Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och om morgonen, efter djup och rolig sömn, sprang jag upp, drog mitt svärd ur skidan och betraktade dess udd. För mina ögon syntes han bestå af guld. Jag gick till trenne af Londons yppersta guldsmeder, framvisade min värja – och hvar och en af dem ville köpa värjspetsen såsom rent guld. Men jag sålde icke för slem vinning mitt ärliga svenska svärd; jag förde hem det till fosterlandet, och jag har det qvar ännu i denna dag.“ Värjan förvarades länge i biblioteket på Säby fideikommiss-egendom, men saknades en dag tillika med ett exemplar af Shakspeares tragedier och blef aldrig mera återfunnen. Den i Sverige år 1695 födde, men största delen af sitt lif i utlandet bosatte Martin von Meytens (död i Wien 1770) skildras såsom en utmärkt och mycket produktiv konstnär först i emaljmålning och sedan i historiemålning, samt var såsom enskild person en vacker och aktningsvärd karakter, som man blott kunde beskylla för en svaghet: benägenheten för alkemien, på hvilken han bortslösade en betydlig del af den ansenliga förmögenhet, han förvärfvat. Den om den nyare språkkunskapen i Sverige förtjente Ivar Kraak, som, född 1708 i Köpenhamn, dog 1781 såsom språkmästare och translator publicus i Göteborg, hade indirekt guldmakeriet att tacka för sin uppkomst. I sin ungdom fick han nämligen uppdrag af ett sällskap, hvilket sysselsatte sig med denna konst, att skaffa det en deri erfaren person. Denna konst gaf lika liten vinst åt nämnde sällskap, som den gifvit så många andra, hvilka svärmat derför; men för Kraak hade den en omedelbar vinst på det sättet, att han blef bekant med en ganska bildad familj, hvari husfadern, under sina resor uti Frankrike, Italien, England och Holland, lärt sig dessa länders språk, och med de sina alltid talade fransyska och tyska. Härunder fattade Kraak mycken smak för dessa språk, öfvade sig så deruti, att han kunde emottaga en kondition i Carlskrona och sedan blifva språkmästare först i Lund, och sedan, såsom sagdt, i Göteborg, dit han kallades af magistraten. I grannskapet af Lilla China, bortom skogen, vid den s. k.
Spanmåls-produktionen lemnar betydligt öfverskott utöfver Länets behof och är i jemnt stigande. Under de sistförflutna fem åren har exporten intet år understigit 20,000 Tunnor, men förlidet år uppgått till öfver 50,000. Utom myrodlingarna, dervid flåhackning och bränning alltid begagnas och som börjas med en skörd af säd eller rotfrukter och derefter gräs, verkställas odlingarna mest af hagoch ängsmark, som, efter rothuggning af derå befintliga träd, dels torfvändas, dels hackas och brännas, hvilket sednare odlingssätt, såsom medförande hastigare ersättning för odlingskostnaden, mer och mer tilltagit, utan att hitintills någon olägenhet deraf försports. Införandet af förbättrade åkerbruksredskaper, dels genom från andra orter inflyttade åkerbrukare, dels genom Länets Landtbruksskola, har fortgått, och genom af Hushållningssällskapet föranstaltade årliga täflingsplöjningar vid Wisby har hågen för jordens ändamålsenliga plöjning underhållits. Berörde skola har efter beviljadt högre anslag utvid Berättelse öfver Gottlands Län för åren 1851—1855. 2 10 gats till tolf elever och förflyttats till en större egendom, Rosendahl i Follingbo, der den skötes med omtanka och drift. Åtskilliga här begagnade åkerbruksredskap äro egna för denna provins och särdeles väl afpassade för härvarande lokal. — Bland dem äro att märka lian, eller, som den här kallas, sigden, som är nästan rak, omkring 5y qvarter lång och mellan 3 och 4 tum bred; den är fästad i en sådan ställning vid ett långt skaft att den följer tätt vid marken, hvarigenom vid slåttern intet går förloradt af den på de flesta ställen korta, men kraftiga gräsväxten. Skördemannen går under arbetet alldeles rak; utom fördelen af breda slag, vinnes äfven med dessa lior en här högst behöflig lätthet vid höslåttern, att åtkomma gräset mellan träd och buskar; säden aftages äfven med samma lior, hvarvid dock, då den är väl mogen, som i allmänhet här är fallet innan skörden påbörjas, mycken kornspillning uppkommer.
Detta skedde i en tid, som var mindre ofördelaktig för utlåning, än den närvarande och troligtvis den kommande, men man hade icke annat val. För närvarande finnas på Den 17 Mars f. m. 209 på namn utlånte tillsammans 37,000 R:dr, således 7,000 R:dr utöfver det bestämda beloppet, och jag förutser, att, om ej Ridderskapet och Adeln gör något afseende å mitt förslag, så nödgas Directionen antingen äfventyra, att öfverskrida föreskriften och sjelfve ikläda sig ansvar för den brist, som derigenom möjligen kunde uppkomma, eller låta medlen ligga oförräntade, eller ock åtnöja sig med en lägre ränta, troligen ej öfver Tre procent; i hvilka 2:ne sednare fall följden blifver, att vederbörande ej kunna få sina pensioner och stipendier till deras fulla belopp, eller ock att antalen deraf måste minskas. Jag hemställer derföre, om det är skäl att bibehålla denna inskränkning, då Ståndet dessutom valt sådane Directeurer, till hvilkas omdöme i dessa frågor jag tror att man kan äga fullt förtroende. Grefve Gyldenstolpe , Anton Gabriel: Det skäl Herr von Hartmansdorff för sin motion anfört, är att, genom Silfverlånet, räntan i allmänhet skulle nedsättas, så, att RiddarhusDirectionen ej kunde få de under dess vård stående medel utlånte emot 6 procent. Utskottet har, utan alt dela denna farhåga, föreslagit, att det skulle tillåtas Directionen, att i sådant fall utlåna dem emot 5 procent, och lägre kan jag icke inse att allmänna räntan bör nedgå, då räntan för sjelfva Silfverlånen är 5 procent. Då nu, 66 H. i4 210 Den 17 Mars f. m. på sätt Herr von Hartmansdorff upplyst, endast hvad som icke kan utlånas mot inteckning får utlemnas på namnsäkerhet, och intecknade lån numera få beviljas emot 5 procent, så tyckes som desse skulle blifva mera eftersökte än hittills, och hvad, som emot namnsäkerhet behöfver utlånas, följakteligen icke blifva betydligt. Deremot hemställer jag, huruvida det kan vara öfverensstämmande med fondernes säkerhet, att utlåning sker på namn.
Ehuru öfvertygad jag vid 1809 års Riksdag var, att ingen tidepunkt kunde finnas mindre lämplig till anläggande af Götha Canal, samt att de medel, som då vidtogos till detta stora företags befordrande, ofelbart och i betydlig mån skulle medverka till den oreda i Rikets myntväsende, som af andra, vid samma tillfälle fattade beslut oundvikligen måste uppkomma; ehuru öppet jag vid berörde Riksmöte yttrade denna min ännu oförändrade och af erfarenheten besannade öfvertygelse, ansåg jag mig vid Beredningens sammanträde, utan all onödig betraktelse öfver det framfarna, endast böra fästa mia uppmärksamhet vid ben 22 Juli /. nt. föjij amhefc 1 dess närvarande skick, och fullkomligen fördomsfritt granska: iio Örn det redan så långt framskrida tia arbetet borde fortsättas, elier utan alimänt understöd åt ödet öfverlemnass éiö Huru Canalens full bördande Skulle beredas med hänsigt till de förenade föremålen af plaiiens säkra verkställighet géhom itiöjiighet för Rolaget att åtaga sig ytterligare tillskott, Statens tniridsta betungande, Och ittdtagähdet af de privilegier, fcörri dels hafva medfört skadliga följder för samhället, dels kunna lägga hinder för feh gagnande reglering af Sedelstocken och Discontrörelsen. tn noga undersökning, Vid Beredningens åtskilliga sammanträden, leinnadé både mig och medbroder Stadgad öfvertygelse, att Carial-arbetets fortsättning borde tillstyrkas, ej allenast i alseende å de uppoffringar Staten allaredan gjort, samt den stora och ovilkorliga fördel, soni Canalen i framtiden skall fertina Riket, i politisk, Unlitairisk öch mercantil åsigt, utan öck framför allt i stöd af den Hörinetir puhbc, sorn hos eri fri nation bör Vara heligare än sjelfva Lagen, emedan den är grunden till alla samhällslagar och vilkoret för deras bestånd. »o6© Den 22 Juli /. m. I Betänkandet hufva Höglo!!.
Hvad angår conlra-propos., får jag, instämmande uti Hr Frih. o. Landtnäs åsigt, att, då lieie talare det begärt, frågorna måtte skiljas åt, nemi. först uti frågan om svar på det förstärkta SlatsUtskts anmälan, och sedan uti frågan om inbjudningens företagande i nästa ple - 44fl D « n ag M a j f. in. ninn, får jag, säger jag, hos R. o. Ad. anhålla, att såsom contra-propos. måtte antagas den första of dessa frågor, eller den ifrågavarande anmälans läggande till handlingarna. Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz: Jag tager mig friheten hemställa till den sisla värda talaren, huruvida han icke skulle vilja göra det, efter mitt omdöme, ganska väl förenliga tillägg till den propos. han begärt, att, jemte det Ii. o. Ad. matte lägga lill handlingarna förstärkta StatsL'lsk:s ifrågavarande prol.uldr., Pr. o. Ad. må besluta att Jäla uppföra inbjudningen främst på föredragningslistan till nästa plenum. Gr. Frölich: Den siste talaren lärer icke hafva hört, alt min begäran just innefattade motsatsen af hvad lian föreslagit. Det är nemi. enligt med grundlagen, och Hr Frih. o. Landtm, har älven förklarat, alt det vore hans skyldighet att dela frågorna, när sådant begå res. Orsaken hvarför jag begärt, att blott den ena af frågorna skulle antagas såsom contra-propos., är den, alt jag hoppas, att meningarne under tiden kunna blifva förenade i afseende på andra frågan; ty örn, såsom jag förmodar, bestämd underrättelse från PresteSt., huru delta Stånd afgjort inbjudningen, kan erhållas, innan den begärda voteringen gått lill ända, så lärer icke mycken stridighet i det fallet kunna uppstå, emedan livar och en då kan inse, att beslutet inom detta Stånd, i afseende på inbjudningen, icke leder till något resultat.
204 §, angående summariska räkningarne öfver Riksgälds-kontorets medel; 205 §, angående Landt-ränteriernas månads-förslag öfver samma medel; 200 §, angående dessa medels leverering till Riksgälds-kontoret, äfvensom Landt-räntmästarnes remisslage, och 207 §, angående vederbörande tjenstemän tillerkända observationsoch indrifnings-arfvoden, äro lika lydande med nu gällande Reglementes 172, 173, 174 och 175 §§. 208 §, angående bokföringen vid Riksgälds-kontoret, innehåller dels samma stad ganden, som nuvarande Reglementes 176 §, dels den af Rikets Ständer, genom bifallandet af Utskottets Utlåtande N:o 177, beslutade föreskrift, att Riksgälds-kontorets hufvudböcker böra Kongl. Stats-kontoret tillhandahållas, på det att redogörelsen för den medel-förvaltning, som tillhör Riksgälds-kontoret, må kunna i Riks-hufvudboken intagas. 209 §, angående utgifning från trycket af utdrag ur Riksgälds-kontorets räken skaper, innefattar det härom i 177 § af 1851 års Reglemente meddelade stadgande, — dock med den förändring, att tiden för dessa utdrags tryckning och utdelning med tidningarne blifvit förändrad från Juni till Juli månad; hvilken förändring öfverensstäminer med den i nästföregående § stadgade tid för hufvudbokens afslutande, hvarförinnan ifrågavarande utdrag icke kunna från trycket utgifvas och bland allmänheten utdelas. 210 §, angående upprättandet af årliga liqvider mellan Riksgäldsoch Stats kontoren, samt 211 §, angående ett särskildt arfvode för afslutandet af Riksgälds-kontorets hufvudbok, är lika lydande med 178 och 179 §§ af oftanämnde Reglemente. 8 Stats-Utshotlels Memorial, N:o 377.
Han törstade efter att se henne, han hungrade efter att veta henne i sin närhet, höra hennes röst, frasandet af hennes klädning, ljudet af hennes lätta steg. Han älskade henne; och denna kärlek var en sjukdom, som han burit latent inom sig i tio år, innan den nu bröt ut. Dock — öfver alla dessa själens affektioner låg hans vilja som en senig och stark hand, i hvilken alla trådarna till hans varelses mekanism voro samlade; och handen knöt sig och trådarna spändes, och han stannade kvar i sin bostad, fast längtan drog honom dit bort — till henne. När 14 dagar förflutit fick han en biljett från fröken Sofie. Hon frågade om doktorn alldeles glömt bort vägen till Norrbyholm. Han svarade med ett artigt bref och ursäktade sig. De sjuka lade tyvärr helt och hållet beslag på hans tid; det skulle eljes vara mycket angenämare att få ägna den åt de icke sjuka. För den unga grefvinnan hade tiden flutit hän i en lugn, stilla glädje. Hon såg sin dotter hämta nya krafter för hvarje dag och hon var så helt och hållet försjunken i detta skådespel, att hon glömde allting annat. Och ändå — medan hon satt och njöt af sin lycka, låg det just innerst i hennes sinnen en känsla af varm tacksamhet emot honom, till hvilken hon visste sig stå i skuld för denna lycka. Hon tänkte icke så mycket på honom personligen; men det var som om han funnits inom henne, därför att hennes tacksamhet, lik en beslöjad spegel, återgaf hans drag. Och detta alstrade en förnimmelse af värme och välbehag, som hon icke känt sedan många, många år tillbaka. — Det föll henne icke in att göra sig reda för hvari den bestod. Om någon sagt henne, att det var en gryende böjelse för en man, skulle hon ha afvisat denna tanke som en orimlighet. Hon var icke någon svärmande ungmö; hon var en erfaren, mognad kvinna. Hon var 34 år och hennes blomningstid var förliden. — Så trodde hon själf. Men det hjälper icke att inbilla sig vara en gammal kvinna, så länge ett rebelliskt hjärta ännu har hela sin ungdom kvar.
Är nu fråga om ett bolag, så lärer väl detta bolag bestå af menniskor, och då kan väl icke nekas att dessa ”andra personer” kunna vara det eller det bolaget, lika litet som det lärer vara Magistraten förvägradt att, derföre att det står ”andra personer”, tilldela en person berörde rättighet. Jag kan således icke finna att i detta stadgande ligger det ringaste hinder emot öfverlemnande! åt ett bolag af utskänkningsrätten, hvarföre jag, då jag anser hvarje förändring i §:n olaglig, ånyo anhåller om bifall dertill. Hr von Hartmansdorff: Är fråga om ett bolag: så kan Gr. Lagerbjelkes anmärkn. vara riklig; ty ett sådant består af flere personer. Men då fråga deremot kan upkomma om en person, som allena öfverlagd försäljningen, men vill begagna flere försäljningsställen, så kan det omlvistas huruvida det må vara honom tillåtet. Skulle emellertid Hr Gr. o. Landtm, anse det vara Ståndet grundlagsenligen förmenadt att i detta hänseende ändra ordalagen: så är det förgäfves att vi härom orda. Jag anhåller derföre, att Hr Gr. o. Landtm, behagade förklara sin mening. I annan händelse och om R. o. Ad. skulle hysa betänkligheter vid ifrågavande moments antagande, anhåller jag att afgörandet måtte upskjutas intill dess 10 §:n föredrages. Hr Gr. o. Landm. yttrade: att han, då Hr von Hartmansdorff önskat, att hän skulle uttrycka sin mening, huruvida Ståndet nu kan fatta beslut, skiljaktigt från hvad Ståndet förut beslutat, utan att Utsk. gifvit anledning dertill, finge yttra den 3* 36 Den 4 Oktober f. m. mening, att han trodde Ståndet, enl. 53:dje §:n Riksd.Ordmn, icke kunna uprifva sådana beslut Ståndet förut fattat, utan att det skedde på Utsk:s hemställan. Här hade Utsk. instämt i H. o.
Ett ytterligare skäl, hvarföre jag inom Utsk. ansett, att man ej borde förskrifva sig till en viss ränta, utan afseende på att lånesumman uppgår till det förskrifna capitalet, är det, att då, såsom man kan förutse, möjlighet yppar sig att inlösa obligationerna inom kortare tid, blir förlusten sä mycket större, då man nödgas inlösa dem för hela beloppet, utan att till fullo hafva fått lyfta detsamma. Då man lånar upp en summa, hvaraf egentligen efterkommande skola draga nytta, är det rätt att ställa obligationerna på en längre återbetainingstid och förskrifva sig så, att man emot låg ränta förskaffar sig lånet, utan afseende derpå, om man erhåller fulla nominalbeloppet af obligationerna; men då man bar en skuld, som man ser sig god att inom kort tid återbetala, bör man alltid söka att erhålla obligationernas nominalvärde, emedan man eljest riskerar att vid betalningen nödgas erlägga större summa, än män uppburit. Dessa äro de åsigter, i stöd hvaraf jag biträdt Utsk:s betänk, och anhåller om bifall till detsamma. Hr Lefre'n: En värd ledamot, Gr. Cronhjelm, bar behagat benämna mig för en af statslånesystemets ifriga vänner. Jag tackar Hr Gr. för denna compliment. Jag anser det verkligen förljenslfullt att hellre vilja vara af deras tanke, sorn önska, att statens financer måtte styras efter ett ordentligt system, än efter detta rackel väsende, som hittills ägt rum och som är dödande för statscrediten. Men jag ber att i anledn. af detta Hr Grts yttrande få göra min bestämda bekännelse till hvad grad jag gillar det s. k. statslånesystemet. Jag tror icke, att skuld är capital, eller att ju iner man lånar ju rikare blir man; men jag tror, att statslånesystemet, inskränkt till landets behof, är nyttigt. Jag tror, att hvarje land har gagn af att under denna form hafva ett vist antal hypotheker i omlopp, hvilkas summa dock icke behöfver vara öfverdrifvet stor samt kan och bör i vissa tider minskas och återigen ökas, då sådana utgifter förekomma, som, i följd af rättvisa och nödvändighet, äro föremål för statslån.
1 afseende härpå får jag tillkännagifva, att de icke hafva önskat att få en bibana till Upsala, utan att få norra stambanan dragen öfver Upsala; och om en bana skall bryta ut på vägen, så blir banan till Upsala icke en norra stambana, utan blott en bibana till nämnde stad, hvilken jag hoppas att Ståndet hvarken nu eller framdeles I)en 23 Maj. -481 framdeles skall besluta att man skall bygga. Här har blifvit nämndt, att riktningen till Sala icke är tillräckligt undersökt och icke torde vara så lämplig. Jag her att få fästa uppmärksamheten på att den har blifvit fullkomligt noga undersökt under Konung Oscars regering. Det förhåller sig icke så, som en föreg:de talare yttrat, att det då var meningen att denna bana skulle gå öfver Upsala, Sala och Westerås till Orebro och blifva en vestra stambana, utan den var verkligen föreslagen att gå från Stockholm till Upsala, Sala och Storvik. Detta var Ofverste Ericsons första förslag. Det är på grund af de uppgifter man då erhållit och på grund deraf att jag anser det för hufvudstaden vara alldeles nödvändigt att komma i beröring med Westmanland och Dalarne, som jag anser att det är lämpligast att draga banan öfver Sala till Storvik. Man har vid are sagt, att man icke genom att anslå medel till påbörjande af ännu en bana skulle öka den brist på arbetsfolk, som förefinnes. Jag ber att i det fallet endast få återkalla i Ståndets minne att den man, sorn är skickligast att bedöma denna fråga, nemi. Ofverste Ericson, har tillkännagifvit sina tankar derom i en tidningsartikel, hvari han säger att medel nu borde beviljas till byggande af Stockholm—Upsalabanan och påbörjande af banan mellan Upsala och Sala. Han hyste således icke någon fruktan för att arbetsfolk skulle tryta. Vidare har man yttrat, att det skulle vara beklagligt, om en million anslogs åt ett företag, som icke skulle gifva något resultat. Jag tror tvärtom att detta företag skulle vara ganska nyttigt. Man skulle derigenom vinna, att man en gång för alla hade norra stambanans riktning bestämd.
Jemte de serskilda, efter anslagens och låneunderstödens föremål och be« skaffenhet lämpade, föreskrifter, som i föregående §§ af detta reglemente finnas införda, böra äfven nedanstående allmänna stadganden i afseende på dessa anslagsoch lånesummors utbetalning iakttagas: l:o Hvad, sora af ett anslagel belopp under ett år icke blifvit från Riksgälds-kontoret uttaget eller behöft användas, må, der ej annorlunda bhlvit serskildt föreskri!vet, under ett följande år disponeras och utbekommas; och 2:o de besparingar, som å anslagen för hvarje serskildt föremål redan uppkommit eller hädanefter uppkomma, få icke i annat fall, än der sådant är uttryckligen medgifvet, lill andra behof disponeras, utan böra oafkortade till kommande Ständers disposition reserveras. D) Anslag till folkundervisningen, riksdagskoslnader och aflöning för Rikets Ständers justilie-ombudsman, m. fl. § 106.
Presle-Slåndet den 2S —■ — Borgare-Ståndet den 2S Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtgärder för omläggning af allmänna landsvägen genom en del provinser i Norrland. (Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 2.) S. A. K. Under anförande, hurusom den del af allmänna landsvägen utmed Norrländska kusten, hvilken från Enångers kyrka i Helsingland fortgår till början af Westerbottens län, och hvilken väg, enligt hvad kändt är, för flera hundra år sedan anlagd, ännu befunne sig i det skick, som, vid tiden för dess anläggning, var för vägarne i ett bergland vanligt, således utgörande snart sagdt en oafbruten kedja af backar, — hvilket förhållande vore så mycket vådligare, som issvall och källossning vida menligare inverkade på vägarnes beskaffenhet i Norrland, än i öfriga delar af riket, — har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, det Rikets Ständer måtte hos E. K. Majit anmäla behofvet af en omläggning utaf nämnde väg samt begära att E. K. Majit täcktes anbefalla undersök - Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Kungörelsen den 31 Maj 1743 blifvit förordnad!, gäster vid Bröllop och Faddrar vid Barnsöl borde uppmanas att göra frivillige sammanskotter, äfvensom Collect-medel från hela Riket blifvit dit anordnade; men vid 1765 års Riksdag funno Ständerne samma lazarett icke svara mot ändamålet, hälst de som bodde långt derifrån och voro behäftade med svåra sjukdomar, omöjligen kunde deraf sig begagna, hvarföre Riksens Ständer, uti Underdånig skrifvelse d. 27 September samma år tillstyrkt och Kongl. Maj-.t d. 10 derpå följde October i Nåder bifallit, att de Stift, Län eller Landsorter hvilka sådant åitundade, skulle på egen be - Berättelse om Tre-skillings-afgiften. 255 kostnad få inrätta Lazaretter, och dertill bibehålla och använda de collecter och sammanskott som eljest, åt Lazarettet i Stockholm årligen utginge; sedermera tillkornmo vä! åtskillige Lazaretter, men de voro dock få och sjuksängarnes antal inskränkt, intill dess Seraphimer OrdensGillet , genom Instruction d. 28 April 1791, fått sig i Nåder ålagdt, att i hvarje Län, när till. gångarne det medgåfvo, inrätta Lazarett, hvilket jemväl skett, utom i Norbottens Län, der sådant ännu icke medhunnits, men snart kommer att verkställas. Häraf är uppenbart, att Hospital icke varit detsamma som Sjuk. eller Fattigstuga eller Lazarett, som i senare tider tillkommit, utan att H ospital och sjukstuga , äfven i händelse begreppen om desse inrättningar till äfventyrs skulle någon gång vara sammanblandade, af orsak att bägge äro barmhertighetsverk, de ändock från urminnes tider varit åtskiljde, samt till deras ändamål och organisation helt olika.