Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
lululiluli länge, förr’n ni får en ann’ igen :||: Nionde scenen. LENA. BRITA STINA. LARS ANDERS. Sedan JAN ANDERS. Brita Stina (in). Det var dalern, hvad det tog tid te få reda på det usla garnet. Hvem var det du talte vid? Lena. Jag satt ju och sjöng för mig själf. Brita Stina (sätter sig). Förut – innan du sjöng. Lena. Det var Jonas. Han var bara inne ett tag. Och så gick han igen. Lars Anders (från höger). Brita Stina. Nå, är det väg te sjön nu? Lars Anders. Det är det. Men sand får hvem som vill hösa på. Jag gör’et inte. (Går fram till skåpet.) Brita Stina. Ska du supa nu igen? Lars Anders. Det är kallt ute. Och ondt ska med ondt botas. (Slår i en sup.) Brita Stina. Då ska du väl sofva också? Lars Anders. Hvad ska en göra i yrvädret? (Lägger sig.) Brita Stina. Du är en riktig kelames. Sofva klockan fyra på da’n. Lars Anders. Tyst, Brita Stina. (Somnar.) Brita Stina. Ja, om inte jag vore, skulle du sofva och lata dig, till dess att tarmarna lådde fast vid ryggen på dig, och uschelheta titta fram genom trasorna. (Snarkningar.) Lena. Han somna’ med samma. Brita Stina. Ja, den konsten kan han. Och han har inte så mycket som huggit ved en gång. – Lars Anders! (Högre.) Lars Anders! Lars Anders. Hvad i hundekulla är det om? Brita Stina. Ska du sofva hela da’n? När jag inte har mer än några krokiga granpinnar te elda med i spiseln. Och de är så sura, så det fräser om dem, när en ska tända eld. Lars Anders (tittar sig om). De räcker nog till i morgon. (Somnar igen.) Lena (upp). Brita Stina. Ja, så’n är han. Bara det snöar, så han har det att skylla på, så är han karl att sofva från morgon till kväll och från kväll till morgon.
Ty så kom sista akten, den akt, som skulle kunna kallas Bothwells akt, och det visste herr Engelbrecht af, här skrek, väsnades och rusade han, så att åskådarne måste vara tacksamma, att han ej gifvit rollen konsekvent i denna anda från början. Hans framställning saknade hvarje skymt af sammanhang och måtta; något dylikt borde ej förekomma på en hufvudstadsscen. Då lyckades herr Engelbrecht vida bättre i Hedda Gabler, där en mycket bra mask och en viss oåtkomlig skämtsamhet i tonen på ett lyckligt sätt bidrogo att karakterisera assessor Bräck. Svenska teaterns repertoar har för öfrigt omfattat åtskilliga franska och tyska lustspel, hvari teaterns populäre direktör, herr Holmquist, alltid fått skrattarne på sin sida. Ett nyårsskämt höll sig vid lif .i " öfver två månader, ej på grund af någon egentlig kvickhet (den grunden hade i detta fall varit dålig), utan därföre att det » anföll » varieteteatern — genom .att flytta den in i teatersalongen och reproducera en af dess divor i fru Anna Lundbergs intagande skepnad. Den fiende, man ej kan besegra, gör man till sin bundsförvandt — så lyder den politiska regel, hvarefter teatern handlat. I » Bildhuggaren Clémenceau » gjorde fröken * Seelig en Iza, som utom fru Elvsted ej behöfver många jämngoda efter-följarinnor, för att hon från en beg|iVad skådespelerska skall blifva en fullt färdig, framstående artist. I » Färnande » har fru Engelbrecht af gammalt en af sina bästa roller, och hon är inom sitt visserligen begränsade, men ändå betydande fack en så intelligent och säker skådespelerska, att det förvisso är både rätt och klokt att i någon mån rätta repertoaren efter hennes talent. Ty om Svenska teatern skall fasthålla en bestämdIl8 TEATER-REVY. repertoar, egna sig åt ett visst slags stycken, så borde väl detta närmast vara folkpjeser och utstyrselstycken, och dessa torde endast sällan erbjuda Anna-Lisa Hwasser-Engelbrecht värdiga uppgifter. En folkpj.es af det goda gamla slaget är » Kumlander ».
Bunco-Utskottet får, till svar å denna remit. terade Motion, vördsamt hos Rikets Ständer anmäla, att Herrar Banco-Fullmägtige, uti deras vid innevarande Riksdag afgifne Berättelse, fästat Rango-Utskottets uppmärksamhet derå, att någon lämplig förändring i föreskrifterne för behandlin. gen med sådane i Banquen beländte Guld och Silfver-Panter, hvilkas omsättning eller utlösen finnes vid forfallodagen åsidosatt, så mycket mera under nuvarande omständigheter, påkallades af billighet och rättvisa, som Kongl. Kungörelserne af den 11 Jan 1770 $. 6 och den 15 Febr. 1779 §• 7) jemnförde med 5 §. i Kongl. Kungörelsen af den 18 Julii 5768, tydligen utmärkte, det Banquens rättighet att behålla hela Panten, från början helt och hållet grundat sig på den föreskrift, att Pantens fulla värde finga såsom Lån lyftas•. hvilket förhållande åter, så alldeles blifvit rubbadt genom de i sednare tider inträffade förändringar i myntförhållandet, attäfven den dubbla beläning, som allt ifrån sista Riksdag varit tillåten, på långt när icke motsvarar Parrternes försäljnings värde. Banco-Utskottet har, vid öfvervägande häraf ansett en så beskaffad ordning böra härutinnan iakttagas, att egare af i Banquen beländt Guld och Silfver, hvarå Lånen hädanefter förfalla, mi sådant oaktadt hafva sig öppet lemnadt att, under lis? Banco Utskottets Bet'dnkandefi> en tiel af sex månader efter förfallodagen, genotft liqviderande af Banquens fordran med derå till betalnings-dagen upplupne
Utom det P" ta tjenar äfven till styrka för min tanka, att Siänderna, vid 1809 års Riksdag, öfverlemnade rättigheten till Konungen att höja tullen på utländsk Spannmål, dock med vilkor, att i sådant fall mindska på andra artiklar, sä att totalsumman härigenom icke skulle ökas: vid sista Riksdag öfverläts åt Konungen att vid förra arrendets utgång år 1813 antingen å nyo arrendera bort tullen på 10 år, eller låta den genom er Piifiction förvallas. Riksens Ständers dispositionsrätt är härigenom tillräckligen bestvikt, emedan den rätt Konungen nuinneha gmndar sig på Ständernas öfverhud.-e på bestämd tid samt utstakade före.kritter. Herr Munck nf Rosenschöld: Lika ned Herr Grefve Löwen!'jehu tror jig, att sjelfva förvaltningen af Tullverket tillhör Konungen. Men jag tror, att grunderna för dess o:,?anisatior» tillhöra Riksens Ständersjelfva, ali bestämma. Jag är äfven af den öfvertygelse, att at Konungen bör öfverlämnäs åtgärden, att efter förefallande behof och omständigheter hoja eller sanka sjötullsafgifterna, utan att nödvändigt förhöjningen på en del varor skall åtföljas af en motsvarande nedsättning på en del andra. Jag skulle vara <76 Deli 2o Juli f. m. af en annan tanka, om var lagstiftande och beskattande magt saml-ades hvart är. Detta är en al de omständigheter som visa ofulikomlig-heten af var Gonslitulion, enligt hvilken lagstiftande Corpsen Idoli hvatt femte år nödvändigt skall sammankomma^ Inskränkes Konungens magt för mycket i sådana mål, sorn så mycket bero af oförutsedda händelser och conjuncturer, och sorn egentligen ej röra nationens friheter och rättigheter, så. få ofullkomliga och felaktiga stadganden fortfara i fiera år, utan att kunna rättas, om ej Urtima Riksdag sammankallas, och det blir nationen sjelf som mest får lida derigenom.
Herr Crusenstolpe_, Magnus Jacob: Med ConslilutionsUtskoltet instämmer jag i hufvudsaken, att nemligen uppdraga åt Kongl. Maj:t att utöfva samma rättighet mot Högsta Domstolens Lagförslag, som mot Rikets Ständers. Jag skiljer mig likväl från Utskottet deruti, att man ej bör åt Högsta Domstolen gifva rättighet, att framställa förslag till Lagförklaringar i andra fall, än då underdåniga förfrågningar inkomma. Herr Hjerta liar gjort sig mycken möda alt deducera sin mening om Lagförklaringar i ekonomiska mål. I Memorialet finnes likväl icke ett ord i detta ämne. Jag instämmer med Herr Hjerta deruti, att en prescriptionstid för Ständer - Den 16 November f. m. 27 nas rättighet, alt granska utkommande Lagförklaringar, icke är nödvändig. En föregående Talare har visserligen anfört, alt en kedja af försummelser skulle vara nödvändig, om Rikets Ständer skulle kunna blifva i okunnighet om en utkommen Lagförklaring. Jag tror, alt blott en försummelse behöfves, nemligen hos JustitiseOrribudsmannen. Som Utskottets förslag icke lärer vid. denna Riksdag kunna afslås, hemställer jag om ej Ridderskapet och Adeln skulle vilja såsom sin gemensamma tanka förklara, att Högsta Domstolen ej må afgifva Lagförklaringar i andra fall, än då förfrågningar om Lagens rätta mening göras, och att stadgandet om prescriptionstid må utgå. På dessa skäl hemställer jag om återremiss af Utskottets förslag. Friherre Boye: Den begäran jag framställt till bifall å Utskottets förslag, anhåller jag alt få så till vida rätta, att jag inskränker den till begäran af bifall å den del, som angår Lagförklaringar, emedan jag finnér förslaget äfven innefatta en annan omständighet, som jag ej kan tillstyrka. Hvad först angår Lagförklaringar, så vill jag vara kort, men tydlig.
Från inkomst af tjenst finge icke ränta å skuld afräknas eller annat afdrag ske, än underhåll och aflöning för de till tjenstegöromålens bestridande erforderliga biträden samt kostnader för lönebeloppets utbekommande. 47 ÄT foust r ur och hemmavarande mantalsskrifne söner skulle särskild bevillnine O utgöras med en proc af mannens eller fadrens bevillmngsafgifl; dock skulle minst betalas 8 sk. af hustru och 24 sk af son. Hemmavarande döttrar skulle taxeras still 1 proc. af den för fadren fastställda afgift, dock ej under 16 sk Från bevillning för lös och fast egendom voro alla personer och inrättningar befriade, som i nu gällande bevillningsförordning äro derifrån frikallade. Dessutom voro en mängd befrielser eller undantag för vissa orter, näringsidkare eller kommuner medgifna. iöU 2:dra artikeln af 1810 års bevillningsförordning stadgades följande särskilda afgifter, nemligen: 2000 rdr för Dykerikompamel, tionde penningen af den årliga utdelning till enskilde aktieegare i diskontverken och tullarrendet, som ölverstege 6 procent, samt likaledes tionde penningen af nummerlotterivinster öfver 50 rdr. För frälseegendomar höjdes den s. k grundskattsafgiften till 8 sk. för hvarje rusttjenstmark. Förut stadgade bevillmngsafgifter för intressen å Trollhätte slussverks lottsedlar samt testamenterad egendom af minst 300 rdrs värde bibehöllos. För •qvarlåtenskap, som tiilfölle arfvingar i fjermare led än syskon, höjdes afgiften från 2 till 3 procent F'or gåfva bestämdes enahanda afgift som för testamenten, eller 6 procent af gåfvans värde; hvarjemte för fideikommisser, sorn dädanefter stiftades till lörman för närmare eller fjermare slägting eller o.kyld person, föreskrefs en afgift af 10 procent utaf det värde, ortens taxeringsman åsatte fideikommisset.
M:s nåd. propos. upplyser nemi., att pä ön S:l Barthelemy finnas några hundra slafvar, som skulle friköpas, och vill jag i detta afseende blott nu anföra, all jag skulle tvifvelsutan mycket misslaga mig i mitt omdöme, om jag föreställde mig, att samma Ständer, som vid 1840 års riksdag icke tvekat att afsäga statsverket en årlig inkomst af omkring 60,000 r:dr genom nummerlotteriets afskaffande, emedan denna inkomstkälla ansågs omoralisk, nu deremot skulle draga i betänk, att göra en uppoffring, för ali skänka några olyckliga likar fri helen Och menskliga rättigheter, och derigenom förvärfva oss Svenskar en förtjent tacksamhet och aktning af såväl folken som regeringarne, både inom vår continent och pä andra sidan verldshafvet. Jag tillstyrker slafvarnes emancipation på ön S:t Barthelemy, på det sätt som bäst och med minsta uppoffring för statsverket leder lill ändamålet. Hr af Grubbens, Nils Willi.: Såsom replik på hvad Hr Frih. Sprengtporten sist yttrat ang. ön S:t Barthelemy, får jag äran nämna, att denna ö, som är en half mil bred och 2:ne mil lång, och som består till större delen af backar och berg, endast med några få små plantager här och der, icke kan på något sätt gagna Sverige, isynnerhet nu, sedan genom höga tulltaxor &c. &c., Dun 17 0ctobur f. ra. 155 ali elen handel, som oförr der existerade, dragit sig derifrån till de närliggande öarne. Ar 1815, dä jag var der, funnos 7000 innevånare i>å ön; nu finnas deremot knappast 3000. Nuvarande Commendanlen är mera en methodist än en guverneur; med eli ord, allting är derstädes så förändradt, allom Sverige skulle bibehålla coloniep, skulle det sätta lill hvarje år.
Här har yttrats att under 6:te hufvud titeln funnes en stor underafd. med rubrik: ”för jordbruk, handel och näringar”, och att ytterligare andra underafd:r inom denna afdelning förefunnes, hvaribland en med rubrik: ”för vägar och kommunikationer, med ett anslagsbelopp af 8000 r:dr”, och alt sorn anslaget vore taget ifrån denna sednare underafd., så vore det fullkomligen behörigt. Jag kan icke se att detta anslag ägt någon förståndig grund, om meningen varit alt använda detsamma för ett sådant ändamål, der egentligen komunen sjelf vore skyldig att fylla sina behof i afseende på dess kommunikationsmedel. Detta har likväl icke ens varit i fråga i afseende på Upsala, så mycket mindre skulle jag tro det, som hår står oberopadt i den K. skrifvelsen att anslaget beviljades för beredande af arbetsförtjenst åt de nödlidande. Då jag förra gången hade ordet, fästade jag upmärksamheten på ått samma nytta hade upkommit om Upsala stad sjelf hade bestridt denna utgift, som om Staten gjort det, och då jag nu äfven inom Ulsk. har erfarit att denna arbetsförtjenst för de behöfvande så har utfallit, att dem endast kunde tillkomma en liten del deraf, emedan bron är byggd af jern och således anslaget till stor del åtgått lill inköp af materialier, så har jag ytterligare skäl för all begära bifall till betänk. Hr von Troil: Det år icke för att yttra något i hufvudsaken, öfver hvilken tillräckliga skäl anförts både för och emot, som jag begärt ordet, utan det är i anledn. af de tvifvelsmål Hr von Hartmansdorff framställt, huruvida Hr Frih. o. Landtm, skulle kunna nu genast framställa propos. lill afslag på ifrågavar. del af StatsUtskrs utlåt. Hr von Hartmansdorff liar nemi. yttrat, att så framt den ifrågavar. utgiften icke blifvit af K.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående ändring af stadgandet i Kongl. Brefvet den 14 Juni 1825, rörande åb o ledig a Kronohemmans å Oland anslående till boställen åt Skollärare. (I. A.) Riksdagsfullmägtigen Per Jonsson från Calmar Län har uti memorial, sorn till Stats-Utskottet remitterats, anfört, hurusom, enligt Kongl. Brefvet af den 14 Juni 1825, blifvit stadgadt, att åtskiilige tjenstemän på Öland, nemligen Kronofogdar, Häradsskrifvare, Länsmän , Provincialoch Veterinärläkare samt Skollärare, skulle, till förbättring i deras knappa löne-inkooaster, af de genom barnlöse åboers frånfälle ledigblifvande kronolägenheter förses med bohemman. Efter hvad motionären erfarit, hade numera , med tillämpning af högstberörde Nådiga föreskrift, samtlige ofvannämnde å Öland anställde tjenstemän, med undantag allenast af Skollärarne, fått sig boställen tillagde; och då fråga nn blifvit väckt om en allmän lönereglering för sistbemälde tjenstemän och anvisande af dertill erforderlige medel, hvilken fråga vore på Rikets Ständers pröfning beroende, föreslog motionären , att 1825 års förenämnde Kongl. Bref måtte, så vidt det afser kronohemmans anslående till boställen åt Skollärare, upphöra att tjena till efterrättelse, äfvensom att deremot nu varande och blifvande barnlöse Kronohemmansåboer å Öland måtte, i likhet med dylika kronohemmans-innehafvare, som ega barn, få till skatte inlösa sina hemman eller ock på yngre syskon eller slägtingar, mot betingad afträdes-lösen, transportera sin egande åbo-rätt.
Ständers Stats,Uskoct anförde skal och omständigheter, uri d.tz under den 9 dennes meddejke utlåtande öfwer de af Borgare,Ständet gjorde anmärkningar ivid Utskottets den 25 sistiedne Ocrober afgifne betänkande, angående afskrifning af dec Län z oco Nchr Banco, som Herr Bergs-Nadec Friherre klarmaiiu erhållit af Rtövsch A. Pror. 5 B. Ma rz. 98 Den z Januari»' Manusaclur Fonds.medlen till understöd wid utgisivandek of detz Geoqraphjffa Charle, Werk, bref samma betan, karöde nu as Borgare.Slandet gilladt. supra. Lx krorocollo. ch si. keterlon. S. D. Med gillande af Riksens Högloft. Ständers Lag-Utskoccs den n i denna manad meddela re utlåtande öfwer anmärkningarne wid D-'tz den 26 sistledne Hctober asg!?ne Betänkande, om Sjö-» och Gränse» Tulls samt Accis - Rätters upphäiwande, i sölje hwaraf Borgare,Ståndet anser alia sa wäl Siö«Tul!sjom AccisrLl^iiver böra as Radhus» Rällcrne upptagas och osgöraS, dies ock samma Betänkande of Srändel nu antaget; och skulle kill RE» fenö Högloft. Ständers BewillniiigL-U.ftokt öfwerlcrn» vaS alt inkomma med föistag, huru, till förbättring af löne-wi!korsn för dcsta Demstoiars Ordförande, ledainöler och bekjening, hwilka härigenom fa förökade Köromal, ekt lampeligt arswode af Tullmedlen mä kuiu-a arflös; hwllket de Resprctiwe Med-Ständen wördsamt och wänijgen skulle tillkännagiswaö- Or lupin. Lx ?ro!ocoi!o. ch ki. peterson.
A. och B. inhämtat, aik Jungfru kickaräij, wid flere tillfällen, genom dc pä Kongl. Majne 'Näbiga Befallning henne meddelle pennin ge» - IIZ2 Den 2Z §ebruar!i^ ge-förstotter uppä contraherade lefwerantser, njutiL en sörmon, den andre Lefwerantörer, ehurn ägande lika bnspräk, likwäl mäste sakna.. Och dä härtill kommer, att, efter hwad en wärd Ledamot af Stats-Utstottek nu upplyst, Jungfru kickars af Allmogen i Halland till .större delen stall uppköpt de persedlar hon lefwererat; sä kan Stats-Ukstottet för dest de! icke tillstyrka, att hon i Stats-Werkets närwarande knappa tillgångar mä af Statens Medel erhälla nägot understöd. Riksens Högloss. Ständer hemstalleS delta »vördsammeligen. Stockholm den 16 Februarii i8io. Pä Högloft. Ridd. och Adelns Pä Högw. Preste-Ständ» L cdamötcrs magnar Ledamöters wägnar Llaes kleming. Hi. VVeiämsn. Pä Wallofl. Borgare-Ständ. Pä Hederw. Donde-Ständ» - Ledamöters magnar Ledamöters wägnar s. Lclimiät. ^näers IMston, d>skröäelius» Lit. A. Liqvid pär Commiff-ffor Hvarom Jungfru ckM. ^arl. kickE med Kongs. Keigs-Deparkementet ben Baneo Debet. Till följe af Kongl. Maj:tS Nädiga Bref d. r Fcbruarii 1809, bekommit 1829 d. 13 FeLruarii i förskott Af Kongs. Krigs-Förwaltningeu^ Len 17 Juni» Len 8 Zulir
Då något lämpligare sätt, än de redan föreskrifna och hittills använda eldoch smältprofven, icke med säkerhet kunnat uppgifvas för pröfningen af halten och beskaffenheten hos den rå salpeter, som för Kronans samt Krutbrukens räkning emottages, fann Kongl. Maj:t några förändrade föreskrifter i berörde hänseende icke för närvarande kunna meddelas. JM»:o af den 27 Oktober 1840, om befrielse från rotering för Torps Kyrkoherdeboställe å Dahlsland (128.) 1841 den 6 Oktober föredragen; och fann Kongl. Maj:t, enligt vederbörandes underdåniga tillstyrkan och med bifall till hvad af Rikets Ständer alternativt hemstäldt blifvit, skäligt förordna, att bostället Torp, såsom stamrote, väl skall äfven framgent i ordinarie knektehållet qvarstå, men deremot, från 1841 års början räknadt, af ingående rotefrihetseller vakansmedel njuta ersättning i kontant för roleringsbesvärets fortsatta utgörande. »f:o af den 18 November. 1840, angående upplösning af Invalidinrättningen vid Ulriksdal (137). 1840 den 31 December föredragen; Och fann Kongl. Maj:t icke skäl att bifalla Rikets Ständers anhållan om upphörandet af berörda Inrättning. 98:o af den 8 December 1840, angående traktamenten för städernas magistratspersoner och borgare vid syner och andra förrättningar för kronans räkning (150). 1841 den 18 Januari föredragen, och blef, med bifall till Rikets Ständers anhållan, nådig Kungörelse i ämnet samma dag utfärdad. December 1840, angående reglering af utgifterne å Rikstatens 7:de Hufvudlilel (164). Bil. till R. St. Just.
Ytterligare Utlåtande, VIII s 5a4 — 529, bif. af BorgareStåndet, IX s 293, lagdt till Handlingarne af BondeSlåndet, IX s 294, af Adeln, IX s 297. — liqviderande, om Krono-, i Spannemål; Motioner, remitt. till Stats-, Bevilln. och Ekon. Utskotten, II s ii5o, i2o5. Utskottens Betänkande, IV 3. s 58o, af BorgareStåndet, IX s 584» afBondeSlåndet, IX s 5q2. — erläggande; om Krono-, in Natura; Statsocb Bevilln. Utskottens Betänkande, IV 4. s 77 —79, bif. af PresteStåndet, IX s 741. af BondeStåndet, IX s 794» af BorgareStåndet1, IX s 808. UlsökningsBalkens 9 Cap., om ändring i; Motion, remitt. till Lagutskottet, II s 122 1. Utskottets Utlåtande, VII 1. s6i4 — 621, bif. af BondeStåndet, IX s 552, af PresteStåndet, IX s 56o, återrem. af BorgareStåndet, IX s 566, bif. af Adeln, IX s 576. Ytterligare Utlåtande, VII 2. s 903 — qo5, förkast, af BondeStåndet, som stadnat vid särskildt beslut, IX s 819. Utsökningsmål, om yrkad ändring i afseende på skyldigheten för Sökande i, att anmäla när de förfallit. LagUtskottets Betänkande, VII 1. s 6a3 — 63o, bif. af BondeStåndet, IX s 549, af PresteStåndet, IX s 56o, af BorgareStåndet, IX s 567, återrem. af Adeln, IX s 576. Ytterligare Utlåtande, VII 2.
Likaledes instämmer utskottet i Kongl. Maj:ts lörslag, att införseltullen å läderarbeten, ej specificerade, lackerade, nedsättes från 24 sk. till 20 sk. skålpundet; att å »lök, alla slag, ej specificerade» införselafgiften nedsättes från 10 till 6 sk. skålpundet; och att införseltullen fi mais nedsättes från 2 till 1 sk. tunnan. i sammanhang med frågan om förbudets bibehållande mot inoch utförsel af tackoch ballast—jern och på samma skäl, som föranledt Kongl. Maj:ts åsigt om behöfligheten af dessa förbud, har Kongl. Majit ock funnit förbudet mot utförsel af malm, rå och osmäldt, ej specificerad, böra qvarstå. Utskottet deremot hyser i fråga om sistnämnde förbud samma från Kongl. Majlis förslag skiljaktiga åsigt, som den här förut angående tackoch barlastjern uttalade, eller att förbudet icke bör bibehållas; men ehuru utskottet är öfverty gadt, att malm, endast till följd af den dryga transportkostnaden, svårligen kan blifva föremål lör betydligare export, har utskottet likväl, med tillämpning af of van antagna allmänna grundsatser och då malm utgör den råvara, som företrädesvis bör underkastas restriktion mot utförsel, ansett densamma böra beläggas med utlörseltull af 33Vj procent af värdet, för bestämmande hvaraf jemte öfrige kontroller serskilda föreskrifter lunnits erforderliga och komma att till intagande i tulltaxeunderrättelserna föreslås. I öfverensstämmelse med dessa åsigter tillstyrker utskottet, att förbudet mot utförsel af »malm, rå och osmält, ej specificerad», LädcrarbeIcn, ej specificerade , lackerade. Lök. Mais. Mahn. 44 Bevillnings-Utskollets Utlåtande, N:o 13. Metaller. Metvurst. Mjöl af vegetabilier. Munlack. Muskot. Nålar. mä upphöra och denna artikel Ssättas utförseltull af 33Vs procent af värdet.
Om då händer att en af dem är en slarf och lottkastning försiggår, kan lätt inträffa att just den lott, hvarpå egendomens bestånd beror, tillfaller denne son, som jag bestämdt vet icke kan vårda den. Ett annat exempel. Jag har inga 568 Den 25 Februari e, tn, barn, utan en brorson, hvilken jag omfattar med hela min karlek, hvilken jag upfostrat i mitt hus såsom eget barn. Jag kan icke göra någonting för honom, samma lag binder mina bänder; jag kan icke vid mitt frånfälle lemna honom den jord som sett honom födas och fostras; andra slägt ingar skola fråntaga honom den. — Ett tredje exempel. Jag har en hustru, hvilken ingen förmögenhet inedfört i boet; jag skulle vilja tillförsäkra henne vid mitt frånfälle besittningen af samma egendom, på hvilken vi delat ljuft och ledt med hvarandra; jag kan likväl ingenting göra för henne, lagen binder ånyo mina händer och jag måste finna mig i att vid min död arfvingarne drifva henne från denna jord. Mine Hrr! med all aktning för detta system sådant jag visat det i sitt första ursprung hafva vatif, frågar jag Eder, kan det under nuvartde förhållanden förtjena att bibehållas? — Att hänga fast vid former, som förlorat lif och betydelse, det är fruktlöst, ty det leder icke till ett önskadt mål; det är förderfligt ty det åstadkommer en motsatt verkan mot den man åsyftat. I det ifrågavartdc fallet vorkar det till att söndra, splittra och förskingra jorden i stället för att hålla den tillsammans. — Jag har hittills endast talat i jordbrukarens intresse, jag öfvergår nu till industriens. Det är bekant att i äldre tider, då kapitalet ännu icke vext till någon makt, var det förnämligast jordegendomen, som lagstiftaren tänkte på att bibehålla inom slägten. Nu åter har industrien så utbildat sig, att hapitalerne ega nära nog lika stor betydelse som jorden och en utvidgning af testamentsrätten är för städernas befolkning af lika stort behof som jag nyss ådagalagt vara fallet med jordbrukaren. En industriidkare t. ex., som drifver en stor rörelse, förlorar sin hustru.