Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Const.Utsk. säger, pag. 19: »Hvad som först torde ådraga sig »upmärksamheten i detta stadgande (sista punkten af 5 g), är den »utsträckning, som FörmyndareKammarens befattning, enligt ordaly»delsen, synes hafva erhållit. Medel, som blifvit testamenterade »eller eljest gifne till viss bestämdt ändamål och stå under särskild »förordnad persons förvaltning, skola behandlas på samma sätt som »omyndigs eller frånv:de eller okänd arfvinges medel, och Förmyn»dareKammaren skall äfven af dem upbära årlig afgift, om det än»damål, hvartill de blifvit gifna, än är aldrig så främmande för »FörmyndareKammarens befattning i öfrigt. Alla de i Stockholm »genom enskild persons frikostighet tillkomne välgörenhets-inrätt»ningar, hvilkas penningar skola genom särskild persons försorg gö»ras fruktbärande, skulle sålunda komma under FörmyndareKamma»rens öfverförmynderskap och till densamma erlägga årlig skatt.» För att åt denna anmärkn. gifva utseende af sannolikhet, har det varit nödvändigt att icke allenast lösrycka sista punkten i 5 § från de två föreg:de punkterne i samma §, der det talas om ränta å omyndigas »i E. St:rs Bank å FörmyndareKammarens räk»niug insatta medel, samt å sådane medel, som eljest, i följd af »EådstuEättens eller annan Domstols eller FörmyndareKammarens »förordnande, i Banken för omyndigas räkning insättas», utan ock förgäta innehållet af B § i instruktionen, som bestämmer föremålen för FörmyndareKammarens verksamhet, och uttryckligen utmärker att densamma endast har att skaffa med de under Stockholms Stads domvår jo lydande ofrälse omyndigas samt frånv:de eller okände arfvingars tillgångar. Hade 5 § blifvit i sin helhet framställd och läst, och man tillika fastat behörig upmärksamhet på innehållet af 3 §, så är jag förvissad om att den gjorda, nu omförmälda anmärkmn uteblifvit. De motionärer, hvilka hos E.
N:o 11. som hitintills, fortfarande komma stadskommunen till godo; men att utaf afgiften för minuthandel med bränvin i städerna £ skola sammanslås med jj af minuthandels-afgifterna på landet, för att sedermera fördelas efter folkmängd till både stadsoch lands-församlingarne inom länet, och af Prosten Melen att, sedan i af minuthandelsafgiftcn blifvit aflemnad till hushållnings-sällskaperna, de öfriga -i så fördelas, att hälften eller | må tillkomma staden, men den andra hälften eller f aflemnas till Konungens Befallningshafvande i hvarje län att till landsförsamliugarne, i mån af deras folkmängd, utdelas; samt inom Bonde-Ståndet af Nils Petersson från Calmar län, hvaruti Erik Mansson från Gefleborgs län instämt, att den inom hvarje län inflytande minuteringsoch utskänknings-afgiften, som är anslagen åt kommunerna, må aflemnas i Landtränteriet, hvarifrån det på hela länet sammanlagda belopp genom Konungens Befallningshafvande fördelas på samteliga städer och socknar inom länet, i förhållande till hvarderas folkmängd, att af dem användas till kommunala behof. Till stöd för den sålunda föreslagna fördelning af den andel i afgifterna för minuthandel med och utskänkning af bränvin, som nu tillfaller städerna, är anfördt, att landets befolkning ofta liemtade sitt bränvin från städerna och troligen förtärde större del af det i städerna tillgängliga bränvin än stadsinnevånarne, samt derjemte att den omständighet, att städerna hafva stor inkomst af bränvins försåljningén innebure för dem en stor frestelse att befrämja en större afsättning af starka drycker.
"att köp bryter legostämma”, är ock af den vigt, alt undantag der ifrån endast på goda grunder bör medgifvas. Sådana kunna hemtas dels ifrån det allmännas fördel, dels från billigt afseende på den legandes säkerhet. Ur båda dessa synpunkter motiveras den förändring af berörde allmänna lagens föreskrift, som Kongl. Förordningen af den 13 Juni 1800 innehåller. Men med hus och tomt i städerna eger ett annat förhållande rum än med jord å landet. De förra hemta nästan uteslutande sitt värde ifrån åbyggnadens beskaffenhet och det måste ligga i det allmännas fördel att för åbyggnadens förbättring så få hinder som möjligt läggas. Nu kan endast egare af tomt å densamma verkställa större byggnadsföretag; en hyresgäst eger dertill ingen rätt och skall svårligen dervid linna sin fördel. En industri-idkare, som för sin närings bedrifvande behöfver större byggnader med dyrbarare inredning, torde alltid linna för sig förmånligare att förskaffa sig egen tomt, än att nedlägga stora kostnader på en annans, äfven om han, enligt Utskottets förslag, kunde försäkra sig om alt i 10 år vid lägenheten förblifva. För vanlig hyresgäst torde det vara tillräckligt, om han kan blifva förvissad, att i 5 år få qvarbo på samma ställe, och blott för sä lång lid skulle jag hafva velat medgifva rättighet att inteckna hyres-aftal till försäkring af deras giltighet äfven i händelse af försäljning. Det är nemligen uppenbart att, så länge aftalet består, den nye egaren hindras ifrån att verkställa större nybyggnad eller förändring, hvarigenom ock ett hinder uppstår lör städernas förkofran, hvilket ej hör vara alltför långvarigt, äfven om medgifvas måste att det osäkerhets-tillstånd, i hvilket hyresgäster för närvarande befinna sig, klöfver möjligheten af ett skydd äfven för dem. Vid tidens bestämmande fäster jag likväl mindre vigt än vid den ytterst betänkliga omständigheten, att Utskottets förslag medgifver rättighet för hyresgäst att låta inteckna sitt hyreskontrakt utan egarens hörande. Sådant strider, enligt min åsigt, emot rättvisans fordran.
Det är äfven snnnt, att förhållandet var enahanda från 1745 till 1776 som nu: alt nemligen penningskattens värde i dessa provinser nedsattes genom myntförsämring. Men, mine Herrar, med hvad skäl kan man säga , att myntförsämring är en fördel för Skåne? Hvar finnes väl dess fördel af att skatta mindre, under det att dess produclers varuvärde i följd af ett falskt myntsystem falla till intet? Det är i sanning en ganska fictif fördel! Jag frågar Er dessutom om det icke är klart, att, då det angår grundskatt, ali förändring deruti är vådlig; ty det är klart, att den äfven ingår i beräkningen af det värde egendomen ägt och äger. Den sak, sorn här är i fråga, medför ej en liten rubb* ning. De summor jag uppgifvit, och hvilka Friherre Cederström ej vet, hvar jag hämtat, synas uti våra Stats-redogörelser; i 1823 års StatsUtskotts-uppgifter, uti InkomstBetänkandet och i Rikshufvudboken, Hvarföre så många i PresteStåndet äro för denna sak, är att den möjligen kan blifva till Ståndets bästa. Af alla de summor jag uppgifvit, ingår ej mera till StatsVerket, än 90,000 R:dr. Detta bevisar den ringa fördel, som de öfrige orter genom minskad Bevillning deraf kunde draga; men hela millioner kommo till godo embetsmännen i dessa orter. Det är de, som motverka, att det må förblifva vid hvad nu är. Det är de, som önska, att rubba nuvarande io6 Den i April e. m. förhällande, för att få en sådan vinst, som de ej hafva någon laglig rätt att erhålla, ty de hafva ej bordt vänta sig den, då de sökte tjensterne. Jag har ej sagt, att det är StatsUtskottets Utlåtande, som är obesinnadt, utan motionerne. Af alla desse skäl anser jag det vara af vigt, att, på sätt jag yttrat, behandla saken.
Denna reservation skulle till de öfriga RiksSltn åtfölja det nu justerade prot.utdr., ang:de StatsUtsk:s utlåtande N:o 98. Ånyo föredrogs och bifölls SlatsUtskts den 20 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 99, ang:de väckt fråga om undersökning ronde Statens rätt att inlösa Ekolsunds gods. Till pröfning företogs StatsUlsk:s den 20 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 100, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse om tillåtelse för sällskapet till vexelundervisningms befrämjande att bibehålla den åt normalskolan upplåtna Mariae f. d. bränneribyggnad. Den 3o Maj e. ra. Frih. Cederström, Jacob: Vid delta betänk, har jag ingen annan anmärkn. att göra, än den, att Utsk. icke tillstyrkt Sländerna, det en lind. skrifvelse i ämnet Lör till K. M. afgå. StatsUlskrs utlåt. N:o 100 Lief af R.. o. Ad. bifallet. Föredrogos ånyo och biföllos SlatsUtsk:s den 20 dennes på bordet lagda utlåCn: N:o 101, i anledn. af Stadsmäklaren I. Nordblads ansökning, att till skatte få lösa den under Ulriksdals kungsgård hörande lägenheten Stocksund; N:o 102, i anledn. af Grosshandlaren L. Tyde'ns ansökning om skatteköp af den under Ulriksdals kungsgård hörande lägenheten Sveden; N:o io3, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om arrendefri upplåtelse åt staden Kongelf af åtskilliga smärre tomter vid Bohus raserade fästning. Hr Stuart, Carl Gustaf, uppläste följande: För att icke ytterligare förlänga gårdagens ovanligt långa f. m. plenum, afstod jag från min rättighet att då framställa några af andra talare, så vidt jag hade tillfälle och förmåga uppfatta deras yttranden, icke g jorda anmäi kn:r vid det af Bevilln.Utsk. afgifna förslag till ny bevilln.förorda.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå: l:o att alla de anslag, utan återbetalningsskyIdighet, som Rikets Ständer under innevarande riksdag komma att bevilja, ehvad desamma tillhöra den ordinarie eller den extra statsregleringen, måtte anvisas att utgå från Stats-kontoret; 2:o att samtlige dessa anslag måtte, på sätt 62 § Regeringsformen föreskrifver, under bestämda Hufvudtitlar i Riks-staten uppföras, dock så, att sedan de ordinarie anslagen först blifvit under hvarje Hufvudtitel upptagne, extra statsregleringen för hvarje Hufvudtitel för hela statsregleringsperioden utföres; 3:o att de andag, som för jernvägsbyggnaderna eller andra ändamål yarda beviljade att utgå af upplånade medel eller andra sådana tillgångar, Motioner hos Riddershapet och Adeln 1862. 525 som stå under Riksgälds-kontorets förvaltning (såsom t. ex. anslagen till folkundervisningen m. m.), och hvilka samtliga anslag, såsom tillhörande den extra statsregleringen, jemväl böra i Riks-staten upptagas, må, i mån af behof, utaf Stats-kontoret i runda summor från Riksgälds-kontoret reqvireras; 4:o att deremot alla lån, som af Rikets
Den ledamot, som ifrigast försvarat Utsk., började med att säga, att man ej borde sammanblanda frågorna, och dock hvila hans bemödanden att göra sin åsigt gällande endast på försöket att sammanblanda de af grundlagen så noga åtskiljda föreskrifterna om grundlagsförslags väckande och om ‘deras behandling, sedan de af Utsk. blifvit öfveilernnade till Stånden. Dessa äga då rätt att besluta förändringar, och Utsk. åligger att dessa de särskilda Ståndens förändringar till ett helt sammanjemnka; det är detta bestämda åliggande, som Constit.Utsk. nu, i trotts af grundlagens föreskrift, vägrar att fullgöra. Den 12 Fsbruari f. ra. RiksStrn nu ej vilja hålla till godo med, att besagda Utsk. godtyckligt förintar deras beslut, mäste derföre någon annan åtgärd vidtagas. Man bar yrkat Utsk:s afsättande; dertill tror jag dock ej, att vi äga rättighet. Låtom oss derföre eftersinna, huru en högre auctoritet vanligtvis gör, då en en lägre försummar att fullgöra någon vigtig skyldighet och hvarken kan tvingas dertill eller afsättas. I sådant fall lärer den förstnämnda antingen uppdraga saken åt någon annan, eller ock göra den sjelf. Dessa tvenne utvägar hafva äfven RiksSt:n; de kunna tillsätta ett särskildt Utsk. för att ombesörja sammanjemnkningen, eller ock sjelfva omedelbart verkställa densamma. Jag tillstyrker den sednare åtgärden, såsom enklare och skyndsammare; jag inser ej behofvet af etb särskildt Utsk. för att åstadkomma en sammanjemnkning, som man vid detta tillfälle kan saga gör sig sjelf. Den siste talarens farhåga, att detta behandlingssätt skulle blifva ett kryphål för Regeringen att vid nästa riksdag afslå förslaget. delar jag ej. Följer ett sådant afslag, äro de verkliga motiverna visserligen helt andra, och Nationen kommer ej alt misstaga sig derom. Jag förnyar derföre min förra anhållan om propos. med tillägg af den förändrade nummerordning å momtn, som Hr Cederschjöld föreslagit. Hr Dalman, Wilh, Fredr.:
Bakterierna finna i dessa håligheter en utmärkt jordmån, tränga upp i tandbenet, som ju äger en jämförelsevis stor procenthalt organiska beståndsdelar; tanden förstöres mer och mer, och en vacker dag börjar den värka, utan att man förut vetat af någon skadad tand. En hastigt öfvergående, ofta obeaktad ilning för sött, surt, kallt eller varmt är kanske allt. Kan man verkligen förekomma tandrötan, och huru skall det ske? Till en ej oväsentlig grad tror jag, att man kan det genom iakttagande af följande försiktighetsregler. Ett sundt lefnadssätt bör man i första hand lägga an på. Se särskildt till, att barnen få vara ute i friska luften så mycket som möjligt. På så sätt starkes hela organismen och som en följd däraf utvecklas äfven kraftiga tänder. Af hvad jag förut yttrat framgår äfven nödvändigheten af att barnen få använda sina tänder och käkar till att ordentligt tugga födan. Ju hårdare och segare den sistnämnda är, dess bättre för tändernas utveckling, ty därigenom blir ämnesomsättningen lifligare och tändernas struktur fastare. Vänj barnen från deras tidigaste år att äta vårt präktiga, hårda bröd. Men riktigt hårdt skall det vara. Spisknäckebröd och det mjuka brödet duga ej. Ar det minsta anledning att misstänka, att en eller flere tänder äro skadade, så bör man så fort som möjligt låta en tandläkare se öfver dem, ty det är ju själfklart, att behandlingen af ett litet hål i en tand måste, ur alla synpunkter sedt, såväl hvad hållbarhet som billighet och obehag beträffar, blifva bra mycket fördelaktigare för patienten än då tandrötan angripit en större del af tandsubstansen. Att behandlingen i sistnämnda fall, särskildt om patienten längre eller kortare tid lidit af tandvärk, till en viss grad måste förorsaka obehag, må ej förundra någon, dock kan man tryggt påstå, att med den utbildning tandläkarekåren här hemma äger, det smärtsamma i behandlingen reduceras till ett minimum. Tänder och rötter, som ej kunna räddas medels fyllning, böra tagas ut, ty i dem samla sig eljes matrester, bakterier o. d., hvilka förorena hela munnen. En tandläkare må nedlägga aldrig så mycken omsorg på fyllningarnas utförande, från dessa infektionshärdar hotar dock en ständig fara såväl de friska som de fyllda tänderna.
Man har visserligen såsom en invändning emot StatsUtsk:s påstående att grunden vid Carl X111:s torg vore olämplig, sagt att man vid de i och för National museum anställda undersökningarne, funnit denna grund ingalunda vara otjenlig. Det vill dock synas som om, då man icke ville anlägga museum der, man insett platsens orenlighet; också har i K. M:s Propos. icke något annat bestämt stöd anförts för denna grund, än det att hus bakom densamma blifvit byggda, och att dessa hus hittills visat sig temligen säkra. Men äfven denna erfarenhet synes mig icke tillräcklig, dels derföre att dessa hus, såsom hvar oell en kan finna, som betraktar dem efter några år fått ganska betänkliga sprickor, och dels äfven derföre, att, huru stora de än må vara, de dock icke kunna jemföras med en byggnad af den storlek som ett EiksArkiv. Det har således icke blifvit anfördt något bevis emot tomtplatsens orenlighet, men hvad man deremot med säkerhet kan antaga, är, att kostnaden för en stor byggnads upförande derstädes skall blifva ganska dryg, och nyttan af att i våra tider nedgräfva stora summor lemnar jag derhän I allt fall kan icke nekas, att, sedan penningarne en gång blifvit på detta sätt nedlagda, det nybyggda huset jemförelsevis står osäkrare, än om det blifvit upfördt på en af naturen fast grund. Det ligger således i öppen dag, att StatsUtsk. handlat ganska riktigt, då Utsk. icke velat inleda Staten i ett dylikt för dess kassa vådligt företag. En talare har förmenat, att det icke skulle vara så ofantligt dyrt att bygga det ifrågastälda Archiv-huset, i fall man toge i be - 098 Dea 24 November f. m. räkning de besparingar, som kunde göras, och den värde talaren har i detta fall antagit att hela företaget icke skulle komma att kosta mer än omkring 80,000 Rdr. Den värde talaren har likväl härutinnan begått åtskilliga misstag. Han har nemligen ansett såsom besparingar både reparationskostnaden af det gamla huset, och den summa, som för detsamma kunde inbringas, i fall det såldes.
Den 30 Mer». 4T3 1855 för Landshöfdingarne i Rikets Län, sunn (le vid LäasStyrelserna anställde tjenstemän. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. tn. Jn fidem, O. Krakel. Fredagen den 30 Mars 1860. Plenum kl. G e. ra. H. Exc. Hr Gr:ii o. Landtm, tillkännagaf, att till R. o. Ad. blifvit öfverlemnadt ett antal inträdeskort till K. Yete«skapsAkad:s sammanträde för årshögtidens firande i morgon kl. 6 e. m. ä Stora Börssalen, och anmodade de Ledamöter af Ståndet, hvilka önskade af dessa inträdeskort sig begagna, att anmäla sig hos Riddarhus* Fiskalen. Föredrogs ett från Ilögv. PresteStåndet ankommet prot.-ntdr. N:o 227, hvaraf inhemtades, bland annat, att nämnde. RiksSlånd inbjudit R. o. Ad. att biträda åtskilliga af PresteStåndet vidtagna redaktionsförändringar uti det af R. o. Ad. antagna förslag till R. Stms underd. skrifvelse till K. M. angtde Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden; och var prot:s-utdr:t bifogad t ett exemplar af det utaf PresteStåndet sålunda antagna skrifvelse-förslaget. Sistnämnde förslag uplästes och hade följande lydelse: S. A. K.
Staten beröfvar honom likväl, till tacksamhet för hans flit, % af lönen, hvilken han nu, mera än förr, behöfver för läkarehjelp, medikamenter m. m. Hur vill man då afhjelpa dessa olägenheter? Jo, liksom en god domare är bättre än en god lag, ty han ställer alltid efter lägligheterne, likaså bör också liegeringeu, eller embetsverket, som känner personerne, deras karakter och ställning, i hvarje fall pröfva, om något och huru mycket bör vid ledighet för sjukdom betalas. När intet afdrag sker, kan tjensten uppehållas medelst ett ringa tillskott af hufvudtitlarnes besparingar, derest icke vikarie för meritens skull eller af kamratskapseller hjelpsamhets-känsla mottager förordnandet. Jag tager mig derför friheten att vördsamt föreslå följande förändring af nämnde stadgande, hvilket är gynnsamt för de högre, väl aflönade, embetsmännen, men drabbar hardt de sparsamt gratifierade, de s. k. arbetsbien. »Embetseller tjensteman skall, vid tjenstledighet, som erhålles för enskilda angelägenheter, afstå till vikarien högst ‘/a och minst Vt af samtelige tjensten åtföljande löneinkomster. Vid styrkt sjukdomsförfall, eller då tjenstledighet, på grund af läkarebetyg, för helsans vårdande, erhålles, eger K. M. eller vederb:de embetsverk att pröfva om något och huru mycket bör af den sjuke till vikarien eller till verkets disposition afstås; kunnande dock aldrig mera än '/a af löne-inkomsterua sysslans innehafvare beröfvas». Om remiss till StatsUtsk:t anhålles. Remitterades till Ekon.Utskit. Hr Cederschiöld, Fredrik August, hade inlemnat en motion, som uplästes och lydde sålunda: Vid sistförflutne Riksdag hade jag äran fästa R.
Lämpligt torde det förslag vara, som afser bildandet af smärre komiteer i skilda delar af landet med uppgift att insamla penningar eller föremål, tjenliga att försäljas. Bidrag kunna sändas omedelbart till Nordiska museet. Fredrika-Bremer-förbundets vintersamqväm eger PV U I I U M IN Idun, erhålles ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken a b o n n e. mentet räcker. Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumeraqvinnor, som i onsdags öppnades i huset Vasagatan 1 tr. upp. ' Hemma och ute. Kejsar I I rum i morgon afton kl. ' h 8 i Frimurarordens lokal, Stallgatan 1. Programmet för aftonen upptager dels musik, dels ett litet dramatiskt skämt i en akt. Qvinnors deltagande i stadsfullmäktigvalen. Omkring 4,800 qvinnor äro röstberättigade vid de nu pågå- ende stadsfullmäktigvalen. D e qvinnor, hvilka önska begagna sig af denna sin rättighet, erhålla alla nö- diga upplysningar å den valbyrå för röstberättigade n:r 10 Qvinnan och stenografien. Intresset för stenogragrafien har på sista tiden visat sig synnerligt lifligt. Olädjande att omtala synes detta intresse numera äfven börja vakna hos qvinnorna. Sålunda utgjordes å ett nyligen hållet större sammanträde inom Arendska stenografföreningen härstädes de närvarandes antal till en tredjedel af qvinnor. En af dem deltog ock ganska lifligt i diskussionen. Stenografien tränger allt mer och mer fram, äfven inom afiärsverlden, och redan nu hafva de qvinliga kontorister o. d. företräde, som äro hemma i stenograf !. V i vilja derför råda unga qvinnor, som behöfva arbeta sig fram, att lära sig denna konst. Det är ock ett intressant-studium. Qvinnor. Porträttstudier för Idun af Johan Nordling. Kerstin. et svaga könet » — så lyder ju ordet; erfarenheten har lärt mig, att det finnes få fraser, som så litet hålla streck i det verkliga lifvet, när dess bistra allvar visar tänderna.
Hof-Rätlens gifna utslag i hufvudsakcn, som anginge Enkan Alfwedes mer eller mindre vållande till hemus 2:ne barns innebrännande, funné Consistorium, att, så länge sådan undersökning icke skett, och Köhler följaktligen då ännu icke vore alt anses såsom lagligen förvunnen alt i Preslbetyget hafva gjort Enkan Allwede ogrundade angifvelse!', något ansvar ej kunde Kyrkoherden Köhler i detta mål åläggas. Sedan jag, efter erhållen del af detta Utslag, remitterat detsamma till Advocal-Fisculs-Embetet i Kongl. Svea Hof-Rält, med anmodan att ändring deri söka, och nuvarande Assessoren Hr C. F. Ungberg, å Advocat-Fiscals-Embetels vägnar, deröfver anfört besvär, öfver hvilka Kyrkoherden Köhler sig förklarat; så hav högbeinälde Kongl. Hof-Rätt, genom Utslag under den 19 Junii i832, sig sålunda utlåtit: att alldenstund i afseende på de bevis, hvilka det åligger Presterskapet att meddela, angående för brott tilltalade personer, Kongl. Förordningen af den 11 Julii 1753 förmår, att samma bevis böra upptaga intygande om den 23 R.
I mon af tidens fordringar vid de högre folkclassernes undervisningsskolor, förglömmes ej att göra tillökningar i de redan stora anslagen: vid sisllidne Riksdag föröktes dessa med 10,000 R:dr, nu vid denna med 4.000 R:dr till hvartdera af Universiteten, och bar nästan hvarje stad bidrag af allmänna medel vid Skolorne, men oss lemnar man ensarnne att förskaffa Skolor och aflöna Lärare, sorn blifver omöjligt i de flesta orter, i anseende till de stora skattebidrag] jag förut nämnt. Att erhålla en vidsträcktare hildning för oss lärer hvar man lätt finna vara af behofvet påkalladt, så vida det uppväxande slägtet rätt skall förstå de ämnen, som tillhöra dess offentliga värf, såsom Riksdagsmän, Ledamöter uti de lägre Domstolarne, Kyrkoråd, Taxerings-Comiteer, Egodelningsoch Syneförättningar m. m. — Häraf synes det både rätt och billigt, att allmogen får något biträde af de allmänna lillgångarne, då Anders Danielssons förslag, som är så lätt verkställbar och snart kunde taga sin början, icke vunnit något afseende. Rikets Ständer hafva väl aflåtit underdånig skrifvelse lill Kongl. M»j:t om Biskopslönernes indragning till någon del, för att användas till Folkskolor; men det kan ej så snart verkställas, ehuru en snar hjelp härtill erfordras. Efter den uppgift 20 Statssamt Allm. Desv.- och Oecon. Utsk. Betänkande IV:o 34- jag kunnat erhålla, finnes på landet ej mer än 3oo Vexelundervisningsskolor, då pa5 Pastorat sakna sådana, en bedröflig sanning! •— men det är öfverflödigt att nu längre orda härom. Jag förmodar, att Utskottets Betänkande ogillas i alla Riks-Stånden, — Till och med i Ilögv. PresteStåndet vet jag finnas män som hafva en sann både R.eligionsoch Fosterlandskänsla och således ej längre sätta sina privilegier i första rummet.