Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
377 Skåne ålagd ordinarie rotering; yrkad jemkning deri 378 Seglations-0rdrängen af d. 2/ Julii i8i5: förslag till ändringar devi 388 Skiljemynt s-poletter: beräkning af Kopparen i de från Riksgälds-Contoi ret utgifna ' 3q6 Skellnora Kungsgård: arrendet derför 420 Skif tes-Vedkel: i anledning af anmärkningar vid Kongl. Stadgan derom af den \ Maji 1827 4^8 Södertelje Canal och Slussverk: Dire - 3j Register Öfver Rikets Ständers und. Skrifvelser« N:o ctionens ansökning om fortfarande understöd till Canal-Bolaget 464 Stats-Verkets inkomster för år i83o oell följande åren intill nästa Riksdag 477 T Taxa på arfvode för Landtmäteri-förrättningar af Ar 1827; jemkningar och rättelser deri 7g Tull-Taxan af är 1826: ändring af 4 §. i underrättelserna dertill . 102 — angående ett tillägg till de af Rikets Ständer föreslagna underrättelser dertill 451 — öfverlemnande af förslag dertill . 386 Tull å Hvete 4°8 — åi Spannmål: angående ettafgifvet förslag till bestämmande deraf . 4°9 — å inkommande varor : angående rättighet för Kongl. Maj:t att inora Bestämdt maximum förhöja den . Tynderö Socken i Wester-JSorrlands Län: yrkad befrielse från dess deltagande i ordinarie rotering . .126 Tackjerns-tillverkare i Riket: i 11 rä tta rade af en Låne-anstalt till förmon för dem 48 Tjäru-bränning: rättighet för Kronohemmans och Nybygges åboer i de Register öfver Rikets Slcinders und.
Och Mose kallade hela Israel, och sade till dem: I hafven sett allt det Herren för edor ögon gjort hafver i Egypten, Pharao, med alla hans tjenare, och hela hans land; De stora frestelser, som din ögon sett hafva; och det var stor tecken och under. Och Herren hafver ännu intill denna dag icke gifvit dig ett hjerta, som förståndigt vore; ögon, som se kunde, och öron, som höra kunde. Han hafver låtit eder vandra i öknene i fyratio år; edor kläder äro icke förslitne vordne på eder, och dina skor äro icke föråldrade på dina fötter. I åten intet bröd, och intet vin drucken, eller starka drycker, på det att du skulle veta, att jag är Herren edar Gud. Och då I kommen på detta rummet, drog ut Sihon, Konungen i Hesbon, och Og, Konungen i Basan, till att strida med oss, och vi sloge dem; Och toge deras land in, och gåfvom det de Rubeniter och Gaditer, och den halfve slägtene af de Manassiter till arfvedel. Så håller nu detta förbunds ord, och görer derefter, på det I skolen visliga handla i allt det I gören. I stån alle i dag för Herranom edrom Gud; de öfverste i edra slägter, edre äldste, edre ämbetsmän, hvar och en i Israel; Edra barn, edra qvinnor, främlingen som i ditt lägre är, både din vedahuggare, och din vattudragare; Att du skall ingå uti Herrans dins Guds förbund, och i den ed som Herren din Gud med dig gör i dag; På det han skall i denna dag upprätta dig sig till folk; och han skall vara din Gud, såsom han dig sagt hafver, och såsom han dina fäder, Abraham, Isaac och Jacob, svorit hafver. Ty jag gör icke detta förbundet och denna eden med eder allena; Utan både med eder, som i dag här ären, och stån här med oss för Herranom vårom Gud, och med dem som i dag här icke med oss äro. Förty I veten huru vi bodde i Egypti land, och droge midt igenom Hedningarna, genom hvilka I foren;
Reservations af Herr Grefve Sparre. Lag-Utskottets Betänkande N:o 90. 5 N:o 90. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Nov. 1863, kl. 12 m. - Betänkande, i anledning af motion om vpphäfvande af lagens stadganden om ställande af borgen för kostnad och skada i och för fullföljd af talan i tvistemål, om nedsättande af revisionsskilling och om fullgörande af dom. Uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt, till Lag-Utskottets behandling öfverlemnad motion (N:o 177), liar Herr Lemchen yrkat, att lagens sladganden om skyldighet alt vid fullföljande af talan emot Underrätts och Hofrätts dom eller ut slag i tvistemål ställa borgen för kostnad och skada, insätta revisionsskilling och fullgöra dom mätte upphäfvas. Skyldigheten att ställa borgen för kostnad och skada är bestämd i 26 Kap. t § och 50 Kap. 5 § Rättegångs-Balken, sådana dessa lagrum lyda i Kongl. Förord ningen den lil April 1849. I det förra lagrummet stadgas, att den, som från Underlän vädjar, skall vid sin inlaga i Hofrätten foga en af två löftesmän, en för begge och begge för en, ingången borgen för den kostnad och skada, som han kan kännas skyldig att gälda, derest han icke heldre vill till säkerhet derför hos Konungens Befallningshafvande eller i taka händer nedsätta penningar, silfver eller guld; i sammanhang hvarmed förklaras, alt om hvad sålunda är föreskrifvet underlåtes, har den vädjande sitt vad och talan emot Underrättens dom förlorat; och i 50 Kap. 5 § stadgas, att den, som fullföljer talan hos Kongl. Maj t emot Hofrätts dom eller utslag, skall ställa borgen för kostnad och skada, som om vad från Underrätt är föreskrifvet. Med dessa föreskrifter åsyftas väl, att den, som drager en sak under högre Rätts pröfning, bör försäkra sin vederpart derom, att denne ej skall blifva lidande genom sakens fullföljd, derest dertill ej är skäl.
Meningarna ha varit delade om, huruvida man kan vara en verkligt stor skald, då man ej eger ett personligt språk, sådant att ens uppsatser kännas igen, äfven om de ej äro signerade. Edmond de Goncourt förnekar rent af storheten, der ej stilens adel fins. Qvinliga skriftställare ha i allmänhet mindre känsla för stilen. De kunna finna ämnen af betydenhet, de kunna skrifva med kraft, men förgäfves söker man i de flesta fall hos dem en personlig stil .. Bristen derpå är i den läsande allmänhetens ögon ingen brist. Tvärtom. Det som är skrifvet så vanligt, att hvem som helst kunde ha skrifvit det, det vinner alltid mesta gunsten, liksom äfven det som är tänkt efter vanliga tankegången. Damerna ha i allmänhet lättare att föra pennan än herrame, men deras sätt att skrifva är i allmänhet betydligt mera vanligt. Som om de lärt sig konsten i pensionen. Följetongstilen förekommer ännu allt för ofta hos dem. Den kallas ock här i Sverige för » en lätt stil » eller » episk bredd ». Det är lärorikt att studera författares utkast, sådana dessa uppenbara sig i form af tidningsuppsatser, resebref eller kåserier. Dylika småting, uppskrifna omedelbartunder intryck af den stämning, som diktat dem, och tryckta, innan manuskriptets bläck ännu hunnit torka, de bli alltid kännetecknande för sin författare. Just af dylika utkast utan stora anpråk och på hvilka naturligtvis ej samma omsorg kan vara nedlagd som på mera utarbetade afhand-lingar, sluter sig granskaren till intryckets spänstighet, uppfattningens lif och blickens skärpa hos den skrifvande, liksom äfven till den ursprunglighet, den skrifvande pennan eger. Granskaren — och i ännu högre grad tviflaren — gör ganska oväntade upptäckter ibland under dessa undersökningar. Han kan finna omedelbart friska små utkast, som kanske öfverträffa hvad samma penna skrifver med större anspråk, men han kan också med förvåning höra, att svaga skizzer, alldagliga i stilen och påvisande allt annat än skarpsin-nighet, äro skrifna af aktade, ja ryktbara och beundrade namn.
R:dr banko årligen. I anledning af hvilken anhållan UnderStyrelsen, uti infordradt utlåtande, bland annat, förmält, att Berger väl icke kan ega laglig rättighet att undfå högre pension, än den honom redan år 1835 beviljade; men att, enär Berger, i händelse sednaste reorganisation af Bankoverket, som till en del provisoriskt sattes i verkställighet från och med den L April 1836, inträffat tidigare, än sorn skett, kunnat få fortfarande åtnjuta de. löneförmåner, hvartill den för honom utfärdade fullmagt berättigade, eller 720 R:dr banko årligen, samt dertill komme att Berger, som städse ordentligen uppfyllt sina tjensteåligganden i Banken, oell endast genom iråkad sjukdom blifvit, jemte en ålderstigen hustru och ett sjukligt barn, försatt i den mest tryckande fattigd.om, vid nu upphunnen 67 års ålder icke lärer kunna sjelf i ringaste mån genom arbete bidraga till sitt och sin familjs uppehälle, UnderStyrelsen till Fullmägtiges behjertande öfverlemnat, huruvida icke de skulle vilja hos Utskottet förorda, att Berger finge, under sin öfriga lifstid, i Banken årligen uppbära fyllnaden i den aflöning, honom tillkom, innan han på pensionsstat förflyttades, eller 720 R:dr, med 120 R:dr banko; och hafva Fullmägtige yttrat, att de, med afseende å Bergers stora fattigdom, jemte öfriga i detta mål förekomna ömmande omständigheter, ansett sig böra i så måtto understödja Bergers gjorda ansökning, att de tillstyrkt, det Berger må, utöfver den honom beviljade pension af 600 R:dr, under sin återstående lifstid, från Banken undfå en årlig nådegåfva af 120 R:dr banko.
Det skulle blifva cour på aftonen, och han såg hoffouriren Gylling med den bleka näsan, som varit pagernas drift i ett par decennier, skynda med order in i västra hvalfvet. Hofmästaren Björk trippade med korta små balettsteg öfver borggården, följd af en bordspage och en taffeltäckare, och kungliga dessertmålaren herr Olavus Meurling steg just på. Han skulle ordna plat de ménage’n för soupén. Det var festdag. Alltså stor gala. Silfveruppsatserna med Svea och Lejonet skulle komma fram. Konungen var hemkommen från operan. Ty där sågs lifförridaren Andersson göra sin vanliga lof, med stora plymen i hatten för att blända fatburspigorna. Och m:me Leblond gick utåt Slottsbacken med en kartong under armen. Damerna voro friserade och skulle gå upp i stora galleriet. I ett ögonblick susade tusen bilder för Bunges syn – reverenser och grimacerande ansikten – maskineriet var i gång och satte alla hjul i rörelse. Men ur fjärran susade för hans öra Elvare å, som flöt ur Elfsjön med de hvita näckrosorna, den lilla floden, bredvid hvilken hemmet låg, där han födts, där han vandrat och lekt som barn, där han gått med præceptor som yngling, och dit han alltjämt kommit tillbaka. Pilarna, som böjde sig ner öfver vattenytan, susade ständigt vemodiga historier om honom själf och om allt som varit och var hans. Men i detsamma knackade det på dörren. Bunge for till. Han lyfte handen mot ögonen, rädd att de skulle vara våta, och ropade: Entrez! Det var en präst, som kom med ett mörklagdt ansikte, som såg blekt och hungrigt ut under peruken, och en böjd hållning, som vore han rädd att uppenbara hela sin längd. Han gjorde en djup reverens på tröskeln, och ett par tre innan han steg vidare, som om det suttit ett halft dussin personer i det lilla rummet. – Är det kammarherren hos H. M. Drottningen, grefve Bunge, med hvilken jag har den förmånliga äran att tala ... Bunge nickade. – Jag är komminister Anger.
Elisabeth satte sig först, trots Virginias protest deremot, och tog henne i famnen; Rudolph stod bakom, och så bar det af utför den hala backen. Långt fram på isen stadnade kälken och de stego ur, hvarefter Rudolph ensam drog den uppför backen åter. Så foro de flere gånger och alltid lyckligt, tills kälken sluteligen välte och Virginia blef sanslös liggande på den nästan glatta isen. Hon hade slagit sitt hufvud i fallet. Stunden var ej den trefligaste. På knä, med Virginias hufvud i sin famn, baddade Elisabeth hennes panna och tinningar med snö. En djup ängslan hade fattat henne och vid åsynen af vännens bleka anlete, kunde hon ej förhindra några heta tårar att falla på det hufvud, som hvilade i hennes sköte. Rudolph såg det. ”Du gråter!” utbrast han hastigt, ängsligt fattande hennes båda händer mellan sina. ”Sörj ej, goda, älskade Elisabeth, hon vaknar nog igen.” ”Gud gifve det! Men huru få henne härifrån?” ”Huru? om ej annorlunda, så skall jag bära henne på mina armar.” ”Det blir långt. Men om man skulle få en vagn.” ”Den kan fås. Jag springer genast; efter några minuter är jag åter.” Han skyndade bort. Elisabeth blef ensam med den afsvimnade; som hon dock efter många försök lyckades återkalla till sans igen. Virginia öppnade ögonen och satte sig upp, men var ännu helt yr efter fallet. Snart anlände Rudolph med sin vagn, de satte sig alla tre deruti och så bar det af sagta mot hemmet. Ifrån denna dag voro Elisabeth och Virginia ofta tillsammans. Den vackra våren lockade dem att dageligen företaga promenader, på hvilka Rudolph nästan alltid var dem följaktig, då Leonhard deremot sällan hade tid att vara med. Ofta också foro de ut att åka alla tre, och då Elisabeth bad sin man göra dem sällskap, kunde han vanligen ej komma, utan anförtrodde sin hustru i Rudolphs vård och beskydd, och blef hemma, skötande sina vidsträckta affärer. Vanligen var det Rudolph, som kom att i sin vackra landau, förespänd med tre lifliga, appelkastade hästar, afhemta de båda vännerna.
Den i5:de punktenf som bifallits af B onde-Ståndet, har deremot blifvit Stats-Vtskoltets Utlåtande, N.o 2 ig. 5 återremitterad af Riclderskapet och Adeln och Preste-Ståndet, på grund af lieie Talares yrkande, att elen af Hof-In tendén ten Hjortsberg och hans hustru sökte pension måtte beviljas, och af Borgare-Ståndet, med uttryck af Ståndets enhälliga tanka, alt ifrågavarande pensions-ansökning borde af Rikets Ständer bifallas. Med afseende å hvad sålunda inom tvenne Riks-Stånd blifvit yrkadt, och då Ilof-Intendenten Hjortsberg, genom sin allmänt erkända utmärkta förtjenst i Skådespelarekonsten, deruti han måhända är inom fäderneslandet oupphunnen, heredt sig ett billigt anspråk att af nationens välvilja omfattas, har Utskottet trott sig böra, med frånträdande af sitt förra yttrande, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte för Hjortsberg och hans hustru, i fall hon honom öfverlefver, å Allmänna Indragnings-staten uppföra en pension af 600 R:dr Banco.
Det är en hel romantisk historia, huru han hjälptes på flykten af en ung flicka, som berusade fångvaktaren, samt huru den oförvägne krigaren lyckades i det våghalsiga försöket att ensam i en roddbåt begifva sig öfver Kvarken till Sverige, där han på allvar flyttade öfver samt fick anställning såsom fanjunkare vid Vesterbottens fältjägarekår. HELLBERG. - r a d. Veländer. namn såsom skicklig lä- kare och förkofrade sina kunskaper genom flere studieresor till utlaudet, slog sig slutligen ned i Eksjö dels som stadsläkare, dels som regementsläkare vid Kalmar regemente. Själf af krigarsläkt sökte sig doktor Miltopée en maka af krigarsläkt samt gifte sig med Euphrosyne Palm, dotter till öfverstelöjtnant Rutger Palm i Lund, hvilken såsom officer vid skånska husarregementet deltagit i striden mot Napoleon. Doktor Miltopée vann i Eksjö och från hela den kringliggande små- ländska bygden en praktik, som det behöfdes hans krafter och brinnande nit för att kunna sköta. Från tidigt på morgonen till sent på kvällen var han i arbete, butter oeh ordkarg, men glödande af ifver att hjälpa och med ett hjärta, som svällde öfver af medlidande och kärlek. Särskildt hade han slagit sig på studiet af ögonsjukdomar, och i den berömde läkarens mottagningsrum trängdes hopar af ögonpatienter, af hvilka han lyckades rädda en mängd från blindhetens förfärande natt. Att vara lycklig är icke att ega mycket, utan att hoppas och älska mycket. DE Den 2 8 maj 1 8 5 2 skänkte fru Miltopée sin man en dotter, som i dopet erhöll namnen Velly Amalia Louise, men i det dagliga lifvet kallades endast Velly. I det enkla läkarehemmet i Eksjö växte unga Velly upp, den lifligaste i hela syskonringen. Hon hade af naturen blifvit rikt begåfvad, och hon visade sig redan tidigt ega en snabb uppfattningsförmåga, en lifligt arbetande fantasi och ett varmt kännande hjärta. Hon såg med beundran upp till sin älskade fader och hans ädla lifsgärning, och redan från unga år slog den föresatsen rot hos henne, att hon borde vandra i hans fotspår, samt också efter förmåga blifva en vän för de lidande.
På grund af hvad Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen föreslagit, hemställes, att s. k. Accordions, hvilka utgöra föremål för en ej så obetydlig införsel, måtte under följande nya rubrik i taxan införas: »Accordion; hänföres till Slöjdvaror af sammansatta ämnen.» Absinth. Accordion s. 12 Bcvillninys-Vlsholtets Betänkande N:o S. Aether spirituösas. Albumin. Apelsiner, Citroner. Sedan, i anledning af framställd förfrågan, huruvida hether spirituosus elfer Hoffmans droppar kunde anses såsom apotheksvara, i tulltaxan ej specificerad, och följaktligen vid införsel till riket tullfri, Sundhets-kollcgium under den 21 Januari nästlidet år förklarat, att den vara, som under namn af aether spirituosus eller Hoffmans droppar från utlandet inkomme, ehvad egentlig vigt den än egde, icke bestämdt utgjorde läkemedlet sether spirituosus och alltså icke borde hänföras till taxe-rubriken »ej specificerade apotheksvaror», utan närmare motsvarade taxe-rubriken »bränvin och sprit’), samt General-Tullstyrelsen genom Cirkulärbref den 5 derpåföljande Februari låtit nämnda förklarande komma till samtliga sjötullskamrars kännedom, så och då angeläget är, att denna förändrade bestämmelse rörande tullbchandlingen af nämnde artikel i taxan intages, får Utskottet, i enlighet med Kommers-kollegii och General-Tullstyrelsens hemställan, tillstyrka, att nämnda nya rubrik måtte erhålla följande lydelse: "t A t'ther spirituosus eller så kallade Hoffmans droppar • tullbehandlas efter hvad taxan stadgar för artikeln bränvin och sprit.» Likaledes tillstyrker Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad Kommerskollegium och General-Tullstyrelsen föreslagit, att följande nya rubrik måtte i taxan införas: t Albumin eller Anilin; hänföres under kemiskt-tekniska preparator.» I afseende å Apelsiner och Citroner har Herr A. W. Björck, uti en inom Borgare-Ståndet, väckt motion (N:o 199), uti hvilken Herr L. J.
Jag hemställer derföre, om icke en lydelse af följande innehåll kunde antagas: R. o. Ad., Presteoch BorgareSt:n välje, under iakttagande af förenämnda grunder, sina riksdagsmän, på sätt hvarje stånd för sig kan (inna skäl att närmare föreslå, samt R. Sits bifall och K. M:s samtycke underställa vid den riksdag, då beslut fattas om intagande i Riksförsamlingen af det 5:te ståndet, lör hvilket Const.Utsk. bör representationsordning uppgöra. Frih. Hamilton: Ehuru jag visserligen gillar den satsen, alt hvarje Stånd bör yttra sig i den fråga, som rörer Ståndet närmast, önskade jag likväl att R. o. Ad. icke inlog så allmänna bestämmelser, hvarigenom händerna på Const.Utsk. bindas i denna del. Man bör lemna öppet åt Const.Utsk. att yttra sin tanke i frågan, och sedan kan ju hvarje stånd yttra sig deröfver. Jag bestrider således att man nu bör framställa några speciella förslag, med så mycket större skäl, som alla öfriga mindre detaljer blifvit uppskjutna, hvarföre jag yrkar afslag på den punkten för det närvarande. Den i November c. ni. 43 Gr. Spens, Carl Guslaf: Jag fäster mig först vid de af Hr von Hartmansdorff nytl|ade ord. Om jag ej hörde orätt, nämnde lian att dei skulle fordras, vid den riksdag da heslut fitius om intagande af 5:le ståndets ombud, kamrarnes bifall. Det är efter min tanke icke passande, tv kamrarne existera icke förrän på den efterföljande riksdagen. På den riksdagen, då beslutet om 5:te ståndets intagande i representationen fattas, till följd af detta Coust.- Utskts betänk. N.m 38, eller hvilket annat förslag som kommer i dess ställe, — pä den riksdagen , säger jag , måste stånden existera ända till dess riksdagen upplöses, och således bör det nyttjade oidet "kamrarne” ändras, Häll eljest Hr von Hartmansdorff' begagnade detsamma, hvilket jag tyckte mig höra. För öfrigt tror jag det icke vara så likgilltiat, om man vill ali saken skall gå Iram, all man något bestämmer angéle R. o.
Yar gerningsmannen, utan egen skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den dräpne till vrede retad; då må straffarbetet inskränkas till viss tid från och med sex till och med tio år. § 4. Har någon, genom uppsåtlig misshandel, dödat annan, den han ej dräpa ville, och skedde den misshandel med berådt mod; dömes dråparen till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf, ej väntas kunde; då må straffet nedsättas till straffarbete i fyra år. Varder någon dråpen, såsom i 4 § sågs, och skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med åtta år. Var han, utan egen skuld, till vrede af den dräpne retad, såsom i 3 § sägs, eller var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf, ej väntas kunde; då må straffet nedsättas till straffarbete i två år. § 6. Begår lifstidsfånge dråp, som i 3 eller 4 § sägs, utan de mildrande omständigheter, som för livartdera fallet äro nämnda; håfve han förverkat lifvet. § 7. Hafva flere deltagit i misshandel, hvaraf någon ljutit döden; då skall en hvar, som tillfogat den döde lifsfarlig skada, och, der ej viss skada var i sig sjelf lifsfarlig, en hvar, som tillfogat den döde någon af de skador, hvilka i förening orsakat döden, dömas till det straff, hvartill han, om den af honom åstadkomna skadan ensam varit dödande, gjort sig förfallen. Den, som å den döde gjort ringare misshandel, straffes efter 61 Kap. 2 § Missgernings-Balken, der ej gerningen eljest är med högre straff belagd. § 8.
Uti 18:do punkten hade Utskottet tillstyrkt, det Rikets Ständer måtte bevilja det af Kongl. Maj:t för nästa statsreglerings-period äskade anslag 200,000 R:dr, för åtskilliga angelägna byggnadsoch reparations-arbeten samt anskaffningar vid Flottans stationer, äfvensom att Rikets Ständer dervid ville uttrycka den önskan, att dessa medel måtte företrädesvis användas till fullbordande af den påbörjade sjukhusbyggnaden vid Carlskrona station; — och är detta yttrande till alla delar godkändt af Borgareoch Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet väl beviljat det ilrågaställda anslaget, men beträffande den föreslagna hemställan till Kongl. Majit beslutat den förändring, att ordet »fullbordande’» skulle utbytas mot »fortsättning». Enär således Riks-Stånden stadnat två emot två i olika beslut rörande det ändamål, hvartill ett beviljadt anslag bör företrädesvis användas, får Utskottet — som härmed inbjuder Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att, med frånträdande af sitt fattade beslut, förena sig med de öfriga Riks-Stånden uti godkännande af Utskottets hemställan — för den händelse, att denna inbjudning ej skulle af någotdera af förstnämnde 2:ne Riks-Stånd antagas, till frågans afgörande genom omröstning framställa följande proposition: »Den som vill, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet framställa den önskan, att det beviljade anslaget å 200,000 R:dr för åtskilliga angelägna byggnadsoch reparations-arbeten samt anskaffningar vid Flottans sta - 20 S-tals-Utskotlels LiUålanile N:o i SS. lioner må företrädesvis användas till vfullbordande» af den påbörjade sjukhusbyggnaden vid Carlskrona station, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej. hafva Rikets Ständer beslutit framställa den önskan, att berörda anslag iöreträdesvis må användas till »fortsättning» af omförmälda sjukhusbyggnad. » 32:o.
Häfderne och Riks - Historien, samt wär egen erfarenhet uplysa csi, at äfwen Swerige stundom fatt beklaga sig deröfwer, at hafwa ägt Regenter, hwilke icke handlat efter omförmälde ädle c rundsatts. Och dä Riksens Höglofi. Ständer äro sysielsatte at tildana Författningar, hwilka böra säsom Grund - Lagar äfwen för efterkommande Slägter antagas, mäste man icke fästa sig för mycket wid tet närwarande, utan äfwen kasta en forskande blick pä framtida möjligheter; Och derföre sä widt ske kan, söka förebygga alla tilfällen för den undanröjde Despotismen, at äter insmyga sig och smäningom winna tilwäpt. 79 §. Herr 8ilver5tolpe, 6u8tak , Denna §. innehäller et stadgande, hwars motiv, at Ständerne ej sjelfwe mätte öfwer höfman kunna utsträcka sin sammanwaro, jag pä det högsta gillar. Men et fall synes mig wara - Den 29 Augustt. 1363 ra förglömdt. Det stall wisterligen sällan inträffa at Konungen önstar en! Riksdags förlängande, men det kan dock wara möjligt, och när det ster, äro driffjedrarne dertil utan twifwel gansta wigtiga. Et Medel til detta ändamäls winnanve borde derföre finnas, hwarföre jag ödmjukeligen fär föreslä, at i sädant fall Konungen derom mätte til Riksens Ständer af. gifwa sin Nädiga Proposition, hwarefter Ständerna kunna den samma bifalla eller affiä. Herr Nordenstolpe fann detta Förslag billigt, hälst wid denna Riksdag möjligt more at den i Regeringsformen utsatta Terminen funnes blifwa otilräckelig. 80 Z. Grefwe 6e l» Lareis. Härwid anmärkes bwad i L6 §. anfördt är, at det bör wara Justitie - Ministern. Herr kötklieb.