Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och bakom de ljusgröna trä- den låg som bakgrund den dunkelgröna parken, mellan hvars stammar sjöns klara vatten framglänste här och där, till dess att den med ens utbredde sin vida yta därframme, där en bukt nådde själfva gården. Det var en egendomlig blandning af forntid och nutid hos hela det gamla slottet med dess omgifningar. C Grefvinnan erfor i detta ögonblick en liflig känsla däraf. Hennes intresse för det gamla herresätet hade stegrats, ju längre hon vistats här — icke blott därför, att det nu var och skulle förbli hennes hem, ty såsom sådant skulle hon kanske föredragit en bostad helt och hållet i nutidsstil, om hon fått välja — men här fanns nå- got storslaget, vördnadsvärdt, något som tilltalade hennes känsla för det underbara och hemlighetsfulla, på samma gång som hon tjusades af denna leende, alltid ungdomsfriska natur. Ja, det fanns något underligt, på en gång tungt allvarligt och ljuft fängslande hos detta land, » gamla Sverige », hennes makes hemland, som nu äfven blifvit hennes. Det var väl icke första gången hon nu gjort bekantskap därmed; hon hade j u varit i en hel vinter i Stockholm — och det var då, som han och hon första gången träffats — men hufvudstadslifvet är sig i viss mån likt öfverallt. Nu var det med själfva landet hon skulle bli bekant; och det intresserade henne vida mer. Grevinnan visste icke själf, hur länge hon stått där, försjunken i betraktande af den vackra anblicken, medan alla dessa tankar genomströmmat henne, då hon plötsligt väcktes därur genom att dörren sakta knarrade och någon kom in i rummet. Hon vände sig om. Den inträdande var en gammal gumma, hvars långa, magra, oböjda gestalt och vissna anlete med djupt liggande ögon, lika mycket som hennes något gammalmodiga dräkt gjorde, att man tyckte hennes person stå i full öfverensstämmelse med den gamla byggnaden; och såväl den stora nyckelknippan hon bar vid förklädesbandet som hela hennes hållning och uppträdande talade för, att man här säg slottets gamla oldfru, som tjänat dess ägare under generationer. » Grefvinnan här? ! » halkade ofrivilligt öfver hennes eljes vanligen tätt slutna läppar, då hon nu varseblef sin unga matmoder framme vid den stora torngluggen.
En herrskande glödande ande med någonting af fornnordiskt ursprung lefde och verkade inom den man, ur hvars lif dessa drag skola tecknas. Född vid Nordsjöns klara vatten, uppammad på dess böljor, älskande dess stormiga strider, dess fordna kämpars vilda makt, drömde han ej om att blifva det otroget. En sjöfarande hade hans fader varit, han kunde naturligtvis ej heller blifva något annat, och från den djerfva barndomen steg han in i den djerfva ynglingaåldern, troende sig liksom förfädern lätt kunna föra hem rika skatter från fjerran land, dit hans håg lekte. Detta unga blod, som brusade med ohejdad fart, då någon utsigt till förolämpning eller blott skiljaktiga meningar gåfvo hopp om strid, låg förundransvärdt stilla, behagligt rördt endast af en mild bris, då det kommit in i den trofasta vänskapshamnen. Hvilka herrliga fosterbrödralag ingingo ej de fordna herrskarne öfver Viken! Ännu till och med på 1700-talet lefde vid Skageraks stränder män, som begrepo och värderade dessa brödraföreningar i deras ädlare mening och som upptogo och hyllade dem med gods och blod, med lif och själ. Den unge Rutger, troligen den siste ättlingen af vikingastammen som kände dess blod i sina ådror, hade tidigt afslutat ett sådant fosterbrödralag, och ännu som mogen man, ja till och med sedan silfverlockar bekransade den af tunga och allvarliga mödor fårade pannan, uttalade han ej Kræmers namn utan med denna mäktiga rörelse, som hos den åhörande verkar att han tycker sig förnimma suckar rundtomkring, från jorden, från luften, från vattnet. I flera år seglade under ungdomens gyllene flagg de båda ynglingarne på samma fartyg. Och för hvarje hurtig strid, de bestodo i land, för hvarje toast, hvarmed de helsade segern i ett gladt lag, för hvarje stilla eller stormig nattvakt, som de på vida hafvet förkortat för hvarandra, slöto de sig tillsammans med allt starkare kärlek och förtroende.
Inom delta Uns äro vi mångå, sorn besökt främmande länder, oell vela hvad det der kostar alt fortska lfa sig. F.n skjutslega bär afl r:dr h:co skalle svara mot 1 francs, neli när vår milslängd jemföres med den Fransyska, skall en sådan lega icke finnas så hög, som den hvilken i Frankrike erlägges. Men om betalningen för vårt förskaffande äfven hlefve högre, än i andra länder, nödgas jag, ehuru det verkligen är mig påkostande, i minnet återföra den sirid, som för 4<J år sedan, eller något derförinnan, fördes 0111 din satsen, att allt gäller hvad det kan gälla. Således måsle i elt glest hehodt land, der coinmunicalinnerna icke äro Ulliga, skjutslega!! efter naturens ordning vara dvrare och icke för hällre pris, än annorstädes. Den kan också icke bestå lill delta pris, ulan fort farande af det slafviska, förnedrande och förtryckta förhållande, hvari våra jordbrukare befinna sig; ty man må för öfrigt länka aldrig så olika, så kan likväl den åsigten icke jäfvas, att det är högst förnedrande för den fria mannen att, på en främmandes hud, gå från sitt hus, för att skjutsa honom mot en så låg lega, alt den icke svarar mot värdet af det arbete lian lemnar. Man har äfven yllrat, att det skulle uppstå en stor olycka för landet, genom skjntslegans förhöjning, då, i följd deraf, forsellönerne skulle blifva högre; det ville således säga, alt det är en lycka för landet, att genom konstgjorda inrättningar kunna nedtrycka industrien och minska arbetsförtjensten. Jag kan icke begripa den stats-ekonomiska åsiglen, och jag återkommer till den satsen, att allt måste gälla hvad det kan gälla, hvarken mer eller mindre, och säkerligen får förbunden hvarken mer eller mindre, derföre att gästgifvare-skjutseri blir högre betald.
Utskottet anser så höga lullsatser för framtiden behölliga eller en sådan successiv nedsättning deri, som Herr Schwan för utförseln tillstyrkt, äfventyrlig, men på det all farhåga för förbudens borttagande må undanrödjas och största försigtighet vid detta steg iakttagas, hemställer Utskottet, attmed upphäfvande af stadgade inoch utförselsförbud å »tack och barlastjern», tullen derå må bestämmas för införseln till 2 R:dr 24 sk. och för utförseln till 3 R:dr 16 sk. per skeppund tack jernsvigt om 26 lispund bergsvigt, utan att successiv nedsättning i dessa tullsatser för närvarande beslutas. 1 sammanhang härmed och då de med tackjern likartade, nu till utförsel forbudna artiklarne »ostämplade och oborrade kanoner, stycken, nickhakar och mörsare» och »hällar öfver 1% tums tjocklek samt lod och lödjor öfver 1 skeppunds vigt stycket» ega ett obetydligt högre värde än tackjernet, får Utskottet tillstyrka, att förbuden mot utförsel af dessa artiklar måtte uppbäfvas och ut förselstullen bestämmas till 3 R:dr 24 sk. skeppundet stapelstadsvigt. Jemte det Utskottet, i enlighet med Herr Rosenblads motion, vid rubriken »grytor, kittlar m. m.» uti införselstariffen tillagt artikeln pannor, har Utskottet, för att i möjligaste mån inskränka värdeförtullningen af de mångfaldiga slag gjutgods, son> äro att hänföra till rubriken »allt annat gjutet arbete, ej specificerad‘t» och följaktligen nu draga tull af 23 procent å värdet, ansett sig böra antaga den specifi kation af gjutgods, Herr Rosenblad föreslagit, äfvensom hufvudsakligen de af honom derå upptagna tullsatser; och hemställer Utskottet, att hvad bilagde taxeförslag i detta hänseende innehåller måtte godkännas.
Stander LagUlffotts Protocoll, häilit i Stockholm den Zo Januarii 1810. S. DWid Justeringen af det Protocoll som enligt Utskotters den 13 i denne manad ragne Beslut skulle till Högloft. Riddersk-rpet och Adeln afgä förklaring pa de hos Högloft. Ribderskapet och Adeln anförde anmärkningar wid Utskottets förut af. gifna Betänkande om Fidei-cowmisier, anförde Ordföranden Herr Friherre 8tjernsieät följande serskilda mening: Enär nu uti Högloft. Lag-Utskottet förekommer Lagmannen ak klinteberg hit remitterade anmärkningar, ibland annat akt Lag-Utskottet uti sitt afgifne Betänkande öfwer Herr Justitiä-Rädet von 8trokircb wäckte fräga om Dispence i wisia Fideicommisi Författningar tillstyrkt del Konungens Hög - 363 Den Z Zebruarii. ste Domstol mä äga magt i fön-strisne händelser sådana Författningar säsom Soecxela Lagar till sölje af 88 Z Regerings Formen arr förk ara; sä kan jag som med pluraliteten af Lag-U<stottek warit af skiljaktig ranka, pä sätt P otccoucr af den 27 nastledne October innehäner, af beredningens uti deria ämne tälle yttrande, icke hamia någre stal til! ändring uti min förur härom stadgade öfvertygelse. Det kan icke nekas, att annar är Dispense eller riktaren afvikelse frän faststälde förefrrister, och helt annat ar det att förklara Lagens rälta mening. Men om ock emot denna framställning och det förbehåll, som jag till förenamde Dags Protokoll gjort, Fideicommifi stiftelser, hvilka icke Laglikmätig: kunna hänföras under annor Titel, än Testamenrariske Författningar med förefkrifne wilkor att posiideras, skulle finnas mörka och otydliga, ar det icke mindre i Laglig ordning cowequenr att sädane mål utredas och afgöras wid behörig
Propos., angrde öfverlåtelse på JerlåsajHförsamling af Kronans rätt till dana arf efter Seraphia Lindskog; N:o 150, ang:de förändradt sätt för utgörandet af Kronotionde, anslagen till Kyrkoherdarne i Nöbbeslöfs och Ottarps pastorater i Malmöhus län; N:o 151, ang:de tillstånd att till Pläradshöfdingeboställe använda f. d. Ryttmästare bostället Hörrum, ra. m.; N:o 152, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de Landshöfd:ne Prih. R. T. von Kraemers, Gr. G. E. Frölichs och Gr. P. A. Lervenhaupts bibehållande vid deras rätt till framtida pension från Arméens pensionskassa; N;o 153, ang;de inventering af Flottans materialförråd i Carlskrona; N:o 154, ang:de den skatteköpta torplägenheter åliggande dagsverksskyldighet till Kungsgårdar och boställen; N:o 15 5, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. om anslag till bestridande af kostnaderne för Sveriges deltagande i en blifvande exposition i Paris af race-djur och landtmanna-produkter; N:o 156, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. ang-.de antagande af en Förordn. om verkställighet af domar och utslag, meddelade af Norrsk Rätt, m. m.; samt N:o 157, ang:de ändring i Kongl. Förordmn om sockenstämmor i Riket.
Rikta vi så vår tanke därpå, att de ändliga andarna utgöra ett system af den gudomliga andens förnimmelser, i hvilka då, hvar och en för sig, den gudomliga andens medvetande ingår på samma sätt, som det mänskliga medvetandet är närvarande i hvar och en af dess förnimmelser, då blir människans sträfvan att till fullkomlighet utveckla sina inneboende anlag aldeles det samma som att förverkliga, hvad Platon kallade det gudaborna i människan och teologerna gudsbelätet; eller med andra ord, det blir religiositet, hvilket just är förverkligandet af den gudomliga andens eget lif i människan, då vi med religion i almänhet förstå just detta lif.» Lars Johan svettades. – Förstår du inte det här? sade Hultin. – Neej, svarade denne uppriktigt. Förstår du, sade han, vänd till Grane. – Ja-a, jag tror nog ... – Det var fan i helvete. – Det är strax slut nu, sade Hultin. – »Men med religiositet mena vi just det samma som med uttrycket tjäna Gud. Religiositet är enligt det föregående ju också uttrycket för människans fullkomlighet, och när hon då vinner sin fullkomlighet, i och med att hon tjänar Gud, och omvändt tjänar Gud, i och med att hon arbetar på och därmed ock vinner fullkomlighet, så inses, att dessa båda uttryck förhålla sig till hvarandra som religiositet till sedlighet, d. v. s. de utgöra samma sak, betraktad från synpunkten af causa summa eller causa proxima. I ena fallet betraktar man människan såsom i sin verksamhet bestämd af Gud, i andra såsom bestämd af hennes egen förnuftiga natur, hvilka båda synpunkter blott för tanken kunna särskiljas, men i verkligheten sammanfalla, enär det förnuftiga i hvarje fall ej kan vara mer än ett. – Tror du, att det duger? sade Hultin, vänd till Grane. – Ja, visst duger det. Det här får du cum på. Åtminstone non sine. Detta var Granes fullkomliga mening. Han tyckte verkligen, att detta var vishet och religion och dygd. För sig själf gick han hemligen och bar på vissa tvifvel angående den herskande filosofiens ofelbarhet. Men han trodde, att dessa tvifvel berodde på brister i hans egen uppfattning, hvilka med tiden skulle blifva afhjälpta.
Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott afgifne, samt des 23 dennes på bordet lagde, Betänkanden: Fran SlatsUtskotfet; O Af den 13 dennes, i afseende på Herr Chr. Zetterbergs Memorial angående åtskillige anstalters vidtagande till förmon för Mänufactursmidet i Eskilstuna. 2) Af den 20 dennes, angående ersättning af’kostnaden för Deputerade af RiksStånden, som komma att afresa till Norrige, för att bi~ vista Kongl, Majds höga Kröning derstädes, Den 29 Maji. Från Siatssamt Allmänna Besvärsock EconomieUtskotten; Af den 15 dennes', 1) Angående Kongl. MajRs nådiga pro* position till Riksens Ständer, i anledning af förekommen fråga om BåtsmansRoterings införande i Färentuna Härad af Stockholms Län. 2) Öfver Herr Gyllenrahms. C. A., Memorial, om Pensioners anslående till understöd för Einbetsoch Tjenstemän, som hafva många barn. Från Bancooch LagUtskotten: Af den 6 dennes, uti väckt fråga Om hvad af Riksens Ständers Bank, till fullgörande af föreskriften uti 20 §. 1. Mom, af Concurs» Stadgan den s8 Juni 1798, bör tillgöras, i af-j seende å Skuldebref, för hvilka, till erhållan-j de af lån i Banken, Inteckning blifvit i fast Egendom sökt. Föredrogs å nyo Statssamt Allmänna Besvärs och EkonomieUtskottens den 15 dennes afgifne, samt den 23 derpå följde på bori det lagde, Utlåtande, angående väckt fråga om det vid Höganäs i Skåne befintlige Sten-, kolsVerks öfvertsgande af Staten. Ben 29 Maji. 515 Herr Munck af Rosensköld, Eberhard'. För att afgöra, till hvacl grad Stenkolsverket i Skåne förtjenar Statens understöd, ärdetoundgängeligt, att först bestämma huruvida Stenkol är en nödvändighetsvara, eller icke. Lika kändt det är, att de för flere
— Jag ber att få framställa till dem den frågan: huruvida de skulle hafva ansett sig behandlade med behörigt förtroende, om Hans Majit Konungen befallt dem afgifva sina tankar deröfver, att Högstdensamme, för andra högst vigtiga och angelägna utgifter än dem, sorn utomordentliga anstalter för Rikets försvar kunna påkalla, fann oundgängligen nödigt nu disponera en summa? Det skulle blifvit interessunt att se, hvad för svar på en sådan framställning kunnat afgifvas. Jag anser det vara ett missbruk af Lagen alt nyttja dess egna uttryck och ordalag, ämnade till en allmän omfattning för att betekna de speciella fall, som kunna och böra med bestämda och adequata uttryck göras tydliga. Jag har hört skälet till denna rnysl ification anföras af Herr Grefve Wetterstedt, nemligen att om ändamålet med lyftningen varit närmare specificeradt, så hade sådant kunnat gifva Herrar Fullmäktige anledning att ingå i pröfning af lyftningens nödvändighet. En sådan förmodan hade efter min tanka aldrig bordt uppstå, ty Herrar Fullmägtige lära aldrig ujöfver sin Instruction och Rikets Ständers Den a3 Mars f. m. 211 Beslut velat eller kunnat ingå i någon annan pröfning, än om formen för lyftningen var enlig med den föreskrift, de borde ställa sig till efterrättelse, äfven om den togs ensamt ur 63 §. RegeringsFormen. Nu bade likväl kunnat hända, att Herrar Fullmägtiges pluralitet slått fast vid en sådan öfvertygelse om deras pligt mot sine Committenter, att de, i saknad af Protocoll öfver StatsRådets tankar, — sådane tankar nemligen som kunna af andra fattas, närde kommit på papperet — icke vågat utlämna anordningen. Och jag får upplysa: att om en sådan möjlighet taltes mycket, då jag år 1826 1 ämnade Stockholm, innan Herrar Fullmägtige kommit till något viss Beslut om hvad svar de skulle afgifva; och jag var i mycken fruktan, att hela affairen förthy skulle misslyckas. Efter denna åsigt måste jag äfven förklara, att jag icke anser Herrar
Men jag tror mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att ju mera sådane stadganden äro isolerade och kunna frånskiljas de öfrige, så att det är lätt att serskildt bedöma dem, ju mindre maktpåliggande är det, om det afgörande beslutet tages nu, eller då hela Lagförslaget kommer till granskning af Riksens Ständer; ty det verkar då föga rubbning uti det hela af förslaget, om Den 29 December f. m. 61 sådane isolerade stadganden då förkastas eller godkännas. De stadganden åter, sora mera ingripa uti hela Lagen, och hvarpå mångå andra stadganden hvila, hvilka det således skulle vara godt att på förhand hafva afgjorde, desse stadganden äro af den beskaffenhet, att då man vill grundligen undersöka och bedöma dem, man genast kommer till granskning af de stadganden, som dermed stå i gemenskap, och på sådant sätt oförmärkt ledes in på granskningen af det hela, hvilket man ville undvika. Jag tror således, att ehuru önskligt det vore att nu kunna ingå uti granskning af de förändring innefattande Lagstadganderne, sådant dock svårligen låter verkställa sig. Herr Ribbing ^ Arvid: Hans Excellcnce Herr Grefve Gyllenborg har yttrat, att det land är lyckligt, som ej ofta behöfver ombyta Lagar; Herr von Hartmansdorff har instämt häri så vida, att han trott det vara bättre sammanföra och förbättra de gamla stadganderne, än att efter theorier stifta en ny Lag; Friherre Anckarswärd och Herr Stråle tyckas äfven närma sig denna tanka. Som, att sålunda döma efter hvad nu yttratts inom detta Stånd, hvilket också torde utgöra allmänna opinionen, det förr varit det rättaste att sammanföra och ordna våra gamla Lagbud, så vet jag icke, hvarföre ju ej det ock så förblifver. Jag tror derföre att. det vore så godt först som sist, låta sa - 62 Den 29 December £ m. ien komma till detta resultat; ty att vid cn Riksdag granska både Civiloch CriminalLagen torde möta allt för stora och oöfvervinnerliga svårigheter. Jag får derföre hemställa, om icke Lagutskottet borde fästa uppmärksamhet vid möjligheten att korn* ma till något slut i denna sak.
Om detta beflut skulle de^tefpective Med-Ständen wördsamt och wänligen underrättas, vt supra. Hx ^rotocokl» 8. L. TiräZaräli; Den 17 April. 843 Utdrag af Protokollet, hältet hos Bonde-Ständet den 28 Fevruarii itzio. S. DBonde-Ständet gillade hwad Högloft. BancoUtstottet uti Prc-tocolls-Utdrag den 25 dennes yttrat, rörande understöd för Tackjerns-Bergflagerne; och som den summa, hwitken därtill kommer art anwändas, följakteligcn blifwit bestämd till ett belopp af 20-0,00-, R:d. sä möter för »verkställigheten af Riksens Hvglofl. Ständers härutinnan tagne beslut nu mera icke nägot hinder. Härom skulle de öfrige Nespective Ständen genom ProtycollsUtdrag wördsamt och wänligcn underrättas, vr sup,», S. DHivad Högloft. Statö-Utstottct uti nu föredragit ytterligare Memorial sig utläUt till swar ä de anmärkningar, som blifmit gjorde enuvt Utstottets förra Betänkande, angstende Hof-Stall - Ängarne och deras framtida disposition bles af Bonde-Ståndet till alla delar infallit, llt ivprs, ' S. D. Blef till Stats-Utstottct remittcradt ett af Riksdagsmannen fran Upland ingifwit Me morial uti den förut ivälta fragen, om Biskops - Lönernes indragning, hwarwid Utstottet stulle wänlig'n erinras, att detta ämne till skyndesam handläggning företaga. Härom skulle de Nespective Med,Ständen wördsamt och »vänligen under, äktas, Ut suprs, S. D.
Ledamöterne af rikets kollegier, som igenom deras biträde befordrat denna kallelse, skulle som förbrytare mot grundlagen afstraffas. Man kunde ej veta, huru långt denna statsinkvisition vidare skulle sträckas, men hattarne kunde vara förvissade, att deras totala undergång därmed isynnerhet var påsyftad. De voro i allmänhet icke mindre än hofmän, ehuruväl de därföre voro ansedde, men mössornas oförstånd tvingade hattarne att för egen säkerhet befrämja konungens afsigter, hvilket de ock gjorde med all den öfverlägsenhet af snille, hvarföre de varit kände i alla omskiften. I stället för att störa den allmänna säkerheten blefvo mössorna oförmodadt föranlåtne att sörja för deras, hvarpå de under deras blinda yrsel icke det ringaste varit omtänkte. Midt under de flitigaste öfverläggningar om deras tillämnade stora kommission blefvo de distraherade af de obehagligaste tidningar: Kristianstads fästnings intagande af den därstädes varande garnisonen och ryktet om ett dylikt militäriskt uppträde i Finland, hvarom säkra underrättelser ej ännu hunnit ankomma. Ändamålet af dessa ovanliga rörelser kunde ej länge vara en gåta, men konungen visade sig därom okunnig och ingick i alla medel, som till deras hämmande af ständerna blefvo framstälde, hemligen road åt deras dåraktiga och fåfänga försvarsanstalter. Medan det afgörande slaget af revolution oförmärk(t) i hufvudstaden bereddes, fortsatte han den djupaste förställning, bivistade utan upphör repetitionerna af den första svenska operan, hvars fullkomnande tycktes intaga hela hans uppmärksamhet. Men ögonblicket för honom stun(da)de att aflägga masken. Högsta nöden fordrade konungen i spetsen, hotad att instängas i slottet och betagas af all gemenskap med älskade och honom tillgifne undersåtare. Södermanlands regemente hade blifvit till den ändan kommenderadt till Stockholm, anfördt af baron Klas Cederström107, den ifrigaste af det rådande partiet, fyllest tilltagsen och oförsynt att utföra den oerhördaste våldsverkan, om tiden därtill ej blifvit honom betagen. Allmänhetens oro under dessa dagar kan ej beskrifvas.
Utom denna inkomst, hvilken såsom vanlig anses, har Hospitalet detta år undfått en o-, vanlig eller extra-ordinarie inkomst till en surn-: ina af 2,095 B:r S:mt. Samma Summa har Hospitalets Inspector, enligt dess Räknings lydelse, sedan lian fått si. ne Förmäns tillstånd, af egen drift och sorgfällighet och med tillhjelp af Hospitals-Kyrkoherden, samlat til Orgelverksoch Predikstol^- byggnaden i Kyrkan, af frivillige gåfvor, sorn åtskillige personer gifvit, Upsala Län. 3:q Upsala Hospital, Ar sa gammalt till sin inrättning, att vei derbörande nu för tiden och allt sedan 170? års Brand öfvergick Upsala Stad med Hospitalet, då de mästa Skrifter och Handlingar uppbrändes, ej kunna derom gifva behörigt besked; likväl skall af ett eller annat ännu i behåll varande Bref och Document den anledning gifvas, att detta Hospital uti Catholska tiden skall Stats-Ursiottets Eettink anden. 1639 af då varahde Årke - Biskopen Nicolaus Ellonis och Domprosten Anders And. vara aldraförst anlagdt, och sedermera af private Personer försedt med Donationer af Hemmans - Räntor och Krono-Tionde, såom ock, att Konung JOHAN lil igenom Dess Donations-Bref lif d. 14 April 1575 och d. 26 Julii 1582 samt Konung DUSTAF ADOLPH d. 22 Jurtii 1619 gifvit det å t sk i 11 ige förmåner och tillökningar på dess inkomster; Hafvandes Hospitals - Föreståndarne ingen säkrare underrättelse om Hospitalets inkomster att tillgå, än hvad den år 1712 den 30 October af Kongl. Kammar - Collegio utfärdade Stat det tillägger.
Riksgälds-kontorets Berättelse 1886, 13 Enligt räkenskaperna skulle äter Riksgälds-kontorets kapital—öfverskott, eller det belopp, hvarmed kontorets bokförda tillgängar öfverstego skulderna, vid 1855 ärs slut uppgå till R:dr 4,549,152: 6. 7. Enahanda öfverskott utgjorde vid slutet al är 1852 endast R:dr 2,406,064: 43. 10. oell vid 1834 ärs utgång 2,866,328:46. 7. Sålunda visa räkenskaperna, alt Riksgälds-kontorets ställning eller förhållandet mellan dess tillgångar och skulder under de trenne sednaste åren högst betydligt förbättrats och att nyssnämnde kapital-öfverskott tillökats: under år 1833 med R:dr 412,331: 8. 6. » » 1834 » » 48,112: 42. I)ä de upplupna och Riksgälds-kontoret i räkenskaperna godtgjorda räntor ä kontorets fordringar jemföras med de räntor, som under samma tid påförts för Riksgälds-kontorets räntebärande skulder, visar sig, att de godtgjorda räntorna öfver stigit de påförda under år 1833 med R:dr 57,829: 40. 2. och under år 1854 med » 9,279: 16. 9. hvaremot under sistlidet år eller 1835, de godtgjorda räntornas belopp understigit de påfördas med » 39,314: 16. 9. fastän härvid icke beräknats den ränta, som derunder upplupit för de af Riksgäldskontoret utgifna fonderade, stats-obliga tioner.