Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln ”inkomma med Förslag, huru tryckningen ”af Ridderskapets och Adelns Protocoll må ”lämpligast och med största skyndsamhet ”kunna verkställas, har Directionen härme”delst skolat ett så heskaffadt förslag vördsam! framställa. ”Under sista Riksdag blefvo, enligt ”Höglofl. Ridderskapets oell, Adelns den a5 ”.Januarii r8å3‘fattade beslut, Ståndets Pro”tocoll vid tryckningen afdelta i måna”rfer och hvarje månad åter skiljd i så kallade Protocollj innefattande de muntliga ”Discussionerne jemte Besluten samt Bila*’gorj sorn utgjordes af de skriftliga Anfö”ränderna. Den förstnämnde fördelningen 'i månader har likväl medfört den olägenhet, att hvarje ProtocollsBand vuxit till ”en allt för stor vidd, och mot den sedhare åtgärden att åtskilja de muntliga och "'skriftliga yttranderna, företer sig åter den ”besvärlighet, vid Protocollens läsning, att ”densamma icke kan ske i en följd, utan "”måste afbrytas, så snart ett skriftligt Me”morial förekommer, som man nödgas uppsleka bland Bilagorne, äfvensom sådant för”orsakar vidlyftighet och svårighet att igen”finna ämnet i det öfver Protocollen för"Taltade Register. 654 Den 28 No vern trer e. m. ”Då Directionen af dessa anledningar ”funnit nödvändigheten af en förändrad ”ordning, i afseende å tryckningen af Hög*’jofl.
BondeSCs beslut innefattar således den reservation, att om något af de 70,000 rrdrna skall utgå till materiellen, skall beväringens beklädnad dermed bestridas, hvarföre de af BondeSt. beviljade 4^,000 r:dr ingå i det af de andra Stånden beslutade anslaget af 70,000 r:dr; men i fråga om anslag derutöfver måste såväl BondeStts som BorgareSt:s mening vara, att intet anslag bör ske. Jag skulle tro, att man, efter att hafva eftersinnat, att beklädnaden tillhör materiellen, nödgas öfvergå till min mening. Hr Hjärne, Harald: Det har vid denna riksdag icke varit sällsynt, att StatsUtsk. mindre fullständigt utredt de ämnen, som tillhört dess behandling; men det nyss upplästa prot.utdr. från BondeSt. är, mig veterligen, vid denna riksdag det första beviset, att man från ett RiksSt. kunnat få prot.utdr., som, om icke oriktigt, åtminstone tvetydigt framställt Ståndets beslut. Jag tillstår, att om jag ej hade andra upplysningar för bedömandet af denna fråga, än dem, StatsUtsk. i sitt betänk, meddelat, skulle jag vara ganska tvehågsen om hvad BondeSt:s mening varit; men då det - 176 Den i3 September. ta ämne särdeles interesserade mig, var jag närvar, i BondeSt. då frågan der afgjordes. Då fann jag, och jag minnes det ännu ganska val, att af den långa discussion, som dervid ägde rum, kunde man ganska bestämdt draga den slutsats, att BopdeSt:s mening var sådan, som den af Grina Frölich och Horn samt åtskilliga andra värda talare nu blifvit framställd.
Uppå nådig befallning hafva sedermera genom Krigs-kollegium blifvit infordrade och insända så väl Ofver-Ståthåilarens som Magistratens och Inqvarterings-kommissionens yttranden, af hvilka, jemte dervid fogade handlingar, sorn, tillika med den öfriga skriftvexlingen i ämnet, varit för Stats-Utskottet tillgängliga, hufvudsakligen inhemtas: att stadens inkomster, i och för Inqvarterings-verket bestode af dels den s. k. Inqvurtérings-totagen, som för åren 1846—1850, efter afdrag af uppbörds-kostnader och restitutioner, i medeltal årligen utgjort 36,810: dels de af Borgerskapet ej tillhörande personer, som från utrikes ort införde varor, utgående dubbla vägoch mätare-penningar ne, hvilka årligen förminskades och med nyssnämnde afdrag uppginge till blott . 497: eller tillsammans B:ko R:dr 37,307: men att utgifterne deremot utgjordes, i främsta rummet, af in jv ar tering s-p enning arn e till de i staden garnisonerande trupper, hvartill åren 1846—1850 i medeltal årligen erfordrats . '. t . , . 50,304: så att, utöfver inkomsten stadens inqvarterings-gifvare måst för detta ändamål tillskjuta 12,997 R:dr. Härtill komme vidare underhålls-kostnad för stadens 2;ne kaserner, oberäknadt ränta å inköps och inrednings-utgifterne, ärligen 2,845: kostnader för tillfälliga inqvarteringar 3,121: hyresafgift för Ofver-Ståthållare-huset 533: 16. — och inqvarterings-penningar till stadens militärkorps . 3,007: 9,506: 16. eller tillhopa B:ko R:dr 59,810: 16. — hvadan inqvarterings-gifvarnes årliga tillskott utöfver inkomsterne utgjorde omkring 22,400
Maj:ts den 22 December 1846 utfärdade nådiga Handelsordning funnits medföra följder, som i hög grad påkallade ett allvarligt behjertande och äga flera brister, som borde alhjelpas. Utom det, att handelsbodar å landet gemenligen urartade till lönnkrogar, så inlockades genom den kredit, som der lemnades, allmogen i en skuldsättning, hvilken ledde till armod, hvartill jemväl bidroge det förhållande, att handel å landet utöfvades nästan utan kontroller. Då kommunernas trefnad samt ekonomiska och moraliska välfärd äfventvrades genom införandet af denna handel, tycktes billigheten fordra att hvarje kommun lemnades tillfälle att yttra sig öfver de ansökningar om tillstånd, att inom densamma idka handelsrörelse, som hos vederbörande embetsmyndighet gjordes, men ett sådant tillfälle vore i nämnde författning kommunerne icke lemnadt. Olika meningar hade derjemte uppkommit, huruvida det i författningen bestämda afstånd af tre mil, hvarinom det vore förbjudet att inrätta handelsbod, borde beräknas landeller sjövägen; eller i rät linea enligt karta, samt om bestämmelsen jemväl gällde afståndet till närmaste köping; och har motionäien som, då kostnaderne för bedrifvande af handelsrörelse å landet,' vore mindre än för sådan rörelse i städerna, ansett landthandlare böra erlägga, ej blott en årlig afgift till socknens fattigkassa, utan äfven vid utlösandet af sitt tillståndsbevis, en större summa till länets hospital, föreslagit följande förklaringar och tillägg uti ofvannämnde Handelsordning, nemligen: att början af § 6 mom.
Litt. E. Utlåtande, i anledning af erhällne återremisser ä Utlåtandet N:o 354> Litt. E, (U. A.) Det af Utskottet under ofvanstående Ts:o och Litt. afgifne Utlåtande, , i anledning af ifrågaställde Extra Stals-anslag för undervisningsverket, Vetenskaperne och de Sköna konsterne, har af samtlige Riks-Stånden blifvit återremitleradt, och lår Utskottet, i följd deraf, här nedan till besvarande upptaga de under discussionerne inom Riks-Slånöen vid Utlåtandets serskilda punkter förekomne anmärkningar. ilo Utskottets yttrande, i afseende på anslag till Universiteten i Upsala och Lund, för uppförandet af sådane ännu saknade byggnader, som funnos mest behöflige, har af Bonde-Ståndet blifvit bifallet. Inom Ridderskapet och Adelns arnt P r esteStåndet har deremot af alla Ledamöter, som sig yttrat i frågan, blifvit yrkadt bifall dels lill det af Kongl. Maj:t äskade, dels till de af Universiteten sjelfve nödige ansedde och uti Professoren Geijers motion omförmälde anslag, på grund hufvudsakligen af Professoren Thomanders och Prosten Stenhammars vid Utlåtandet i denna del fogade reservationer, samt jemväl serskilde ledamöters yttranden, att de ordinarie anslagen af tillsammans 6,ooo R:dr till hvartdera Universitetet, på hvilka medel Utskottet lemna t anvisning för fyllande af Universitetens behof i detta afseende, till fulla beloppet erfordrades till instrumenter för undervisningen, Rihliothekens och Naturalie-satnlingarnes completterande, sjukhusen med flere föremål, så att ingen tillgång vore att deraf påräkna lill nybyggnader, alt Utskottet tillstyrkt, byggnadsanslag för Academien för de fria konsterne, samt äfven vilkorligen för Carolinska Institutet, men afstyrkt för Universiteten, hvilket ej syntes vara conseqvent handladt, samt att möjligen häraf skulle kunna dragas den slutsats, att
Derefter, förmodligen lockade af det till en millio/i 600,000 R:dr uppgjorda billiga förslag å hela byggnadens kostnad, tecknade sig enskilde personer för en summa af mer än 3 millioner R:dr; och då allt detta ej lärer kunna bestridas, är ej underligt, att Götha CanalDirections nu framställda reqvisition, om ett biträde af Staten till en summa af 3 millioner, väckt, om ej allas, åtminstone mängdens förundran - Den 26 Mars f. m. 65 äran och förskräckelse. ■— Med den fullkomligaste aktning för de Herrar och Män af Directionen, hvilka jag har äran känna, och med det största förtroende till deras kunskaper , ädla och patriotiska tänkesätt, kan jag dock icke neka mig att fråga, om icke Directionen långt förr än vid denna Riksdag, ja, redan före den i Örebro 1812, bort finna, huru oriktigt och falskt det första förslaget var upp gjordt, och om det ej varit Directionens ovilkorliga pligt att gifva sådant tillkänna, innan arbetet blifvit så långt utsträckt , att det nu mera skall anses som en nödvändighet att på Statens bekostnad fortsätta ett företaga sorn törhända ändå öfverstigerj ej endast Bolagets, utan ock Statens förmåga. Jag frågar, hvarföre Staten just nu, innan Bolaget inbetalt hälften af den tecknade summan, skall anses pligtig till så stora biträden, uti en tid, då alla ropa om förlägenhet och brister, då så mångå särskilta behof uppstå, och då Rikets financer visserligen ej stå bättre än 180g, emedan vi, sedan den tiden, fört ännu ett krig, hvars återstående skulder äro uppgifna till 2 *- million R:dr, oaktadt de stora subsidier, som från England blifvit indragne. Jag frågar, om det ej varit mera enligt med ömhet och omvårdnad för Bolagets och Statens väl, om man börjat med att sammanbinda sjöarne Wenern och Wettern, dårell H. 5 66 Den 26 Mars f. ro. dan en nytta 'varit vunnen3 och man hade kunnat bedömaj huruvida fortsättningen varit möjligj utan att i skulder fördjupa både enskilda och Staten.
Och hon är i sanning alldeles för god att vara blott en overksam prydnad i mannens hus, ett sysslolöst och endast af andras mödor njutande väsende, eller en förr eller sednare förskjuten rodocka och leksak, eller ett stackars försörjningsoch nådehjon, eller, å andra sidan, en med hvardagslifvets obeqvämligare och mindre lönande sysselsättningar öfverhopad, för sitt knappa bröd tungt släpande lastdragerska. När qvinnan blir — hvad naturen ämnat henne till — maka och moder, hvilken vigtig, hvilken helig del af samfundsarbetet tillhör ej henne? Enligt den heliga urkundens ord blef hon skapad mannen till en hjelp: de skola med ömsesidig huldhet uppfostra, förbättra och lyckliggöra hvarandra. Familjen blir då qvinnans verld. Ur hennes bröst suger framtiden sin kraft och sitt skaplynne; det kommande slägtet vägleder hon vid sin hand! — Blir hon åter icke gift — och omkring 100,000 Svenska qvinnor kunna icke blifva det, enär det till dem icke finnes ett motsvarande antal männer —; hvarföre utestänga henne från de lifvets banor, der också hon kan blifva duglig, eller från de banor, der just hon kan blifva det — der hon genom sin känslofullhet och mildhet, sin tålighet, sitt ordningssinne, och sin ihärdighet kan blifva en mycket lycklig arbetarinna? Att samhället på sin ena hälft påkostar så mycket, och på den andra hälften jemförelsevis så litet — månne det icke är en orättvisa? Man talar så mycket om de privilegierade stånden: månne det icke är tid att också tala något om det privilegierade könet? 38 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Att Staten redan har gjort något för qvinnans undervisning, är mig icke obekant, och jag skall här högaktningsfullt omnämna det. Folkskolan, för hvars förbättrande de båda Statsmagterna täfla med hvarandra i högsint nitälskan, står öppen äfven för flickor.
Långt derifrån; men berörde resultat är en nödvändig följd af fÖrlmllanderne. Hvarje vetenskap har vissa grundbegrepp, på hvilka hela byggnaden skall resas. Por framsteg är nödigt att dessa klart och redigt fattas. Om nu en lärare, efter forskning och ansträngning, slutligen trott sig finna de noggrannaste svaren, kan någon då förundra sig deröfver, att han önskar det lärjungen måtte inlära desamma? Huru fri från egenkärlek man än må vara, kan man icke gerna önska bättre svar, än det som fullt öfverensstämmer med ens egen åsigt. Erfarenheten har ock visat, att ingen examinator kunnat någon längre tid undgå sitt öde. Böjelsen för beqvämlighet, och ifvern efter utmärkelse, har gäckat äfven de varsammaste lärares ansträngningar. Efter några års förlopp har examinator, af de betygsökande studenterne, blifvit sammanfattad i ett litet compendium och, i värsta fall, på ett eller ett par ark. Sådant skulle undvikas, om examen aflades för andra personer, än de som meddelat undervisningen. Ett förslag i denna riktning vore för genomgripande, att man för ett sådant kunde hoppas framgång. Utan någon större förändring i det bestående, kan likväl det åsyftade målet vinnas i afs:de på dem, som söka inträde i de civile embetsverken. F, n. aflägges examen inför embetsverket; men denna examen har nedsjunkit till en nära nog tom formalitet. Under min tjenstetid har val fråga ett par gånger upstått om ynglingars återemitterande till universiteten, men frågan har förfallit i anseende tili det upseende en sådan åtgärd förments väcka. Vanligen updrages examensbestyret åt de yngsta ledamöterne i verket; och som dessa endast några få gånger erhålla sådant updrag, finna de sig deraf besvärade och söka att på det knapphändigaste sättet detsamma fullgöra. Om i stället en särskild ExamensKommission af K. M. förordnades, skulle denna examen otvifvelaktigt höjas till hvad den varit ämnad.
Myro, full af blygsel och förlägenhet i dessa aktningsvärda och allvarliga menniskors sällskap, satte sig vid dörren på en ensam plats, fjerran från de andre åhörarne, när Theodoros uppsteg och började tala. Han talade om synden och frälsningen. Synden hade hitintills för Myro varit ett nästan obekant begrepp; men när Theodoros utredde detsamma, så var det, som om hennes medvetande genom sig sjelft hade klarnat och afhöljt dragen af en sanning, som länge, fastän beslöjad, stått för hennes själs öga. Efter synden talade Theodoros om frälsningen. Han påpekade icke dess plats i någon dogmatisk lärobyggnad; han endast uppläste och utvecklade den enkla berättelsen om synderskan, som inträngde i fariséen Simons hus, – medan Jesus satt till bords hos denne – för att kasta sig till hans fötter, väta dem med sina tårar och torka dem med sitt hufvudhår. Denna qvinna, sade Theodoros, kände säkerligen, åtminstone i vissa stunder, sorg öfver sig sjelf. Måhända hade hon ett lättsinnigt lynne, som tillät henne att förjaga sjelfförebråelsen, men hon måste dock ofta funnit sina usla fröjder förbytta i qval, kännt det förfärligaste af allt, som menniskan kan utstå, nämligen förtviflan under nöjets larv. Myro tänkte på sig sjelf vid dessa ord. Hvar skall hon finna tröst? Kunna menniskorna i hennes vanliga omgifning, bjuda henne en sådan? Då finner hon sig plötsligt inför Jesus. Den första åsynen af Jesus har sagt henne, och de många, hvilkas själsoch kroppslidanden han helat, hafva bekräftat, att han är ren och helig. Hon har hört omtalas hans medlidande med syndare, och en obetvinglig känsla kastar henne till hans fötter. Hennes förtviflan har plötsligt upplöst sig i ömhet, kärlek och tacksamhet. Hon väntar måhända, att han skall stöta henne tillbaka, krossa henne med sina förebråelser; men hon vet, att hon förtjenat det och skall äfven i de bittraste ord igenkänna hans medlidande. Hvad gör nu Jesus?
Då detta förslag synes desto mer grundadt på billighetsoch jemlikhets-principer, som, från den stund det tilläts hvarje Svensk Medborgare att besitta Frelsejord, denna redan till stor del kommit och troligen mer och mer skall komma i Allmogens hand och då dessutom, för Frelseegares intagande i Representationen, något giltigt hinder ej förefinnes, i en olika jordbeskattning, helst, vid Bevillnings-Taxexingarna, Frelsejordens immuniteter behörigen considereras, så att ett Frelsehemman, i öfrigt af enahanda godhet med ett Kronoeller Skattehemman i samma Ort, alltid uppföres till högre värde, får med gillande af förslaget, ConstitutionsUtskottet, för den i 56 RegeringsFormen stadgade behandling vördsamligen tillstyrka en så lydande förändrad Redaction af 15 §. Riksdagsordningen : ”Allmogen i hvart Härad välje, efter Hemmantalet, till Riksdagsman af BondeStåndet en, inom Häradet boende och besutten, Krono-, Kronoskatte-, Frelseeller 184 Constitutions-Utskottets Betänkanden. Frelseskatte Hemmansegare, hvilken icke tillförene m. m.” Stockholm den 30 Juaii 1823. Utdrag af Protocollet, hållet uti R. H. S. Constitutions - Utskott den 8 Julii 1823. S. D. Vid justeringen af Utskottets Protocoll för den 30 nästlidne Junii och dess Memorial till Riksens Stander af sam» ma dag, med förslag till ändring i 15 $. Riksdags* Ordningen, uppläste och ingaf RiksgäldsContoirs Fullmägtigen Jan Erics» son ett så lydande Dictamen: ”Sedan jag, tillika med de Heste af Hedervärda fiondeStåndets utsedde Ledamöter i detta Utskott, varit af särskild tanka emot Utskottets pluralitet i fråga om tillägg till 15 §.
» Ja, hvarför inte? » sade grefvinnan vänligt och med en lätt brytning, ehuru äfven med någon anstrykning af missnöje öfver alt ha blifvit störd. » Jag måste väl själf söka mig väg till slottets alla gömslen och irrgångar häruppe, dä du, goda Brila, inte tyckes vilja bli min ciceron annat än i dess nedre regioner. Det här gamla tornrummet tyckes mig vara det mest intresseväckande i hela huset. Se, hvilka präktiga, antika möbler! — den där gamla sängen, till exempel, med sitt väldiga sängtak och sina tunga sammetsdraperier är nog minst ett par århundraden gammal! » Grefvinnan hade slagit sig ned i en stor karmstol af ovanlig form, som stod i närheten af fönstret och lät sina blickar öfverfara rummet. Det tycktes ha utgjort någon forntida sängkammare, fastän en och annan möbel af yngre datum på senare tider också blifvit undanställd därinne. Hon tycktes inte märka, att ett moln lade sig öfver den gamla ' oldfruns ansikte, utan fortfor: » Och det där stora ekskåpet! — det är ju alldeles förtjusande! Hvarför låter man det stå häruppe? Det borde renoveras och flyttas ned i matsalen. — Man känner sig nästan förflyttad ett par sekler tillbaka, då man kommer in i ett sådant rum som detta, » tillade hon, mera talande till sig själf. » Grefvinnan borde inte stanna härinne, den instängda luften är kall, och därtill draget från fönstret — vårluften är så förrädisk! » sade den gamla undvikande, men grefvinnan tycktes alls inte ärna åtlyda rådet, utan fortfor: » Du, goda Brita, som va ' it så länge här i slottet, känner nog till mycket af dess historia och vill berätta mig ett och annat? Ty att ett sådant här gammalt herresäte från fordom har sin historia, det är j u en naturlig sak. Ni ha godt om sådana gamla minnen här i Sverige, det vet jag. Och jag måste ju ha reda på hvad, som rör mitt eget h u s! Hvems har den här sängkammaren en gång varit? » » Järngrefvinnans, » svarade den gamla oldfrun fåordigt och icke utan tydlig motvilja.
Författaren sjelf berättar: att Savolax Jägare vid Lappå-affairen nödgats qvida: voj-voj minum Jalkanin. Författaren har äfven velat vara en hänförande målare, men har glömt att utan en riktig hållning ingen målning duger. Men då Författaren berättar förenämnde anecdot, minnes han icke hvad han här sagt. På samma sida, säger han vidare: "att vi nesligt öfvergifvit landet." Det är en skamfull osanning. Hvar gång fienden nalkades, försvarade vi oss såsom män ägnar och anstår, men vi retirerade utan knot på våra förmäns ordres, vi lydde sådan är krigarens pligt. Att Författaren i Kalajocki fick under islossningen uthvila och roa sig efter alla sina utståndna fältmödor, klandrar han, men yttrar missnöje deröfver att sådant icke fick ske i Uleåborg, då Brigaden behöfdes på ett annat ställe. Författaren är en öfver allt, och med allt, missbelåten man. Men hvad blef nu slutligen också Fältmarskalken Grefve Sandels öde? Jo, att gå tillbaka rik på ära, men utan nytta för arméen för land och rike. Hvad hade väl den större Finska härens öde blifvit, om den efter Herr Holms förslag framrusat utan alla beräkningar och försigtighetsmått? troligen detsamma som Grefve Sandels, i fall dess återtåg icke blifvit afskuret; men huru många olyckor huru mycket lidande besparades icke det olyckliga landet, genom inställandet af ett sådant tåg? men hvad rör sådant en tjenstförrättande Regements-Prest? blott han får klandra General-Befälet. Hade Sveaborg ännu varit Svenskt och man med säkerhet kunnat räkna på en förstärkning af 12 à 15,000 man reguliera troupper jemte nödiga gevär och ammunition till Finska folkets väpning, då hade det varit oförlåtligt att lemna fienden rast eller ro då hade man kunnat lemna något mer åt hazarden. Men hela verlden, utom Herr Holm, visste att f. d.
Regerings formen meddeldte föreskrift om vederbörandes hörande uti Ärender som hos Konungen uti Stats Rådet föredragas, och i sådan form tillstyrker jag der - Den 14 Juni 1815 637 före, att detta mål må hos Riksens Ständer anmälas till den åtgärd de sjelfva finna densamma förtjena. Herr Doctor Falk ansåg vägen vara stängd till anmärkningens fullföljande i anledning af 10. §. Regerings formen genom utgången af voteringen, och trodde att något särskildt expeditions sätt icke fanns samt förenade sig med Herr Commerce Rådet Egge. Herr Lagman Nenzén förenade sig med Herr Borgmästaren Vilberg i så måtto som saken redan gjort för mycket upseende, att af Utskottet utan all upmärksamhet lemnäs. Herr Commerce Rådet Egge föreslog att en ny votering måtte anställas om anmärkning skall äga rum eller icke, då, i händelse Ja vinner, Utskottets Beredning anmodas att utarbeta formen för anmärkningens framställande. Herr Baron och Ordföranden framstälde derpå följande justerade Proposition: Finner Utskottet att någon anmärkning skall göras vid detta mål? den det vill skrifver Ja. Den det ej vill skrifver Xej. Vinner Ja så remitteras till Beredningen att utarbeta formen under hvilken anmärkningen skall framställas. Vinner Nej förfaller all anmärkning vid detta mål. Rösterne upbrötos och befunnos: Högloft. Ridd: och Adeln 3. Nej Högvördige Präst S:t 1. Ja 5 Nej. Wällofl. Borgare S:t 5. Nej Hedervärda Bonde S:t 5. Ja. I följd hvaraf de vid målet angående tillåten införtullning af Manufacturerade Bomulls varor till Götheborg gjorde anmärkningar, dels att den Föredragande icke enligt 10 §. Regerings formen hördt vederbörande, dels ock att någon Allmän Kungörelse icke blifvit utfärdad, skulle hos Riksens Ständer framställas, utan yrkande af ansvarighet å Stats Rådets Ledamöter och den Föredragande, ägandes Beredningen att till berörde anmälan upgifva ett förslag. In fidem Carl Ant. Justerat Rudolp Cederström. 1815. den 16 Junii.
Förordningen af den 2? Ian. l8ir rörande förökte afgifter af Walken» Krlgsmanshus-Casia. p. 948. Lm en ärlig Stats-summa för H. K. H. Arfprinsen. p. P Lm granstningen af Ttats-Rädcrs Protokoll. p. 951. Om ett Läns-Lazarett i Oddev»!!» samt dit förflyttande af det i Strömstad warande Curhus. p. 9s2. Om en ärlig summa ä Stat till Institutet för Blinde och Döfstumme, p. 95g. Lm Gtl-ömrchslms och Rungsöhes Kungsgärdar samt Skkämrbslms Stuteri, p. 965. Om eftergift af rante-medel för Eeneral-Majoren m. m. Friherre lsauibsrs. p. 97L. Om Riksens Ständevs underS. strifrvelser ,c. Lick medel föö en wäg eureklan Wermland och ZeuttlandP> 971- Lm FjerdingsmännenS Boställen, p < 72. Om upptagande wik» Härads Rätt af mäl rörande för» summad snöskottning, m. m. p. 97;. Med underd. öfwerlcmnande af Tryckfrihets-Lagen. p. 975- Om rätt till löken för Nabo och Widerbocude. p. 1242. Om lösen för Gkavakions-bewis. p. 124;. Lin strast för Swensta undcrfätare, söm, utan Konun» gens tillständ, antaga tjenst hos främmande Herrskap, m. m. p. 1 !4- Om ätstillige förbättringar och Förklaringar i Allmänna Lagens och dertill hörande Författningars siadganden. p 2'L. Lm ersättning för förlorade Lönings-inkottister till Majs. ren kciiterliiöld. p. 1249. Om ändringar och förbättringar i Postförares wilker och Löner. p. is L. Om inrättning af Hushälls-Nämnder i Landsorterne. p.