Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kiisel. 4 26 — Capital-SIut öfver Manufactur Debet. Balance från är 1835.* Skulder: l:o Till Rikets Stanclers Rank: a) a Depositions-sif delningens rakning JY.-o 8.- Kon r'~" „ 0 0~ Commerce Collegii slående eller tillökte Discontlån emot 3 proc:s ränta, Capital b) J DepositionsAf delningens räkning N.-o 5: af Kongl. Commerce-Collegii Creditiv för Manufactur-Discontfonden (Banco R:dr 910,898: 42- 6. emot 3 procents årlig ränta) begagnadt capital R.:dr 857,945:3/. 1. Transport Credit. Balance frän år 1835: Tillgångar: l:o Säkra Fordringar: a) Manufactur-Discontlån 1,442,558: 34- 5. b) Förlagslån 194,981: 16. 5. “ ~ Rosenborgs & Ekenmarks Con cursmassa b) Belöning till Herr Öfver-Direclören Schwartz, som af Kongl. Stats-Contoret ersättes Vinst och Förlust: Inkomster: l:o Ordinarie Räntor 2:o Räntor från förfallodagen 3:o Ersättning för till Herr Öfversten m.rn. J. A. Palm och Herr Öfverste-Lieutenanlen E. Nordewall åren 1834 ock i835 utbetalda pensioner Tillgångar: l:o Suter a Fordringar: a) Manufactur-Discontlån 1,371,791: 17.— b) Förlagslån 194,620: 11. i.
San dels' förslag, så tror jag, att nej-propos:n. bör så uppsättas, alt alla de, som ej gilla detta förslag, deruti hafva sin mening uttryckt. Frih. Boye, Fredr.: Då det nu åter är fråga om, att de medel, som af R. o. Ad. äro anslagna alt reparera med, hädanefter skola användas att referera med, så får jag upplysa att uti förslaget om referenters anskaffande har influtit en liten missealcul. I förslaget är uppgifvet såsom en alldeles gifven sak, att man får en referent för 4 '”dr 24 sk. om dagen; detta tror jag icke, ty notarierne hafva 5 r:dr om dagen, — det är af R. o. Ad. beslutadt. Deraf följer, att desse referenter borde hafva lika mycket, hvilket således för 2:ne skulle göra 10 r:dr b:co om dagen, och deraf uppkommer en summa af 3oo r:dr b:co i månaden. Jag vill icke vidare inlåta mig i discussion härom, då det redan är så tillräckligt taladt om det ändamålslösa i förslaget, utan jag skulle vilja tillstyrka bifall till Gr. Sandels' förslag just derför, att denna lilla proba på 2:ne månader aldra säkrast skall leda till bifall på Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag har begärt ordet en dast derföre, att jag önskar det Hr Frih. o. Landtm, måtte återföra oss från personligheter till saken. Måhända är det nu slut med de förra; och då bar jag intet annat att tillägga, an att Ridd.directeuren Frih. Boye misstagit sig, då han trott det vara fråga om, att de medel, som blifvit anslagna till reparationer, nu blifvit ifrågaställa att användas till kostnaderna för referering af Ståndets förhandlingar. Hr lije rta: Jag skall blott för några få ögonblick upptaga R. o. Ad:s tid. Jag vill endast fästa uppmärksamheten derpå, att det exempel, som Gr.
Detta är hvad jag haft att å dessa mäns vägnar säga och jag väntar nu blott att I bekräftar valet och j ger den unge Ert gillande. HANS stiger upp. Domine, Nils Erici. Mina vänner! Det gläder mitt gamla hjerta att höra hvad I sagt; och jag tackar er alla samtlige för er välvilja och aktningsbetygelse, och det gläder mig så mycket mer som min gamle fiende, Jurgen hvilken är den ende 20 af Er ja, Domherrn förstås, men han var inte här då Jurgen är den ende som kan minnas hvad som hände för femtio år sedan. Icke sant Jurgen? JURGEN hotande. Jag glömmer det aldrig, var viss på det. HANS. Tack skall du ha' gamle Jurgen, jag hade icke väntat det af dig, jag måste bekänna det. Det gläder mig, sade jag, att se att I ännu tron att Hans Ålderman kan sätta både tak och torn på kyrkan och I tron icke vilse, ty än har han krafter att föra klockan i sina tio år hvarför icke tjugo värre har man skådat; och efter det är en bemärkelsedag, så skall väl också bli' fridag, och om I Domine och I gode vänner finnen lust att dricka en kanna med Ålderman Hans, så ber jag er välkomna allesammans. JACQUES har satt sig igen. HANS. Hvarför sitter pojken? Är han från vettet? Upp grönskålling när Ålderman talar! JACQUES upp. HANS. Är jag ålderman eller är jag icke? JACQUES. I är så visst icke! Det är jag! HANS. Nå pojke skall du glömma det då! Se så! Lyss. Jag tyckte det ringde till frukost! God morgon vackert och bullra lagom när I gån ut i staden att förlusta Er! Farväl Domine och var välkommen! Går. Scen X . DE FÖRRE utom HANS. DOMHERREN. Hvad jag länge fruktat har inträffat; den gamle har äfven förlorat hörseln. Hvem skall meddela honom Gillets beslut? JURGEN. Jag skall skrifva honom det. JACQUES. Han har dessvärre icke lärt på läsa. GERHARD. Jag skall teckna för honom. DOMHERREN. Nej!
N:o 26,1 anledning af väckt motion, om särskilda Markegångar för Öfre och Nedre Dalarne. S. D. I ett sammanhang föredrogos StatsUtskottets Betänkande, N:o 73, BevillningsUtskottets Memorial, N:o 4, samt Allmänna Besvär och EkonomiUtskottets yttrande N;o Ig, innefattande dessa Utskotts återförvisning af Prosten Sundii, inom PresteStåndet väckta och till nämnda Utskott remitterade Motion, om fördelningen utaf afgifterna till Wadstena Krigsmanshus och Amiralitets KrigsmansCassan, och lät Ståndet dervid bero. Frän Vällofl. BorgareStändet. S. D. Återremitterades, med anledning af, gjorda anmärkningar, StatsUtskottets Utlåtande och Förslag af d. 5 dennes, N:o 90, i frågan om aflöningen för RiksStåndens och deras Utskotts Secreterare, Cancellier och Vaktbetjening. Fröt. Vtår. i. 17 April 1823. 151 S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets d. 12 dennes meddelade Utlåtande N:o 105, om förskotts-anvisning å den Summa , RiksensStänder komma att anslå tilt kostnadernes godtgörande i och för H. K. H. Kronprinsens förestående förmälning och verkstälda Utrikes resa, fann BorgareStåndet, som redan den 11 dennes gillat Utskottets Betänkande i hufvudsaken, deraf följa, att något hinder mot den föreslagne förskottsanvisningen således å BorgareStåndets sida icke möter samt beslöt, att förstnämnde Utlåtande skulle läggas till Handlingarne. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande Betänkanden: StatsBancosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottens Af den 2 dennes. N:o 95, rörande väckt fråga om bestämmande af Allmänna grunderne för ett Stats. hushåilning8System. Stats - Utskottets Af d. io dennes.
Maj:ts Eget Värfvade Regementes upplösning, öfverflöd på byggnader; att uti Helsingborg, hvarest någon inqvarteiingstolag icke uppbäres, skulle inqvarleringen utgå in natura, men lärer dock vara liqviderad med Contant 1,728 R:dr, hvartill komma stallhyra för fem hästar, arfvode för inqvarterings-räkenskapen samt räntan å 2000 R:dr, som staden skall förskjutit till inköp af ett Kronans magasinshus, hvilket deremot nu på Stats-Verkets bekostnad blifvit till Husar-stall inredt och underhållet; utgörande beloppet häraf a33 R:dr 16 sk., eller, tillhopa med förstnämde summa, 1,961 R:dr 16 sk. Några coutract om inqvartei ings-vilkoren äro icke afslutade, och Önskar staden alt få öfverlåta stallen till Kronan, emot återbekommande af förenämnde 2,000 Rrdr; att uti inqvarterings-utgifterne för Y tad inbegripas dels en de förra åren till och med för år i83i uppgifven betydlig ränteoch capital-afbctalning å stadens skuld till Riksgälds-Coutoret, för lån till stalloch caSernbyggnad, dels ock utbetalningar för reparationer å husen jemte redogörare-arfvode. Enligt ett med Majoren Nordenstjerna uppi ättadt contract, håller han ljus och condilionelt ved för casernen och stallen, slail-atlirail m, m. emot en årlig ersättning af 666 R.-dr 3a sk. Banco; och ehuru detta är det enda så beskaffade contract som finnes, skall likväl staden, Stalssamt Allm. J3esv. och Oecon.. Zftsk. Betänkande N'.o fö. i3 efler serskilde öfverenskommelse!’, med penningar ersätta åtskillige personer för inqvartering.
Denna utbetalning är visserligen icke, enär den ej utgått af Statens Expens-medel utan af Diskontens vinstmedel, omedelbart stridande mot föreskiften i Kongl. Maj:t nådiga cirkulär-bref till åtskilliga förvaltande verk af den 27 Maj 1851, deruti, med anledning af Rikets Ständers i ämnet gjorda framställning, Kongl. Maj:t förordnat, det utbetalning af sådana arfvoden eller gratifikationer, som för göromål, bestridda å tjenstens vägnar af tjenstemän i Rikets Ständers Bank, blifvit af Embets-verken till dessa tjenstemän utgifna och i verkens expensmedels-räkningar afförde, icke för framtiden må ega rum, men då berörda föreskrift icke kan hafva varit grundad derpå, att en dylik ersättning ansetts böra af andra medel än expensmedlen bestridas, utan fastmera måste hafva afsett, att bankens tjenstemän icke borde åtnjuta sådan särskild ersättning för göromål å tjenstens vägnar, så och ehuru en betydlig tillökning i tjenstegöromål otvifvelaktigt tillskyndas vissa bankens tjenstemän i följd af den särskilda beskaffenheten af Manufaktur-diskontens verksamhet, hafva Revisorerne likväl, för att i berörda afseende bereda rättelse för framtiden, ansett sig böra å den omförmälda utbetalningen fästa uppmärksamhet. Vid början af år 1855, då den i 8 § af Reglementet för Manufaktur-diskonten föreskrifna årliga repartition af fondens tillgångar uppgjordes, beräknades
Delta är i sanning en så respektabel summa, att det väl torde löna mödan ali eftersinna, om ej åtminstone något deraf kunde inbesparas, helst örn derigenom ingen fara för landets försvar komme att uppstå. Vidhållande min förut uttalade åsigt, att beväringsölningarne för ingen del motsvara det åsyftade ändamålet, tror jag att en besparing både bör och lian ske, utan risk för landets försvar, och detta helt enkelt genom alt uppmuntra, befrämja och understödja skarpskytterörelsen. — Den är nationel, den är fullt medveten af sin höga bestämmelse och den är framförallt frivillig. Man behöfver ej befara, alt 140 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 97. någon ställer sig i skarpskyttarnes leder utan verklig håg och lust, eller i saknad af patriotism. — Frivilligheten gör det till en kär pligt, att öfva sig i bruket af vapen, så att han, när det blifver allvar med leken, må kunna försvara den torfva, som sett honom födas, och genom hvars odlande han med sitt arbete förskaffar sig och de sina deras bergning ; — frivilligheten är raka motsatsen af tvång ; den berättigar också de deltagande, att ordna vapenöfningarne på ett säll, att de med minsta möjliga förlust i lid och mynt må kunna verkställas. — En gång komna i rigtig gång skola skarpskyttekorpserna snart uppvexa i antal, styrka, anda och samhällighet, så att de kunna bjuda hvilken fiende som helst spetsen, och sålunda utgöra ett verkligt och kraftfullt nationalförsvar. På nu anförda skäl får jag ödmjukligen föreslå : att Rikets Ständer måtte besluta, att den nu stadgade beväringsskyldigheten med 2;ne års vapenöfningar matie upphöra och förändras till likhet med hvad som i delta afseende egde rum före 1850. Om remiss till vederbörligt Utskott, af donna min motion anhålles. Stockholm den 19 November 1862. Lars Ersson, från Södermanlands län. Af liars Ersson från Södermanlands län, om tillägg i Kongl. Förordningen den 7 December 1860, rörande vilkoren för försäljning af bränvin samt andra brända eller destillerade spirituösa drycker.
Detta förhållande egde sin rimlighet, så länge bref från besagde härad kunde till Calmar, eller derifrån tillbaka, fortskaffdS med så kallad löspost; men sedan nu ett nytt postkontor blifvit inrättadt vid Staby, på vägen emellan Aspelands härad och Calmar, så måste nämnde skäl förfalla. 9:o On den föreslagna och af Kongl. Majit för Dess del i nåder gillade länsfördelningen kunnat lill vägabringas utan någon ökad utgift för statsverket, så hade roan med skäl kunnat anse Rikets Ständer hafva saknat all anledning att, på sätt som skett, motsätta sig en förändring, hvars obestridliga nytta åtminstone är å alla sidor medgifven, om äfven dess oundvikliga behöflighet blifvit af Rikets Ständer satt i fråga. Men om, såsom Kongl. Majits befallningshafvande i underdånighet hoppades, Kongl. Maj:t nådigst godkände de skäl, som här ofvan blifvit anförde, för att ådagalägga både nyttan och behofvet af denna förändring, hvilken Kongl. Majlis befallningshafvande föreställde sig blifva bifallen äfven af Rikets Ständer, om ärendet med alla de under sednare åren icke obetydligt förändrade omständigheter, som på detsamma inverka, komme ånyo under Rikets Ständers pröfning; så återstode endast den fråga, huruvida ofvanberörde kostnad verkeligen vore för statsverket så kännbar, att staten måste, med afseende derpå, underlåta att befrämja en för nära 80,000 menniskor erkändt nyttig och behöflig åtgärd. Kongl. Majits befallningshafvande tvekade icke att för sin del besvara denna fråga med ett ovilkorligt nej, så mycket heldre, som samma kostnad, upptagen till det belopp, som Kongl. Majlis nådiga proposition den 15 Januari 1840 innehåller, syntes vara obetydlig i jemförelse med de fördelar, som derigenom kunde vinnas.
Och ehuru, efter hvad Ifikets Ständer inhemta!, en ny Landtmäteri-taxa under den 12 Maj sistlidet år blifvit utfärdad, hvarigenom Landtmätarnes ersättning för deras förrättningar ökats, synes likväl bade billighet oell det allmännas fördel fordra, att den förbättring i deras ställning, som E. K. Mits Nådiga förslag afser, dem herodes, så att Förste och Andre Landtmätarne erhålla sina löner förhöjda, de förre till 1,800 R:dr och de sednare till 900 R:dr, samt Kommissions-landtmätarne uppmuntras genom ökade pensions-förmåner, hvarom Rikets Ständer framdeles vid regleringen af utgifterna under Riks-statens 9 Hufvud-litel skola vidare sig yttra. Bland andra tillgångar för reglering af lönerna åt Landtmäteri-statcn i länen uppgifvas uti E. Iv. M:ts Nådiga proposition följande belopp; för Förste Landtmätarne 385 tunnor spanmål under lön å 1 R:dr Banko . 385: — för Andre d:o 672 tunnor å d:o 672: — Summa Banko R:dr 1,057: — Härvid måste dock erinras, att som redan vid 1840 och 1841 års riksdag alla löner, under hvilka spanmål var beräknad, blefvo ökade med ett belopp, motsvarande 1 R:dr Banko för hvarje tunna spanmål under lönen, med rättighet likväl för lönlagarne all, så länge de qvarstodo vid sina före 1841 års ingång innehafvande befattningar, uppbära från allmänna indragnings-stalen årlig tillökning för spanmålen i den mån del. vid hvarje riksdag af ständerna fastställda pris öfversteg 7 R:dr, så är ofvanberörde för Landtmäteri-staten beräknade tillgång redan inbegripen i pennige-lönerna och kan följaktligen icke, såsom nu skett, särskildt upptagas. Deremot har, såsom af den uti Statskontoret befintliga så kallade stats-liggare inhemtats, summan af lönerna för Förste Landtmätarne blifvit med 178 R:dr 16 sk. 8 rist Banko för lågt upptagen.
– Du önskade ju inte häller någon opinionsyttring, vill jag minnas? Eller kanske det också är en af de många saker, i hvilka vi missuppfattat hvarandra? – Nu vill jag det emellertid. I alla händelser vill jag inte, att saken skall angripas med dumma floskler, som man inte själf tror på, utan som man skrifvit dit för att ... Ja, hvad vet jag? Det ligger altid något under, hvad du gör. Grane bytte om plats och gick fram till chiffoniern. Där lågo några aftryck af uppsatsen. Ett par af dem hade påskrifter med tillägnan »från förf.» Grane såg på ett af dem sitt eget namn, på ett annat namnet på den professor, som genom sin mellankomst förhindrat studentkårens sammankomst. – Fabula docet, sade han torrt och höll opp de båda papperen. Därpå började han tyst att sätta på sig öfverrocken. Randers följde honom till dörren och bugade sig vårdslöst, i det han sträckte fram sin hand. Grane tog den flyktigt, som om han varit rädd för att röra vid den, och rusade ut. Han var häftigt upprörd och gick hastigt framåt Ågatan. Han tyckte ett ögonblick, att det ingenting tjänade till att inlåta sig i polemik med Randers. Och han stannade en stund på Nybron och såg på, hur Aprilsolen gassade på den bruna ån, utför hvilken de smältande isstyckena muntert dansade ut till hafs. – Om han kunde få följa med. Bort härifrån. Bort. Med en suck gick han vidare till tidningsbyrån, där han träffade redaktören. Redaktören tog artigt emot honom och bjöd honom att sitta ner. – Jaså, herr Grane har skrifvit i religionsfrågan. Det ska bli mycket intressant att få läsa. Mycket intressant. Jaså. »Genmäle till hr R–s.» Hm! Hm! Ja, ser herr Grane, man kan inte trycka alting. Det intresserar inte almänheten längre. Almänheten är trött på den här saken. Kanske herr Grane tänker ägna sig åt publicistisk verksamhet. Inte? Jo, annars skulle herr Grane snart ha lärt sig, att det fins två saker, som en tidningsredaktör i första rummet måste tänka på: att vara försigtig och att söka träffa almänhetens smak. Det här är alt bra långt.
De ytterst fina ordvändningarna, denna osedvanliga förmåga att under den mest polerade yta inlägga omdömen och slutsatser af den mest kännbara beslcaffen-het, denna diplomatiska talang att i halfqvädna visor läggaså mycket underförstådt och så mycket, som man mhste tänka sig, utan att det derför säges — allt detta gör att ingen ett ögonblick kan tvifla på att här på arenan mot friherre Gripenstedt framträdde den statsman, med hvjjken han åtskilliga gånger förut och vid än allvarligare tillfallen korsat sin värja och hvilken helt visst icke ville försumma detta tillfälle, då frih. Gripenstedt oförsigtigt blottat sig, att anbringa en kännbar florettstöt. Initialerna sammanfalla ock med slutbokstäfverna i grefve Hamiltons namn (G. N. Något tvifvel om författareskapet kan dessutom af flera skäl icke ifrågasättas. Jag skall icke nu sysselsätta mig med detaljerna af hans uppfattning af orsakerna till den misslyckade ministerkrisen utan allenast framhålla hans grunduppfattning af densamma, emedan den på sitt sätt utgör en rekapitulation af hela vår senaste inre historia och en förkrossande dom öfver hela den politiska situation, han svurit evig hämnd. » Det må erkännas — yttrar han i nämnda broschyr — att det under de första åren af den nya riksdagsordningens tillämpning hos statsrådets ledamöter fordrades en stor öfverlägsenhet för att i deras förhållande till riksdagen intaga den aktningsbjudande ställning, regeringens värdighet och landets dermed sammanhängande väl kräfde. Maktens tyngdpunkt hade blifvit rubbad ur sitt läge, nya krafter voro satta i rörelse. Man hvarken kunde eller borde bestrida dem rätt att verka, men det tillkom regeringen att leda och upplysa deras verksamhet samt att med fasthet försvara den gräns, öfver hvilken de icke voro berättigade att skrida. Allmänt aktad för fosterlandskärlek, rättrådighet och ett flärdfritt väsende samt åtnjutande en genom representationsförändringens genomdrifvande förvarf * vad popularitet lyckades friherre De Geer i början någorlunda intaga den ställning, som öfverensstämde med tidenskra£ men det visade sig snart, att han icke egde de egenskaper, som erfordrades att bibehålla hvad han genom sin framgång i berördq. hänseende vunnit.
Beträffande aflöningen för Riksgälds-kontorets tjenstemannapersonal oeh vaktbetjening har under innevarande riksdag någon annan förändring icke blifvit ifrågasatt, än den, att någon förhöjning af vaktbetjeningens löner måtte beviljas. Fullmägtige i Riksgälds-kontoret hafva nemligen i sådant hänseende, uti en till Utskottet den 31 sistlidne Maj aflåten skrifvelse, anmält, att Kommissariatet, i anledning af den vid Riksgälds-kontoret anställda vaktbetjeningens ansökan om löneförhöjning, anhållit om Fullmägtiges framställning till Stats-Utskottet derom att, vid uppgörandet af den nya staten för Riksgälds-kontoret, måtte till utgående från och med nästa års början föreslås en med den aflöning, som af Rikets Ständers Banks vaktbetjening åtnjutes, öfverensstämmande lön af 775 R:dr för vaktmästaren och de tvänne äldste samt 650 R:dr för hvardera af de frenne yngste bland Riksgälds-kontorets vaktbetjening; och hade Kommissariatet vidare anfört, att den af ofvanbemälde vaktbetjentc sökta förbättring af deras lönevilkor, i betraktande af sökandernes trägna och_ ansvarsfulla tjenstgöring samt deras till en tarflig bergning för dem och deras familjer otillräckliga löneinkomster, vore af både billighet och behof påkallad samt dessutom öfverensstämmande med Rikets Ständers vid flerfaldiga tillfällen fattade beslut angående lika aflöning inom Banken och Riksgälds-kontoret. Stats-Utskottets Memorial N:o i38. Jemte det Kommissariatet i öfrigt upplyst, att Riksgälds-kontorets vaktbetjenings antal redan förut vore så inskränkt, att genom ytterligare indragning någon tillgång till löneförhöjning för de återstående icke kunde beredas; hade Kommissariatet, med afseende på den tillfälliga förmån af fria boningsrum, som
Skälen härtill har jag under den allmänna öfverläggningen så vidlyftigt framställt, att jag icke anser mig böra trötta R. o. Ad:s uppmärksamhet med att upprepa desamma, utan öfverlemnar jag detta åt andra talare. Gr. af Ugglas: Den näst före den siste talaren har sam manblandat frågan om delningen af detta anslag med den om delningen af flottans officers-korps. Härtill kunna visserligen skäl finnas, då åtskilliga fällda yttranden vid — och med ani. af — remissen af K. M:s Nåd. Propos. ställt dessa frågor uti ett nära sammanhang. Jag föreställer mig dock, att sedan R. o. Ad. nyss beslutat att öfverlemna denna sednare fråga till K. M:s 564 Den 18 April e. m. Nåd. pröfning, begärande att K. M. måtte granska alla skäl för och emot densamma, anslagsfrågan bör särskildt kunna pröfvas, och att det beslut, man i denna del kommer att fatta, icke kan anses på den andra ega bestämmande vigt. Omöjligt torde dessutom vara att rörande officers-korpsens delning någonting besluta, förrän frågan om den nja organisationen blifvit afgjord och proportionen mellan de olika vapnen bestämd. Skulle dertill vid denna organisation de åsigter, som jag i förmiddags uttalade, komma att följas, skulle Sveriges sjöförsvar till hufvudsaklig del grunda sig på en flotta, lärer någon delning af officers-korpsen icke kunna komma i fråga. Jag för min del anser derföre denna nu böra lemnäs åsido. Hvad åter anslagsfrågan beträffar, förefaller mig den delning, litsk:t förordat, särdeles betänklig. Enligt min uppfattning är nemi. en delning af öfningsanslaget — af R. St:r verkställd eller fastställd — ett ingrepp uti detaljbestämmanden, öfver hvilka administrationen ensam bör ega att besluta. Man säger visserligen oatt det icke är första gången sådant skett. Detta är sannt. Ar 185C fattade R. St:r ett liknande beslut. Men det må väl bemärkas, att detta beslut då var liktydigt med ett misstroendevotum, afgifvet med afseende på det sätt, hvaruppå anslaget förut blifvit användt.
pr meter Hvit halfsiden Atlas till brudklädn. fr. 1:68 prmtr o. creme helsiden Duchesse till brudkl.fr. prm. o. creme helsiden Merveilleux till hrudkl.fr. 2:50 pr m. v ^ V " ^ °- creme helylle Cachemire, dubbel b r. f r. l: 6 8 p r m. ^ / Kulört helsiden Merveilleux i alla färger fr. 2:50 pr m. Priset är endast 1 kr. 2 5 öre, som torde insändas i förskott Rekvisitioner från landsorten gående expedieras pr m o t efterkraf. C L o m CD [1371] medels poslanvisning eller i sparmärken (ej frimärken!) För porto tillkomma 30 öre. Iduns [1359] M Expedition. Undervisning meddelas i alla inom ett hem förekommande göromål, väfnad och alla slags handarbeten. Eeferenser finnas inlagda hos Fredrika Bremer-Förbundet i Stockholm och Malmö. Prospekt sändes på begäran. Samnelsberg, Motala i maj 1890. [2016] • M. Möller. U. Holmberg. (Q, 17472) [2006] J O BILLIGAST För en 1,000 st. 2,000 pai 1,700 St. » i,4SO 2,000 P 1,600 p r i s b e l o n t: p a r i s, löndon,målmö, antwerpen K i n e s i s k a och I n d i s k a och packadt i bleckdosor och stanniol, säljes genom Hrr specerihandlare. (Nord. A.-B., Göfeb. b e t a l n i n g. MALMSKILNADSGATAN 7 E lager. o. enJclare. Por hållbarhet ansvaras. H ' il 600 preparater däraf, tillverkade å undertecknads därför särskildt inrättade laboratorium. OBS. Detta Maltextrakt är af en mängd svenska läkare med synnerligt förtroende användt och af dem väl vitsordadt. OBS. Hr Kemie Professorn Aug.