Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Meddelanden från landsbygden. Af S. H. A. *) i Fortsättning.) Är skolhuset otillfredsställande bygdt och illa underh5llet, SA f&amp;r nian ersättning af den omgifvande naturen. Oingifningen är visserligen icke vacker, men den fria naturen, orörd af civilisationens hand är j u alltid uppfriskande. Här ha vi barrskog på alla sidor, marken grönklädd och prydd med ' mörjonstjernor ' (morgonstjernor, vårlök) ocli " gökabyxor ' (gullvifvor) prestaskallar ' I (prestkragar) och ' fiirjässniinicker ' (vergiss mein nicht - ordet säger hvad vi reta förut, att vi fått namnet från tyskan, att " förgät niig ej ' icke är den svenska benämningen på blomman), ' jor ' bär " (smultron), " slinnen ' ' (blåbär) och ' krosen " (lingon), allt i sinom tid. Och göken gal så " ärgt " (mycket) sa man kan bli nervös af det ständiga suckandet. Orren och ' klera " (talltrasten) " spela ", och särskildt ä r det roligt att höra klerans oinvexlande toner. Om nätterna höres " räfvesa ' " med sitt klagande läte ända in pA husknutarne. Räfven sjelf har fAtt släppa till lifvet, och räfvesa ' förkunnar sin sorg. " Blinningen ' ' (bromsen) och Ii gullpytta ' " (pytta * * * Hvad som genast faller en i ögonen, när nian koinnier hit f r i n mellersta Sverige och är van att se allinogen der, ä r det glada, friska utseendet på folket. De äro resliga och väl bygda, smärta och raka med spänstig gång. Det slitna utseendet, som är så allmänt bland allmogens qvinnor på andra ställen, ser nian icke här, mången gång knapt i Alderdomen. Alla se så nöjda och glada ut, och ögonen äro så förunderligt klara. Glädje, helsu ocli intelligens i; r det öfvervägande uttrycket, som lyser från deras ansigten.
Med anledning af vid sistlidne riksdag väckt fråga om pensionsrätt för Lazarettsläkare, förklarade dåvarande Stats-Utskott i betänkandet N:o 152, »att billigheten onekvtigen påkallade, det Lazarettsoch Kurlius-läkare, liksom öfrige i Statens tjenst an" ställde Läkare, må komma i åtnjutande af pensionsrätt, att om denna förmån ej kunde ”beredas dem genom anlitande af Lazarettsoch Kurhus-kassorna, erforderlig tillgäng ”torde böra af Rikets Ständer anvisas på allmänna indragningsstaten; men att Rikets ”Ständer ej ansågo motionerna till annan åtgärd föranleda, än att i underdånighet an”hålla, det de gjorda framställningarne måtte delgifvas kommitterade för pensionsväsen”dets ordnande, för att komma under pröfning vid uppgörandet af det förslag till en 188 Motioner i Borgare-Såndet 1862. 90. ”allmän reglering af pensionsväsendet, som dem blifvit uppdraget.” Jag betviflar ingalunda att nämnde kommitterade tagit detta ärende under allvarligt öfvervägande och deråt egnat all den uppmärksamhet, som Rikets Ständer, hvilka godkänt Utskottets ofvannämnda yttrande, ansett detsamma förtjena; men då det torde draga ut på tiden innan kommitterades utlåtande vinner Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och blir af Ständerna godkändt, och som missförhållandet fordrar snar hjelp, så föreslår jag, att Rikets nu församlade Ständer behagade besluta att de Lazaretts-läkare, hvilka, efter 25 års tjenstgöring och fyllda 60 lefnadsår, afgå, må. intill dess deras pensionsrätt kan blifva vederbörligen annorlunda bestämd, på allmänna indragningsstaten åtnjuta en årlig pension af 750 R;dr R:mt. Om remiss till vederbörligt“Utskott anhålles. Stockholm den 26 Nov. 1862. O. E. L Dahm - JS/S 90 Af Herr Dallin: Om bestämmande af studentexamen eller deremot svarande afgångsexamm frän högre elementarläroverk, såsom 'vilkor för inträde vid krigsskolan å Carlberg.
1 Sekundlöjtnant 800. 39 d:o 31.200. 228 Summa K:dr r:mt 530,500- Om remiss häraf till StatsUtsk. anhålles. 8:0 En äfven af Hr Olivecrona, Carl Adolf, inlemnad motion af följande innehåll: Det har ofta blifvit sagdt och åberopadt såsom ett skäl emot möjligheten för Sverige, att kunna utrusta en Linieskeppsflotta af någon betydenhet, att i landet ej finnes dugligt folk till bemanning och att Handelsflottans matroser, såsom till stor del frånvarande och ej hugade att taga tjenst på kronans fartyg, ej äro mycket att påräkna. Jag hyllar isynnerhet denna sednare åsigt och tror att man gör rättast uti att göra allt hvad man kan att stryka Handelsflottans sjöfolk utur räkningen, emedan detta folk otvifvelaktig! behöfves i krig så väl som i fred, till sitt ändamål: så vida krigsteatern icke skulle flyttas utom Östersjön, då visserligen vår Handelsflotta blifver overksam och dess bemanning kan till örlogstjenst vara disponibel. Det är derföre på enrollering af skärgårdsfolk, som äro fiskare till profession, som en stam för Flottans matroser bör grundas, utan att derföre rubba båtsmans-roteringen, som utgöres, visserligen icke af sjömans-ämnen, eftersom rotehållaren icke är förpligtad att upsätta en matros, utan en vanlig bonddräng som håller vissa dimensioner Den i December e. m. 36» dimensioner på tumstocken samt i öfrigt är fri från kroppslyten; men detta folk har andra ganska goda egenskaper, som göra denna fasta trupp dyrbar för Flottan, och hvars fysiska krafter äro nödvändiga för att fylla besältnings-styikan å kronans fartyg. Då Konung Carl XI organiserade Svenska Flottans stamtrupp genom indelningsverket, på samma sätt som för Arméen, gjorde man föga afseende på sjömanskap om bord på Örlogsfartyg, hvilket bäst bevisas af valen af SkeppsChefer och ÖfverBefälhafvare under Hans sjökrig.
Wid femte puncten, rörande inqwartering för hus i Städerne, anmälte sig att tala: Herr Uotblieb, Lgrl ^1'Llkric, som ffrifteligen anförde: Jag ffulle ödmjukast hemställa, om icke något tillägg härwid borde göras. Enligt 10 H. af Presterskapets Priwilrgier, äro Presterffapet, Acaberniä- och Skolä-Staternes Embctsmän, samt deras Hustrur och barn fria ifrån alla Borgerliga onera, fpr sine hus, hwarmed egentligen synes förstas de hus som de sjelfwe 4 Den Z Julik sjelfwe bebo och hwartill, genom någre sednare Kongl. Författningar, denna förmän blifwit inskränkt. Jag hemställer således, at uti det Protoeolls-utdrag, som underrättar de öfrige Respective Standen, at Ridderffapet och Adeln i krigstider ätackt sig inqwartering a sina dus, äfwen mä yttras ten önffan eller förbehäll, at alla hus, som enligt privilegier bittils warit befriade frän inkvartering, mätte deruti under krigstider deltaga. Största delen af Ridderffapet och Adeln hördes häruti instämma. Nägre ropade Nej; och Friherre Iverta, samt Herr Lock, Loi-6t2 l^uciviZ, afstyrkte uttryckeligen, at nägon sädan önffan eller förbehäll rörande de andras priwilegier mätte göras i ett beslut, som blott skulle innehälla en eftergift i et Nidderffapet och Adeln sjelf tillhörigt. Grefwe V. j^sntinFskiausen, gjorde likaledes erindran emot detta tillagg, ansett som et förbehäll, i afseende pä PresteStändets privilegier, hwaraf detta Ständ syntes redan gjort ädelmodiga eftergifter.
Skrifvelse, N.o 81. dylika understöd, som här i landet redan blifvit åt idkare af vetenskaper och sköna konster förunnad, och de fördelaktiga verkningarne deraf, erinra oek om en nödig omtanka att på sådant sätt äfven underlätta utvecklingen af ifrågavarande för landet så vigtiga industrigrenar. I öfverensstämmelse med dessa åsigter, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underd. anhålla, att, på det de i fabrikerne och handtverkerierne här i landet anställde arbetare, som visat sig ega utmärktare anlag och insigt i sitt yrke, må kunna i främmande länder ytterligare utbilda sin skicklighet, E. K. M. täcktes i nåder bifalla: att serskilda understöd, livartdera ej öfverstigande 500 r:dr banko, men hvilkas belopp i öfrigt torde bestämmas med afseende å dels möjligheten för den med understödet försedde att genom arbete å fabrik eller verkstad å utrikes ort kunna erhålla bidrag till sitt uppehälle, dels dea mer eller mindre vidsträckta resa eller den längre eller kortare tid, som för idkare af olika handteringar erfordras för vinnande af det med reseunderstödet afsedda ändamål, årligen varda af de till manufakturerncs befremjande tillgänglige allmänna medel åt sådane arbetare anvisade; att, jemte det antalet af dessa understöd må rättas efter tillgångarne å nämnda medel och lika fördelas emellan fabriksoch liandtverks-aibetare, vid valet af deni, åt hvilka en dylik förmån bör tilldelas, de arbetare måtte ega företräde, som sysselsätta sig med sådana yrken, för hvilkas utöfning tecliniska kunskaper erfordras; att ansökningar om ifrågavarande understöd skola ingifvas till Kommers-kollegium, som har att, efter inhemtad noggran kännedom om sökandernes skicklighet och frejd, hos E. K. M. i underd. anmäla dem, hvilka af understöd kunna anses förtjente, och angående understödets belopp sig yttra; att bemälde Kollegium i öfrigt må ega föreskrifva de vilkor, som för att befrämja ett ändamålsenligt användande af de beviljade understöden kunna finnas nödige, samt alt, derest E. K.
Den iy påföljande October bifölls upprensningen af Sundet, otdi arbetets verkställighet öfverlefnnades, mot vissa vilkor, åt enskild man. 38. Angående förändrade grunder vid Marknadstidernas bestämmande. Anmäld den 19 Augusti 1823. Sedan i följd af Kongl. Maj:ts denna dag gifne Nådiga Befallning, Commerce-Collegium, efter vederbörandes hörande, med underdånigt utlåtande inkommit, har en allmän reglering i omförmälte afseende blifvit i Nåder fastställd. 3p. Angående regleringen af Riks-Statens y:de Hufvud-Titel. Anmäld den 19 Augusti 1823, och Stats-Contoiret om innehållet förständigadt. 40. Angående sökt befrielse från Tiondeaf Aluntillverkningen vid Lofvaerts Bruk. Anmäld den 19 Augusti 1823, Kongl. Maj:t förklarade, det"Sökanderne egde att, i den Bil. t. R. St. Jusi. Omb‘.ns Emi.-Ber. d. 4 Nav. 1828. 17 den ordning Författningarne föreskrifva! söka befrielse ifrån ifrågavarande Tiondes utgörande, sedan det uppgifna förhållandet med uppgrundningarne vid Degerhamn blifvit, genom deras eget föranstaltande, undersökt. 4.1. Angående upphäfvande af Lumpsamlings skyldigheten m. rn. Anmäld den 19 Augusti 1823. Kongl. Maj:t, som biföll Riket Ständers underd. hemställan, att Kongl. Förordningen af den 3i Jan. 1738 och Kongl. CommerceCollegii Kungörelse den 11 Febr. 1757 må till kraft och verkan upphöra, vill i Nåder hafva anbefallt Commerce-Collegium, att inkomma med underdånigt utlåtande, angående de föreskrifter om Lumpsamling och Lumpsamlare, som Rikets Ständer i underdånighet föreslagit.
I anseende till det besvär oell den ansvarighet, som skyldigheten att deltaga uti inventeringarne af Landtränteriernas behållningar utaf kontanta medel samt stämpladt papper medförde för magistraterne i de städer, hvarest ett sådant åliggande dem tillhörde, och då Landskamrerare och Landträntmästare, hvilkas ansvarsskyldighet för sagde behållningar de af staten ej aflönade magistratspersonerne måste dela, åtnjöto viss procent utaf de redovisade uppbördsmedlen, har Herr J. H. Sijk, uti en inom Borgareståndet väckt motion, föreslagit, att de magistratspersoner, hvilka hade sig uppdraget att i nämnde inventeringsoch ansvarsskyldighet deltaga, måtte förklaras berättigade att derför erhålla ersättning, antingen genom något visst arfvode eller medelst någon viss procent utaf redovisningsbeloppet; yrkande motionären, att, derest hans framställda förslag icke skulle bifullas, magistraterna måtte från ifrågavarande åliggande helt och hållet befrias. Med anledning af denna motion, hvilken till Stats-utskottet blifvit remitterad, tillika med ett serskildt anförande af Herr Winge, deruti den föreslagna ersättningen förordats, under åberopande af Rikets sednast församlade Sländers beslut angående magistratspersonernes godtgörande för biträde vid syner å'kronans hus m. m., har Utskottet trott sig upplysningsvis böra erinra om följande omständigheter. Den af motionären omförmälda skyldigheten att deltaga i vården om och ansvaret för ränteribehållningarne, utgör ett gammalt åliggande för magistraterna inom länens residensstäder. Redan i Kongl. Brefvet den 15 Maj 1694 finnes föreskrifvet, att Landtränleriets Bih. till B. St. Prot. 1860 # 1851. 4 Sami. 1 Afd. 18 Haft. \ 2 Stals-Utskottets Utlåtande, jY.o 62. kassakista skall vara försedd med 3:ne lås, till hvilka Landskamreraren och Landträntmä staren jemte Slottsfogden eller, der sådan tjensteman icke finnes, Borgmästaren eller annan härtill skicklig person skola hafva hvar sin nyckel. Bland andra hos Kongl.
De bestyrkta prolokollerne öfver diskussionerne vid riksdagarne innefattade de mest ojäfaktiga vittnesbörd om de handlande personernes karakterer, om de former i hvilka de rört sig och om landets tillstånd på olika tider, upplysningar, desto värdefullare, som, i öfverensstämmelse med den utveckling, hvilken den historiska vetenskapen öfver allt i nyare lider uppnått, uppmärksamheten i främsta rummet fästat sig vid folkets inre utveckling, vid förändringarne i dess sociala tillstånd och utbildningen af de samhälls-inrättningar, i hvilka det lefvat; och då alltså kännedomen ej blott af det förflutna, utan i många delar af det närvarande, af de fosterländska samhälls-inrättningarnes ursprung, utveckling och art skulle af ifrågavarande handlingars offentliggörande blifva en följd, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja ett anslag af 5,000 R:dr årligen, att användas lill offentliggörande af Svenska riksdagars och mötens förhandlingar från början af Konung Gustaf den I:s regering, samt äfven i öfrigt till utgifvande af handlingar, upplysande för fäderneslandets historia. Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande och finner, alt det skulle lända till väsendtligt gagn både för kännedomen om fäderneslandets äldre angelägenheter och för litteraturen, om genom anslag af Staten tillfälle beredes alt allmängöra sådana i så väl Statens, som enskildes samlingar befintliga äldre skrifter och handlingar, hvilka kunna lemna upplysningar om Sveriges historia och offentliga förhållanden. Och då Kongl. Maj:t ansett ett anslag af 2,000 R:dr årligen vara för ändamålet erforderligt, samt, beträffande den af Professor Carlson gjorda framställning om ett till 5,000 R:dr ökadt dylikt anslag, med hufvudsakligt ändamål att offentliggöra de Svenska riksdagarnes förhandlingar, Utskottet, utan att vilja förneka nyttan för både den historiska och politiska forskningen, om de vigtigaste af dessa förhandlingar allmängjordes, anser betänkligt, att under närvarande förhållanden, då Statens tillgångar för så många andra mera vigtiga föremål anlitas, föreslå högre anslag, än som för det af Kongl. Maj:t pröfvade behofvet funnits tillräckligt, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer att, med bifall till Kongl. Maj:ts
Ständer, att framställa den underdåniga önskan, det de aftal, som af extra Rotehållare kunna, å andra ställen än i Skåne, varaingångtie om erläggande af vissa afgifter, under bestämd eller obestämd tid, emot befrielse från skyldigheten att uppsätta manskap , nu mera, sedan Riket vunnit fred, måtte alldeles upphöra att gälia. Slutligen fa# Utskottet än ytterligare förklara , att med extra Boteringen i Skåne är ett helt annat förhållande, än med den uti det öfriga Riket, hvilken olikhet grundar sig, utom annat, äfven derpå, att hemmanen derstädes fordom, ernat befrielse från rotering, erlaggt inskrifningspenningar, så val uti Fredssorn Krigstider för hvarje mansperson utöfver en viss Sider, men för hvilken afgift de nu blifvit befriade, och Utskottet anser derföre , att för nämnde provins bör förblifva vid de aftal, om en permanent extra rotering, sorn blifvit ingångne, och i enlighet hvarmed densamma nu derstädes förrättas. Alla de öfriga aUmärkningarne tror Utskottet sig kunna med tystnad förbigå, enär de i c - Den 5 Augusti icke kunnat föranleda Utskottet till annat till*, styrkande, än Betänkandet innehåller, och hvilket Utskottet får, uti d« delar, deraf nå gotl ändring icke blifvit här ofvan föreslagen, vördsammeligen sig åberopa; öfverlemnande* alltsammans, jemte Sju af Utskottets Ledamöters , uti bifogade Protocolls Utdrag , intagne särskilda mening, till Riksens Höglofl. Ständers vidar» ompröfvand». Stockholm den 3 Augusti 1815, På Höglofl. Bidd. och På Högvördig* PrestAdelns Ledamöters Ståndets Ledamöter* vägnar '* vägnar A. Lantingshausen. Carl Fr. Ortman. På Vä Hofi. BorgarePå Hedervärda Bonde Ståndets Ledamöter* Ståndets Ledamöters Vägnar Vägnar Anel. Fredin. Frie Johansson« M. M. Rosbeck, Utdrag af ProtocoJlet, /hillet uti Rikaens Höglofl.
Omförmälda Nådiga Proposition, hvilken blifvit af samtlige Riks-Stånden till Lag-Utskottets behandling öfverlemnad, är af följande lydelse: ”Uti underdånig skrifvelse den 6 Mars 1858 hade Rikets då församlade Ständer anfört, hurusom vår tids rörelser inom kyrkan och de stridigheter i afseende på religionsbegrepp och kyrkliga bruk, som städse förekommo, uppenbarande inom församlingen ett alltjemt vexande andligt behof, ådagalade nödvändigheten deraf, att tillfälle bereddes församlingen att uttala sina åsigter i omförmälda ämnen: i anseende hvartill Rikets Ständer funnit en kyrklig representation, sammansatt af prester och lekmän, såsom Svenska kyrkans ombud, böra genom lag erkännas och regleras, samt för sin del beslutat en författning angående allmänt kyrkomöte. Sedan samtliga Domkapitlen och Högste Domstolen blifvit hörde öfver Rikets Ständers berörda förslag, fann Kongl. Majit, hufvudsakligen på grund af formela brister i detsamma, sig icke kunna derå meddela stadfästelse. Då emellertid behofvet af en kyrklig representation gifvit sig allt starkare tillkänna, och detta icke blott för behandlingen af sådana frågor, sorn, på sätt omförmäldt är, blifvit af Rikets Ständer afsedda, utan äfven för utredningen afkyrkolagsfrågor i allmänhet, har Kongl. Maj:t låtit utarbeta ett förslag till Förordning i ämnet, hvaruti de emot Rikets Ständers förberörda förslag framställda anmärkningar, så vidt de funnits grundade, blifvit iakttagna. Med erinran, att, då verkan af kyrkomötes beslut mäste bestämmas af grundlag, någon beslutanderätt enligt detta förslag icke kunnat kyrkomöte tilläggas, men att, då den ifrågavarande institutionen icke synes i fullt mätt kunna motsvara sin bestämmelse, med mindre kyrkomötet tillerkännes rätt att deltaga i stiftandet af kyrkolag, ordalagen i förslaget blifvit så affattade, att de lämpa sig jemväl för den utsträckning af kyrkomötets befogenhet, som genom en grundlagsförändring möjligen kan komma till stånd, vill Bih. till JR. St. Kongl. Majit alltså, jemte öfverlemnande af de i Stats-Rådet och Högste
Enär vid 1828—1830 årens riksdag Rikets Ständer afslagit väckt fråga om förenämnde boställens försäljande till skatte, och större skäl till försäljning af dessa än af andra för kronans räkning utarrenderade hemman och lägenheter icke synas vara för handen, samt eo del af här ifrågavarande boställen äro anslagne till Invalidhusfonden, sorn genom Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 2 Juni 1848 (N:o 93) blifvit ställde till Kongl. Maj:ts StatsUtskottets Utlåtande, N:o 254. ]) nådiga disposition och i öfrigt, genom Kongl. Förordningen den 17 Juli 1847, arrendatorer af krono-hemman blifvit tillerkände optionsrätt till arrendenas bibehållande, hvarigenom besittningsrätten jemväl å nu ifrågakomne boställen redan blifvit för arrendatorerne deraf i väsendlligare mån än tillförene betryggad, finner sig Utskottet böra afstyrka Rikets Sländers bifall till förevarande motion. Stockholm den 10 Juli 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Juli 1851, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga Skrifvelse, angående sökt garanti af staten för fem procents ränta under vissa år å kostnaderne för anläggning af en jerng väg emellan Fahlun och Gefle. tv. A.y Sedan, uti en till Kongl. Majit ingifven underdånig skrift, Landshöfdingeni Gefleborgs län, Riddaren af Kongl. Majits Svärds-Orden L. M. Lagerheim, Geschvornern G. A. Lundqvist, Rådmannen E. D. Grape samt Bruksidkaren Th.
Då den ifrågav:de å § till behandling inom Utsk:t förevar, var jag visserligen af den åsigt, att minimum af tillverkuiiigsbeloppet på dygn skulle bestämmas till 100 kannor; men detta skedde under förutsättning, att tiden för bränvinstilIverkning skulle inskränkas, enl. Utsk:ts i Irsta § framställda förslag. Men då R. o. Ad. frånträdt detta beslut och antagit den i K. M:s Nåd. Propos. föreslagna tillverkningstiden, så anser jag det vara mycket betänkligt att bibehålla ett minimum af endast 100 k:r, emedan följden deraf utan tvifvel skulle blifva, att en större bränvinsbränniug i hela riket skulle komma att ega rum, än man möjligen hade påräknat. Afven kunde ett sådant stadgande förorsaka att en mängd smärre possessionater skulle, under förebärande af fördelar för ladugårdsskötseln, anlägga brännerier, hvaruppå de aldrig förut hade tänkt. Jag finner mig derföre böjd att öfvergå på det af Frih. Tersmeden framställda förslag, eller att minimibeloppet för bränvinstillverkning må bestämmas till 300 kannor på dygnet. Frih. Sprengtporten: Lika med Frih. Raab kan jag ej annat, än finna betänkligheter i att antaga det af Frih. Tersmeden framställda förslag eller att det lägsta minimum för alla bränvinstillverkare skulle bestämmas till 300 k:r. För min del ville jag heldre antaga Utskits förslag, dock med tilläggande af det korrektiv, att den, som utöfver 2 månader idkar bränvinsbränning, skulle vara pligtig att för den öfverskjutande tiden sjelf aflöna kontrollören. Med detta tillägg yrkar jag bifall å Utsk:ts förslag. Hr Ribbing: För att vi ej måtte återkomma till det min dre lyckliga förhållandet, som sednare tiders bränvinslagstiftning •rowakat, ber jag att få förena mig med Frih. Tersmeden i den Den 2G Mars e. m, anhållan, att minimibeloppet måtte för dygn utsträckas till 300 k:r.
Sedan direktionen härefter förnyat sin underdåniga ansökning om berörde lån, har Kongl. Maj;t, med afseende å dervid anförda förhållanden, och enär Kongl. Majlis Befallningshafvande vitsordat behofvet af det sökta låneunderstödet, genom nådig proposition af den 28 December nästlidet år (under N:o 35 införd i Irsta Sami. af Bihanget till Riks-slåndens protokoll) föreslagit, att detta lån måtte för det uppgifna ändamålet af Rikets Ständer anvisas.
Ehuru frågan om nedsättning af priserna å läkemedel är af stor vigt och en sådan förändring skulle blifva till synnerlig nytta för den stora allmänheten, anser Utskottet sig likväl, på grund af hvad ofvan blifvit anfördt, ej böra tillstyrka Kikets Ständer att för närvarande uttala någon önskan i berörde hänseende, helst en sådan ned. Ilning äfven kunde komma att utöfva ett hinderligt inflytande i 8 Allra. 'Besvärsoch Ekon.- Ut skot tels Betänkande, TV: o iOS. afseende å apotheks-privilegii-köpens upphörande, hvarom Utskottet skall här nedan sitt utlåtande afgifva; och får Utskottet derföre hemställa, att motionen, i hvad den angar en underdånig anhållan om medicinal-taxans nedsättning, icke nu må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Hvad slutligen angår den af motionären framställda önskan, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes vid utfärdande af nytt apotliekare-reglemente fästa af billighet påkalladt afseende derå, „att skicklighet “mera än penningeförmögenhct blifver gällande vid utfärdandet af apotheks-privileHgier, “ så har denna fråga redan flera gånger varit föremål för förtjent uppmärksamsamhet, men dess lösning ansetts beroende på möjligheten af apotheks-privilegiihandelns afskaffande. Emedlertid har olämpligheten af nuvarande förhållande härmed och de för apothekare-yrkets behöriga utöfning serdeles menliga följderna deraf, att apotheks-privilegierna öfverlåtas genom köp och arf m. m.; utan att kunskaper eller ådagalagda insigter i yrket tagas i betraktande, såsom nämndt är, redan länge varit insedda samt äfven öfverklagade af apothekarne sjelfve*