Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad som äfven faller mig i ögonen, är den hastiga tillväxt, sorn importen vann 1856, då den uppgick till mera än tio gånger det belopp den utgjort näst föregrde året — ett förhållande, som tyckes mig än mera bestyrka min förmodan att den siffra, hvartill importen 1856 uppgått, inbegriper en mängd artiklar, som icke fingo införas före detta år, och som således icke ingå i uppgiften öfver importen 1855. Då emellertid det behof, som, för att tillfredsställas detta år, förorsakade en så betydlig tillväxt i importen, äfven förut funnits, så kan man vara förvissad om att, på sätt flera gånger på detta ruin blifvit upplyst, denna import verkligen funnits, fastän den icke varit märkbar i tullverkets räkenskaper, något som tyckes mig tala emot hvad den siste värde talaren anfört i afseende å svårigheten att lurendreja. Då man således icke i uppgifterna öfver importen före år 1856 kunnat intaga de artiklar, som varit förbudna till införsel, och hvilka blifvit genom lurendrejeri införda i riket, så tror jag att man till utgångspunkt för jemförelsen måste taga 1856 års import, då det visar sig att importen till 1861 endast blifvit fördubblad — ett förhållande, sem synes mig ganska naturligt, då man tager i betraktande den mängd af personer, sorn numera, till följe af de lättade kommunikationerna, göra resor tili utlandet. På grund häraf vill jag, så vida Gr. Liljencrants icke kan upplysa mig om orsaken, hvarföre behofvet af kläder så plötsligt ökat sig 1856, med stöd af hvad Hr Fåhraeus anfört, yrka bifall lill den nu föredragna punkten. Hr Lagergren: Vid första påseendet tyckes det, som om Gr. af Ugglas skulle hafva rätt, men ser man närmare efter uti Kornmers-Colkii berättelse, skall man finna att, i afseende å ganska många artiklar, ett likartad! förhållande eger rum. Den ?S Mnj f. ra. ‘369 Jag tror också att orsaken är en helt annan, än den han nämnde.
Om det förslag, som detta betänk, innehåller, .skulle blifva antaget och tillämpad!, så Liefve deraf en följd, att de personer, hvaraf garnisonerna Lomme att bestå, skulle under io ä 12 års tid komma att vara skiljda från alla andra medborgerliga befattningar. Det arbetsfolk, som toges från plogen, skulle stanna inom städerna och der glömma bort de yrken de förut lärt och idkat, Detta skulle åstadkomma, att, sedan de efter en längre tid åter blefvo utsläppta på landet, skulle de icke kunna försörja sig, och i samhället hade derigenom skapats en mangd af endast tärande medlemmar, som icke skulle kunna göra samhället någon nytta. De skäl, Utsk. framställt för detta förslags antagande, anser jag dessutom gynna den alldeles motsatta åsigten ; ty jng tror det icke tjena lill något att hålla en stor armee, om man icke ger den öfning, hvarföre de utgifter, som tillskyndas Staten derigenom, att de indelta trupperna hållas Den i» Juni f, ro. i tjenstgöring inom garnisons-compagnier, af mig anses fullkomligt motsvarande derigenom, att de förvärfva en öfning, som de annars blifvit utan, och i saknad af hvilken all öfrig på deni använd kostnad hör betraktas såsom helt och hållet bortslösad. Det andra skälet, som man förebär för antagande af detta förslag, är, att marsch-kostnaderna derigenom skulle blifva förminskade, men jag anser på samma grund, som jag nyss uppgaf, dessa kostnader ganska väl använda, ty derigenom lärer sig soldaten alt tåga från ett ställe till ett annat, en öfning, som är af högsta vigt för en armee. Sanningen deraf äp erkänd inom de flesta andra länder, och så i Frankrike, att trupper der uro oupphörligt i rörelse, från Algier till Paris vexlande garnisoner beständigt. På alla dessa skäl tillstyrker jag högligen, att Utskls förslag icke måtte blifva bifallet. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jag röstal bestämdt emot Utsk:s förslag. Stockholms garnison är ledan utom allt förhållande svag, såsom jag redan en gång förut haft äran för Ståndet utveckla.
Memorial, i anledning af återremiss å Betänkandet, N:o 3y, om utfärdande af ett allmänt Stadgande angående val till Organist. Detta Betänkande, sorn Högvördige Preste-Ståndet, på grund af framställde anmärkningar, till Utskotten återremitterat, har deremot blifvit bifallet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 5, af Vällofl. Borgare-Ståndet den 8 och af Hederv. Bonde-Ståndet den 5 innevarande månad; vid hvilket förhållande och då målet genom 3:ne Stånds sammanstämmande beslut är afgjordt, Utskotten funnit återremissen ej till någon åtgärd kunna föranleda. Stockholm den 28 Januarii 1835. Lagsami Jllm. Besv.- och Oeeon.-Utsk. Memorial N.o 46. 7 N:o 46. Antora lil! Exp.-Utsk. den 39 Januarii 1835. Memorial, i anledning af återremiss å Betänkandet, N:o 38 , angående upplifvande af s Cap. 8 i Kongl. Fiskeri Stadgan den 14 November 1766. Ifrågavarande Betänkande har af Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit återremitteradt; men som öfrige respeclive Riks-Stånden detsamma bifallit, nemligen Höglofl. Ridderskapet oell Adeln den 5, Högvördige Preste Ståndet den 8 och Hedervärda Bonde-Ståndet den 5 i denna månad; så hafva Utskotten ansett sig endast böra ett sådant förhållande hos Riket* Höglofl. Ständer vördsamt anmäla. Slockholm den 38 Januarii i835. N:o 47- Ankom till Exp.-Utsk. den 3o Januarii 1835. Betänkande, i anledning af väckte motioner, om ändring i eller förklaring öfver 26 Cap 2 <$\ Byggninga-Balken. Till Lag-Utskottets behandling har Ilederv. Bonde-Ståndet remitterat nedannämnde, till Ståndet ingifna Memorial; 1:0 af Sven Heurlin från Kronobergs
Äfven detta stadgande står i full öfverensstäm melse med lagberedningens förslag, och är, enligt min öfvertygelse, ganska riktigt. Det heter nemi.: »Hvad i utsökningsmål mot gäldenären göres, vare utan all verkan i konkurssaken.» Denna § är lika med 9:de §:ii i nu gällande författning, och anhåller jag derföre om bifall till densamma. §:n bifölls. H. VIII. 5 6(1 Den 11 J n 1 i e. tti. § 14. Gr. Mörner: I första moimt af denna g stadgas, att borgenär har att inställa sig i stad på det ruin, sorn dertill varder bestämdt. och på landet å visst ställe inom rättens domsaga. Det kan dock falla sig ganska olägligt för mängden att upsöka detta för tillfället valda rum, eller att upleta detta särskildt bestämda ställe, hvilket icke behöfver vara någon mera allmänt känd ort. Hittills har man hållit sig till tingsstället å landet och i staden till rättens vanliga sessionsrum. Nu skulle åter till inställelsen kunna utsättas hvilken punkt som helst, icke blott inom häradet, utan inom hela domsagan, — en ordning, som jag skulle tro vara ganska olämplig, isynnerhet som det icke finnes (ordringsegaren tydligen anvisad utväg att förut anmäla och bevaka sin fordran. Efter detta förslag är man nödsakad att infinna sig på bestämd timma och på det bestämda rummet. Jag skulle dock tro att mera afseende borde fästas på fordringsegares beqvämlighet och anhåller derföre om återremiss. Gr. Sparre: Genom detta stadgande blir det visserligen icke mer förbjudet att inlemna handlingarne till domaren, än tillförene. Hvad det angar att här står: vi stad å det rum, dertill varder bestämdt, och på landet å visst ställe inom rättens domsaga», har detta just afseende på, att det icke alltid skall vara nödvändigt att handlingarne inlemnas på tingsstället, utan att de äfven kunna på annat sätt till domaren ingifvas. Jag anhåller om bifall till §:u. Hr Dalman: Till de af Gr.
Horn har ansett för en skyldig aktning för MedStånden att bibehålla det gamla sättet att tillsätta ordför. uti TJtskln, så alt icke MedStånden må anse sig förnärmade derigenom att R. o. Ad. inom sig för dem väljer ordförande. Då R. o. Ad. i alla fall tillsätter ordför. i Utsk., så kan jag Den ii April e. m. 245 icke inse, att det för de andra Stånden vöre mera förnärmande, örn desse personer bestämdes genom särskildt val, än om lian, lill följd af bogsta nummer, blir ordför. i Utskott. På grund af dessa skäl och dem, som förut blifvit anförda, får jag hos R. o. Ad. anhålla om bifall lill Utskts betänkande. Gr. Hamilton: Jag Lar blott begärt ordet för att vid Hr Lagerhjelms yttrande göra den anmärkning, att ingen motion blifvit väckt om förändring af den § i Ridd.Ordn., som handlar om ordför. i styrelserna för Banken och Riksg.- cont., samt bos R. St:s revisorer. På denna grund har Utsk. icke kunnat handlägga denna §, och jag har således icke förebrått Utsk. någon inconseqvens, för det alt detsamma ej äfven på dessa ordförandeskaper tillämpat den antagna principen. Måhända har jag en gång yttrat, att det vore inconseqvent af motionären, att han icke äfven dit utsträckt sitt förslag. Frih. Ridderstolpe har yttrat, att intet förslag vore gjordt, huru det skulle tillgå när ordför. är af laga förfall hindrad att sjelf fullgöra sina åligganden. Utsk. har likväl uti sitt betänk, föreslagit, alt då ordför. vore frånvar., skulle den äldste efter matrikeln föra ordet; och jag har just derutaf hemtat skäl för mitt påstående, alt Utsk. icke varit tillräckligt conseqvent.
Den 10 Felruar ii. 547 näringsidkare och å andra sidan dessas produkter för jordbrukgrne lindrigare alt erhålla, Lagen för inteckningar och löpande sedlar, fordrar en granskning, sorn jag uppriktigt säger, jag icke tror ensamt bör lemnäs till Juris Ooctorerne att afgöra; utan den bör, hvad grunderne angar, redas af pbilosophens hand och framställas af patriotens känsla. Och för dem som nu vilja rida på näringsfrihetens otyglade fåle, skulle jag slutligen äfven hafva ett skäl för nödvändigheten af det föreslagna Särskildta Utskottet. Jag ville nemligen, att vi först fråga oss, huruvida på dess rygg, någon annan kommer fram, än den, sorn förut lärt ridkonsten, eller oro alla de ovana, som skola bestiga den, genast slås till marken? Upprigtigt bekänner jag, att jog ej ännu är öfvertygad, huruvida ej den okunniga folkmassan, genom ett plötsligt lossande af näringstvånget, bäfver ännu olyckligare, och att således denna frihets införande bör gå i bredd med folkets förbättrade practisku undervisning. Sådane åro mina bufvudsakliga skäl. Få, illa framställda, svaga, emot dem mitt eget. hjerta förestafva! åt min öfvertygelse, och ti-' den går att upptäcka för Folk och Regering. Men, då jag ej hor anspråk att fordra afseende derpå, önskar jag blott att hvarje Riksdagsman måtte vid afgörande! af denna fråga, sora en sann fosterlandets vån5 afse saken och icke per-* sonen. Herr von Qvanten, Carl, anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 16.) Herr von Qvanten anhöll att dess Anförande måtte till Stats-, Lagoch OeconomieUtskotten remitteras samt med de öfrige Riksstånden communiceras. Herr von Hartmansdorff, August: Den allmänna förlägenheten år så vål känd, att den ej behöfver ytterligare vitsordas. Enman, hvars djupa kunskap om Sverige år så allmänt bekant, Herr Grefve von Platen, har efkånt denoch en Regeringens Ledamot har äfven gjort det.
I Aurora Leigh skildrar hon huru en ny bok kunde hålla henne vaken, endast genom väntans glädje; huru hon kastade sig »soul-forward, headlong» i böckernas haf. Rousseau och Voltaire, Hume och Mary Wollstonecraft, »Werther» och Tom Paine gjorde henne till skeptiker och hon slutade alla sina böner med orden: »O Gud, om det finns en Gud, fräls min själ, om jag har en själ!» Framför allt var det skalderna hvilka uppskakade hennes innersta, »såsom jorden när den remnar för de ur dess inre frambrytande eldmassorna». Men ehuru hon läste allt, studerade hon äfven grundligt. Homer lockade henne in i grekiskan och grekiskan in i latinet. »Jag läste», berättar hon, »grekiska under träden lika träget som någon Oxfordare; jag fick syner genom Plato och dramaturgerna; ja, jag at och drack grekiska tills mitt hufvud värkte!» Senare följde franska, tyska, spanska och italienska, så att hon i original tillägnade sig de olika litteraturernas tänkare lika väl som diktare. Men grekiskan förblef alltid hennes älsklingsstudium, hvari hennes far under några ungdomsår skaffade henne den framstående, blinde hellenisten Boyd’s ledning. I en af sina yppersta dikter, Wine of Cyprus, har hon skildrat dessa long mornings Which my thought goes far to seek, When, betwixt the folio’s turnings, Solemn flowed the rhythmic Greek: Past the pane the mountain spreading, Swept the sheep’s-bells tinkling noise, When a girlish voice was reading, Somewhat low for αιs and ωιs, Och det finnes icke någon af Hellas cup-bearers undying, Of the wine that’s meant for souls, som hon ej här frammanar och med några väsentligt karakteristiska ord betecknar. Det är detta grundliga studium af den klassiska litteraturen, jämte de innerliga naturintrycken och det ensliga ungdomslifvet, som framför allt afgöra hennes poetiska utveckling. För denna var äfven den samtida litteraturen bestämmande.
Denna motion begärdes på bordet. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. på 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Fredagen den 29 Januari 1858. Plenum kl. 6 e. m. I anseende till Hr Gr. o. Landtnäs fortfarande sjukdom, intogs Ordförande-platsen af främste närvarande ledamoten Frib. Åkerhjelm, Johan Carl. Justerades 6 prot.-utdrag för den 27 dennes samt pleni-prot. för den 20 sisth November f. m. Föredrogs ånyo StatsUtskis d. 23 och 27 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 230, i anledn. af K. M:s Nåd. Förslag om förhöjning af det å Nionde, FIufvudTiteln upförde anslag till ersättning för mistade löne-innehållningar. Hr af Klint, Erik Magnus: På grund af de utaf reser vanten anförda skäl anhåller jag om bifall till hans förslag, som är lika med utgifts-afdelningens. Efter först till bifall å Utsk:s Utlåt, framstäld propos., som besvarades med Nej, hemstälde Hr Frih. o. Ord fidén om R. o. Adin, såsom Hr af Klint föreslagit, behagade bifalla hvad Utsk.-s UtgiltsAfdelning, på sätt de Utskis Utlåt, bifogade reservationerne utvisade, hade tillstyrkt, och ropades härvid starka Ja jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Frih. o. Ordfiden förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Ånyo föredrogs StatsUtskis d. 23 och 27 dennes på borde lagda Utlåt. Nio 231, i anledn. af väckt motion om ett årligt an slag af 5,298 Rdr Rmt åt LifBeväringsRegemit. m D « n 29 Januari. Gr. Adlersparre, Carl: Som min motion blifvit afslägeti inom 3 Stånd, men PresteStåndet antagit UtgiftsAfdelningens förslag, hvilket återfinnes i den Betänk, bifogade reservation, anhåller jag om bifall å detsamma.
Det, om jag så får säga, redlösa skick hvaruti vårt sjöförsvar sig befinner, och de betydliga anslag jag anser att nationen icke fean vägra att bevilja för dess uphjelpande och systematiska iordningsställande, har föranledt mig att, slutligen med några ord, äfven vidröra trenne af de öfrige Hufvudtitlarnes anslag. I detta hänseende börjar jag med lia Hufvudtiteln. Visserligen vet jag på förhand, alt hvad jag härom kommer att yttra, skal! ogillas från det håll hvarifrån raan tyckes vilja låta påskina, att man är mera konungsk än Konungen sjelf. Men delta skall dock icke afskräcka mig från alt yttra hvad min öfvertygelse mig föreskrifver, synnerligast som jag till fullo är förvissad, att den eller de, som mitt påstående närmast röra, icke skola misstyda mina åsigter, eller söka grunden för mitt handlingssätt i annat än min lifliga åtrå, att se mitt fosterlands framtida lycka och sjelfbestånd så mycket som möjligt betryggadt. Beloppet af l:a Hufvudtitelns anslag utgjorde: vid 1840 års riksdag, oberäknadt indelningar och spannemäl in natura, 718,750 r:dr; vid 1844 års riksdag 686,700 r:dr; vid 1848 års riksdag äfven 686,700 r:dr; vid innevar. riksdag innehåller den K. proposm begäran om dess förhöjning lill 781,472 r:dr, således, oberäknadt hvad Hr Rääfs motion afser, en tillökning af 62,722 r:dr emot år 1840 och 94,772 r:dr emot år 1845. Tanken på vårt bristfälliga sjöförsvar föranleder mig yrka, att anslaget å förenämnde Hufvudtitel måtte bestämmas till enahanda belopp, som den utgjorde vid 1840 års riksdag, eller 718,750 r:dr, utan alt likväl härigenom någon rubbning må ega rum i de anslag, som för närvar, personelt tillfalla H. M. Konungen och den K. Familjen.
Pligten är icke tung, äktenskap? Frihet? Ni tänker ännu på att upplösa detta Ännu? LAGMANSKAN. kort stund: jag har varit gift i trettio år och haft Kära fru Margit, haf tålamod och hör på mig en fyra barn, så att jag känner sakens gång. Först var det så ömt, nå, det vet man; så kommo vi i tvist, nå, det gör man, när man har olika meningar; man blef osams, nå, det är ju menskligt, man blef vänner igen. Kärleken, ja, den blef lugnare med åren, men vänskavarmare. pen, den blef under lifvets gemensamma pröfningar allt MARGIT. fiendskap i stället för vänskap. Det är mycket bra, men det kunde ha kommit LAGMANSKAN. jorden, hvarför skulle fiendskapen då vara evig? MARGIT. Kära fru, när allting är förgängligt på denna Derför att det onda rår! LAGMANSKAN. starkare för att kunna strida mot det goda; det goda strider icke, det lider. MARGIT. Åh, Gud, säg inte så! Det onda måste vara Behöfs det icke styrka att lida? LAGMANSKAN. barn... Jo, men på annat sätt! Hör på vidare! Ert i går och då svarade jag honom så: herr lagman, ni Jag vet! Er man gjorde mig samma förebråelse har låtit era egna barn svälta och frysa, ni har skickat ners händer, hur kommer det sig att ni då kan vara så öm om andras barn? Är det derför att ni ångrar er hårdhet mot era egna? Troligen icke! Nej, det dem ur hemmet och lemnat dem i främmande perso är derför att ni vill för billigt pris tillegna er en förtjenst som ni saknar, och derför att ni vill dölja ert fel genom att lägga sten på andras börda! Har ni, fru lagmanska, alltid varit öm mot era barn? Har ni icke önskat dem borta, när de stört er sömn, ert arbete, era nöjen? Har ni icke tuktat dem för en för er? förseelse, som icke var något fel utan endast ett obehag LAGMANSKAN. Ack jo, vi ha nog att förebrå oss alla! MARGIT. egna stackars barn och slösa inte bort den på främ
Ma):t ril Riksens Ständers omtanka, at göra denna sa werksam, ?öm med LLngue»8 säkerhet möjeliaen kan förenas, eller snarare, som Lungn us säkerhet kräfwer. Riksens Ständer funno uran twifwel, ar de Författningar, som i lyckligare rider widtogos, i den dubbla afsigten, ac befrämja Zernrilwerkningens urwidgande, och at fortstynda detz Utffeppning, icke äro i alla delar anwandbare ril nuwarande förhallanden, da denna Hufwudnäring, lidande af en flerårig wanmagt och hotad med undergång, fordrar egentelig.m at upratthailas. ^)ch äfwen o!N de na förbön Riket wigtiga angelägenhet endast betraktades fran om särffildta syn-pmickmi af k^ugue s in!r^88a, ansag Kongl. Majit Sig böra anmärka, attil dervarande af detta Pcnninae-Werkö nyttigt uesträckra c,e6il och af dest paräknade inkomster, f rdras framför allt annar, at pcnninge-omloppet underhålles, och mebel inbrinaas genom Naringarnes oafbrurna drift. Kongl. Majit gjorde sig derföre i Nader förwissad, at Riksens Stander lampa de fordna Förfatkningarne om Län pä Bruks-LckeLer, efter Jernwerks-rörelsens närwarande förhallanden och behof, undanröja alla för L3nguen8 säkerhet icke owilkorligen nödige swarigheter derwid, och genom wisa föreskrifter sätra deras Fullmägtige i tilstand, at, med wärdén om Lau-iusn, förena en skalig ömkan - 772 Dcn l? Mars. tanka för Näringens beständ, under annu möjeligen inträffande widrigherer och mitzöden.
(Banco-Förordn., pag. Go.) Sjelfva det Formulair , som för dessa första Transport-Sedlar fastställdes, visar, huru sorgfälligt man sökte undanrödja all farhåga, att de skulle blifva betraktade och begagnade annorlunda, än som verkliga Depösitions-Attester; de lydde sålunda: ”Uti Kgl. Maj:ts Ständers Vexel-Banco har N. IN. insatt uppå Transport-Räkningen daler... hvilken summa af daler ... är tillåtet att kunna transporteras på andra, dock med devilkoren, att hvar och en, som dem till en annan, uppdrager, gör det tydeligen med dag och datum, Banco-Vtskoltets Memorial N.-o go. 19 samt tilL hvem lian dem transporterar, och sätter derunder sitt egenhändig,! namn. Skolandes den, som Attesten uppvisar och har sista transporten , hafva att utbekomma ofvanbemälde insatte medel. Stockholm den .” Det hoga minimum af Sedel-valeur R:dr Banco efter närvarande myntvärde) lärer dock hafva verkat,att denna transport-räkning föga begagnades, och tjugufem år förflöto, under hvilka allmänheten fick erfara obehaget af de tunga myntade Kopparplåtarne, de år 1714 inrättade Metallplåtarne, de såsom nödmynt med tvungen gångbarhet införda Mynttecknen, samt alla dessa Myntsorters vacklande och ombytlig» förhållanden sins emellan och till SilfverSpecie-myntet. Daler Kopparmynt hade efterhand blifvit Landets egentliga hufvudmynt och vanliga räknevärde.
R:dr, samt ulgifterne, bland hvilka inga extra-ordinaira äro kände, till 197,000 R:dr, inberäknade vanlig afsättning 45,000 R:dr till Sjö-Expeditioner; så torde ingen felräkning vara att befara, om man antar Verket i denna stund ega ett capital af circa «. • R;dr 11 5,ooo oberäknadt innestående fond för Sjö-Expeditioner ... — i45,ooo. med hvilken dess hela Capital alltså utgör R;dr 260,000. Utskottet har ej kunnat undgå fästa uppmärksamhet å den förlust fonden fått vidkännas genom fallissementer af flere hus, till hvilka Commissariatet adresserat sig i vexelaffairer. Sålunda förekommer uti i83o års Hufvudbok afskrifning af 54* P* St. 1 sk. 10 pence hos Handelshuset Tottie & Compton i London; utgörande nämnde belopp återstoden af Kongl. Convoy-Gommissariatets hos nämnde hus egande och, vid fallissementet år 1819, till jg5 P. St. 4 sk. 2 pence uppgående fordran. Uti Nådig Skrifvelse den i3 Mars samma år hade Kongl. Maj:t lemnat Convoy-Commissariatet tillåtelse, att, i likhet med Handelshusets öfrige creditorer, ingå i accord, och från massan hade efter hand utbekommils 254 St. 2 sk. 4 P-> så att ofvannämnde summa, 541 PSt. 1 sk. 10 p., utgjorde återstående fordringsbeloppet, hvilket blifvit balanceradt i Böckerne de senare åren med 5,307 R:dr 8 sk. 1 r:st. Svenskt Banco, dem Kongl. Convoy-Commissariatet, enligt protocoll af den 3i Januarii i83i, beslutat, att uti Hufvudboken för år i83o afskrifva, enär, enligt Herrar Elmslie & Stooks i London uppgift, någon mera utdelning ur massan ej var att erhålla.
Att, sedan Häradsskrifvarnes annotation af de vid uppbördsstämmor inflytande medel komme att upphöra, för beredande af nödig controll stadgas: att för FögderiUppbörden qvittensblanketter utfärdas, serskildt för hvad vid hvarje uppbördsstämma skall erläggas, hvilka böra vara tryckte, så att endast nummer, den skattskyldiges namn och debetsedelns belopp af HäradsBokhållarne inskrifvas, hvarefter desamma, sedan de, genom LandsKamrerarens försorg och under dess ansvar, blifvit med Uppbördsboken jemförde och rigtige befunne, förses med serskild stämpel och till Kronofogdarne öfverlemnas till den del de vid hvarje stämma erfordras. Åliggande det Kronofogden att, då derå uppförde medel till någon del afkortas, sådant genom anteckning å qvittensblanketten utmärka, äfvensom att, då afbetalningar verkställas, dem, i den skattskyldiges närvaro, å hans qvittensblankett anteckna samt derjemte, der så fordras, serskildt qvitto å debetsedeln honom meddela. 34:o. Att, till undvikande af all Kronollppbörds indrifvande vid samma tid och derigenom för de skattskyldige uppkommande olägenheter, tvänne uppbördsstämmor å Landet hållas, nemligen: den första, för uppbärande af alla personella samt bevillnings-afgifter, ifrån medlet af September till medlet af October, med rättighet likväl för Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, derest någonstädes serskilde omständigheter det påkalla, bestämma en senare termin, dock sist inom medlet af November; och den andra emellan medlet af Februari och medlet af April måna - 205 der påföljande år, för uppbärande af lösen för hemmansräntor och tionde jemte öfrige af hemman utgående utskylder; samt att uppbörden uti Städerne förrättas under loppet af September; börande likväl sistnämnde förändring endast successivt tillvägabringas pä det sätt, att uppbördsterminen tillbakaflyttas en månad hvarje år, lill dess den kan vid nyssnämnde tid utsättas. 35:o.