Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Vill ni nu, fröken, se på mig lugnt och klart, utan misstrogenhet, utan skamsenhet, så skall jag meddela er en del af det förfärliga. Hon måste le och skulle just till att svara, då någon kallade på dem uppifrån skogen. Det var halfskumt inne under träden, och sällskapet bröt upp. Några dagar därefter fram emot kvällningen gick Otto Bergdahl omkring i huset och stängde alla dörrar och fönster. Det skulle bli åska. Det var kaflugnt och tryckande kvaft, och kreaturen gåfvo hals ute på markerna, såsom alltid före ett oväder. Sigrid och Björkman sutto på verandan; alla de andra hade dragit sig inomhus. I fonden, bakom parkens almar, höjde sig den blåsvarta molnväggen; redan gled dess öfre rand, jämn som snittet i en tygräcka, upp öfver trädtopparna, och det föll en skymning öfver nejden, samma skumma blick som ögat har, då det är vändt emot en sorg eller en fara. »Skola vi nu fortsätta vårt samtal från härförleden?» frågade Sigrid leende. »Önskar ni det?» »Är det då nånting så förfärligt ni har att säga?» »Åhnej. Men I damer ären så vanskliga att tala med härom, ty där vi män gjort oss fria, stån I ännu midt i tjocka slafveriet. »Tycker ni inte, fröken Sigrid, att det är ett mästerverk i knipslughet, – simpel knipslughet –, att man lyckats göra kärleken, den vackra, goda, glada kärleken mellan tvenne unga människor, till den förbjudna frukten och till en syndens blomma. En lära, som predikade asketismen, gjorde Eros till en förbrytare och Venus till en slinka blott därför att Venus och Eros voro dess fiender. Är det icke simpelt, detta, att stämpla en motståndare som en karnalje blott därför att han råkat vara en motståndare?
Om detta Ständ t likhet med de öi-ige Relp ctive Ständen sjelf u' äg stil Secreterare, skulle jag äjwen cro att d»! berodde as Riksens Ständer att bestämma ha-i-s arswode; men dä Kongl. Majit uppdrager denna befattning ät den honom godt synesDä Kongl' Mast likaledes entledigar honom, när han pröfwar sädant nvtugt: dä wld alla fordna Riksdagar det berott af Konungen att bestämma hanS aflöning älrven under de tider, dä Konungens sorwa!tnlnaS«rätt af Allmänna Medlen mar wida mera inskränkt än nu, kan jag werkesta» icke inse hwad wäda det kan medföra, om Kong!. Maj t warder wid denna rättighet bibehåll», sä sr> nu dertill icke räknas, art Ständers Secreterare dä till äsweuturs komme arr äknjuto ett ener Embereks wigt och bcssaftstnhet meri iäwpadt orfwode, än det Högloft. Utskottet för-ft^git. Att beffaffenhekcn af Secrelerareckjensten hos Bonde-Stä- det, är annan än hos de öfrige Ständcn, dertill g iso c? stsifwo Riksdags - Ordningen anledning genom de lärsstidta skyldigheter honom, enligt densamma blifwit ästgda, och derom lemnar i alla fal! er«ar»hetcn de mäst öfwectpgande bewis. En k-mniöreistLMeilan honom och de öjriga Ståndens Srcrcterare bö' Medes icke skäligen äga rum i afseende pg ..rsrovdrr, dä derr iste ager rum i ansce de pä lieu - Drn 11 ItMuarii. 70; tjenstebffatlningen.
Sedan berörde Motion blifvit utur Pleni Protocollet för sistnämde dag uppläst, anförde Friherre Anckarsvärd} Carl Henric, skrifteligen: Vid en fråga af så ömtålig beskaffenhet, som den, att utesluta en Medlem af Ridderskapet och Adeln ifrån utöfningen af sin Riksdagsmanna-rätt, anser jag såsom i högsta måtto vådligt att nyttja annan ledare för sine åtgärder, än Lagens bokstafliga innehåll. — 7:de §. uti Riddarhus-Ordningen innebär, att Hufvudman, som lagligen förvunnen är till Brott, som ej med Penningeböter kan försonas, må icke å Riddarhuset inträda, förrän han fullkomlig befrielse vunnit. — Lagstiftaren har således förutsatt, att en lagligen till brott förvunnen, kan vinna fullkomlig befrielse, och härutinnan igenkännes den Rättsgrund, som innebär, att brottet emot Samhället, försonas genom straffet. Lydelsen af den 7 §. i Riddarhus-Ordningen, hvarom nu är fråga, visar sig för min tydning ej annorlunda, än att Hufvudman, som för här i frågavarande brott är dömd, emellan Domen och Domens verkställighet ej å Riddarhuset må in - 54 Den 29 November. taga säte. Huru manga äro ej de brott, hvilka med penninge-böter icke kunna försonas, och burn ofta har ej inträffat, att den dygdigaste Medborgare af Lagen måst tillkännas en brottslighet, från hvilken allmänna omdömet frikalladt ? En otydlig och understundom tvetydig Ordres har ej sällan inom Krigs-Ståndet föranledt den lydande till steg, som af Lagen blifvit dömde brottslige, och af natur, att ej med penninge-böter kunna försonas. Skulle deraf följa, att Medlemmar af detta Stånd , som af Lagen sålunda blifvit straffade, skulle derföre förlora sin Riksdagsmanna-rätt?
Utskottet wid granskningen och bedömandet af detta förslag behagat anföra: att, under Ullpremic-tiden, den, pä Stockholms Ull-Magaziner, införde Ull längre tid stall derstädes blifwit liggande oförsäld: att premierne likaledes längre tider blifwit obetalts: Att Ullen, under nysinämnde ligge-tid, genom intorkning och minstad wigt förlorat utöfwcr premierncs belopp: och alt, sedan Fabriker pä andra ställen i Riket blifwit anlagda, hwilkas tillwerkningar, efter Högloft. Utskottets yttrande, warit wida bättre än Stockholms Fabrikes wahror, Ullsäljarne sökt och sätt tillfälle till afsättning för deras Ull, wid de nya Fabrikerne; För - 668 Den 16 April. klarandes Utskottet siutcligen sig icke finna tillräcklig anledning, att för desi del bifalla förberörde mitt förslag; Men Utskottet tillstyrker derjemte, att hos Konn», gen mätte i underdänighet hemställas , sä iväl om icke såsom upmuntran och dcsiulom, de, som, genom en updrifwet, och widsträckt Farafwel, gordt sig af det allmänna mål förtjent?, mätte, med någon belöning blifwa upmuntradc, såsom ock om ej anstalt kunde warda widingen till införstrifning af Engelska eller Tysta Eumsar och Tackor. Häremot får jag erindra: iw Har i Stockholm alldrig warit mer an ett UlUMagazin för Io.heinst Ull. Llo Deremot hofwa jcmwäl Ullägarne haft tillfälle inlemna deras premie-gilda Ull pä Norrköpings Ull - Magazin. 3:o
Majit, vid underdånig föredragning af detta ärende, förklara, att, då enligt de handlingar, sökanden företedt och hvad hans underdåniga ansökning i öfrigt innehölle, fullständigt utredt och styrkt blifvit, att, i anseende till hans tvänue närmaste företrädares i tjensten iråkade obestånd, deras sterbhus saknat ali tillgång att godtgöra de betydliga husrötebrister, som under deras tjenstetid tillkommit å förenämnda Häradshöfdingeboställe, hvilket sökanden således fått emottaga i ett högst förfallet tillstånd, så till åbyggnad som häfd, men, enligt författningarne, varit berättigad att tillträda i fullt laga stånd, Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med hvad Föredraganden och StatsRådet i underdånighet tillstyrkte, fann godt i nåder bifalla, att sökanden till boställets iståndsättande erhölle, af tillgångarna å RiksStatens Nionde Hufvudtitel, ett räntefritt lån af 5000 Ridr banko, som på tillika föreskrifvet sätt skulle återgäldas. Angående den rådgifvandeåtgärd som föregått detta beslut, ooh hvari deltagit H. E. Herr JustitieStatsMinistern Grefve Rosenblad, Herrar StatsRåden Poppius och Friherre von Schulzenheim samt Föredraganden, Herr t. f. StatsSekreteraren och KansliRådet Ulfsparre, bör jag anmärka, att, så vida uppå Nionde Hufvudtiteln, innefattande anslag för åkerbrukets, handelns och näringarnas befrämjande, alla utgifter måste åsyfta företag, som äro allmänt nyttiga, samt följaktligen någon anledning icke förefinnes dertill, att sådana behof, som det ifrågavarande, der endast boställshafvarens enskilda nytta kommit i beräkning, blifvit vid samma Hufvudtitels reglering afsedda, rådgifvandeåtgärden i anförda fall äfven måtte innebära, att hafva emot Regeringsformens 65 §. tillstyrkt, det Rikets medel skulle användas annorlunda, än faststäldt blifvit.
Här har 240 Den 18 Maj f. m. i visserligen blifvit sagdt, att man i allmänhet icke i Kammarrätten finner dessa besvär vara af den beskaffenhet, att man deruppå behöfver fästa något afseende; men antagligt är, att, om detta förslag blir lag, iangt liera klagomål komma att afgifvas; och jag är öfvertygad derom, att Kammar-Hatten sålunda blir ganska mycket ofverhopad med dylika göromål. Jag yrkar fortfarande på bifall till den af mig i ämnet atgifna reservation. (Jr. Lagerbjelke: Just det af den siste talaren omnämnde förhållande, att framdeles troligen ännu flere klagomal öfver pröfnings-komiténs beslut skulle komma att anföras, gör i mm tanke ännu angelägnare, att beslutet blir fattadt i enlighet med det af mig afgifne förslag. Ln föreg:de talare äter har påpekat, huruledes det kan hända och troligen händer, att den nya författningen blir uti olika kommuner olika tolkad. Det är, för sådant fall, särdeles nödigt, ali det finues en conti al-auktoritet, der en praxis kan utbilda sig för elt lika tolkningssätt. Det är annars sannolikt, att uti 2o olilia pröfnings-komitéer denna författning kommer att, åtminstone lili en början, pa alldeles olika sätt tillämpas. Då det aidrig kan patvingas någon att anföra besvär, utan detta står i hvars och ens eget fria skön, samt uppbörden i allt fall går för sig efter pröfnings-komiténs beslut, sa har den enskildte icke något men skett derigenom, att denna besvärsrätt star honom öppen, utan det bör alltid vara för honom en fördel. Att åter Kronan eger denna besvärsrätt är äfven en fördel, just med anledning af dessa olika tolkningar, ty icke kan ett sådant förhållande för det allmänna vara likgiltigt, äfven om man för öfrigt skulle kunna tåla sig vid det tolkningssätt, som egt rum. Att i afseende ä en sä ny författning, åtminstone till en början, detta tolkningssätt blir skiftande och svälvande är alldeles oundvikligt, äfven om denna författning vore med största sorgfällighet skrifven samt dess sammansättning till alla delar lyckad. Jag vidhåller det yrkande, som al mig förut blifvit framstäidt.
Mig förefaller det deremot alldeles tydligt, att den af Hr von Koch väckta motion innebär fröet till Hr Hjertås mera utvecklade förslag, hvilket deraf skulle blifva frukten. Att man framhåller detta såsom ett bevis på, huru litet utvecklad motionen är, kan väl icke kallas att tala om hvad som ej hör till ämnet P Hvad angår Frih. Baab, så anhåller jag att äfven han ville fästa upmärksamheten vid hvad jag nu anfört; ty då skall han kanske finna att motionen icke är så fullt utvecklad som han föreställt sig. Jag förnyar min anhållan om bifall-till Betänk. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Det sammansatta Utsk. yttrar i sitt Betänk.: »att det icke kunnat bilda sig ett fullständigt omdöme om hvarken den egentliga arten eller omfånget af den verksamhet den ifrågasatta Lag-beredningen skulle komma att utöfva, enär det vill synas, som densamma skulle dels inskränka sig till endast en redaktions-byrås bestyr, dels och derjemte utgöra en rådgifvande myndighet uti Regeringsärenden». Jag för min del anser att Utsk. haft ganska goda skäl för denna sin åsigt; och att från hvilken synpunkt man än betraktar motionen blir den alltid oegentlig. Om man nu först antager att med densamma endast afses en redaktionsbyrå, så hemställer jag till Hrr, om det är troligt att verkligt skickliga män skulle vilja egna sitt lif åt att nedskrifva hvad andra uttänkt, och endast sysselsätta sig med att sätta form på andras tankar. Om åter, hvilket sannolikt är meningen, denna Lag-beredning äfven skulle få tänka något sjelf och framlägga produkterna af dessa sina tankar, så återstår att få veta, om denna Lag-berednings ledamöter skulle vara uteslutande sysselsatte inom Lag-beredningen eller derjemte hafva andra sysslor. Det högt tilltagna Statsanslaget tycks antyda att de endast skulle sysselsätta sig med Lag-beredningens göromål, men dervid uppstår den olägenheten att dessa ledamöter då i längden endast skulle blifva theorethiska projektmakare. Afven den mest praktiska kommer i längden, om han endast sysselsätter sig med uppgörandet af förslag, att glömma praktiken, förlora ur sigte, hur det går till i lifvet, och blifva främmande för dess förändringar och skiftningar.
Riksmynt” må utbytas emot benämningen ”Riksdaler;” 3:o Proi.-Utdrag den 19 Augusti 1854. 369 3:o lades så väl Utskottets hemställan, att den genom Mvnt-ordningen den 9 Maj 1835 bestämda utmyntnings-grund må oförändrad bibehållas, som ock dess yttrande rörande utmyntning af 4-öre-stycken, till handlingarne, med förklarande, att Ridderskapet och Adeln vidblef sina derom fattade beslut; 4:o I fråga om Utskottets förnyade förslag till allmänna räknesättet etc., hvars rubrik ansågs böra blifva så lydande:
Brefvet den 29 November 1821, stadgandet om prsescriptionstidens räknande från betalningsdagen icke bör lämpas lill de händelser, då något genom misstag blifvit dubbelt erlagdt, dels ock att den på dessa städers tillgöranden icke beroende omständighet, som föranledt tidsutdräglen med merberörde frågas afgörande och städernes under tiden fortsatta betungande med omförmälde afgift, ingalunda kan anses såsom något giltigt skäl för det allmänna att, på grund al en Författning, som för öfrigt icke egentligen afser så beskalfade fall, som det nu ifrågavarande, 'vägra återställandet af denna bevillnings-afgift, hvilken dessutom, till jemförelsevis högst olika belopp, blifvit utgjord af de städer, hvarest uppbörd deraf egt rum. Bih. till R. St. ShriJvelsej N.o 186. Vid dessa förhållanden hafva Rikets Ständer ansett de städer, af hvilka, emot hvad E. K. M. på förrberörde sätt i Nåder förklarat, rotefrihetsbevillning blifvit erlagd, böra återbekomma, hvad de sålunda origtigt utbetalt; i hvilket afseende Rikets Ständer alltså godtfunnit förklara städerne Gefle, Malmö, Landskrona, Ystad, Lund, Söderhamn, Hudiksvall, Eskilstuna, och Skanör, hvilka, enligt hvad ofvan utredt är, utgjort rotefrihets-bevillning till ett sammanräknadt belopp af 11,483 R:dr 2 sk. 3 rst., berättigade att från Riksgälds-Contoiret återbekomma den för deras egentliga stadsjord erlagda och till detta Verk influtna samt förut icke serskildt restituerade andel af denna bevillning, så vida deras anspråk å utbekommande häraf varda hos styrelsen öfver nämnde Contoir före 1841 års slut vederbörligen anmälda och de, för bestämmande af restitutionernes belopp, erforderliga handlingar till samma Styrelse ingifva; anhållande Rikets Ständer i underdånighet, alt E. K. M. täcktes i Nåder låta vederbörande städer härom underrätta. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 December 1840.
Rådstufvurätten måste vara det bästa bevis, att jag 12 hållit före, det en sådan åtgärd icke borde äga rum. Hade jag nemligen ansett Rådstugurätten i Göteborg hafva genom de öfverklagade besluten handlat i strid med gällande lag, så skulle jag hafva funnit mig till en siik lagöfverträdelses beifrande uppmanad såväl af pligtkänsla som af skyldig omtanka ej allenast att bespara de klagande den kostnad och tidsutdrägt, som skulle hafva erfordrats för att genom besvär vinna ändring i bemälda Rådstufvurätts beslut, utan ock att betrygga desse och andra inteckningshafvare för vådan att, genom okunnighet om Rådstufvurättens från andra domstolar afvikande praxis i dylika mål, förlora deras inteckningsrätt. Men om detta bevis, hämtadt från mitt handlingssätt, icke befanns tillräckligt för att ådagalägga mina tankar i den frågan, huruvida Rådstugurätten i Göteborg bort för det anmärkta förfarandet lagligen tilltalas eller icke, kunde jag dock förvänta, att till fullkomnande af bevisningen i denna del skulle lå gälla mitt uttryckliga förklarande: »att det icke torde böra förnekas, att enär författningen i ordalagen innehåller, att »borgenär skall inför Rätten i den ort, hvarest han bor, förete inteckningshandlingen att i »dess protokoll »införas,» det skulle vara härmed närmast förenligt, att, såsom Rådstufvu»rätten i Göteborg fordrat, hela handlingen i Protokollet intoges;» men att »behof af lag»budets förtydligande syntes mig obestridligen vara för hand; och som det ingalunda vore »min åsigt, att en Underdomstol skulle i sin fria pröfning af lagens innehåll bindas genom »högre Rätts lagtolkning, samt ändamålet således icke kunde ernås medelst åtal, om än »detta vunne framgång, fann jag mig föranlåten hemställa, att Rikets Ständer måtte, med »upphäfvande al den omnämnda §, antaga ett sådant stadgande, som lagberedningen fö»reslagit.
Under åberopande af det i memorialet N:o rbp, sid. 2 anförda, skäl för Utskottets härom framstälda förslag, och då Utskottet icke eger någon anledning betvifla rigligheten af den Utskottet meddelade uppgift, rörande tiden, då nämnde betjening inträdt i tjenstgöring, anser Utskottet sig icke kunna biträda den inom Preste-Ståndet yttrade mening, att åtminstone för en del af ifrågavarande personal, aflöningen icke måtte utgå förr än från och med dagen, till hvilken Rikets Ständer vore sammankallade. 5:o Angående bestämmandet af enahanda aflönings-belopp för Canzlibetjeningen hos Censtitulionsoch Stats-Utskotten. Med afseende å de ovanligt trägna och vigtiga samt grannlaga göromål, som und?r denna Riksdag äro förenade med Secreterare-befättningen hos Constitutions-Utskottet, och enär nuvarande Secreteraren , på Utskottets kallelse, begifvit sig bit till hufvudstaden för denna befattnings emottagande, samt af sådan orsak under Riksdagen lemnat sin å annan ort innehafvande tjenst, jemte en del af dermed förenade inkomster, hafva åtskilige Ledamöter af Presteoch Borgare-Stånden föreslagit, att arfvodet för bemälde Secreterare måtte höjas till enahanda belopp, som för StatsUtskottets Secreterare, eller 200 R:dr i månaden. Stals-Utskottet, som erkänner giltigheten af de sålunda anförda skäl för tillökning i berörde arfvode, får derföre hemställa, alt, på sätt vid sista Riksdag för dåvarande Banco-Utskotts Secreterare serskildt beslöts, arfvodet för Secreteraren hos Rikets nu församlade Ständers Conslitutions-Utskott må fastställas till det för Stats-Ulskottets Secreterare förut föreslagna belopp af 200 R:dr i månaden.
Det vittnesbörd, som ej torde vågras afen af Stats-Rådets Herrar Ledamöter, hvilken, jemte Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman, innevarande Febr. månad sett Linets beredning till garn, ifrån den lörsta operation till den sista, Revisorers Berättelse. 187 icke allenast verkställas, utan ock vid detta tillfälle kraften af en Angmachin dervid tillämpas; hvilket skulle kunna sågas vara det enda, som vid Committerades förut skedde besigtning saknades i inrättningens fullständiga gång, Inrättningen har derjemte pilt intill denna stund i detta afseende varit med behörig drift underhållen, emedan jag blott för det Allmännas nytta dervid, i alla dessa år, särskildt, utan någon ersättning derföre, lönat en person, endast för att vid påfordran för Allmänheten visa Machinernes sammansättning och rörelse. I afseende på det andra föremålet, eller min enskilda vinning, som endast genom Machinernes utsträckning till större antal och dagliga drift, borde sökas, får jag äfven åberopa mig följande yttrande uti Hrr Committerades betänkande: ”Huruvida inrättningen, hvarigenom en ”betydlig mängd garn, i synnerhet af finare och ”medelfina slag, genom få personer kan tillver”kas, må med fördel för egaren kunna utföras ”och användas, beror på den afsättning, som ”kan vinnas af lingarn och af linvåfnad. Tryser afsättning, kan ock troligen inrättningen ”icke löna sig; men frågan derom anse undertecknade lika litet tillhöra deras bedömman”de, som det kan tillhöra någon annan, ån 18S Riksens Ständers ”egaren vid hvilken anläggning som helst. Så”dant blir för Anlaggarens egen rakning, men ”om annars tvifvelsmål härutinnan skolat verkat ’ till hinder för anläggningar, hade sannolikt ”manga inrättningar, som nu åro i gång, så vid ”jordbruk, som Bergshandteringen, Manufactu”rer och Fabriker, ännu uteblifvit, ehuru de ”lör närvarande medföra gifna fordelar både åt ”det Allmänna och åt enskilde egare.” Detta Committerades välgrundade betänkande hade till påföljd utbetalningen af den sista låne-summan. Jag bor således anse detsamma till sitt Innehåll af Kongl. Majit i Nåder gilladt.
Johanssons från Wermlands län, om bergsfogde-ljensternes indragning; Carl JSilssons från Östergöthlands län, om allmänningarnes fördelning på hemman; Erik Perssons från Gefleborgs län, om ändring uti 1682 års stadga angående kneckte kontrakt m. m.; ' Sven Svenssons från Elfsborgs län, angående modifiering af 6 § i handels-ordningen; Jöns Jönssons från Skåne, i samma ämne; Densammes_, angående fattigvården; Ajulreas Bengtssons från Jönköpings län, i samma ämne, jemte ett skriftligt anförande af Peter Persson från samma län; Erik Anderssons från Skaraborgs län, med förslag till ny författning, angående Orgelnists, klockares och skollärares tillsättande; Pehr Östmans från Wester-norrlands län, om förändrad reglering i afseende på allmänna vägars vidmakthållande; Nils Jeupssons från Skåne, angående reglering af presterskapets aflöning; Sven Isakssons från Calmar län, om upphäfvande af preskriptionstiden för återkallande af sökt förmedling å krono-skatlehemman; Densammesj angående ändringar i Kongl, instruktionen för jägeri-hetjeningen; Christen Perssons och Ingemund Odins från Gottland, om nederlagsoch transito-rält för Slitö hamn; Jan Christoff erssons från Wermlands län, om ändringar uti 1846 års handelsoch handtverks-ordning; Sone Perssons från Malmöhus län, i samma ämne; Anders Jonssons från Östergöthlands län, angående handtverks-gesällers m. fl:s antagande och uppsägning; Johan Johanssons från Örebro län, angående Husar-hästars brännstämpling.
En Styrelse, som t. ex. till folket kan framställa ett förslag , — om gemensam ansvarighet för skatterna, — sorn mötes af enhälligt nej lian alla socknar i hela Riket, har visst ej i följd deraf gjoivt något ondt; men den har dock visat, att den så litet känner folket och landet, att den icke kan förtjena förtroende; en Styrelse, som icke visat sin förmåga af constitutionelt motT stånd i någon enda sak; som under förhållanden af oro och jäsning i sinnena icke haft något annat råd att gifva än det att indraga tidningar och på hvad sätt som helst anskaffa medel för underhållet af en soldatesk , som blott retade i stället för att lugna; som i frågan om administrationen, långt ifrån att föreslå en med Representationens önskan öfverensstämmande reglering, tvertom vid alia tillfällen endast reglerat så, att behofven blifvit ökade i stället för minskade; som i hushållning med statsmedlen snart sagdt trotsat R. St:s beslut och alstyrkt dem i ordalag, som förnärma den andra Statsmakten; som förhemligat Statens skuldsättning och, under förtegenhet deraf, begärt anslag, under föregifvande af behof för helt andra ändamål; som beviljat anslag lill millioner för en tid långt utöfver den grundlagen inedgifver; som i de vigtiga näringsoch handelsfrågornn icke kunnat bestämma sig för något, utan låtit den gamla byggnaden alltmer och iner sammanfalla, utan att knappt samla materialier till en ny; som med sitt envälde i den ekonomiska lagstiftningen dock deruti icke sjelf kunnat gifva R.
Utlåtande, i anledning af föreslagna förändringar i sältet för marke gångs-taxornas uppgörande och pröjxari de. Hederv. Bonde-Ståndet har lill Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets handläggning remitterat en i berörde ämne af Riksdags-fullmägtigen Anders Nilsson från Östergöthlands Län väckt motion, jemte åtskilliga med anledning deraf framstälda förslag och afgifna anföranden; varande af motionären med hänsigt till de olägenheter, som räntegifvarne vanligen skola få vidkännas, i följd, af den nu gällande ordningen för markegångssältningen och serdeles af Kongl. Cammar-Collegii rättighet, alt ändra och höja de af comiterade för markegångs-sältningen upptagne priser, yrkad t, att den hitintills medgifna rättighet att öfverklaga de af comité O O o rade inom länen fastställda markegångs-taxor måtte till all kraft och verkan upphäfvas och samma taxor i oförändradt skick lända till efterrättelse; att vid inarkegångs-taxornas uppgörande icke, såsom nu skedde, endast det löpande årets varuvärden skola bestämma markegångs-prisen, ulan att dessa må antagas efter medelberäkning af hvad ränlepersedlarne gällt under de 9 sistförflutne åren, jemförde med hvad de gälla det år för hvilket taxan sätLes; och att Landshöfdingarne, hvilka såsom ordförande i comiteerne lör raarkegångssättningen vore i tillfälle att, ehuru ej röstegande, indirect inverka på comilerades beslut, måtte från denna befattning befrias och comiterade likasom annan communal-nämnd lemnäs öppet att en ordförande bland sig sjelfve utse.