Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet får, efter noga öfvervägande af hvad sålunda blifvit yrkadt, vördsamlige. n anföra, att Utskottet väl, lika med Memorialets Författare, anser allmänna opinionen vara en Åuctoritet, hvarå tillbörligt afseende bör göras, men finnér tillika uppmärksamheten böra fästas derpå, att, utom det densamma ofta är osäker och alltid svår att rätt utreda och bestämma, gifves det en ännu högre och större Åuctoritet, nämligen: Nationens, genom Konungen och Riksens Ständer gemensamt förklarade vilja och sanctionercide beslut; Och, då, enligt ett sådant vid 1815 års Riksdag fattadt beslut, Canal-inrättningen erhållit försäkran om ett, efter uppgjordt kostnadsförslag erforderligt understöd till arbetets drifvande efter dess första vidsträckta plan, samt Kongl. Maj:t derjemtr, i dess Nådiga proposition den 15 December 1817, behagat yttra den säkra förmodan, att Riksens Höglofl. Ständer, vid nu varande Riksdag, förena sig om det beslut, hvarigenom företaget må kunna utan afbrott fortsättas, så tror Utskottet sig icke uti Herr Ombergs anförda skäl finna anledning, att tillstyrka inskränkning af Canalarbetet efter den förändrade plan, som han föreslagit. Dock varder detta Fiiksens Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 16 Aprill 1818. g3<$ Besil, och Ekon. Utså, Betänkanden. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs« och EkonomiUtskotts Utlåtande i anledning af gjorda anmärkningar vid dess af P~ällofl. BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndct återremitterade Betänkande, rörande yrkadt f örbud emot inf örande utifrån af utländskt Bomullsgarn.
Vidare hafva ock af det Protocoll, hvilket uti Rikets allmänna ärendets Beredning, vid det detta ärende der förevarit , blifvit den 15 sist vikne April hållet, Utskotten funnit, att allmänna Beredningen i underdånighet tillstyrkt Nådigt bifall till CornmerceCollegii omförmälte underdåniga förslag, endast med den nödig ansedda ' jemkning, att derifrån borde utgå hvad i 4:de punkten är Stadgadt, i afseende på skyldigheten att vara med pass försedd, helst författningarne om passtagande egentligen icke hafva gemenskap med victualie-handeln och, med eller thy förutan i den mån de kunna tillämpas , förblefvo gällande; äfvensom Allmänna Beredningen, rörande livad uti femte punkten om victualie-varors export är föreslagit, att de endast skulle från Rikets Stapel-Städer kunna utföras, ansett, att Ridder, skåpets och Adelns i Privilegierna förvarade rätt, att sia* egendoms-producter sj<?lfve få utfara - Den 2 Juli. fora borde, ■till förekommande af missförstånd, yid detta tillfälle åberopa. Detta allt hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och sorn, med afseende ä den betydliga nvtta för allmänna Uikshushållnlngen , frihet uti vktualie-hande.ln samt en .Landtbrukaren derigenom beredd lätt afsättning af sina productioner ostridigt, medföi;, Utskotten, ansett, att de stadganden, hvilka Cominerce-Gollegium i detta ämne hos Kongl. Majit, i underdånighet föreslagit, skola fullkorn lige#/leda till det ändamål, som , genom berörde »handelsfrihet och med upphäfvande a* de derå nu lagda band, sökes ; alltså hafva Utskotten funnit
Erfarenheten har äfwen, ehuru kort, redan hunnit intyga, huruledes den tillfälliga enskildta winning, som af denna tillkomna oinskränkta Fabriks-rörelse statt att hämta, föranledt till widsträckta anläggningar, utan all sjelfständig Fond af rudimaterien, och att pa sadant sätt, oaktadt en stigande Landtcultur, Sädens sa kallade förädling, an, tingen uppsiukat öfwerskottct af en rikare skörd, eller wid sparsammare arswäxt, betydligen ökat Sädesbristen. Kongl. Maj:t hyser wiscrligen den öfwertygelse, att den nu sa uppdrisna Brännwinstillwerkningen, skulle, lika med all annan af särskilta omständigheter utöfwer sin naturliga gräns bringad näring, under tidens lopp, och sedan den befunnits i längden förstörande för dem sjelswa, som idka den i annan ordning och större widd än des förknippande med ett wäl ställdr jordbruk fordrar, återtaga ett till öfriga handteringar och det werkliga behofwet afpatzadt stick; men da, under ett hardt luftstrek och omwäplande wintrar, Swerges Spannemals-tillgangar aldrig med tillförlitlig wishct och med det angelägna wilkoret af ett utaf främmande biträden oberoende till - 8 Den i8 April. tillständ kunna beräknas, och säkerheten att brödfödan, såsom den första nödtorften, icke kommer att saknas, nödwändigt mäste utgöra den första äsigten i allmänna hushallsmäl, anser Kongl. Maj:t det närwarande för wigtigt alt hänstjucas till den rättelse, som wore att förbida as framtiden och af den bedröstrga klokhet man genom stadan winner. Det ar ej allenast i desi egenskap af hushällsanstalt som detta ärende krafwer en förändrad och bättre rigtning; äswen med afseende pä den för Stats-Casian af Brännwinsbrännings-afgisten päräknade inkomst, företer sig samma behof. Kongl.
39 MAJORSKAN (fortsätter utan att höra på farbror Göran). Ack, min snälle gubbe, hvad han var misskänd ANNA (afbrytande). Mamma, kanske farbror är hungrig. (Reser sig.) MAJORSKAN (springer hastigt upp). vara! (Till Anna.) Nej, sitt du, jag går hälst själf. (Går ut i matsalen.) FARBROR GÖRAN. landet hos din gamle farbror! Ja, det gör du rätt i! Om jag nu bara kunde få dig med, Anna! ANNA. är lite häftig, som farbror nog vet; men så god ändå FARBROR GÖRAN. du, han säger om saken? Ja, ja, hjärtegod! Men fästmannen? Hvad tror ANNA. blir borta i flera veckor annars så Karl! Ja, han reser till tinget i morgon och FARBROR GÖRAN (leende). Annars så hade du kanske inte följt med? Åh jo, det tror jag nog. (Förlägen.) Mamma Jaså, min käre Viktor, så du vill slå dig ned på Ja, det har du rätt i, Anna. Så glömsk jag kan till och med af sina närmaste! (Suckar.) nu passar det ju bra, att Karl inte är hemma. FARBROR GÖRAN. Kan ni vara färdiga till dess? Förträffligt! Jag tänker äfven resa i morgon. ANNA. farbror inte stanna något? Ja, jag vet ingenting som hindrar. Men kan FARBROR GÖRAN. Nej tack, barn! I morgon få vi allt ge oss af. jag träffa honom? Jag önskar endast få tala med Karl. Hur skall ANNA. Han kommer hit i afton. FARBROR GÖRAN. Nå, det var bra! MAJORSKAN (kommer från matsalen). Nu är middagen färdig. Var så god! Ja, Var så god, bäste svåger! Jo visst, när Selma längtar efter mig! Men svåger får hålla till godo med hvad huset förmår. FARBROR GÖRAN. matsalen, under det att ridån faller.) _______ Tack, tack, kära svägerska! (De gå alla ut i ANDRA AKTEN. Majorskans förmak. Afton. På bägge divanbor den tända lampor.
Men hon sväljde dem med en sträng förebråelse mot sig sjelf: stackars Hanna, hur skulle hon nu kunna tänka på mig? Tåget rullade bort, och Bella fick ej ens en afskedsblick ur kupéfönstret. Dekoration Dekoration Julisolen brände klar och het den trånga kammare, der Hanna Rappe satt lutad öfver sitt arbete, en klädning åt postmästarinnans lilla dotter. Hennes blickar flögo längtansfullt ut genom det lilla fönstret till den aflägsna skogen, der hon så gerna sökt svalka. Men arbetet brådskade, och hon kunde icke medföra symaskinen till skogen. Tankarne arbetade ostörda. I dag var det två månader, sedan hon lemnade skolan och kamraterna. Vid sin hemkomst fann hon modren döende. Hon fick icke göra annat för henne, än sakta smeka den matta handen, jemka om kuddarne och fukta läpparne med friskt vatten. Och dock mottog hon så oändligt mycket under dessa korta ögonblick: den sista glöden af en kärlek, fordom varm och stark, men som förkolnat under lifvets kyla. Hennes mor var sig så olik, o, huru ljuf hon var! Den trötta blicken följde henne, hvar hon gick i rummet, den talade om hennes kärlek, den bad om förlåtelse. Och Hanna satt timme efter timme vid hennes sida, insupande med törstande hjerta den moderskärlek, hon aldrig fått smaka. Hvarför kom den så sent? Men Gud vare tack för att den ändtligen kom! Blott en gång framskymtade den forna mörka blicken och det bittra tonfallet. Det var då posten medförde det vanliga penningebrefvet, hvilket Hanna icke fort nog hunnit gömma. Hennes mor drog henne till sig och hviskade med möda: lofva mig, att du aldrig använder dessa penningar för egen del! Lofva mig att hellre svälta, än köpa bröd för dem! Då Hanna med allvarlig röst gaf henne detta löfte, blef hon åter lugn, och ögonen återtogo sitt milda, kärleksfulla uttryck. Sedan kom döden, den underfulla, högtidliga afskedsstunden. Hannas hjerta skälfde ännu vid tanken på den tomhet, som lägrade sig kring henne, när hon såg blicken slockna i de kära ögonen och kände handen kallna i sin.
Ad. skulle med detta villkor bevilja 6000 r:dr, så hade Ståndet vidhållit den grundsats, som nyss i en dylik fråga blifvit af Ståndet iakttagen. För riktigheten att bifalla anslaget, torde jag icke behöfva anföra flera skäl, än dem som Frih. Rålamb redan andrngit. I anledn. af Gr. Anckarsvärd! fråga hvarthän det skulle leda, oni RiksSttn, mot StalsUlskts tillstyrkande och förbi detsamma, medgåfve större anslag, och då Grefven befarat att i sådan händelse någon brist skulle uppkomma, hvilken man icke hade mede! att fylla, får jag erinra hvad jag vid ett föregående tillfälle omnämnt, att af de i,25o,ooo r:dr, som StatsUtsk. afsatt för Strömsholms canal, har PresteSt. beviljat endast 600,000 r:dr och BorgareSt. endast 225,000 rtdr. Om vi antaga att R. o. Ad. beviljar^den högsta af sistnämnda summor eller 600,000 r:dr, så finnas likväl 625,000 r:dr qvar. Jag vet dessutom, att åtskilliga andra anslag till vattencommunicationer äro afslagna, och att tillgångar således finnas utöfver behofvet. f delta hänseende är följaktligen ingen betänklighet för mig, hvadan jag anhåller, att Ridd.Secrettn behagade upplysa, huru frågan blifvit behandlad af de 2:ne Stånd, som redan öfver ämnet beslutat. Underl. Ridd.Secret. upplyste, att PresteSt. beviljat 6000 rtdr för en gång, lill upprensning af Norrtelje å, under vilkor att arbetet dermed varder fullbordad!; BorgareSt. hade beviljat till upprensning af Norrtelje å ett statsanslag af 6000 rtdr. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. mätte instämma med de 2tne Stånd, som redan beviljat 6,000 rtdr, men med det tillägg, som PresteSt. gjort, att arbetet dermed varder fullbordadt.
A:© Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Jan. 1858, kl. 1 e. m. * Utlåtande, angående ifrågastiildt anslag af allmänna medel lill anläggande af en vattenledning i Carlskrona. (I. A.) Till Stats-Utskottets handläggning har Ridderskapet och Adeln öfverlemnat en af Herr E. IV. Nordenfelt väckt motion, deruti anföres, hurusom staden Carlskronas innevånare, utgörande, enligt 1855 års mantals-förteckningar, 11,117 personer, ej kunde på annat sätt tillfredsställa det oundgängliga lefnadsbehofvet 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 233. af friskt vatten än genom hemtning från Lyckeby med dertill inrättade skutor, med hvilkas förande fram och åter 2 Under-Officerare och 14 man af Kongl. Flottans personal vore sysselsatte, så länge hafvet är öppet, samt dessutom med en särskild vattenskuta, som under de 4 varmaste månaderna af året måste hållas i gång för att fylla den fattiga befolkningens på Björkholmen behof och ytterligare genom körning landvågen under vintern, då is hindrade transporten sjövägen, hvilket tillskyndade samhället en årlig kostnad af 4,027 R:dr 28 sk. 8 r:st. b:ko. Detta oaktadt, och fastän man alltid iakttoge den omsorgen att samla allt på taken fallande regnvatten genom stuprännor, ledande till tunnor och kar i källare och andra förvaringsrum, vore tillgången ändock så knapp, att verklig brist stundom uppstode, isynnerhet när storm och hög sjö hindrade eller uppehölle vattenskutorna i deras regelbundna gång, vid hvilka tillfällen alla, som icke genom enskild försorg lyckades skaffa sig vatten landvägen från Lyckeby, nödgades åtnöja sig med det saltaktiga, osmakliga och mindre helsosamma vatten, som kunde erhållas i stadens brunnar.
»Hvad tusan rör det de der menniskorna, om jag är förlofvad med dig!» »Jo, det rör hela den bildade verlden, annars hade du väl inte satt det i tidningarna. Och det är så mycket, att nu är du så god och uppträder med glans, du!» Det låg mer allvar under skämtet än det lät. Marianne hyste en hemlig farhåga för hur pass ledigt han kunde röra sig vid dylika festliga tillfällen. Med ett slags ångest räknade hon efter, om han som yngste marskalk kunde bli tvungen att hålla tal till tärnorna, men brudens bror var lyckligtvis yngre. »Du skall väl ha hvitt», sade Börje, »jag är säker om att det klär dig ovanligt bra. Ditt utseende förefaller som vore det gjordt för tyll och spetsar.» »Åh, du skälm! Du brukar ge akt på damernas toiletter!» utropade Marianne med glad öfverraskning, och det lyste till i hennes ögon, så som Börje aldrig sett det förr. »Ja», sade han, »det gör jag. Jag tycker om att se fruntimmer väl klädda, jag kan aldrig göra reda för hvad de ha på sig, men jag vet alltid om det är vackert eller ej. Och på bröllop tycker jag det är så vackert med hvita klädningar, det är någonting så rent och högtidligt. Det passar så väl för ett sådant tillfälle. En helt hvit drägt till ett ungt oskyldigt ansigte, det är något af novis, något fromt, men ändå så att man är glad att hon inte skall gå i kloster. Han skrattade smått, liksom förlägen öfver sina egna ord. Fru Björk såg på honom med någon förvåning. Kanhända var han ändå inte så obildad, som man trodde. »Man ämnar göra på det der moderna sättet, att ha alla festligheterna före bröllopet, ty de nygifta skola resa strax efter vigseln», sade Marianne. »Min hvita klädning får du således inte se förr än som kronan på verket. Första storståtligheten blir en bal hos major Follmers, det blir nog också det stiligaste. Jag har hört att den lär bli om onsdag åtta dar. Till den får man riktigt anstränga sitt geni ... ens värdighet som blifvande fru! Jo, jo, jag tänker nog att jag skall få ihop någonting presentabelt. I morgon skall jag välja tyget. Blått du.
Ordförande att för hvardera af berörde femtiofem dagar böta en Riksdaler eller tillsammans femtiofem R:dr Kronans ensak, samt derjemte ersätta ej allenast Kongl. Majit och Kronan för den saklälldes underhåll i Calmar länshäkte under denna tid, med fem R:dr 28 sk. 8| rst., utan äfven den sakfällde för hans lidande med af honom i sådant afseende fordrade fern R:dr, allt banko, och dessutom godtgöra honom lösen för ett exemplar af Kongl. Hofrätteus utslag med derå tecknade belopp; och har detta utslag icke blifvit öfverklagadt. Berättelsen för år 1851 upptager redovisning för de af mig förordnade åtal emot K. Bfhde i Gottlands län och Karantänsbefälhafvaren vid Slitö för olagliga, år 1850 företagna spärrningsåtgärder, i anledning af yppad Kolerafarsot hos en å lägenheten Lenna bosatt engelsk undersåte; och uti berättelsen för sistlidna år omförmälas de besvär, jag i underdånighet anfört öfver Kongl. Svea Hofrätts den 16 Juli 1852 gifna utslag uppå det mot K. Bfhde anställda åtal. De förut anförda, redan i förstnämnda berättelse tillkännagifna besvären öfver Rådstufvurättens i Wisby utslag angående Karantänsbefälhafvaren, hafva samfäldt med de besvär, denne senare, jemväl deröfver anfört, blifvit af Kongl. Hofrätten den 8 sistlidne Juni pröfvade; och inhämtas af Kongl. Hofrätteus då gifna utslag, att sedan Rådst.rätten genom öfverklagade utslaget den 14 Januari 1852, dels i anledning af Ivarantänsbefälhafvarens invändning, att Just.
Ulom det att inträffade ofördelaktiga handelskonjuncmrer föranlätit Kongl. Maj:t att efter hand ytterligare nedsätta utförsel-afgifcerne för Stångjern med flera produkter af Bevgshandteringen äfwensom att för andra med utförselrull belagda inhemsia artiklar medgifwa fullkomlig tullfrihet, har under tillämpningen af 1841 ars TullTaxa nägra hufwudsakliga förändringar deruti icke ifrägakommit eller sadana omständigheter funnits wara för handen, som kunnat päkalla anbefallandet af en allmännare revision af nämnde Taxa, helst densamma föregätts af ett genom dertill utsedde komiterade utarbetadt och Rikets Ständer wid deras förra sammankomst meddeladt fullständigt forsing. Wid - Widkommande serskilt Tarifen för Spanntälstullen, sa har nägot behof af jemkning deruti under den förflutna tiden icke gifwit sig tillkänna; och lämpligheten af det system för tull-lagstiscningen i denna del, som salunda till en början för en witz inffränkcare tiderymd blifwit bragt till ^verkställighet, torde alicsa kunna anses wara af erfarenheten i icke owäsentlig man bekräftad. Äfwen föreffrifterne rörande de serffilte delarne af Tull-Kontrollen hafwa sedan sista Riksdag blifwit öfwersedde och nya författningar i detza ämnen utfärdade, hwarigenom asyfcacs acc, i förening med tullinkomstens betryggande, for den lofliga handelStrafiken bereda ytterligare lättnader. Genom Tulluppbördens tilltagande indrägtighet har Kongl. Maj:t blifwit försatt i tillfälle att utan befarad minskning i paräknad Statsinkomst icke allenast anbefalla förstärkta Tullbewaknings-anstalrer, utan ock att, enligt Rikets Ständers framställda önffan, tillwägabringa en pä sportel-systemets afskaffande grundad ändamalsenligare lönereglering för Tullwerket.
Detta kan väl ändå icke vara frihandelsvännernas allvarliga mening, ehuru det så skulle kunna synas, men må man då också betänka den olika ställning, hvari vårt lands jordbrukare sig befinna, jemförelsevis med flera af våra grannländer; ett hårdare klimat, färre arbetskrafter, mindre tillgångar till jordens uppodlande och skötande, och drygare transportkostnader, oaktadt de kommunikationsmedel, som vi på sednare tider förskaffat oss med lånta penningar, och hvilka vi aldrig skola kunna återgälda, om icke våra förnämsta hufvudnäringar skyddas. Det är således, enligt min tanke, en oafvislig nödvändighet att tillräckliga skyddstullar åsättas de flesta af våra jordbruksalster, så att priserna icke nedtryckas långt under produktionskostnaden; och då vi vid denna riksdag förmodligen hafva att invänta en Kongl. Proposition i samma syftning som det redan erhållna Tullkomitéens förslag, så har jag på förhand ansett mig böra genom denna motion tillkännagifva min och mina kommittenters, och, vore det för mycket sagdt: hela landets jordbrukares åsigt i denna vigtiga sak, nu medan motionstiden räcker. Att ingå i något detaljeradt förslag torde vara öfverflödigt, då jag i allmänhet uttalar den meningen att de flesta, om icke alla, jordbrukets alster böra åsättas en tillräckligt skyddande tull; dock vill jag här föreslå några af de vigtigaste, och börjar sålunda med artikeln: Fläsk. Denna vara åsattes vid sistlidne riksdag en tull af 2 R:dr 50 öre per centner, men jag föreslår nu, enligt Bonde-Ståndets beslut vid samma riksdag, 3 R:dr per centner. Kött. Härå föreslås nu 2 R:dr per centner. Ost. Härå föreslås en tull af 3 R:dr per centner, enligt sista Riksdagsbeslutet. Smör. Härå föreslås äfven 3 R:dr per centner. Hvete, omalet, föreslås 20 öre kubikfoten. Båg, omalen, föreslås 10 öre kubikfoten. Hvete, malet, föreslås 1 R:dr per centner. Båg malen, föreslås 50 öre per centner. Andra slag malen spanmål, än af hvete och råg, härå föreslås 50 öre per centner. Bränvin.
RättegångsBalken i nu gallaude Allmänna Lag mot 3 §. af 27 Cap. RättegångsBalken i LagComiténs förslag till ny allmän Civil-Lag, efter Utskottets tank3, icke fullkomligen uppfyller det ändamål, sorn dermed åsyftas, oell Utskottet äfven linner det af Motionairen föreslagna tillägg icke vara lämpligt; så, enär den rättsfråga, som är föremål för 21 Cap. RättegångsBalken, utgör ett serskildt af andra rättsfrågor alldeles oberoende ämne, och nämnde Capitel således kan, utan inverkan på Lagens öfrige Btadganden, helt och hållet förändras7, samt det af LagComitén utarbetade Lagförslag , i fråga om rättegångskostnad och skadestånd, ej allenast hvilar på den af Utskottet här ofvan godkända grundsatts, utan ock är i sina bestämmelser sådant, att det, efter Utskottets omdöme, kan, med ringa förändring, såsom lag antagas och i gamla Lagen lämpligen införas, anser Utskottet sig böra, i nära likhet med hvad Lagutskottet vid 1823 års Riksdag tillstyrkte och Rikets Ständer da gillade , föreslå , att 2i Cap. RättegångsBalken mat" te erhålla följande lydelse; -Utskottets betänkande !ST:o 38. 37 1 §, ”Hvad den, som salen vinner, ”trängd varit att d Rättegången flosta, skall den, som tappar, gällda honom ater. Ej må någon från "den kostnads-ersättning befrias, rutom i de fall, sorn i 2, 3 och 4 ”////. säges. 3 §• }Har någon vunnit derigenom, "att edgång blifvit honom ålagd elller tillåten 5 dd vare vederparten "ej skyldig att hans kostnad gällda. Samma
Ilos jurymannen deremot (åtminstone i de länder, der juryn vunnit burskap, såsom i England och Nordamerika) står öfvertygelsen fast, att libell afven kan statueras af till offentligheten öfverlemnade, sanna och verkliga förhållanden, hvilka, tagna ur det enskilda lifvets förtroliga krets, tillhöra religionens och moralitetens domsrätt, men alldeles icke publicitetens. I nämnde länder straffar jury sådana, äfven på verkliga förhållanden grundade, tryckfrihetens missbruk äfven så val, som om de varit fullkomligt osannfärdiga. Ofvan uppgifna juryinrättningens större företräden, äfven i dess tillämpning till tryckfrihetsförbrytelser, äro erkända icke allenast af alla politiska, men äfven af alla juridiska skriftställare af något värde, som lefvat i länder, der tryckfrihet äger rum. Eland dessa sednare må isynnerhet nämnas den odödlige Blackstone, Englands störste jurisconsult, som anser för t. o. m. orimlig all annan domsrätt än jurymannens i tryckfrihetsmål. Äfven Montesquieu, ehuru lefvande i ett land, der hvarken tryckfrihet eller jury fanns, förklarar sig likväl för denna sednare i dess Esprit des lois pag. 262 och erkänner juryinrätlningens gifna företräden framför domstols-jurisdictionen i alla slags brottmål samt äfven i tryckfrihetsmål. Hvad Tysklands juridiska författare beträffar, känna de icke heller, åtminstone ej af erfarenhet, hvarken tryckfrihet eller jury; likväl skall jag anföra några särdeles märkvärdiga omdömen af dessa. Feuerbach var, på sin tid, en hög juridisk auetoritet. Ilan förklarade år i8i3, att juryinrältningen var nödvändig i en demokratisk statsförfattning, och väsendtlig i en blandad, d. v. s. en sådan, hvari folket har rätt att handla i egenskap af statsmagt; och enär vår statsförfattning ovedersägligen hörer till det sednare slaget, är den Feuerbachska auetoriteten till fördel för juryinrättningen, ehuru, i ett föregående plenum, äfen värd och lärd ledamot åberopad såsom stridande mot denna.