Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Der skattebeloppet ej kan genom auktion bestämmas, hafva Rikets Ständer ansett de vanliga Taxerings-kommittéerna böra fastställa det kannela! bränvin, för hvars afyttrande afgift bör erläggas, dock ej lägre, än det i allmänhet antagna minimum. För att undvika borgens affordrande, har det blifvit föreskrifvet, att afgifterne skola förskottsvis erläggas. 636 Fxpedilions-Ulskottels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 263. Hvad beträffar användandet af dessa afgifter, hafva Rikets Ständer, enär den vida betydligare tillverknings-skatten tillfaller Stats-verket, ansett billighet fordra, alt försäljnings-skatten kommer menigheterna till godo, för bestridande af kostnader, hvartill medel eljest måste af dem omedelbart sammanskjutas. Då denna skatt sålunda bidrager till lättande af de kommunala bördorna, skall sådant troligen uppmuntra menigheterna och deras kommunal-slyrelser att med uppmärksamhet följa denna handel samt medverka till upptäckande och hämmande af sådan försäljning, hvarför ingen afgift erlägges. Då emellertid sådant, å andra sidan, kunde urarta derhän, att kommunal-myndigheterna, af nit att bereda kommunen inkomst, möjligen skulle icke blott antaga hvem som helst, som utfäste sig att erlägga högsta afgiften, utan äfven på andra sätt befordra försäljnings-ställens anläggning och bränvinets spridande, har det blifvit stadgadt, att å landet afgifterna icke må omedelbart tillfalla hvarje kommun af dess egna bränvins-försäljnings-ställen, utan ingå till en för länet eller för ett större distrikt gemensam kassa, hvarifrån medlen sedermera böra utdelas bland dess samteliga socknar, i förhållande till hvarderas folkmängd. Hvad åter städerna vidkommer, så hafva de olika förhållanden, hvari deras styrelser befinna sig emot landt-kommunernes, samt den vana och häfdvunna rätt städerna ega att hvar för sig tillgodonjuta afgifterne för der försålda starka drycker, gjort skiljaktiga stadganden nödvändiga.
Riksdag uti underdånig skrifvelse anhållit, att Kongl. Majit måtte, till befrämjande af en fullständigare allmän medborgerlig bildning, förordna om en sådan förändring af Rikets undervisnings-anstalter, alt Apologistoch Lärdoms-skolan samt Gymnasium komme att utgöra en enda fullständigt sammanhängande skola med tvänne bildnings-linier; att Kongl. Majit derefter, vid påföljande Riksdag, lill Rikets Ständer öfverlemna! ett utaf dåvarande Chefen för ÉcklesiaslikDepartementet, Stats-Rådet Silfverstolpe, med sakkunnige kommitterades biträde, uppgjordt förslag till läroverkens reglering, och dervid i Nåder lillkännagifvit, det Kongl. Majit behagat godkänna hufvudgrunderna för detta förslag, så_ vidt de alsåge lärdomsocli apologist-skoians förening med gymnasium, rättigheten till valfrihet i vissa läro-ämuen, aflönings-slaternas reglering samt indigenats rättens och den förhöjda tjenslårsberäkningens upphörande, men alt Kongl. Majit icke ännu då velat besluta om eller tili pröfning upptaga öfriga detaljer af förslaget, hvaribland frågan om ordnande al läroverkens styrelse var en af de vigtigaste; att Kongl. Majit vid samma Riksdag till irikets Ständer afiåtit Nådig framställning om beviljande af nödiga anslag lör genomförande af läroverkens häraf föranledda »inbildning, och för detta ändamål äskat ett anslag af 30,000 Ridr, jemte 3,000 Ridr för beredande af biträde vid relorjnens utförande af sakkunnige män; samt att Rikets Ständer, för att befordra en'desto skyndsammare reglering, beviljat icke allenast förstnämnda summa, utan dess tredubbla belopp elier 90,000 Ridr uti årlig tillökning i det förutvarande anslaget för elementar-iäroverken, med hänvisning i afseende på nödiga utgifter för biträden vid regleringen, resekostnader m. m., på blifvande öfverskott och besparingar å de nya anslagen.
Man borde hoppas, att den tid måtte vara förbi, då ett slikt förfarande hos oss tycktes betraktas nära nog som en stöld från det land, der vinsten blifvit förvärfvad, och att man til! heder för det sunda förnuftet måtte kunna inse, att någon vinst svårligen kan åstadkommas utan utläggning af kapital, och att detta, under den tid det varit användt i landet, gagnat icke blott sin egare utan ock landet, der han vistats, genom spridande af arbetsförtjenst och välstånd med flere af de välsignelser, som åtfölja kapitalets och arbetets fria rörelse. Det kunde visserligen icke undgå uppmärksamheten, att en viss räddhåga i allmänhet gjort sig gällande i vårt land för de möjliga följderna af främlingars inflytelse; och denna fruktan, alstrad i en tid, då den Svenske näringsidkaren, i följd af bristande kommunikationsanstalter, befann sig mera afstängd från de länder, hvarest täflan ocb kapitaltillgång hade åstadkommit ett större näringslif, torde jemväl varit hufvudorsaken till de stränga prohibitiva författningar, som här blifvit omnämnda. Numera hade dock dessa förhållanden, såsom många andra, betydligt förändrat sig; och hvarföre skulle nästan alla andra nationer tillåtit utländningar att drifva handel eller annan näring, om de icke funne sin fördel dervid? Kunde det icke anses utgöra en af grundorsakerna till Englands rikedom, alt hvem som helst, infödd eller utländning, ja äfveD om han först dagen förut inkommit i landet, får utan att be - 4 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 35. gära någons tillstånd, öppna ett handelskontor eller en försäljningsbod eller en verkstad, eller uppsätta fabriker, så mänga han behagar. Vid första påseendet kunde det tyckas, som om det intrång, en sådan frihet förorsakade genom täflan med förut varande näringsidkare, skulle lända till skada, och att landet skulle lida derigenom, att främlingar kunde resa bort, efter att hafva samlat någon förmögenhet.
Hon var bildad, beundrad, herrskarinna i huset, duade sin mor; hon kunde var värdinna, förde konversationen, omgafs af herrarne, som alla ville bli uppmärksammade af henne. Dertill var hon emanciperad, utan att vara fientlig mot männen; hon rökte och drack sitt glas, men icke med osmak. Derjemte var hon trolofvad med en man, som fadern hatade och som han ej ville ha till måg. Fästmannen vistades i utlandet och skref sällan. I huset umgingos en häradshöfding, teknologer, en literatör, prester, borgare. Alla fladdrade omkring henne. Johans far beundrade henne, styfmodern fruktade henne, bröderna uppvaktade. Johan höll sig bakom alla andra och observerade henne. Det dröjde länge innan hon upptäckte honom. Slutligen en qväll, när hon gnistrat och upptändt alla herrar, drog hon sig trött in i ett förmak der Johan satt. Gud, hvad jag är olycklig! sade hon för sig sjelf och kastade sig på soffan. Johan gjorde en rörelse och blef sedd. Han ansåg sig böra säga något. Är ni så olycklig som skrattar jemt? Ni är bestämdt inte så olycklig som jag ändå? Hon tittade på pojken, tog upp samtal, och de voro vänner. Sedan talade hon helst med honom. Detta höjde honom. Han var förlägen när hon lemnade en krets af vuxna män för att sätta sig bredvid honom. Han började nu gräfva i hennes själ, gjorde frågor och anmärkningar om hennes själstillstånd, som röjde att han observerat mycket och tänkt mycket. Han fick öfvertaget och blef hennes samvete. När hon skämtat för lifligt en qväll kom hon till ynglingen för att bli straffad. Det var ett slags flagellation, behaglig som en smekning. Slutligen började herrarne bry henne för pojken. Kan ni tänka er, sade hon en aftonstund, de påstå att jag är kär i er. Det säga de om alla af olika kön, som äro vänner. Tror ni att vänskap kan finnas mellan man och qvinna? Ja, det är jag viss på, svarade han. Tack, sade hon och räckte sin hand. Hur skulle jag som är dubbelt så gammal som ni, som är ful och sjuk, kunna vara kär i er; och så är jag ju förlofvad till!
Likaledes skola ock i stillhet jordfästas de till döden eller till straffarbete pä lifstid dömda förbrytare, som i fängelse dö; och kommer denna författning att tillämpas från och med den dag, den före slagna nya Strafflagen blifver till efterlefnad gällande.» Omröstningen har utfallit med 37 Ja och 77 Nej; och hafva Rikets Ständer följaktligen beslutat i enlighet med Aty-propositionen. 2:dra Voteringen: (enligt Lag-Utskottets Memorial M 84, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkanden N:ris 69 och 76, öfver motioner om arfsrätt för oäkta barn.) Den, som vill, att till kontraproposition vid den blifvande hufvudvoteringen antages Ridderskapet och Adelns beslut, att den ifrågaställa författningen, angående oäkta barns arfsrätt, skall erhålla denna lydelse: »Med ändring af hvad i 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken Annes stadgadt derom, att barn, som äro aliade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnas, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder, derest hon ej efterleronar äkta barn eller bröstarfvingar;» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer att till kontraproposition i hufvudvoteringen antagas PresteStåndets beslut, att omförmälda författning skall lyda sålunda: »Med ändring af hvad i 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken Annes stadgadt derom, att barn, sorn äro aliade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, för - Lag-Utskottets Memorial JH 88. 3 •'ii t M ! »iä 1' ■•:•■/! I <>.1111)0 I.
Med Riddar - Den 10 Augusti f. m. 6r husSecreterarens och Riddarhusets öfrige Tjenstemäns tillsättande vid inträffande ledighet, äf vensom med någon af desse Tjenstemäns endtledigande förhålles, pä sätt Ridderskapet och Adeln derom förordnar. Herr Riben: Öm mitt minne ej bedrager mig, finnes i RiddarhusDirectionens Instiuction ett stadgande, huru Secreteraren han skiljas ifrån sin tjenst; jag tror att det är genom en viss bestämd pluralitet, såsom fem sjelledelar eller något dy lik t. För min del måste jag afstyrka, alt denna Tjenstemannens osäkerhet i sin befattning utsträckes längre; och att Canzlisterne, i afseende på bibehållande af sina tjenster, skulle sättas under votering af Ridderskapet och Adeln, kan jag ingalunda finna lämpligt, enär det måste vara med desse tjenster, såsom med andra, att de icke godtyckligt kunna fråntagas någon. Hvad RiddarhusSecreteraren beträffar, må väl förhållandet vara serskildt, men jag tror, att det omnämnde stadgandet i RiddarhusDirectionens Instruclion är ganska tillräckligt. Jag har likväl nu icke denna Instruclion lill hands, för alt kunna uppläsa stadgandet. Herr von Hartmansdorff': Som jag har till hands de föreskrifter, hvilka vid sista Riksdagen stadgades för Riddai husTjenstemännens ansvarighet, torde det tillåtas mig 62 t)en io Augusti f. iti. tilt uppläsa dem. I i Art. i 3 §. af Rid* darhusDirectionens Instruction stadgas: ”Vi* ”sar någon Riddarhusets Tjensteman vårdslöshet eller försummelse i sin tjenst» varde "han derföre af DireCtionen varnad; skulle ”rättelse derigenom ej vinnas, må den fel”åktige af Directionen suspenderas från tjen* ”sten på högst Irenne månader med förlust ’’af motsvarande lön; men derest detta ej ^eller skulle hjelpa, äger
Men först och främst är dosläran icke det väsendtligaste af homöopathien, utan den såsom naturlag allt mer och mer sig bekräftande satsen, att sjukdom bolås genom medel, sorn hos den [riska förorsakar ett likartadi lidande; och för öfrigt förklaras verksamheten af de små doserna tillräckligt af den alldagligaste erfarenhet, om man egnar någon upmärksamhet deråt. Det är en känd sak, att, då personer falla i vanmakt, man sätter under näsan på dem eau de lys, eau de cologne, ättika eller dylikt, och de vederfås. Huru oändligt ringa är den qvantitet af materie, som här verkar? En liten blomma fyller hela nejden med sitt doft, ingen våg förmår att angifva, intet reagens att framställa eller upfånga, ingen analys att ur luften uttaga dessa atomer af vällukt, som uplifva och förnöja oss. Och å andra sidan, huru obetydligt i qvantitativt hänseende är t. ex. giftet af en skorpion, som ger döden? När man besinnar dessa och tusen andra likartade förhållanden, skall man icke finna det ringaste underligt, att homöopathiens små' doser kunna vara verksamma till helsans återställande, och man fattar, att det är icke massan, utan de så att säga inre egenskaperna, som gifva kraften; att följaktligen ett läkemedels verkan beror icke på en stor qvantitet, utan på de nämnde egenskapernas öfverensstämmelse med riktningen af organismens egen verksamhet till helsans återvinnande. Homöopathien räknar i vårt fädernesland en högre ålder än 344 Den 4 December e. m. i flera af Europas öfriga länder. Det är 30 Sr sedan densamma, genom den ryktbara naturforskaren och vetenskapsmannen Göran Wahlenberg, hos oss gjordes känd och vann sina första adepter. I närvarande stund finnas dock visserligen endast 3:ne legitimerade läkare, som utöfva denna läkemethod, men det gifves ingen landsort, der icke bland presterskapet och bildade ståndspersoner ganska många äro varma anhängare deraf och med stor framgång begagna densamma till botande af sjukdomar hos så väl menniskor som husdjuren.
För sådan förbrytelse 3:dje gången vare, med undantag af gästgifvare, den, som enligt §§ 7 och 8 idkar minutförsäljning, rättigheten dertill för alltid förlustig. Hör till Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Betänkande, N:o i. 39 § 23. Förbrytelse mot § io, jemförd med § 12, umgällas med böter, såsom § 20 stadgar. § 24. Bryter någon emot föreskriften uti § 11, jemförd med § 12, eller emot föreskriften i § i3 mom 1, bote första gången 10 r:dr samt andra gången och oftare 20 r:dr hvarje gång. § 25. Bryter någon mot hvad i § 5 mom. 2 är stadgadt, bote ro r:dr och hafva dessutom förbrutit varan. Förbrytelse mot § 6 straffas med böter af 20 r:dr och förlust af varan. Ilar under dessa förbrytelser bränvin blifvit såldt af den, som icke eger rättighet till sådan försäljning, plikte förbrytaren derför serskildt, såsom bär ofvan i hvarje fall är stadgadt. § 26. För försummelse att iakttaga föreskriften i § i3 morn2, vare bot 10 r:dr hvarje gång den åtalas. § 27. Den, som i stad idkar försäljning af bränvin i minut, vare, utom de bär ofvan i hvarje fall stadgade böter, för alltid förlustig sin försäljningsrätligbet, då han tredje resan pliktfälles för öfverträdelse af denna förordning eller af de ordningsstadganden, som, med stöd af § 8, blifvit af vederbörande embetsmyndighet meddelade. För oloflig bränvinsförsälining, som med husbondes vetskap verkställes af lians husfolk eller i hans arbete antagna personer, skall han ansvara, såsom vore förbrytelsen af honom sjelf gjord. § 29.
Jag har endast begärt ordet i afseende pä hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, att 4 § i presterskapets privilegier skulle lägga hinder i vägen för förändringen utan PresteSt.-s eget medgifvande. Jag anhåller likväl alt fä fästa uppmärksamheten derpå, att i afseende på prestgäll i allmänhet, äfvensom i afseende på skollärare-antalet och dessas löneförmåner, hafva aldrig dessa privilegier, sedan de emanerat, blifvit tolkade så, alt ändringar och rättelser icke skulle kunna göras. Vi hafva utan PrcsteStrs medgifvande sett pastoraler delade och jemväl andra sammanslagne till mindre antal. Detta har icke blifvit ansett som en privilegii-fråga, och då genom den nu föreslagna förändringen endast ett utbyte sker emellan pastorn och conrectorn i Orebro, men icke en enda kappe spanmäl af de inkomster, som äro PresteSbs rättighet att uppbära till sitt och skolans gagn, förloras, så kan jag icke se att detta kan inverka på presterskapets privilegier. Häruti ser jag således alldeles icke något skäl alt afslå betänk., men deremot anser jag det 3 II. 49 386 Den 26 Octo ber. icke vara af ilen ringaste vigt, utan tror i motsats med Utsk., att det är ganska nyttigt, om conrectorn är tillika prest, hvarigenom lian äger befordringsrätt till förmånliga pastoratet', och på denna grund afslär jag betänk. Frih. Hamilton: I afseende på privilegiifrågan ber jag att få göra Ståndet uppmärksamt derpå, att äfven om det vore en verklig privilegiifråga, så är det alldeles icke afgjordt, attPresteSt. har afslagit betänk, under denna synpunkt. Om de öfriga 3 Stånden bifalla förslaget, sä kunde Utsk., som i det tället måste derom underrätta det fjerde Ståndet, kanske tillika bereda en möjlighet för delta fjerde Ståndet att afstå frän ett beslut, som stöde i strid emot samtlige Medständens åsigt, förutsatt nemi., att saken vore af en sä hög vigt, att en sådan behandling kunde anses lämplig elter nödig.
Än spelade hon ett stycke af Grieg, under det herr Arian hängde öfver pianot och vände noterna; än sjöng hon en siciliansk fiskarevisa, som hon snappat upp; och när vi så skyndade oss ner för att höra henne, satt hon redan på terrassen med sin akvarelllåda och höll på med en skiss — som hon lämnade halffärdig för att plocka vilda blommor till middagsbordet. Jag har aldrig sett något så fulländadt konstnärligt som hennes sätt att ordna dessa blommor. Taorminas mångskiftande, exotiska flora lämnade visserligen ett utmärkt material; men hur hon visste behandla det! Det låg en oändlig poesi öfver de blommor som blefvo sammansatta af hennes hand Fru Melby nickade. — Det kan jag föreställa mig, när jag minns hvad hon gjorde af våra enkla ängsblommor. Så full af hugskott hon var — en sådan stämningsmänniska! I Taormina finnes en härlig gammalgrekisk teater i ruiner; den ligger högt på en bergssluttning med underbar utsigt öfver haf och nejd. Ni skulle sett henne en afton, då hon i antik dräkt trädde fram ur en af nischerna i de där ruinerna! Jag skall aldrig glömma det. Det var en flammande solnedgång öfver Etna; hafvet glänste som i eld, och de sista solstrålarne belyste henne, där hon stod i den hvita klädningen med det rödbruna, luftiga håret högt uppbundet och sammanhållet af ett bredt guldband. Hon var bedårande. — Eller den gången, då hon under de blommande mandelträden nedanför terrassen ställde till fest för bybarnen och gaf hvart och ett af barnen ett guldmynt till minne! Jag skämtade med henne öfver hennes »rikedom», och hon svarade med ett underligt leende: »rik, nej — jag gör det bara för att söka öfvertyga mig att det finns lyckliga människor i världen: men det finns det inte — möjligtvis små, små barn — som de där — —. Eller den aftonen, sista karnevalsdagen, då hon lät en af sina många beundrare nere i staden inbjuda sig och oss och några andra hotellbekanta till en bal, som en förening ställt till i en liten primitiv lokal!
Jemför vidare det gamla republikanska Rom med Kyrkostaten Rom. Och mångfaldiga dylika exempel kan historien upvisa. Må de derföre varda tydligt och klart framlagda, så att man må kunna få veta, hvilka följder beslut om frågan har att vänta. Ehvad föreställning man än må hysa om samhällets högsta ändamål, måste likväl alla vara ense derom, att inre lugn och utveckling är för hvarje samhälle i hög grad önskansvärd. Kan det nu visas, att dessa fördelar stått i ett nära samband med den religiösa toleransen eller intoleransen, så måste man deraf kunna hemta ett starkt stöd för sitt beslut i frågan. På grund af denna sakens upfattning vågar jag föreslå: att R. St:r måtte bestämma ett pris af ett tusen (1,000) Rdr Rmt för den bästa historiska framställning om det samband, som förefunnits emellan den religiösa toleransen eller intoleransen, samt samhällenas politiska och borgerliga utveckling och välbefinnande. Och torde Den 7 November f. m. 415 det öfverlemnas till någon vetenskaplig institution, t. ex. Kongl. VetenskapsAkad., att fungera såsom prisdomare, samt att affatta ordalagen för prisfrågan, hvilken jag nu icke är i tillfälle redigera. Under åberopande af 56 g Riksd:sOrdn:n, anhåller jag om remiss till StatsUtsk. af denna min motion. 2:o. Under discussionen öfver LagUtskts Betänk. N:o 46, har Utsk:s Ordf:de fästat upmärkamheten derpå, att de talare, som ämnade deröfver yttra sig, måtte göra sådant med största möjliga korthet, enär hvarje ord. som uttalades, bidroge att förlänga Riksdagen och försvåra för Utsk. att fullgöra sina åligganden. Jag för min del önskar, lika lifligt som den värde Grefven, att Riksdagen må bringas till snart slut, men tror sådant kunna ske, utan att ärendenas behandling derföre bör förlora i allvar och grundlighet. För att kunna åstadkomma dylikt, tager jag mig friheten väcka följande motion, hvilken det torde tillåtas mig att med några ord motivera.
Lades till handlingarne. och N:o 87, i anledning af väckt fråga om förtydligande af lagens föreskrifter, angående oäkta barns rätt att åtnjuta underhåll och uppfostran. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades Bancooch Lag-Utskoltens Betänkande N:o 1, med förslag till lag för enskilda Banker. Från Prot. Vldr. d. ig slug. 18^,0. 55j Frun Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Ånyo föredrogos Lag-Utskottets följande Betänkanden, nemligen: N:o 81, i anledning af väckta motioner, dels angående FörmyndareKamrars inrättande i städerna och på landet, dels ock om ändring i lagens stadganden, rörande de tysta förmons-rätterna. Återremitterades. N:o 88, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter angående sättet för stämnings delgifvande. N:o 89, i anledning af väckt motion om skyldigheten för köpare af fast egendom på landet, att, i händelse säljaren innehar förmynderskap, tillse, att derföre genast varder redovisad t. N:o 90, i anledning af väckt fråga om ändring af sista mom. i 5 §. af 23 Cap. Ärfda-Balken. N:o 91, i anledning af väckt motion om tillägg till 12 Cap. Ärfda-Balken. Dessa fyra sistnämnde Betänkanden biföllos. N:o 92, i anledning af väckta motioner om skärpning af straff för å verkan. Återremitterades. Nfo 93, i anledning af väckt motion om förekommande af det missbruk, att bristande utslags lösen till fängelse förvandlas. Bifölls. N:o 94, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 35, öfver väckta motioner, angående så kallade undantags-contracts intecknande. Lades till handlingarne; samt N:o 95, i anledning af väckt motion om ändring i 1 Cap. 2 §. Utsöka nings-Balken.
I samma förhållande som bränvinsbränningen utöfver denna gräns af nyttig husbehofs» tillverkning urartat till fabrication i stort, har ock dess skadlighet med skäl blifvit anmärkt och öfverklagad; och uti denna omständighet finna Utskotten en anledning till den vördsamma hemställan, att, då bränningsrättigheten torde intill nästa Riksdag få bestämmas efter jordegendomens vid 1830 års Taxeringar uppskattande värde, uti taxationen för detta ändamål^ej må inbegripas värdet afbygnader till högre belopp, än som motsvarar högst en fjerdedel af jordens värde; ett stadgande, som synes både billigt i sin grund, och af omständigheterna påkalladt, såsom nyttigt Correctiv emot anläggning af brännerier, jhvilka icke åsyfta de med hus* behofsbränningen ofvan omförmälda allmänt nyttiga ändamål,^ utan endast afse tillverj 12 Sevilla.- Lågoch Qecori.'Utsk, Bet, N:o 6. karens afsalu-vinst, och hufvudsakligen befordra det skadliga öfverflödet. 3:0 lid' bränvinsbrännings-rättighelen fä ä annor man öfverlåtas, och hcad för Öfrigt iakttagas vid brännings-rättighetens utöfning? Jemte tillstyrkande af enahanda träns* porträttighets forifarande, i fråga om landet, hädanefter som hitintills,1 hafva Utskotten trott sig böra vördsamt föreslå, att, om tvänne eller flere innehafvare antingen af Stadsjordlotter, eller af hemman och hemmansdelar S landet inom samma byalag , vilja deras bränvinstillverknings - rättighet med gemensamt bränneri utöfva, sådant må dem tillåtas, dock tinder uttryckligt vilkor, att Stadsjordlotternes sammanslagning, eller hemmanslägenheternes inom byalaget förening å lander, aldrig får sträckas längre eller bereda rättighet till större eller annorlunda beskaffad bränvinsredskap, än till begagnandet af högst en Femtio kannors enkel Panna , såsom tillräckligt motsvarande föreningens tillbörliga syftemål, nemligen delegarnes verkliga husbehof.