Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är derföre i min öfvertygelse sannolikt, att Socken-Nämnder kunna blifva nyttige, och jag kan således ej inse hvarföre Förslaget ej skulle antagas. Om personer, som äro tjen1 i ge för detta ändamål, äro Ledamöter af Kyrko-Rådet vet jag icke hvad sorn kan hindra dem att förena dessa befattningar ; och om man skulle tycka Auctlioriteterna blifva för många, kan detta hjelpas derigenom, att 468 Den 12 November f nu alla förenas under en enda hufvud-Auctlmritet, som underordnas af olika fördelningar. Grefve nion Platen , Baltzar Bogislaus: Om vi icke förut i Sverige hade en Landtbruk s-Acad'emie med alla sina utgreningar; om Landshöfdingarne ej ägde tillfälle, att förskaffa sig alla möjliga underrättelser om landets tillstånd genom Kronobetjeningen, Presterskapet och Tabellverket, skulle kanske äfven jag vara af den tankan, att SockenNämnder borde inrättas. Nu deremot kan jag ej finna annat, än att, i administratif, som i mechanisk väg, då man liar ett macliineri, som går väl, bör man icke tillsätta, något öfverflödigt hjul, h varigenom det kan komma att gå sämre. Jag känner de länder, der man till den grad ökat machineriet, att bela verket deraf är nära att afstadna; det är farligt att allt för mycket inflicka nya inrättningar der, hvarest det hela förut är nog compliqueradt. Ur denna synpunkt anser jag ifrågavarande förslag vara öfverflödigt, och tillstyrker för min del afslag på Betänkandet. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus : Min öfvertygelse Öfverensstämmer med den Herr Grefve von Platen yttrat. Jag vill derföre blott nämna några ord örn de nyligen allt för mycket discrediterade Statistiska Tabellerne. Skillnaden emellan deni och en fullständig beskrifning på landets belägenhet är densamma, som emellan Algebra Den 11 November fni. och Regula di Tri.
Hur karaktäristiskt att En räddande engel ideligen spelas, medan Sanna kvinnor, fru Edgrens bästa arbete, icke hör till repertoaren 1 Hur karaktäristiskt att I telefon sänder afton efter afton sitt tomma hallå ut öfver scenen, medan Final faller till marken. För få år sedan uppfördes ett märkligt skådespel af Tor Hedberg, En lifsfråga. Publiken alTärdade det genast. Kan man förvåna sig öfver att Geijerstam, skrämd af spåren, slår sig på att skrifva farser, och tror man, alt de yngre i det hela taget med förtröstan vända sig till teatern? Det gror ingen säd, när man inte sår och för tillfallet tyckes den svenska smaken snarare lägga stenar i vägen för en ung och god konst än bereda jordmånen. Alldeles orimligt skulle det vara, om man kastade skulden på direktör Fredrikson och hans kamrater, hvilka skola stå i breschen för ett nyupprättadt privatföretag, ett vågspel, som billigtvis måste begränsas af en oundviklig hänsyn till kassans kraf. Dessutom skall man alldrig ställa teaterdirektioner till ansvar. En publik har den teater, som den för-tjenar. Och den äfven i Sverige mäktiga konservatismen, det literära pryderiet, det sociala ibjeltigandet och den allkonst mördande pekpinnesmoralen — dessa faktorer behersh publiken och dess teatrar, för att icke tala om den borger liga andefattigdom, som söker den allra ytligaste underha^ ning i farser och operetter. Huru skulle väl Dramatiski teaterns direktion kunna öfvervinna de makter, med hvflki den frisinnade intelligensen kämpar i hela norden. Dramatiska teatern råder öfver en utmärkt personal som ypperligt går ut med komedi och lustspel, men mindr » egnar sig för det allvarliga dramat, bl. a. derior att &lt;fc tragiska premiéreaktrisen fru Fåhraeus, född Björkegren, nt blott uppträder som gäst, medan pcre noble har skraia repre sentanter och det rollfack, som heter grand jeune prcmm karaktärsälskare, om man så vill, såsom Kainz vart iekr heller representeras af en mogen konstnär. Den sveoski skådespelare, som möjligtvis kan utveckla sig till något be tydande inom detta fack, heter Svennberg och finnes m Augusd Lindbergs trupp.
Alt Kammar-Rättens förändrade organisation, likasom den af andra Embetsverk, blifvit af Kongl. Majit utförd på den af Rikets Ständer gillade grund, att tjenstemännens antal så vidt för göromålens gång ansetts lämpligt, förminskats och deras löner förbättrats, hvarvid i afseende på Kammar-Rättens Öfverstyrelse förekommit, att den, i egenskap af ÖfverDomstol, vore alt anse som ett Verk för sig utan egentlig egenskap med Revisions-Departementet, hvilket också derföre funnits böra, uti ÖfverKommissarien, erhålla en serskild Chef; Att Kongl. Majit i följd häraf ansåg någon betydligare nedsättning i Kammar-Rättens nuvarande aflöningsbelopp eller indragning af dervarande Embetsoch Tjenstemän svårligen Bil. till R. St. Just. Ombtidsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. 83 kunna beredas; men att Kongl. Maj:t emedlertid velat, så vidt omständiglreterne medgåfvo, gå Rikets Ständers önskan till mötes, då Kongl. Maj:t under den 18 sistlidne October förklarat Sig vilja vid inträffande ledigheter inom Kammar-Rätten och andra Embetsverk, som nu hafva löne-anslag på 2:dra Ilufvud-Titelns besparingar, i Nåder pröfva, huruvida nedsättning af lönebelopp eller annan förändring, ledande till minskad utgift å berörde Hufvud-Titel, kunde utan olägenhet för Rikets tjenst vidtagas; börande i och för verkställigheten af detta Nådiga beslut, beinälde Embetsverk nu ytterligare i Nåder förständigas att, innan en tjenstebefattning vid samma verk såsom ledig kungöres och förslag dertill upprättas, hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslå den nedsättning i lönebeloppet, som omständigheterne medgifva, samt derom afvakta Kongl. Maj:ts
Ständer vördsammeligen framlägga. i:mo Säkerheten att Chartor alltid åtfölja de offenteliga handlingar, vid hvilka de biläggas, har föranlåtit BevillningsUtskottet, att i i:sta §. af den föreslagna ChartasSigillatteFörordringen införa det stadgande: att sådane Chartor skola ovilkorligen åtfölja handlingarne, si framt desse skola för gällande anses; och den lätthet i afseende på Charteringen, som derigenom uppkommer , har föranlåtit Utskottet, att i samma §. införa , det bör en stämpel på 5 B:dr äfven inrättas 2:0 Den för dessa Författningar redan antagne principe af en stigande förhöjning af det stämplade Papperet, i mån af documentets Vidlöftighet , har gifvit Utskottet anledning att utsträcka samma stadgande till de bevis, sorn efter 3 §. i Projectet, af NotariiPublici utfärdas: äfvensom Chartan å sådane Documenter, som till Utlänningar utgifvas, blifvit förökad. 3:0 Utskottet har funnit mindre lämpeligt, 'alf, på sätt 7 §. i 1815 års Nådiga Författning Bevillnings Utsk. Betänkanden.
Grundsatsen att i hvart stift borde finnas ett seminarium är ock numera bruten, sedan icke mindre än trenne stift äro i saknad af seminarier för manliga elever. Om man först afsedde manliga eleverna, skulle, efter Eikets Ständers tanke, ett seminarium för Lunds stift och tillgränsande landskap, ett i vestra delen af riket, ett i Östergötland för de östliga landskapen och Gotland, ett för de omkring Mälaren och Hjelmaren belägna landskap samt ett i Norrland göra tillfyllest för det nuvarande behofvet. Under de sednaste åren har antalet manliga elever vanligen p t gjort mellan 300 och 400, och om detta antal, i anseende till lärokursens ökade längd, skulle stiga till omkring 500, blefve antalet af lärjungar inom hvart seminarium att beräkna till ungefär 100, hvilket antal icke torde kunna anses större, än att elevernes utveckling kan af läroanstalten noggrannt och med omsorgsfull vård följas. På grund häraf hafva Eikets Ständer ansett sig kunna, vid beräkningen af det behöfliga anslaget, antaga antale"t af behöfliga seminarier för manliga elever tili högst fem. För qvinliga elever åter hafva Eikets Ständer ansett undervisningsbehofvet kunna nu fyllas af en läroanstalt för hela riket, enär sammanlagda antalet af lärjungar i de för detta behof afsedda seminarierna hittills i allmänhet icke uppgått till mera än 50 å 60. Då detta antal utan svårighet kan inom en bildningsanstalt undervisas, torde det för det närvarande icke vara erforderligt att bekosta flera bildningsanstalter 4.4 JExpeditions-UtsJcottets Förslag lill underd. Skrifvelse, F:o 169. af detta slag. Skulle deremot erfarenheten visa, att antalet elever i framtiden tillvexer, så lärer Staten icke undandraga sig att, i mån af det uppkommande behofvet, öka de qvinliga seminariernas antal. Förslaget angående anläggande af ett nytt seminarium i Luleå hafva Rikets Ständer ansett icke böra bifallas.
Men när hon omsider vaknade, uppstod en scen, som icke låter sig beskrifvas. – Skynden er, skynden er – sade v. Nit – låten lagen med sin jernhand falla tungt på den brottslige. Gånge huru som helst, jag skall icke klaga. – Min Henrik – sade grefvinnan – min son, skall icke en natt för denne olycklige bli lika lång, som ett helt år för mig; han är ju dervid ovan? Nej Henrik, alla vilja vi gå tillsammans bort ifrån denna hemska boning. Kommen! Sådana ord hade kunnat förmå Harald ... låtom oss allt ännu kalla honom så, ty har han under det namnet väckt hos oss deltagande och gjort något intryck, så har sjelfva namnet blifvit oss kärt, ehuru vi förstå, att hans moder hellre kallade honom Henrik ... ja, de orden hade lätt kunnat förmå Harald till en mildhet, hvilken icke gick in i hans planer, om denna mildhet äfven nu varit oskadlig. Men mildhet behöfdes icke här, ty v. Nit utropade: – Nej, min grefvinna; jag har nu ombytt natur och hvad jag nyss så högt fruktade, det önskar jag nu. Det skall för mig blifva ett heligt nöje att få qvarstadna här, om ock blott öfver en natt. Denna natt skall jag använda att närmare tänka på saker, dem jag icke på många, många år betänkt, emedan jag icke vågat tänka på dem. Denna lampa skall jag släcka; jag fruktar icke ens mörkret, ty jag menar, att mörkret utom skall låta ljuset inom mig klarare upplåga. Nej gån, hindren mig icke; när herr Thalberg, grefven vill jag säga, nästa gång återser mig, hoppas jag, att det mesta redan är utspelt deruppe och att mycket är förändradt här nere. Af så mäktiga okända känslor än grefvinnan och hennes son voro beherrskade, kunde de dock icke låta bli att med en viss beundran betrakta den arme v. Nit, hvars ansigtes uttryck var varmt och godt och skänkte en egen högre betydelse åt hans sednaste, skenbart skämtsamma, obetydliga ord. – Tag dock denna vinflaska – sade Harald – hon innehåller dock någon näring. – Nej icke nu – svarade v.
Rikets Högloft. Ständers Banko-Utskotts Memorial, angående ett till Bankens Archiv aflämnadt Biographiskt Arbete. Från Herrar Banko-Fullmäctige är hos Banko-Utskottet anmäldt, att Commissarien vid Verket, Cai! Gudmund Silfverstolpe, i sisth November månad till Fullmagtiges Archiv aflämnat ett af dess ailedne fader i lifstiden till ringa del påbegyndt men sedermera af bemälae Commissarie, under en tid af 14 år, fortsatt och fulländadt Arbete, innefattande, uti 3 Fredric Silverstolpe förfaitadt, och inom Archi vet förvaras. Banko-Utskottet bör vid detta tillfälle ej lämna obernäldt , att Cornmissarien Carl Gudmund Silverstolpe under dess Fyratioåriga tjenste tid inom Banko Verket, med sällsynt nit och sorgfällighet användt äfven de få lediga stunder dess tjenste-befattning honom lämnat på föremål af interesse och nytta för Verket, hvaraf Bankens Archiv förvarar tillfredsställande bevis, uti flere arbeten af utmärkt värde och gagnelighet. Cornmissarien liar dessutom alltsedan dess Fa-, ders dödeliga afgång ensam iordningställt ock efterhand completterat Bankens Myntoch Medaille-Cabinet, hvaröfver han ännu oafbrutet besörjer inseendet och vården, utan att någon serskild belöning derföre blifvit honom tillagd.
R:dr 130,200: flottans dito —> 20,300: — —. tillhopa h:dr 100,500: samt anslaget till reserv-förrådens kompletterande till erforderlig styrka att endast tills vidare årligen utgå med . R:dr 60,000: Alla utgifter, som i följd af den nya regleringen med arméens och dess beväringsmanskaps vapenöfningar, skulle uppkomma, äro nu här ofvan omförmälda. Den egentliga tillökningen, utöfver hvad nu varande förhållande redan kräfver, är sålunda: för stående arme'ens behof, ett ständigt anslag af R:dr 64,631: —- — för beväringsmanskapet: till uppsättning af beklädnad, ett anslag för en gång af 130,200 R:dr, att utgå under åren 1848, 1849 och 18oO, med |:del årligen, eller R:dr 43,403: till reserv-förrådets kompletterande, ett anslag att tills vidare årligen utgå med — 45,000: Summa tillfälligt anslag R:dr 88,400: Häremot skulle likväl genom samma reglering en betydlig minskning i utgifterna under 4:de hufvud-titeln efter hand uppkomma. Enligt den nu föreslagna planen äro nemligen, på sätt förut antydt blifvit, Lif-beväringsregementet, Wermlands fältjägare-regemente, Hallands bataljon samt ena bataljonen af Jemtlands fältjägare-regemente för arméen obehofliga och kunna alltså indragas, samt de för dessa regementen och korpser bestådda anslag, derefter användas för andra statens behof t. ex., till aflöning åt nödigt befäl för sjöbeväringsmanskapet och dess blifvande stam. Derigenom skulle följande utgifter från 4:de hufvud-titeln försvinna, nemligen: Lif-bevärings-regementets aflönings-stat — Hallands bataljons dito ... -— 3,560: • Transport 24,734: 16. — 87 Transport 24,734: 6. —•
Vi se t. ex. huru förhållandet är med borgmästarne i våra småstäder. De få dessa platser mycket tidigt och blifva sedan totalt glömda, 42 Den 12 Augmti f. m. Något, sorn säkert skulle inträffa, derest detta förslag skulle vinna R. St:rs bifall, vore att många yngre, som ledsnat vid den själsmördande verksamheten i banken, komme att bittert beklaga sig öfver att hafva ingått i densamma. Hvad beträffar Hr Nordenfelts yttrande, att ful!m:ge stöde fritt att äfven och företrädesvis antaga dem, som undergått embets-examen, så kan jag icke förmoda, att så många, som undergått examen, vända sig till ett verk, öppet för hvar och en, som har mekanisk färdighet. Jag anser visserligen detta förslag nyttigt för banken, men deremot skadligt för det uppväxande slägtet; och anhåller jag på denna sednare grund att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts Retänk., ville bibehålla det nuvarande stadgandet. Hr af Donner: På de af Hr Cederschjöld så tydligen framställda skäl får jag yrka afslag å ifrågavarande punkt af Detänk:t. Gr. Sparre: Jag måste i afseende å denna punkt vara af alldeles olika mening med dem, som yrka afslag å detta Retänk. Jag anser nemi. det vara alldeles olämpligt att fordra en embets-examen af dem, som vilja inträda i banken, ty icke kan man gerna fordra att en tjensteman derstädes skall hafva reda på ärendenas gång i embetsverken. Hvad man fordrar är deremot ett tillräckligt mått af humanistiska kunskaper, hvilket, efter min tanke, den unge mannen visat sig hafva genom aflagd studentexamen. För öfrigt, Mine Hrr! med den stånds-cirkulation, som tillhör vår tid, kan det ju lätt inträffa, att en person afbryter sin bana, och ej tager någon embetsexamen. Härigenom vore det ju omöjligt att i bankens tjenst antaga denne person, som måhända härtill vore ganska lämplig. Det synes mig derföre, att detta Utsk:ts förslag har så många skäl för sig, att jag ej kan annat än på det varmaste förorda detsamma. Hr Cederschjöld:
Då jag för närvarande bekläder det Embete, hvilket förmanskapet för ifrågavarande dass af tjenstemän tillkommer, torde jag med någon sak-kännedom kunna yttra mig i detta ämne. I sådan egenskap får jag förklara, att då JustitieeCanzlern, enligt Instrucliou, tillhör att sjelf, eller genom de under honom lydande Fiskaler, utföra Kronans talan i de mål, derom lian erhåller Kongl. Maj:ts befallning, anser jag honom dertill behöfva Tjenstemän i landsorterne, hvilka omedelbart stå under hans lydno. Jag medgifver gerna, att organisationen af dessa tjen 6* - 84 Den i6 Februarii e. m. ster skulle vara mera ändamålsenlig, om löningsvilkor voro för innehafvarne bestämda, i stället för att de nu varande LandsFiskaler, hvilka utgöra denna tjensteulgrening, få åtnöja sig med den befordringstour deni kan tillkomma, och det berättigande till fullmägtigskap för enskildte parter, som tjenstens innehafvande medförer; men deraf kan jag likväl icke finna anledning, alt nu förklara denna tjenstemannaclass umbärlig, som öfver 100 år, och deraf epoken emellan 1720 och 1772, äfven med dess nuvarande organisation, ansetts motsvara, hvad man af den haft skäl att vänta. Detta har jag velat anföra, för att visa LandsFiskalernes direcla förhållande till högsta åklagaremagien. Den Policetillsyn och den controll pa författningars efterlefnad, desse tjenstemän mer specielt utöfva i deras tjenstedistricter, har jag också funnit i allmänhet vara behöflig. De af dem utförda åtal hafva också den icke obetydliga nytta framför KronoBetjeningens lika beskaffade åtgärder, att de direct redovisas inför JustitiasCanzlern, som derigenom sättes i tillfälle, att inse och bedömma så väl domstolarnes, som ock Konungens Befallningshafvandes, tillgöranden i de hos dem anmälte ärenden; och nödige rättelser samt behöflige påminnelser blifva också deraf någon gång en följd.
Öfver detta Kongl. HofRättens utslag äro hos Kongl. Maj:t underdåniga besvär af borgmästaren Unger anförda, hvilka ännu icke till pröfning förekommit. Sedan Löfångers Tingslags HäradsRätt, genom utslag den 18 Maj 1839, under åberopande af 56 Kap. 1 § och 55 Kap. 5 § Missgerningsbalk?!!, 69 Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779 och Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, dömt Catharina Larsdotter i Fjällstugan att, för begånget tvefaldt hor, straffas med 28 dagars fängelse vid vatten och bröd samt undergå enskild skrift,! men tillika stadgat, bland annat, att den Catharina Larsdotter ådömda kroppsplikt icke finge verkställas förr än ett år efter det hon framfödt barn; Och Kongl. HofRätten, hvars pröfning HäradsRättens beslut blifvit understäldt, medelst utslag den 19 nästderpåföljde Juli, sig utlåtit och med sistbemälde Rätt funnit Catharina Larsdotter för sitt brott böra, jemlikt de af HäradsRätlen i denna del åberopade Lagens rum och Kongl. Författningar, undergå fängelse vid vatten och bröd i tjugoåtta dagar samt enskildt skriftas och aflösas; så hade, enligt hvad fånglistorna från länshäktet i Umeå för Juli och nästderpåföljde fyra månader utvisade, det förordnande blifvit meddeladt, att, fastän Catharina Larsdotter med Kongl. HofRättens utslag förklarat sig nöjd, den henne ådömda bestraffning likväl icke skulle få verkställas förr än ett år förflutit från det bon i början af November 1838 fram föd t barn; af hvilken anledning Catharina Larsdotter till den 8 November 1839 afbidat början af bestraffningen vid vatten och bröd, samt derefter först i December månad samma år från häktet lösgifvits *). Vid granskning af denna verkslällighetsålgärd syntes mig anmärkningsvärdt, att, dä Kongl.
instiftelseåret förordnade kungen att jettonerna skulle åtföljas af minnesteckning. Detta är sista vapnet i rustkammarn, summa summarum af professor Ljunggrens återstående försvarstillgångar.Månn tro de räcka långt? Låt oss se till. Att de 22 riksdalerna i akademiens stat i och för 9ig sjelfva skulle något bevisa, det menar nog icke professor Ljunggren. Utan det är kungens december-förordning. Att kungens afsigt med denna var att leda akademien in på nya banor, och gifva den ett helt annat syfte än den förut haft, — det är för professor Ljunggren rätt tydligt. Men hvarför? Jag frågar hvarför? Ty jag ser ingen anledning till en slik tro. Om sådan var konungens mening, hvarför tiger derom förordningen, moltiger? Och om förordningen var af sådan vigt, huru då förklara att den ej intogs i stadgarne? Och så har jag då slutat. Ett för ett, punkt för punkt har jag granskat de skäl professor Ljunggren gifvit, och ej ett endaste ett har stått profvet. Stödjande sig på en förordning, som ej befanns värd att inflyta i stadgarne, och på ett oratoriskt uttryck i invigningstalet, ställer sig professor Ljunggren i strid mot hela det öfriga talet, mot stadgarnes klara ord, mot stiftelsebrefvets tydliga mening, mot de ursprungliga medlemmames enhälligt uttalade åsigt! Hvad skola vi säga om ett sådant förfaringssätt, om ett så erhållet resultat? — må en opartisk allmänhet fälla den domen. fgnotos.Poetiska blänkare. i. Apologi för en misskänd storhet. Som ett motstycke till den italienske skalden och me-trikern, professor Carduccis » Inno a Satana », med hvilken vi i 1882 års årgång gjorde våra läsare bekanta, meddela vi här en dikt öfver samma ämne af det unga Frankrikes längst avancerade skald, Jean Richepin. Jean Richepin, som vid Sarah Bernhardts vistelse här i Stockholm åtföljde henne och då väckte stor uppmärksamhet för sitt eldiga, sydländska yttre, är en son af Syd-Frankrike och ännu en ung man, född 1848 i Algier, der fadern var militärläkare.
Jag känner icke, huru beskaffad Instruction Committerade för GarnizonsSjukhusbyggnaden erhållit,och kan således icke bedöma, i hvad mer eller mindre mån anmärkningarne äro grundade, men 4 o II. 4 5o Den i September f. m. jng fl’r säker att all rättvisa kommer att vederfaras de Committerade, om Kongl. Maj:t får öfverlåtit till sitt Nådiga godtfinnande att befordra den undersökning och bestraffning, som kan erfordras. Det ar först vid. Domstol, som vederbörandes förklaringsskyldighet vidtager. Här skulle den icke ens blifva möjlig att åstadkomma. Helt annat är Ständernes pröfningsrätt, om Utskottets uppgifter äro af den beskaffenhet, att de påkalla en underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t. Jag bar redan förklarat, att jag anser sådana omständigheter hafva förelupit, att den af Utskottet föreslagna underdåniga anmälan är af behofvet högeligen föranledd; men bestrider all återremiss af Utlåtandet, såsom endast orsakande onödig tidsutdrägt. Herr Hjerta, Gustaf: Jag instämmer visserligen med Friherre Anckarswärd deri, att Utskottets anmärkningar sjönas hämtade utur så authentika handlingar, att någon vederläggning deraf icke tyckes vara möjlig, men jag kan ej förena mig med Friherren, att de obestämda ordalag Utskottet nyttjat, innefatta hvad man har rätt att fordra. Uti desse ordalag ligger fröet till en sådan granskningsrätt, som Ständerne icke äga. Endast vid verkliga förbrytelser och lagöfverträdelser bör denna rätt begagnas, och då är det som 3o §. i Riksdagsordningen skall tillämpas. De smärre afvikelser eller Den t September f. m. 5i misshushållningar, som kunna upptäckas, höra blott tjena som grunder för bestämmandet af anslagen och för det förtroende man vill visa sig hysa för Styrelsen.
Sedan under innevarande Riksdag, genom åtskilige inom Riks-Stånden gjorde framställningar, blifvit yrkadt, dels att egare af Skattehemman matte erhålla fri disposition ofver all & deras mark växande Ekeskog, dels oek att den till Skogarnes vård antagne Skogsoch Jägeribetjening måtte indragas; så hafva Riksens Ständer undfått del, ej mindre af den berättelse med dervid fogade handlingar, som Öfversten af Borneman, rörande den af honom, enligt Nådigt uppdrag, verkställde besigtning öfver Ekeskogarne i Riket i underdånighet afgifvit, än äfven af Committerades till reglering af FlottornesArender underdåniga Förslag till vidtagande af nödiga anstalter, i afseende på vården och hushållningen med nämnde Skogar; af hvilka Handlingar Riksens Ständer inhemtat, alt, sedan, i anledning af Rikets, åren 1812 och 1815, församlade Ständers underdåniga anhållan om vidtagandet af eni' allmän reglering af Ekeskogarne i Riket, K, M, under den 17 December 1816, Underdåniga Skrifvelser.