Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartinansdorffs yttrande; ty som det föreföll mig, låg i försatsen ett underkännande af deras behöflighet, men ett sådant uppfattande å min sida måtte varit oriktigt, då jag, likasom hvarje annan, under loppet af Hr von Hartmansdorffs föredrag fann seminarier och seminaristen ofta nämnde. Hvad mig vidkommer, får jag förklara, att min fordran på det förslag, sora utgår från en styrelse, oeftergifligen är, att det skall vara så beräknadt, att i sjelfva förslaget ligger öppet uttryckt hvad som fordras; och detta anser jag ingalunda vara fallet med uppgiften, att blott 6000 r:dr voro behöfliga för inrättningen af seminarier. Jag tror för min del, att, ganska lösligt öfverslaget, säga dessa 6000 minst 3o,ooo r:dr, om med någon framgång sådana seminarier skola kunna inrättas; men jag får tillika säga, att jag ingalunda anser behofvet af dylika seminarier vara för handen, ty jag tror, att deras behof ligger i den alltför högt stegrade fordran på kunskaper hos folkläraren, och att språnget är för högt och för stort i fordringar på kunskaper, i hänseende lill allmänhetens nu ägande kunskapsmått, till de fordringar deraf, som Utsktns betänk, utsatt för sjelfva folkskolan. Ulin öfvertygelse — och denna öfvertygelse är grundad på någon enskild erfarenhet i afseende på folkskolor — är, att det ingalunda bchöfves, att det t. o. m. för ändamålet är skadligt, och hvad mera är, detta mål är för närvar, oupphinnelig!, att nemi. inom loppet af 5 år anskaffa 1^00 skollärare med det kunskapsmått som Utskrns betänk, förutsätter. Det lärer vara allmänt bekant, att största delen af dem, som begagna våra lägre lärdomsskolor, öfvergå till nöringsyi kena och icke kunna drifva sig fram till den högre upplysningens fordringar, och att ur dessa skolor kunde utgå nog tillräckligt skicklige lärare för folkskolorna, hvartill således inga andra kostbara inrättningar behöfvas.
Haraldson (ensam). den der galningen, kommer väl slutligen att bli min olycka, om jag inte hittar på något medel att få honom stum. Det är ändå besynnerligt, (Seende efter Anton.) Död och förbannelse 31 att afkomman inte bättre duger. Den andre har lös, der äfven. Usch det var den ruskigaste väl mod, men det är inte utan, att någon skruf är natt i min lefnad. (stampande förargad med foten.) Fan anamma! Att jag inte skulle få fram packorna, i natt heller. Men det var också inte rådligt, att ge sig längre på väg, efter ett sådant arbete. (gnuggande händerna, skrattande.) Ha, ha, ha! Emedlertid gick det förträffligt! de' kan man då inte neka. Att på en gång få tre tullsnokar att bita i gräset, utan fara att bli upptäckt. Ha, ha, ha ingen enda skymt till misstanke; och den förhatlige jakten, se'n! den, vill jag tro, såvida den inte stannat qvar på sjöbottnen att hin håle just nu gör en ypperlig stekbrasa af, Pojkvalpen är det värsta men jag vill tro, att denna nattens väderlek, skall ha' en afgörande verkan, på den smula helsa han eger. I annat fall, så ... hm ... ja, så är han blott en fåne, som äneller inte. då ingen nytta gör i verlden, antingen han lefver (Birger inkommer.) TOLFTE SCEN. HARALDSON, BIRGER. Haraldson. kan märka vår nattliga färd Ja! Är allt åter i sin ordning, att ingen i morgon Birger (dystert). Haraldson. Hvad tror du om pojken? Jag är rädd, att 32 lemna uslingen åt sig sjelf, men vet inte hvad som vore rådligast att göra. Birger (med kallt allvar.) blifvit rubbad, af hvad han i denna natt varit vittne till. Ni hade inte att medta honom. Fyra Intet kan göras. Den arme gossens hjerna har blodskulder hvila på våra hufvuden; Gifve Gud alla.
Utskott, twänne den 3 i denne mänad ingifne och dä pä bordet lagde Memorialer, det ena af Bengt Andersson frän Elfsborgs Län, angäende Landtmätare. Arfwode, och det andra af Anders Nilsson frän Carlstads Län, angäende, det wid Arfffisten, för minderåriga barn, mä af Bo offifto afsättaS, hwad Domaren pröfwar swarande emot kostnaden, som ä de äldres uppfostran wore anwänd. Ut supra. Lx ?rotoco!Io Labriel Öämsno. Utdrag 543 Den 7 September. Utdrag af Protokollet, hältet hos Bonde. Ståndet wid Uttima Rlkedagcn i Orebro den 7 September 1810. S. D. Oöredrogs och bifölls Lag. Utstottets wid förra Plenum xä bordet lagde Memorial af den r6 Augusti med utlätande öfwer Riksens Ständers Jusiitiä-Ombudsmans m. m. Herr Friherre L A. Man ner herms afgifna Embets berättelfe. Or supra. kix ?rotocollo 6gdrisl Öämavri. Utdrag af Protocollet, HNet hos Borrde. Standet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 7 September »810, O S. D. vefter förnyad föredragning af Consti. tutions-Utskottets den 3 Scpten>ber pä bordel lagde Memorial af Len Zr Augusti med bifogade förslag r:o Till Eds-Formulaire för Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen och 2.0 Till Formulaire, hwar-fter HyllningsEden den Hbgborne Furste och Herre Prins Johan Baptiste Iulius, Swea Rikes Kron-Prins, af Riksens Ständer swärjas stall; god - Den 7 September. Z49 godkändes dessa Eds. Formulairer, och biföll Ständct dergenite hwad Constitutions. utskottet ^hemställt att till Haris Kongl. Masts Hof.Canz. ters Embete mätte öfwerleinnas upprättande af Hans Kongl. Höghets
Herr Grefven och Län dt-Marskalken förklarade, att Ridderskapet och Adelli, som för närvarande vore syselsatt jned pröfningen af ett för Svenske Medborgare högst vigtigt mål, skulle, så snart detsamma blifvit afgjordt, företaga det ämne, sorn af Presteoch Bonde-Stånden blifvit framstäldt, och sedermera lemna de öfrige Kiks-Stånden del af Ridderskapets och A-, heins deruti fattade beslut. Sedan Deputationen blifvit på vanligt sålt utbeledsagad, yttrade sig: Herr Munck äf Rosenskjöld, Eberhard: Jag skall ganska kort uppehålla mig vid ett Betänkande, som, efter min tanka, förtjenar att noga granskas, för att, å ena sidan, bevara Statens, och, å den andra, enskildas personers rätt. Detta beslut ar innom Utskottet fattadt blott med en enda rösts pluralitet. Man har velat göra skillnad Ben 85 November f. m; emellan desse reclamatfons-anspråk, och deras, sorn. redan fått ersättning. Den väsend teliga skillnaden är, att de förre fått ersättning, men desse ej, ejnedan de förres anspråk lättare varit utredde. Någon annaa skillnad har jag ej kunnat finna. Om Stale . till andra ändamål använder de penningar, som den för de lidandes räkning uppbure, minskar det ej deras rätt, och ej heller har Styrelsen haft orätt, att använda penningarne, på Jet de ej skulle ligga plruklbara under tiden. Jag grundar likväl cj nan mening på den allmänna princip, som al Herr Hjerta blifvit framsLälld och hemtad från politiken att Stats Cassan skulle ersätta. de handlandes förluster under krig, för det stora ändamålet att bibehålla handels-crediten. Sådane principer behöfva ej framställas, utan blott de som äro dicterade af både rättvisa och beskydd. Här är ej fråga 0111 framtida förluster, utan blott fråga om, att sedan Staten uppburit ersättning för enskildes lidande, och således för deras räkning, den skall utdela åtminstone en skärf tili dem, som halva anspråk på ersättning. Det har blifvit sagdt, att intet land, icke en gång England, lomnar en sådan ersättning.
Föredrogs å nyo Banco Utskottets den 5 dennes under N:o 93 afgifne, samt den 8 der. påföljde eftermiddagen pä bordet lagde , Utlåtande , öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående de föreskrifter, som må lemnäs för Bankens atlaning på fast Egendom intill nästa Riksdag. Herr Munck af Rosenskjöldj Eberhard anhöll, att Banco-Utskottets Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet till nästa Plenum. Herr Ankarsparre} Ingemar Augustförenade sig med Herr Munck af Rosenskjöld. Herr Grefven och Landt-Mdr skalk en förklarade, att den af flere Ledamöter sålunda gjorde anhållan, att Banco-Utskottets Utlåtande måtte ytterligare hvila på bordet till nästa Plenum, icke kunde, enligt 49 §. Riksdags-Ordnin. gen, förvägras. Företogs till pröfning Stats Utskottets den 5:te dennes under N:0 649 aigifne, samt den 8 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af ytterligare väckt frä. 5oo Den 10 December e. ni. ga oni utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoll vid 1817 och 1818 årens Urtima Riksdag. Herr Rosenbladj Bernhardj anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:0 i.) Mert von Hohenhausen, Michael: Jag instämmer fullkomligt i hvad Herr Rosenblad yttrat. Han har så fullständigt och med så mycken utförlighet utvecklat frågan , att det hvarken för Stats Utskottet eller Herrar Fullmäktige i Riksgälds-Contoiret lärer vara möjligt, att deruti vidare misstaga sig. Det var emedlertid ett sällsamt misstag , att Utskottet förmodade, det Ridderskapet och Adeln ej affordrat Riddarhus-Directionen den redo, sorn af densamma kunde åstadkommas, utan be hofde rådas dertill.
Men vill värden på ett oförsynt sätt öka hyran, tål han inte små snälla barn, och förbjuder han er att ha ens den allra som sötaste lilla turkiska mops, flytta då, men tag för all del er man med er! Daniel F — m. Transport Enköping 3: Sex svskon, red. Dessa medel hafva användts sålunda: Husgerådsartiklar för köket Sängkläder o c h linne Hyra Mjölk, ägg, smör, potatis m. m Bröd och ost Kött och fläsk Sill o c h kabeljo Mjöl Specerier m. m Kaffe och socker — öfriga omkostnader 90: 342: 65: 201: 69: 103: 15: 79: 96: 60: 164: 50 80 — 98 86 97 75 — 13 23 07 Kronor 1289: 29 Vinterträdgården i hemmet. Prisbelönaclt svar å prisfrågan XXXII. ör att med framgång kunna öfvervintra L krukväxter i boningsrum, såväl som i växthus, fordras i främsta rummet kännedom om de olika växtarternas fordringar beträffande temperatur, enär långt ifrån hvilka växter som helst med godt resultat öfvervintras i boningsrum vid vanlig rumstemperatur. * A f vikt är, att värmen hålles någorlunda jämn och ej får betydligt variera, samt att den, om möjligt, enligt naturens egen fingervisning vid mulet väder och under natten hålles några grader lägre än vid solsken och om dagen. I rum, som ständigt bebos, torde detta näppeligen kunna följas; i rum, där man blott eldar för att utestänga kölden, låter det sig däremot göra genom att elda tidigt om morgnarne, hvarigenom en stigning af värmen undvikes för natten, hvilket eljes blefve händelsen, om eldningen verkställdes om aftnarne. På vattningen bero till väsentlig del växtens helsa och trefnad. Synnerligast under den långa, mörka vintern är af vikt att denna verkställes med nödig omtanke och urskilning. Att på bestämda dagar, som en och annan plägar, vattna alla växter, vare sig de äro i behof däraf eller ej, måste, som enhvar torde medgifva, i hög grad vara skadligt för desamma. Stuudom hör man frågas, huru ofta den eller den växten behöfver vattnas.
145 af disponerade Creditivposter, ingär i föremålet för StatsUtskottets anmärkning mot lyftningen af mindre Cieditivets Tredjedel, och är i sammanhang dermed besvarad. Efter öfvervägande af de oskiljaktiga omständigheter, som, enligt hvad StatsRåds-Protocollen upplysa, verkat till förbud mot export af djurs ben och dispence för utförsel af aska, linner Utskottet den häremot, i ning sakna fullgiltig grund. Den i i6:de puncten anmärkta rådgifvande åtgärden till nedläggande af Ju> stitiae-Cancellerens mot KrigsCollegium anstälda åtal, hvilken dock ej på sätt Herr Grefve Horn uppgifvit, lemnats i Handelsoch Finance-Expeditionen, utan vid föredragning af KrigsÄrenden den 12 September 1822, har Utskottet ansett påkalla anmälan hos Riksens Ständer, enligt 107 §. RegeringsFormen, hvadan alltså Utskottet härutinnan åberopar sitt slutliga betänkande. I anledning af I7:de puncten, angåde citfärdadt Circulaire till Landshöfdingarne, med befallning att inom Länen bereda medel och utvägar för Djurläkare# Bihang tUl R. S. Pro t. 3'dje Sami, jp j46 Constitutions Utskottets Betänkandem aflöning, kan, efter Utskottets tanka, icke ens något tvifvelsmål framställas om nyttan af en anstalt, till hvars befrämjande dessutom Landshöfdingarna förständigats, icke att vidtaga directa mesurer, men blott att uppgifva förslag. Upptagandet och behandlingen i Ecclesiastik-Expeditionen, af frågan om framlidne BruksPatron Ebersteins testamentariska disposition till en Schole-inrättning i Norrköping, har Utskottet funnit påfordra det tillkännagifvande hos Riksens Ständer, jemlikt 107 Jf. RegeringsFormen, hvars detailler och motiv Utskottet skall, i dess allmänna betänkande, närmare utveckla.
Dessa personer hafva säkert ej gjort sig skyldige alt anses såsom falske ledare för ungdomen. Jag ber ock dessa H:rr besinna i första rummel att deras tid också en gång kommer. Jag ber dem besinna, alt vi, om vi ej söka nprälthålla värdet af vårt representant-kall, blottställa våra efterkommande för förluster, hvartill vi ingalunda böra göra oss skyldiga. Vi våga således hoppas, alt ej i afgörandets ögonblick motstånd skall rönas ifrån de hjeltan, der fosterlandskänslan vanligen är varmast. Ilär gäller det verkligen fosterlandets hästa. Det allmänna fordrar en försakelse af oss alla, men dessa upoffringar äro ringa emot deta, som Den 15 Februari f. m. 11 möjligen kunna komma all kräfvas företrädesvis af desse unge Riddersman, om molnen mörkna emot östern och det ej lyckas en vis Regering alt dem afleda. Slåndets ära och anseende hvilar ej på bevarandet af enskilda fördelar och rättigheter. Dess anseende kräfver, och de förbättringar förslaget i allmänhet afser, fordra sorn vitkor alt man så fogar, att det blir en möjlighet äfven för detta Stånd att ordna representationen inom sig på ett sätt att de allmänna ärendenas vård lemnäs i händerna på personer, som mera uteslutande kunna sig deråt egna. Jag röstar för förslaget. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: Icke utan en viss tvekan upstiger den, som här nu fått ordet, på sin bänk i betraktande af den föga utsigt, som talet i allmänhet har att kunna verka på öfvertygelser helst i ett ämne af sådan vigt som detta, än mera, då talets vapen skall föras af en oöfvad hand och riglas emot ett förslag, så mägtigt understöd!, som det ifrågavar:de.
Han hade ett gråhyat, något ärrigt ansikte med en smal, mörk mustasch, och han såg flera år äldre ut än han var. Näsan var skarp, och de stora bruna ögonen hade en flackande blick. Jag hoppas att jag får henne till bords vid Arvidsons middag i nästa vecka, fortsatte Tomas. Du kommer väl också med? Jag tror det. Hall hade blivit införd i konsul Arvidsons hus av konsulns äldste son, med vilken han var nära vän. Eljest hade han föga familjeförbindelser i Stockholm. Han var född i Bryssel av en svensk dam, som efter ett par år återvände till Sverige, sedan hon först inackorderat barnet hos en välbärgad hantverkare och hans hustru, som var född svenska. Vid tolv års ålder rymde han från sina fosterföräldrar, och på många år var det ingen som visste hur, var eller om han levde. Slutligen återfann man honom oförmodat som skådespelare vid en liten svensk landsortstrupp, och ett par år senare dog modern efter att först ha testamenterat honom sin förmögenhet. Han hade fått många vänner och syntes överallt. När Tomas frågade honom, vad han fördrev sin tid med, brukade han svara: Jag skriver på ett drama. När det blir färdigt en gång, skall jag hyra ett band och resa omkring och spela det. En ruta stod öppen. Den salta vårluften spelade in och spände ut röken från cigarretterna till ett luftigt nät, vars slingrande och sköra maskor lyste i solstrimman med nästan kejsarblå färg. Därute glittrade det över vågskvalpet på Strömmen, så att det nästan gjorde ont i ögonen. Rhenvinet tindrade i glasen. Det är sant, inföll Hall, du kan gärna gå med på operan i kväll. Jag köpte ett par biljetter åt mig och Jean Arvidson, men han blev hindrad. Går du med? Ja gärna. Nå, det var bra. Hall tömde sitt glas långsamt och fyllde det på nytt. Med ens reste han sig hastigt. Jag tror att jag är tvungen att gå nu, jag skall träffa en bekant klockan tre. Nå, vi träffas i kväll alltså... Ja, du är väl hemma vid sjutiden, jag kommer upp till dig. Tomas blev sittande en god stund ännu, tung i huvudet av vårluften och av vinet. Han hade ånyo kommit att tänka på den unga flickan i handskbutiken.
Cronhjelms redactionsförslag upplästes, så lydande: att alla för cassacreditiv, enligt grunderna för Bankens förvaltning, tillgängliga medel, med undantag af de uti 2o:de punkten särskildt omnämnda 200,000 r:dr af Bankens låneförlag till disconten, samt de uti i8:de punkten lit. f nämnda, från Bankens fa stig hetsbelåning inflytande capita 1- afbetalningar skola i första rummet användas till cassacreditiv åt de associationer, som uteslutande, samt de privatbanker, som i större scala befatta sig med belåning af spannmål, på satt och 1 den ordning har ofvan finnes upptaget, Den 3o Juli e. m» 37{J om och när dylika associationer och privatbanker till sådana creditiv kunna sig anmäla; att de h y po t h eks för en i n g a r, sorn till er hållande af cassacreditiv i Banken sig anmäla, äro uteslutande berättigade till creditiv af de 200,000 r:d r, sorn i sådan händelse kunna fr å n B a n c o d i scontens fonder öfver fly t tas, samt af de från f as t i g h e t s b e 1 å n i n g e n inflytande c a p i t a 1 a f b e t a 1 n i ngar, samt att, af öfriga tillgängliga medel, cassaoreditiv böra deni beviljas näst efter ofvannämnde associationer och de privatbanker, sorn i större scala med spann målsbelåning sig befatta; samt att, i händelse flera, inom samma class, till cassacreditiv, på en gång och tili större belopp, än Bankens tillgångar för året medgifva att i sådan väg användas, sig anmäla, de tillgängliga medlen då, efter Banco styrelsens ompr öfvande, fördelas emellan dem, som samma class tillhöra. Hr Hegardt, Christ. Bernh.:
Då han här yttrat sig innan någon talat emot hans mening, hvilken 2 gånger förut segrat i Stats-Utskottet, och i dag 3 gånger inom RiksStånden, så synes ingen annan anledning för honom hafva varit, att anfalla en redan öfvervunnen och tigande motståndare, än att derigenom indirecte besjunga den segrande härens, och med detsamma sin egen, framgång. Jag skall icke heller be - Den ii Februarii e. ni. möda mig, att, med någon vederläggning, förringa hans glädje deröfver. Men jag hoppas, alt när egenskapen att tillhöra de rådande för honom förlorat nyhetens Lehag, skall han framdeles, då strid är öfverflödig, lemna sina motståndare i fred. Huruvida jag öfverdrifvit de svårigheter, hvilka skola möta verkställigheten af detta förslag, lära Fullmäktige i RiksgäldsContoret få erfara. Om svårigheterna belinnas ännu större, än jag förutsagt, och om någon af väre Fullmäktige skulle tröttna vid sitt besvärliga uppdrag; så önskar jag, att Ridderskapet och Adeln måtte uti den värde Ledamoten finna en lika lycklig verkställare af StatsUtskottets förslag, som han varit en ifrig befordrare af dess uppgörande. Hvad min befattning såsom förvaltare af Statens allmänna, eller Riddarhusets särskildta, medel och oegennyttan dervid beträffar, så vågar jag underkasta dem ej mindre samme Ledamots stränga granskning, än äfven mina fienders, i fall jag är olycklig nog, att hafva några sådana. Om sjelfva saken skall jag blott yttra lili g i trenne hänseenden, som icke finnas upptagne i min reservation, men hvaröfver jag anser mig böra offentligen uttala min mening, innan detta olyckliga beslut går i fullbordan. 1:0 Jag anser Rikets Ständer derigenom, att de nu upptagit Statslån utan behof, hafva väsendtligen bortgifvit deras beskattningsrätt; ty de, som 33o Den ii F e b r u a r i i e. m. icke äro i stånd att hålla emot, då intet Statsbehof finnes, hvad styrka dertill skola de väl hafva, när behofvet inträffar?
Kosthållningen vid Institutet har medfört utgifter, hvilka, för det år räkenskapen omfattar, uppgått till omkring 23,000 R:dr för ett hushåll af 97 personer, deraf 34 lärare, tjenstemän och elever erhållit bättre kost och 63 lärlingar, drängar och pigor samt tillfälliga arbetare vanlig arbetskost. Bröd och dricka för hushållets behof köpes för närvarande hos bagare och bryggare i Upsala, och hafva, enligt räkenskaperna, under revisionsåret utgifterna härför uppgått till sammanlagdt 4,625 I;:dr b7 öre R:mt. Revisorerue föreställa sig, att en del af berörda kostnad kunnat besparas om bakning och bryrd vid Institutet verkställts. Att landtbruket under de sednare åren efter den år 1857 inträffade handelskris lenmat längt mindre fördelaktiga resultater, än under de föregående åren, är väl bekant och har varit en följd deraf, att de vid krisens inträffande stegrade arbetspriserna bibehållit sig, under det att landtbrukets produkter betydligt fallit i värde, och hvad son' i detta afseende gäller svenska jordbruket i allmänhet måste äfven gälla Ultuna landtegendom. De ogynnsamma resultater. jordbruket vid Ultima lemnat under är 1858 och ännu mer under år 1859, synas dock, enligt Rerisorernes öfvertygelse, lägga i dage0' att en förändring uti vissa derstädes nu bestående förhållanden är nödvändig. Revisorerne hafva trott det vara angeläget, att närmare efterforska orsakerne till hvad soö1 sålunda blifvit anmärkt, emedan det icke kan vara likgiltigt huru hushållningen är an' ordnad vid ett läroverk, som just liar till uppgift att meddela undervisning i husliåh' - 165 — ■<*uK. ivcvtauicme vera vai, att det rationella jordbrukets uppgift icke är att spara utgifter, utan deremot att väl använda de för detta ändamål disponibla medel, men det rationella jordbruket vid Ultuna synes hafva uppnått den ålder, att man bör kunna vänta sig, att detsamma redan kommit i sådant skick, att dess afkastning.bör, då icke mera ovanliga förhållanden inträffa, åtminstone fullt ersätta förlagskostnaden.
Oaktadt den stora vigt och inflytelse, som bergslaget ansåge skattekols-förläningen cga för kopparverkets framtida drift, och ehuru bergslaget-svårligen kunde göra sig förvissadt att förmånen af kopparräntans nedsättning till hvart trettionde skeppund å tillverkningen skulle blifva svarande emot den förhöjning i kolpriserne, hvilken kunde förväntas blifva en följd af upphörandet utaf allmogens kol-Ievererings-skyldighet samt bergslagets uteslutande kol-upphandlingsrätt inom 1816 års distrikt, och hvartill ytterligare koinme osäkerheten af råkopparens försäljningspris, har dock bergslaget förklarat sig villigt: a) att afstå från rättigheten till hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kolens uppbärande af alla de skattskyldige, som från dessas leverering in natura yrkat befrielse, under förbindelse för bergslaget dels att, om några socknar komme att dermed fortfara, deras kol-skatt på de hittills ömsesidigt gällande villkor emottaga och dels att, efter träffande öfverenskommelse, godtgöra hytte-egarne den dem tillkommande så kallade hytterevenyen, efter den hittills vanligen följda grund för dess beräknande; b) att afstå från rättigheten till uteslutande koluppköp af skatte-allmogen inom det sednast år 1816 fastställda köpekols-distriktet, samt från den uteslutande timmeroch virkes-handel inom bergslagets så kallade «frihet» med dertill hörande socknar i Osteroch Vester-Da larne; c) att afstå från den så kallade vedhyggsters-räntan af bergsfrälsejorden, i händelse Kongl. Maj:t och Rikets Ständer besluta denna räntas afsöndring från Fahlu grufva ocfy indragning till Statsverket, för hvilken händelse bergslaget härvid fästat det förbehåll, dels att bergslaget fortfarande må ega uppbära samma ränta såsom ersättning för det från afradskassan utgående lönebidrag till förste läraren vid Fahlu bergsskola, intilldess bergslaget från denna löneutgift befrias, dels ock att den ifrågavarande räntans afsöndring från kopparverket emot det genom kopparräntans förmedling äskade vederlag, icke nu eller framdeles må kunna åberopas såsom skäl till bergsfrälsejordens skattläggning.