Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så var den unga Sofiasyster, hvars sympatiska bild i dag pryder Iduns första sida. Hennes korta, men rika lefnadssaga skola vi nu söka i några spridda drag delgifva våra läsarinnor. På den sedan ett par hundra år tillbaka fäderneärfda gården Walla i Fagre församling af Skara stift föddes den 6 december 1871 Ester Anderson, den mellersta af trenne syskon, den gladaste, den ifrigaste, ehvad det gällde lekar eller läxor. Sin första undervisning emottog Ester i hemmet och fullbordade sedan sina studier vid Skara högre elementarläroverk för flickor, hvarifrån hon utgick med de högsta betyg. Därefter tillbragte Ester några år i föräldrahemmet. Ester och hennes systers varmaste önskan var att få studera till läkare. Denna deras önskan blef ej förverkligad, i stället ägnade de sig båda åt sjukskö- terskans ansvarsfulla ' ' värf. Den 23 maj 1892 antogs Ester som elev vid Sofiahemmet i Stockholm och genomgick med stor heder dess alla grader. I den enskilda sjukNordling. ll:te årg. Utgifningstid: hvarje fredag. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje päbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösnrr endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Anderson » Hoppet såg den rosen blomma, Såg den skönhet som den gaf, Nu från rosenlunden tomma Ilar minnet till en graf. ; F HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Hofboktr. vården verkade Ester endast ett par månader. Hon stod under denna tid, kan man säga, som en ljusets ängel vid en sådan där långsam sjukbädd, där den ena dagen gifver och den andra tager, där striden mellan hopp och fruktan omväxla och där om någonsin sjuksköterskans tålamod och skicklighet i sitt kall tagas i anspråk. Den platsen var Ester i sanning vuxen! Min första bekantskap med Ester gjorde jag under denna tid, och aldrig går hennes strålande bild ur mitt minne, danad som hon var att taga och gifva kärlek i rikaste mått.
Seminarium för bildande af lärarinnor, eller ock att hafva gjort sig känd för utmärkt flerårig skolverksamhet och undervisningsskicklighet. Direktionen bestämmer ock, med afseende på ortens sed och förhållanden, lärjunges månadsafgift, som förskottsvis erlägges, och som bör så beräknas, att skolafgifterna tillsammans med anslaget icke blott betäcka utgifterna, utan ock lemna öfverskott, som förräntas till skol-lokalens underhåll och utvidgning eller till anskaffande af en ny större sådan, samt till antagande af flera lärarinnor eller lärare, m. m. Årliga kostnaden för läroverk med större lärostat beräknas ungefärligen till R:dr 6,500. Deraf anses lön till föreståndarinnan, åt hvilken kommunen består fri bostad (2 å 3 rum med kök, helst i läroverkslokalen); löner åt tre lärarinnor, samt arfvoden åt lärarebiträden uppgå till vid pass Till ved, ljus, städning m. m.; premier; materielens underhåll och förbättring, samt ofvannämnda arfvode för räkenskapsföringen, vid pass ” 2,000. Årliga kostnaden för läroverk med mindre lärostat beräknas ungefärligen till R:dr 5,000. Deraf anses lön till föreståndarinnan, åt hvilken kommunen består fri bostad (2 rum med kök, helst i läroverks-lokalen); löner åt två lärarinnor, samt arfvoden åt lärarebiträden uppgå till vid pass Till ved, ljus, städning, m. m.; premier; materielens underhåll och förbättring, samt ofvannämnda arfvode för räkenskaps föringen, vid pass ” 1,500. Bih. till R. St.
Gustaf Carl Witt. 30 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 15. JW 13. Af Herr Dällin: Om anslag för uppförande af en byggnad till inrym mande af Kongl, bibliotheket och riksarkivet. Det är en redan länge erkänd och obestridd sanning, att rikets tvänne vigtigaste historiska och litterära instituter: Riksarkivet och Kongl, eller Riks-bibliothe ket, befinna sig i den sorgligaste belägenhet, till följd af bristande tjenliga lokaler. Riksarkivets hotande läge har under alla de sednaste riksdagarne varit föremål för Rikets Ständers öfverläggningar och torde derföre vara i friskt minne. Om Riks-bibliotheket har man deremot icke offentligen talat sedan 1844. Jag utbeder mig derföre att nu särskildt få fästa uppmärksamheten derpå. Kongl. Bibliotheket flyttades till sin nuvarande lokal 1768. Det bestod da af ett obetydligt antal böcker, egentligen blott utgörande qvarlefvor efter den stora spolieringen 1654 och den förhärjande slottsbranden 1697, föga tillökade under ett långvarigt lägervall, utan nämnvärdt anslag och passande förvaringsort. Anslaget fortfor att vara blott ringa ända till 1823 års riksdag, då det ökades till 4,500 R:dr årligen. Några gynnande omständigheter, såsom införlifvandet af Konungarne Gustaf IILs och Gustaf IY:s boksamlingar, hade dock så betydligt ökat förrådet, att redan 1805 (37 år efter inflyttningen) utvidgning af lokalen måste till vägabringas genom ombyggnad af den stora salens öfversta afdelning: balkongen. Med det ökade, ehuru ännu knappa anslaget, vexte också samlingen, så att man på 1820-talet nödgades på öfversta galleriets golf uppföra hyllor, som för ljus och vändrum voro mycket menlige, och efter 1830 dylika i mersta galleriet.
Rikets Ständer få alltså, till svar å E. K. Mös Nådiga Proposition i ämnet, underdånigst meddela, att de ej kunnat bevilja de utaf E. K. M:t i Nåder äskade medel lill betäckande af den uti Arméens Pensions-kassa för år 1852 uppkomna brist, 20,234 R:dr 45 sk. 2 rst., men deremot bifallit, att, till upprätthållande af den Arméens Pensions-kassa, efter nu gällande stat, åliggande pensionering, ett belopp af högst 36,000 R:dr årligen må för nästa statsreglerings-period, i mån af behof, från Riksgälds-kontoret utgå, för alt användas till betäckande af den brist, som under tiden möjligen kan uppkomma derigenom, att kassans årliga inkomster icke blifva tillräckliga för bestridande af dess utgifter. Rikets Ständer framhärda etc. / Stockholm den 23 November 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Nov. 1834. Preste-Ståndet den 8 — 1— Borgare-Ståndet den 8 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående de i RegeringsFormens 63 §. Joreskrifna krediliv-summor. (Stats-Utsk:s Uthde N:o 329.) S. A. K. Uti en under den 19 sistlidne September till Rikets Ständer aflåten Nådig Proposition har E. K. M:t erinrat, hurusom den summa, hvilken, enligt Regerings-Formens 63 §., bör för oförutsedda händelser vara tillgänglig, då'Konungen till Rikets 502 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 180. försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål finnér den vara oundgängligen nödig, blifvit vid de bägge sednaste Riksdagarne af Rikets Ständer bestämd till 1,000,000 R:dr, hvaraf hälften afsetts för Rikets försvar och hälften för andra högst vigtiga och angelägna ändamål.
Ett bevis derpå visade sig nu Uti det förevarande Betänkandet, der det säges: ”Efter in"bemtad underrättelse om den välvilja, hvarmed 1823 "års Ständer behagat omfatta Iggeström, i anseende "till hans redlighet, har Utskottet ansett sig böra till"styrka nu församlade Ständer den ifrågasatta afskrifningen. ’’ Utskottet har således tagit till skäl, att som 1823 års Ständer gjort en present åt Iggeström på Statens bekostnad, så skola par consequence 1829 års St:r göra åt samma Man en lika grace. Hr Rosenqvist ville icke yttra sig öfver den åberopade redligheten, då frågan är, att samma Man, på hvilken ordet redlighet har afseende, kommit på balance; men det vore af handlingarne upplyst, att vid i8a3 års Riksdag efterskänktes denna Iggeström 7000 R:dr balance-medel och 6700 R:dr rnissräkningspenningar samt att nu föreslås eftergift af 4^22 R:dr 11 sk. 4 r:stSåledes skulle under loppet af 2;ne Riksdagar åt en Göthehorgare skänkas af Statens medel ej mindre summa än 18,272 R:dr n sk, 4 r»st, När man tillika betraktar, att den person, åt hvilken denna artighet göres, bar varit Embetsman, som genom balance och missräkning förorsakat Staten denna förlust, och att Nationens Ombud, den Lagstiftande Församlingen, göra presenten, så öfverlemnade Hr Rosenqvist åt Coraipittenterne, Sven - Betan ka nelen, N:o 38g. 4'9 ska Folket, att göra reflexioner och conclusioner häröfver. För egen del, skulle Hr Rosenqvist aldrig finna det rätt eller billigt, mindre lemna sin röst till bifall åt en afskrifning, uppkommen genom, minst sagdt, försummelse och slurf.
Uti den frågan, huruvida Indelta Armeen skulle vid ifrågavarande tillfällen underhållas genom Kronans försorg, och Passe volance-afgift derföre uppbäras, hvilket väl egentligen var sjelfva hufvudfrågan, lemnade StatsRådet sitt enhälliga bestämda tillstyrkande, såsom af Protocollet synes. Huru åter i sådant fall afgiften skulle utgå, var ett ämne, som mera uteslutande intresserade de skattdragande sjelfve, och derföre kunde af dem sjelfve bäst afgöras, sedan deras uppmärksamhet blifvit väckt på de 2:ne särskilta antagliga sätten för afgiftens utgående. För min del kan jag icke inse något grundlagsvidrigt eller eljest oriktigt deruti, att, i denna sednare del af frågan, StatsRådet inskränkte sig till framställning af alternativa Den 13 Mars f. in. !73 förslag. En sådan form vore kanske ej riktig vid rådslående öfver mål, som skola af Kongl. Maj:t i StatsRådet afgöras; men här var endast fråga om sättet för dess öfverlemnande till Rikets Ständer. Herr Hjerta har ock fästat sig vid defc uttryck, att afgiften skulle utgå hädanefter som hittills, och ansett detta obestämda uttryck innebära anledningar till misstydning. Läser man vidare, står der: ”utgå hädanefter sorn hittills af Rustoch Rotehållare.” Det är således på detta ställe endast principen om deras deltagande, som blifvit antydd. Samme värde Talare har vidare ordat om särskilta Contracter, som icke skulle blifva underkastade Rikets Ständers pröfning, ehuru de voro af egenskap, att de rubbade Indelningsverkets hufvudgrunder. Jag känner icke, hvilka dessa Contracter kunna vara, och kan således icke närmare besvara detta anförande. Likaledes har Herr Hjerta fästat uppmärksamheten derpå, att StatsRådets tillstyrkande icke innehöll, huru med Revisionen skulle förhållas, om afgiften skulle komma att utgöras genom Bevillningen. StatsRådets tillstyrkande lemnar likväl icke anledning till tvekan derom, att med Revisionen borde i båda fallen förhållas, på sätt Konungens Nådiga Proposition om Instruction för Rikets Ständers Revisorer innehåller.
Och får Utskottet till befrämjande af en lättare pröfning för Ridderskapet och Adeln af berörde LånReglemente nu härhos öfverlemna ett exemplar deraf, hvari de förändringar Utskottet ansett behöflige äro vordne intagne, hvarjemte Utskottet i afseende på de skäl, som till de samma föranledt anhåller få följande anföra. Utskottet, har nemligen, lika med hvad RiddarhusDirectionen i denna del yttrat, icke funnit .någon anledning att anse Kronoskattehemman utgöra mindre antagelig säkerhet, än annan fastighet å landet, hvartill Låntagaren innehafver full ägande rätt, hälst då, vid varderingen iagttages att hemmanets onera af räknas å a:fkas<r Ingen, i följd hvaraf värderingssumman blifver i proportion mindre, än den , å Dfin 3 Ckloher e. m. * .25 ?räl sehemman, och säkerheten således enahanda, hvadan ock. Kronoskatte hem'.nan blifvit i Reglementet , uppförde bland de hypotheker, hvarå lån till hällten af värdet må meddelas. Vid frågan om sättet att utröna en till pant erbjudea egendomsvärde, har Utskottet väl funnit, att de föreskrifter för värdering efter Bancomethod, som ännu aro gällande, torde i flere delar tarfva rättelse och förbättring; men då det icke tillhörer Utskottet, att afgifva något Förslag i detta ämne, hvilket, innefattande frågor om ändringar uti en allmän gällande Förordning, endast såsom lagstiftningsärende kan af Höglofl. Ridderskapet och Adeln jemte de öfrige RiksStånden pröfvas, har Utskottet icke funnit skäl grunda sitt Förslag å annat än de hittills gällande föreskrifter om värdering af fast egendom.
Icke heller må så beskaffad sammankomst, hvarom nu sagdl är, ulan särskildt tillstånd hållas å tid, då allmän gudstjenst i församlingen förrättas, eller inför lyckta dörrar, eller någon, utom den församling dil han hörer, vid dylik sammankomst hålla föredrag, som till den Heliga Skrifts förklaring syftar, derest han icke antingen erhållit vederbörande myndighets tillstånd alt predika, eller och är försedd med, aftvå trovärdiga och. i orten väl kända män, högst ett år förut lemnadt intyg om god bibelkunskap, jemte kristlig och sedlig vandel. Hålles sådant föredrag af obehörig person, och afstår han icke derifrån efter erhållen varning af pastor, eller inträffar annan olaglighet eller oordning, eger offentlig myndighet, der så nödigt anses, sammankomsten uplösa». Såsom Hrnne torde finna, består den hufvudsakliga skillnaden emellan detta och K. M:s Förslag deri, att enl. det förra är inskränkning gjord i rättigheter att hålla religiösa föredrag vid dylika sammankomster samt föreskrift meddelad, att sammankomsterne ej få hållas inför lyckta dörrar, hvilket sednare stadgande finnes i den Norrska dissenter-lagen och har af en vördnadsvärd ledamot blifvit påpekadt. Jag har dessutom ansett öfverflödigt att stadga några böter för öfverträdelser af hvad sålunda skulle föreskrifvas, enär det torde vara tillfyllestgörande att vederbörande, vid olaglighetens begående, genast kunna uplösa sammankomsterne. Att sedermera processa om böter med dem som i godo åtskiljas torde till föga tjena De motsträfviga träffas ändå af lagen. 7 och 8 §§ hafva blifvit lemnade utan anmärkn.' Om jag ej misstager mig. har Hr Lefrén i sitt förslag förbigått den 9 g, som lyder sålunda: »Hvad i denna Författning stadgas, galle ej till rubbning af bestämmelse, som i Grundlag gifven är».
Ofta, när jag sett deras nöjens grymhet, och de plågor som deras nödvändiga behof, (som de kallas,) deras vettgirighet, deras omensklighet, förorsaka millioner oskyldiga varelser, har jag med knotande smärta utropat: – „Menniskan, denna varelse, som af alla på jorden mäst lider och mäst låter lida – o! hvarföre blef hon skapad?“ Dock vet jag, att en dag allt skall bli godt, – inga tårar fällas, – ingen smärta vara mer. Böjande ödmjukt mitt hufvud, vill jag stilla hoppas på och vänta det högre ljus, som oss här blef nekadt. Gud är, tystna menniskoknot! Edward och Ellna voro ej grymma som vanligtvis menniskornas barn. Ännu visste de ej hvad lidande, hvad smärta är, men de likasom anade det, och deras ifrigaste bemödanden voro alltid, att lindra och hjelpa, der de sågo dess rysliga uttryck frambryta. Krälade en plågad mask i stoftet, släpad af myror, blef han snart genom deras händer befriad och lagd i säkerhet upp i det mjuka myrfria gräset. Hvar gång de sågo en liten fågel, van vid skogarnes frihet, inom en bur under fruktlöst flaxande mot fängelsets jerntrådar slå sitt lilla hufvud, tårades deras ögon, de bådo om dess frigifvande, och om deras böner, (hvilket dock sällan hände) voro förgäfves, lade de tillsammans sina sparpenningar, och köpte den. Ut på fältet bar det då med de lyckliga små. Fängelsets dörr öppnades, och då den lilla frigjorda fången under jubilerande qvitter, flög cirkel på cirkel i den fria luften öfver deras hufvuden; då upphöjde barnen klappande sina händer, och högt af glädje slogo deras hjertan. Ingen dag gick förbi på hvilken de ej motverkade något ondt, eller medverkade till något godt. Liten var väl ännu barnens verkningskrets, och ringa hvad de kunde verka på. De voro unga Artister, som öfvade sig tidigt i de sköna och ädla roler, de redan skulle utföra på verldens stora skådeplats.
En annan och svårare fråga torde vara om varning inför domkapitel äfven må uphöra. Jag kan icke neka att jag i det fallet instämmer i Laglitsk:ts mening. Jag gör det icke derföre att jag underkänner vigten af en andlig varning, som ju i alla fall gifves af presten å embetets vägnar, utan derföre att varning inför domkapitlet i dess officiella karakter icke uträttar hvad dermed afses och att ändamålet, som väl är makarnes närmande till hvarandra, icke dermed vinnes. Jag är öfvertygad att en andlig man med uplyst sinne och varmt hjerta skall kunna kraftigt medverka till förenande af oeniga makar, och att stiftens chefer, vid de resor de företaga, i enskildt väg inom församlingarne kunna i detta afseende uträtta mycket godt, men icke tror jag att det kan ske genom offentlig varning inför domkapitlet, hvilken form deremot, helst i de större stiften, medför ganska betydliga olägenheter. Deremot anser jag att en tid bör bestämmas emellan den andra varningen och stämning till rätten, samt att förbud mot makar att besöka hvarandra icke må ega rum i annan händelse än, såsom Hr Koch föreslagit, då omständigheterne, enligt domstolens bepröfvande, göra sådant nödvändigt, t. ex. vid våldsamt sinnelag etc., eller ock inskränkes till den brottsliga makan, såsom motionären yrkat. Denna min åsigt har jag velat uttala och instämmer för öfrigt i begäran om återremiss. Hr Olivecrona: Jag anhåller att blott med. några få ord få besvara den anm., att det skulle vara ett olämpligt stadgande, som af LagUtsk. blifvit föreslaget, och äfven jag i min reservation, pag. 24, uptagit, nemi. att, då rätten dömer till skilnad till säng och säte, det skulle vara makarne förbjudet, vid vite af fängelse, att hvarandra under tiden besöka. Det torde tillå - 126 Den 14 Mars f. in. tas mig att i korthet anföra motivet för ett sådant tillagg.
i h \ r~; ~: t särskildt fa1.l 1: aiiiiiacle aii visi.iiiig 6, sj iilislröterslia, som icke allenas t var duglig, titan ock iitaii clröj siii&amp;l kiinde s t å till. d m 14 ä~pheliöfvancles förfogaride. Byr&amp;ns hj alp i detta afseende liar flitigt anlitats ej blott i~ioin hiifvuclstadeii, iitaii ock från laiiclsorteii., såväl af ' en.sldcla soni af lasarett. De Iiiiap~a, elionoiriiska tillghgt~rna leclarnotsafgifter och tillfälliga gåfvor - Iiafva gjort det nödva.iidigt ittt af dein, som hegagna sig af byrkns hjälp, isppbära afgifter, li.vill&lt;a, dock i. vissel-l igen. icke sbö- hlifvi t satta sy niierligeii l.&amp;ga. t.&amp;s ritaii ett diiekt, större bidrag iu. fiirljiiiidikassaii., iiieii. elen. visar för 1wa.rt år en växande teiidens att li-rinna bära sig sjä1.f; Intet ar bättre agnaclt att gifva en förestä1liWi.g om den fortg&amp;eii de iitvecklingeii. af Förl~niiclets v+rksa~nliet än eii j amförelse inellitii programmet af noveriiber " 188 och det alhete, som iiiider hvart af ' de följande &amp; ren-blifvit verl&lt;stäl.lclt. DetaS-; jerna meddelas i de särskilda rapporterna, som fiiinas i det f d - j an de intaglia, Hikr må enclast stnkgra all.111 a1111a c l r a g f1~~1m.h k1l.a~.
Ilär finnas nemi. adier för porcellainesbruk m. fl. sådana enskilda inrättningar, hvilkas värde är så föränderligt, att belåning deraf i Banken icke bör kunna komma i fråga; och det är således för att förekomma ett missbruk, som skulle kunna härledas från otydligheten i Utsk;s förslag, som jag, till förtydligande af meningen, anser nämnde tillägg böra göras. Hr Hegardt: För min del tror jag det lämpligaste vara, att öfverskriften eller rubriken på ifrågavar. mom. helt och hållet förändras till följande lydelse: Efter Banc os t y r CI s e ns pröfning och med afseende på gångbart pris. Jag fruktår, att om man icke öfverlemna!’ åt Bancostyrelsen att i hvarje särskildt fall bestämma belåningsbeioppet efter omständigheterna, skall den af Utsk. här föreslagna generella belåning af alla actier och publika papper leda till åtskilliga missbruk och förluster. Hr Lagerhjelm: Jag är förekommen af Hr v. Hohenhausen och erkänner, att jag icke skulle veta, hvad som egentligen beslutades, i händelse detta morn. oförändradt antoges i de generella ordalag, Utsk. uppställt. Vid sista riksdagen uppräknades alla de publika papper, som fmgo belåningsrätt; men nu bar detta icke skett. Det finnes likväl åtskilliga adier och papper, sorn hafva intet verkligt värde, men genom tillställning kunde få ett skenbart under en månad. Detta är ett skäl emot Utsk:s förslag, Ett annat består i svårigheten för Bancostyrelsen att känna värdet å alla de särskilda slagen af adler; ty det finnes gradationer emellan deni, som Bancostyrelsen tilläfventyrs ej visste, af hvad beskaffenhet de äro. Jag anhåller således, att det först måtte göras tydligt, hvilka adier här menas, eller om Utsk. efter ordalydelsen afsett alla; i sednare fallet fruktar jag, alt Utsk:s förslag är alltför vidsträckt. Hr von Hartmansdorff:
miullsspinneriei ^Kalkugnar ^runstensoch Qvarnstens-brått "rono-Parker och Allmänningar som tillhöra Kronan af 20,654 Tunnlands, 4 kapplands 1 ymd Landsoch Härads - Allmänningar af 22,199 Tunnelands 24 kapplands rymd Grofveskogar af 4,203 Tunnelands 26 kapplands rymd . Krono-Skogar, Ädlare Verk, upplåtne mot afgift af Tunnelands rymd . , Diverse Personer, som ej höra till viss näring Sterbhus, Testamenten, Gåfvor och Fidei-Comnässer. slag Summa Hemmantal. Blandsäd. Arter. Tr. Tr. Tr. Tr. Tr. Kor. St. Stats - Bevillning efter 1823 och i83o årens Förordningar. Stats - Bevillning efter 1823 och i83o årens Förordningar. Mantals™ Penningar, p; WH P rÖ CL ja: c/j B ET r-r O: p 5’ Cfq Lagmans™ ocl 1 Ören, Gernings™ 1 r. Rdr. sk. r. Rdr. sk. r. Rdr. sk. r. Rdr. sk. r. — l35 4 8 45 6 28 22 9 4 _ Bidrag. Kostnad för Rustning och Rotering. Rustning. I t. Rotering* 1 Summa. S tö H ?c-2 o o’ | p ^ ' S. b' 2 ^ W o C/J *"2. Hdr. sk. r. C/l P 5 3 p Hdr. Tryckt hos H. G. Nordström, 1833. i:o. Landels Allmänna beskaffenhet. Ilärom åberopas, hvad den år 1828 afgifne underdåniga berättelse hufvudsakligen innehåller, med det tillägg, alt odlingshågen, särdeles inom vissa trakter af Länet, betydligen tilltagit. Flera smärre Sjöar och Mossar hafva blifvit på enskild bekostnad uttappade och odlade.
Men, hon visste icke af allt detta, Eva, hon vred sig lös, lutade sig mot väggen, slog händerna mot den, knäppte dem derpå ihop och snyftade så tröstlöst. Erik vardt alldeles rådlös. Han jemrade sig, och förlorade totalt all besinning. Sprang omkring i rummet som sökte han någonting, tog den främmande qvinnan i båda händerna och bönföll så innerligen att hon ville göra något, hvad som helst, blott hon slapp att pinas så, stackars hustrun. Nå, qvicknar hans hjerta vid nu? småmurrade hjelpfrun. Falla på knä skulle han och ta' afsked, om så skall vara. Vet han, hvem som dödat henne, om hon skall hän, vet han det? Erik hörde henne icke; han stod bredvid sin hustru och tycktes med hela sin hållning be henne tyst om förlåtelse. Eva hade ännu ej någon aning om hvad som försiggick. Hennes tankar voro orediga, alla föreställningar sjönko som tunga dimmor ständigt nedåt, och allt hvad hon betraktade tycktes henne som täta, bolmande moln. Slutligen talade hon litet; hon trodde sig alltjemt allena: Det är så nätt härinne hviskade hon och julgranen är tänd! Det är varmt och snyggt, herrskapet skulle visst berömma mig. Allt är rigtigt fint. Stackars Erik, han ville inte ha mig, det var jag som hängde mig fast. Stackars min Erik, han dricker för att glömma sitt här hemma, mig och allt. Stackars Erik! Han böjde hufvudet mot hennes hand och grät, grät bittert och tyst. Han snyftade som ett barn, drog djupa suckar och såg så öfvergifven ut. Ännu ett anfall af krampaktig plåga. Han led, han också, led verkliga samvetsqval. Han glömde grannqvinnans närvaro. Han baddade sin makas panna med den duk, som räcktes honom, stödde henne och försökte på ett eget, blygt, tafatt sätt, som var honom fullkomligt främmande, att hjelpa henne. Den svartklädda stökade för sig, men kastade ibland en förvånad blick bort till den sjuka och honom som efter sin förmåga försökte lindra sin hittills så försummade hustrus lidanden. Natten gick, men Erik vek icke.