Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedanvoteriimssättet inom Utskotten blifvit förän O dradt, på sådant sätt att omröstningen sker per capita, har jag hort, att Ledumöterne af Ridderskapet och Adeln icke varit fulltaliga; men då Ridderskapets och Adelns Ledamöter hädanefter troligen lära bättre passa på, och öfvervara öfverläggningarne i Utskott, tror jag, att något tillägg nu icke behöfves, utan tillstyrker antagande af §. enligt Utskottets förslag. Herr Cederschjöldi I anledning af hvad den siste talaren yttrat, får jag erinra, att det måste vara plenum först, innan nytt val lill Ledamot i Utskott kan för sig gå. Således skulle platsen nödvändigt komma att stå ledig några dagar, hvilket undvikes, om man genast utser Suppleanter, Dessutom skulle det vara obilligt, att vilja hindra en Ledamot af Ridderskapet och Adeln, att på några veckor kunna aflägsna sig från Staden. Ville man nu stadga, att en sådan Ledamot då genast skulle mista sin plats i Utskottet, så skulle det ofta blifva ombyten af Ledamöter i Utskott, hvilket icke . vöre Den g November. 353 Vöre fördelaktigt. Då således nyttan af Suppleanter är gifven , hoppas jäg alt Höglofl. Ståndet täckes antaga mitt förslag. För yttermera säkerhet kunde man ålägga den ordinarie Utskötts-Ledamoten, att om sitt förhinder eller erhållna ledighet underrätta Suppleanten* Herr von Hohenhausen:
Dessutom finnes för det närvarande nästan alltid marke efter spöstraff, Som hvarje Brott-] målsDomare vet att utröna, men de märkea Utskottet föreslagit innebära en säkrare Controll, och jag kan icke inse det vara någon rät. tighet för den, som stulit andra gången, att vidare vara obefläckad, utan att han bör vara känd för sitt brott och ej kunna återvinna sin förlorade existimation, utan genom en förhata 32 Den 21 Maji. träd vandel, och den lilla olägenheten, att han dermed måste vara försedd med betyg vid alla de tillfällen , då fråga om hans fräjd kan uppstå, kan väl icke mätas emot den fördel för allmänna säkerheten , som härigenom skulle uppkomma. På alla dessa skäl anhåller jag om bifall till Utskottets Betänkande. Friherre Boye, Ludvig: Jag får för min del helt enkelt begära afslag å LagUtskottets Betänkande. Grefve Strömfelt, Hans Fredric: Jag kan så mycket mindre dela Utskottets tankar i detta ämne, sorn jag är öfvertygad, att i fall straffet för tjufvar skärpes, så ökes i och med detsamma deras brott, emedan tjufven, sora blott har ett lif att förlora, ej skall draga i betänkande att med tjufnader tillika begå mord, för att derigenom söka skaffa undan åtminstone den person såsom vittne emot sig. Om bevaknings-anstalterne deremot vid Rikets Fästningar vore i bättre skick än nu, så att Fästningsfångar ej så lätt hade tillfälle att på flykten komma, hvilket nu ofta inträffar, samt medel funnos till inrättande af Correctionshus, på sätt Friherre Cederström omnämnt, anser jag brotten säkerligen bättre skulle förekom* mas, än genom skärpning i straffen. Hvad Betänkandet i öfrigt innehåller, instämmer jag till alla delar med Friherre Cederström, och får jag af sådan anledning för min del anhålla om afslag å Betänkandet. Herr Den 21 Maji. 33 Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf:
Här kringresa hundradetals utländska handlande, icke för att göra affärer med Svenska varor till utförsel, utan nästan endast för befrämjande af införseln af utländska öfverflödsartiklar, hvilka de ofta till och med sälja i minut, än under namn af prof, än under annat förebärande. Dessa betala för sådant ingen slags bevillning, om de ej äro Judar eller Italienare. Jag vet precist, att sådane få i andra länder betala en dryg afgift till Staten för dylika rättigheter, och i ett land, der man behöfver så mycket med skatter ihågkomma sine egna medborgare, borde man väl icke glömma de utländske inom vårt land handlande. De, som ifra t så 44 Den 4 Januarii f. m. mycket mot Gårdfarihandel, hvilken drifves af egne Landsmän, måtte väl åtminstone icke vilja mera gynna dessa kringresande utlänningar. Derföre får jag hemställa, om ej en lämplig bevillning bör dessa åläggas. Herr Tham: Det är mig en fägnad få upplysa Herr Munck af Rosenschöld, att hvad han föreslår, redan är af Utskottet iakttaget. I den gamla BevillningsFörordningen stod, att bevillning skulle erläggas af kringresande Judar och Italienare. Jag känner icke, hvarföre man bär nyttjat uttrycket Italienare; men den nya Förordningen innehåller, att Judar och Utländningar, hvilka resa omkring i landet och drifva handel, skola för en sådan rättighet betala 5o R:dr B:co om året, och att de Judar och Utländningar, som med tillåtelse drifva handel i städerna, derföre skola taxeras lika med andra handlande. Jag hoppas Herr Munck af Rosenschöld häraf finnér, att Utskottet icke glömt dessa utländningar. Hans Excellence Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till återremiss af BevillningsUtskottets ifrågavarande Betänkande. Bifölls. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken tillkännagaf, att Plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
SlatsUlsk:s ordf:de har angifvit, alt det troligtvis vore meningen af ordalydelsen att detta anslag af 18,000 r:dr icke linge öfverskridas. Denna sannolikhet år allt brydsam för dem som skola på eget ansvar tillämpa §:n. Anlagom att Konungen fordrar mer än dessa 18,000 r:dr, hvad hafva Fullmäktige då att iakttaga, — är det ett förslagsanslag i samma mening som de öfriga Statsanslagen på Riksstalen, så att om det utsatta beloppet icke är tillräckligt, Fullmäktige äga att ersätta bristen, eller är del ett anslag blott i den mening att det icke får öfverstigas? Jag vill ej längre uppehålla diskussionen, men har ansett mig böia yttra den oförgripliga mening, att det icke är så serdeles rätt att utrusta ^Fullmäktige med en så tvetydig föreskrift. Då härefter H. Ex. Hr Frill. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade godkänna den af StatsUlsk. föreslagna 105 §, ropades ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade del han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs ett från Exped.Utsk. inkommet mern. N:o 13, i anledn. af återremisser af skrifvelseförslaget N:o 174. Efter upläsning af det återlemnade skrifvelseförslaget, blef detsamma nied del deri nu, jemte rättelse af punkternes ordning och förteckningen å den ifrågavar:de hufvudtitel ds anslagssummor, af Etsk. föreslagna tillägg af R. o. Ad. godkändt. Upläsles till justering och godkändes nedannämnde från Exped.- Utsk. inkomne förslag till R. Sirs underd. skrifvelser till K. M.: N:o 193, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de Nya Troll - hätte kanalbolags
Dom , eller dit kommo, genom ordenteligt vad , bch fördenskull skulle denne döma Konungens Dom; men sorn Riket var vidt och stort , så att Undersåtarne och Inbyggarne icke utan hinder och med möda kunde söka rätt på en ort och således ofta ledo orätt för fattigdom och annat besvärs skull ; derföre skulle Fyra Hof-Rätter anställas öfver Riket, med lika magt och myndighet och efter ett sätt. Den förste och förnämste af ritm och afseende var Hof - 500 Betänkande om Rikets Styrelse-Verk, Rätten i Stockholm ', der Riks-Drozet prtesiderade och hvilken bestod, förutan honom, af 16 personer eller bisitare, 4 Riksens Råd, 6 af Ridderskapet och 6 af andre Liärde och skicklige män: den andre Tiof-Rätten var satt i Jönköping och bestod af en President af Riksens Råd, 6 af Ridderskapet och 6 af andre ärlige och beskedlige män: den Tredje, var Finnlands Hof-Rätten i Abo, bestående af En President af Riksens Råd , 6 af Ridderskapet och 6 andre beskedlige och Lärde män den Fjerde och sista var Lijf ländska Hof-Rätten i Dorpt, som också bestod af En President af Riksens Råd, samt 6 af Ridderskapet och 6 af Borgerligt stånd. Dessa Hofr Rätter skulle hvar uti sitt District upptaga och afdöma alla Rättegångs-Arender , som med skäl för dem kommo, och fick ingen vädja ifrån deras dom, men funne sig någon besvärad, hade lian makt att klaga för Konungen och ordentligen söka Revision. Det andra Collegium var Krigs-Rådet, som derigerades af Marsken , hvilken hade till Bisittare 2-ne af Riksens Råd, enkannerligen dem sorn tjente, eller hade (jent i Krigs-Ambeten , så ock fyra andra Krigs-Officerare; och hörde egentligen till detta Rådet: Fält-Marskalken, Riks-Tygmästaren och General-Vaktmästaren.
Den andra föreskriften i Jagtstadgan, rör:de premiers utdelande för fällda rofdjur, har visat sig mera verksam; likväl erfordrar äfven denna föreskrift en förändring, såvida den i närvaride tid skall upfylla sitt ändamål; penningevärdet har nemi., under det sednast förflutna halfva århundradet, förändrat sig till den grad, att ett belopp, hvilket, då Jagtstadgan utfärdades, ansågs temligen betydligt, nu mera icke räknas såsom någon belöning, motsvarande den möda och tidspillan, som äro oskiljaktiga från rofdjursjagten. Uplysningsvis må nämnas, att Jagtstadgan bestämmer 12 sk. b:ko såsom ersättning för ett skott. För att afhjelpa detta missförhållande, som upstått geuom myntets förändrade värde, hafva särskilda orter träffat enskilda öfverenskommelse!' om utdelande af högre premier, lämpade efter nuvaride penningevärde; sålunda betalas t. ex. för en fäld varg 20 It.dr och för en räf 4 R:dr b:ko, ehuru stadgan endast bestämmer värdet af sex skott för en varg, eller 1 Kidr 24 sk., och ett skott för en räf, eller 12 sk. samma mynt. Det skulle vara fördelaktigt, om dessa enskilda öfverenskommelser kunde, genom ett för hela Diket gällande allmänt påbud, göras öfverflödiga. Det vore alltid mest ändamålsenligt, om premierna utdelades till enahanda belopp öfver hela landet, äfvensom det vore billigt, att medlen uttaxerades efter samma grunder i alla delar af Diket, och i sammanhang med öfriga utskylder; härigenom undvekes all särskild omgång med upbörden och all orättvisa vid fördelningen deraf. På grund af hvad här blifvit anfördt, vågar jag ödmjukast föreslå den förändring i nu gällande Jagtstadgas 3 Artis 2 §: Att premier för fällda rofdjur bestämmas till Fern Eidr rimt för hvarje skott, efter den beräkning, som i 3 §:n af samma artikel finnes föreskrifven, och premier utbetalade för björn, varg, lo, filfras, räf, örn, uf och dufhök (Falco palumbarius).
Hymer lösgjorde en båt och satte sig till årorna, Tor tog plats på aktertoften. När de rott ett stycke ut på fjärden, lade Hymer upp årorna. Tor ville att de skulle ro längre ut; men det vägrade jätten bestämdt, troligen därför att å motsatta kusten bodde jättefienden Egil, som plägade på skidor göra färder å vattnet, väpnad med en båge, hvars pilar icke förfelade sitt mål. Det var därför rådligast att icke våga sig för långt från jättestranden. Hymer och Tor firade ut sina fiskelinor. Hymer hade god fiskelycka och drog på en gång upp två hvalar. Tor hade fästat tjurhufvudet på sin krok och fick ett väldigt napp. Det var Midgards-ormen, som slukat agnet. Han var redan då ett vidunder af förfärande storlek och styrka, ehuru på långt när icke så stor som han till slut skall bli. Tor halade in linan, fast ormen stretade emot, och han fick det fula hufvudet upp mot relingen. Hans ena hand höll linan; den andra ryckte hammaren ur starkhetsbältet och gaf ormen ett slag i skallen. Det var ett hårdt slag, och ormen tjöt och vältrade sig, så att det genljöd ur djupet och jorden skalf. Men lös kom han och sjönk åter ned i hafvet. Nästa slag af Tors hammar får han icke förr än i Ragnarökstriden. När efter slutadt fiske Hymer rodde tillbaka med sin gäst, satt han dolsk vid årorna och sade icke ett ord. Några vilja veta, att när Tor med sin hammar slog Midgardsormen i hufvudet, afskar Hymer hans fiskelina, så att Midgardsormen på det sättet kom lös, samt att Tor i förargelse häröfver gaf Hymer en örfil, så att han föll omkull i båten. Huru än härmed förhöll sig, visst är, att Hymer var vid dåligt lynne. När de kommit i land, frågade han, om Tor ville bära hvalarne upp till gården eller göra fast båten. Tor tog båten, men band den icke vid stranden, utan bar den med ösvatten och åror hela vägen upp till jättens sal. Deri gjorde
Å dessa Vördsamma framställningar täcktes Riksens Ständer då fästa en gynnande uppmärksamhet, bevilja Bolaget ett Lånebiträde ur Riksens Ständers Banque, stort 100,000 R:dr, samt att till och med år 1820 få uppbära de 5 proCent årligen för skedde och skeende Bolagets tillskott, hvilka Kongl. Maj:st Nådigst sedan år 181a tillerkändt Bolaget, att af Statsmedlen uppbära. Härigenom ei höll Bolaget förmåga att med kraft söka besegra de flerfalldiga Natur-hinder sorn företedde sig för då uppgjord Arbetsplans verkställighet, och med Bolagets härigenom vundna förmåga, upplifvades dess alltid bevista nit och föresatts att vinna ändamålet. De kostsammaste fötberedelser vidtogos sålunda, hvaribland må nämnas att trenne ÅngMachiner, af tillsammans 52 Hästars kraft, anskaffades och uppfördes, jemte det att en, för - Den 30 December. ut på stället varande af 16 Hästars, förbättrades och förändrades för att med samfält pumpning befria Slussanläggningsstället från det ovanliga Vattu-riliopp, som hindrade Slussgrundens planmässiga anläggande, hvilka förberedelser jemte nedra Canalens fördjupande genom muddring utgjorde förledna ars vanliga Arbetstids hufvudsakligaste föremål. Uti April Månad detta år anställdes försöket af denna tillställning, men då beviste Resultaten, att Vattu-tilloppet så från sidorne som utur sjelfva botten, vid hvarje fots sänkning,öfver all beräkning ökades , och att Sluss anläggningsStället genom dessa hitintills erkända kraftigaste medels användande ej heller kunde uttömmas.
Visi^tioner efter förbutit gods, hwartgenom inhemska Fabriquernes upp, komst och förkofran äsyftas, har erfarenheten tillräckeligen wjsat, att detta ändamål ej, genom de strängaste förbud emot Utländske waror kunnat winnås, dä öfrige omständigheter, som för detze inrättningar äro gynnande och hwilka, säsom beroende af Rikets ställning och förhållande till andra magter, tillgäng pä rudimaterier innom landet för läga priser och lindriga arbetslöner, m. m. ej kunna med nägra twängslagar beredas, icke warit til! förenämnde ändamäl werkande, af hwilkcn anledning Husvisitationer jemwäl biifwlt genom gr § af Resolutionen pä Städernes Allmänna Beswär, den 17 Augusti 1762 förbudne, hwareftrr den uti Förfaktningarne af den 7 Oktober 1766 samt 18 April 1768, gifne killärelst akt hos personer, som wvre obehörige tig Handels idkande, samt i Handlandes Krambodar och Magaziner anställa underlökning ester förbudik Gods, är mordén genom Kong;. Förbudet den 16 Ridd; och Ad. proe. 5 B. Zu N - 554 Den iO Januari». Julli 1776, ä nyo upphäfmen; och ehuru de förra Författningarne rörande tillätne Visitakioner, sedermera Medelst Kongl. Förordningarne Veu 14 Martil 1785 och den 6 April 1799 blifwit upp< Iiswade, halma dock veste stadganden, under den förflutne tiden, icke funnits till nägon märkclig förkofran af inhemffe Fadriksrörelfen bidragande.
Man talar om den orimliga kostnaden för försvarsverket; men, mina Hrr, allt är relativt. Den indelta Armeen t. ex. är dyr, relativt till den föga öfning den äger, för att utgöra stam till en talrik beväring; likasom man anser en stridshäst vara dyr, då den står i 11 § månader på stallet utan att röras och blott gör tjenst i i4 dagar. Meri detta, mina Hrr, är icke stridshästens fel; det är deras, sorn calculera så illa, att de icke hellre gifva en million mer Om året för att äga en väl öfvad arme', än att gifva fem millioner för en, som icke är det. Relativt till andra arméer är Sveriges underhållen för oändligen godt köp. Större stater vill jag ej åberopa sorn exempel; roen nog måtte Sverige tåla jemnförelse med Sachsen, Wurtemberg, och Baden. Dessa länders armeer kosta hvardera mer än hvad den Svenska kostar, boställen, torp, hemkall, rustningsskyldighet och allt annat inberäknade Men ej nog härmed. På andra sidan Oceanen finnes en republik; JNordAmerika, sorn, utan att äga någon mägtig granne alt frukta och således utan behof af ett större försvarsverk, likväl derpå uppoffrar ej mindre än fyra millioner dollars om året, vill säga 10 millioner r:dr b:co, enligt hvad som inhemtas af hvarje års budget. NordAmerika har dessutom en milis, som kostar 5 millioner dollars om året, vill säga 12^ millioner r:dr, så att NordAmerikas försvarsverk till lands kostar 22£ million om året, då Sveriges kostar 5. Relativt till andra stater hafva vi således vårt försvarsverk för mycket godt köp. Innan jag slutar, får jag bedja R. o. Ad. benäget tillåta mig ännu några allmänna reflexioner öfver vårt statshushållningssystem, såsom slutsatser af det föregående. Vi äro behäftade med en beskattning, sorn, ehuru genom dess natur och ojemnheten af dess fördelning den mest tryckande af alla, ger som resultat nära intet till statsbehofvens fyllande.
Sedan saken bifallits skulle, derför att den skattdragande allmogen blifvit deröfver hörd, vederbörande anse skatteförenklingen såsom ett kontrakt för evigt, deri rubbning snart sagdt vore omöjlig, och i hemlighet fröjda sig deråt att samma allmoge blifvit förd bakom ljuset.» Uti denna reservation instämde Riksdags—fullmäktige Pehr Mattsson från Wester-Norrlands, Henrik Andersson frånÖrebro samt Erik Mallmin från Westmanlands län. Af Riksdags-fullmäktigen Måns Månsson från Calmar län: »Emot det beslut Ilögl. Stats-Utskottet stannat uti, angående skatteförenklingen eller, rättare sagdt, skatteförhöjningen, får jag reservera mig. Skatteförhöjning måste det ovilkorligen blifva, ty först och främst bar man bibehållit de räntepersedlar som äro i jemnt stigande, samt på köpet ökat de förstnämnde med sådane skatte-persedlar som alls icke stigit eller komma att stiga. För att få nog hög markegång har man stadgat, att en särskild markegångs-slittning skall hållas i Mars eller April, och för det tredje har raan stadgat, att andra skatte-persedlar än spanmål icke få uppsägas och sådant endast vid de tillfällen markegångspriset understiger medelpriset. Ar icke detta en på flera sätt tillkonstlad skatteförenkling? Jag skulle ödmjukast tro det; ty till och med indelningshafvarne erkänna, att om de sjelfve fått uppsätta förslaget, de icke vågat gå så långt. 48 Stals-Utskotlcts Utlåtande, JM 92 Hvad är då meningen med ett sådant förfarande? Jo, att den jordbrukande allmogen skall i sakta mak dels drifvas ur landet, dels öka tiggarhopen. Delta system synes vederbörande vara det behagligaste af alla. — Med hvarje år utvandra nemligen tusentals duglige jordbrukare och pålitlige arbetare; men lättingar, hamnbusar och tunguser, brokikare och chineser, dylika praktexemplar få vi nog hafva qvar. Att indelningsinnehafvarne varit de som verksammast arbetat för att tillskapa detta olyckliga tillstånd är allmänt både kändt och erkändt.
Utlälandej N.-o 44- poster, föreställer sig Utskottet likväl, att en sådan inskränkning, der den kan ega rum, borde komma den icke serdeles högt aflönade och nog betungade soldaten till godo, medförande äfven på detta sätt en besparing för Statsverket uti de, i förhållande till personalen, ovanligt höga sjukvårds-kostnaderne, hvilka till en del torde hafva uppstått, såsom en följd al den nuvarande strängare garnisons-tjenstgöringen. Att indraga af det värfvade Cavallen, som nu underhålles, anser Utskottet icke fördelagtigt för Stats-Verket; ty örn det äfven antages, alt det värfvade Cavalleriet i fredstid ärj kostsammare, än det indeldta, är skillnaden likväl icke så stor, att densamma ju icke skulle fullt motsvaras af den kostnad, som komme att uppstå icke blott för Stats-Verket, utan äfven för de rustande, derigenom, att indeldt trupp användes för den tjenstgöring, som nu af den värfvade bestrides, hvarförutan det icke bör förbises, att det indeldta Cavalleriet i krig är belastad t med fredsorgan isa tionens liela kostnader; hvaremot krigs-ulgif terne för den väll vade truppen blifva föga skiljagtige från dess underhålls-kostnader i fredstid.
Han visste att nästa dag många af hans undersåtar skulle jubla men också att många darrande skulle spå om galgar och stupstockar. Han log däråt. Hans förbittring var blygselns och den sårade kärlekens. Det var därför han i de sista år så undvikande hade talat om Sverige. Han ville straffa och besegra dessa sista fiender, men icke på afrättsplatsen. Lugnt och befallande ärnade han trampa den mark, som de varit nära att rycka från honom. Han ville ställa sig bland de dystra ansiktena. Lika sorglöst som en herde bland skogens buskar ville han sofva midt ibland de sammansvurna, om där funnos några, och ännu en gång tvinga dem att sänka fanorna och följa honom dit han gick. Han ville besegra de svenska fienderna genom att visa dem, att de ännu voro honom trogna. Dagen begynte gry, och några jordarbetare kommo på fältet, men alla färger lyste så hårda och starka. Allt tycktes så kallt och främmande. – Är då detta Sverige, – mumlade Rosen bakom sin uppslagna krage. – Jag känner det knappt längre igen! – Era ögon äro röda af blåsten, – svarade konungen. Därefter tillade han: – Om vi inte känna igen allt här hemma, så skola andra känna igen oss! Han lät en af jordarbetarna visa vägen fram till Trelleborg. Med lugnaste ansikte talade han om sin trängtan att få träffa de lärda professorerna i Lund och den store Polhem, som skulle hjälpa honom att bygga en kanal tvärs igenom Sverige. I rikets nedersta hörn gingo de tre herrarna mellan småstadens plank och sofvande kojor likt skeppsbrutna äfventyrare som blifvit främmande i eget land, och under den djupt neddragna hatten grät Rosen som ett barn. När då konungen skulle gifva vägvisaren hans lön, märkte han att alla dukaterna blifvit bortskänkta under färden. Han hittade endast det turkiska mynt, som Grothusen fört med sig i trumman och skickat honom med en önskan, att det guldet en gång i fredliga år måtte smältas till en hederlig svensk penning. Det var konungens sista mynt, och det var icke hans, ty det hade lånats af en turkisk jude. Utan ett ord lade han det främmande myntet i den svenske bondesonens hand. BLAND SVENSKA SKÄREN.
För öfrigt är det mitt öfwertygelse, at sjelfwa ^clmini8trLtionen af detta Mer k katt ställas pä en lättgt mindre kostsam fot, halst den sa werkeligen warit under Styrelsen af 2-ne föregäende Stats Lecreter^re Friherre 8taei von kiolstein fastade Metz förundran sitt upmärksamhet derpä, ak til denna Inrättning Tunnor Guld af ^Ltionen blifwit gifne, och at samina Inrättning nu agde ett kona af 902,000 R:d. Hans^xcellencöHerrGrefwe^uutbö Den af en wärd Ledamot gjorde nygift, ar Riksens Sjette Bandet. N:v 47» 7Z8 Den i; Mars. sens Ständer ar 1736 til ^a^inL-Inrättningen anjlagk ;o Tunnor Guld, är ganska rigng. Deraf Mtogos endast Tio; ivid 1789 ars Riksdag beslöto Riksens Ständer, at de återstående 40 Tunnor Guld skulle af iVi3gar:in8. OiEionLn ansläs til Kriget, det skedde, och jag emortog sjelf den liden dessa medel. Sedermera har öl3^3^in8- OirvQionLn i det närmaste betalt afwen de första io Tunnor Guld, hwarjemte Staten af densamma njucit en denekce af nära 100 Tunnor Guld. Af alla dessa upgifter hoppas jag at Herr Friherre Lrael von kkol8tein stal finna sig tilrackeligen uplyst, och ej widare yrka sin motion. För min del instämmer jag i Utskottets tilstyrkande och tror, at det bör tilkomma Kongl. Maj:t at tilsätta och förordna kl3A3Lin8 OireÄionen. Jag ber om förlåtelse för min okunnighet, och wil gerna gifwa efter, sedan .jag nu af Hans Lxcellence Herr Grefwe iduutb blifwit bättre uplyst. Jag hade rättat mig efter 1786 Ars Riksdags-Beslut.