Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
MAJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott, angående medel till Canaloch Sluss-Byggnaden vid Säffle i Wermland; Gifven Stockholms Slott den 1 Mars i834- Sedan Kongl. Majit, genom Nådig Skrifvelse till Dess Befallningshafvande i Wermlands Län af den 23 Mars 1826, för segelledens uppbjelpande på Byelfvens vattendrag, förmedelst en Canaloch Slussinrättning vid Säffle, utaf Strömrensningsfonden anslagit en summa af 55,000 Ridr Banco, och dervid tillika i Nåder förordnat, det ett Bolag skulle bildas, sorn, dels med della anslag, dels med egne medel, borde befordra utförandet af detta, för en betydlig del af Wermland, magtpåliggande och nyttiga företag, deraf verkställigheten jemväl, enligt ett af Öfverste-Lieutenanlen Hällström och Capitainen Cronstrand uppgjord t förslag, sedermera blifvit på entreprenad upplåten åt Bruksegaren J. Norström, emot en öfverenskommen betalning af 58,575 Ridr Banco; men Kongl. Majit, — efter det omförpaälda förslag, vid den af Chefen för Stor-Amirals-Embetets Tredje Afdelning, framlidne Stats-Rådet m. m. Grefve v. Platen i lifstiden anställda granskning, befunnits opålitligt, så alt kostnaden för ifrågavarande arbete ansetts böra beräknas till en summa af 236,778 Ridr Banco, eller vida utöfver den, hvarmed första förslaget sig slutade, — under den 26 Mars 1828 i Nåder förordnat, att det beviljade anslaget skulle installas och Bolags-interessenterne böras, huruvida de, i sakens sålunda förändrade skick, ville mera eller mindre till anläggningens utförande bidraga, eller från de, i detta afseende ingångna förbindelser befrias, i anledning hvaraf Bolagets Direction, efter hållet sammanträde med delegarne, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, af den 3o Augusti »828, tillkännagifva, att
Åt dessa förhållanden torde likväl någon uppmärksamhet böra skänkas, så vidt de röra frågan, om vederbörande gjort ”hvad på dem ankomma kunnat”, för beredande af liqvid för ofvanberörde balanserade medel, och önskligt bade äfven varit, om en större uppmärksamhet blifvit fästad vid det uppgifna hindret, då möjligtvis nödvändig - — 130 helen blifvit insedd, att förse Styrelsen med en för ärendernas jemna gång behöflig och tillräcklig embetsoch tjenste manna-personal med verkliga löner, pensionsrätt m. m., i likhet med deras vederlikar vid Genera 1-Tull-Styreisen, hvilket Embetsverk tjenade vid Styreisens organisation till förebild, helst göromålen vid det sednare äro lika äfventyrliga samt lika angripande kroppsoch själskrafterna, som möjligtvis vid det förra. Liqviden för de försfcottssummor, som blifvit af Styrelsen utlemnade till Korrektionsimätlningarne i Norrköping och Götheborg, är under uppgörelse, och hafva de på det sätt uppkommit, att Styrelsen upphandlat i Stockholm elfekter för nämnde Inrättningars behof, utan att beloppen kunnat i deras räkenskaper upplagas förr, än räkningarne blifvit dit öfversända och liqviderade. Skulle genom en dylik åtgärd, såsom Revisorerne befara, falska föreställningar om Styrelsens tillgångar uppkomma, så loide sådana lätt förfalla, då man tager erforderlig kännedom om rätta förhållandet. Revisorerne hafva fäslat uppmärksamhet vid nödvändigheten af bestämda numrerade ulspisningsslaters utarbetande för friska fångar, rättade efter mer eller mindre svårt arbete, för sjuke och i cell förvarade fångar m. m.
M. nådigst föreslaga vilkor för medlens anvisande kunna vara stridande emot hemmansinnehafvarnes rätt. I sådant afseende har förekommit, att, vid den år 1835 föranstaltade undersökning i orten, det blifvit ytterligare ådagalagdt, att de å hemmanen på Öland fördelade utmarker icke blifvit på tvänne serskilda sätt och vid olika tillfällen skattlagda, äfvensom att hemmansegarnes lagliga rätt i annat afseende icke eller blifvit för nära trädd, vid hvilket förhållande Rikets Ständer funnit sig vara fullt berättigade att, utan hinder af serskilda hemmansinnehafvares anspråk på medlens återställande till de skattdragande, besluta om vilkoren för dessa medels anvisande. I anledning häraf och då ifrågavarande utmarksskatt, om än icke olagligen tillkommen, likväl, på grund af ofvannämda undersökning, kan anses hafva varit alltför betungande, hafva, med afseende jemväl å öns vitsordade behof af understöd till allmänt nyttiga inrättningar, såsom ordnandet af folkskolor m. m., Rikets Ständer funnit det 156 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, Bi.o g?. vara af rättvisa och billighet påkalladt, att, på sätt E. Iv. M. i nåder föreslagit, ifrågavarande restitutionsmedel varda använda för sådana ändamål, sorn för ön äro af gemensam nytta. Rikets Ständer hafva alltså å Riksgälds-kontoret anvisat ett förslagsanslag af trettiosex tusen riksdaler, att för den beviljade restitutionen användas, under de af E. K. M. i nåder föreslagna ofvanberörda vilkor; skolande dessa restitutioncr utgå efter de markegångspris, sorn i orten voro fastställde de år, för hvilka skatten debitei’ats, men efter afdrag utaf derå möjligen skedda afkortningar eller icke influtna restantier. Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få härigenom hos. E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1848.
Man ropar på mera penningar; låtom oss decretera en utsläppning af :o millioner och de skola blott öka de redan liggande 2 millioner. Således är formen på cred i tsystemat origfig och detta förtjeöar framför allt att undergå förän? efring, hvarom jag längre fram skab nämna. Den 26 Februarii, 811 Att myntvärdes bestämmes, anser jag nödvändigt, men på hvad sätt skall detta ske? Se där ett svårt problem att upplösa. Så länge Bankens skyldighet att uppfylla sine förbindelser beror på Riksens Ständers för godtfinnande, lärer aldrig bestämd säkerhet för framtiden kunna blifva att påräkna. Lån af silfver till fondens förstärkning, enligt Comitéens betänkande, anser jag högst skadelig, Att på sådant sätt sätta Banken på Åctier, vore visserligen ett medel att till en del minska dess beroende af Riksens Ständers god tycko, och kunde i så måtto medföra nytta; tmn denna förmon svarar aldrig mot de skad’iga följderna. Dessutom strider det mot naturen af vår Bankinrättning som är, att icke upplåna mot ränta, utan mottaga metaller utan ränta. Svenska Banken inrättades 1656; grunden till denna inrättning togs utan tviflel från den i Amsterdam 1609 inrättade och så allmänt beprisade växelbanken, som genom utgifven förordning gjordes till allmän CaSseur för alla innevånare, 60m hade rörelse ®ch vexlar, så snart summan gick öfver 600 gulden. Härigenom blefvo alia remittenter och trasenter nödsakades att lemna deras penningar i Banken; de första att lefverera penningarne dit för de undfångne växlar, och de sednare att der få sin betalning; hvilken betalning skedde igenom transport eller assignation ifrån den enas till den andras räkning, så att räkningarne endast till namnet förändrades, utan a ti Den 26 Ftbruarii, det ofta behöfdes göra någon effectiv eller contant betalning År 1614 inrättades på denna växelbank en låne-bank, kallad äfven Lombard, till understöd för landets innevånare, hvilka af Judar och Ockrare tillförene måst låna penningar emot obilliga interessen ^ inscrip-j tion öfver ingången till låne-banken innehöll:
Vi utfästa nu ett pris a f hundra k r o n o r för den bästa uppsats, som insändes till Idun, utredande följande fråga: Hur skall ett ensamt svenskt fruntimmer praktiskt och billigast möjligt ordna en resa till den stundande Chicagoutställningen, omfattande med vistelsen på platsen en tid af sex veckor? Alla täflingsskrifter öfver detta ämne skola vara insända till Iduns redaktion före den i januari 1893 och hvarje skrift åtföljd af sluten namnsedel, innehållande författarens fullständiga namn och adress. / medlet af januari månad kommer den prisbelönade uppsatsen att införas i Idun och samtidigt utlysa vi då en ytterligare pristäfling öfver något ämne af särskildt intresse för Iduns läsekrets, och i hvilken endast Iduns läsarinnor äga att deltaga. Som pris i denna täflan komma vi att utfästa: en gratisresa till Chicago-utställningen, inbegripande alla omkostnaderna för resa fram och åter (2:dra kl. järnväg och 1:sta kl. ångbåt), vivre och vistelse ä stället enligt den prisbelönade planen. Vi våga hoppas, att vi för dessa våra arrangement ha att påräkna alla våra läsarinnors lifliga intresse, och inbjuda i dag till flitigt deltagande i den förberedande pristäflingen. Stockholm den 14 oktober. Redaktionen af Idun. den hasta i handeln förekommande tvålsort och därjämte det m e s t p r a k t i s k a och ekonomiska rening Försäljes hos de flesta specerihandl. fråi: » Backfischens » rätt att vara till. En allvarlig betraktelse af Efraim Rosenius. |o kan lösa alla tillvarons gåtor? En » backfisch », ett mellanting mellan pojke, flicka, ängel, afgrundsande, barn och kvinna - — en backfisch — hvad tjänar en så- dan till? — Hvad kan en dylik underlig varelse ha for uppgift eller för berättigande i tillvaron?
Allt nog, hufvudsaken är, att det är fråga om en ingalunda obetydlig upoffring å Statens sida, som minst lian beräknas till ungefär 40,000 R:dr årligen, ifall koppar-tillverkningen fortfar att vara betydlig. 368 Den 22 Mars f. ni. Kommer deremot tillverkningen att minskas, blifver Kronans förlust jemväl mindre, men vinsten af förändringen blifver, såsom en talare redan utvecklat, utan att Hr von Hartmansdorff sådant bestridt, att Dalallmogen skulle komma i en bättre belägenhet och i en mera fri och rättsenlig disposition af sina hemman och dess skogsprodukter, än som f. n. är förhållandet, då icke ett träd eller en planka från något af de under Bergslagets privilegier hörande trakter kan af hemmansegaren utan Bergslagets tillstånd försäljas, och Bergslaget sjelft får icke disponera öfverflödet af skogsprodukterna till försäljning, enär desamma endast få till eget behof förbrukas. Beträffande Hr von Hartmansdorffs anmärkn. derom, att StatsUtsk. icke utredt den ersättning, som borde tillfalla Staten för fortfarandet af den roteringsfrihet, som Bergslaget f. n. åtnjuter, så är ,jag af den öfvertygelse, att ifrågavande förslag till förändring af förhållanderna i Dalarne alldeles icke står i något beroende af frågan om Bergslagets roteringsfrihet; ty genom ett bifall till förslaget kommer ingalunda den jord, som benämnes Stora Kopparbergs Bergslag, att förlora egenskapen af att vara Bergslag, hvarföre någon utredning af roleringsförhällandet derstädes är alldeles öfverflödig. Till följd af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt tillstyrka R. o. Ad. att bifalla StatsUtsk:s förevar:de Utlåt., likväl med undantag af Utsk:s hemställan i sista punkten i afseende å den förändring af Bevilims-stadgan, som ansetts blifva en följd af bifall till Utsk:s förslag, ty StatsUtsk. har, enl. min åsigt, icke varit befogadt att göra en dylik hemställan, enär densamma icke rörer någon Statsregleringsfråga utan en bevillningsfråga.
Hvad således först angår frågan au - LagUtskotteti Betänkande. 39 6xo Lagutskottets Betånkandtnl gående Revisionsskillingens afokaffande, sä kan Utskottet så mycket mindre finna, att de för Utskottets tillstyrkande i detta afseende i Betänkandet upptagne skäl genom anmärkningarne blifvit vederlagde, som dels stadgandet uti go:de Cap. t6 §. RåttegångsBalken, att Konungen eger döma den till ansvar, sorn emot bättre vett och klara skjäl drager en Sak under Konungens pröfning, dels ock den nu föreslagne förändring af 21 Cap. RåttegångsBalken, sä att den slutligen tappande ovillkorligen skall gälda sitt vederparts Rättegångskostnad och skadestånd, efter Utskottets oföråndrade öfvertygelse, innefatta mera både lämplige och verkande correctiver emot Sakers obehöriga fullföljd hos Konungen, än bibehållandet af Revisionsskillingen, samt, i öfrigt, det obilligt betungande uti densammas anskaffande och nedsättning, för att vinna rättigheten att draga Saken under Konungens pröfning, icke minskas deraf att det nedsatte beloppet, i händelse HofRåttens Dom ogillas, får återlyftas. Utskottet kan ej eller medgifva det någon inconsequence ligger i det förhållande, att Utskottet ansett skyldigheten att lösa Revisionshandlingarne böra fortfara, oagtadt Utskottet tillsyrkt Revisionsskillingens afskafiände, emedan lösen för Protocoilej? och Handlingar utgör en vid alla Domsto |ar för vederbörande anslagen och påräknad LagUtskottets Bétankandenl fitz löneinkomst, hvilken hvad Revisionshandlingarne angår, för HofRättsBetjeningen så mycket mindra borde indragas derföre, att Revisionsskilling©» afskaffades, som Revisionshandiingarne i alia fall skola till Konungen insändas, och HofRätts Botjeningens befattning dervid blifver oförändrad. Utskottet, som i öfrigt snser den föreslagne förändrade tiden till tjugo dagar för missnöjes anmälande emot HofRätts
Desse for - Den a6 Mars e. m. dringsägare hade troligen icke medgifvit så förmånliga betalningsvilkor, som Rikets Ständer, och följden deraf hade blifvit många famillers undergång. Det var nog ändå många, som fingo gå från hus och hem, och det hade blifvit många flere, om man helt enkelt bade påkallat Lagarne. Således kan det icke sättas i fråga, att ju 1818 års beslut var en anstalt, förmonlig icke blott för Bolaget, utan äfven för alla dem, som hade skulder till Disconten. Likväl var det denna indragning af Disconten, som gifvit anledning till talet om alla de förbindelser, löften och rättigheter, som Rikets Ständer skulle vara skyldige Bolaget. Under hela Riksdagen, så länge frågan ännu var under beredning, hörde man ej något erbjudande från Bolaget, att sjelf utan Rikets Ständers medverkan utreda sin ställning, eller påkallande att Lagen om gäldenär, som ej mägtar betala, skulle sättas i verkställighet, utan först sedan beslutet var fattadt, såg man Directionens' Ordförande framträda med en protest deremot inför Kongl. Maj:t; och derefter, sedan Kongl. Maj:t sanctionerat Rikets Ständers beslut och utfärdat dess förordning i ämnet, beslöt Bolaget att deremot protestera. Det är sålunda man har sett, att sedan en allmänt antagen och gällande Lag blifvit af StatsMagten utfärdad, deremot blifvit protesteradt af ett enskilt Bolag. Jag tror att det var denna åtgärd, som mest verkat på Den 26 Mars e. ra. allmänna omdömet om Bolagets eller dess Directions tänkesätt. Man hade ju lika gerna kunnat stämma Rikets Ständer till KämnersRätten, som att protestera emot Konungs och Ständers gemensamma beslut; och kanske hade man gjort det, om något dermed stått att vinna. Det har ofta varit en strid om, huruvida de bidrag, som lemnades till Canalen, utgingo utaf det skattdragande folket; och de, som talat för Canalen, hafva alltid bestridt, att så var, och att någon tunga var lagd på folket.
Emedan söre Voteringen hwar och en äger tillfälle att an!öra sin R,ervaiion emot V ^eringsProposikionen, syne' det wara mindre lempe. igt, att, sedan genom V lleringen P.uralitekens ranka blifwit utrönt, hwarpä B>flulet sig grundat deremot förklara mitznöie, hwilker pä wisit sätt är a t klandra ett redan fattadt Beflull Ing förenar mig derföre med Herr Archiater LckultLenbeim i hwad han häruti tiustyrkr. (Grefwe körner, ^stolpil 6örant Det är wisserligen en lycka att wara af Pmraliteiens mening, och ingen har mera än jag aktning för desi Beslut; men det kan likwäl hända att också Pluraltteten har orätt, och i sädant fall bör det wara en enskildt tilläiit, dä han finner ert Beslut wara af den beskaffenhet, att han ej will anses för att deri hafwa deltagit, att inför Nationen genom sin Reservation tillkännagifwa, att han ej med sin röst bidragit till ett Beslut, som han antingen anser skadligt eller stridande mot Lagarnes afsigt eller esprit. Dä mänge gifwas bland Sländens Ledamöter, hwilka ej bruka i förhand yttra sig. Dä ett sädant yttrande af en hwar skulle medföra en särdeles widlpfkighet, och Den n November' och merendels blifwa blott ett upprepande af ett och detsamma, bör det wäl ej kunna någon förmenas, akt afwen efter fkedd Vo ering eller bifallen proportion, yttra en tanke, som han hittils, i afwagtan pä ut» gängen icke funnit nödigt eller lämpeligr att ådagalägga. Sädan tyckes mig wara bade den rättighet fom hwarje enskildt tillkommer, och den gräns som "är bestämd för dest utöfning. Friherre llllljencrantr::
Inställa sig ej borgenärerna efter stämningen, så dömer Rätten makarna emellan ändock, och det är på detta sätt som boskilnads-stämningen är emot borgenärerna préklusiv: de varda ej vidare i saken hörda. Men af denna uppfattning af ett boskilnadsmåls verkliga betydelse, — hvilken uppfattning i allt hufvudsakligt öfverensstämmer med gällande lags verkliga mening, den der stundom i praxis likväl ansetts svår fattlig, sannolikt i följd af boskilnadslagens sammanblandning med konkurslagen, — af denna uppfattning följer, att borgenärernas hörande före stämningens utfärdande väl icke är särdeles nödigt, utan att ett sådant hörande tvärtom kunde vara förvillande, såsom gifvande boskilnadsmålet utseende af en konkurs. Boupptecknings upprättande åter, innan stämningen utfärdas, bör så mycket mindre anses nödigt, som dess innehåll i vissa af de i 2 § uppräknade fall kan vara utan väsendtligt inflytande på saken, hvarjemte tidsutdrägt derigenom ofta skulle vållas. Utskottet föranlåtes derföre, till Presteoch Borgare-Ståndens antagande denna § oförändrad ånyo framställa; dock torde Utskottet böra till rättelse anmärka ett deri förekommande tryckfel i tredje 'punkten, der ordet ware» blifvit satt i stället för »varde». § Godkänd af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, har denna § deremot blifvit af Presteoch Borgare-Stånden lill Utskottet återremitterad. Denna åtgärd är föranledd af det deri förekommande stadgande, att »då boskilnad beviljad blifvit, vare all egendom, som, efter det ansökningen om boskilnad gjord är, Lag-Utskottets Utlåtande M 48. 21 genom arf, gåfva, testamente eller annorledes, tillfaller ena maken, såsom enskild egendom ansedd.» Det är i anledning af denna princip, sorn betänkligheter inom sistnämnde begge Riks-Slånd uppstått, ehuru något egentligt bestridande af principens antagande i vår lagstiftning icke blifvit vttradt.
Nämnda rapport innehåller ganska fullständiga och särdeles intressanta faktiska upplysningar, men hvilka synas mig, med en enkel och oblidkelig logik leda till alldeles motsatta slutföljder emot dem, hvilka Herr Ofverste-löjtnanten Beijer och Herr Friherre Ericson dragit deraf; och jag tror mig med afseende på ämnets vigt höra försöka alt bevisa detta påstående. Fordringarne af en jernbana, vare sig i vårt Iand eller i andra länder, synas vara följande: l.o. Att med sin rörelse-maleriel kunna upptaga och besörja all den varutransport, som kan tillströmma banan. 2:o Att betjena ett tillräckligt antal resande med erfoderlig hastighet. 5:o. Att ega den säkerhet att icke fara för olycksfall uppstår, och att nödiga reparationer kunna verkställas utan något längre afbrott i trafiken. Det förefaller mig såsom en obeveklig slutföljd, all om dessa vilkor lika väl kunna uppfyllas med banor af en mindre dyr konstruktion och af mindre dimensioner, sorn med en större och dyrare bana, så måste det system hafva ett bestämdt företräde, som kostar minst och Icmnar utsigt lill den bästa afkastningen på kapitalel. Det är ifrån dessa särskilda synpunkter, som jag nu tillåter mig att betrakta innehållet af Herr Öfveiste-löjtnant Beijers rapport angående Antwerpen—Gentbanan. Första frågan: Kan en bana af motsvarande beskaffenhet till spårvidd och materiel med visshet besörja en trafik motsvarande de Svenska statsbanornas? Herr Öfverste-löjtnanl Beijers rapport upplyser, att Antwerpen—Genl-banan är 4,68 Svenska mil lång. Den vestra stambanan härstädes med inräknande af stycket Örebro — Hallsberg är något olver 44'/2 mil lång. Den högsta inkomsten på denna bana har varit under December månad sistlidet år 184,000 R:dr. Arllages della såsom eli medeltal per månad, så gör del för äret 2,208,000 R:dr.
Likasom det, enligt min åsigt, den jag redan i underdånighet antydt, skulle vara både en stor misshushållning och ett stort politiskt misstag att vilja förkasta den materiel, man redan eger, derför att den, till följd af nya uppfinningar, icko till alla delar är den alldrafullkomligaste, — hvilket den, nybyggd nu efter denna stundens principer, säkerligen efter få år ånyo skulle upphöra att vara — lika oklokt skulle det vara att icke, i den mån det låter sig verkställa, göra sig till godo dessa den nyare tidens, af andra länders erfarenhet pröfvade, uppfinningar och förbättringar. Eders Kongl. Majit har också, i de till Rikets Ständer vid föregående riksdagar aflåtne Nådiga Propositioner, egnat all uppmärksamhet åt detta vigtiga ämne. Huruvida ångkraften förmånligast bör användas uti särskildt fartyg, till bogsering af de egentliga slag-fartygen, eller såsom hjelpkonst i dessa sistnämnde, med bibehållande af oförminskad segel-area såsom hufvudkraft för fartygens Iramdrifvande, detta har länge varit föremål för olika meningar. Olägenheten af att hafva de krafter, af hvilka man vill begagna sig, fördelade på 2:ne särskilda fartyg, är redan i sig sjelf stor. Ett ångfartyg, som, jemte sig sjeift, äfven skall framdraga andra fartyg, måste ega en i jemförelse till fartygets storlek betydlig machinkraft, hvilket icke medgifver den för skott ömtåliga machinens placerande under vattenlinien i den skottfria delen af fartyget, på sätt ske kan, då ångan endast användes såsom hjelpkraft inom samma fartyg. För skärgårdsflottan blifva ångbogseringsfartyg alltid oundgängliga, och härtill kunna till en betydlig del vid ett krig privata ångfartyg påräknas.
Erhålla 1 och 2 §§ den lydelse, sorn nu blifvit tillstyrkt; så måste näst elter deni införas 3 § i 14 kap. Straff-lagen, till förklarande af hvad med allmän handling förstås. Likaså och af enahanda grund blir det nödigt att förslagets 4 § förändras till sitt innehåll, så att det varder lika lydande med 4 §:s uti Stralflagsförslagets 14 kap. Här skulle, bestraffningen utsättas i §:s förra moment till straff - Kongl. Majis Nåd. Proposition N:o 59. 29 arbete från och med 2 till och med 6 år, samt i det sednare momentet till dylikt arbete från och med 6 månader till och med 2 år. Mot 5 § utbytes den § i Strafflags-förslaget, som der har samma nummer, hvarvid straffarbetstiden i §:s 1 moment bestämmes från och med 1 till och med 6 månader. Andra momentet kan antingen införas oförändradt, eller, om det finnes lämpligare, ändras derhän: Är ej bruk gjordt af den förfalskade handlingen; då må straff-arbets tiden till högst 4 månader sättas. Vid jemförelse af förslagets i 7 och 8 §8 med samma §8 uti den tillförene föreslagha strall-lagen, företer sig en märkligare skillnad. Denna sednare stadgar straff, i 7 § för eftergörande eller annorledes i ondt uppsåt verkställd förfalskning af Statens eller andra allmänna stämplar eller märken, hvarmed nödig ansedd kontroll-stämpling eller märkning förrättas, samt i 8 § för bedrägligt begagnande af dylik falsk redskap eller af ralskeligen gjord stämpling eller märkning, äfvensom för svekfullt bruk af rätteligen gjord stämpling eller märkning.