Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 mom. i 13 § af förslaget komrae med anledning häraf att hit öfverflytta®. §§ 5 och 6. Då förutsättas må, alt Konungens sanktion å bolagsordning ej ifrågakommer i andra fall, än om bolagets verksamhet är af vidsträkt beskaffenhet för det allmänna bästa förtjenar att befordras, Kongl. Majlis Nåd. Proposition, N-o 56. 15 eller endast genom flere oell större spridda krafters förening kati till vägabringas, synes det vara af synnerlig vigt, så väl för det allmänna som för hvarje delegare i bolaget och dem, med hvilka bolaget kan komma i rättsförhållanden, att bolagsordningen bestämmer icke allenast tiden, när de medel eller aktiebelopp, genom hvilkas användande denna verksamhet skall fullständigt komma i utöfning, böra för detta ändamål vara tillgängliga, utan ock att säkerhet ställes, såväl för uppfyllandet häraf, som äfven för den skada, hvilken uppkommer genom de påräknade medlens uteblifvande och följaktligen det föresätta resultatet fördröjes eller helt och hållet utebiifver. Enär, å ena sidan, lagen garanterar hvarje delegare i bolaget alt icke, utom i vissa fall, utöfver aktiebeloppet ansvara för bolagets skulder, bör, å andra sidan, denne i full motsvarighet härtill, lemna garanti, att detta belopp oförroiuskadt är för det afsedda ändamålet disponibelt på de tider, hvartill han, genom inträde i bolaget, sig förbundit. § 7. Föreslogs följande förändrade redaktion: ”För bolag, hvars aktier ställas till viss man, hör bolagsordningen innefatta föreskrift, huruvida den, som genom öfverlåtelse, arf eller på annat sätt blifvit delegares rättsinnehafvare, må, efter skedd anmälan, inträda i bolaget, eller om han är skyldig att, efter aktiens inbetalda belopp, eller annan grund, för den aktie lösen taga,” § 8. Då det ansetts nödigt att aktie-bolags styrelse i texten af alla skriftliga afhandlingar, i hvilka den å bolagets vägnar ingår, begagnar orden: allmänt aktiebolag, synes det för fullständigheten äfven böra utsättas, att under aila sådana afhandlingar skall tecknas den firma, å hvars vägnar underskriften sker, likasom påföljden för underlåtenhet härutinnan torde böra blifva enahanda.
Vid de af Revisorerne gjorde uppgifter och Beräkningar af StatsVcrkets tillstånd: huru, för åren 1827 och 1828, Statslnkomsterne ingått med Öfverskotter eller Brister, Ulgifternc, i jemnförelse till den upprättade Statsregleringen, utfallit med Brister eller Besparingar, Liqviden med IiiksgäldsContoret om Öfverskotter och Besparingar blifvit verkställd m. m., har StatsContoret så mycket mindre något att erinra, som desse uppgifter blifvit dels hemtade utur StatsVerkels Räkenskaper och StatsContorets före Revisions-förrättningen i underdånighet afgifne Berättelse, dels uppgjorde med biträde af StatsContorets egne Tjenstemän. StatsContoret får dock vid uppgiften 0111 de från och med år 1821 till och med år 1829 af LandtRänterierne ulbetaldte, vid sistlidne Augusti månads utgång oliqviderade, Förskotter eller så kallade Anticipationer, hvilka, sedan ifrån deras Summa 5. algått förskjutne Salpeter-kostnader „ 1(>(>,195: 16. 8. utgöra det, i jemnförelse mot äldre tiders förhållanden, mindre betydliga beloppet af R:dr 57,257: 4o. 9. i underdånighet tillägga den upplysning, att, på grund af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Reglemente för Uppbörden af den årliga SålpeterSkatten C 156 ) af den 26 November 1816, och efter gjord begäran af Connnitterade för SalpeterÄrenderna, som, i anseende till svårigheten att indrifva de af SalpeterFonden utestående
Bomulls-Spinneriet är hufvudsakligen riktadt på Parcums-lillverkning af Bomullsgarnet, hvilket mindre än Parcum kan afsättas. Tillverkningen vid Läder-Garfverierne sträcker sig föga till afsättning å aflägsnare orter, utan är egentligen inskränkt till de omgifvande orternes behof. Binäringar. Fiske idkas med förmån af innevänarne å de i Wenern belägne öarne Thorsö och Kållandsö samt vid en del af stränderne vid denna sjö, så väl som viel sjöarne Wettern och Ymsen. Länets öfrige mångfaldige sjöar äro föga fiskrike och fångsten der kan icke anses öfvas vidsträcktare än till husbehof. I nästan alla Länets Skogsbygder beredes Beck och Tjära, som likväl endast till någon mindre del afsättes utom Länet, men för öfrigt inom Länet användes. Kohlning utgör också en binäring i dessa bygder, som inskränker sig till behofvet för Länets Städer samt Bruk och smedjor i orten. Stenhuggning och Kalkbränning idkas af innevänarne på Kinnekulle och bidrager betydligt till deras bättre bergning. Äfven på Billingen, Mösseberg och Hunneberg idkas detta yrke, fastän i ringare mån. V d Lugnås i Kinne Härad och Timmersdala i Wadsbo Härad finnes Qvarnstensbrott, af hvilka det förra är ganska betydligt och ehuru det icke bedrifves med fullkomlig skicklighet, är för Ortens innevånare en vigtig näringsgren. Värdet af Qvarnstenar, som här årligen utbrytas, kan beräknas till 6 å 7,000 Rrdr årligen och afsättning saknas aldrig. Qvarnstensbrottet vid Timmersdala är deremot af föga värde och gifver på sin höjd 2 å i4 3oo R:drs inkomst.
Curtmann hade alltid följt hans råd och rättat sig efter honom, och Nina, som icke hade sett honom på flere år, kom blott för att säga honom, att hon hoppades han alltid ville stanna vid gården och vara henne till samma stöd och hjelp, som han varit för hennes man. Inspektor Busk svarade henne, att han aldrig tänkte på att uppsäga sin plats, så länge frun icke sjelf afskedade honom; han var allt för fäst vid gården för att med fri vilja kunna lemna den — och det var just sanningen. Inspektoren var född på Segerstad af bondföräldrar, hade sedan varit borta som elev vid en landtbruksskola och så blifvit inspektor under den förre egaren, en tysk, som under några år egt Segerstad, innan han sålde det till grosshandlar Curtmann. Hvarken den tyske egaren eller Curtmann efter honom hade uppehållit sig för längre tid der nere. De hade endast kommit för att se till räkenskaperna en eller ett par gånger om året och hade tagit de rikliga inkomsterna utan att sjelfva ha haft något besvär med arbetet. — Inspektoren hade liksom en hemlig känsla af, att gården egentligen var hans. Han var ju den som nu i trettio år hade satt till alla sina krafter för att arbeta på allt vid Segerstad. Han kände hvarje jordlapp der och hade planterat många af träden i trädgården. Han hade noga reda på arrendatorn vid qvarnen och en annan arrendator på en mindre gård, som hörde till Segerstad. Han kände hvar enda menniska, som bodde i trakten, både dem sjelfva och deras familjeförhållanden, och han kände sig sjelf som en del af det hela. Herrskapet hade han deremot inga känslor för. Hur skulle han också kunna ha det? Han kände dem icke. — Nej, Segerstads ära! Att mejeriet der skulle vara ett mönster för alla andra gårdar, att Segerstad skulle skaffa sig de bästa och nyaste maskiner, de vackraste kreatur af engelsk och schweizisk ras, det var hvad han sträfvade efter. Hans lön var icke särdeles stor. Den hade i åratal förblifvit den samma, och han hade icke anhållit om förhöjning. Han var en man med mycket tarfliga vanor, en man, som behöfde litet, talade litet och blott lefde för sitt arbete.
George Eliot låter den världsbekante fiolmakaren Stradivarius utbrista: » Det vore skärseldsstraff för mig att förfärdiga dåliga fioler, » och han låter samme man vara fullt och fast öfvertygad om, att Gud själf valt honom till sin hjälpare, och att ej blott mästarne på jorden, utan himmelens herre verkligen behöfde Stradivarii arbete. Taget på det sättet, blir arbetet upphöjdt, stort och skönt — jag vet intet bättre jordiskt ideal. » I Stockholm. Små utställningsfunderingar och litet annat smått oeh godt. För Idun af Lovisa Fetterkvist. K • Bref X I V. lockan 4 ska Gustaf och jag mötas alldeles utanför Industrihallen. Nog ska jag passa på, det lofvar j a g! Det finns inte något obehagligare än att behöfva vänta, när man väntar! — Precis klockan half fyra satt jag på en af sofforna, inte invid Industrihallen, utan vid stora angtrén, efter jag räknat ut, att det vore allra säkrast att knipa Ruffen direkt från spårvagnen, efter han aldrig har reda på hvarken tid eller platser vid möten, säga tvärtom bäst han vill! Tiden kröp framåt, så där som den bara kan krypa, när man väntar; men ändtligen slog ändå klockan fyra. » Jo, det där ska lära dig, min gosse lilla, att säga, att det alltid är jag, som inte passar på! » tänkte jag skadegladt. Klockan blef fem minuter öfver 4, tio minuter — hon slog en kvart Och ingen Ruff! Det började att sticka och rycka i benen på mig, men jag satt stilla ändå. Det skulle inte bli något klater den här gången; det hade jag satt mig i backen p å! Men så kom jag att tänka på, att det inte alls var omöjligt, utan tvärtom mycket möjligt, att han kom från Allmänna gränd sidan, hvarför jag nu satte mig så, att jag var fullt synlig från Allmännagrändsidan, och till hälften, d. v. s. synlig med ryggen, från stora angtrén, ty en sådan klå- pare ifråga om att möta folk kunde han väl ändå inte vara, att han inte skulle känna igen min r y g g! Men det kunde han ändå!
Som orten förskonats från missväxt, oaktadt afkastningen icke öfverstigit medelmåttan, så hafva invånarne genom sparsamhet, drift och ihärdighet vid binäringarnes idkande till största delen öfvervunnit den tryckande belägenhet, som vållats af felslagne skördar under många föregående på hvarannan följda är, der mindre ordentlig lefnad eller andra tillfällige omständigheter icke föranledt obestånd, hvarpå exempel beklagligtvis finnes, såsom undantag från det loford Länets invånare i allmänhet förtjena. Nykterheten har gjort framsteg och bruket af bränvin minskats, särdeles bland den yngre befolkningen, hvaremot konsumtionen af utländska drycker och i synnerhet caffe, betydligen ökats. Länets skuld till Staten för undsättnings-spanmål under 1831 och följande år utgjorde vid 1842 års slut 146,756 Riksdaler 27 skillingar 3 r:st. samt förskott åt enskilde till uppköp af spanmål för enahanda behof 18,284 Riksdaler 11 skillingar 1 r:st., eller tillsammans 165,040 Riksdaler 3S skillingar 4 r:st., sedan derå dels afbetalts och dels eftergifvits 138,472 Riksdaler 16 skillingar 2 r:st. allt Banko. 3:0 Näringar. Jordbruk: Den vanliga åkerbruks-redskapen består af vändplog, eller såkallad vält, ahl med åtskilligt antal mer och mindre djupgående jernklor samt jernpinnad harf, jemte rist till grässvalens afskärande då nyodling verkställes, eller lindor åter upptagas till åker och i sådant afseende vältköras. Oaktadt det hårda klimatet och deraf inträffade eller befarade missväxter, intager jordbruket, som sig bör, första rummet bland näringarne.
Emellan dessa Canaler fötter sig ock den märkeliga skiljaktighet, att å Götha Canals Actier endast äro inbetalte 60 procent, då deremot å Sfi c! er Telje Canals icke blott hela det Capital, hvarå Achen lyder, blifvit erlagt, utan äfven 148 procent derutöfver. Efter min tanke, mäste det jemväl vara en skillnad uti att fråntaga ett Bolag eller en Corporation en förut tillagd rättighet, eller att bifalla en begäran 0111 undfående af en förut ej innehafd förmån, hvilkens erhållande såsom vanligt, alltid fordras som rättighet, ej såsom ett uttryck af Riksens Ständers välvilja , att, så vidt omständigheterne kunna det medgifva, understödja och lätta Götha Canals fullbordan, de. Ehvad beslut Riksens Ständer än må uti förevarande fråga fatta , skall jag aldrig medgifva, att Bolaget har någon rättighet att få belåna sina Actier i BancoDisconten, då sådant, enligt hvad en Ledamot af B ncoUtskottet under nätvarande öfverläggning upplyst, icke förut ägt rum. Jag har sedermera hört en annan Ledamot Friherre Cederström förmäla, att en sådan lånetätt understundom i förra RiksDisconten blifvit begagnad. Jag känner ej förhållandet härmed, men jag hade önskat, att det varit närmare utredt, på det man omsider kunnat få se, om Utskottet älven nu gjordt sig för - »74 Den 7 Juliu tjenf af den fina complimenten, att hafva begått våld o:h orättvisa, så snrrt det är fråga om Götha Canal, och något, som densamma ä6kar. Jag vågar tro, för min del , att Utskottet haft fullkomligt skäl, att afstyrka belåningsrätten, och jag anhåller derföre det Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes göra proposition till bifall af Betänkandet.
N:o 2 gifna tillstyrkande, att enskilde Läneoch Sedel-banker skulle ega rätt att, med fond af creditsedlar, utfärda egna dylika skuldförbindelser, utan skyldighet alt dem i något fall med verkligt mynt inlösa, så anhåller jag, att få mot detta beslut åberopa mia vid nämnde Bet. afgifne reservation, jemte tillkännagivande, att jag befarar, om detta tillstyrkande vinner kraft af Lag, se oss ånyo, fast på en omväg, iuledde på den olycksaliga myntförsämringsbana, som vi så nyligen lemnat. Förflutna tiders erfarenhet har visat omöjligheten, att genast indraga det öfverflödiga pappersmyntet, när man för sent funnit, att det metalliska blifvit otillräckligt, för att i sitt fulla värde bibehålla det förra i omlopp; och min öfvertygelse är, att samma förhållande kommer att inträffa, fastän sedel-emissionerna skett med biträde af Privatbanker. ” Herr Stuart, C. G.: ”Genom den nyligen verkställda realisationen, har äfven vårt fädernesland ändlligen erhållit ett verkligt mynt, en förmon, hvaraf det olyckligtvis alltför länge varit i saknad. Sålunda är visserligen numera det väsendtligaste hindret för landets förkofran i industriell och oeconomiskt hänseende undanröjdt. Men, så vida icke detta mynt, genom ett ändamålsenligt och väl ordnadt Banksystem, hålles rörelsen och industrien, på ett för densamma fördelaktigt sätt, tillhanda, komma de efterlängtade nyttiga verkningarne af realisationen, i afseende på den enskilda och allmänna förmögenheten och välmågan, otvifvelaktig! att visa sig vara, om jag så kan uttrycka mig, af mera negativ än positiv natur. I sådant fall kommer densamma nemligen, efter all sannolikhet, att på ett vida verksammare sätt bibehålla den redan förvärfvade förmögenheten vid oförminskadt värde, än att, genom industriens och näringarnes lifvande, framkalla en ökad och mera allmän välmåga hos Svenska folket. — Det oskiljaktiga sammanhang regleringen af Rikets penningeväsende eger med ordnandet af både allmänna och enskilda creditförhållanden, har derföre bort föranleda så väl Regeringen som Representationen, att samtidigt egna sin uppmärksamhet åt dessa vigtiga föremål för deras gemensamma omsorger.
Orsaken, hvarföre jag begärt i ordet, är egentligen den, att jag ansett mig ej böra lemna oanmärkt ett uttryck, som en föreg:de talare haft, då han säde, att StatsUtsk., förunderligt nog, trott sig böra afstyrka bifall till den K. Propos:n. Jag för min del tror, att, då fråga är att efterskänka Kronans rätt, det är StatsUtsk:s skyldighet att gå tillväga med all möjlig försigtighet. Vid afgörande af nu förevarrde ämne förekomma, å ena sidan, billigheten eller rätteligen medlidandet, å den andra, helgden af lagligen åtagna förbindelser. Tankarne hafva derföre äfven inom Utsk. varit ganska delade. Ehuru alla insett och erkänt den landsfaderliga kärlek, som föranledt den Nåd. Propos:ns aflåtande, har raan dock icke kunnat ' annat än betrakta K. M:s framställning såsom en följd af den I underd. ansökan om förmedling i skatten, hvilken dessa lottegare gjort, sedan alla deras anspråk i rättsväg blifvit afslagna. StatsUtsk. har vid delta, likasom vid flera andra tillfällen, ansett sig böra gå serdeles varsamt tillväga, innan det tillstyrker R. St:r I att bevilja eftergift af lagligen åtagna förbindelser eller fastställda skatter, hvilket förfaringssätt, isynnerhet i tvifvelaktiga fall, jag för min del anser y4ra det rätta, enär det slutligen dock alltid ankommer på Ständerna att de sökta eftergifterna bevilja eller afslå. Jag erkänner öppet, att jag tillhör deras antal, hvilka anse, att de förbindelser, en kommun eller enskilt person en gång sig åtagit, böra orubbade hållas i helgd och någon förändring af desamma endast uti högsta nödfall tillåtas. Detta är orsaken hvarföre jag lvfed min röst biträdt StatsUtsk:s ifrågavar.de Utlåt., men då en pinnan opinion i denna fråga så allmänt här uttalat sig, skall ia^ visserligen icke, om frågan blifver till Utsk. återföivisL/ferstädes motsätta mig den äskade förändringen. >~/Hr von Hartmansdorff: Au g.:
» Elins både t o n o c h m i n skvallrade tydligt o m, att h o n n u icke höll sig vid sanningen, o c h när hon tystnade, kastade h o n en så hjälplös o c h olycklig blick på sin man, att denne brast ut i skratt. » Å h, besvära dig inte m e d att sätta i h o p någon historia för mig. Jag märker nog, att det är er m e n i n g att tränga mig åt sidan, o c h jag skall visst inte genera er. Behåll ni edra hemligheter för er själf va, kära ni. » Då kammarrådinnan en stund senare aflägsnat sig, något blidkad g e n o m underrättelsen, att » barn e n » veckan därpå skulle ha en större fest, o c h genom Elins enträgna begäran, att m a m m a m e d sin större erfarenhet måtte hjälpa h e n n e ett par dagar i förväg m e d anordningarna till festen, sade E l i n: » A x e l d u! Var det d u? » » Axel! » » Ja, du måtte väl medge, att j a g kan ha skäl att bli arg. Jag skulle inte bry mig det allra ringaste o m alltihop, o m inte jag ' v o r e rädd för, att hennes ord möjligen gjort intryck p å dig — lämnat kvar i ditt sinne ett litet ogräsfrö, s o m längre fram i e n olycksstund kan spira upp. » » Se mig in i ögonen, A x e l. Så där! Var det d u? » » Nej, E l i n! Så sant m i g. » » D u behöfver inte bedyra det — jag tror det ändå. » » H u r var det du sa '? » • » Tror det, sa ' jag. Ä r du n ö j d nu, din tyrann? » Ja, han var nöjd. (Forts.) STOCKHOLMS NATIONS TVÅHUNDRAFEMTIOÅRSJUBILEUM. D e n firar då nämligen 250-årsdagen af sin tillvaro m e d en större fest, vid hvilken en hel del b å d e före detta o c h nuvarande landsmän k o m m a att infinna sig för att upplifva minnet från flydda dagar.
Sedan jag sålunda besvarat det factum, roan uppgifvit såsom en vederläggning af mina uppgifne facta, får jag vid sjelfva Betänkandet göra åtskillige erinringar. Först att Utskottet icke upptagit, än mindre besvarat flera bland de anmärkningar, sorn blifvit gjorde så väl i detta, som de öfrige Stånden. Delta sätt att behandla målen, medför den följd, att anmärkningar, som göras i ett Stånd, blifva alldeles obekante för de öfrige, hvarigenom, om anmärkningarne äro af vigt, det resultat kan uppkomma, att de öfrige RiksStåndens beslut blifver helt annorlunda, än om målet blifvit behandladt, som sig bort, och anmärkningarne upptagne i Utskottets Betänkande, om än det icke skett till besvarande. Vidare, då en del anmärkningar innefattat klander af BancoFulimägtiges föregående åtgärd rörande silfveruppköp, kanske ogrundadt, men åtminstone icke vederlagdt, instämmer jag med den siste värde Talaren, 8 Den ai Maji f. m. att det synes olämpligt, att Utskottet, utan att hafva upptagit desse anmärkningar, tillstyrkt alt åt Herrar BancoFullmägtige upplåta en ännu större myndighet och frihet i handlingssätt, än de förut haft. Som detta likväl är ett ämne, sorn tids nog kan framställas, då frågan om Herrar BancoFullmägtiges decharge förekommer, inskränker jag nu mitt förslag dertill, att Riksens Ständer ville i Banco-Utskoltets tillstyrkte förslag endast göra den förändring, att i stället för det Utskottet föreslagit det silfveruppköp finge ske, "pä sätt BancoFullmägtige finna lämpligt /'sättas de orden: vmed iakttagande i öfrigt af hvad 1823 års Reglemente i afseende på silfveruppköp föreskrifver. ” Jag anhåller om proposition i enlighet med detta mitt förslag. Herr Tham, Wollrath: Då återremiss icke kan komma i fråga vid ett Betänkande, som andra gången förekommer, får jag för min del tillstyrka bifall till Betänkandet, och dertill uppgifva några skäl.
Med uppgift af det belopp, hvartill jag ansåg denna tillökning i tryckningsoch häftningskostnad böra beräknas i förhållande till kostnaden af hela upplagan, anhöll jag derefter hos Herrar Fullmäktige om utbekommande af detta belopp, med hemställan derjemte, huruvida den i 110 § al Riksgäldskontorets Reglemente meddelade föreskrift angående årliga förskott till expenser vid Just.-Ombudsmans-expeditionen ansåges innefatta något hinder deremot, att de medel, jag sjelf i och för utgifter, som från tjensten vore oskiljaktiga, komme att förskjuta, godtgjordes af Riksgäldskontoret i den mån, sådana utgifter behörigen styrktes vara verkställda. Herrar Fullmäktiges härå den 17 sistlidne Maj allåtne svar innehåller, dels att det belopp, hvartill tillökningen i tryckningsoch häftningskostnad ansågs rätteligen böra beräknas, finge till mig af Kommissariatet i föreskrifven ordning utbetalas, och dels att, vidkommande frågan örn godtgörelse för medel, som af mig kunde förskjutas, Herrar Fullmäktige ansåge sig endast behöfva åberopa innehållet af sin förra skrifvelse samt den deri anförda § af Riksgäldskontorets Reglemente, enligt hvilken endast en summa af 300 R:dr årligen finge ’Jtill upphandling af skrifmaterialier samt andra expenser ”vid Justitiä-Ombudsmansoch Tryckfrihets-kommitteens Expeditioner” utaf Riksgäldskontorets medel utanordnas. Genom denna Reglementets tillämpning, hvilken jag ej öfverklagat, enär jag trott mig finna den öfverensstämmande med ordalydelsen, har likväl för mig uppkommit den olägenheten, att nödgas af egna medel förskjuta utgifter, hvilka ostridigt tillhöra tjensten, och således icke utan dess åsidosättande kunnat sparas. Min fordran kommer väl för närvarnde att försvinna genom lyftning af nästa års förskottsanslag — i fall jag lefver, tilldess detta anslag får uppbäras.
Jag tillstyrker altså, att R. o. Ad. må godkänna de voter:spropos:r, jag uppgifvit. En talare har väl menat, att Stånden icke kunna directe uppgöra voter:spropos:r; men då Utsk. undandrager sig att fullgöra detta åliggande, återstår endast den förra utvägen, och jag ser intet hinder emot vidtagandet deraf, helst man dertill är fullt berättigad i afseende å andra Utsk., i fall de tredskas att iakttaga sin pligt. Jag erinrade i sista plenum, att på enahanda sätt förfors vid sista riksdag och gillades af trenne Stånd. Att, på sätt BorgareSt. gjort, återförvisa målet till Utsk., vore, i min tanka, utan ändamål och skulle endast tjena lill alt ytterligare compromettera R. St:s värdighet. Frih. Cederström: Dea siste talaren har ånyo upp - Den 16 1’ e i) r u ari f. m. läst sin reservation, den jag förmodar redan förut vara af Pi. o. Ad. tillräckligen känd. Deraf liar Ståndet emedlertid sett hans sätt att för sig göra reda för hvad han tänker; men bättre hade varit, 0111 han gjort reda för hvad sorn blef lagstiftarens ord, då lagen beslöts, och jag ber honom att framdraga något ord af den åberopade Hr Silfverstolpe, soin ger stöd åt den tolkning af ordet besluta, att det endast betyder antaga. Hvad sjelfva saken beträffar, förefaller det mig besynnerligt, att det ena alternativet i Hr Cederschjölds förslag till votertspropos. innefattar ett redan i memor. N:o \ godkändt förslag; men sådana oformligheter betyda intet, då man icke rättar sig efter stadgade ordningar. Samme ledamot har sagt, att då ett TJtsk. tredskas att göra som Stånden vilja, kunna dessa sjelfva på egen hand uppgöra sådana beslut de behaga.