Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Boye blifvit begärd, vore det förslag, som Gr. Horn i sin reservation framställt, och hvilket Hr Landtm, nu lät uppläsa. Hr Munck af Rosenschöld: Då votering är begärd och fråga nu uppstår om contra-propos., anhåller jag att det förslag lill beslut, som innefattas i Riksdagsmannen Heurlins reservation, måtte blifva contra-proposition. Hr Rosenblad, Bernh.: Då Riksdagsmannen Heur lins reservation utgår i sak till samma påföljd som StatsUtsk;s förslag, så vill jag lill lidens vinnande hemställa till de värda ledamöter, sorn vilja afslå anslaget, huruvida icke de skulle vilja nöja sig med alt få sin mening i ja-propos;n och medgifva oss att dielera contra-propositionen. Skulle de icke det vilja, så måste vi först votera om contra-proposm, emedan jag icke kan förmoda det stå tillsammans med deras begrepp om liberalitet att vilja dictera både jaoch nejpropositionerna. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag har icke kunnat fatta, alt den propos., som Hr Munck af Rosenschöld begärt, blifvit undeidiscussionen yrkad, hvarföre jag förmodar att den icke kan komma i fråga. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det Hr Munck af Rosenschöld i sitt anförande hade begärt framställning af propos. å den mening som Riksdagsmannen Heurlin i sin reservation yttrat, hvarföre intet hinder vore för R. o. Ad. att antaga nämnda mening till contra-propos., så alt, ifall R. o. Ad. icke till contra-propos. nntoge den mening Frih. Boye framställt, fråga blefve att antaga den som Hr Munck af Rosenschöld yrkat. Hr Landtm, hemställde nu, om R. o. Ad. behagade till contra-propos. antaga det förslag, sorn Frih. Boye yrkat att R. o. Ad. mätte bifalla. Ropades starka ja, blandade med nej.
Ex. Hr Gr, Rosenblad, som länge ensam varit den kraftiga driffjäder!! för utförandet af det nyttiga, som i afseende på landt-communicationerna hittills blifvit gjordt. Emedlertid blefvo de först anslagna medel, 20,000 r:dr b:co årligen, från de beslutna landl-communicutioncrna undandragna, och ehuru Den 18 Mari e. m. titeln pä ett bestämdt stats-anslag lydde och lyder ännu: 'Till vatten-communicationers och andra allmänna a r"betens befrämjande’’, blef dock bela detta anslag nära uteslutande disponeradt af Storamirals-em betets tredje afdelning, just derföre att landt-communicationerna saknade sitt motsvarande förv-altningsfack inom deri bestående statsadministrationen. Likväl Hr rätta ordnandet af det väg-näf, som öfver bela landet utgör lifsprincipen för all industriel rörelse ocb för fyllandet af de flesta individuella behof, långt vigtigare, än de mera inskränkta vattenledernas befrämjande. Dessa omsorger, utsträckta till hela Riket, öfverstiga gränserna för en tillfällig comite's verksamhet. Jag tror derföre icke, att det går an att förfara med detta vigtiga ärende, på sätt en värd ledamot i JlorgareSt., llr Rydin, föreslagit. Genom antagande af sådana spridda local-auctöriteter, som efter hans mening skulle hafva communicationsbestyret sig uppdraget, skulle vi stå på samma punkt, sorn förut, ej allenast i afseende på bristande enhet i ärendets behandling, utan jemväl i afseende på bristande kunskap om dess scientilika natur, så väl i uppränningen, som i det teckniska utförandet. Ej heller tror jag, att menigheterna skulle vilja åtnöjas med öfverlåtelsen af den absoluta makt, som han vill tillägga dessa local-auetoriteter, i afseende på ej mindre utskrifning af skatt, än bestämmelse om vägars nödvändighet, så väl i nybyggnad som förbättringar.
När man sänker sig till de samhällsclasser, af hvilka ifrågavar. förbrytelser begås, finner man, att 10 r:dr redan utgöra en stor del af deras välfärd, och att således, om böterna förhöjas, commiserationen skulle komma emellan och göra stadgandet kraftlöst. Jag finner äfven Hr Stuarts redaction riktigare än Utsk:ns och tillstyrker således bifall till densamma. Hr af Billbergh: I afseende på redactionen förenar jag mig med Hr Stuart; men jag har två skäl att yrka böternas förhöjning: det ena är, att jag anser den föreslagna straffbestämmelsen för låg, och det andra, att den ej är öfverensstämmande med de påföljande §§. Hvad första frågan angår, eller att de nu stadgade böterna ej äro tillräckliga, åberopar jag Prosten Hylanders reservation, hvilken jag funnit så öfvertygände, att jag ej kan frångå mitt yrkande. Jag instämmer väl med Gr. Horn, att straff i allmänhet ej böra vara öfverdrifna; men när man stiftar en författning, som är så sträng som den ifrågavar., är det angeläget att Den 29 Januari f. m. tillse, att ansvaret står i parite' med den vigt, man fäster vid brottet. Jag förnyar i följd häraf min begäran om den propos., att Löterna i 45 § måtte fördubblas. Hr Stuart: Jag har blott ett par ord att tillägga. Om Hr af Billbergh anser böterna i de följande §§ för höga i förhållande till dem, som här äro bestämda, synes det vala vida bättre att nedsätta böterna i nämnde §§, än att höja dem här, Jag medger, att böterna i de sednare §§ äro alltför höga; men det lät sig icke göra att få Utsk:n att ingå på några milda lagstadganden. 45 § bifölls med den förändring, att början af 1 mom. skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”Den, som i mi”nut försäljer brännvin, utan att dertill vara berättigad, ”bote första gången 10 r:dr. Beträdes han, under den tid ”han är under tilltal för oloflig bränn vinsförsäljning, med ”fortsättning af denna förbrytelse, skall han för hvarje gång ”plikta ofvannämnde belopp.
Besvarandet deraf är kanske ej för ögonblicket af så vigtigt inflytande, ty om än en stor del af orsakerne skulle igenfinnas i lagstiftandeeller administrativa magiens åtgärder.Jkan likväl icke botemedlet vinnas genom ett hastigt antagande och tillämpande af motsatta grundsatser; men ijdet afseendet är besvarandet vigtigt och värdt ett skickligare utförande, än jag kan deråt meddela, att genom utvecklingen af de orsaker, som vålla en nävarande nöd, man kunde härn-* ta en varning för framtiden, att icke stifta lagar, utan fästa noggrann uppmärksamhet på de möjliga och en säker beräkning af de nödvändiga följderna deraf. Jag vill försöka, att efter min förmåga utveckla de väsendteligaste orsakerna till vår bekymmersamma ställning, och tror dem vara* ito. Fredslugnet efter ett långvarigt allmänt krig. Denna orsak har medfört sin verkan i alla länder. Den spänning af krafter, som genom ett allmänt krig förorsakas, utvecklar nödvändigt nya, men de kunna öfver'pännas. När freden inträffade blefvo alla nationer omtänkte på medel att bota de refvor, sorn i deras Financebyggnader uppkommit genom så stora ansträngningar. Det säkraste medlet ansågs nästan allmänt vara att helt och hållet förbjuda eller åtminstone inskränka importen af 501 Den 21 Februarii. fiämmande Nationers producter och detta system antons lika allmänt, utan att man betänkte att häraf skulle uppkomma blott hämmad rörelse, men icke någon tillökning at inkomst, utom i den händelse, att en eller annan nation uteslutande antagit detta system och såmedelst lått tillfälle retablera sina affairer genom påskyndandet af de öfriges undergång. Systemets allmänhet ejorde det icke allenast onyttigt, utan skadligt för alla Det antogs äfven här, och jag är långt ifrån att lägga Konungens Rådgifvare det till last, om de tillstyrkt eller icke afrådt från dess antagan^e> ^ j3g tror hvad en annan värd Ledamot yttrat, att vi annars blifvit offer för vår t i bera li té; men äfven om Systemets antagande varit illa beräknadt, ville jag icke göra desse Rådgifvare ett fel derutaf att de tillstyrkt hvad Rikets Ständer önskat.
Jag hemställer , om det kan vara Staten värdigt , att , sedan personer blifvit uppmanade att anlägga Bruk emot vissa förmåner , återkalla dessa , utan Bruksägarnes eget förvållande. Detta var grunden till 181® års beslut, och 1811 års författning, hvaruti praescriptionstiden ganska tvetydigt utsattes. Jag hänvisar i detta afseende till Collegiernes tillämpning deraf. Det har vållat , att en del Bruksägare anmält sig hos Collegieme, en annan del åter hos Kongl. Majtts Befallningshafvande. Dessutom hemställer jag, huru den föreskrifna afmätningen kunde verkställas , då man saknade tillgång på Landtmätare ? Ehuru jag ej talar för egen förmån, emedan jag har Konungens Resolution till skattelösen på den skog jag behöfver , måste jsg intyga, att man icke, utan största svårighet, kunde få Landtmätare till dessa förrättningar, hvarföre de ock på många ställen uteblefvo och uppskjötos Derjemte var uti författningen stadgandet om hemmannens rättighet till skogshygge, så otydligt, att det tillämpa - Den il Augusti e, m, 583 des olika af Konungens Befallningshafvande, i 2,ne bredvid hvarandra belägne Län och olika i Collegierne , till dess Konungen, till hvars pröfning frågan omsider hänskjöts, gjorde slag i sakenDetta var icke Bruksägarnes fel, utan Ständernes eget , som beslutat en författning , hvars Redaction och innehåll voro lika ofullkomliga. Jag kan derföre icke annat än förena mig med Herr Danckwardt , ty jag anser det vara nödvändigt, att föreskrifterne äro så tydlige, att nya misstag må undvikas och intet hinder läggas i vägen för verkställigheten af Riksens Ständers beslut. Jag anhåller på sådan grund om återremiss af Betänkandet dervid dessa anmärkningar torda få åtfölja. Herr von Hartmansdorff, Augnst: