Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förfarande, som nämnde resande sedermera blifvit underkastade, i fortsättning af hvad Visitatorerne begynnt, hade föranledt anmärkningar om vållande och ansvarighet af dessa senare äfven för hvad de resande sålunda öfvergått; men dessa anmärkningar hade icke af mig kunnat gillas, då ingen förbindelse till åtlydnad af Visitatorernes föreskrifter ålegat vederbörande tjenstemän, om ock föreskrifter af denna art från Visitatorerna utgått, hvilket dock icke syntes hafva ägt rum; hvaremot jag icke kunnat undgå att lägga dem till last, hvad här ofvan blifvit af mig anmärkt angående missförstånd och öfverskridande af det uppdrag, de haft att såsom prestmän och It. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1854, 5 inom gränsen af laglig behörighet utföra. Jag har derföre uti skrifvelse till Domkapitlet den 15 Mars 1853 anhållit, att Domkapitlet måtte inför sig ställa dessa prestman till lagligt ansvar för hvad de sålunda felat; hvarefter skriftvexling inför Domkapitlet föregått samt .dess utslag blifvit meddeladt den 31 December 1853, deruti Domkapitlet väl funnit, det Visitatorerne genom föreskrifterna i brefvet till Länsmannen tilläfventyrs gått omständligare till väga än behörigt varit, men dock, enär för öfrigt med loford borde erkännas både det nit och den vishet, hvarmed ifrågavarande prestman utfört det dem anförtrodda värf, förklarat, det Domkapitlet icke funne skäl vara för handen att enligt mitt första yrkande ställa Visitatorerna till ansvar annorlunda, än sorn redan skett medelst infordrande af deras förklaring öfver min först, omförmälte skrifvelse, och icke heller att, i afseende å de föreställningar, jag uti min senare skrifvelse omnämnt, gifva någon sådan af annat innehåll, än den sorn läge i erkännandet af någon utaf dem i omförmälte läll begången formvidrighet, hvilken dock ansåges utgöra ett allt för ringa föremål för hvad man plägade förstå med en af embetsmyndighet gifven föreställning.
Statsreglering anfördes såsom skäl för fördelningen emellan Sverige och Norge al utgifterna för detta Departement, då de båda rikenas folkmängd togs till beräkningsgrund, så att Svenska Statsverkets bidrag uppfördes till f? af det hela, uti den vid innevarande riksdag aflåtna propositionen om Statsverkets tillstånd och behof, i nåder föreslagit, dels att Departementets anslag mätte uppföras att jemväl under nästa Stalsregleringsperiod oförändrade utgå med ett sammanlagdt belopp af 479,200 Ridr Rmt årligen och dels att dessa anslag må, i likhet med hvad vid sistförflutna riksdag blifvit al É. K. Majit äskadt och af Rikets Ständer beviljadt, få, utan hinder af fördelningen i särskilda utgiftstitlar eller inskränkning lill något visst år, användas till att fylla möjligen uppkommande brist å en eller annan sådan titel. Vid öfvervägaridet häraf, hafva Rikets Ständer utaf det vid den nådiga Propositionen fogade, inför E. K. Majit den 14 Oktober sisth år förda Protokoll inheintat, bland annat, att, vid nådig pröfning af del före nästlidne riksdag uppgjorda och Rikets Ständer då delgifna förslag till en fullständig reorganisation af detta Departement, E. K. Majit den 29 April 1858, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med nämnda förslag, behagat för innevarande Stalsreglerings-period gdla och fastställa följande stat för Ut - rikes Departementet, nemligen i 1 Kabinctts-Sekrelerare, Expeditions-Chef Ridr Rint 5,500. 1 Expeditions-Sekreterare och Chef för den Politiska Afdelningen 4,500. 1 Expeditions-Sekreterare och Chef för Handelsoch Konsulat-Afdeiningen . 4,500. 1 Expeditions-Sekreterare och Chef för Kameral-Afdelniugen 4,500. 1 Arkivarie 3,500. 1 Förste Sekreterare 3,500. Till Utrikes Summa Ridr Rmt 41,700. hvilket belopp utgjordes af lio. Anslaget lill Departementets Expedition å Tredje Hufvudtiteln 25,500. 2:o.
Terassligt höjer sig söder med sina upplysta husrader, hissens skrangliga benrangel aftecknar sig skarpt mot den blå himmeln, och i sjön nedanför stadsgården mellan fartygen, hvilkas former återstråla i det sqvalpande böljsvallet, lyser månskenet som en bred, försilfrad trens. Mera egendomlig julprägel har dock Vesterlånggatan, der man knappast kan komma fram mellan de närstående husraderna, så trängas der hopar af menniskor ur alla samhällsklasser och af alla åldrar. Gatan upplyses klart af alla de eklärerade bodfönstren, och en varm, våt ånga, mättad af fukt och utdunstningar, slår qvalmig och tung emot en i den folkfylda, vindfria gatan. Nerifrån marknaden komma pigor med ett barn vid hvardera handen, och de små spjerna emot, ovilliga att lemna ståndens härligheter. Stadsbud ila fram, lastade med paketer i alla format och alla storlekar, skådelystna individer gå från fönster till fönster, och framför en leksaksbutik, der ett dussin långnästa, grinande skråpukar, kretsa rundt, trängs en hel klunga skrattande tjufpojkar, och midt bland dem två nygifta med kinderna så nära hvarandra, som de ville kyssa hvarandra, men de genera sig, ty derinne i magasinet står en försmädlig bodbetjent med pennan bak örat och händerna i byxfickorna och fixerar dem oafbrutet. Inne i somliga bodar stå ännu köpslående fruar och pruta, byta och pruta i all oändlighet, men i de flesta andra är handeln slutad, bokhållaren upptecknar några privata qvickheter för en julklapp, och egarne sitta vid sina pulpeter och räkna igenom smutsiga sedelpackor med vätta tumspetsar. Lifligast är det dock på julmarknaden. Redan då man skrider upp för de mörka gränderna dit upp, tränger ett bedöfvande buller emot en, och ljudet från mera ihärdigt än smakfult trakterade barntrumpeter hotar att spränga ens örhinnor. Hela veckan har marknaden varit besökt af alla slags menniskor mest kanske dock af mera bergadt folks barn.
Hafva vid Under-Rätt synnerligen besvärande omständigheter mot honom förekommit; ege Under-Rätten förordna, att han skall i häkte förblifva, till dess Under-Rättens dom vunnit laga kraft eller Hof-Rätt annorlunda förordnat. 21. Kan häktad person oj säkert vårdas utan särskildt fängelse; då må han dermed beläggas, dock ej annorlunda, eller på längre tid, än säkerheten fordrar. Ä häktad person må ock kroppsransakan företagas, till utrönande, om han något på sig häfver, hvaraf säkerheten i häktet, eller under hans forslande, äfventyras kan. 22. Häkte skall vara så beskaffadt, att det ej för den häktades helsa menligt är. Ej skola flera personer i ett rum sättas, der det undvikas kan. Finnas ej särskilda rum för alla, skola dock ej de, som för ringare brott häktade äro, hållas tillsamman med dem, som för gröfre brott i häkte sitta; ej heller personer af olika kön i ett rum förvaras. Ej må häktad person hållas tillsammans med den, som straffarbete eller fängelsestraff undergår. 23. Den, som häktad är, skall af allmänna medel förses med sund och nödtorftig kost, så ock annan förnödenhet. Vill och kan han påkosta sig bättre underhåll eller större beqvämlighet, än i häktet allmänneligen bestås; vare det 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 93. honom tillåtet, såvidt ej derigenom ordningen inom häktet störes eller säkerheten i den häktades vård äfventyras kan. 24. Häktas qvinna, som spädt barn häfver, och kan det ej annorstädes uppehälle och skötsel njuta; då må hon det hos sig hafva och till dess föda undfå hälften mot hvad henne sjelf bestås. 25. Blifver häktad person sjuk; njute på allmän bekostnad vård och läkemedel efter sjukdomens beskaffenhet. Kan han ej inom häktet vårdas ; varde då förvarad å annat ställe, der han tjenlig vård njuta kan. 26. Ej skall häktad person till arbete tvingas. Vill han arbeta; bafve der lof till, om han sjelf tjenligt arbete sig förskaffar, eller tillgång dertill inom häktet finnes. 27.
Slottskilen med derå befintliga smärre åbyggnader alla af träd, hvilka gårdstomter blifvit, jemnlikt Kongl. Majrts nådiga bifall, af Akademien inköpta; husen komma framdeles att rifvas, men äro för närvarande använda till inhysande af sådana fattige under Akademiens jurisdiktion, som eljest saknade nödiga husrum. b) Stenii trädgårdstomt, bortarrenderad lili Apotheksträdgård. c) Crulzeliska trädgårdstomten, äfvenledes bortarrenderad, d) Trenne Materialbodar med tomt. e) 21 st. Humlegårdar, innefattande tillsammans 15 tunnlands areal. f) 239 tunnland stadsåker af diverse nalur, upplåten till Professores Regii et Ordinarii, Räntmästaren, Sekreteraren och Kamreraren, att såsom tjensteåker hvardera derutaf innehafva 6 tunnland, emot en afgift till Akademien af inalles 80 R:dr 16 sk. 9 r:st. B:ko och med rättighet for deras enkor och omyndiga barn, att deraf äfven njuta afkastning. gj Fisket i Upsala å, hvartill rättigheten, som af Kongl. Akademien och staden äges till hälften hvardera, blifvit upplåten Kongl. Akademiens Sjukhus, som dessutom uppbär fal tigprocenten af Bouppteckningar efter aflidne Akademiska personer, Härförutan tillhör AkademiSlaten den såkallade Gamla Upsala Löthen, en ägovidd af omkring 26 tunnland, som för nämnde stats särskilda kassas räkning utarrenderas. Akademiens inkomster för sina allmännare behof äro dels sådana, hvilka Akademien af egna fastigheter, kapitaler eller andra tillgångar har att påräkna, dels sådana, hvilka utgå i anslag af allmänna Statsmedel samt af privata personers för särskilda ändamål gjorda stiftelser och donationer. De förra bestå uti spannmål, ej mindre afrad af Akademiens egna donerade eller inköpta hemman, qvarnar och andra lagenheter i Upsala, Stockholms, Westerås och Gefleborgs Län, än\ ock uti Kronotionde och Frälseräntor af 18 särskilda socknar i nämnde
Majus Kådiga Proposition N'.o 48. samhet å följande omständigheter, som med Statsverkets ständiga spanmå Isrör else ega sammanhang, nemligen: •1:0 behofvet af närmare, med räntegiTvärens oell räntetagarens ömsesidiga rätt och säkerhet förenliga föreskrifter rörande beskaffenheten af den säd, som, med hänsigt till hvarje orts olika climat, jordmon och brukningssätt, må för levereringseller afradsgild anses; 2:0 nyttan och behofvet af sådane åtgärder och föreskrifter, som leda dertill, att Statsverkets sädes-intrader, då räntegifvarne vilja dem in natura utgöra, blifva .levererade i liad och torkad spanmål, och derjemte sprida en allmännare håg, alt, genom spanmålens torkning, åstadkomma en förbättrad produclion och öka dess värde både i handeln och såsom föremål iör egen consumtion; samt 3:o svårigheten att, sedan ränlegifVarne numera erhållit rättighet att efter eget godtfinnande leverera sädesskatten in natura eller med penningar, kunna lill ett på förhand stadgadt pris realisera den spanmål, som fpr Statsverkets behof ej erfordras.
Likväl lärer det icke kunna nekas, att det är endast i följd af *2 Den 3 Del ober f. m.. denna utaf Fullmägtige icke vidtagne åtgärd» som Rikets Högloffige Ständer, förmedelst den afsägelse hvilken under tiden mellankommit, nu komma i tillfälle, att lagligen besluta om nytt val af Justitieombudsman. Det är ej genom ett sådant handlingssätt, som principalers rätt blifver för nära trädd, eller Rikets Ständers förtroende missbrukat» och den dom en annan värd Ledamot, Herr Roos med ett magtspråk redan i förväg behagat fälla öfver Fullmägtige, lärer åtminstone häraf ej hämU ett stöd. Beträffande anmärkningen, att endastTjuguen Fullmägtige vid ifrågavarande tillfälle varit tillstädes!, så har Grefve Hård af 26 §. JustitifeOmbudsmanns Instructionen gökt hemta styrka lör den mening, att alla Tjugufyra Fullmägtige bordt beslutet öfvervara, om det ej för en nullitet skulle anses och i sådant afseende förment, att med orden i s^mma §. ”Dör Justitieombudsmannen, sammanträde genast Fullmägtige öfver, Banco-, och RiksgäldsVerken, ” utan serskildt bestämmande, hvilka elier huru mångå, vöre efter enkla ordalydelsen utan tydning sagd t: ”sammanträde de personer. som till Fullmägtige uti de>se Verk äro ut För min del måste jag yrka rakt motsatsen af denna Grefwns mening och det efter sjelfva enkla or daly deln en utan tydning och jag behöfver härföre endast åberopa Grefven? egna ord; att §. icke serskildt bestämmer hvilka eller huru mångå, sorn skola sammanträda. Den fråga Den 3 October f. m. torde nu vara lätt att besvara, antingen det varit Fuilmägtige, eller den adle Grefven, som gifvit åt denna §. en tydning, som i dess ordalydelse icke finnes.
D å detta omsider lyckades henne hade foglarne redan slutat sitt bad o c h vore sysselsatta med att göra toalett. Lisa tittade ned i bassinen och undrade, om det verkligen var vatten, som hon såg där nere. Försiktigt doppade hon ett af sina små, rosenröda fingrar ned däri, o c h så stack hon det i munnen. » frågade en skroflig barnröst, tätt invid henne. Lisa vände sig o m o c h såg in i ett par mörka ögon, som betraktade henne hälft vänligt, hälft spefullt. A l d r i g hade L i s a sett en så smutsig liten flicka, smutsig o c h trasig, icke alls näpen som tiggarbarnen på akvarelltaflan hemma i förmaket. D e n n a lilla gatarab var opittoresk som ett äkta Stockholmsbarn från utkanterna, o c h hennes yttre bar spår efter otaliga skärmytslingar m e d öfvermakten. Den illa medfarna kostymen bestod af en kort o c h snäf kjol, hvars många refvor delvis skyldes a f en löjligt lång ylleväst, som tillhört en v u x e n; ett förkläde, från hvilket hvardagsfernissan utplånat hvarje spår af dess ursprungliga färg, o c h så kronan på det hela — hatten, en f. d. kapotthatt, med anor från Labatts eller Mareus, som af sin ' nuvarande egarinna på ett sinnrikt sätt förvandlats till barett. Från fordna glansdagar egde den ännu kvar några rester af blekgrön plysch, men där detta blifvit bortnött, hade bristen ersatts m e d gamla plymbitar, bandstumpar o c h trasiga aigretter. I Lisas ögon var allt detta hvarken löjligt eller slarfvigt, det var endast ovanligt o c h intressant. D å den främmande flickan såg, att L i s a icke drog sig föraktligt undan henne, som andra välklädda barn brukade göra, blef hon dristigare. » J a g såg, att du smakade på vattnet », sade hon, » ifall du är törstig, kan jag visa dig, hvar det finns dricksvatten o c h skopa m e d! I DU N 1891 H v a d som mest förvånade L i s a var det ovana tilltalsordet.
Detta hinder ligger utom domstolsinrättningens egen organisation. Ett annat, inom densamma, verkar omedelbarligen ej blott i mindre mån på sjelfständig heten, men i större mån åter på domstolarnes förmåga för deras kall och på deras deraf följande anseende. Detta hinder ligger i de högre domstolarnes aflöning. För att kunna åt sitt yrke egna hela sin verksamhet, förvärfva och underhålla en för dess värdiga utöfning oumbärlig högre bildning, äro särdeles öfverdomare och ledamöter af Konungens Högsta Domstol i behof af lönevilkor, som någorlunda motsvara vigten af deras beställningar. När sådana lönevilkor åter saknas, och i följd deraf ledamotskapet i Öfverrätter eller till och med Högsta Domstolen ej heller kunna utan försakelse emottagas framför lägre domareplatser eller enskilda befattningar; kan det ju också icke väntas, att den öfverlägsna förmågan inom domarepersonalen skall komma på sin plats. Men hvad denna brist måste verka till hinder för hela domstols-organisationens upphjelpande, tyckes vara så lätt insed t, att all förklaring deröfver lärer finnas öfverflödig. R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år ■1849. 31 Oin lagskipningens lillstånd under den tid, då domaremakten varit omedelbarligen beroende af en annan statsmakt, torde historiska uppgifter föga linnas samlade, änskönt för forskaren materialier dertill kunde vara att uppsöka. Att lagskipningens oväld måste hafva lidit af ett sådant domaremaktens beroende, låter väl svårligen betvifla sig. Detta beroende har öppet fortfarit, enligt hvad här är antecknadt, ända tilldess, genom införande af den nu gällande statsförfattningen, grundsatsen erkändes och första gången blef gällande, ej mindre för de lagstiftande statsmakternes inbördes jemnvigt, än ock för en af dem oberoende lagskipning. Med denna statsförfattning uppkommo således nja anspråk på domaremaktens sjelfständiga utöfning. Efter denna tid var det då likaledes i sin ordning att påtänka en fortgående historisk anteckning af lagskipningens tillstånd, och derpå har ock lagstiftaren omisskänneligen sjftat äfven genom ett åläggande, som inflöt i instruktionen för Rikets Ständers Juslitiae Ombudsman.
Men då likväl detta afvikande beslut icke är bestämmande, anser jag R. o. Ad. icke hafva annat att göra än bifalla Utsk:ts förslag, som i sig innefattar K. M:ts Propos. Gr. Sparre: Om detta är en bevillnings-fråga, så eger hvarje Stånd sitt veto, och jag kan således icke finna den af Frih. von Schulzenheim anförda omständigheten utgöra något skäl för R. o. Ad. att antaga Betänkt. Jag erkänner dock att jag icke är nog initierad i dessa tullförhållanden för att med säkerhet kunna bedöma frågan, och skulle derföre önska blifva upplyst härom. Gr. Posse, Arvid: Lika med Gr. Sparre kan jag icke inse hvarföre detta undantag blifvit gjordt för Norge, hvarföre jag förenar mig i hans yrkande om återremiss. Dock skulle jag vara Frih. von Schulzenheim förbunden, om han mågot närmare ville utveckla skälen hvarföre vi skulle antaga Utsk:ts förslag oförändradt. Frih. von Schulzenheim: För hvar och en, som något sysselsatt sig med de internationella förhållandena, är det bekant, såväl att många saker ännu äro ouppgjorda de begge rikena emellan, sorn att man i flera fall ansett klokt att härmed tillsvidare uppskjuta. Detta har Den 11 Maj. 217 varit hufvudmotivet mången gång, då det varit fråga om tullen på sill och bränvin. Dessa omständigheter hindra dock icke afgörandet af denna fråga, utan gifva tvärtom anledning att bifalla Betänk:!, hvarom jag ännu en gång får anhålla. Hr Bennich, Nils Axel Gustafsson: Anledningen hvarföre man undantagit Norge från denna restitution, är att man i allmänhet antagit den grundsatsen att någon sådan icke bör förekomma vid utförsel till Norge. Hvad dock denna vara särskildt beträffar, kan det vara likgiltigt för Norge, om den införes härifrån eller från något annat land, och derföre finner jag det vara i sin ordning att samma restitution beviljas för utförsel dit som till Danmark. Gr. Sparre:
Indianer och Malajer, bland buccanierer och flibustierer, bland menniskor, hos hvilka de yppersta dygder lågo som perlor i gyttjan af de gröfsta laster, bland vildar, äfventyrare, fridlösa och brottslingar. Öfverallt hade han bland desse vetat att göra sig gällande, ja beundrad, ty hans natur dref de dygder och de laster, som herrskade hos hans omgifning och af den värderades, till sin yttersta spets; men ingenstädes fann han tillfredsställelse för sin oroliga själ: en djup förtviflan hade drifvit honom från land till land, från haf till haf, från äfventyr till äfventyr, tilldess han slutligen, besegrad af hemlängtan, återvände till sitt fädernesland. Anländ dit, hade han begifvit sig till sin födelsebygd, smugit omkring sin fars hydda, tilldess han, okänd af honom, fått se hans ansigte, hade derefter besökt sin mors graf, sin barndoms lekplatser och åter skyndat bort. Fädernejorden brände under hans fötter. Han hade der intet vidare att uträtta, beslöt att åter lemna den och ila nya öden till mötes. I Stockholm hade han på sjömanskrogarne träffat ett par kamrater från Vestindien och med desse låtit värfva sig af herr Zacharias Jansen, sedan han i dennes person lärt känna den gamle, ännu icke glömde flibustieren Ruys. Detta var i korthet andre löjtnantens lefnadshistoria. Bogseringen fortsattes, tilldess Drake befallde att åter fälla ankar. Scylla befann sig då innanför en krans af dels kala, dels skogbevexta skär, straxt utanför mynningen af en liten vik, hvars stränder pryddes af mörk barrskog. Det var Sjöviks hamn. Scylla var icke ensam. På ett kanonhålls afstånd från den plats, på hvilken den låg förtöjd, befann sig ett annat fartyg, men osynligt för hvarje vanligt öga och bemannadt af en evigt sofvande besättning. Vattenytan utbredde sig lugn och glittrande öfver dess masttoppar, och fiskarne lekte öfver dess däck. Den ende, som såg denne kamrat, var gamle Ruys.
Dessa 2:ne sökande, Ryttmästaren Silfverstolpe och Notarien Hjerta, hafva hvar för sig uppgjort ett system för denna snällskrifning, och gemensamt genom trycket satt Allmänheten i tillfälle att deraf taga kännedom, samt såmedelst, i hvad på dem ankommit, sökt bidraga till spridandet af denna i sanning nyttiga konst. Utan att der - 173 Den 26 F e l> r u a r r i f. ra. före behöfva ingå i granskning af systemcrnes större eller mindre fullkomlighet, lärer således ingea kunna bestrida, alt ju nämnde Herrar för deras del, såväl i theoretiskt som praktiskt afseende, uppfyllt det ändamål som afsågs med utsättandet af ett premium. Men deremot tror jag, att Ridderskapet och Adeln för dess del icke ännu gjort allt hvad Ridderskapet och Adeln bör göra, för att vidare spridaoch uppmuntra snällskrifningskonsten. Jag tror nemligen, att om Ridderskapet och Adelil icke vidarebegagnar de framsteg denna konst på Ridderskapets och Adelns bekostnad redan gjort, eller visar sig icke sätta värde på dem dea ytterligare kan göra, eller, med ett ord, handlöst lemnar denna konst åt sitt öde, så komma de 5oo R:dr, som derpå användts, att i en framlid visa ingen frukt, och sådant var väl icke deras ändamål. 'Visserligen skulle detta primitiva, ändamål säkrast och fullkomligast vinnas genom ytterligare premier, men då Ridderskapets och Adelns tillgångar ieke för närvarande härtill lemna utväg, så återstår ej annat, än att på indirekt väg ernå detsamma, ehuru detta sätt naturligtvis blir mera osäkert. Jag vågar derföre, och då numera grunderne för sjelfva konstens utöfning finnas uppgjorde samt Allmänheten meddelade, vördsamt föreslå: 1:0 att RiddarhusDirectionen ålägges, att vid antagandet af Cancellihetjeningen för nästkommande Riksmöte fästa synnerligt al - Den 26 F t b r « a r i i f. rrt.
Efter en vidt omfattande framställning till vederläggande af hvad i omförmälde måtto blifvit från Kongl. Danska Regeringen anfördt, är i den Svenska repliken uppmärksamheten lästad derå, att Sverige ingalunda återfordrar den tullfrihet i Sundet och Balterna, som det, emot de återställda eröfringarne, år 1720 afsade sig; utan att frågan är endast, huruvida Sverige för sin handel och sjöfait å nämnde farvatten, eger att tillgodonjuta Allm* Bese.- och Ekon.-Utshottets Betänkande, N'.o Ii2. 27 den behandling, sorn med Tractaternes anda celi ordalydelse öfverensstämmer. Vidare är erinradt, alt, när Sverige betingade sig att behandlas på samma salt, som Holländarne, Engelsmännen eller andra Nationer, hvilka åtnjöto den gynnsammaste behandling, så kunde dermed icke annat förstås, än det sätt, hvartill dessa Nationer, genom bestående Tractater, voro berättigade i det ögonblick , Freds-Tractaten med Sverige afslots; såframt de icke i framtiden blelve ännu mera gynnade; i hvilket fall behandlingen äfven för Sverige borde blifva enahanda. Cbrislianopelska Tractaten, jemte ilen dermed följande Tariff af år 164 5, samt Fredsfördraget afår i70t , voro då de enda conlract med Danmark, hvarefter Holländarne och, i likhet med dem, Engelsmännen skulle erlägga tull i Sundet och på Billerne; och det skulle således vara efter dessa contract, Sverige äfven borde erlägga samma tull; likasom det vore ostridigt, att Sverige, genom 1720 års Tractat, försäkrades om lika tullbehandling, som i en framtid kunde för någon af de mest gynnade Nationer bestämmas, och att emedlertid de med Holland då gällande Tractater, såsom innefattande vilkoren för de privilegierade Nationel nes lullbehandling, borde, i afseende å nämnde Rike, tillämpas.