Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Silfver särskildt och ej tillika med andre blifvit dömd, enär samma protokollsutdrag, extraheradt af bela förvandlingsbeslutet, endast upptoge hvad deraf rörde Silfvers ifrågaställa bestraffning, dels förmenat, att de Silfver för obehörig persons hysande ådömda böter, såsom icke till vitesbot hänförlige, bort, jemlikt 4 § Kongl. Förordningen den 27 Februarii 1804, förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, samt böterna för vederparts missfirmande inför rätta och för snatteri, enligt 10 Kap. 1 § Utsökningsbalken och 47 Kap. Missgerningsbalken, till elfva dagars enkelt fängelse; äfvensom, till granskning och jemförelse inför Kongl. HofRätten, Domhafvanden sedermera föreledt HäradsRättens konceptdombok för vintertinget år 1835, samt slutligen inlemnat ett bevis af Båtsmannen Silfver, att han icke fordrade ersättning för det honom öfvergångna obehöriga lidande. Hvarefter AdvokatFiskalsEmbetet^ uti afgifvet slutpåstående, med förmälan, att det ifrån Domhafvanden sed - nast utgångna protokollsutdraget funnits vara rätteligen transsumeradt utur konceptdomboken, för öfrigt erinrat, att den af Domhafvanden åberopade äldre Författning af år 1804, såsom stridande mot gällande Legostadga, icke kunde utgöra laglig grund för straffbestämmelse, samt hufvudsakligen och då obestridligt vore, att Silfver, på grund af den till Länsmannen af Domhafvanden utlemnade expedition, lidit vida svårare straff, än enligt lag bol t äga rum, men förebärandet om oriktig utskrift ur domboken desto mindre kunde lända Domhafvanden till ursäkt, som hans ansvarighet för alla från HäradsRätten utgående expeditioner måste, för bibehållande af sådana offentliga handlingars helgd, vara ovillkorlig, yrkat, att Domhafvanden, för sålunda ådagalagd uppenbar vårdslöshet i domareembetets utöfning, måtte dömas till ansvar enligt 1 Kap. 1 § Rättegångsbalken; hvilket påstående jemväl är vordet af Domhafvanden med svar bemött.
De uppenbarade en sjelfständig forskning, som ställt sig öfver och oberoende af traditionen – ett nytt skådespel för medeltidens folk! De uppenbarade en konst, der harmoni gafs emellan ande och natur, emellan det högre lifvet och sinnligheten, mellan de relativa motsatser, hvilka medeltiden uppfattat såsom absoluta och ställt emot hvarandra i en kamp, som tillintetgjorde både sedlighet och skönhet. De uppenbarade stora helgjutna karakterer lika fria från medeltidens asketism som från dess vilda sinnesfröjder. Alla dessa idéer, med hänförelse emottagna, kunde icke annat än omgestalta verldens utseende. De störtade medeltiden och drefvo djefvulen och helvetet på flygten in i den skräpvrå af andens rike, der de för närvarande befinna sig, men från hvilken de vid hvarje politisk reaktion åter titta fram, nyfiket spejande, om de icke än en gång skola kunna taga den stora vida verlden i besittning. Men detta skall svårligen lyckas dem, så länge det värnas om tankens frihet och vetenskapens sjelfständighet såsom främsta vilkoret för mensklighetens andliga helsa, och det skall blifva dem omöjligt, sedan en utbredd bildning lärt allmänheten inse, att djefvuls-dogmens premisser, ifall de ånyo kunde i folkmedvetandet inskärpas, skulle än en gång förete samma konseqvenser, som här ofvan skildrats, och återföra oss till hexbålens rysliga tider. Detta vilja säkerligen icke ens de ortodoxa kämparne för djefvulsläran; men de besinna ej, att historien handlar följdriktigare än de och botar allmänna villfarelser endast på det sätt, att slägtena få draga de yttersta konklusionerna ur desamma och lida af deras verkningar. Noter Henricus Cornelius Agrippa ab Nettesheim: »De occulta Philosophia», I, XIII. Ibidem. Ibidem. Detta ställe, som är riktadt mot Assyriens beherrskare, tolkades redan af de äldre kyrkofäderna såsom afseende djefvulen. Lucifer, den latinska öfversättningens ord för «morgonstjernan», blef härigenom en benämning på mörkrets furste.
Bokens Balance-summa, R:d. 166:3a, är sålunda erigtig, hvilket, vid anställd undersökning, funnits härröra deraf, att fordna tiders Bokförande någon gång, af oförstånd eller förhastande, debiterat, på denna Räkning, äfven expenser för sådane tidtals anställda Auctioner, der Banken föryttrat egna Inventarier och Lösören, och hvilka utgifter ej voro hithörande, utan bordt påföras Omkostnads-Conto, Att för alla åren tillbaka utreda hvarje sådant misstag, skulle medföra ett vidlyftigt arbete, som ej är inom någon viss tidrymd begränsadt. För Transport 780,775.' 13.5* t Banco-jjt skottets Betänkande. 5. framliden controller.as äfven denna Räkning till rigtigheten genom Extract vid hvarje års slu£. 9:0 Omkostnader vid myntning af 4 och 2 skillingss ty eken (Enligt Banco-Reglementet af den 26 April 1810 skulle utvexling af Silfvermynt från Banken ske egentligen uti 4 och 2 skillmgs-stycken, och Banco - Styrelsen autoriserades att hos Kongl. Majrt begära en påskyndad myntning af desse sorter, mot vilkor, om så äskades, att godtgöra Krgl. Maj:t och Kronan den deraf uppkommande drygare kostnad. I följd af K:gl. Myntets ingifne Räkningar utbetalde Banken derefter, under loppet af åren 1810-— 1815, en summa stor i,8i5 Transport 732,590:34. — Bih. till Rik». St. '•*- Gite Häftet. g Banco-\J t skottets Betänkande. R:dr 20 sk. 7 r., som påfördes denna räkning och alltsedan varit balancerad.
Jag tror väl alt det kan vara en sanning, att privatbankerne derigenom komrne att göra en mindre vinst, då de icke lingö utsläppa de små sedlarna ; men denna mindre vinst bör, efter min tanke, icke komma i betraktande, då man afser möjligheten att en crisis kunde inträffa. Det bör då intressera det allmänna, att hela den personal, i hvars hand små-sedlarne hufvudsakligen befinna sig, och som är den för dagen behöfvande, icke måtte blifva den, som i första rummet gör förluster; och jag är öfvertygad, att om Utsk. noga begrundar denna omständighet, skall Utsk. linna aniedn. att ingå på mitt nu gjorda förslag. I afseende på den fråga, som blifvit uppkastad, huruvida en eller flere banker borde tillåtas i en och samma stad, instämmer jag visserligen med Hr von Troil i den tanke, att om flera bolag inom samma provins skulle få bilda sig, komme en ökad oreda att uppslå genom den mängd af olika banksedlar, som sattes i omlopp; ehuru jag tror, att denna oreda skulle betydligt minskas, om det förslag jag omnämnt skulle antagas. Men jag tror, att denna betänklighet motväges af en annan, nemligen den, som visat sig genom erfarenheten från andra länder, att på de ställen, der stora penninge-corporationer finnas, kunna medborgares ekonomiska förhållanden komma så i händerna på dessa corporationer, alt ett eget slags herravälde, någon gång despotism, uppkommer, som icke är den minst betryckande. Sådan erfarenhet har man från England, Amerika och Skottland. Jag tror mig icke böra upptaga tiden med anförande af flera exempel, utan blott nämna den allmänt kända stora och stränga striden mellan Förenta Staternas Regering och dess bank, som var nog mäktig alt kunna trotsa Presidenten Jacksons bemödanden att tillintetgöra dess missbrukade välde. Gr. Frölich:
St. kunna jemväl förklara, att i socknarna skall till skolundervisningen utgöras från i till 5 r:dr, från i till lo sk. per mantalsskrifven person, eller efter summa bevillning, summa statsbidrag, summa inkomst. R. St. äga denna beskattningsrätt, som socknarne hvarken äga eller lagligen kunna få. Deruti ligger skilnaden. Vilja Sländerne bestämma en ny grund för beskattning inom socknarna , så måste det ske i annan väg än den nu förekommande. Då måste absolut den person, som framkommer med förslaget, uppgifva huru beskattningen skall tillgå, till hvad belopp, af hvilka personer, och huru den skall utgå, ty eljest blir det en sjelfbeskattningsrält, öfverflyttad från R. St. på folket, hvilken öfverflytlning icke grundlagen medgifver. Hr Aminoff: Sedan Hr Frih. o. Landtm, förklarat, att Hr Gripenstedts motion får upptagas, så får jag i allo D cu 8 Mars e. tn. instämma i densamma. Jag kan icke fatta, att R. St. hafva något att göra med livad en commun inom sig beslutar. Frågan gäller också icke endast hvad sorn erfordras inom communen. Skulle ingen beskattning, inga tillskott, inga öfverenskommelser om penningebidrag kunna ske utan R. St:s beslut, så skulle ju R. St. behöfva borns öfver hvar enda skilling, sorn utgafs till ett allmänt nyttigt ändamål. Jag får således, på grund häraf, belt och hållet bestrida tillämpligheten på detta ställe af den utaf Frih. Cederström citerade 57 §:n i Reg.Ftn, och 0111 den bär vore tillämplig, vore sådant oändligen skadligt och icke ledande till något godt ändamål. Jag yrkar i allo bifall lill Hr Gripenstedt förslag, Hr von Rosen: Ehuru vågadt det är att uppträda emot Frih. Cederström i dylika frågor, som röra Reg.F:n, så tilltror jag mig likväl att vid detta tillfälle kunna göra det. Vi kalla detta beskattning. Jag kallar detta icke så.
De » hundra dagarne » af hans regering voro ändade, och många förhoppningar hade med dem gått i qvaf. Den 29 årige Wilhelm II, den aflidnes äldste son, besteg nu den tyska kejsartronen. I skaplynne bråddes han mest på sin farfar och l&amp;t tidigt förstå, att han ämnade anknyta sin re-gering till dennes traditioner. För den gamle Bismarck har han lagt i dagen en hängifven beundran, och » hausmeierthum » st&amp;r nu så mycket fastare, som kejsaren är ungdomsvän med grefve Herbert v. Bismarck, rikskanslerens äldste Bon och genast tog denne till sin statsminister; ätten Bismarck artar sig sålunda nu till att blifva en verklig majordomusätt. Vissa uppträden i nära sammanhang med dödsfallet kändes sårande för den aflidnes enka, » kejsarinnan Friedrich », hvilken också dragit sig undan från sin sons hof och varit verksam för bevarandet af sin makes minne, då deremot den nya regimen helst ser, att man så litet som möjligt talar om kejsar Fredrik III. I stil med militarismens anda utfferdade den nye kejsaren sin första proklamation till sin trogna armé, och först efteråt utftrdade han ett kort, skäligen innehållslöst upprop till det öfriga » civila » folket. Militärväsendet har också varit föremålet för hans lifligaste intresse; deijämte har han intresserat sig för byggandet af nya kyrkor samt förhärligandet af sin » trogna adel ». Hade man i Frankrike fäst några förhoppningar vid Bou-langers militärdiktatur, så gingo dessa snart i qvaf. Genom sitt temligen tarfliga uppträdande i deputerade kammaren (i juli) gjorde Boulanger ett fullständigt fiasko och blef i debatten rätt illa tilltygad af Floquet. Han sökte » upprättelse på vanligt parisiskt sätt, genom att duellera med Floquet », men det gick honom lika illa äfven då; han fick af sin segrande motståndare en rätt svår skråma, och med detsamma led äfven hans » prestige » ansenlig afbräck.
Antalet af Wadstena krigsmaushus-kassas underhållstagare, som vid 1856 års slut utgjorde 10,355 och vid 1857 års utgång 10,263 man, hade under revisions-året alltså minskats med 92 man; i följd hvaraf pensions-staten, som vid förstnämnde års slut beräknades till 125,159 R:dr 16 sk., under år 1857 något förminskades och uppgick vid samma års slut till 124,935 R:dr 16 sk. Krigs-arkiv-fonden, bildad på grund af Kongl, brefvet den 9 Mars 1806, och deraf räntan disponeras af Topografiska korpsen, förvaltas utaf Krigs-kollegii Aflönings-afdelning under militie-boställs-kassan, uti hviken kassas räkenskaper densamma ock finnes för revisions-året upptagen med ett oförändradt belopp af 1,650 R:dr. § 5. På militise-boställs-kassans bekostnad hafva under år 1857 karaktershusen jemte dertill hörande källare vid 27 militise-boställen blifvit iståndsätta för ett sammanlagdt belopp af 7,382 R:dr 38 sk. 2 r:st, hvarförutan från denna kassa under året inqvarterings-penningar utbetalts till 114 löntagare, hvilka saknat karaktershus å innehafvande boställen, med tillsammans 8,386 R:dr 24 sk. § 6. Invalidhus-fondens inkomster hafva jemväl under revisions-året betydligt öfverstiga utgifterna, så att fondens tillgångar ökats med 28,642 R:dr 15 sk. 3 r:st.
Jenny förenade med en rörlig och liflig själ en sällsynt sinnets spänstighet och ehuru hennes känslor ganska lätt kommo i svallning, voro dock såväl hennes lynne som ock nerver så starka att någon egentlig efterdyning icke egde rum i hennes själ. Der låg tvärtom utbredd öfver densamma en nästan lugn stämning. Då en djup karakter känner sig sannt lycklig, erhålla dessa hjertats högtidsstunder en egendomlig pregel af tyst tacksamhet, i motsats till den mera ytliga menniskans känsloutbrott vid någon lyckosam vändning i dess öde. Men denna stilla lycksalighetskänsla hade hos Jenny icke den ringaste anstrykning af sentimentalitet och hennes stämning närmade sig mera ett belönadt barns naiva, friska glädje öfver hvad det vunnit, än ett reflekterande öfver sin lyckas höjd och djup. Hon njöt af den sköna blommans vällukt som öppnat sin kalk i hennes hjerta och tänkte, lifvad af glada förhoppningar, utan att tillgjordt rodna, på den tid då äfven han, den hon så högt älskade, skulle i lä njuta samma lycka, som nu redan kommit henne till del. Med frid i ton och blick sjöng hon sakta några strofer af en enkel svensk folkmelodi i det hon gjorde sin lätta natt-toilett. Då hon var färdig dermed trädde hon fram till fönstret, sköt undan gardinen och blickade ut i den tysta natten. Hennes öga riktades mot den mörkblå himlen och liksom utbytte en vänskapshelsning med stjernorna deruppe, medan öfver de fint öppnade läpparne en enkel bön smög fram till verldarnes herre, som ju äfven unnat hennes lilla hjerta dess ljufva lycka. Snart stod hon dock vid sängen och i det hon lösgjorde sitt rika kastanjebruna hår och smått kokett slog detsamma öfver sina vackert rundade axlar så att det täcka ansigtet tittade fram liksom ur en mörk ram, neg hon skalkaktigt för sin egen bild, som hon såg i spegeln midt emot, och sade leende: "godnatt, du lyckliga flicka derborta!" blåste ut ljuset och lade sig med en känsla af inre och yttre välbefinnande i den svällande, hvita bädden, som i sin kyska famn mottog den älskliga varelsen. Hon hvilade der under de afundsjuka omhöljena liksom en skatt af dolda behag.
M:ts nådiga framställning om öfverfljttning å Allmänna Indragningsstaten af 1 Prolo-Notarie, 1 Kanslist samt 2:ne Revisorer, en af högre och en af lägre tjenslegrad, sä enär bemälde personer, åtminstone så vidt Rikets Ständer hafva sig bekant, icke äro (ill tjenstgöring oförmögne och alltså synas fortfarande böra i Kammar-Rättens tjenst qvarstå, hafva Rikets Ständer ej funnit skäl att berörda förslag biträda; varande, i följd deraf, nämnde tjenstemän, likasom vice Advokal-fiskalen, å bifogade tabell N:o 5 såsom öfverlalige tjenstemän uppförde. ;j) I öfrigt hafva Rikets Ständer icke funnit något alt anmärka emot de i den föreslagna staten lör Kammar Rätten uppförda belopp; och då, med iakttagande af de utaf Rikets Ständer beslutade förändringar, den erforderliga tillökningen i nuvarande anslagssumma för detta embetsverk, jemlikt tabellen, utgör 47,936 R:dr 78 öre, har det i nu gällande Riks-Slat uppförda anslag lör Kammar-Rätten blifvit af Rikets Ständer lörhöjdt med 47,936 R:dr 78 öre U:ml; dock med förbehåll alt det i Staten uppförda belopp af 1,000 R:dr till arfvoden för renskrifning endast får utgå i den mån tillgångar dertill uppstå genom de till indragning afsedda tjenslemännens afgång. Likasom i afseende å Kammarkollegium och Statskontoret hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamheten derå, att redan vid 1840—1841 årens riksdag, till löne-föibättring inom Kammar-Rätten, blifvit beviljad en summa af 13,075 R:dr 28 sk. 9 r:st Banko, samt att vid hvarje derefter hållet Riksmöte Rikets Ständer låtit i stat, såsom arfvoden, upptaga nämnda belopp, hvilket äfvenledes, jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, den 8 Februari 1845 och E. K.
Saken kan visserligen betraktas ur 2:ne synpunkter; och jag är, för min del, öfvertygad att ett bestämdt beslut af Ständerna öfver dessa olika meningar i det afseende är alldeles öfverflödigt, att det hvarken kan binda eller hindra Kongl. Majit att derpå göra annat afseende än hvad han finner tjenligast. BevillningsUtskottet har derför på goda skäl gjort alternativa förslag: Det ena huru Bränvinsaigiften skulle utgå, om Städerna få bränna; Det andra huru 1 vidrigt fall den på hemmanen bör fördelas. Ingenting hindrar att Riksens Ständer fastställa båda af - Den i Augusti. ternativen, och på det viset anmåla elem hos Kongl. Maj:t, att, då han, efter sin rätt i oeconomiskt afseende, besluter det ena eller andra alternativet, rörande Bevillningens utgörande, den derefter lämpas och antages. På detta sätt är jemkningen gjord, alla Ståndens rättigheter lika bevarade, Konungens rätt oförnärmad, och full säkerhet vunnen, i afseende på det beslut sorn af Konungen kommer att vidtagas. Herr von Sckantz, Ifvar Fredrik Gabriel: Då vid Riksdagen I809 fråga uppstod om rättighet till Branvinsbiänning lör Stockholm , Götheborg och Carlscrona, så blef saken hänskjuten till afgörande af Nämnden. Det är visserr ligen sant, ait då var frågan otn Bränvinsbränning endast partiel för vissa städer, men förhållandet synes mig dock vara enahanda; och jag tror att samma beslut, som då fattades, äfven nu borde tagas. Friherre Cederström, Rudolph: Orsaken hvarför, då 2 Stånd stannade mot 2 i denna fråga, saken vidden Riksdagen hänsköts till Nämnd, var att Kongl. Maj:t då hade öfverlemnat åt Riksens Ständer sin rätt att besluta öfver den oeconomiska frågan, hvilket nu ej skett. Herr Silverstolpe, Gustaf AbrahamI afseende på hvad Herr von Schantz anfört, utber jag mig endast få nämna att för det en sak är practiserad, är den dock icke alltid rigtig. lalla fall hemställer jag hvartill en Nämnd tjenar i önskningsmål. Den I Augusti. XI Herr Flach, Carl:
Prot. 1840• 6 Sami. 1 J/d. 1J Haft. 2 IO Banco-Utskottets Memorial s N:o 5o. dit och att Discontverkels fordran blifvit, i det efter honom vid Waxholms Rådhusrätt anhängiggjorda Concursoch urarfva-mål, bevakad, utan alt någon afbetalning derigenom kunnat vinnas, enär de afträdde tillgångarne icke uppgått till mer än J af den Öfverste-Lieutenanten Martins sterbhus tilldömde begrafningskostnad, samt att, då hufvudgäldenären, Eyttmästaren Martin saknat annan tillgång, införsel blifvit sökt och vunnen i hans lön såsom Saltpeter-Sjuderi-Styresman i Jemtlands Län, i följd hvaraf Disconlverket från 1821 åtnjutit sin andel i samma lön med 20 R:dr Banco årligen, hvarigenom lånet, hvilket efter i836 års Revision såsom osäker fordran fördes inom linien, blifvit, icke till capitalet fullt betaldt, såsom sökanden uppgifvit, utan minskad t till dess nuvarande capital-återstod, utgörande 6g R:dr 46 sk. Efter sålunda erhållne upplysningar, har Utskottet ansett eftergift af Discontverkets hos Ryttmästare!! Martin egande återstående Capilalfordran desto mindre nu böra ega rum, som någon framställning derom icke ens af Martin blifvit gjord; men då Mårtin, enligt hvad styrkt är, vid 76 års ålder saknar all annan tillgång, än det ringa, för honom med en ålderstigen och sjuklig hustru samt en oförsörjd dotter otillräckliga, belopp, han nu i pension åtnjuter, får Utskottet hemställa, att, så snart Martins capitalskuld till Banco-Disoont-Verket blifver, genom den i hans pension beviljade införsel, gulden, den å samma skuld upplupne öfverräntan derefter inå, såsom i och med detsamma honom eftergifven, få afskrifvas. Stockholm den 6 Juli 1840. Ank. tilt Exp. Utsk. den 8 Juli, kl ; 2 e. m. Memorial, till svar å de ifrån, Högloft.
De uti §§. 89, 90 och 91 upptagne tillgångar, hvilka redan blifvit bokförda såsom RiksgäldsContoirets egna, skola, i den mohn de inflyta på den ; Räkning, dit de förut hört, derifrån på den i denna $. omförmälda Extra AnslagsRäkningen öfverflyttas. Alla de öfrige i §§. 92, g3 och 94 upptagne tillgångar skola omedelbart å samma Räkning insättas. Reservation: Af Herr CoramerceRådet Santesson: Då StatsUtskottet uti dess förra afgifna Betänkande N:o 422> innefattande Förslag till Reglemente för R. St:rs Fullmäktige i RiksgäldsContoiret tillstyrkte att samtelige de medel, som tillhöra Extra StatsRegleringen borde förräntas till Extra Statsfondens nytta, afsågo ganska visst de fleste af Utskottets Ledamöter, lika roed mig, det goda tillfälle sorn dertill var beredt igenom det då 43 622 Stats-Utskottets redan af 2!nc RiksStånd, Högl. Ridd. oell Adeln samt Heder v. BondeStåndet fattade beslut, att upplåningen i Banken för den så kallade Uppoch UtlåningsDisconten skulle till hälften göras på så kallad Afskrifningsräkning a vista, och hvilket beslut förmodades något af de 2:ue öfrige Stånden skulle komma att biträda. — I sådan åsigt undcrslälde jag äfven den Motion om återremiss af nämnde Betänkandes 8g:e punkt, som inom BorgareStåndet gjordes i ändamål, att 3:dje HufvudTiteln skulle tillgodokomma Behållningen af uti nämnde UpplflningsDiscont gjord förräntning af FörsvarsYerkets andel uti de extra Statsanslagen. Sedan har dock Förstärkta StatsUtskotlet igenom votering med en rösts pluralitet afgjort, att Afskrifningsräkning ej ifrågakommer, utan att upplåningen kommer att ske endast mot obligationer på minst 3, högst 6 månaders uppsägning.
Allt detta, som nu i minnet omhvärfver mig med lifvets varmaste färgor, är förbi! förbi! – Dock endast för ett inskränkt tidsförlopp; innehållet fortlefver, och har ännu nya utvecklingar att förvänta. Du har gått förut. Den njutning, som Platos Sokrates anar, när han gläder sig att snart på de Saliges öar få umgås med Orpheus, och Musäus, och Hesiodus, och Homerus, och Ajax Telamons son, är Dig nu beskärd; i gillet af de med vår ungdom samtidiga stora snillen och hjeltar, genom hvilka jorden då var så rik på föremål att beundra. Äfven hufvudpersonerna på den tafla jag nu framburit, Thorild och Gustaf, lefva der i skärad verklighet, skifta olympiska samspråk, och förstå fullkomligt hvarandra. – Eller fortfar, jemväl inom denna högre tingens ordning, i någon mån en åsigternas skiljaktighet? – Utan tvifvel är lifvet der en musik, i hvilken blott sådana dissonanser förekomma, som äro nödvändiga just för frambringandet af det rikaste välljud. Om de andar, som bebo klarhetens och fridens verld, någongång skåda tillbaka på den jord, hvar vi andra ännu möda oss i så mången fåfänglig vexling af arbeten, önskningar, förhoppningar och förhinder: huru måste icke då all vår sträfvan efter ett mål, som städse undanviker, framstå i hela sin egenskap af ett barnspel, hvaröfver de Odödlige småle! Och likväl förhöjes, måhända, stundom detta smålöjes glans af någonting som liknar en tår, när de se, huru äfven allt det, som i menniskans personlighet är det högsta, omslutes af denna lek inom en rymd så knapp, att vi näppligen vid dess ena gräns hunnit känna ”stugan för trång” och ur ”skogen” längta ut på ”hafvet”, än vi redan befinna oss vid den andra och på ”den stilla sjö”, öfver hvilken aftonbönens klocka börjar klinga. Må, vid denna klang, min helsning uppstiga till Dig, och till kretsen af gemensamma Vänner!