Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sö?a;:t, i &e£ 9fäbiga i)3ropojttion, angSenbé <Statå Slr t iller i*-Departement et, för gält»2lrtillerietS itfSnb* fättanbe 3t:br 324,000 S5elägvingö Strang. 2,951,000 görfvarSsverfet tilt ©jofs. Sätt nybyggnab af ångfartyg för ©färgårbSftottanS bet;of 240,000 2000 ©fcppb kanoner 36,090 1000 ©feppb 85ontber 20,000 2lnfar III ocij ftteceöftöe inom font år utgå, till ben fuittum bmarfe år forn Ötongl. Hfflay.t pröfmar för änbainålet erforberligt. M, Tlay.t förutobar, att, voib alfmännaTSemiltningenS befräntmanbe dier mib regleringen af 23anFcn3 för&åflanbcn, 91. <2f:r bl i fm a i tillfälle, att titan fmårigbet anm tfa fjmab font till ränta ocf) amortifentent å ©tatöobligationerne er* forbraS, belft bet mib filia Stifébag för 9tiFögälbé*C>ontoret beräfnabc belopp af allmänna ä3emillningen, i följb af ininffabe utgifter, lärer Funna nebfättaö. tpmariemte S.
I stället för nuvarande 3 öfverstar har antalet blifvit ökadt till 4; I stället för nuvarande 3 öfverstelöjtnanter äro upptagne 5 sådane ; I stället för nuvarande 13 majorer äro bibehällne endast 9, hvarigenom antalet regementsofficerare på det hela blifvit minskadt med 1; I stället för nuvarande 26 yngre kaptenslöner äro dessutom upptagna de tre informationskaptenslönerna, som hittills ej utgått utan användts till andra ändamål; och tillika hafva 3 löjtnantslöner uppflyttats till yngre kaptenslöner, hvilket ökat dessas antal till 32, men minskat löjtnantslönernas antal till 56. Emellan exercistiderna permitteras för kronans räkning af fyrverkarecorpsen 5 och af artilleribrigaderna 1,026 artillerister. Förklaring. Man har ansett sig kunna minska regements-officerarnes antal med 1, då sådant i mobiliseringsförslaget visar sig möjligt, och då det för fredstjenstgöringen äfvenledes utan svårighet låter sig göra. Regementsofflcers-befattningarne vid artilleribrigaderna böra icke i allmänhet blifva af så ansträngande natur, att icke tjenstgöringsoch exercisåligganden med det i förslaget upptagna antal väl kan bestridas. Kommitterade anse för öfrigt, att det finnes regementsofficers-befattningar vid artilleriets stab som äro så vigtiga, att de fullt motsvara öfverste och öfverstelöjtnants-befattningarne vid brigaderna. Dessutom, om man jemför antalet af öfrige officerare med antalet af öfverstar och öfverstelöjtnanter, erhåller man, vid nuvarande antal, förhållandet 31,8: 1, och vid det föreslagna antalet förhållandet 20,*?: 1. Detta senare jemförelsetal öfverensstämmei äfven i det närmaste med samma tal inom de större infanteriregementena. Den indragna majorsbeställningen lemnar för öfrigt full tillgång såväl till accordsränta för sig sjelf som äfven till lönetillökningen åt 3 öfverstelöjtnanter och 9 majorer. Kommitterade hafva föreslagit antalet permitteradt manskap till 1,031.
om hwilken wi sjelfwe äro til den grad angelägne, at wr för desi kränkning upsagt en Konung all tro och lydnad, betagit desi efterkommande all rätt til Swensta Kronan. Hwad borde wi i fölgd häraf wänta af desie förolämpade medlemmar i Riket? hwars styrka de öka genom en altjcmt tiltagande förmögenhet. Säkerligen har jag fullt förtroende til desie mäns moralitet; men med fog skulle de kunna säga: ingen Beskattningsrätt, ingen Bewtllnmg, eller är det ej en motsägelse r Lonstitutionen, ärkänna Swensta Folkets ostridiga beskattningsrätt och neka den för Sertivniotusende (69,000) medborgare. Jag förestår Högloft. Ridderstapet och Adeln, at i samräd med sina Med-Ständer updraga Lonsorurions Utstottet förfärdiga et Förflag, hwarigenom besutne Ofrälse män kunna komina i ätnjutande af deras rex>re8entg.tionsrätt, som genom allmänna rösten dem redan pä förhand är tillagd. Och för at än ytterligare wisa huru angeläget detta ämne äligger Ridderstapet och Adeln, är min tanka, at det hädanefter mä wara de ätter af hwilka ingen har tilfälle sjelf bewista Riksdagen, uplätit lemna sina fullmagter til de besutne - Den i Jun». zs5 fuine Ofrälse män, til hwilka de hysa förtroende, ej obetagit de andre respectlvStänden finna utwäg wisa desie aktningswärde män en lika bewägenhet; utbedjandes mig derföre at detta mit Memorial meddelas de öfrige Ständen. Stockholm den Junii 1M9. ^xe! kllamilton. Lades pä-bordet. Herr l^bam, ?ebr. Likmätigt en wärd
Under en hög alm lutade sig tvenne verldenes barn intill hvarandra och smektes länge i sinlig lusta. Då sade jungfrun: “Aldrig vill jag med kärlek i hjertat se på månen mer, om jag sviker dig, som är min käraste skatt på jorden”. Ja... kan hända sade hon äfven mer än så. Men då prasslade det till i buskarne. De båda barnen sprungo förskräckte upp, likt rådjuren för jägaren. Det var mörka, stränga anleten, som trädde fram mot dem ur löfverket. Djeknen vardt öfvermannad... slagen till marken, ja, piskad som en hund — och den högborna jungfrun skrattade åt hans plåga. — Han hade förledt henne sade hon, med trolldom och rusande drycker. — Tron I väl att jag skulle glömma huru denna dam jagade någon bort från sin klädningsfåll? — Hvad viljen I med dessa förebrålser, magister Olaus? — frågade grefvinnan oroligt, när han slutat. — Hvad som händt mellan oss för tjugu år sedan torde icke vara skäl att nu bringa på tal. Må hända kunde äfven jag då hafva skäl att göra Er motsvarande frågor, om jag funne det anstå mig. — Ej kommer jag för att kräfva Er på hvad I lofvat, — sade magister Olaus leende. — Ynglingakänslor trifvas icke väl med hvitt hår. — I sådant fall kunnen I vända Er till min huskaplan. Han skall få tillsägelse att genast infinna sig hos Er. Hon vände honom ryggen och gick bort till fönstret, der hon satte sig. — Hör då först Aurore Dohna hvad jag har att säga, — återtog magister Olaus, höjande rösten. — Det är i den hämnande Gudens namn, jag kommer, i hans namn, som straffar allt intill tredje och fjerde led, och sannerligen säger jag dig derför, att din frukt skall förgöras och all din säd, och du skall intet glädja dig mer bland årsens dagar. Ensam skall du tvina bort om natten och din suckan skall varda daglig spis och dino tårar din dryck, ty det du räddes är kommet öfver dig och det du fruktade hafver råkat dig! — Och för hvilken synd är han då mig skyldig straffet?
Sluteligen hafva Riksens Ständer velat i ^underdånighet tillkännagifva, att den åt deras 394 Underdåniga Skrifvelser. Deputerade uppdragne befattning med Krigs». Revisionen nu mera upphört. Riksens Ständer framhärda etc. • 'i".n, N:o 156. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 8 2 Au g. 182 3°’. Preste-Ståndet d. 25 — —• BorgarerStåndet d. 25 — —■ Bonde-Ståndet d, 27 Riksens Ständers underdåniga. Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga. Proposition om Pensions-anslag för framlidne Stats Commissarien Widegrens of örsörjda:, döttrar. S.. A. K. "Uti Nådig Proposition till Riksens Ständers Stats-Utskott, under dea 25 sistlidne Januarii aflåten, har E. K. M, tillkännagifvit, att, sedan Stats Commissarien JE. Widegrens i torftiga om» ständigheter efterlemnade Enka, hvilken, efter E. K. M:ts Nådiga förordnande, den 27 Mars 1819, skulle åtnjuta en årlig Gratification af 5oo R:dr på Extra Utgiftsfonden , till nästinfallande Riksdag, korrt derefter med döden afgift, E. K. M., den 5 Maji samma år, anslagit denna Gratification, att, med enahanda vilkor, uppbäras af Stats-Commissariens 3;ne oförsörjda Underdåniga Skrifvelser 395 döttrar , Charlotta, Margaretha Catharina och Regina Widegren; hvarjemte E. K. M. till Riksens Ständer i Nåder öfverlemna!, att, med afseende å: Stats-Commissarien Widegrens utmärkta förtjenster, anslå, åt hans bemälda döttrar en årlig stående pension utöfver det ringa belopp, som af dem på Ordinarie Pensions-Staten tillträdas. boede.
Discont-räkenskaperne och således med inberäkning jemväl af utelöpande Assignationer) den 3i December 1839: a) På allmänna fonden, eller för Lån emot namn och Reverser 4>979>54C: 42- 9- å det för denna utlåning afsatte Creditiv 5,000,000 Rdr således i behåll 20,453: 5. 3. b') På ■Banco-Ulskottets Betänkande, N.-o So. 17 På Fonden för Lån å Publika papper . 177>865: 36. — Då från denna fonds totala belopp, 700,000 Rdr, afdrages derå anvisade medel lill Götheborgs LåneContoir 275,000 Rdr och till Låne-Conloiret i Malmö 25,000 Rdr, uppstår alltså en behållning af 222,(34: 12. — å den för härvarande Banco-Discont disponibla fond 4°°>ooo: — —• Utestående Lån: a) Mot borgen, med omsätlnings-rätt . I denna summa inbegripes hvarken Verkets inom linien förda (och förut af års-inkomslerne, såsom förluster godlgjorda) Capital-fordringar, ej eller upplupna räntor å förfallna Lån, hvilka räntor icke upptagas bland Verkets tillgångar förrän de inflyta, men till controll vid redovisningen serskildt bokföras. Fonden för utlåningen utgöres af Creditivet å Banken, 5,000,000 Rdr, den såsom Reservfond afsatta vinstsumman för senare halfåret 1816, hvilken med •derå beräknade räntor, enligt 1839 års Bokslut, uppgår till 134,009 Rdr 27 sk.; af Stockholms Spar-Bank insatte 5o,oeo Rdr, samt den, för användande af Directionen, tillgänglige Discontvinsten. b) På Publika papper 177,865: 36. —' Inkomst: a') Innehållne räntor af utlåning emot borgen, med om sättningsrätt 229,6(7: 36. — b')
Ma;j:t i nåder infordrat Stockholms stads Konsistor» underdåniga utlåtande öfver af Rikets Ständers Revisorer uti deras till Eders Kongl. Majit den 15 sisfidne Oktober afgifna underdåniga berättelse, om verkställd granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1858, gjorda anmärkningar, rörande af Konsistorium gjord utbetalning af 351 R:dr Runt till underhåll af sex hjon vid Soopiska fattighuset, hvilken utgift, enligt bemälde Revisorers tanka, bort bestyrkas medelst utdrag af Konsistor» protokoll för den dag beslut derom fattades, äfvensom derom att vid denna räkenskap vederbörandes intyg saknas, huruvida inventering af säkerhetshandlingarne och'kassabehållningen i behörig ordning blifvit verkställd. Med anledning häraf får Konsistorium i underdånighet tillkännagifva, att Soopiska fattighusets räkenskaper för sagde år blifvit i behörig ordning af Konsistorium granskade och godkände, samt att inventering af till samina räkenskap hörande säkerhetshandlingar och kassabehållning i sammanhang med denna granskning försiggått, hvarvid ingen anmärkning af de dertill utaf Konsistorium utsedde revisorer blifvit gjord; och torde till följe häraf Rikets Ständers Revisorers uti den underdåniga berättelsen gjorda anmärkningar böra förfalla. De i nåder öfversända remisshandlingarne varda härjemte i underdånighet återställda. Med djupaste undersåtliga vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernåd igste Konung! Eders Kongl. Mapts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, TII. WENSJOE. J. NORDLUND. A. SJÖDING. J. G. LUNDBERG. ER. ERIKSSON. PEHR LINDSTÉN. O. M. FALLENIUS. JOHANNES ROHTLIEB. N. J. EKDAHL. Stockholm i Stads-konsistorium den 21 December 1860. Er. Morén. — 379 — Kongl.
Anckarsvärd har yttrat att detta varit hans mening, men att den blifvit underkänd i Const.Utskottet. Denna mening, hvars förfäktare Frih. Gederström plägar vara, innehåller, att ett förslag, som vid första riksdagen är framlagdt al Const.Utsk., må icke ogillas, utan skall, antingen det anses för riktigt eller ej, ligga öfver till nästa riksdag, för att först då komma under pröfning. Derföre skola vi ej heller nu få ogilla livad Const.Utsk. föreslagit. En grundlagstolkare på detta rum, som i del hänseendet är lika gammal som Frih. Cederström, nemi. Hr Cederschjöld, hvilken deltagit i de flesta riksdagar sedan 1809 och merendels varit ledamot af Const.- Utsk. , förfäktar motsatsen, eller att det fordras Ivänne riksdagars sammanstämmande beslut, för att få ett grundlagsändringsförslag antaget. Const.Utsk. har också, på sätt Gr. Anckarsvärd sagt, gjort denna grundsats gällande vid innevar. riksdag, och samtliga Stånden hafva godkänt delta sätt att förfara. De hafva gjort det, icke allenast derigenom, alt de handlat i öfverensstämmelse dermed i sina beslut, utan det förstärkta Cojist.Utsk. har, till följd af de propostr, som det oförstärkta framställt och Stånden gillat, i enlighet dermed voterat. Uti 6 sådana omröstningar har jag deltagit och skall nu, till yttermera visso, nämna dem. Den första propostn, hvaröfver så röstades, lydde sålunda: Den som vill att Const.Utsk:s förslag, om uteslutande af ordet ”allena” 1 4 §:n Reg.Ftn, skall hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste ja; den det ej vill, röste nej; vinner nej, kommer berörde förslag icke att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Men han, han var i hast blefven så vresig. Liisa kunde inte få honom glad igen. Om en stund voro de ute. Öfverallt var der ljus i fönstren julgranar, barn, hem. Liisa hängde honom vid armen. Hon var inte rigtigt nykter. Hon pratade i ett, svor och bannade. Hon ville ha de der sjumarkerna, hvarför fick hon dem inte? Han var en dålig karl, som det inte lönade sig att ha till vän, en kujonerad stackare, ett riktigt kräk. Men hvar de passerade förbi hördes inifrån glada röster, lek och musik. Ifrån ett hus tonade der ut en psalm i natten. Man kunde se in, om man stälde sig på tå. Fadern spelade på en liten orgel, barnen stodo omkring, modern sjöng. Hon var som Eva, litet stor i kroppen, hade ljust hår och samma vänliga, fridfulla leende. Hon sjöng så vackert. De små försökte också. Mannens bas sekunderade. Pigan stod i dörren med hufvudet på sned och de enfaldsfromma ögonen höjda mot taket, högtidlig och full af andakt. Erik drog bort Liisa, åter hem, hem och hem. En obehaglig qväll, denna. Det förföljde honom som en mara han kunde ej blifva det qvitt. Hm! Ändtligen. Han var ensam. Han hade med våld slitit sig ifrån henne. Och nu var han vid dörren. Hans ja, hans hem. Klockan var nära tolf. Han fick efter något letande fatt i nyckeln, vred om och öppnade. Med honom kom ett kallt drag utifrån; vinterkylan trängde in i det lilla varma rummet, der nu en oväntad syn mötte honom och oväntade ord, föga lika Evas lugna stilla röst, som eljest helsade honom. Der stod en främmande qvinna vid spiseln, en liten och tunn gammal qvinna med skarpa drag och lifliga ögon, som lika väl kunde se vänliga och trohjertade ut som de nu riktades hätskt och spetsigt mot den inträdande. Åh, ni skulle skämmas, talade hon, skämmas ögonen ur er, lätting, att komma hem så här sent, se'n ni lemnat eder hustru ensam på sjelfva julnatten, sjuk och i ett sådant här tillstånd. Sådan urspegel till karl!
Man skall derföre icke tro, att all den Saltpetter, som finnes upptagen i Berättelsen, snart sagt för de fleste åren, varit Svensk tillverkning, Jag vill intet inlåta mig t någon närmare detsilje, hvarken om sjelfva Styrelsen af Verket eller disposition af SaltpetterlösningsMedlen, Högloflige Utskottet har nämnt att de derom framdeles med Betänkande ämna inkomma; jag får blott anmäla, emedan Grefve Gyll enborg tycktes önska en bättre Controll emot egennytta af emottagare, och jag såsom innehafvare af ett Krutbruk, just är en sådan, Rtt en sådan Controll aldrig kan vinnas så län, ge oiuttrad Saltpeter får lefvereras, efter den Arbets-metbode som nu brukelig är , icke hel» ler är det möjligt för Sjudare att kunna lefve» rera luttrad Salpetter sådan att lion håller da C kemiska prof, Författningarne bjuda, Det i senare tider nppfundna sättet att genom gjut* ning komma till ett säkert resultat är icke prac» ticabelt i stort, äfven icke päliteligt, bär gifves icke mer än ett sätt, detta är dock både lätt ocls föga kostsamt, nemligen, att genom omsmältning af flen råa Saltpettern, få densamma renad från större delen af sälta och jordparticlar ; i detta tillstånd är den väl icke luto träd, men då kan man likväl temmeligen bestämma dess halt, som annars är ogörligt; detta project har jag uppgifvit till Comitéen, trien ännu icke funnit att derpå något afseende blifvit gjordt, hvilket val också icke händer, Den 4 April, 20) tä länge lärde Män hafva befattning med saken, som vilja göra äfven det minsta piactiska till scientifiquet, — I det hela anser jag denna sak gagneligare för det Allmänna, om den uppmuntras hos Allmogen , genom smärre anläggningar, än hos Stånds. Personer efter stor Scala och med stora Premier samt förskott. — En anmärkning får jag annu göra, den nemligen:
Sedan den vidsträckta utsigten från Bellevue, på ena sidan ett stort omvexlande landskap, med sjö, vikar, berg, skog, lunder, åkrar och ängar, på den andra hela staden utbredd för blicken såsom i ett panorama. Derefter den lilla dystra, mellan bergen inklämda viken, vid hvars brädd Roslagsvägen löper fram, men som småningom utvidgar sig till en fjärd med bördiga stränder, mellan hvilkas åkerfält det oansenliga Kräftriket inbjuder till hvila och thédrickning i små men trefliga kamrar. Här dröjde vårt sällskap länge nog, tills Fritz motvilligt fick foga sig i Märthas yrkande och för den lilla dotterns skull måste begifva sig af till staden i en återvändande droschka. De båda vännerne deremot vandrade, med deras niece emellan sig, af åt Ladugårdsgärdet, förbi «Fiskartorpet, hvad? gudomligt att beskåda! – än de stolta stammar, – som stå rad i rad, med friska blad? – Än den lugna viken, som går fram? – å ja! – Än på långt håll mellan diken åkrarna?» – «Ä’ke det gudomligt, Fiskartorpet, hvad? gudomligt att beskåda!» repeterade Magnus ännu, då de lemnade den «lugna viken» och fortsatte sin vandring. Vid ankomsten till Djurgårdsbrunn, der våra vandrare uppfriskade sig med ett glas punsch, och vandrerskan i sodavattnet gjöt en tår ur den äkta farbroderns glas, var det redan skymning. Under det farbrodern ännu uppgjorde liqviden, tog Magnus Linas arm och gick förut öfver bryggan. Men då de gingo vägen rätt fram, och farbrodern med ropet: «hvad gör ni för krokvägar, era skalkar?» tog af in på en gång åt höger, så hann han en stund före dem till den punkt, der vägarne stötte tillsamman, och fortsatte under ett skrattande: «farväl med er!» sin vandring mot Rosendal. De tu följde honom i spåren, och det märktes, att
Af de i Riket inrättade Sparbanker har icke någon utom de i Malmö, Lund och Christianstad inrättade och uti föregående Revisions-Berättelser omnämnde, begagnat den dem uti 193 §. af Banko-Reglementet medgifna Crediti v-rättighet. 37 §. 50. Likasom tillförene hafva endast Skånska Hypolheks-Föreningen och Bruksegares Hypotheks-kassa varit i åtnjutande af de i §§. 195—199 omförmäldla Cassa-Creditiv, hvardera lill det högsta dem medgifna belopp eller 300,000 R:dr Banko. I följd deraf att sammanräknade summan af Cassa-Creditiv blifvit enligt §. 197 af Banko-Reglementet bestämd till 800,000 R:dr samt alt således, i händelse nya Hypotheks-föreningar uppslodo, för dem icke skulle finnas att tillgå mera än 200,000 R:dr, sedan så väl Skånska Hypotheks-Föreningen, som Bruks-egares Hypotheks-Cassa förklarat deras önskan vara att fortfarande till oförändradt belopp få i Banken begagna Creditiv, hafva Fullmäglige ansett sig böra för bemälde Hypotheks-Föreningar inskränka tiden för begagnande af de dem anvisade Creditiv af 300,000 R:dr B:ko för hvardera, intill slutet af nästinstundande år 1846, då denna fråga ånyo skall tagas under pröfning. Emedlertid äro för de sålunda beviljade Creditiven nya förbindelser från vederbörande infordrade. För erhållande af Cassa-Creditiv i och för Spannmåls-belåning (se §. 200 i Banko-Reglementet) har ännu ej någon anmälan skett. Under sednare halfåret 1844 har icke något, men under de första rnånaderne detta år 120 R:dr Banko till Banken ingått, såsom folii-afgift för begagnad t Cassa-Creditiv. Angående Bankens Diskont-rörelse. §• 51. Då Höglofl.
Dessa förmenta hufvudskål visa sig dock, i sjelfva verket, vara vida ringare afsedda, än man påstår; ty, vid alla riksdagar, då fråga varit om upsägningsrättens borttagande, hafva medlemmar af BondeSt. från vissa landskap, serdeles Östergöthland och Småland, satt sig emot förändringen, emedan de befarat, att alla räntepersedlars torgföring och försäljning, på den tid af året, då skatterna böra betalas, skulle Ifi * 2ii Den 3 Maj. understundom sänka de förra till sådant vanvärde, att räntegifvaren måhända nödgades sälja 1£ eller 2 tunnor säd, för att erhålla den penning, hvilken han, efter den ständiga eller raedelmarkegångssältningen, borde, för 1 tunna, till räntetagaren erlägga. Ärlig missbjudning af Städernas innevånare blefve honom då menligare, än markegångens tillfälliga höjning, och räntelagarnes prejerier. Den ifi ågavar. fördelen, för BondeSt., lärer således, i vissa landskap, vara motsatsen, eller ingen, och på andra ställen ojemn. Någon stor ifver, för sakens genomdrrfvande, bör följaktligen icke hafva kunnat, för denna orsak allena, hos Ståndet upkomma. Hvad har då varit skälet till BondeStts utomordentliga nitälskan i delta hänseende? del uttalades i allmänhet icke; dock yttrades genast, när Konungens första propos., af d. 20 Dec. 1847, skulle, d. 12 Jan. 1848, af Ståndet, hänvisas till StatsUtsk., bland annat följande af Jöns Mansson, från Skåne: Han ville fästa dess ”upmärksamhet på nödvändigheten att, vid ärendets behandling, bereda en lindring, ja en successiv mindskning, i de för jordbrukande klassen svåraste grundskatterna”, hvaremot en förökad afgift, efter bevillningsprincip, för del högre värde, egendomen genom grundskattens nedsättning erhölle, syntes honom vara rättvis”. Ilan ”upmanade Utsk. att genast föreslå den mest afgörande af alla förenklingar, i hemmantaIsräntans totala a/skaffande. Sedan kunde jordeboksräntan förvandlas helst i penningar”.
Den 19 Februarii e. m. ao5 må det vara mig tillåtit framställa min öfvertygelse, äfvensom den generella anmärkning, att ehuru mycket jag anser Landtbruks-yrket vara förenligt med den Militaira tjensten i fredlig tid, anser jag dock Landtbruks-yrket ingalunda utgöra något oumbärligt reqvisitum för en militairs duglighet. Under åberopande af Historiens vittnesbörd vågar jag äfven vädja till dem, som varit i tillfälle att kunna bedömma det, om ej uti städernes förvekligande lefnadssätt mången danats till en på slagtfället duglig och tapper Militaire. På ett ställe i dess anförande yttrar sig Herr Piibbing: "Är det då så väl be" tänkt, att föranleda unge Officerares flytt"ning till Städerne och Gästgifvar gårdar"ne, hvarest deras själsoch kroppskrafter "ofta spillas på tomma förströelser och "fördärf iga utsväfningar. — Äfven der, "hvarest Garnizonstroupper äro företrä"desvis syslosatte, och väl vårdade, såsom "i hufvudstaden, bevisar den stora sjuklig"heten och dödligheten bland dem, att det"ta lefnadssätt har frestelser, för hvilka "mängden dukar under." Denna satts är ny, åtminstone obekant för dem, hvilka vistas i hufvudstaden. Hvad sjukligheten bland Befälet beträffar, i anledning af de frestelser den värde talaren supponerar, tror jag han snart skulle öfverlygas om motsattseu genom noggranna undersöknin - aoö Den 19 Februarii e. m. gar om verkliga förhållandet. Hvad morta» liteten åter bland Befälet beträffar, derom äro upplysningar lätta att erhålla. Jag tror, att vid undersökning skulle resultatet blifva, att få af befälet, åtminstone under en tiderymd af 7 k 8 år, med döden afgått.