Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Din har jag varit, dig tillhör jag » — behöfva vi kanske uppgifva namnet: Thomas Thorild ?Det vore en lätt sak att öka förteckningen på de ädla fritänkare, h vilka säkert känt ett högre samvetslugn än de som af auktoritetstro säga ja och amen till kyrkans dogmer, och hvilka utan rädsla kunnat se äfven döden i Ögat. Vi nöja oss dock dermed att infor dessa nyss anförda namn beklaga att ett så ömkligt » bevis » på ortodoxiens sanning kunnat framställas från en kateder i Vetenskapsakademiens hörsal af en professor från Upsala, och framför allt beklaga vi att de för den » rena » läran intresserade vilja använda. dylika apologeter. På de sedermera härstädes hållna fÖreläsningarne af teologie assistenten Norrby anse vi ej skäligt att närmare inlåta oss, eftersom till och med » Väktaren » funnit dem vara till sin form af en väl » drastisk » beskaffenhet, d. v. s. flödande af glåpord mot dem som förfäkta andra vyer än hr Norrbys, och som der för af honom undfått titeln » andliga qvacksalfvare » m. fl. lika smakfulla epitet. I afseende på innehållet i hr Norrbys föredrag tillåta vi oss dock påpeka ett förhållande, som märkvärdigt nog, hittills synes undgått uppmärksamheten, nämligen att hr N. väsentligen plagierat Ernest Navilles föreläsningar öfver det ondas problem. Vi skola korteligen ådagalägga detta genom att anföra några rader ur Teologisk Tidskrift 1872, hvari Navilles då i svensk öfversättning utgifna föredrag refereras. Det heter der: » Förf. börjar här med det ondas motsats, det goda; ty, säger han riktigt, » vi kunna icke klart fatta hvad det onda är, om vi icke ha en sann idé af det goda. » Detta bestämmes derför forst till sin idé och till «in natur, äfvensom den borgen vi hafva för dess verklighet och förverkligande uppvisas. Det goda förklaras kort och godt såsom » den ordning, hvilken bör vara », och det så, att denna ordning på en gång får betydelse för alla själens förmögenheter och med afseende på dem kan göra sig gällande.
Rikets då församlade Ständer, alt, i fall öfverenskommelse om öfverlåtelsevilkoret! i öfrigt kunde mellan Barnhus-direktionen samt Stockholms stads och läns för ändamålet utsedde deputerade träffas och blcfvo af Kongl. Maj:t i nåder gillad, Rikets Ständer måtte förklara hinder icke möta för densammas alslutandc och framtida kraft, såsom bade berörda tomt och byggnader varit Kurhus-inrättningen med full egande rätt tillerkända, samt Rikets Ständer medelst underdånig skrifvelse den 8 Februari 1860 till denna Kongl. Aloj:ts nådiga framställning lemnat bifall, men någon öfverenskommelse om vilkoret! för den af Kurhuset begagnade egendomens öfverlåtande till Barnhus-inrättningen icke kunnat åvägabringas, utan frågan derom numera förfallit; så bar Kong! Maj:'s Befallningshafvande i Stockholms Ian, som redan år 1856 i underdånighet framställt angelägenheten deraf, att länets sjuk värds-anstalter i hufvudsladen ordnades på ett sätt, som vöre mera ändamålsenligt än nu är förhållandet, uti skrifvelse den 15 September riäsllidet år. enar behofvet för länet of en oafhängig sjukvårds-anstalt inom hufvudsladen för så väl lazarettssom kurhus-patienter ännu qvarstode och årligen allt mera onfvisligt gåfve sig tillkänna, i enlighet med deputerades från länet vid sammanträde den 29 Juli nämnda år fattade beslut, underdånigst anhållit om aflåtande af nådig Proposition till R.kels Ständer derom, att ofvanomförmalda af Rikets Stander fir 1815 till Kurhus-inrättning för Stockholms stad och bin öfverlåtna egendom å Kungsholmen måtte, med derå vid öfverlåtelsen befintliga åbyggnader, kunna af staden 20 Kongl. Maj.ls Nåd.
Betänkande af den 6 i denna månad, uti den af Riksdags-Fullmägtigen Petter Andersson fran Halland väckta fråga, om, hvad af Riksens Ständers Bank till fullgörande af föreskriften uti so §. 1 mom. afConcurs-Stadgan den 28 Junii 1798 bör till gör as ä i afseende på Skuldebref, för hvilka, till erhållande af Lån i Banken, inteckning blifvit i fast egendom sökt; och då Utskotten ansett denna fråga förfalla, så vida Lag-Utskottets förut afgifna Betänkanden bifallas, angående dels en ny Concurs-Lag och dels föreslagna ändringar, uti 7 Gap. RättegångsBalken, fann Bonde Ståndet , som redan gillat dessa Betänkanden, för godt, att vid hvad Utskotten utur deras nu upplästa Betänkande yttrat, låta bero. S. D. Efter uppläsande af Banko-Utskottets under den 22 dennes aflåtne förnyade Betänkande, i frågan om ett allmänt Kungörande1 af Banko-Sedelstockens belopp för hvarje år, fann* Bonde-Ståndet, att, sedan detsamma redan bifallit hvad Utskottet uti dess förra i .detta ämne afgifna Betänkande hemställt, och som genom dess nu förevarande Betänkande ej blifvit förändradt, detta sistnämnde endast borde läggas till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-; Bihang till Rikt-St, Prat. iSI7-i8iSdt Sami. Ut dr. d. 23 Maji 1818. Utskottets på bordet hvilande Betänkande af d. •7 i denna månad, angående inom Bonde-Ståndet väckte fråga om Asademie-Domkyrko-Vissingsborgs Skole-gods-Prasbende-Ännexe o«h ad pios usus anslagne Hemmans samt Militie-Boställen* lösande till Skatte, blef samma Betänkande, med öfverlemnande af åtskillige deremot nu gjorde! anmäfkhingar, till Utskottet åierremitteradt, fot att förnyadt Utlåtande i ämnet afgifva. S. D.
Ar det svårt för en vuxen att behålla sitt andliga o b e r o e n d e midt u n d e r alla d e s s a press e n s skärmytslingar och pennfäktningar, som dagligen förekomma, h u r skall det då gå för ett b a r n s outvecklade urskillningsförmåga? J a g tror det icke. J a g vill hellre se min son sluka den ena indianboken efter den a n d r a, till d e s s h a n blir sexton år, än låta h o n o m fråssa i polisunderrättelser, själfmordsskildringar och n e r v r e t a n d e beskrifningar p å alla förekommande brott och olyckshändelser. D ä r m e d vill jag dock icke hafva sagt, att icke s å d a n a böcker och tidningar, s o m äro särskildt skrifna för ungd o m e n, skulle v a r a den allra lämpligaste lektyren. Skall man n u helt enkelt förbjuda dem att röra vid de intressanta papperen? Den förbjudna frukten är söt, oeh det kan lätt h ä n d a, att tidningarna dragas fram i smyg, n ä r föräldrarne vändt ryggen. Nej, det finns en b ä t t r e utväg. J a g vill taga mig friheten att å b e r o p a min egen erfarenhet, så att ingen m å k u n n a säga, att jag talar om omöjligheter. Då vår äldste gosse blifvit så g a m m a l, att han började kasta nyfikna blickar på de af de vuxna så begärligt slukade bladen, talade j a g till honom ungefär så h ä r: » Min k ä r e gosse, du skulle nog h a lust att titta i tidn i n g a r n a, m e n vet du, af flere skäl föredrar j a g att du låter bli. Om du n u gör mig till viljes oeh låter dem vara i fred, skall jag i stället b e r ä t t a för dig däraf så mycket, som kan i n t r e s s e r a dig. » Han uppfyllde min önskan, och äfven jag höll min del af ö v e r e n s - kommelsen.
Som jag för tjensteåligganden under en längre tid nödgas lemna hufvudstaden, anhåller jag hos E. o. Ad. att få afsäga mig att vara ledamot i Eev.Utsk:t. Sedan E. o. Ad., uppå framställd propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm. 554 Peil 30 Maj. St:s Hrr Elektorer att utse en ledamot i Bev.Utsk:t efter Hr Lagerhjelm. Upplästes ett af Erih. von Sehwerin, Carl Julius, inlemnadt mern. af följande lydelse: Undertecknad får vörsammast anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig förtroendet att vara ledamot i Bev.Utsk:t. Äfven denna anhållan bifölls; hvarefter Elektorerne anmodades att välja en ledamot i Bev.Utsk:t efter Frih. von Schwerin Hr Gripenwaldt, Carl Ulrik Berthold, hade inlemnat följande, nu uppläste mern.: Sedan Höglofl. B. o. Åd:s Hrr Elektorer utsett mig till suppleant i Bev.Utsk:t, men jag af tjenstegöromål är hindrad att detta förtroende emottaga; så får jag härmed nämnde suppleantsplats mig vördsamt afsäga; anhållande dock att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. Efter det B. o. Ad. jemväl härtill lemnat sitt samtycke, blefvo St:s Elektorer anmodade att utse en annan suppleant uti Bev.Utsk:t efter Hr Gripenwaldt. Föredrogs ett från Hederv.
N:o 127 Expeditions-Utskottels Förslag lill und Skrifvelse, N.o 127. 3i3 N:o 127. Uppläst och goilkämlt hos Ridd. och Adeln den ig Febr. i845. Preste-Slåndet den ig Borgare-Siandet den aa Bonde-Ståndet den 32 — —- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i 4> $ och 6 24 Cap, Byggninga-Balken. (Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk;ns Bet., N:o 5 och Mein., N:o 24). S. A. K. Uti Nådig Proposition af den 29 Augusti förlidet år, har E. K. M. behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, huruledes tid efter annan i serskilda landsorter uppstått bi andstods-bolag, som begärt och vunnit Kongl. Majlis Nådiga stadfästelse och hvilkas behöflighet och gagn vitsordades af det allt mera vexandé förtroendet för sådana inrättningar; att deras ändamålsenliga verksamhet emedlertid försvårades och inskränktes, så vida egare och innehafvare af hemman, hvilka ingått i dessa bolag, skola det oagtadt vara underkastade skyldighet att deltaga i de brandstods-ersättningar, hvarom stadgas i 4, 5 och 6 §§ af 24 Gap. Byggninga-Balken, samt att genom Kongl, (resolutionen på allmogens besvär den 9 D-cember 1766 § 43 och Kongl. Förklaringen häröfver den 17 Augusti 1770, hvad beträffar brandstods-föreningar, som inom serskilda pastorat eller socknar ingås, samt Förordningen den 15 Juni 1818, i afseende på allmänna Brandförsäkrings-veiket, hade undantag från nämnde lagrum redan blifvit gjorda; och syntes de för dessa undantag gällande skäl hufvudsakligen äfven ega tillämpning på ifrågavarande holag, då de med Konungens lof och stadfästelse upprättas.
Begripande det förra i Goethes Werther liksom i Rousseaus Héloïse, begrep han jemväl numera, och med lika förtjusning, det sednare i Klopstocks Messias. Ifrån att hafva på både vers och prosa fördömt ”orimmet” såsom någonting smaklöst och så osvenskt, att ”Svenskan till sin skaldkonst nödvändigt behöfver rimmen, emedan den annars blir prosa”41, skref han nu sjelf ”orim” på renaste allvar; tog, å ena sidan den oförstådda ”andeliga Poesien”, å andra sidan den missförstådda Bellmans-lyriken, i vältaligt försvar; utropade i en uppsats af 1791, näst efter ett fördelaktigt omdöme öfver Danmarks litteratur: ”Man påminne sig, att vi ännu ej längesedan vågade tala med löje och förakt om sjelfva den Tyska”! och efterlemnade, såsom hufvudvinsten af slik förvandling, bredvid en och annan skämtdikt af ej mindre djup än glädtig halt, äfven dessa manligt ljufva, ömt skära, till större delen smärtligt välljudsrika qväden, hvilka vi (tills vidare) nogsamt beteckna, när vi deribland hänvisa på det redan nämnda skaldebrefvet ”till Christina”, på ”Den Nya Skapelsen”, på det undersköna fragmentet ”Sigvarth och Hilma”. Visserligen kunna bland Kellgrens äldre skrifter – både i vers och prosa – företeelser upptäckas, hvilka märkbart nog förebåda denna i hans inre timade omhvälfning. I annat fall hade ju ock dess möjlighet varit – omöjlig. En sådan företeelse är t. ex. den lilla älskliga vårvisan ”Vinterns välde lyktar”. Hvad hans theori beträffar, så behöfver man blott genombläddra första delen af Svenska Akademiens Handlingar, för att i tal, af honom derstädes hållna på våren 1786, varsna ett och annat minnesvärdt prof af redan då utvidgadt synsätt. Detta samfund instiftades af Gustaf III den 20 Mars 1786: då, i Rådkammaren, beslutet att inrätta det tillkännagafs och dess första tretton ledamöter utnämndes.
Disconternes regler ring subordinera under den ptincipe, som i så» dant fall kommer att uppställas, än att, på sätt Utskottet , sid 1. yttrat sig, låta alla Fiu nanciella förhållanden, så väl Starens och Nationens, som sådana enskifta Corparationers , hvilka hittills statt i gemenskap trud Banquen, subordinera under den prmcipe, som för beva^ randet af Banquens så kallade Credit kan anses nödvändig. Jag frågar; är det rättvist och 19° Din 17 Martti, t. m. går det an , att låta Banquens förhållande tili sina Gäldenärer och sina Borgenärer, sådant det nu är, eller genom operationer kan blifva , ovilkorligen och alltid blifva måttstock för förhållandet emellan Gäldenärer och Borger. ärer i allmänhet, och med detsamma den måttstock, som bestämmer värdet af våra Hus, af vår Jord och af våra Utlagor till Staten. Ridderskapet och Adeln torde icke nu mera ogilla, att jag så envist bestridt, det frågan om FilialDisconternes reglering skulle till slutligt afgörande få företagas, annorlunda än i förening m d frågan om regleringen af allmänna Penningerörelsen. Jag har länge hyst den tankan , att Statens och Banquens Finance böra åtskiljas: Långt innan jag initierades i Banquens så kallade hemlighet, förstod jag att Banquens rörelse icke kunde vara annat än en Credit-rörelse, icke mindre äfventyrlig under dess Contanta, än under dess Sedelperioder. Genom noggranna undersökningar har jag öfvertygat mig, att denna Banquens Credit - rörelse yttrat en högst ojämn och således , i det hela tagit , menlig verkan uppå Näringarne, allt efter som den varit mer eller mindre utsträckt. Det är i synnerhet på Jordbruket och de dermed i förening stående Näringar, som variationerna i denna Creditrörelse yttrat en förderflig inflytelse. En sanning, sorn jag uti den förleden Höst från trycket utgifven Skrift om Spannmålsprisen och om Myntförhållandet i - Den 17 Martn, e, m. <91 från år 1624 till närvarande tid, tror mig hafva bevist.
Borgmästaren drog med ett försmädligt: ”Jag beklagar,” på axlarne, och medan den lilla tvisten fortsattes, hade grosshandlaren Garben nalkats Rosa, hvilken, under det hon upptog och ordnade sitt arbete, med högsta uppmärksamhet lyssnade på sin mors försvar af hennes hjertas afgud. ”Jag prisar min djerfhet och min aningsförmåga,” sade den danske herrn, och tog plats vid flickans sida; ”mamsell Widen har utbildat sin talang till en sällsynt grad för den, som endast öfvar den för sitt nöje.” – Han såg henne vänligt och tacksamt i ögat. ”Herr Garben är högst artig,” smålog Rosa; ”man kan dessutom aldrig veta, hvartill talanger kunna blifva nyttiga; med ett ord, om man ej någon gång behöfver dem till annat, än sitt nöje.” Garben ernade svara något härpå, då kommerserådet infann sig och tillkännagaf, att spelborden väntade. Den danske köpmannen uppstod och lemnade med en förbindlig bugning husets vackra gudinna. Klockan var öfver två på natten, då sällskapet åtskiljdes, och gästen syntes glad och tillfreds, då han tog afsked, synnerligast då kommerserådet grep i flykten en fråga, som sväfvade på hans läppar, i det han liksom till svar yttrade: ”I morgon bittida skall jag hafva det nöjet att uppvakta herr Garben, och hemta herrn till frukosten,” tillade han, då grossören redan var nere på gatan. Då alla voro borta, och husfadern, hvilken i sanning behöfde hvila efter så många timmars ansträngning, tog ljuset för att begifva sig till sängkammaren, fattade Rosa hans hand, och emedan de voro ensamme, ty kommerserådinnan var ute, och småsyskonen hade gått till sängs, begagnade hon tillfället, och bad sin fader ödmjukt och bevekligt, att, huru än tillståndet af hans affärer måtte vara, hellre anförtro sig åt fremlingens redlighet, än – än – hon tystnade, hon vågade ej uttala sin tanke; men det bedjande, tårdränkta, på fadern fästade ögat uttryckte mera än ord. ”Än genom ett falskt sken blända och bedraga honom,” slöt kommerserådet den ofullbordade meningen.
Större vigt synes ock i denna barnens tidigare ålder ligga på väckandet af deras håg för studier, än på betydligare framsteg i kuuskapernes olika arter. Genom den ambulatoriska läsningen blir ett jemnt fortskridande i studier möjligt; vid classläsningen kan den nye läraren sällan vidtaga, der den förre slutat, åtminstone måste större eller mindre olikheter i methodén inträffa, och således lika många afbrott i undervisningen uppkomma, som classer finnas. — Slutligen böra ock goda läroböcker häraf blifva en följd, då de utgöra resultaten af skicklige lärares långvariga 224 Expcditions-Utskotlels Förslag till tind. Skrifvelstj N.-o Qf. och hvarje amne i ett helt omfattande bemödanden. Med afseende på famllige dessa skäl, få Rikets Ständer jemväl härmed i underdånighet uttala sin önskan, att den ambulatoriska eller ämnesläsning, hvad lärarne angår, hvilken redan på Gymnasium eger rum, vid det förenade undervisningsverket i Nåder måtte anbefallas; börande det dock få bero på närmare pröfning, huruvida detta lärosätt äfven i den första eller förberedande classen må tillämpas. b') Hvad dernäst beträffar den vigtiga frågan om ämnesläsning för lärjungarne och fri flyttning, så inse Rikets Ständer så väl dess nära samband med föregående frågor, som de betydande fördelar, hvilka genom dess antagande skalle vinnas. Genom ämnesläsningen och den fria flyttningen tvingas nemligen gossen redan tidigt 'till sjelfverksamhet under ledning af läraren, som rättar det felaktigt uppfattade; då han sjelf får göra sig reda för sitt ämne, inser och behåller han det äfven bättre, än om han blott hörer det förklaras och förhöres deri. Lärjungen väckes till flit, då han ser sig genom sitt bemödande endast efter förtjenst fortgå på sin väg; han lärer känna sina anlag och uppfattar värdet af lärarens biträde; han läflar blott med sina likar i kunskaper, ej med öfverlägsna, och han vinner tid för nödig förströelse, då hemläxor icke upptaga densamma.
Stat grundlagda åsigt, att förberörde tjenstemän skola lika aflönas, helst om Landtmäteri-Sekret., på sätt längre ned i underd:het föreslås, genom tillsättandet äf en kanslist, får mindre göromål än hittils, och dessutom får ograveradt behålla sina sportler, vågar jag i djupaste nnderddiet hemställa, det Sekreterarens, ÖfverIngeniörens och Fiskalens nuvarande löner, i likhet med hvad jag redan, beträffande min egen i underd:het föreslagit, må ökas med 50 proc. och således framdeles utgå med 1,500 R:dr. Ifall E. K. M. nådigst täckes bifalla denna underd. hemställan, kommer Genera-Landtmälerikonts:s Aflönings-Stäf att, med bibehållande' af förut under lönerne varande spanraål, fastställas till följande belopp, nemi. 6* 84 Den 23 December e. m. lön B:ko R:dr sk. T:r Spanmål. för 1 Öfver-Direklör 3,000: — 152 och taffelpenningar 500: » 1 Sekreterare 1,500: — 74 » 1 Öfver-Ingeniör 1,500: — 55 » 1 Fiskal 1,500: — 55 » 1 Registrator och Aktuarie 1,000: — 37 » 1 Ingeniör 800: — 37 » 4 Ingeniörer 3,200: — 148 » 1 Kanslist 600: — •— » 1 Vaktmästare 266: 32. 12 » 1 Kammardräng 200: Tillsammans 14,066: 32. 570.
inte om. För öfrigt var det bara din skyldighet, som du sagt själf! DURAND. Det var så länge sen, så det bryr jag mig skyldighet! Och lite' mer ändå! Det var det också, men jag uppfyllde min ADÈLE. hvad det blir af oss! Tre unga flickor lämnade utan huld och skydd, utan något att lefva af. Vet du hvad nöden kan drifva till? Fortsätt med det du! Annars vet ingen 21 DURAND. ville höra mig; och jag har för tjugu år sedan har inte kunnat hindra den att komma. Jag Det har jag sagt för tio år se'n, men ingen förutsagt att denna stund måste komma, men har suttit som en ensam bromsare på ett blixt tåg, sett hur det gått åt afgrunden, men jag har stoppa. icke kunnat komma till maskinens kranar för att THÉRÈSE. med oss! Och nu begär du tack för att du kört ikull DURAND. litet mindre elaka mot mig. Ni har grädde åt inte ätit på... så länge. Nej, mitt barn, jag begär bara att ni äro katten, men ni unnar inte mjölken åt er far, som THÉRÈSE. mjölktår! Det är du alltså som inte unnat katten en DURAND. ANNETTE. Ja, det är jag! råttorna med? Och kanske det är han som ätit upp för DURAND. ADÈLE. Det är han! Ett sådant svin! 22 THÉRÉSE (skrattar). Tänk om det hade varit gift på det då! Ack, om det hade varit, menar du! DURAND. så ofta sladdrat om att du skulle skjuta dig, men inte gjort det! DURAND. Ja, inte skulle du haft något emot det, som THÉRÈSE. direkt förebråelse! Ja, vet ni hvarför jag inte Hvarför har du inte skjutit dig? Det är en gjort det? Därför att ni skulle slippa gå i sjön, mina älskade barn Säg något mer elakt nu! från... den gamla goda tiden... Det är för mig som att höra musik, kända toner ADÈLE. och gör något. Gör något! Sluta nu med detta pratet, som är lönlöst, THÉRÈSE. oss så här? Vet du hvad följden kan bli, om du lämnar DURAND.
Emelie dammade och ordnade till ingen nytta sina medikamentsflaskor och sin hvilstol. Han dröjde alltjämt. Men en dag mellan tio och tolf, då hon som vanligt tog sin promenad, höll hennes hjärta på att stanna midt på Norrbro. Där, på samma trottoar, endast på ett par stegs afstånd, kom doktor Classon emot henne. Han stannade, såg på henne, som om han sett ett spöke, och kom sig hvarken för att taga i hand eller säga goddag. » Ä det n i. Hur kommer det sig t i l l. H v a? » frågade han slutligen. » Ja, nog ä ' det jag, » svarade Emelie och försökte se lugn ut, fastän hon kände, hur hon rodnade, och bra mycket hellre velat ha bleknat, så hade hon inte sett så frisk ut. » Ute och går! » Han mönstrade henne från topp till tå med sina små skarpa ögon. » Jag trodde det skulle göra mig godt, » framkastade hon helt sakta. » Och jag trodde ni aldrig skulle gå mer, » sade doktorn på sitt vanliga tvära sätt. » Hvad har ni gjort åt er? Har ni varit på badresa? » » Ne-ej. Men den där vällingen, som doktorn ordinerade, var allt utmärkt bra, den. Och för resten. ibland ä ' jag bättre, och ibland ä ' jag s ä m r e. » » Jaså. Hm. Jag tittar upp i morgon, » sade han, fixerande henne uppmärksamt ännu ett ögonblick, lyfte på hatten och gick. Klockan tio dagen därpå satt Emelie i sin hvilstol med kuddar bakom ryggen, en sjal om axlarna och en filt om knäna. Gardinen var något neddragen, så att dagern inte skulle falla för starkt på hennes uppblomstrande ansikte, och den urdruckna vällingkoppen stod ännu kvar på bordet bland medikamentsflaskorna. Modern satt och arbetade vid fönstret för att hvar minut kunna titta ut på gatan, och deras konversation bestod endast af en fråga och ett svar: » Kommer han nu? » » Nej, det var inte han. » Men • plötsligt sprang den gamla frun upp med en nick och en hviskning, rättade på sin mössa och drog filten längre upp öfver Emelies knän. Det ringde, och strax därpå trädde doktor Classon in i rummet.
Hvad Revisorerne i dessa punkter omförmält, angående Konungariket Norriges ömsom ökade och minskade bidrag till Convoy-Cassan, samt derom, att inflytelsen på Convoy-Cassans utgifter, af Algiers intagning af Franske trupper i Juni månad i83o, först de följande åren kan visa sig, är endast ett utdrag af Convoy-Commissariatets egen till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet afgifne och Revisorerne meddelte Berättelse och föranleder icke till något utlåtande af Convoy-Commissariatet. Den Nådiga Remisson återföljer och Convoy-Commissariatet framhärdar med all undersåtelig vördnad, nit och trohet Stormägligste Aller 11 ådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts Fr. Due. Care Arfvedson. J. Kreuger. Jo h. Schon. mndcrdånigstc och tropligtigstc tjenare och undersåter CLAES CRONRTEDT. C. B. Hegardt. Stockholm den Mars i833. Till Kongl. Måj:t underdånigst. M. F. Aberg. ( ^3 ) Underdånigt Utlåtande af Förvaltningen af vSjö-Ärenderna, i anledning af Rikets Ständers Revisorers år i8j2 afgifne Berättelse. Stormägtigste Allcrnådigste Konung! X anledning af Riksens Ständers sednast församlade Revisorers till Förvaltningens af Sjö-Ärenderne underdåniga utlåtande i nåder remitterade och härhos återföljande Berättelse, om hvad vid granskning af 1829 och i83o årens Räkenskaper för Förvaltningen samt Flottans serskilda Stationer funnits att anmärka, får Förvaltningen följande i underdånighet anföra uti samma ordning vid besvarandet af Revisorernes anmärkningar, som desse, uti den afgifna Berättelsen, blifvit framställda.