbörd eller lagliga 1 icjvider , hvadan ock mer än en gång skal! hafva handt, att personer, som i handom egt och erbudit full valuta i Norrska sedlar, likväl måst se sin egendom utpantad och försåld. För handelns lifligare gång och gränse allmogens trefnad, som båda skulle befordras, om berörde olägenhet undanröjdes, hemställer Riksdagsmannen om icke, derest ett visst Cours.förhållande utstakades, Norrske
Han stödde sig vårdslöst mot sin moderna käpp af bresiljeträd, medan han då och då upptog en liten silfverspegel ur fickan och granskade spetskråset och de nästan försvinnande små mustascherna. Bredvid honom satt en stor qvinna i blå bindmössa och röd stickad kjortel, sysselsatt med att förse sig för dagens stundande mödor ur ett väldigt matknyte. Då och då såg hon med afundsam min upp till den förnäma damen i fönstret ofvan henne. Hade hon kunnat läsa, hvad denna dam tänkte, skulle hon dock troligen icke för mycket i verlden velat vara i hennes ställe. Grefvinnan Schlangenfeld, ty det var hon, hade på sista tiden allt djupare fått tömma lidandets bägare. Allt vissare, som hon blifvit, om att Elsa verkligen var hennes dotter, hade hon sett sig maktlös när det gälde att rädda henne. Icke nog med att hon fåfängt sökt företräde hos drottningen, för att utverka hennes förbön. Hon hade icke glömt den ringa tacksamhet, grefvinnan visat för hennes godhet och öfverseende, då hon var hoffröken. Äfven hos sina fränder hade hon ingenting kunnat uträtta. Deras vidskepelse hade varit starkare än deras slägtkärlek. Hon ville gerna offra hela sin förmögenhet för Elsas frihet, men tiden var ute och hjelpen icke lätt att finna. Nu ville hon åt minstone en gång se sin dotter, som hon icke sett på så länge, bruste än hennes hjerta dervid. Den förnäme kavaljeren hade riktat sina blickar upp till hennes fönster. Dessa mörka uttrycksfulla ögon, denna höga, hvita panna, öfver hvilken sorgen och lidandet tycktes hafva för alltid tryckt sin stämpel, kunde icke annat än tilldraga sig äfven den ytligaste menniskokännares uppmärksamhet. Och hvilken ängslan, hvilken oro uttryckte icke dessa ädla drag! Vid minsta rörelse i folkhopen nedan för bleknade de, handen grep konvulsiviskt om fönsterbågen, medan ögonen med feberaktig skärpa stirrade åt det håll, derifrån tåget väntades komma.
Detta har stärkt mig i min vid remitteringen af denna fråga uttalade öfvertygelse om förhållandet emellan Riddarevärdighet och den af Riks-Råd eller Man före Gustaf I:s tid — men jag vill ej och bör ej återupptaga detta ämne, ehuru nära förenadt med frågan — jag vill blott påminna derom, att på ej mindre än 3:ne ställen i 1626 års Riddarh.-Ordning kallas den andra klassen för »Riddare och deras vederlike ordningh eller stånd» — och säges om denna afdelning, då det är fråga om sjelfva personerna och den ordning, hvari de skulle åtfölja konungen till Rikssalen (24 §.): »derpå följa Riddare och Riddare vederlike» — och dock vill man påstå att Riddarne skulle härifrån vara uteslutna! Jag har vågat framkasta dessa blickar öfver några historiska förhållanden, hvilka jag tror hade förtjenat att af Riddarhus-Utsk:t bemärkas i denna fråga — såsom mera ledande omdömet än flera af de af Utsk:t åberopade motiver. Måtte de nu i stället mägta göra saken denna tjenst 11 Innan jag slutar, skulle jag dock utbedja mig att få göra följ:de korta anmärkningar emot IIr Pavkulls reservation: l:o att då han (p. 17) talar om 1755 års anmälan att slägten Lilliehöök af Fårdala då skulle hafva utdött, han utsträcker Baron Tilas’ yttrande utöfver hvad Tilas förvisso yttrat, eller alt Johan Nilsson Lilliehöök 1625 tagit introduktion på alla de Lilliehöökars vägnar, som härstammade från något Svea Rikets Den 10 Januari e. m. 107 Råd, — men deremot bär Tilas säkerligen aldrig yttrat, att detta inträffade endast med lliks-Rådet Anders Pehrssons afkomlingar.
Sedan, vid sednaste riksdag, med anledning af Direktionens öfver Malmö Lånekontor gjorda hemställan, att, enär kassarörelsen vid Kontoret ökats ifrån icke fullt 8 millioner för 1852, till närmare 24 millioner R:dr för år 1858, en Kassör måtte få anställas vid Kontoret, Rikets Ständer i så målto lemnat bifall till denna hemställan, att Direktionen berättigades att till och med år 1863 använda ett belopp af 1,200 R:dr Runt årligen, för att, jemte de till Lånekontorefs Kamererare förut anslagna missräkningspennmgar, anvisas åt den tjensteman, som hade att besörja de vid Lånekontoret förefallande kassörsgöromål; så har Direktionen, uti dess till Utskottet afgifna berättelse under förmälan, att kassarörelsen sedermera än ytterligare ökats, så att densamma under förlidet är utgjort nära 44 millioner, oberäknadt liqviderna i och för utlåningen från Statslånefonden, hvadan behofvet af en särskild tjensteman för kassarörelsen sålunda vore alldeles oafvisligt, hemställt att vid Lånekontoret måtte få anställas en Kassör med årlig lön af 1,600 R:dr och 300 R:dr i missräkningspenningar. I betraktande af den utvidgade verksamhet Lånekontoret i Malmö erhållit och då, efter hvad Direktionen ådagalagt, kassörsgöromålen vid Malmö Lånekontor de sednare åren betydligen ökats och ständigt äro i stigande, till följd hvaraf det under tiden från 1858 års början begagnade särskilda tjenstemannabiträde måst bibehållas, 20 Banko-Utsholtets Memorial JM 61. ulan att dock derigenom kunnat vinnas samma nödiga kontroll, som om uppbörden varit anförtrodd St en särskild tjensteman på stat, hvilken dessutom egt att för densamma ställa borgen eller annan säkerhet, bar Utskottet ansett att vid Lånekontoret i Malmö bör anställas en Kassör med årliga förmåner af lön 1,600 R:dr och 300 R:dr i missräkningspenningar; kommande, genom bifall härtill, en tillökning i aflöningsstaten för Malmö