Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse N:n 194. 45 Penningar. Riksmynt. B Indelta Räntor, enligt markegång på förslag S p a n m å 1. Summa. Riksmynt. Indelt, på förslag. Oindelt. Mått. Värde ä 2 R:dr kub foten. Mått Värde förslagsvis ä 2 R:dr kub foten. R:dr ö. R:dr ö. Kub. f. k. R:dr ö. Kub. f. k. R:dr Ö Skri frelse N:o 194. Oindelt Span mål: 1855 års Kiks-slat anslår 7,416^ T:r. Algar och indrages den lill Underofficerare m. 11. nu utgående Lönings-spanmål, tillhopa ... 711 T:r. återstå 6,705^ T:r eller 42,244.6 kub. fot. Förslagsvärdet å Spanmålen i 1855 års stat utgör 74,165: — Förhöjning lill 2 R:dr per kub. tot å nya Span uiåls-anslaget 10,324: 20. 84,489: 20 Ingeniör-Korpsen: - (Derunder Reservations-auslag lill Korpsens praktiska öfningar 5,000 R.-dr.) Kavallerioell Arlilleri-hästars Remonlcring och Skoning. Nuvarande anslaget 48,900: — Tillkommer: 0) Tillökning i Remnnlerings-penningar för: Svea Arlilleri-Regemenle 1.770: — Götha d:o 2,12'i: — Wendes d:o 2,088: — 5,982: — 1) Remonleringsoch Medikaments-penningar, Skoningsmedel m. m. för 12 st. nya hästar på slat, alt tilldelas Svea Arlilleri-Regemenle 1,089: — c) Tillökning i Medikainenls-penniiigarne lör Kronprinsens IIussar-Regenienles hästar 134: 25.
Äfven om han ej eger ett öre, skall han ändå nå ett stycke fram emot sitt mål, blott han har kraft och har lit till sig sjelf. Man har förebrått vår akademi, att den gör tillträdet till konstnärsbanan * så lätt, att den uppammar massor af målare, hvilka landet sedan ej kan föda utan som bli förvisade, eller rent af förskjutna. Det är deras eget fel, kan man säga, om de ej kunna hålla sig uppe. u Men niskor med talang dö ej förr än de sjelfva vilja dö. “ Och en målare har ej mera svårt att slå sig fram i kampen för tillvaron än hvilken annan yrkesman som helst. Och lika litet som andra har han rätt att fordra understöd eller medlidande. Man ger så ofta staten skuld för en konstnärs fall. Fosterlandet har uppfödt, en historiemålare, säger man, nå väl, hvilka monumentala uppgifter har då detta land att erbjuda åt mästaren? Skall fosterlandet låta honom gå under — eller skola andra länder skörda frukten af hvad vi kostat på honom? Visserligen vore det ju godt och väl, om staten hade stora och många uppgifter för konstnärerna, men detta kunna de knappast fordra af ett fattigt land, och de måste foga sig sådana förhållanden nu en gång äro. Att det svenska målareslägtet förökar sig i en förfarande grad är en iakttagelse, som man är i tillfälle att göra vid hvarje besök i någon konstutställningslokal. Och derför att man var så säker på att det fans för många målande män och qvinnor i Sverige liksom i andra länder, derför väckte det stor förvåning, när akademiens styrelse för ett år sedanförklarade att det alls ej var någon fara för öfverbefolkning inom. konstnärsverlden. (Se akademiens utlåtande med anledning af statsrevisorernas betänkande 1883). Ju flera som försöka sig på konsten, — tyckes man tänka — dess bättre. De som ha styrka att sjunga solopartierna, träda alltid förr eller senare fram ur körens leder, och ju större kören är, dess flera äro de som tränga sig fram ur den. Men de stackars korsångarne, hvem tänker på deras öde? Nog går det an, så länge de äro unga och taga hela tillvaron gladt.
Isabella är bitter till sinnes och ofta får ingeniören sitta emellan. Så t. ex. på balen hos grefve D. – Isabella är balens drottning, fjäsad och firad till och med af sådana herrar, som kanske i sitt innersta tro henne om att ha stulit brefvet; detta gör henne elak, och ingeniör Mark blir det oskyldiga offret för hennes misshumör. Männen äro alla lika, säger hon. »De se hos mig icke en tänkande varelse, blott en blänkande yta; det är endast skalet som för dem eger värde » etc. Isabellas oskuld blir emellertid uppenbar. Postmästaren, som aldrig betviflat den, kallas med hela sin familj bort till en slägtings dödsbädd. Det fins arf att få, och han är angelägen att resa; dock tvekar han, ty på postkontoret fins för tillfället en hel del pengar stående – redovisningen för kvartalet. Han frågar Isabella om hon vill åtaga sig att vaka öfver dem, och hon lofvar att ansvara för pengarne med sitt lif. Hon ber blott att få låna en revolver – hon har en aning om, att den kan komma att behöfvas. Hon får revolvern, men postmästaren yttrar tvifvel beträffande hennes förmåga att handtera den. För att öfvertyga honom om sin skicklighet riktar hon då från långt håll en kula mot en liten rund prick i pumpstocken på gården – hon träffar den och den imponerade postmästaren reser, lugnad med hela familjen. Isabella är ensam i huset. Det är natt. Två bofvar med svärtade ansigten intränga på postkontoret, der Isabella vakar i mörkret med revolvern. Hon skjuter den ene, och den andre tar till flykten; folk tillkallas och den skjutne bofven visar sig vara postmästarens piga, förklädd till karl – samma piga, som stulit det rekommenderade brefvet och stuckit dess kuvert bakom Isabellas byrå. Nu börjar knuten lösa sig. Isabella insjuknar emellertid omedelbart och medan hon ligger i feberyrsel får en mot henne vänligt stämd dam genom ett bref på hennes bord veta, att Sirénen just samma natt ämnat afsluta sin ärelösa tillvaro. Afskedsbrefvet är adresseradt till postmästaren. Det heter deri bland annat:
December år 1824 fortvarande, serskildta administration af Bankens byggnads-arbeten. 172 Den 3o Juli i f. m. Å nyo föredrogs BnncoUtskottets den 7 dennes under N:o 60 afgifne, och den 16 derpåföljde förmiddagen på bordet legde, Betänkande, i anledning af väckt Motion, att BancoUtskottet måtte inkomma med förslag om lämpligaste sättet och medlen , att för alla möjliga händelser ställa Bankens Silfverfond i största säkerhet. Friherre Cederström j Jacob: Ehuru jag såvida instämmer med BancoUtskottet, att jag är öfvertygad, det Fullmägtige böra i tid vara betänkte på, att hastigt kunna transportera Bankens redbarheter; likväl, då fråga derom blifvit väckt, hade jag ansett det icke vara ur vägen, att Utskottet äfven ingått i utlåtande om medlen dertill. Detta har äfven förr varit föremål för Fullmägtiges omsorg. När jag var Fullmägtig i Banken, uppstod fråga derom. Då beslöts inrättningen af fjerdingar, försedde med jernband och förseglade uppå koppartråd, för att inlägga silfret uti; sådana kunna med lätthet nedrullas på fartyg eller kastas på vagnar. Men motsatt är förhållandet med silfver i påsar. Det vöre således ej ur vägen, att sådana kärl funnos färdige för Bankens hela reela fond. Jag tillägger dock, att, då jag ej kan förutsätta annat, än att Fullmägtige skola vidtaga sådana anstalter, som kunna pröfvas nödiga, anser jag ej något beslut derom nu erfordras. Herr Cederschjöld> Pehr Gustaf: Det Den 3o Julii f. m. i73 säkraste sättet att sätta Bankens silfver i säkerhet, är realisation; ty om realisationen börjas, och hvar och en får växla sina sedlar, skall allmänheten sjelf sätta i säkerhet sitt silfver, som den har i Banken innestående; åtminstone skall besväret för BancoStyrelsen derigenom betydligen lättas. Det är derföre ett nytt skäl för mig, att hoppas, det realisationen mätte få äga rum, för alt lugna dem, som frukta för Banken.
Folkmängdens antal uppgick sistlidet år till 1,359, deraf 764 voro skattskrifne och 595 skatt frie. Invånarnes vilkor hafva i allmänhet något förbättrats. Hamnbyggnaden, påbörjad år 1842, men tid efter annan afbruten, dels i följd af olyckshändelser genom stormar och dels i saknad af medel lill arbetets fortsättande, blef dock år 1854 lullbordad och den 2 November afsynad och godkänd. Kostnaden har uppgått lill 104,252 R:dr 44 sk. banko, dertill staten bidragit med 51,596 IFdr 52 sk. såsom anslag utan åteibetalningsskyldighet och med lån å 50,000 R:dr. För byggnadens bestånd fordras årligen förstärkning ä grundskiftena, hvilket i förening med lastbryggas uppförande medför kostnader för staden. Fabrikstillverkningarne hafva något ökats. Vid 4 färgerier, 3 garfverier, 1 tegelbruk och 3 urfabriker hafva varit anställde 34 arbetare, och uppgick sistlidet års tillverkningsvärde till 20,004 IFdr banko. Handlverkerierne bedrifvas af 34 mästare, 12 gesäller och 49 lärlingar. Sjöfart har under senaste fem åren idkats med 14 fartyg af tillsammans 332 svåra lästers drägtighet, hvilka till en del seglat på utrikes orter. Sistlidet år utskeppades 33,000 tunnor spanmål. Staden har en folkskola och en apologistskola. Afgifterne i och för fattig vården uppgå årligen lill omkring 600 R:dr banko. Den staden tillhörande jord innehåller 676 tunnland, deraf likväl endast hälften är duglig till sädesodling. Christianstads Landskansli och Landskontor den 30 Augusti 1856. På Landshöfdinge Embetets vägnar: CARL ARCH. OLSON. A. F. LYCHOU. Berättelse öfver Christianstads Län för åren 1851—1855. 3 TABELL för Landet Kronan särskildt förbehåilne och för dess räkning utarrenderade Hemman Fribeten Fisken Krono-Säterier Frälse-Säterier Skatte-Säteri Säteri-Rustbåll .
Genom förslaget att lånerörelsen, mot pant af fast egendom, må upphöra afses hufvudsakligen, hvad Riksbanken angår, att de 6 å 7 millioner R:dr, som i denna låneväg blifvit utgifne på en återbetalningstid af 20 å 30 år, skola blifva tillgängliga, för att användas i sådan rörelse, hvarifrån medlen med lätthet kunna återtagas om och när, för Bankens säkerhet och myntvärdets upprätthållande, behof derå kan uppstå; och det måste således med Bankens fördel närmast öfverensstämma, derest med allmänna Hypoteksbanken aftal kunde afslutas om öfvertagande af Bankens fordrin gar mot pant af inteckning i fastighet på landet, i utbyte mot Hypotheksbankens obligationer, särdeles sådana, som kunna på utrikes ort afyttras; hvadan Utskottet skolat vördsamt tillstyrka, att Banko-fullmägtige må erhålla uppdrag, att inleda och afsluta aftal med Allmänna Hypoteksbanken, om öfvertagande af Bankens fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet, under vilkor att låntagarne tillgodonjuta den dem tillförsäkrade rätt, och att Banken må erhålla Hypotheksbankens obligationer till belopp samt med ränta och förfallotid, som genom öfverenskommelse mellan Banko-fullmägtige och Hypoteksbanken kan varda bestämdt. Skulle detta förslag vinna Rikets Höglofliga Ständers godkännande, får Utskottet ytterligare föreslå, att, om, i följd af omförmälda öfverenskommelse med Allmänna Hypoteksbanken, ändring eller tillägg i Kongl. Maj:ts, angående en allmän Hypoteksbank för riket den 26 April 1861 utfärdade nådiga Förordning befinnes blifva erforderlig, Rikets Ständer härjemte må förklara sig för sin del dertill lemna bifall. Stockholm den 6 Mars 1863.
Då andra icke kunna godkänna den för principens skull, kan jag icke eller gilla den för sakens skull, och får, med tillkännagifvande, att jag finner mig icke kunna deltaga i voteringen, anhålla, alt denna min reservation må på förhand blifva antecknad, till undvikande af prtejudicat för framtiden. Friherre Boije: Jag ger mycket värde åt en så ryktbar Talares anmärkning, sorn den jag nu fått emottaga af Friherre Anckarswärd; men då mina anmärkningar hufvudsakligen äro rigtade emot Grefve Florns iUtskottets Memorial upptagne anmärkningsanledning, får jag fråga Friherre Anckarswärd, om icke min rätt fråntas mig, när Memorialet lägges till handlingarne, utan att jag fått yttra mig i hufvudsaken, blott i formfrågan. Den 17 Ju lii f. m. 99 Grefve Horn: Ehuru jag sjelf begärt återremiss å Utskottets Memorial öfver mia egen anmärkningsanledning, kan jag dock icke underlåta att dervid fästa en mycket mera underordnad vigt, än vid Herr Grefvens och LandtMarskalkens vägran af proposition. Jag ber sålunda, att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att man nu skrider till votering om en vigtig princip-fråga, och icke om återupptagande af min anmärkning, hvilken , ehuru den än må behandlas af närvarande ConstitutionsUtskott, dock icke lärer hafva någon påföljd. Sedan voterings-propositionen derefter blifvit anslagen, samt 41» 42> 4^ och 44 §§. i RiddarhusOrdningen uppläste, företogs voteringen klockan en qvart till 2 eftermiddagen, och befunnos efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit som foijer: Ja — 54. Nej — i4o.
Formerna för denna strid kunna vara olika. Enl. vår grundlag, hvars stiftare, med bibehållande af den constilutionella ansvarigheten, ville, varnade af forntida sorgliga minnen, undvika att göra granskningen af regeringsåtgärderna till ett stridsfält för de enskilda passionerna, hafva skarpt inskränkande former blifvit införda. Dock måste jag bestrida, att de äro så inskränkande, som Frih. Cederström påstått. Väl stadgar 107 §:n Reg.Fin i dess sednare morn., att ”under R St:s öfverläggningar” — rörrde frågor om Statsråds-ledamöters uppfyllande af deras rådgifvarekall — ”skola icke Konungens beslut uti mål , "sora röra enskilda personers eller corporationers rättigheter och angelägenheter kunna ens nämnas, ännu min’’dre någon R. St:s pröfning underställas;” och sålunda instämmer jag med honom , att alla de Const.Utskrs anmärkntr efter 107 §:n, hvilka angå enskildta ärenden, äro obehöriga; men deremot kan jag ingalunda utsträcka en dylik tillämpning på Statsråds - ledamöternes ”rådslag om allmänna mått och steg, hvilka just efter 107 §:n 1 mom. utgöra föremål för den deri medgifna granskning, och ej heller instämma i dén orimliga sats, att de anmärkn:r, som i afseende på dessa rådslag kunna göras, icke finge motiveras, utan skulle såsom orakelspråk underkastas RiksSt:ns godkännande eller förkastande. Vår grundlag har nog af en ostracism , som , tvertemot Svensk sed och Svensk rättskänsla, insmygt sig der. Att godtyckligt ytterligare utsträcka denna godtyckets makt, vore bland annat en orättvisa emot Den i Julie. m. de embetsman, sorn voro föremål för anmärkning , och som derigenom skulle beröfvas försvarets heliga rutt. Men äfven i afseende på de gränser, vår grundlag verkligen stadgat för .Ständernes granskning af regeringsåtgärderna, vill jag lemna osagdt, huruvida grundlagens syftemål i verkligheten blifvit vunnet , eller 0111 det icke lyckats spetsfundigheten och tilltagsenheten att kringgå dess hud.
Karpen, hvilken, som bekant intager en framstående plats i de kulinariska häfderna, odlas och exporteras i stor skala af den skånske possessionaten Wendt. Hvens så mycket omtalade harar kunna icke skryta med lysande anor. Först nästa år kunna de fira sitt 25-års jubileum. 1857 utsläpptes nemligen det första paret af tullförvaltaren Åkerblom i Landskrona. (Forts, och slut i nästa n:r.) it förbjuden frukt. Skiss af M. e. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) f et blef en dyster tid på Videby efter Agnes bortgång. Rolfs sorg var djup och ihållande. Aftnarne och söndagarne höll han sig vanligen inne i sitt rum, och hvardagarne var han ifrigt sysselsatt. Med Annie samtalade han blott, då det gällde Maud eller den inre ekonomien. Något samspel kom ej mer i fråga. Så förgingo hösten och vintern; så förgick äfven sommaren. Man hade hunnit öfver årsdagen af Agnes död. Visserligen hade tiden omsider något skingrat Rolfs sorg. Men i det närmaste var allt sig likt: tyst, dystert och enformigt. Annie satt uppe på sitt rum vid det öppna fönstret. H o n hörde röster nere på verandan, men hon fäste sig ej därvid; hon visste, att det var pastor Helmer, som kommit på besök under middagen. Nästan omedvetet kom hon att följa tonfallen i pastorns sträfva stämma. » N u är allt Gregerson fast i prostgården ändå », sade han. » Om jag ej misstar mig, ha vi förlofning i faggorna. » » Å h, tusan, tror du det? » hördes R o l f yttra med mer än vanligt intresse. Här blef samtalet lågt och otydligt. Han gaf bud om att få en häst förspänd till eftermiddagen; han skulle resa till prostgården. » D å kans ke ni vill taga en krans med till grafven » ' frågade Annie. V i fara till kyrkan i morgon och taga den med oss då. » Någon kyrkfärd blef det dock icke följande dag. Annie gjorde ensam en promenad till grafven. Samma afton, då hon satt och spelade Chopins sorgmarsh, kom Rolf från sitt rum in i salen. » Alltid sorgekväden! » utropade han.
Må vårt bemödande skattas huru Sora hellst, evig tacksamhet skall hos mig bevara minnet deraf! trygg vädjar jag till Edert tysta vittnesbörd, j tappre Män! om J genom dessa arbeten blifvit mindre skickelige att motstå krigets besvärligheter, då val aldrig Trouppe varit samlad så läng tid med. mindre sjuka, ät) Vid Götha Canalen, oaktadt alla Arbetets ock Den 9 Felruarii. väderlekens besvärligheter, Jag frågar om J icke, just under dessa Arbets-Commenderingar , vunnit ökad vana vid Fiilt-lefnaden , dess vådor och omsorger. Heliga hafva mina pligter varit mot Eder, för hvilka ej en sparsam och ringa utkomst, utan Fosterlands-känslan varit starkaste driffjäder! till oförtruten verksamhet! Också skola de Minnesvårdar J upprest åt Öfverheten , Nationen och Eder Sjelfva , ej försvinna förr än Bergens grundfästen skakas. Detta medel kan icke påräknas under Krigs-tiden, och dock när blir Canalen nyttigare än i Krig? Men för öfrigt i frågan om rätta tiden , hvem är den med Gudomens kraft begåfvade, som kan förutse hvad tidsskiften förestå, under de tillkommande io åren, och dock är detta den minsta tidrymd, som för ett sådant företag erfordras. Tiden må vara aldrig så gynnande vid början, den kan bli förkrossande innan slutet. Man skulle då aldrig börja. Emedlertid skall jag vara lätt tröstad, vid en i min tanka så ogrundad förebrålse, som den, att Canalen i otid beslöts och företogs. Men det återstår att tala om erfordeliga medel för det ännu overkställda.
„Dä Stuteri-öfverstyrelsens förberörde underdåniga utlåtande i nåder infordrades, hade Öfverstyrelsen från Intendenten Eek äskat de för anmärkningens besvarande nödiga uppgifter; men då åtskilliga svårigheter mötte för denne nyligen anställde tjensteman, att utröna alla de åtgärder, hans aflidne företrädare i lifstiden, vidtagit till bevakande af Stuteriets rätt, uteblefvo de äskade uppgifterna så länge att Öfverstyrelsen, för att kunna inom behörig tid fullgöra Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, nödgades, dem förutan, aflåta merberörda underdåniga utlåtande af den 31 December 1861. Ej förr än den 14 Januari 1862 inkommo de äskade uppgifterna och ansågos, då det ärende, hvartill de hörde, redan blifvit inför Eders Kongl. Maj:t i underdånighet föredraget den 10:de i samma månad, icke lämpligen böra vidare befordras; likväl, och sedan Rikets Ständers Revisorer nu åny,o derom erinrat samt redogörareu uti sin afgifna förklaring jemväl derå hänvisat, får Öfverstyrelsen samma uppgifter härmedelst i underdånighet öfverlemna. Vidkommande slutligen det af Rikets Ständers Revisorer "såsom något ovanligt” omförmälda förhållande, att i 1860 års förteckning öfver utnötta och till begagnande odugliga inventariepersedlar upptagits, bland annat, två stycken likkistor, har redogöraren vidgått, att» desamma af misstag uppförts under en sådan rubrik samt med bevis styrkt, — 312 — att de redan år 1860 blifvit från förrådet utlemnade och använda för tvenne döda, tillhörande Stuteriets fattigvård. De nådiga remisshandlingarne återfölja, och Stuteri-öfverstyrelsen framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, 0, SILFVERSTOLPE. Stockholm den 12 Januari 1863. J. A. Lundström. (Ottenby Stuteri).
Sedan jag under en längre tidrymd haft den äran biwista Högloft. Riddcrffapets och Adelns sammankomster och derunder sett med hwad sorgfällighet Ridderffapet och Adeln sökt bewara de rättigheter och förmäner som af Rikets framfarne store 'Konungar blifwit Riksens Ridderskap och Adel frän uräldrige tider gifve och förlänte, har det för mig warit högst 0- wäntat, at nägon desi Ledamot, som innchafwer antingen medfödd eller förwärfd fri - och rättighet wore sinnad sig densamma sjelfwilligt at afsäga. Händelsen är sa besynnerlig, at den mäst ssarpsynte Lagstiftare aldrig kunnat den förutse, dä Riddcrffapets och Ad^.s enhälliga bemödande wid alla tilfällen warit, at ej allenast kjelfwe söka desia deras rättigheter i alla matto bibehälla, utan ock hos framfarne Konun gar derom i underdänighct anhällit. Uphofwet til Riddcrffapets och Adelns nu ägande privilegier och dermed förknippade rät. tighetek 3oo Den 30 Maj. iighetcr härleder sig säkerligen ifrän desi egen önskan och framfarne Konungars nåd, at belöna tapperhet, mannamod, ivisdom och Riket gjorde rvigtige tjenster, samt upmuntran til efterföljd för efterkommande siägtcr, hwadan Vesie, af Konungen, Ridderffapet och Adeln ärtedde nädebewisninaar uti siere manö-äldrar, Llifwit som en helgedom wärdadc; och således i atta tidskiften och Riket öfwcraängne misiöden förblifwit orubbade, bade under EnwaldsRegenter och päföljande frie Regeringar. Konungarne XI och Xll beböfde bägge til sine ädragne krigs utförande Rikets understöd, den singö de af Landet, och Nrivcke^isrne -förblefwo orubbade.
I h mrje samhälle, som är i fortskridan de framåt, vid frågan om utvecklingen af sitt samhällsskick, (och detta är, Gudi lof, äfven vårt fädernesland, ehuru farten tyckes vilja blifva något sned och något för hastig), är det naturligt, alt då den ena statsmakten gör en concession för att jemka förhållanden, hvilka möjligen kunna vara oriktiga, och den andra statsmakten å sin sidager sitt bifall dertill, så är derigenom ett slags contract upprättadt, ehuru icke i den juridiska form, som af enskilda personer plägar begagnas. Denna fråga har varit behandlad, såsom Hr von Hartmansdorff nyligen för andra gången i dag har upplyst, på ett sådant sätt, att R. St. hafva yrkat sin rätt alt få granska denna cassa. Detta har varit en tid förnekadt, och följden har varit,attRegeringen sjelf kommit medförslag, att medgifva denna granskningsrält, under ett dervid fastadt billigt villkor, och R. St. hafva antagit detta villkor, och förklarat det öfverensstämmande med sina åsigter. Detta kallar jag ett contract, hvilket inom hvarje samhälle måste hållas lika heligt, som om det vore uppskrifvet och roed underskrifter försedt. Detta heter tro och lofven, och jag hemställer, om icke R. o. Ad. finnér det vara klart, alt ett motsatt handlingssätt vore att lägga hinder i vägen för blifvande reformer, enär de ej skulle kunna göras genom frivillig öfverenskommelse, med annat villkor, än att kommande Ständer kunde anse sig moraliskt berättigade ntt bryta hvad föregående Ständer med den andra statsmakten öfverenskommit. Den som yrkar reformer mäste medgifva att tro och lofven är ett starkt element i dessa frågor. Hr Rosenblad: Så mycket är ytlradt ang:de sjelfva ämnet, att jag derom icke har någonting vidare alt tillägga. Det är endast den sist yttrade satsen af Frih. Sprengtporten, hvilken Dan 19 M a j f. m. 2.7 hvilken Sr af elen nr t, att jag icke ansett mig kunna underlåta att besvara densamma. Frihjn sade nemi., att om K.
Bräder u 16 sk., 12 sk. pr Stig el. Läst. ä 8 sk. pr Stig el. Läst. il 8 sk. pr Läst utan Förhöjning. å i? sk., i sk. pr T:a. a 24, 18, 16, 12, 8,6 sk. pr Tolft. å 24 sk. pr tolft, som utgå med 26 sk. 8 rist Tolften. å 2 sk. pr st. Finskurna å 24, 12, 8 sk. pr Tolft. Bräder. Penningar. Läster 9 T:r Tolfter Tolfter St. Jönköpings Kronobergs Christianstads Malmöhus Hallands . Götheborgs Elfsborgs . Skaraborgs Örebro Wermlands Westmanlands Kopparbergs Gefleborgs . Wester-Norrlands Jemtlands Westerbottens . Norrbottens Summa Bräder Ytor å 3 sk. pr Tolft. Stockar Grofskurna ä Ht 8, 4- sk. pr Tolft. Helbottenså 16 sk. pr Tolft. Halfbottensii 24, 12, 8 sk. pr Tolft. Enklaå 16, 12, 8 sk. pr Tolft. Grana 4, 2, ii sk. pr st. Sågä 4, 3, ai, a sk. pr st. Lä ögtl 4 sk. pr st. Helbottenså 16 sk. prTolft. Halfbottenså 12 sk. prTolft. Enklaå 8 sk. prTolft. Tolfter Tolfter Tolfter Tolfter Tolfter Tolfter Tolfter Tolfter St. G 42 40G 340 St. Stockar Timmer å 4 sk. pr Lass, om 2 st. Timmer-Stockar. Gärdsle å 3 sk., 2 sk. pr Lass. Stör å 4 sk. pr 100 st. Ro å 4 sk. pr Lass. Handstil l(ar ä 32 sk., 10 sk. pr 100 st. Näfver Bast å 6 sk. pr Ltl. Timmer å \ sk., 2 sk. pr st.