Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I det allmännas intresse tror jag, att vid täflan om understöd företrädesvis sådane enskilta banor böra understödjas, hvilka dels hafva största sannolikhet att bära sig och således ej utsätta staten för äfventyr att förlora, dels mata eller tillföra statsbanorna trafik och icke suga eller taga ifrån dessa densamma, så som tilläfventyrs kan bli händelsen med en eller annan af förra riksdagens bibanor, dels ock framgå genom dock redan befolkade trakter, der en mängd tunga varor finnas att transportera, men transportkostnaderna nu äro höga och medtaga hela eller största delen af vinsten å den råa eller förädlade produkten. Skulle Stats-Utsk:t, efter tagen kännedom häraf, täckas bygga, sina tillstyrkanden å dessa eller andra tilläfventyrs ändå bättre uttänkta grunder, hvilka gjorde sig gällande såsom allmän-giltiga hållpunkter under blifvande öfverläggningar, kunde dessa kanske hädanefter blifva förda så, att det allmännas interesse hädanefter blefve något mera afsedt vid anslag till jernvägar. Hr Linroth, Carl Johan Gustaf: Det är mig ej möj ligt att nu upptaga och besvara allt hvad Hr von Koch uti sitt skriftliga anförande yttrat, men ber att få anmärka, att ehuru det är önskligt att statsskulden icke öfver höfvan förökas, det dock torde vara rättast alt, sedan man redan gått så långt i skuldsättning, nu sträfva för nordvestra stambanans fullbordande, äfven om härför skulle erfordras ytterligare skuldsättning. Beträffande frågan om hvilken rigtning af nordvestra stambanan vore den fördelaktigaste, har jag redan vid remissen af den Kongl. Proposm uttalat mina åsigter, och jag har dervid anfört omständigheter, som i min tanka ådagalägga den södra rigtningens obetingade företräde. Frih. Cederström, Rudolf: Utan att för ögonblicket kunna eller ens vilja ingå i en närmare granskning, i dess helhet, af det anförande, Hr von Koch nyss afgifvit, kan jag dock icke undgå att deremot i eu särskild punkt framställa några anmärkningar. Hvad först beträffar
En jul gick han till Löfdala, där Liljekrona, den store fiolspelaren, hade sitt hem. Liljekrona hade också varit en af Ekebykavaljererna, men efter majorskans död drog han till sin goda gård Löfdala och förblef där. Nu kom Ruster till honom dagarna före julaftonen, midt i stöket, och begärde arbete. Liljekrona gaf honom litet notskrifning att syssla med. »Du skulle hellre låtit honom gå genast,» sade hustrun, »nu drar han nog ut så länge med detta, att vi måste behålla honom här öfver julafton.» »Någonstans måste han ju vara,» svarade Liljekrona. Och han bjöd Ruster på toddy och brännvin, höll honom sällskap och lefde om hela Ekebytiden med honom. Men han var förstämd och leddes vid honom, han som alla de andra, fast han ej ville låta märka det, ty gammal vänskap och gästfrihet voro honom heliga. Men där i Liljekronas hus hade de nu i tre veckors tid rustat sig för att taga emot julen. De hade lefvat i otrefnad och brådska, vakat sina ögon röda vid talgljus och törstickor, frusit i boden vid köttsaltningen och i brygghuset vid ölbrygden. Men så väl husfrun som tjänstfolket hade underkastat sig det alltsammans utan knot. Då alla sysslor voro slutade och den heliga kvällen ingick, skulle en ljuf förtrollning sänka sig öfver dem. Julen skulle verka, att skämt och gyckel, rim och lustigheter skulle komma dem på tungan alldeles utan ansträngning. Allas fötter skulle få lust att svinga i dans, och ur minnets mörka vrår skulle danslekarnas ord och melodier komma fram, fastän man alls ej kunde tro, att de funnos kvar där. Och så skulle de allesamman vara så goda, så goda. Men när nu Ruster kom, tyckte hela hushållet på Löfdala, att julen var förstörd. Husfrun och de äldre barnen och de gamla trotjänarna voro alla af samma mening. Ruster väckte hos dem en kväfvande ångest. De voro dessutom rädda för att när han och Liljekrona började tumla om i de gamla minnena, så skulle konstnärsblodet flamma upp hos den store fiolspelarn, och hans hem skulle förlora honom. Fordom hade han ej länge kunnat stanna i hemmet.
I0:o till tillverkning af slagkirutshufvar jemte machiner Svar på återremiss N:o Samling, > 2 0. •« a »£ B » £'» Prest eStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. N:o Sid. A 44 b. V 44 å. A 44 å. Svar pä äterremiss * Voteringsproposition . Voteringsresultut .. 13:o till fortsättning af befästningsarbetena vid Carlsl>org Svar pä äterremiss . Svar på äterremiss . Voteringsproposition , * . • ♦ ♦ Voteringsresultat ... 45:o till dito dito vid Carlscrona l6:o till befästningarne i Stockholms ^Skärgård Svar på äterremiss . ♦ ♦ ♦ Voteringsproposition Voteringsresultat 17:o till fortsättningen af Dockebyggnaden i Carlscrona l8:o till nybyggnad af Krigs-Ångfartyg Svar pä återretfiiss . Voteringsproposition . Voteringsresultat . 19:o till ytterligare anskalfning af Bombcano'- ^ ner och Project iler * .. 20 o till Fyrarnes nybyggnad och Förändring Svar på •äterremiss till anskaffande af en Hydraulisk press i Carlscrona “2&0 för ttintläsgewärs förändring till slagkrutsantändning ... .. Svar på äterremiss 2 >:o till Capiten Cronstrand för ordnande af dess samlingar i Forn-Egyptiska byggnadskonsten Svar på äterremiss ... 24:o till fattigvärdsanstalter i Stockholm och Landsorterne . 25:o till hamnbyggnad i Lidköping 26:o till dito i Cimbritshamn 2 :o till dito i Linköping 28:o till upprensning af Skärgården utanför Söderhamn 29:o till utdikningar och aftappningar af sanka trakter för odliugsföretag Svar på äterremiss . 30:o till omläggning af landsvägarne i Riket Svar på äterremiss . ■ro pr; ~ o O z a o c/:1” CD Q N jo N:o Sid. Riks-Ståndens Beslut. Ridd. o. PresteBorgare Adeln Ståndet.
Underrätten bör annorlunda förfara än i det andra, blott att vissa mål icke må upptagas utan alt Domkapitlet först pröfvat om skäl dertill förefinnes. Huru kan man då förmoda att Domkapitlet i dessa mål skulle undangöra hvad Underrätten har att göra, förhöra parter och vittnen m. in. och i allmänhet tillse att de rättegångsformer och rättegångsförmåner för den anklagade iakttagas, hvilka svensk lag stadgar och medgifver? Domkapitlets pröfning ligger inom ett helt annat område. Kongl. Förordningen den 11 Februari 1687, Cirkulär-Brefvet den 21 Augusti 1786, Kongl. Brefvet den 7 December 1787 och Prestvals-Förordningen den 1 April 1843 bestämma fall, i hvilka undersökning och i vissa äfven dom skall fällas af verldslig rätt öfver anklagelser, som skola anföras i Domkapitlet. Men icke har det väl fallit någon in att, när t. ex. Domkapitlet finner skäl vara för handen att till undersökning vid verldslig Rätt förvisa en anklagelse angående en prestmans förhål - 14 Lag-Utskottets Betänkande N:o 47. lande i embetet, Domkapitlet skall på förhand hafva genom föregående undersökning öfvertygat sig om den anklagades verkliga brottslighet, eller att då Domkapitlet skall ifrån sig till verldslig rätt förvisa anklagelser för röstvärfning m. m. vid prestval, det skall förut hafva förvissat sig om anklagelsens sanning, eller att i något mål eldigt nu ifrågavarande förordning Underrätten skulle af Domkapitlets utlåtande vara förhindrad att skipa den rättvisa, som den fullständiga, i laga ordning anställda, undersökningen lördrar. Icke lärer väl ett åtals förordnande af Konungens Justitie-kansler eller Rikets Ständers Justilie-ombudsman förutsätta den fullständiga undersökning, att den åklagade ovilkorligen fälles. Utskottet anför vidare 3:o att »den vaksamhet, som genom Kongl. Stadgan den 20 Mars 1735 är Domkapitlen ålagd, är icke af den betydelse, som nu ifrågakomna censorskap.»
Stockholm den 11 Oktober 1860. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1860. Ståts-Utskottets Memorial N:o 214, 1 Y:o 914. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Okt. 1860, kl. 10 f. m. Memorial, med förslag till stadganden i det nya reglementet för Riksgäldskon t or et, angående de under nuvarande riksdag beviljade och till utgående jrån detta verk anvisade statsutgifter. (Rglds-Afd.) Vid aflemnandet af Stats-Utskottets uppgjorda, härhos bifogade förslag till den afdelning af Riksgälds-kontorets reglemente, deruti stadgandena rörande utbetalningen af de utaf Rikets nu församlade Ständer beviljade lån eller tillfälliga statsanslag skola sammanföras, anser sig Utskottet efter vanligheten böra uppgifva ej mindre det eller de ämnen, derom hvarje särskild § handlar, än äfven de Memorial eller Utlåtanden, som vederbörande Utskott afgifvit rörande de af Rikets Ständer beslutade utbetalningarne; hvarjemte Utskottet, med hänsigt till de föreslagna §§:nås nu angifna nummerordning, får erinra, att, derest Rikets Ständer, i anledning af väckta, men ännu icke slutligen afgjorda frågor, skulle före riksdagens slut bevilja och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisa några ytterligare lånceller anslagssummor, måste, till följd at derigenom föranledda tillägg uti nu ifrågavarande reglements-afdelning, de numror, hvarunder de särskilda §§ upptagits, förändras vid utskrifningen af original-exemplaret utaf reglementet: 110 §, angående utbetalningssättet. för de under denna riksdag beviljade statsutgif ter, som icke blifvit å Riks-staten uppförda, svarar emot och är lika lydande med 9G § i 1858 års reglemente.
Maj:ts dispositionsrätt öfver den inflytande betalningen är inskränkt inom den krets Riksens Ständer, vid StalsRegleringen, för medlens användande utstakat, äfvensom att dylika nya tillgängar böra, bland StatsIntraderna, ordentligen upptagas och redovisas ; men emedan, hvad särskildt angär ifrägavarande till Utrikes Ort exporterade krut, Riksens Ständer icke meddelt eller ens kunnat meddela uttryckligt stadgande om dispositionen och redovisningen af derför utfallande betalnings-summor, och således icke heller någon bestämd föreskrift här linnes öfverträdd ; ty och då för öfrigt denna opåräknade inkomst af en under Tredje Hufvudtiteln hörande Material blifvit använd till det närmaste och mest naturliga ändamålet, samma Titels förstärkning, anser Constitutions-Utskottet sig icke ega skäl att den uppgifna anmärkningen, till ansvars påföljd, godkänna. Stockholm den 31 Maji 1823. li6 Conftitutions-Utskottets Betänkanden. Ankom den ZQ Julii 1823, Memorial till Riksens Ständer, beträffande StatsUtskottets anmärkning mot beviljade Lånför sträckning ar aj Sal-petermedlen. Uti meddeladt ProtocollsUtdrag, för den 6 sistlidne Martii, bilaga till samtliga RiksStåndens Remiss under den 11 1 samma månad, har StatsUtskottet, såsom en afvikelse från föreskrifterna om StalsVerkets medels förvaltning, anmärkt emot föredraganden af KrigsÄrenden, hans contrasignation å Kongl.
Jag tror derföre det vara väl betänkt aft noga afpassa just den förmån, som här är lemnad och att den icke bör sträckas utöfver hvad Utsk. föreslagit, som jag tillstyrker R. o. Ad. att bifalla. Hr Rosenblad: Enl. de rapporter, som det under loppet af detta är har varit min pligt såsom tjenstgörande föredragande för dessa ämnen i commerce-coll:m alt föredraga och behandla, har visserligen i Amerika likasom på alla ställen, på sätt jag nyss bade äran nämna, Svenska fragtfarten lidit, men såsom jag äfven nyss nämnt, har dock densamma på intet ställe proportionsvis, efter de sist inkomna raporterna, varit så god som i Amerika och räddhågan för kriget har jag icke sett nämnas från Förenta Staterne. Det är mig visserligen bekant, att Tyska köpmän, sora ville skada Sveriges handel, lälo tillkännagifva på börsen i Riga och andra orter, att Svenska fartyg skulle riskera blifva tagne, men någon verkan deraf har dock ännu icke försports. Jag liar icke trott mig behöfva förklara detta annorlunda, än i anledn. af hvad förut blifvit nämnt. I afseende på den verkan som ett bifall här skulle hafva på en benägenhet bos Amerikanarne att uppsäga traktaten, så har Hr von Hohenhausen yttrat det han icke inser någon anledn. dertill. Anledmn är den verkliga att reciprocitelen skulle, ehuru icke till bokstafven, dock till verkligheten, blifva förändrad till skada för Amerika, då hos oss för åtnjutande af den öfverenskomna likheten, ett vilkor stadgades, sorn sällan kunde uppfyllas af Amerikanska fartygen i Svensk hamn, men icke binder de Svenska i Amerikanska. Fördelen af den genom traktaten stadgade reciprocitelen är så öfvervägande till vår fördel, att för 20 Svenska fartyg som begagnat sig af densamma, kan man knappt räkna ett Amerikanskt, dessutom hafva de fört mycket dyrbarare laddningar, t. ex. tile, som nu i Svenska fartyg får införas till Amerika tullfritt i st. f. alt eljest med oprivilegierade betalas en lull af 10 till 12 procent.
Majit måtte för ifrågavarande behof hos Rikets Ständer äska ett särskildt anslag af 50,000 R :dr; hvarefter och sedan vid hållen värdering och besigtning, de särskilda busen och tomterna i deras nuvarande skick uppskattats: Landtbruks-Akademiens till 109,700 Ridr, deraf 41,700 Ridr beräknats för sjelfva tomten, och Teknologiska Institutets till 72,000 Ridr, hvarvid den upplysning tillika meddelats, att byggnaderna å Akademiens tomt, med dels stenoch dels trätrappor, väl i allmänhet till deras inredning vore i försvarligt skick, men att plåttak, rökgångar, sandstenssocklar, likasom yttre rappning och oljemålning å fönster och poster, funnits bristfälliga; och ansågs kostnaden för allo erforderliga reparationer å och de förändringar af byggnaden på Teknologiska Institutets tomt, som uppgifvits nödiga för Landlbruks-akademiens inrymmande derstädes, komma att uppgå till 18,255 Ridr 50 öre, samt Kongl. Majit förordn31 om utarbetande af fullständigt kostnadsoch byggnadsförslag, i enlighet med den af Öfverste Stål ingifna planen, för ifrågavarande nybyggnad, bade sådant förslag med tillhörande ritningar, beskrifning, arbetsplan, m, m. blifvit uppgjordt och sedermera af Öfver-Intendents-embetet granskadt; och inhemtas af dessa handlingar hufvudsakligen: att af byggnadstomtens hela areal, Bih. lill R. St.
Folket är ganska ömtåligt för förolämpningar, vare sig i gester eller ord; rättegångar derom uppstå ofta. Lagens välde hyllas af alla, men ock äro många benägna för rättegångar. Gottlänningen älskar vällefnad och en viss beqvämlighet, men när så behofves, är han färdig till ansträngningar och inskränker sig till det nödtorftiga utan jemmerlåt. Bruket bland Allmogen, innan åldern deraf gör behof, att till sina barn upplåta husbondeväldet öfver fastigheten, och oftast äfven äganderätten dertill emot visst belingadt lefnadsunderhåll i na lura-persedlar, som här kallas devision, fortfar oförminskadt, ehuru erfarenheten visar att täta miss-sämjor och olyckliga tilldragelser derigenom uppstå. Oaktadt den anförda' böjelsen för väl-lefnad och beqvämlighet, är folket i allmänhet oförskräckt i faror, och härdigt i köld och oväder på sjön; fårskinnspelsar, så allmänna i Rikets öfiiga provinser, brukas här icke. Gotllänningen har i allmänhet mycken lätthet att fatta och dess mekaniska fintlighet visar sig synnerligast vid inrättningar, som lätta arbetet. Den bland Allmogen härstädes rådande jemna välmågan har betydligt förminskats af de åren 1845 och 1846 inträffade missväxter. I stället för den eljest vanliga betydliga exporten af spannmål, måste sådan berörde år införskrifvas, och de då rådande höga priserna derå gjorde nöden så mycket större. Nådigst beviljade undsättningslän, till belopp af 50,000 R:dr för 1845 och 36,666} R:dr för 1846, jemte erhållne sammanskotter från bättre lottade orter, till en summa af 6,408} R:dr, gjorde det dock möjligt för den hemmansbrukaude allmogen att draga sig fram och äfven understödja de icke jordägande, utan att något betydligare antal måste gå ifrån sina hemmansdelar. Förlidet års gynsamma skörd och fördelaktiga priser på spannmålen, hafva dock redan betydligt bidragit att återställa den fordna välmågan. 8 Lagsökningarnes antal under dessa fem år hafva varit: » 1846
Såsom jag förut yttrat, har R. o. Ad. icke beslutat något anslag till vestra stambanan, utan endast beviljat medel till fortsättande af den redan påbörjade banan i den förut fastställda riktningen. R. o. Ad. har ej åt denna bana gifvit namnet: vestra stanibanan, utan nyttjat samma ordalag som nyttjades vid sisth Riksdag då beslutet om dess påbörjande fattades. Hvad deremot södra stambanan angår, så har R. o. Ad. beviljat anslag till den »södra stambanan», och således nyttjat denna benämning. Följaktligen går det ej an att afslå 4:de morn., som handlar om denna bana, utan man måste lägga detta mom. till handlingarne. Frih. Tersmeden: Jag får upriktigt bekänna, att jag icke förstår den meningsskiljaktighet som här upstått. Då R. o. Ad. Den 12 Jani e. m. 219 nyss afslagit den 2:dra punkten, och dervid uttryckligen sagt, att E. o. Ad. anser, att något allmänt system för Statens jernvägsbyggnader vid denna Eiksdag icke skall antagas, samt att den 3:dje punkten icke innehåller något annat än en utveckling af eller en redogörelse för just detta redan förkastade system, kan jag ej finna annat än att man vinner samma ändamål som man med ett afslag afser, om man, med åberopande af beslutet rörande 2:dra punkten, lägger den 3:dje till handlingarne. Jag föreslår derföre, att E. o. Ad. måtte tätta ett beslut af ungefärligen följande lydelse: att li. o. Ad., till följd af sitt vid 2:dra punkten fattade beslut, och då E, o. Ad. redan yttrat sig ang:de sträckningen af de jernbanor, till hvars utförande E. o. Ad. beviljat anslag, finner denna 3:dje punkt icke böra föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Jag tror, att E. o. Ad. öfver denna punkt kan sägas hafva fattat ett bestämdt beslut, då E. o. Ad. för dess läggande till handlingarne åberopar föregide beslut. Hr Bildt, Didrik Gillis:
Då man ifråga om förändringen af den penninge - ränta som skatte-jorden i Skåne liittils utgjort, vid denna Riksdag tillstyrkt undersökning och att denna jords egare matte blifva hörde, innan förvandlingen verkstäldes änskönt äfven vederbörande Herrar Landshöfdingar, samt andre auctoriteter redan i frågan afgifvit sine utlåtanden, skulle jag trott att man icke eller i den nu förevarande sak kunnat handla annorlunda, för att vara conseqvent, om man icke vill anse Städernes Innevånare hafva mindre medborgen» Stats-Utskottets Betänkanden. *751 liga rättigheter än Landtmannen, hvilket väl aldrig i våra tider borde få synas •—• Skånska jorden och den ifrågavarande vid Thorshälla Stad äro i aldeles lika förhållande i afseende på Skatten att ^nemligen den af beggedera i långliga tider utgått i penningar utan förvandling, oell fast ägande rätten af Skånska jorden ej blifvit, såsom för Thorshälla, satt i fråga, utan må hända är obestridelig, förändrar icke detta saken, ty om den orätt tillkommit för Thorshälla, så kan den visst, oaktadt mellankomne köpeoch Faste-bref, liäfvas, men det är ännu ohördt, att sådant skedt innan egarne fått tillfälle försvara sin rätt; Och då man här icke vill känna eller godkänna en sådan egande rätt, är just detta ett skäl mera att icke tillstyrka någon åtgärd till förändring innan egarne blifvit i ämnet hörda — att göra annat, än efter all Lag ett tydligt ingrepp i egande rätten, hvaröfver jag alltid skulle beklaga mitt Fädernesland den stund dess representanter ansågo det verkställbart.
U. Widström förslag att kyrkomötet måtte uttala sitt ogillande af prostitutionens ställande under lagens skydd. Med honom instämde landshöfding Treffenberg och flere andra talare. Efter en langvarig diskassion antog mötet förslaget. Qvinnors incäljande i skolr&amp;clet liar nyligen varit föremål för ett diskussionsmöte, anordnadt af föreningen för gift qvinnas eganderätt. I följd häraf deltogo flera qvinnor än vanligt i de kort derpå företagna skolrådsvalen i hufvudstadens försarnlingar. I Jakobs församling föreslogs fru Anna Wallenberg och i Ostermalm lärarinnan fröken Hedvig Björklund till inväljande, men stämmornas ordförande förklarade sig icke kunna företaga votering om saken, eniedan författningen vid bestämmandet af hvilka personer, som kunna inväljas i skolrådet, begagnar ordet man. Norge. Den norska K~iTzdesngsforeningen har nedsatt en komite med uppgift att särskildt taga sig an de arbetande qvinnornas intressen. Danmark. hT6penhamns universitets guldmedalj har tilldelats filosofie doktorn fröken Anna Hude för en afhandling i historia. Det är första gången i Danmark som en qvinna vunnit universitetets guldmedalj. Qvinnu rugrad att rara sakförarebitrude. Höjesteret h a r afkunnat utslag i det bekanta målet om presidentens i hofoch stadsrätten vägran att meddela fröken N. Berg, iivilken aflagt s. k. dansk juridisk examen, fullmakt såsom sakförarebiträde, hvilken vagran gillats af samma rätt. Höjesteret faststälde hofoch stadsrättens dom. E n " social-politisk skola för qvinnor " kommer att upprättas i Köpenhamn. Initiativet har tagits af Kvindelig Fremskridtsforening. Finland. En Jinsk qvinnotidning. Några fruntiintner hafva, enligt l.7. s., trädt i författning om utgifvande af ett populärt månadsblad, hvars syfte skulle vara att följa med den utveckling, som i Finland och annorstädes eger rum i afseende å kvinnobildningens höjande och klargörandet af hennes ställning i herniiiet och samhället ni. fl. frågor.
Lönförbättring samt altså befinna sig i detta hänseende uti enahanda förhållande som Rikets öfrige Embetsoch Tjenstemän; ty och då deras tillökade göromål äfven lära medfört förhöjde Inkomster samt någre nya Sysslors och Löners inrättande dessutom nu ej kan föreslås, helst en allmän reglering af Civile Embetsoch TjenstSmanna-Corpsen förestår, då behofvet deraf lärer i betraktande tagas, finner StatsUtskottet sig icke kunna å hvad i desse delar blif. vit projetferadt, tillstyrka bifall; hvilket alt dock vördsamligen hemställes till Riksens Höglofl, Ständers närmare bepröfvande, Stockholm den 4 Februarii 1818» N:r 74. Rikets Högloft, Ständers Stats Ut, skotts Utlåtande öfver Herr Gu. staf Soops hos Höglofl. Ridder - skåpet och Adeln ingifne Memorial om anslående af Fond till godtgörande af framlidne Herr RiksRädet Friherre Adler S a l v i i Arfvingars underduniga Kronofordran. u Jrån Höglofl. Ridderskapet osli Adeln liar till StatsUtskottet blifvit remitterat ett af Herr Gustaf Soop ingifvet sa lydande Memorial: ”Era-m lid ne HerrRiksRädet Friherre -Adler Sulvius och dess Fru hafva i underdånighet lemna! Konung CARL X. och Riket tvänne Lån, det ena pa 60,000 och det andra pä 25,500 R:d StatsUtskottets Betänkanden. *S3 emot underpant af atskillige Hemman, som dock sedermera indrogos, utan att Hånen blefvo betalte. Kronan behöfde Panten för Militiaslndelningens fullbordan och Arfvingarne skulle förnöjas med Penningar efter de derom uprättade Reglementen. Men Arfvingarne voro många och en del ibland dem hade haft Utrednings befattningar under krigen.
Af denna orsak föreslog jag, att ifrågavarande lön skulle fastställas till 1000 Riksdaler Banco Derjemte ansåg jag en Pemioriuire vara vid Inrättningen nödvändig, och hemställde att en summa af 355 Riksdaler 16 skillingar måtte för en sådan anslås. Jag tror, att, i hän. delsen af den theoretiske Professorns sjukdom, en sådan pensionaire bör vara att tillgå, för stt i hans ställe hålla föreläsningar m. m. ty i annat fall kan Inrättningen icke gagna eller svara mot sitt ändamål. Plär har blifvit yttradt, att Veterinair-elevernes antal borde ökas till sexton. Med Utskottet är jag deremot öfvertygad, att åtta elever äro tillräcklige För denna öfvertygelse hämtar jag stöd af de upplysningar Herrar Lands - Vtn 5 Juli i f. m. I7S höfdingar lemnat. Då nemligen Kongl. Maj:t infordrade sarntelige Dess Befallningshafvande* utlåtanden, huruvida VeterinairLäkare vore för deras Län nödige, begärdes sådane blott af åtta provincers Höfdingar. Man trodde således, att behofvet kunde fyllas med 8 elev-platSer, helst hvarje enskilt person kan till Veterinair-Inrättningen insända skicklige personer, att vinna undervisning och det icke eller bör saknas ynglingar som der sjelfmant söka den. Jag har i öfrigt den öfvertygelse, att det väl tillhörer Staten att organisera ställen, der undervisning kan meddelas i vetenskapliga yrken, men alldeles icke att underhålla dem, som begagna denna undervisning. Då inträder, efter mitt sätt att se, ett helt annat förhållande. Hvad slutligen angår den för Veterinairlnrättniugen föreslagne byggnaden, hvilken skall komma att kosta omkring 69,000 Riksdaler, så hemställer jag, om våra tillgångar äro så stora, att vi för ett FlästLazarett kunna anvisa en sådan summa, som dessutom nu endast förslagsvis är uppgifven, men troligen kommer att till 90 å 100,000 Riksdaler uppgå i verkligheten.