Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Vik hädan ur detta barns själ, i Hans heliga namn, som oss förlossat hafver! — Nej, jag kan det ej. — Jag har intet att bekänna... Hon kastade sig ned och omfamnade hans knän. — Hur skall jag kunna påtaga mig det, jag icke vet mig hafva eftertrådt! Hvad jag sett, har mera varit som en rök eller dimma! Gode fader styrk mig och led mig till det rätt är! — Så må du försmäkta i den eviga dödens pina, — röt magister Olaus och stötte henne ifrån sig. Han hade redan trott sig vara segrare och såg sig nu på nytt sviken. Hon svarade ingenting på hans härda tillmälen, utan sänkte ödmjukt sitt hufvud och tycktes tåligt vänta slutet på hans straffpredikan. — Säg barn, vill du dö i din svåra synd? — frågade han slutligen, efter en stunds tystnad, med något vekare stämma. — Vill du säga evigt farväl åt mor och far, och åt alla dem du älskar? Vill du icke en gång lisa deras hjertan genom sanningens hugsvalelse gifva dem råd, hur de skola undvika satans illistiga frestelser? Du ser ju hur allt skälfver af rädsla för den ledes fasansfulla raseri, hur vi, Guds män, dagligen och stundeligen anropa vår Herres hjelp under bön och tårar... Och du är så hjertlös? Du unnar ingen den salighet, du sjelf går miste om? — Säg dem! — svarade Elsa, med fast stämma, — säg dem, gode magister Olaus, att jag dör oskyldigt! Detta svär jag vid den heliga nattvarden, som jag vill begå i min siste lifstimme. — Det heliga sakramentet, — utropade magister Olaus förskräckt och ryggade till baka — det kommer dig ej vid! Hon stirrade ett ögonblick förfärad på honom. Derefter sade hon lugnt, med sällsamt tonfall i rösten: — Må då Gud förlåta Er, Ers ärevördighet! Magister Olaus insåg att all hans öfvertalning båtade till ingenting och, efter att hafva kastat en ömkansfull blick på henne, lemnade han rummet. Han hade emellertid icke tagit många steg i korridoren utan för, då ett vildt, skärande skri ljöd bakom honom. Han vände skyndsamt om och öppnade dörren.
klagan öfver Samtidigt förspordes trängseln på allehanda andra lefnadsdetta fall blandar sig emellertid banor, som tidigare öppnats f ö r för Idun kvinnoarbetet, en droppe stolthet till personlig » s e g e r r u s e t », då vi tro oss m e d visshet känna, att just de artiklar, som i våra såsom legraf, telefon m. post, tefl. V i ansågo då tiden vara inne att påpeka detta egendomspalter förordat kvinnornas franiliga missförhållande, o c h i vårt färd på denna yrkesbana, verknummer samt bidragit till det första re1893 sultat, hvarvid vi nu omsider stå. R e d a n genom en kunglig kunelev det kunna antagas samt farmaceutisk afläggande fullgjord tjänstgöring af de för kunskapsprof enahanda rättigheter, manlig och apotekare stadgade komma till efter erhålla som farmaceut. » landVi karens, apotek, » En sittning ». med å februari som ingen tar i b e - des, att » kvinna yngling, 10 ämnet under rubrik huru lika den vinning — görelse af d. 12 juni 1891 förordmå, för f ö r e k o m en ny uppsats i framhöllo apotekareyrket, måste både däri, näst lä- betraktas som ansvarsfullaste och mest inbringande bland de verksamhetsfält, hvartill dade ' kvinnan i den bilvårt land erhållit tillträde. O c h då vi sett, tillhuru hon lyckats på läkarebaFör nan, hvarför om skulle I d u n s läsekrets meddelades dentrösta hennes na viktiga nyhet omedelbart därden farmaceutiska? vi missförmåga på D e n kända efter i en artikel » L a n d v i n n i n g », samvetsgrannhet o c h ihärdighet, hvari äfven lämnades några råd hvaraf och mänhet utmärkes, b o r d e väl utanvisningar kunde känna f ö r d e m, som sig hågade att blifva banbryterskor på det nya göra kvinnans en område, väl i denna tid ock hafva ende flickor, vara.
En person utfärdar en inbjudning i allmänna lidningarne till en offentlig sammankomst för öfverläggning i någon allmän fråga, utan alt förut hos vederbörande myndighet derom göra anmälan, och pliklfältes för denna uraktlåtenhet, ehuru ingens rätt egentligen derigenom blifvit ktänkl. En annan person går lill en moder, nyss beröfvad en älskad son, hvilken under ett anfall af sinnesförvirring burit händer på sitt eget lif, men hvars dödssätt man hållit hemligt för denna moder. Ifrågavartde person drifven af inroladt hat till familjen, börjar nu för modren afslöja deu hittills omsorgsfullt dolda hemligheten. Förgäfves bönfaller hon, anande del förfärliga, om förskoning i det hon med händerna håller för sina öron. Flan bortrycker handen, och hon tvingas sålunda att afhöra den gräsliga tilldragelsen i alla dess detaljer. Händelsen är icke henstad från inbillningens verld, den är sann, bokstafligt sann, och tilldrog sig för omkring 30 år sedan i denna provins. Nå väll hvarföre bestraffar nulägen den förstnämnda obetydliga försummelsen, men lemnar den sistnämnda yttringen af en helvetisk ondska obestraffad? Endast af det skäl, att den förra handlingen utgjorde en öfverträdelse af den yttre ordning, som det är Statens pligt att nprätthålla, den sednare åter ett brott mot den inre ordning, hvars angripare äro för slatsmagten oåtkomliga. Och samma oålkomlighel gäller i princip, och borde gälla i praxis för alla sådana afvikelser i tron, hvilka icke uppenbara sig i handlingar, störande för samhällsordningen. Skrämsel kan aldrig verka tro, möjligen bekännelse, men af hvad värde blir den sednare, der den förra saknas? ”Tro och bekänna, lifvets vilkor är;” heter det hos en af våra utmärktaste skalder och tänkare. Att tro ett, och bekänna ett annat, lärer vara det vilkor, man synes vilja bestämma för hemliga dissenters vid äfventyr af del strängaste straff. Vidare vädjar Utsk. till den allmänna rösten, hvars rådfrågande det här isynnerhet finnér vara på sin plats. Jag anser tvärtom nämnda röst här minst böra tagas i betraktande.
Den af motionären åberopade 83 §. af Kongl. Resolutionen den 29 November 1^56 innehåller, att två tunnor spanmål blifvit hvarje rote förunnade till hjelp, af hvilka den ena vore förlänad rotarne till deras knecktehålls understöd, och den andra, i anseende till de dagsverken, som allmogen till Kungsöhrs och Strömsholms Kungsladugårdar årligen måste utgöra och hvilka två tunnor spanmål borde lösas med 3 daler siifvermynt tunnan, ”så framt öfverskottet af kronotionden i socknarne ej skulle tillräcka,” samt att Kongl. Majit, af anförde skäl, icke kunnat bifalla allmogens underdåniga ansökning att blifva befriad från skyldigheten att utgöra förenämnde dagsverken, men deremot funnit allmogen böra få åtnjuta ”den förundta årliga ”spanmålen in natura, både den, som till roteringens understöd och hjelp, ”sorn ock den, hvilken för ofvanberörde dagsverken är dem tillslagen, så Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande^ N:o So. ”långt den tillräcker, hvarvid en ordentlig jemkning allmogen emellan bör ”iagttagas, så att ingen dervid sker förnär.” Enligt Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 17 Augusti 1762 §. 82, bar Kongl. Maj:t, i afseende på den rotehållare vid Westmanlands Regemente tillagde kronotionde-spanmål, af hvilken g3a rotar, dels med 1 dels med 2 tunnor hvardera, var i åtnjutande, förklarat, att, då samma kronotionde, vid indelningens fastställande, antagits hafva varit 458 tunnor, Kongl. Maj:t funne att, hvad deraf icke kunde in natura till rotarne utgifvas, borde, enligt hvarje års markegång, betalas; men det, som sedan bruste öfver 458 tunnor, det borde endast med 3 daler silfvermynt erläggas.
Om jag icke missminnes mig, åsyftade Herr Cederschjölds vid denna Riksdag väckte Motion endast, att den af mig nu yrkade rättighet skulle för framtiden LandshöfdingeEmbetena tillerkännas, men ej såsom jag önskar, äfven utsträckas till RiksStåndens Protocoller och Bihangen vid 1818 och 1823 årens Riksdagar. Med tacksamhet för hvad sålunda till fördel för mitt syftemål tillgjorts, begär jag vördsammast, jemte det jag instämmer i Den a5 November. 427 Herr von Hartmansdorffs Motion, att bifall måtte skänkas till mitt dervid gjorde tillägg. Lades på bordet. Herr Montgommerie} Gustafa anförde skrifteligen: Om jag skall döma af den utgång lika beskaffade Motioner de föregående Riksdagarne haft, hade jag föga hopp om framgång för denna min förnyade åtgärd att söka afskaffa en inrättning, Som ej mindre utgör en vanära för Fäderneslandet, än en kränkning af all sund moral. Men om jag å ena sidan borde hejdas af det enskilta intressets — och den falska politikens — alltid ihärdiga motstånd, uppmanas jag dock. af den stigande upptysningens kraf och den egna oegennyttiga öfvertygelsens mägtiga väckelse, att i allt hvad på mig ankommer, nu och framdeles, arbeta mot tillvarelsen af en inrättning, sorn förderfva!’ nationens karakter, derigenom att den lockar dess medlemmar till förderfliga speculationer, till hazard-spel och oädelt vinst-begär, tvärt emot allmän lag och i uppenbar strid med all rättskänsla.
Jag anhåller om upplysning, huru denna fråga blifvit i Med-Slånden behandlad. I ani. häraf upplyste undertecknad, att ifrågav.de motion blifvit af de tre öfriga Riks-St:n till Banko-Utsk:t återlemnad. Frih. von Schwerin: Under sådana förhållanden torde R. o. Ad. låta bero vid Med-Ståndens i frågan fattade beslut. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , lät R. o. Ad. bero vid de öfriga Riks-Stms åtgärd i ärendet, och lade Me rrut till handlingarne. Föredrogs ånyo oell företogs punktvis till afgörande BankoUtskits den 7 och 9 dennes på bordet lagde Berättelse N:o 3, ang:de verkställd undersökning och granskning af bankoverkets tillstånd, styrelse och förvaltning. § 1. Utsk:ts tillstyrkande bifölls. § 2. Hr Skogman, Carl Johan Alfred: Den föreskrift i af seende å förvaltningen af bankens angelägenheter, sorn Banko-Utsk:t ansett sig böra gifva fullmägtige, synes mig vara temligen öfverflödig, ty dels antyder den alt hos fullmägtige skulle finnas någon obenägenhet att använda det medel, som här blifvit förordadt, eller att rigta sin .uppmärksamhet på lämpligheten af sillvers indragande öfver London, ehuru, då någon sådan obenägenhet ej finnes, någon löreskrilt derom ej behöfves; dels torde det. vara nödvändigt att noga pröfva från hvilket håll silfver kan erhållas för bästa pris, och dervid bör man ej rätta sig efter ett enda försök. Från London har en gång silfver hemtats, men detta försök utföll så, att kostnaden blef högre, än om det tagits från Hamburg. Det är visserligen sannt, att omkostnaderna för transport af silfver från London nu böra blifva betydligt lägre, än de voro vid nämnde försök, men förhållandena med afseende å ränta o. d. hafva dock varit sådane, att silfver» indragning från Hamburg blifvit förmånligare. Af dessa anledningar får jag hemställa till R. o. Ad., huruvida icke denna punkt helt enkelt bör läggas till handlingarne. Frih. von Sehwerin, Jules:
Då sade Knut: “Länge lärer du nu få vänta, ty jag tänker aldrig draga af mig den stöfveln!“ Då måste Satan gå sina färde, och det säges för sanning att på gamla målningar Knut Posse städse afbildas med en stöfvel allenast, samt att han både natt och dag alltid hade en stöfvel på sig. Äfven förtäljdes att Knut Posse hade utaf Satan fått en dräng, som hette Smäll, hemmastadd i allt slags trolldom. När nu fienderna så kringränt Wiborg, att ingen annan räddning var till väntandes än död eller fångenskap bland de omilda ryssarne, ville Knut veta Sten Stures mening, om han skulle få hans tillstånd att bruka sin trollkokning mot ryssen eller icke. Derför gick han ut med Smäll på slottsgården med ett betsel i hand vid midnattstimman, och när han skakade på betslet, kom en häst mer flygandes än springandes, så att det hven i luften, och ställde sig bredvid dem. Smäll satte sig på den och red öfver land och vatten på tjugofyra timmar till Stockholm, der han stannade på Brunkeberg, likaledes vid midnattstid, sändandes så bud till Sturen, som genast kom dit upp till honom. Men då var hästen borta. Smäll frågade då om herr Sten ville gifva sin tillstädjelse att Knut Posse med sin trollkokning förstörde ryssarne och frälste sitt folk ur nöden. Efter en stunds betänketid svarade Sturen: “Ja, efter nöden är så stor, må det ske nu, men aldrig mer!“ Derpå gick Sturen bort. Då stod Smäll på Brunkeberg och skakade sitt betsel, och hans häst kom och förde honom lika fort tillbaka till Wiborg igen. Då kokade Knut Posse ihop den “Wiborgska smällen“ med stor trolldomskraft, den ryssen minnes till everldliga tider. En annan gång (så förtäljes om honom äfven) utspred han bland fienderna, att han väntade en oräknelig hop krigsfolk till sitt bistånd, och skulle de komma från Sverige tre dagar derefter.
Rdr årligen utgå under åren 1861, 1862 och riel' 1863, till anskaffande af refflade kanoner med dertill afpassade lavetter och öfriga fordon för tre fältbatterier, har Kongl. Maj.t, med afseende å det af Rikets Ständer vid delta anslag fästade förbehåll, uti Nådigt Bref tili Generalfälttygmästaren den 6 November 1860 förklarat, det Kongl. Maj:t, med kännedom derom att Generalfälttygmästaren länge varit sysselsatt med uppgörande af konstruktion till 84 Bil. N:o 3 till Kongl. Maj:ts Nåd Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. dessa nya vapen samt försöks verkställande dermed, ville afbida den tidpunkt, då de ifrågavarande försöken blifvit afslutade, och derefter uppdraga åt sakkunnige personer, dem Kongl. Maj:t ville i kornmandoväg utse, att, efter skedd undersökning af det uppgjorda förslaget till system för fältartilleri med refflade kanoner, sig i underdånighet yttra, huruvida detsamma egde den konstruktion, som för Svenska artilleriet vore mest lämplig och ändamålsenlig, samt att, i händelse konstruktionen ej befanns hafva de erforderliga egenskaperna, afgifva yttrande öfver det system och grunderna för den konstruktion, som för Svenska artilleriet vore mera lämpliga och ändamålsenliga; hvarförinnan och förrän det föreslagna systemet blifvit af Kongl. Maj;t faststäldt, de för ändamålet anvisade medlen icke finge lyftas.
Men i allmänhet har man om vexeln helt olika begrepp, än man har om andra förbindelser, hvilka icke gerna tagas såsom kontant valuta i handel och vandel, hvilket deremot är händelsen med vexlar. Derföre bör också lagstiftaren vara angelägen att icke genom mildare stadganden motverka det gagn, som vexlar f. n. innebära. Det är derföre jag anser det vara af yttersta vigt att icke nu gällande lag, i hvad den rörer vexelförbindelser, förändras. Hr von Koch: Jag har egentligen begärt ordet i ani. af den anm., som af Gr. Sparre blifvit framställd mot det af mig föreslagna amendementet. Jag har nemi. ansett, att man icke borde sammanblanda ifrågav.de, enl. min tanka goda och nyttiga förslag med ett annat, som också kan vara nyttigt och godt, men hvars antagande, då det är särdeles vidlyftigt och inveckladt, kan bero på andra omständigheter. De skäl, som Gr. Sparre anfört för att bibehålla det af Utsk:t föreslagna vilkoret, hafva efter min upfattning egentligen bestått deruti, att man velat göra denna koncession för att lugna de rädda och för att kunna svara utländningen, när man underrättar honom om att bysättningen är uphäfven, att man på samma gång antagit en konkurslag, hvarigenom det blifvit lättare att få en gäldenär under konkurs. Förutsatt att jag riktigt upfattat Hr Grins argumenter, vill jag i samma ordning besvara dem. Hvad det första vidkommer, tror jag att om Gr. Sparre sjelf tillhört de rädda, skulle han säkert hafva gjort skälen för räddhågan så klara, att man kunnat få reda på dem. Men för mig åtminstone har det icke lyckats riktigt att upfatta dessa skäl, och som jag icke kan gifva vika för en räddhåga, som ej gifver skäl för sig, så förefaller det mig som om man icke borde göra någon koncession åt densamma, då det kan blifva vådligt för sakens framgång. Det är mot dessa slags spekulationer, som innefattas deruti, att man lånar åt A för att B skall betala, om icke A skall blifva bysatt, som jag anser att man måste rigta ett dödshugg, och det sker bäst genom en sådan lag, som den nu föreslagna.
Jag vill i denna fråga endast hålla mig till Utskottets Utlåtande, icke till den Kongl, propositionen, hälst jag ej bör tänka mig ett Statsutskott, som icke skulle känna, hvilka tillgångar möjligen lill sådane ändamål funnos. Visserligen finner jag af Herr von Hartmansdorffs bifogade tabell, att betydliga tillgångar kunde vara att disponera, men jag hade önskat, att ett mera detailleradt Utlåtande i afseende på de särskille behof - Don 2 November c. ro. ven hade till ledning för Representanten blifvit oss af StatsUlskottet meddeldt. Då en så betydlig summa blifvit begärd för FältArtilleriét, hade del ej varit ur vägen, om Utskottet sökt meddela några upplysningar, huru det för närvarande förhåller sig med vårt FältArtilleri; i synnerhet som man, med anledning af det nu begärda betydliga anslaget, billigen kunde fråga, om vi verkligen äga några pjecer eller någon enda lavett i brukhart skick. Det hade derföre varit ganska upplysande, om något varit Utlåtandet bilagdt, sorn åtminstone till en del visat FältArtilleriets tillstånd; nu deremot är det för mig omöjligt, att häruti kunna fatta något bestämd t omdöme. Jag inser visserligen, att Artilleriet är ett nödvändigt vapen, men jag är icke bland dem, som uteslutande hylla detsamma, eller tro, att man aldrig kan äga nog Artillerie; tvertom anser jag det vara ganska möjligt, att få för mycket af detta vapen, i fall man ntsräcker sin förkärlek derföre allt för långt. Det gifves blott ett vapenslag, hvaraf man icke kan äga för mycket, och detta är Infanterie. Cavallerie och Artillerie måste proportionera sig efter Infanteriets styrka. Då jag icke kan tänka mig Svenska Armeen i fält, åtminstone såsom stridbar lill större antal än 60,000 man, synes mig omkring 100 fältpiecer vara mer än tillräckligt FältArtillerie. Betraktar jag vår local i defensift hänseende, äga vi knappast i större de - Den 2 November e. m. 45 len af Sverige mera än landsvägen, der vi kunna placera kanoner; i offensift afseende kommer man åtminstone åt östra sidan till samma resultat.
Rörande detta ämne hafva Riks-Stånden stannat uti följande beslut: Ridd. och Ad. har fastställt den årliga anslagssumman lill 100,000 R:dr samt afslagit det vid disposilionen af dessa medel i 2:a mom. föreslagne förbehåll; Preste-Ståndet har nedsatt den årliga anslagssumman från 70,000 R.dr lill 5o,ooo R:dr och derjemte beslutit, alt, i afseende på disposilionen af dessa medel, utom de af Utskottet föreslagne villkor, äfven följande borde tilläggas: 1:0) alt understöd i främsta rummet bör lemnäs de arbetsföretag, som, af Kongl. Maj:t gillade och anbefallde, redan äro påbörjade med löfte om bidrag af allmänna medel, utan alt likväl sådane erhållits; Staff-Utskottets Memorial N:o jig. j3 2:0) dernäst ät säd ane företag, hvilka, af Kongl. Maj:t gillade och anbefallda, väl icke blifvit började, men för hvilka löfte om understöd till deras fullbordan blifvit gifvet, och 3:o) sist ät öfriga arbeten i denna väg, hvilka af Stor-Amirals-Embetets 3:dje Afdelning ärö upptagne bland dem, som synas förtjente af snar verkställighet; Borgare-Ståndet har bifallit Utskottets tillstyrkande i Betänkandet N:o 291 ; och Bonde-Ståndet har nedsatt den årliga anslagssumman till 5o,ooo R:dr, med förbehåll likväl, att dessa medel användas till sådane ändamål eller den dass af arbeten , som Stor-Amirals-Embetets 3:dje Afdelning ansett företrädesvis förljenta af snar verkställighet samt med de vilkor i öfrigt, som upptagas i Betänkandet N:o 291. Då Riks-Stånden beslutit, att anslag -för ifrågavarande ändamål skall ega rum, anser Utskottet lämpligast vara, att beloppet deraf först bestämmes.
Riksdag för tillfälliga behof anvisade, nedan upptagna, anslag äro uti Kongl. Förvaltningens af Sjöärenderna räkenskaper sålunda redovisade: Behållning vid Utgifter åren Behållning vid 1845 års slut. 1846 och 1847. 1847 års slut. Till fortsättning af nya dockbyggnaden i Carlskrona 66,666: 32. — 66,666: 32. „ nybyggnad af krigs-ångiärtyg samt ångkraftens användande på Flottans fartyg 300,000: 149,055: 47. 7. 150,944: — 5. Carlskrona Station. Dess räkenskaper, som för år 1846 i Kongl. Kammar-rätten granskats med anmärkningar, hafva för år 1847 ännu icke undergått fullständig revision derstädes. år 1846. år 1847. Debet. Balans från föregående året: Uppbörd: Credit. Balans från föregående ur : Balans till påföljande uret: Behållning af proviant 21,008: 34. Utaf dan vid Carlskrona Station befintliga fond för Lyckeby kronoqvarns ombyggnad, utgörande, enligt 1846 års hufvudbok, 38,670 Rdr 38 sk. 8 rst., har, jemlikt nådigt bref af den 10 December 1847, Kongl. Maj:t, med afseende derå, att de årliga inkomsterna af qvarnen syntes vara tillräckliga för densammas underhåll, till nedannämnde föremål anvisat följande belopp: till komplettering af under byggnad varande korvetten Lagerbjelke . 11,000: återstående kostnad för ångmachinen och pumpverket lill reparations dockan i Carlskrona 12,000: samt till fortsättande af kasernbyggnaden derstädes 10,000: summa 33,000: hvilket förhållande Revisorerne ansett sig böra omförmäla. Stockholms station. Räkenskaperna, som för båda åren blifvit utan anmärkning granskade i Kongl. Kammar-rätten, utvisa: — 101 betsel. Baluns från föregående året: Tillgångar Uppbörd: Anslag å 5:te hufvudtileln, kontant, .
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Frih. Boye begärt votering och dervid till contra-propos. föreslagit: Vinner nej, företager R. o. Åd. förevar, ämne lill hufvudsaklig pröfning. Den i April f. ra. 33 ning. Denna propos. hade af Hr Landlm. blifvit vägrad, hemställande han nu om b. o. Ad. yrkade framställande at den af Frih. Hove begärda proposition. Ropades starka nej, blandade med ja. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja, hegärde Frih. Boye votering. Frih. Cederström: För min del anhåller jag att till prot. få anmäla min protest, så väl emot frågan om en propos. att till hufvudsaklig pröfning upptaga ett ifrån Utsk. inkommet betänk., hvilket grundlagarne ålägga R.iksSt:n, som jemväl emot den af Hr Frih. o. Landtm, vägrade propos., emedan de af HrFrih. o. Landtm, åberopade grundlngs-§§ tydligen bestämma, alt det endast ur då ett Stånd återremitterat en fråga, hvaruti tre Stånd beslutat, som utlåtande blott till detta Stånd bör till svar på återremissen af Utsk. afgifvas. Gr. Horn: Jag får endast lill prof. reservera tnig emot den framställda proposm och förklara, alt jag ej deltager i voteringen uti en fråga, som jag anser alldeles icke grund* lagsenligen behandlad. Jag tager mig nu friheten yttra mig, såsom ledamot af Utsk., der jag skall anse mig ovillkorligen förbunden alt under sådana förhållanden, som här äga rum, ingå med ett nytt betänk., ej blott till de tvänne Stånd, som återremitterat ett föregående betänk., utan till alla fyra RiksStm. Min öfvertygelse är således, alt ett sådant betänk. alltid bör blifva föremål för It. St:s beslut. Hr Frih. o. Landtm, tillkäunagaf, att plenum koni me att fortsättas på e. m. kl. 6.