Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om nu vid vestra stråkvägen en sådan fyr uppfördes, af hvilken de seglare, som styra sydvart, sedan de släppt ur sigte Sandöns eller Häradskärs fyr, och de seglare som styra nord vart, sedan de släppt ur sigte Hoburgs eller Ölands norra fyr, kunde få säker ledning för sin kosa; så skulle derigenom för Östersjö-trafiken i allmänhet en stor förmån beredas: vid ostliga stormar kunde seglaren ”prisa vinden” under Gotland, och vid de andra vindarna vida lättare reda sig i mörker och storm. Nyss är nämndt, att en fyr redan finnes å Gotlands vestkust, nemligen på den mycket låga utholmen vid Westergarn; men denna ”angörnings-fyr”, belägen i den bugt som begränsas af Carlsöarne i söder och Blåhäll i norr, och hvars byggnad består af ett litet boningshus med lanternin på taket, har sitt ljus blott 24 fot högt öfver marken, och är egentligen, såsom nämndes, för ett specielt ändamål uppförd, och för detta ändamål tillräcklig. Om ett par omständigheter, hvilka för ifrågavarande förslags bedömande äro af vigt, anhåller jag att kortligeu få erinra. Östersjö-seglationen slutar icke numera, såsom i förra tider, vid Mårtens-messan, utan fortgår vanligen långt in på de egentliga vintermånaderna. Och vidare: farleden vester om Gotland är merändels isfri, hvilket isynnerhet gäller om redden vid Wisby, då deremot farleden öster om nämnda ö, såsom mångårig erfarenhet gifver vid handen, mycket ofta tidigt isbelägges. Åt Östersjöfarten i allmänhet skulle alltså stort och väsendtligt gagn beredas genom uppförandet af en fyr vid Wisby. Och då befordringen af post och resande mellan fastlandet och Gotland året om, med mycket få undantag, har sin naturliga ena ändpunkt i Wisby, skulle ock i detta, för både moderlandet och ö-provinsen särdeles vigtiga afseende en sådan fyr blifva af synnerlig nytta, i hvilket fall Wisby kommun icke lärer dröja att på s. k. vågbrytaren och södra hamnbryggan anbringa för den mörka årstiden stadigvarande och fullt lämpliga lyktfyrar, för att sålunda utmärka inseglings-linien till inre hamnen.
Enär detta understöd, hvarigenom meranämnde pensionskassa under de förflutna åren, utan en betydlig och för kassans framtida bestånd möjligen äfventyrlig, minskning af dess samlade kapital kunnat fullgöra sin pensionerings-skyldighet, äfven synes för samma kassa behöfligt åtminstone under den närmaste framtiden, så vida icke en dylik, för samtlige delegarne bekymmerfull, minskning af kassans kapitalbehållning derunder skall förorsakas genom den ansenliga skillnad, som ännu förefinnes mellan kassans årliga inkomster och utgifter, samt de förras otillräcklighet för den kassan åliggande pensionering, och då de förhållanden, hvilka under sednast förlidne Riksdag föranledde detsammas beviljande af Rikets då församlade Ständer, fortfara oförändrade, anser sig Utskottet böra förorda den af Fullmäktige i Riksgälds-konloret gjorda framställning om ifrågavarande årliga understöds utgående under tiden intill nästa Riksdags slut, med samma belopp och under samma vilkor, som vid sednaste Riksdag stadgades; och får Utskottet, under förutsättning af Rikets Ständers bifall härtill, alltså hemställa, att den 217 § i Riksgälds-kontorets nu gällande reglemente måtte varda med nedanstående oförändrade lydelse intagen i det reglemente, som vid slutet af innevarande Riksdag kommer att för detta verk utfärdas: Derest Enkeoch Pupill-kassans vid Riksgälds-kontoret afsliitade och vederbörligen granskade räkenskaper för innevarande Bih. till R. St.
Skulle förestående 5 § af Tryckfrihets-Lagen af Riksens Ständer gillas, föreslås i sammanhang dermed följande tillägg till 65 § Riksdags-Ordningen: Samma Electorer åligge äfven att på lika sätt, men genom tre särskilta voteringar, välja Femton Ledamöter, nemligen Tre Prester, Fyra Lagfarne och Åtta andra för kunskap och medborgerlig dygd kända Män, samt Sex Suppleanter, nemligen En af första, Två af andra och Tre af tredje Classen, till den Nämnd, som enligt 5 § i Tryckfrihets-Lagen äger att pröfva och afdöma Skrifters brottslighet. Bilaga B till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Biksens Häglof. Ständers ConstitutionsUtskott den 22 Sept. 1810. I anledning af Utskottets den 15 innevarande tagne beslut, att denna dagen till pröfning upptaga de anmärkningar, hvilka blifvit af Ledamöterne gjorde vid Regerings-Formen och öfriga gällande Grundlagar, på det önskade förändringar måtte af Constitutions-Utskottet till nästkommande Ständers sluteliga afgörande vid denna Riksdag föreslås, frågade Herr Grefven och Ordföranden,* om någon af Ledamöterne nu hade någon anmärkning att anföra? Herr Törneblad hade i anledning häraf inlemnat tt Memorial, innefattande anmärkningar vid Tryckfrihetsagen, hvilket nu upplästes: 76 Riksdagen 1810. Utkast till anmärkningar vid Tryckfrihets-Förordningen. 1 § 6 Mom. Jag gillar fullkomligt de grunder, hvarpå Tryckfrihets-Lagon stadgat anonyma Författares rätt att vara okände, intill dess att deras misstag eller missbruk af Tryckfriheten gått så långt, att de ej med penningeböter kunna försonas; men deremot kan jag ej inse Ratio Legis, som i 1 § G Mom. medgifver samma rättighet åt blotta Utgifvaren af Periodiska skrifter och samlingar etc.
Den 4 Gctsdex. rry Huruledes JnnewSnare i hek kand som af Fienden warder anfallit i allmänhet ödra förhälla sig, nemligen huruwida de mäste sätta sig till mvtwärn, om än de äro obewäpnade och finna deras wanmagt alt hindra det landels inkräktning, eller om de i detta senare fall kunna utan misstydning, answar och förföljelse för dtt de passift handlat, täligt underkasta sig Hfwermagten, för at undwika de ryffige upträden vch omenstligheter, hwilke enligt allt Krigsbruk äro wankige fblgder, enär Folket resek sig i Maya och warder besegradt? 2ra Hwah det Folk hav synnerkkgast att is Ngtaga, som dok ä en af fienden oecuocrad Landsträcka, huruwida de böra efterkomma Fiendens päbud med eller utan undantag, eller lämna desse utan hörsamhet om än deras Lif och Egendom blottst? " S för misshandling af Fienden, som med swärdet i ena handen och eldbranden i ben andra har magt och Ut' väg, att sätta sine befallningar i wärkställighet? Zttz Huruledes TmhctSmän i ett säkunda ins kräcktadt land wisligaff böra förhälla sig, och huruwi» da te mäste nedlägga deras Tjenstebefattning eller ders med fortfara m. m.r och 4:0 Hwqd i sädana falk, som omrört är bör fäfom Brott anseS, och huruledes desse förbrytelser rf» ter deras olika art af grofhet böra bedömmas och bestraffas d Utt MisgernkngS-Balken ak wär Allmänna Lag stadgas, neml, i det 4:de Eap, om answar för den som förer afwog stöld, eller stämplar antingen med inlänst eller^utkänst
Auctoriteter kan för hvarje ort utsättas, samt om de dermed icke kunna utkomma, tillåtas, att inom viss lid, Jernet in natura leverera; och hafva flere Ledamöter af Ståndet häruti sig förenat, Oloj Andersson från Grythytte och Helleforss Bergslager med tillägg * att priset, som bestämmes i Tionde-Jernet, borde Kungöras af Kongl. Majds Befallningshafvande uti alla Sockne-Kyrleor i Bergslagerne och Hytte-egarne derefter stå öppet, att inom trenne veckor yttra sig antingen de vilja lösa Jernet eller detsamma in natura leverera, i hvilket sednare fall, den som det vid Auction inropar, skulle åligga att hemta Jernet på Hyttebackarne, på det Kronan kunde undvika kostnaden att hålla Tionde-Bodar i hvarje Härad, Stats-Utskottet får i anledning häraf upplysa: att i de Bergslags-orter, der Persedel-jern, såsom inbegripet i grundskatten, utgöres och in natura levereras, blifver det lika med Kongl. Majus och Kronans Tionde-Tackjern af tillverkningen i allmänhet, försåldt vid Au* •j?>2 Stats-Utskottats Betånkanden. ctioner, som Kongl. Kammar-Collegium, Kongl. Stats-Contoiret och Kongl. Bergscollegium, i följd af Kongl. Brefvet den 17 Sept. 1766, lata förrätta i orterne, och hvarvid utsattes det pris, derunder jernet, vid första Auctionen, icke må föryttras. Uti de flere om Jernverksrörelsen utfärdade Förordningar, finnes levererings-skyldigheten af detta Jern föreskrifven, för att bereda tillfälle åt de på Köpe-Tackjern privilegierade StångjernsochManufactur-Verks-egare — att kunna förskaffa sig det för deras tillverkning erforderlige Tackjern. Men förnämligast har orsaken dertill varit, att befordra Stats-Verkets fördel uti försäljningsprisets belopp, genom varans försäljning på offentlig Auction.
s 1079— 1087, bif. af BorgareStåndet, IX s 955, af Adeln, IX s 968, af BondeStåndet, IX g 7• Underd. RiksdagsBeslutet , §. 29. Skrifter, tryckta genom Särsk. Utskottets försorg, uppgift öfver aflemnande af. Särsk. Utskottets Memorial, XI s 3o8 3io, bif. af PresteStåndet, IX 3. s 477* Skuld, StatsVerkets, till Banken, förminskad under åren 1819 och 1820, II s 271, 272. -—. rörande, till Kronan för uppbörd. BancoUtskottets Betänkande, VI 1. s 19— 22, Lif. af Adeln, IX s 1022, af PresteStåndet, IX s 1023. —< förbindelser, om rättighet att som Hypothek i Disconten använda de, som komma att utfärdas till ersättning för förluster genom uppbringningar. BancoUtskottets Betänkande, VI 2. s 4°3, af BorgareStåndet, IX 3. s 4°6. — fordringsmål, rörande veikställighet af Konungens Befallningsliafvandes utslag i; Underd. Skulder, RiksgäldsContoirets, balancerade till den 1 Jan. 1822, II s 374 — 4*4* N — dito till den 3i Dec. 1819, II s 764 — 766. — i utländskt Myntslag, II s 374, 375. — i Svenskt Mynt, II s 375—\i/\. Slagskatt, om sådan förändring i Myntordningen, att, blefve i Myntet inberäknadt. BancoUtskottets Betänkande, VI 2. Slagsmål, om ökadt ansvar för, med doldt 277 tillbygge; Motion, remitt. till Lagutskottet, II s 1278.
De återstående Ätta Trettondedelarne af ven wundne Malmen utvelas til Lottagarena, och uptagas i warde efter ^uÄ>o»8-priserne af de för allman rakning af samma Malm försålde Fem Trettondedelar. Da ifrån detta wärVe af Fjerdepart-agarnes erhallne Malm, afdrages deras gjorde penninge-tilffotk til , sa ups kommer Fjerdeparts-revenuLn, eller Lott-agarenas ärliga afkomst af Grufwan. Större delen af Lott-ägarena, wanligen 6o til 70 personer, emottaga sjelfwa sin malm och försmälta den, jemte den del af allmänna Malmen, som de pä ^nAioner inhandlat, til Koppar. Deste källas brukande Bergsmän. De öfrige Lott-ägare lemna sin Malm til Veste ester ^uökions-priset. Malmens försmältande til Koppar, och Kopparens försäljande sker för hwarie Bergsmans enskilda räkning. T>lwerknings-procs88en är i anseende til Malmens fattigdom widlyftig och långsam. Först Den 9 Mars. e. m. 507 Först en rastning under bär himmels sedan en conLemrLtionsock) renings-smältning paHyttUgn, sedan 4 eller ; rastnmgar under rak, sedan andra smältningen pä Hytdugn lil ra-, koppar, derefter tredje nedsmältrnngen pä hard eiler i flamm-ugn til finering eller sä kallad gahrning . >-ch fluteligen fjerde nedsmältningen pä Härd v.:.k Kopparens sista rening och sinidiggörande ftr ucr smidning. Awesta Bruk der Gahrningen och smidet förrättas och hwilka operationer för bristande waktenoch kol-tilgäng ej kunna werkstallas i Fahlun, tilhör Fjerdeparterne och drifwes för deras gemensamma rakning.
De hafva lemnat, hvad ännu vådeligare var för framtiden, i det lidande partie(t)s hjärta en oförsonlig hämd, som sluteligen skulle utbrista till bådas undergång. FEMTE DELEN. De olyckligaste följder af den slutade riksdagen började det påföljande året 1767 att blifva dageligen mera synbara. Oaktadt den kallsin(t)het, min svärfar uthärdade att visa, förutsåg jag hans ruin, och att allt hans bemödande endast tjänte att månad ifrån månad utdraga tiden till dess upptäckande. Mina närmaste slägtingar voro i lika belägenhet. Min farbror Fredrik Gyllenborgs sterbhus, som vid hans dödsfall 1759 blifvit lemnadt i det förmögnaste tillstånd, egare af millioners värde i fast egendom och bruk, blef föranlåtet i anseende till deras fallne pris att afstå dem alla till kreditorers förnöjande, och min bror tillika med två andre slägtingar, sterbhusets kuratorer och löftesmän, hade att frukta lika öde. Min enskildta förlust, ehuru ringa i jämförelse med de rikes, var ej dess mindre känbar. Den liftidpension, jag af förre ständer erhållit till belöning för min tjänst hos kronprinsen, hade af de senare blifvit indragen. Den fasta egendom, jag med min hustru erhållit, blef mig besvärande. Jag blef underrättad, att säljaren i stället för kontant betalning, som blifvit honom buden, åtnöjt sig (med) min svärfars revers, hvaremot quittance på köpeskillingen mig blifvit tillstäld. Sedan min svärfar efter riksdagens slut blifvit ur tillstånd att inlösa reversen, kunde jag ej med förnöjelse behålla en egendom, som ej blifvit betald, ehuru laglig egare jag däraf blifvit. Mina vänner kallade det enfaldighet, men denna enfaldighet anstod mig. Jag sålde egendomen, inlöste min svärfars revers, den förre säljaren erhöll penningarne och jag ett osåradt samvete. Det har kostat mig mera plåga att i minnet återkalla alla dessa förluster och dem beskrifva än fordom att dem lida. Jag behöfde ej visa mig orörlig. Jag var det i verket.
När mannen förnam detta, föll det honom sällsamt före; ty han hade aldrig hört någon fisk tala. Han lossade så kroken, och lät fisken löpa. Genast började gäddan simma omkring, och gjorde ett sådant buller i vattnet, att tusendetals fiskar, både stora och små, af skrämsel hoppade in i båten. Derefter blef det åter tyst, och mannen rodde allt hvad han förmådde, för att nå landet. Men allt som han rodde, hoppade fiskarne åter i sjön, och när han kom fram, var båten lika tom som förut. Fiskaren begaf sig nu emot hemmet, och förtäljde sitt äfventyr, men hans hustru blef mycket misslynt, och bannade honom för hans godhjertenhet. Någon tid derefter gaf mannen sig åter ut på fiske, och det aflopp på samma sätt. Gäddan fastnade på kroken; men när fiskaren skulle hugga henne med ljustret, begynte hon lägga sina ord så fagert, att han icke hade sinne att döda henne. Han erhöll nu åter igen båten full med fisk, men det gick såsom tillförene, de hoppade tillbaka i sjön innan fiskaren nådde landet. Mannen vände derefter modfälld hem till sin hustru, och fick af henne åter uppbära många förebråelser för sin ringa fiske-lycka. Nu satte fiskaren sig i sinnet, att om han ännu en gång fick gäddan fast, skulle ingenting i verlden kunna förmå honom att släppa henne. Han gaf sig derefter ut på sjön, och den stora fisken bet efter någon stund åter på kroken. Då blef mannen glad i hugen, och sade: »jag har två gånger skonat ditt lif; men i dag skall du icke slippa undan, ty jag vill icke för din skull höra min hustrus bittra ord.» Gäddan mälte: ’jag begär icke heller att du släpper mig; men om du vill lyda mitt råd, skall det bringa dig lycka. Du skall hugga min kropp i åtta delar; tvänne skall du gifva åt din hustru, tvänne skall du gräfva ned utanför din stuga, tvänne skall du kasta på elden; men de återstående två skall du lägga tillbaka i sjön. Vittja nu först dina krokar, att du må se, det fisk icke fattas dig.’ Fiskaren lofvade göra i allt såsom gäddan hade lärt honom.
De anförda exempel må visa nödvändigheten af sammanhang emellan Författningar emellan rättigheter och skyldigheter. Jag tror, att brist pa klara åsigter i afseende pä detta sammanhang har varit förnämsta orsaken till de olika meningar i denna fråga. Den 9 Junii f. ro. J öfrigt afstyrker jag na, sorn vid förra Riksdagen , öfverlåtandet ål Styrelsen, att efter dess behag få ej blott sänka, utan äfven böja tullen, helst densamma sistlidet år ånyo för en längre tid förlängt Handelstractaten med Finland, om ock med någon för Sverige förmonlig förändring. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskcilken tillkännagaf, att plenum lomme kl. 6 i eftermiddag att fortsättas. Herr Tham> Wollrath: Jag får börja med att bedja om förlåtelse, om äfven jag ingår i frågor, som icke röra den sak, hvilken nu egentligen är under öfverläggning. En värd talare bar klandrat Utskotten vid förra och denna Riksdagen, för det de ej blandat sig uti livarandras göromål och tyckes yrka, att BevillningsUtskottet skulle tillkalla Ekonomiutskottet för uppgörandet af Tullen, samt att Ekonomiutskottet skulle tillkalla BevillningsUtskottet för att uppgöra särskilta Ekonomiska författningar om näringarne. Denna sammanblandning skulle visst icke hafva led t till annat ändamål, än att föröka discussioner och voteringar, utan att ämnet blifvit mera ut.redt, synnerligen som hvar och en Ledamot kan inom sitt Stånd yttra sina äsigter. Hvad BevillningsUtskottet beträffar, så har det sina gränsor utstakade uti 70 §, Riksdagsordningen, och skulle mycket fela mot sin pligt, om det ej rättade sig derefter. Jag tror, att då det uppgör grunderne för Bevillningen, bör det Den 9 Junii f. ra. ej fråga andra derom. Denna Riksdag liar Utskottet icke eller förblandat någre ämnen , och det torde vara svårt att derom Stadga någon opinion, förrän nian läst Bevillningsutskottets Betänkande om Tullen. Utskottet har der stadgat en opinion, utan att intränga på Kongl. Maj:ts eller något Utskotts vätt.
Ledamot redan omständligt fästat sig dervid. — Jag anhåller i sådant afseende endast, att vid Tablauen Litt. B. få göra .en anmärkning vid titeln: Högstsalig Konung Carl den XIII:s Hcmgifts-capilal, till hvars fortfarande balancerande jag ännu aldrig funnit någon laglig, eller godkänd, anledning, hvadan jag begär att StatsUtskottet täcktes behörigen utreda detta ämne, så att öfvertygelse kunde inhämtas om rigtigheten af ett ännu fortfarande balancerande af en sådan utgiftstitel. Hvad decharge-frågan vidkommer, anser jag mig, i sakernas närvarande skick, icke kunna yttra mig deröfver förr, än de af mig nu anmärkte förhållanden blifvit vederbörligen utredde. n Den 4 Maji e. m. Jag anhåller om återremiss af Utskottets förevarande Berättelse, och att dervid få foga dessa anmärkningar, Herr Rosenblad, Bernhard: Rörande de gjorde anmärkningarpe mot lyftningen af lilia Creditivet, har frågan redan blifvit så vidlyftigt discuterad, då StatsUlskottets Betänkande i afseende på Revisorernes åtgärder förra gången förevar, att det skulle vara öfverflödigt vidare derom någonting yttra, Hvad åter angår anmärkningarne mot de a:ne gångor i RiksgäldsContoret skedde lyftningar af det Creditiv Rikets Ständer år i8a3 på RiksgäldsContoret anviste åt ConVoyCopimissariatet, finnér jag att Fullmägtige haft full ledning till sitt handlingssätt af den föreskrift 1823 års Statsutskott gifvit Fullmägtige. Föreskriften finnes i StatsUtskottets Skrifvelse till Herrar Fullmägtige af den 16 December 1823, (se Rikets Högloft.
Men sedan det kostsamma och för socknens invånare i hög »■råd betungande byggnads-företaget, vid slutet af September månad 1848, hunnit nära sin fullbordan, blef församlingen genom olyckshändelse beröfvad nästan hela frukten af sina ansträngningar, då den nya tempelbyggnaden, genom tornets instörtning, till stor del förvandlades till en grushög. Genom denna olyckshändelse hac församlingen blifvit försatt i en så mycket svårare belägenhet, som den, i hopp om den nya byggnadens snara fulländning, redan förut hade till någon del låtit nedrifva den gamla kyrkan, och sålunda nu befinner sig i saknad af ett passande och värdigt rum för sin offentliga gudstjenst, på samma gång den icke eger förmåga att Bih. till R. St. Moj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o TO. bestrida de för ny kyrkobyggnad erforderliga kostnader. Under sådana förhållanden, och då en mot kyrkans byggmästare och hans borgensmän påbörjad rättegång, som syntes blifva långvarig, lemnade föga utsigt att för den gjorda förlusten vinna någon ersättning, har församlingen, på sätt ofvan berördt är, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att af allmänna medel undfå så stor summa, att en ny kyrka dermed kan uppföras.
Den 30 September e. m. 459 man eller hustru gjort gäld i äktensliapet, det skall af bo oskiflo gäldas, och derest gälden tillkommit af endera mskans särskilta vällande och förgörelse, af dennes, vare sig mannens eller hustruns, enskilta egendom. Efter min upfaltning följer deraf tydligt, att hustrun har samma rätt som mannen att skuldsälta hoet och samma pligt som han alt betala skulderna, sä att de äfven härutinnan mäste dela ljuft och ledt; mannens målsmanskap öfver hustrun består således endast deri, att han eger för henne svara och tala inför rätta, ingå aftal etc. Jag vet väl att meningarne härom äro delade, t. o. m hos Högsta Domstolen; men jag kan icke tolka lagen på annat sätt än som ofvan är nämnt. Exempel saknas ej heller derpå, att hustrur varit förordnade till sina egna mäns förmyndare, hvilket tycktes tillräckligt bevisa, att de genom äktenskapet icke blifvit omyndiga. Annu flera exem pel förete sig deruppå, att sedan mannen förstört både sin och hustruns förmögenhet, hustrun varit den som tagit husets affärer om hand och fått sörja både för man och barn, ryckt hela familjen ur eländet, ja understundom lyckats återbringa den i välstånd. Dessa exempel vitsorda tillfyllest att qvinnan, försatt i den ställning, att hon finnér sig tvungen egna sin verksamhet åt de ekonomiska bestyren, dertill eger lika stor fallenhet och skicklighet som mannen, ja kanske i allmänhet större. En talare har, under förutsättning att hustru enligt lag är omyndig, skrämt oss för det skärande missförhållandet, att om döttrarne blefve myndiga, de kunde sätta sig upp emot modren; men detta vore ju icke farligare än om myndiga söner vore upstudsiga mot modren; och sådant kunde ju nu hända till och med mot fadren, om denne, i anseende till slöseri och misshushållning, blifvit försatt i omyndigbetstillstånri. Ä en annan sida kunde det ju äfven hända att den omyndiga dottren lefde i en familj, der oenighet och kif emellan föräldrarna rådde, sedeslöshet och elände.
Efter sedermera verkställda odlingar, uppgår nu båda hemmanens och lägenhetens öppna åker till omkring 240 tunnland, hvaraf 146 tunnland belöpa sig på hemmanet Orup. Emellan städernes spanmålshandlande och landtmän hafva börjat afslutas spanmålsköp efter vigt, hvarvid prisen för de särskilde sädesslagen bestämmas med afseende på en viss, af de handlande antagen, normalvigt, så att för hvad spanmålen väger derutöfver godtgöres säljaren ett visst belopp, här i Malmö antaget till 18 sk. för ett skålpund hvete, 12 sk. för ett skålpund råg och 8 sk. för ett skålpund korn, blandkorn eller hafre, allt Holländsk vigt, hvaremot för undervigt ett motsvarande afdrag äger rum. Den normalvigt, som här fastställdes för sparimål af 1854 års skörd, utgjorde 124 skålpund för hvete, 118 skålpund för råg, 108 skålpund för tvåradigt korn, 103 skålpund för sexradigt korn, 90 skålpund för blandkorn och 80 skålpund, Holländsk vigt, för hafre, men den för spanmål af sista årets skörd, som i allmänhet varit af betydligt sämre beskaffenhet, har endast blifvit bestämd till 120 skålpund för hvete, 116 skålpund för råg, 104 skålpund för tvåradigt korn, 98 skålpund för sexradigt korn, 85 skålpund för blandkorn och 75 skålpund, allt Holländsk vigt, för hafre. Genom detta köpsätt förekommas misstag och meningsskiljaktigheter om sädens verkliga beskaffenhet, och landtmannen finner sig föranlåten att använda större omsorg på åstadkommandet af vacker och vigtig säd 15 än förut, då en obetydlig prisskillnad emellan bättre och sämre vara dertill lemnade alltför ringa uppmuntran. Ladugårdsskötsel!) är ännu icke på den ståndpunkt man borde önska.