Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 23 Junii i834. Besvärsoch Oeconomie-Utslottets Utlåtande N'o gi. Ankom till Exp.-Utsk. den 23 Jnnii, Betänkande> i anledning af väckt motion angående vissa f örändringar i Kongl. Förordningen den 28 April 1819> om privilegia exclusiva. Herr af EkenstamIsrael, har uti ett till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingifvet och till detta Utskott remitteradt Memorial anfört, att Rikets Höglofl. Ständer vid 1823 års Riksdag ansett Kgl. Maj:ts Nådiga Förordning af den 28 April 1819 angående Privilegia Exclusiva förnya, i Riket förut okända slöjde-inrättningar, konster eller väsendtliga konstförbättringar, ega några bristfälligheter, hvilkas afhjelpande blefvo föremål för Rikets Ständers beslut och underdåniga skrifvelse N:o 4°5 (se Bihang till Riks-Slåndens Protocoll io:de Sami. aldra Band. 2:dra Afd. pag. i3 och 44 §;n> 90 Mom. Riksdags-Beslutet) utan att någon åtgärd i anledning häraf följt; hvadan Herr af Ekenstam föreslagit, att enahanda framställning måtte af Rikets nu församlade Ständer i underdånighet förnyas. Af sådan anledning får Utskottet vördsamt upplysa, att förenämnde underdåniga skrifvelse innehåller i första Momentet: Alt, enär opinionen lätteligen kunde missledas genom det mindre fördelaktiga begrepp, den under en längre tid vant sig att fästa vid benämningen privilegia exclusiva, Förordningens rubrik hädanefter måtte blifva: Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning angående hvad iakttagas bör vid förekommande frågor om Patenter eller frihetsår för nya, förut okände slöjde-inrättningar j konster eller väsendtliga konstförbättringar; samt att äfven inuti Författningen benämningen privilegia exclusiva måtte utbytas emot ordet Patent j såsom mera lämpligt och i Sverige tillräckligen kändt.
Adelsköld upprätladt, vid ansöknings-skrilten fogadt och af plan och profil i-ilningar åtlöljdt förslag, beräknats kunna utföras å en längd af 28,100 fot för en kostnad af 140.000 B:dr Ilmi, samt vore afsedd alt anläggas, med 3 lots spårvidd, för hästkraft, dock så all banan, om rörelsen å densamma sådant erfordrade, äfven kunde begagnas för ångkraft, i underdånighet anhållit, att E. K. Majit läcktes till Bikets Ständer aflåta nådig Proposition, att ett låneunderstöd, motsvarande tvåtredjedelar af den i Kapitenen Adelskölds förslag upptagna kostnaden, måtte af allmänna medel beviljas på möjligast billiga vilkor och mot den säkerhet för återbetalningen, sorn kunde pröfvas erforderlig; och liar E. K. Majit, efter vederböranrles hörande, med afseende å den föreslagna jernvägs-anläggningens stora vigt för rörelsen inom den ifrågavarande vidsträckta landsorten, till Bikets Ständer öfverlemnat den gjorda ansökningen, på det att Bikets Ständer måtte blifva i tillfälle alt pröfva, huruvida tillgång till det för ändamålet ifrågaställa statsbidraget kunde beredas; — varande härförutom på enskild väg hemställan till Rikets Ständer gjord om beviljande af låneunderstöd för det omförmälda jernvägsförelaget, lill enahanda belopp, som deputerade hos E. R. Maj:t i underdånighet begärt.
Staten, derifrån vid Pensionairernes dod, till deras Sterbhus bor utbetalas Sex månaders Ion såsom Begrafningshjelp. Hvarjemte Committerade härvid anfort, huruledes Riksens Ständer, vid lHr8 års Urtima Riksdag, ansågo skäligt, att den till Begrafningshjelp innehållne lånen skulle restitueras en Tjensteman, då han genom afsked trådde ur Rikets tjenst, men hvilket af Kongl. Maj:t icke kunde bifallas, enär bland Stats-Verkets inkomster uppfördes och påräknades en årlig Summa af sådane innehållningar, samt att, om en rättelse i denna del blefve allmän, skulle Militaire Pensions-Cassan erhålla ersättning för hvad i Civil-Statens Centonalafgifter förlorades. Äfvensom Committerade i öfrigt yttrat, att, utom dessa inkomster, kunde någre smärre inkomster beredas, såsom vid befordran, då mer ån ett steg på en gång vunnes, med flere afgifter, som hade för ändamål, att jemna olikheter, undanrödja missbruk och bereda ordning samt derföre hafva sammanhang med det reglementariska. y84 Stats. Utskottets Betänkanden. Såsom generell regel skulle galla, att så långe Staten bidroge till Inrättningens understöd, borde redogörelse derföre aflåggas inför Kongl. Maj:t samt Rikets Stander och fonden sålunda stå under allman granskning; äfvensom att i den mån Cassan vunne förkofran, så att den kunde bestå med mindre bidrag, Statens skulle upphöra förr ån delegarnes, på det att desse slutligen skulle vinna en egen sjelfständig inrättning. Och ehuru i följd häraf, de betydligaste bidragen falla på det allmänna, att utgöra, hvilket ej kunde vara annorlunda, då nyttan deraf i första rummet blefve det allmännas, fordrades likväl, enligt detta förslag, ej någon omedelbar ny Statsutgift, utan blott att Inkomst-Titteln: Dödsfallsoch Avancements-besparingar, borde från RiksStaten utgå, samt deremot en del af 2tdra och 3:dje Hulvud-Tittelns Besparingar, till Pensions-Inråttningarne anordnas.
Hon gick med nedböjdt hufvud, undvikande de stora pulsådrorna, direkt hem öfver mörka, tarfliga gator, hem till dålig luft och flottiga papiljotter och grofva hvardagssysslor. När hon nådde öfversta trappsteget, stod spanjoren på post. Hon var icke i lynne att hugna honom med någon särdeles vänlig hälsning men ämnade försöka sitt bästa, då hon i det skumma ljuset från ett takfönster mötte hans ögon, brinnande, stora, leende med en gubbes begärliga, fula leende. Slagen af skräck skyndade hon fram till sitt rum. Han var där bakom henne, famlade på hennes klädning, läspade förtroligt: – Madame – cherie ... Hon nästan skrek, när hon smällde igen dörren och sköt rigeln för – icke så mycket af vrede som af äckel, af skam, af hat mot tillvaron. All grannlåten slets af i en fart och hon kastade sig på soffan. Det steg upp en stickande känsla af blygsel öfver själfva hennes äktenskap, därför att det lefdes i denna oskönhet, i något som icke var hon själf. En förnimmelse af råhet och okyskhet ... och hon reste sig upp emot Tore. Stackars oskyldige Tore Sällsamma, kyliga tankar famlade mot klarhet. Tänk att hon icke förstod bättre än att le så där kärvänligt i morse, mot den usle spanjoren. Och om hon kunde låta narra sig så grundligt härvidlag, kunde hon månne icke taga fel oftare? fel om människorna? fel om själfva lifvet? Gud, hvad var till sist lifvet? Så låg hon stilla länge och hon tänkte icke precis – hon såg syner. Tore, åh Tore! En bred ljusflod flöt fram – Tore kunde hon svika för så litet! Honom som hon skulle draga uppåt – Och då hennes mans steg snart därpå ljödo utanför, bleknade dagens hägringar för den lifs lefvande verklighet, som var hennes, och hon flög emot honom eldigt, med en understruken undfallenhet, som både hon honom om det finaste, innerligaste samförstånd, om hela hans själ och kropp. Den kvällen afhandlades glada, viktiga nyheter. Tore hade på försök fått plats som tecknare hos den stora litograffirman.
Dessutom föreslår jag, att äldre fastighets-låntagare må, om de så vilja, få begagna samma fördel, att få erlägga capitalafbetalningen och räntan med 2 procent i silfver. Det bör ej vara ett åliggande för dem, men en rättighet, som de kunna få begagna. Når dessa punkter iakttagas, tror jag mig kunna förutsäga, att dessa af BondeStåndet yrkade fastighetslån skola Öka Bankens solidiié, och bereda en realisation hastigare ån de fleste andre medel. Det år således just för att vinna döt Dm ti September J. m. 43g dubbla ändamålet af Bankens consoliderande, samt en deraf följande snar realisation, och för att förskaffa många behöfvande och förtjente låntagare utväg att frälsa sig ifrån ruine, ->001 äfven jag yrkar, att det föreslagna silfver-uppköpet måtte inskränkas till den summa, som af tvänne förut talande Ledamöter blifvit föreslå» gen 3 hvarpå jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Herr Stråle: Friherre Cederström har gjort Utskotten den tillvitelse, att de sökt binda händerne på Riksens Ständer genom det sista momentet af 2 punkten. Orden lyda sålunda; med det, forn af deri affatta fumman icke kan ge~ naft till det bejiåmda ändamålet användas, böra sådane Statens räntebärande Jkuld-förbindelfer infrias, hvilka vid yppande behof ater kunna emot Banco-fedlar förväxlas. Hår står icke omtalat något, som Utskotten föreslagit i andra punkter. Det står blott generelt om Statens räntebärande skuld-förbindelser, och sådane finnas redan. Kanske år denna redaction ofullständig, ty om all upplåning mot ränta afslås, så måste någon annan utväg påtänkas, meri intill dess bör detta stå qvar, och jag kan ej fins na, att man, genom bifall till denna punkt, binder händerna på sig i afseende på kommande beslut.
Det torde tillåtas mig äfven få påminna, att om Riksens Äander besluta ett tillräckligt biträde, så lättas arbetet, så förmindskas arbetstiden och kostnaden i den mån detta biträde kati fritt och efter behofvet disponeras. Med otillräckliga medel förlänges arbetstiden och okas kostnaderna. Det ät alltid en Orygglig sanning, att halfva mev surer ej en gång frambringa halfva resultat. Den äf CaiialDirectionen framlagda arbetsplan är uppstäld på Nio år. Mett med mycken sannolikhet synes mig denna tid kunna förkortas, otti medlen i tid blifva tillgängelige, ehuru jag ej ännu nied full visshet vågar härom försäkra, i anseende till bristande beräkning, af orsaker sottt bär nedanföre komma att vidare omröras. Skyldig att uppgifva hvad jag kan anse menligt, eller för litföringe» hinderligt» 102g Den 22 Juli f. m. och alldeles icke af håg att tian dra, bör jag nämna min öfvertygelse, att 5:te punkten i Utskottets Betänkande, så vidt den utsträcker BancoStyrelsens åtgärd till sjelfva utföringen af arbetet, synes mig ej kunna leda till någon nytta, men deremot lätt till ganska skadliga följder. Det är ej gifvet, att någon skall finnas uti BancoStyrelsen, som äger insigter i Canalanläggningar och dithörande arbeten. I alla fall skulle dess aflägsenhet, och dess andra yrken, sannolikt sätta honom ur stånd att med full uppfattning af företaget i hela sin vidd kunna olver det verkställda eller tillernade arbetet göra sädana anmärkningar och rättelser, som skulle leda till afgjord nytta. Äfven torde det blifva svårt för BancoStyrel®en att afgöra frågor om förklaringarnes nöjaktighet i denna väg. Häraf skulle således lätt kxrnna uppstå missförstånd och Collisioner, samt följakteligen verklig skada. Annorlunda förhåller det sig i afseende på det financiella, hvaröfver BancoStyrelsens uppsigt alltid varit och alltid blifver af yttersta vigt.
Johnson var den, som först skref till honom och bragte frågan på tal. När Eric Lindenow mottog detta bref, förnam han en underlig rörelse i hjärtetrakten; och van som han var att iakttaga och analysera alla mera ovanliga kroppens och själens rörelser, frågade han sig nu också själf, hvad detta hade att betyda. Han var så pass mycket af en parisare, i teori och praxis, att han, när det gällde att söka förklaringen till ett fenomen, som föreföll egendomligt, alltid först ponerade en kvinna som utgångspunkt. Det var Maria, han tänkte på strax när han fick detta bref, som förespeglade honom möjligheten af ett återseende mellan dem. Han var nyfiken. Det var kanske icke alldeles omöjligt, att hon under dessa månader ... Det lekte ett småleende kring hans läppar. Och han fördjupade sig i tankegången, som efterhand fick karakteren af en monolog, hvars sarkastiska grundton han tyckte sig höra lika klart, som om han verkligen hört sin egen röst. Det var hela fyra månader, som hon varit gift nu, fyra månader som hon tillbringat i en oafbruten tête à tête med en man som ... verkligen icke kunde kallas begåfvad. Kunde det vara möjligt, att hon ännu icke fått ögonen upp! Och om ...? Men nu slog tonfallet om, och rösthallucinationen blef sorgsen och full af medkänsla. — Ja, om hon kommit underfund med honom nu, börjat förakta hans dumhet och vämjas vid hans råhet då skulle hon ha en hård kamp att utkämpa, innan ... Här afklipptes alltid tankegången. Han svarade på brefvet i obestämda ordalag, inom sig besluten att icke resa. Gåpåaren, riddaren med den svajande hjälmbusken satte sig upp på världsklokhetens höga hästar för att trampa till döds den lilla gnista, som ännu ibland lät förnimma sin tillvaro genom en stickning i hjärtat, så ofta han föreställde sig Maria hvilande i Casimirs armar.
Då genom 1 §. i denna Artikel hvar och en, emot fullgörande af de vilkor, som 125. stadgas, blifvit förklarad berättigad till vinnande af Burskap å handel, och uti denna §. inga nya eller förändrade bestämmelser för Handtverkare eller Skeppare, som vilja drifva handelsrörelse, finnas intagne, hafva Utskotten ansett densamma, såsom till innehållet redan i 1 §. innefattad, vara öfverflödig och således böra aldeles utgå; hvarigenom ock aila öfrige anmärkningar emot §. förfalla J Och blifver eu följd af dess uteslutande att de påföljande §. i i:sta Artikeln komma att hvar för sig till nästa nummer framföre uppflyttas. 9 § Härvid är yrkadl det tillagg: att Handlande, som råkat komma på obestånd och icke vidare förmår sina borgerliga utskylder utgöra, bör förklaras förlustig sin burskapsrättighet och intill 50 års ålder vara skyldig, att sig med laga försvar eller tjenst hos andre förse; dock att, enär han sina Borgenärer förnöjt och gittar prestera borgen för nya 6 års utskylder, honom åter må meddelas burskap emot erläggande af vanliga burskapsafgifter.
Äfvenså hemställer jag vördsammeligen, om det icke år billigt, att, innsn Pensionslnråttningen kommer till stadga, Häradshöf dingarne må få bibehålla deras tjenster till dödsstunden 554 Den 11 JutLi e. m. enär de öfverenskomma med vicarier, som åro accrediterade och åga HofRåtternes förtroende i Domare-vårf. Jag tror till och med, att Häradshöfdingar gerna kynde vara uteslutne från Pensionslnråttningen, oiy de ågde denna rått, blott de ansvarade för tjenstens tillbörliga bestridande under deras lifstid, helst Häradshöfdingarnes lönings - vilkor åro grundade på Sportler eller {Cxpedifion%-lösen och inuehafvande Boställen, flåradshöfdinge - tjensterne åro af den beskaffenhet, att göromålen till en del kunna bestridas, ehuru man till åtskilliga physiska delar blifver oförmögen, och således, ehuru svagheten beröfvar en Häradshöfding förmågan deltaga uti syner, rågångs-tvister och dylika förråttni.ngsx^ hvari il! erfordras mödosam vandring och fåjjd^r, kanUfym likväl sitta i Domstolen oeff der skipa, fa g och rätt. Om man derföre skulle blifva, tvungen genom inagtspråk a, 11 gå ifrån sin tjenst, 0,1 h få åtnöjas. med en ringa pension, svarande emot lönen, så vore det för hårdt, äfven om pensionen bestämmes till 5oo Riksdaler, då LandsSeoreterare och LandsKamererare, ehuru i värdighet under Håradshöfdingar, enligt förslaget, skola åtnjuta omkring 800 Riksdalers pension. Når därtill lågges hvad bär om dagen uti ett af de sednare Plena blifvit anfördt, rörarwle de stora pensioner, sorn beviljas åt HofStaten, så tror jag, att RiddersRapet och Adeln skall med billig rättvisa ömma för mina likars öde.
»Hela sitt lif!» ropade en annan af kvinnorna. »Han har varit sina föräldrars sorg och sin hustrus olycka. Människoskygg och kollrig har han visat sig mot alla, och ett ordentligt arbete har man aldrig sett i hans händer. Han har hela rummet fullt af papperslappar, hvarpå han har skrifvit obegripliga trolldomstecken. Det är därför vi håna honom! Det är därför som hvar och en, som går förbi, skrifver ett tecken om hans galenskap på dörren! Är det inte en vacker målning?» Och därmed utbrusto de alla i ett klingande hånskratt. »Jag vill in till honom!» sade Kärleken och tog i dörren. »Han slår ihjäl dig!» ropade de om hvarandra. »Jag är inte rädd!» sade Kärleken, och så gick hon in. Först kunde hon ingenting se i det mörka rummet, men då hon hade vant sina ögon vid dunklet, upptäckte hon längst inne vid väggen en eländig säng, och på denna en man, som mera liknade en död, än en lefvande. I hans gulbleka ansikte stodo kindkotorna ut, och ögonen lågo djupt insjunkna i sina hålor. Men i dessa stora, håliga ögon brann en vild eld, och de fäste sig nu med en stirrande blick på henne, som kom in. Plötsligt grep han med en af sina magra händer sin smutsiga hufvudkudde och slungade den af all kraft mot den inträdande, och därpå kröp han hastigt ned under sitt trasiga täcke. Kärleken gick tyst öfver golfvet, satte sig ned vid hans säng och lät sin hand glida öfver den sjuke, där han låg gömd under täcket. Så satt hon en stund, utan att han rörde sig, men plötsligt lyfte han litet på täcket och såg på henne med sina mörka, olyckliga ögon. Han skakade öfver hela kroppen och sade sakta: »Hvad ondt vill du göra mig?» »Jag vill hjälpa dig att bädda din säng!» svarade hon. »Du ligger inte bra!» Det var något i hennes röst, som tvang honom att småle mycket svagt, och han fäste oafvändt ögonen på henne, med samma blick som en människa ser efter något långt, långt borta ute på hafvet och tänker: »Är det en sten eller är det en människa?»
Taxeringsmännen ega likväl rättighet att utsätta en ringare minimi-afgift för dem, som, utan att vara alldeles utfattiga och på sådan grund för afgift frie, det oaktadt ej mäkta den fastställda minsta afgiften erlägga; hvilken åtgärd i protokollet antecknas och, genom utdrag af taxeringslängden, Pröfnings kommitleen underställes; dock befrias från sådan afgift landtmän, hvilka afyttra husslöjdsalster (hvarmed förstås sådane tillverkningar, som icke af dertill serskildt antagne arbetare åstadkommas) samt egne eller sina grannars landtmannaprodukter. Bilt. till R. St. Alla öfrige personer å landet af begge könen, hvilka till något visst stånd icke höra och här ej äro nämnde, taxeras för rörelse, näring och yrke, i likhet med personer af enahanda vilkor och inkomst, så vida det ej styrkes, att de å annan ort taxering undergått. § 29. De vid bruk, bergverk och alla öfriga inrättningar antagne personer påföras följande bevillning: Arbetsfolk, från och med fyllda 18 år, som icke innehafva årstjenst: se § 27. Byggmästare, skepps-, lika med dem i städerne. Bälgmakare och gårmakare, i två klasser: Forsta klasseu ... b:ko rrdr 10: — Andra d:o . „ 5: — Chirurger, i två klasser: Första klassen ... „ 6: — Andra d:o ... „ 3: — Disponenter, grufve-, som af grufve-egare äro antagne och för deras räkning drifva grufvearbetet, i fem klasser: Första klassen med 50 arbetare och deröfver . b:ko rrdr 20 Andra d:o med 30 dito och deröfver „ 12 Tredje d:o med 20 dito och deröfver .. „ 8 Fjerde d:o med 10 dito och deröfver , > . „ 4 Femte d:o med under 10 arbetare Fogdar, grufve-, i tre klasser: Vid större grufvor: Första klassen Andra dito Tredje dito b:ko r:dr 20 15 10 Vid mindre grufvor: Första klassen ...
Men huru ens tillnärmelsevis beskrifva Elna! Den stackars flickans förstånd hotade att följa den otrogne rymmaren. Endast tålamod och ömhet kunde bota henne. Och slutligen, ett helt år därefter, var hon sig någorlunda lik. Hon fortfor att blifva hos oss. Boet och allt det köpta förvandlades i penningar, som sattes till grundfond i en ny bok. Ett litet tillskott fick hon utaf h vardera af mina barn samt af oss, min man och mig. » Den trolöse » nämndes aldrig; slutligen var allt som en elak dröm i vår nu åter lugna tillvaro. Och så gick tiden raskt undan, som den alltid går under lyckliga dagar. Min mans lockar började mängas med silfverstrimmor, likaså mina egna. Våra tolf barn hade alla funnit en gagnande plats i lifvet; trenne af gossarne hade slagit in på läsvägen, en var läkare och de tvänne akademilärare; en var ingeniör, en förestod grannstadens apotek, och de yngsta voro skickliga yrkesidkare, sträfvande af förenade krafter att höja landets industri. Döttrarna voro alla förmånligt och godt, framför allt lyckligt gifta, och det blef snart svårt att hålla reda på, hur stort antal barnbarn vi af ett huldt öde beskärdes. Då flickorna gifte sig de båda äldsta sist och samtidigt — ville alla söka att för sitt hem värfva Elna till hustomte, men den » gubben » — eller rättare sagdt » gumman * — g i c k inte. Hon skulle ovilkorligen stanna i det gamla hemmet för att, som hon sade, uppfylla sin sista mission i lifvet — » lägga mina ögon samman ». Om någon då sade henne, att hon kunde dö före mig, log hon föraktfullt och sade, att » sina plikter kände hon », och så dålig kunde hon ej vara som att lägga sig och dö, medan hennes matmor ännu behöfde henne. Så åldrades vi tillsamman. Hon var nu alldeles gråhårig, men en vacker åldring var hon. Och allt som åren svunno, dess mer, tyckte jag, af poesi kom det öfver hela hennes vä- sen. Det var som en mild och klar solnedgång, hvari lugnet och friden blefvo allt mera förhérrskande.
Gref - Den 19 Octobcr. 4457 Grefwe 1^ 5 ev s n k> j e I in, diarl: Oen förestagna contra-propositionen innefattar twenne punkter: den ena om answar för den som gör ett ätal,dcn andra om answar för dem som frikänna för ätal. I bet förra fallet tror jag answars - skyldigheten wara rättwis; men hnruwida den kan wara det i det sednare, det fär jag underställa Ridderskapet och Adelns besinnande, och om icke följden af desin bägge stadganden skulle blifwa, att man uti intetdera fallet kunde göra wäl. Wänge hördes häruti instämma. Herr käklman hemstälde i afseende pä ordet rättighet, om icke det kunde ur propositionen utgä, och blott ordet skyldighet bibehällas. / Friherre krlannerkei m: Som sista delen af contra > propositionen, hwilken stadgar answar för Pluralitetcn, icke tyckes winna bifall, fär jag ben äran i stället förcsiä den modification, att den samma, i fall af ett obehörigt frikännande, skulle dccisift anses owärdig Ständcns förtroende. Herr silverstolpe, kreclric Lamuel: Dä den här föreslagna tilläggning till 29 § synes mig gä emot Regerings - FormenS afsigt, kan jag c) annat än anse den för Constitutions - widrig, och begär derföre att fä min reservation deremot i Protvcollct antecknad, Friherre Ltael von klollsteln, Lorst'2 ImiclviF: Jag uther mig fä hemställa hwad följder det kunde hafwa om answar stadgades för den som anmäler nägot emot en Stats »Rädets-Ledamot. Oen 44Z8 Den 19 October. Den anmälande kln hofwa en god afsigt, och silken kan wid afgörande? taga en helt annan wändtling: steg för steg kunde reconventioncn fluteligen gä ända till pä lif och ära.
Ridderskapet och Adeln, Hög v Bih. till R, St, Prot, 1845, 4 Sami, 2 A/d, 11 Haft. 2 10 Statssamt Bevillnings-Utskotlens Utlåtande, N:o 44- Preste-Ståndet och Heder v. Bonde-Ståndet är bifallet, har, enligt Protocolls-utdrag af den \ dennes, af Väliofl. Borgare-Ståndet blifvit återremitteradt, hufvudsakligen med anledning af framställde anmärkningar: att, då erfarenheten från främmande länder visat, att postporto-inkomsterne, genom ökad correspondence, stigit oaktadt porto-afgiften blifvit nedsatt, deraf fördel för handeln och hela allmänheten uppkommit, samt denna afgift uti England och Holland uppgifvits vara vida lägre, än uti Sverige; hvarföre Utskotten af dessa förhållanden bordt hemta anledning att tillstyrka bifall till motionen. Utskotten, som, på sätt af det återremitterade betänkandet inhemtas, antagit, att den af motionären föreslagna betjulliga nedsättning uti postporto-afgiften möjligen uti en aflägsen framtid kunde komma att lemna ersättning genom ökad brefvexling, har dervid icke kunnat förbise, att denna nedsättning icke för närvarande kan medgifvas, så framt de för postinrättningens fullkomligare utveckling och för Statsverkets öfriga behof beräknade intrader af postmedlen skola inbringas, och hvilka uti det af StatsUtskottet afgifna och af Rikets Ständer godkända betänkandet N:o 33 äro uppförde; hvadan Utskotten anse sig böra vidblifva deras i förenämnde afseende förut afgifna och utaf trenne Riks-Stånd godkända yttrande, nemligen, att motionen må förfalla. Stockholm den a3 Januari 1845. STOCKHOLM, tryckt hos P. G. Staissamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande j N:o 1 N:o 45. Ant. till Exp.-Utsk. d. 3i Jan. kl. 5 e. ro.