Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Claes Ulrik Nerman den 9 Oktober 1852 med döden afgått, samt vid utredningen af hans bo, såsom följd hufvudsakligen af de hans sterbhus till gäldande ådömde betydliga husröte-ersättningar för de af honom i lifstiden innehafde boställen, sterbhusets skulder och gravationer befunnits öfverstiga dess tillgångar, bcmälde Landshöfdings efterlemnade enka, Amanda Olivia Melin, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att ett årligt pensions-understöd af allmänna medel måtte Stats-Ulskollels Utlåtande, IS:o 170. 7 åt henne varda anslaget, Kongl. Maj:t, i anledning häraf och under åberopande dels af Landshöfdingen Normans, under en långvarig tjenstetid ådagalägde fortjenster i flera åt honom anförtrodda vigtiga och ansvarsfulla befattningar, dels ock af det förhållande, att hans efterlefvande enka befunne sig i behöfvande omständigheter, i Nåder föreslagit Rikets Ständer att bevilja henne en årlig pension af 400 R:dr banko, att å Allmänna Indragnings-Staten uppföras. Utskottet, som jemväl tagit kännedom om de vid remissen från BondeStåndet afgifna yttranden i frågan, får, med afseende å Landshöfdingen Nermans under en mångårig embetsmannabana städse ådagalagda verksamhet och nit, samt dä, enligt de hos Utskottet företedda handlingar, hans efterlemnade enka saknar alla tillgångar för eget. oell barns underhåll, tillstyrka, att, på sätt Kongl. Majit föreslagit, Landshöfdingen Nermans enka, Amanda Olivia Melin, må uppföras å Allmänna Indragnings-Staten till åtnjutande af en årlig pension utaf 400 Riksdaler. Stockholm den 4 Juli 1854.
Af dessa och flera af andra Talare framstälda skäl, kan jag ej afstå från min begäran om återremiss, och, i fall den icke bifalles, nödgas jag anhålla om votering. Friherre Cederström: Endast i afseende på hvad Herr Munck af Rosensköld anfört om utländska myntsorters emottagande i Banken och LåneContoiren, anhåller jag att få upplysa, det jag, som Ledamot i BancoUtskottet vid 1809 års Riksdag, hade tillfälle se Americanska Piastrar, hvilka hade en förträfflig utvärtes, men en dålig inre, beskaffenhet. Då det är möjligt, att fabriksmässigt göra falskt mynt, så väl, att det ej från rigtigt kan skiljas, bör utländskt myntadt silfver ej få emoltagas förr, än det blifvit nedsmäldt i plantsar och controlleradt. Den 3o Julii f. m. 171 Herr Manck af Rosensköld: Till förekommande af den olägenhet Friherre Cederström befarat af falskt utländskt mynt, behöfves väl icke serdeles vidlyftiga utvägar. livar och en Guldsmed är i stånd, ätt pröfva delta. För öfrigt är det ju en möjlighet, att äfven Svenska SpecieRiksdalrar kunna förfalskas. Hans E.rcellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid BancoUlskotlets förevarande Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf. Ropades Ja. Vid förnyad föredragning b i föl 1 os följande BancoUtskottets den 7 dennes afgifne, och' den j6 derpåföljde förmiddagen på bordet lagde, Betänkanden: N:o 57. I anledning af väckt förslag, att Banken måtte för Allmänna BrandstodsBolaget förskjuta, för ett år i sender, alla braudskade-ersättningar, m. m. N:o 61. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 34 förut meddeldte Memorial, rörande en vedergällning för den i Maji år 1820 tillförordnade, och intill
I anledning af väckt Motion, rörande den af Kongl. Maj:t i Nåder anbefallda del* ning af Ölands AllmänningsMarker. Af den 24 i samma man aå: 2:0 Om TabellFonnulairer för Herrac Landshöfdingars Berättelser om Årsväxten m. m. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 12 dennes aflårna Utlåtande , i anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Skrifvelse, rörande Öfverste* Den 25 Maji.' Indelningens vid f. d. Östgötha CavalleriRegemente användande till aflöning för en Fältmarskalk eiler General. Haris Excellence, Herr Grefven och Landt. Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla StatsUsskottets ifrågavarande Utlåtande, Ropades Ja och Nej. Friherre Boye, Ludvig: StatsUtskottet har tillstyrkt, att en viss tid, lämpad efter billigheten, borde föreskrifvas, då de Bosiällen vid förra Östgötha Regemente borde till Staten ovilkorligen återgå, sorn nu innehafvas af reducerade Officerare; men jag ber ödmjukast att få erinra, det fall gifvas, och kan hända äro de alla sådana, der ingen sådan tids antagande »ägonsin kan förenas med billigheten. Jag känner att ett Ryttmästare - Boställe in. iiehafves af Grefve Stenbock, sorn erhållit försäkran att behålla det till dess han får, på den Militaira Tjenstebanan , något bättre. Att nu föreskrifva en viss tid, då Bostället skall honom frångå, är att antingen föreskrifva Konungen, att innom samma tid gifva Grefve Stenbock befordran, eller ock att säga, det Grefve Stenbock ej får lefva längre , än till en viss tid. Obilligt torde åtminstone det sednare vara , och jag begär allisa återremiss Grefve Mörner, Adolph Goran: Jemte det jag instämmer uti hvad Friherre Boye nu an - Dm 25 Maji.
Då Utsk. alltså funnit för godt ali lemna utan någon uppmärksamhet hela denna vigtiga omständighet, förutan hvars iakttagande endast en half rättvisa beredes, på sätt vid flere föreg:de tillfällen här blifvit förklarad!, så mäste åtminstone jag för min del, utgående ifrån den uppgifne synpunkten, och hysande de åsigter, dem jag vid frågans förra behandling hade äran ali för det H. Ståndet utveckla, finna mig fullt berättigad att förena mig i enahanda anhållan med den Hr Coijet framställt, innefattande afslag å betänk. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag vill för min del söka att vara lika konseqvent i mitt handlingssätt, som den sist talande värde ledamoten. Då delta betänk, förra gången förevar, tillät jag mig all dervid göra åtskilliga anmärkn:r. Dessa hafva nu af Utsk. blifvit iakttagna. Utsk. har visserligen icke begagnat samma ordalag, som jag föreslog, men de, som Utsk. i stället valt, torde vara vida bättre, åtminstone äro de af beskaffenhet att tillfredsställa mig. Jag anhåller således vördsamt, att R. o. Ad. måtte, på de skäl, som dä anfördes och som jag icke torde behöfva att vidare utveckla, bifalla Utsk:s betänk., sådant det är. Hr Akerman, Fredr.: Jag anhåller för min del äfven om bifall lill ifrågavar. betänk. Den förste värde talare, söm här uppträdde, ansåg att den förklaring, som nu är föreslagen, är obehöflig, derföre säger han att förordn:n af år 1845 icke afsåg de äktenskap, som voro då redan ingångna eller den giftorätt, som förut inträdt, utan endast de äktenskap, som sedan voro ingångna. På sätt och vis kan han hafva rätt så lill vida, alt en utkommande lag icke kan verka retroaktivt på aftal, som ägt runi före lagens ingifvande; då t. ex. i fråga om giftorätt vid äktenskaps ingående, der lagen stadgar ett sätt, men det beror på kontrahenterna att genom särskildt aftal, som vinner laga kraft, förändra hvad lagen derutinnan stadgar.
M. vid ett sådant förhållande att göra? Skulle K. M. förbjuda, att mera än 400 lingö vara närv:de vid läroverket och att 50 således skulle strykas ut; — på hvad sätt skulle detta ske? Läroverket innehåller sju klasser, och man skulle väl då bestämma, att i hvar och en af dessa klasser finge vara 57 ynglingar. De, som på grund af denna anordning blefvo bortkörda från läroverket, fingo förflyttas till ett annat undervisningsverk. Nu vet man, alt det ofta händer, att många af de ynglingar, som finnas i elementarskolorna, befinna sig i den kategori, att de icke ämna fortsätta i skolan, utan afgå till andra yrken. Om det nu skulle inträffa, att en stor del af dessa under terminen afgå, så blifver antalet mindre än det fastställda och de bortkörda skulle då kunna få återvända. Hvar och en, som har någon kännedom i dessa ämnen, vet hvilka svårigheter, som uppstå för ynglingar, som förflyttas från det eria läroverket till det andra. Statens ändamål med upprättandet af alla dessa särskildta läroverk, var naturligtvis att bereda föräldrar tillfälle att erhålla undervisning för sina barn i alla orter. Jag tror således att hvar och en, sora någorlunda gör sig reda för hvad detta förslag innebär, skall finna, att det vore i högsta grad olämpligt, om R. St:r gjorde en framställning till K. M. i denna syftning. I fall vnglingarnes antal vid ett läroverk anses vara för stort för de lärare, som der finnas, så är det enklaste sättet att öka lärarnes antal i samma proportion. Jag anhåller om afslag å Utsktts hemställan. Frih. Cederström: Oaktadt de särdeles skarpa anmärkningar, som Gr. Sparre gjort emot Utsk:ts förslag, smickrar jag mig dock med den föreställningen, att detta icke är så vidunderligt, som Hr Gr:n synes hafva funnit det. Utsk:t har icke föreslagit, att några skolbarn skulle bortköras; utan, då det icke kan nekas, att ett öfverfyllande af läroverken medför ledsamma följder i sanitärt hänseende, har Utsk:t ansett, att det icke vore så olämpligt, om något gjordes för att afhjelpa denna olägenhet, förmedelst anvisande af annat läroverk. Gr.
Och såsom orsak hvarföre de af Utskottet uppställda stränga premisser sakna en moU svarande slutsats, uppger Utskottet, att framlidne Herr Presidenten Friherre Edelcran'z’s arfvingar väckt anspråk uppå en, för uppfinningen af den vid Eldqvarnen anbragte torkjnrättning, efter dess utmärkta egenskap och gsgneliga följder afpassad belöning, samt att de i följd af det afslutade köpet, afstått från sina anspråk, Ridderskapet och Adeln torde finna burn litet premisserneoch slutsatsen motsvara hvarandra, och då jag för min del finner vådligt att: Ridderskapet och Adeln af en så beskaffad logik låter sig i sina handlingar bestämmas, anhåller jag att få uppgifva de skäl, sora synas snig påkalla Betänkandets remitterande. Jag bestrider icke Friherre Edeicrantzs& arfvingar den förmån, att komma i åtnjutande af en belöning, som för uppfinningen af torkinrättningen, kan anses blifva passande. Uppfinningen är förträffelig. Men innan någon belöning kan af Riksens Ständer tillerkännas arfvingame, eller innan Rikets Ständer fatta ett beslut, som på vigst sätt ssnctionerar deri 4enj redan tilldelade belöningen, bösa vål i68 Den ’i5 Junii f. m. Ständerne veta, om Friherre Edelcranfz sjelf genom utlofvadt premium, ägt någon rättighet sstt fordra belöning, eller om han, i händelse icke något premium varit utsatt, sjelf i lifstiden gjort anspråk på belöning. Har ej något premium varit utsatt, så torde Friherre Edelcrantz’s anspråk, hvilka från honom gått i arf uppå aflägsna slägtingar, för hans namns äras skull föras under titel af kostnadsersättning.
I Stor - Britanicn, hwars Eonstitution jag tror ännu kan tjena andra Stater till mönster, äro wista Ämbetsmän icke uteslutne ifrän Parlamentets öfwcrläggniiigar, de spela alltid der en stor Röle, och jag tror att Engelska Folkets frihet är bygd pä lika fasta grunder som Swensta Folkets, och atk den lika oförkränkt kommer att bibihällas. Jag hemställer säledes ödmjukast, att i fräga warande högre Ämbetsmän mä utnjuta en rättighet, som enligt mm tanka, alldrig hade bordt sättas i fräga, likwäl med be af Herr Grefwe Do ia 6arc!m i sine anmärkningar förestagna wilkor,af hwilka det första eller alt de böra sjelfwa wara asxua, torde höra till RiddarhusOrdningen och det andra eller deras uteslutande strän Utskotten synes innefattas uti 41 §:s andra momenk. Herr Dsiam: Oen betydcliga förlust jag tyckte pä ögonblicket kändes genom Stats - och JustitiäRädens afgäng ifrän wära sammankomster, gjorde atk jag lade in mitt Memorial och proponerade deras SterLredje Band, N;o 216. komst. HZio Den 21 October. komst. Dek war e) min mening akt deras närmare i wära plena skulle borttaga tiden sä att de derföre skulle nödsakas negligera stna Ämbeten, icke eller att de skulle sttta i Utskott utan allenast att dc söktes och när de wille göra ost den hedren och äran. Vetta allt gör att )ag sä mpckct mera instämmer med Herr llotklieb, men tycker att hela saken är hulpen allenast ordet plena i § utcflutcs. Friherre Legerström: Utan att tilltro mig att bestämdt kunna säga hwad svin wvre bäst^ hivad som more rätt eller orätt i anseende till Stats» Rädets och de öfrige höga Ämbetsmäns tillätelse att .öfwerwara plena, fär jag allenast hemställa till Ridderskapet och Adeln om icke allmänna och personliga säkerheten nu fordrar att sädant mätte bewilljas.
Hr Mannerskantz: Jag måste medgifva, att, om det af Hr Hjä rne förordade förslaget att bortstryka denna §, som ger styrelsen frihet att rätta sina uplänings-operationer efter penningeställningen inom och utom landet, vunne framgång, den, eril. Hr Hjärnes förmenande, stora olägenheten af en reserv-fonds bildande, Dan 8 September e. m. 105 skulle dndanrödjas. Men sannerligen jag kan förslå, hvaruti Hr Hjärnes farhåga i detta hänseende egentligen består; skulle icke, i hvad fall som helst, man med rätta kunna anse; att hypoteksbanks-styrelsen skötte sin rörelse mycket illa, om ej någon vinst af densamma upkomme. Således bör det för hvarje opartiskt öga vara temlisen klart, att det i fråga vide stadgandet ej har till syftemål annat, än att underlätta direktionens förehafvanden i afside på penninge-uplåningar. Jag fortfar i mitt yrkande om bifall å ifrågavide g. Frih. Tersmeden: I sitt sista anförande vidrörde Hr Hjärne stadgandet i 17:de §:n, och tycktes deruti förutse högst vådliga »jär-lecken». Hr Hjärne framdrog denna §, som ett bevis på komiterades, enl. hans tanke, fördolda afsigter att af hypoteksbanken vilja göra en vanlig låne-banks-rörelse. Det är förmodligen den stora summan af 500,000 rdr, hvartill reserv-fonden borde upgå, som egentligen upskrämt Hr Hjärne. I sådant fall ber jag få fästa Hr Hjärnes upmärksamhet på, att det vore ganska bedröfligt om ej, äfven om stadgandet i 10:de §:n uphäfdes, styrelsen så skulle sköta affärerna, att någon vinst under aila omständigheter af rörelsen komine att upstå. Ty illa vore väl, om ej uplåningen kunde verkställas på bättre vilkor än utlåningen, och i så fall bör väl Hr Hjärne kunna inse, att en reserv-fond alltid bör komma att bildas, äfven om blott penningsmo komma att utlånas på amorterings-tid.
Med de sålunda uppgifne ändringar, rättelser och tillägg, antaga Riksens Ständer för sin del ifrågavarande till granskning nu förehafda Förslag såsom den Dag, hvilken hädanefter uti förekommande Afträde*- Boskillnadsoch Urarfva-tvi - 5 »6 Underdåniga Skriföeler - ster bör tjena till allmän efterlefnad, samt anhålla i underdånighet, att Eder Kongl. Majit må i Nåder täckas härtill lenina Sitt bifall saint i sådan händelse låta samrnanfatta denna nya Eag med dössa ändringar, rättelser och tillägg, och densamma sedermera i nämnda ändamål utfärda och allmänneligen kungöra , hvarvid Ed. Kongl. Majit jemväl lärer täckas meddela Nådig föreskrift ifrån hvilken tid verkställigheten deraf skall taga sin början. Riksens Ständer framhärda ££c. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Ad. d. 25 Juni iSi8« — Prest-Ståndct d. 25 BorgareStåiidetd. 25 • Bonde-Ståndet d. 26 — —• Riksens Ständers underdåniga Skri fvelse angående förändring a f H:de Kap. I §:ti Gi ftermåls Balken om Äktenskaps-Förord. Under granskning af det i sammanhang med Forslaget till ny Konkurs-Lag af Eder Kongl. Majit vid Sin Nådiga Proposition den ig sisil.
Grenander—jemte erinran, hurusom Psilander i lifstiden med nit och trohet tjenat Staten i 26 år, derunder han, bland annat, på ett verksamt sätt deltagit uti Norska och Tyska fälttågen samt bevistat drabbningarne vid Grossbeeren, Dennewitz, Rosslau och Leipzig, hvarförutom han äfven utmärkt sig såsom vetenskapsman, i det han utgifvit flera medicinska verk af icke ringa värde — vidare förmält, att Psilander, då han år 1834 under utöfvandet af sin tjenst med döden bortgick, efterlemnade i fullkomligt armod fyra barn, 2 söner och 2 döttrar, af hvilka de sednare, till följd af sjuklighet alldeles oförmögna att sig sjelfva försörja, ännu vore i stort behof af understöd, särdeles den ena, som saknade sina sinnens fulla bruk. På grund häraf och då Psilanders bemälda döttrar, af hvilka Julia Fredrika vore född den 15 September 1828 och Emma Augusta den 30 September 1830, icke hade någon annan pension att uppbära, än ett understöd af 12 R:dr B:ko hvardera årligen, som från Arméens Pensionskassa dem tillkommer, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer, såsom ett erkännande af deras aflidne faders förtjenster, måtte bevilja Doktor Psilanders begge döttrar ett årligt underhållsbidrag å 150 R:dr för hvardera. I betraktande af de anförda förhållandena och då den belägenhet, hvaruti, enligt hvad motionen bilagde intyg af läkare, pastor m. fl. innehålla, aflidne Doktor Psilandei-s döttrar, Julia Fredrika och Emma Augusta, genom sin fattigdom och sjuklighet sig befinna, synts Utskottet särdeles behjertansvärd, har Ut* skottet ansett sig böra hemställa, att å allmänna Indragnings-staten måtte för dem hvardera uppföras en årlig pension till belopp af 150 R:dr, att utgå så långe do förblifva ogifta. 34:o.
Att utreda ändamålsenligaste sättet flir beväringsmanskapets användande utgör derföre vigtigaste föremålet för krigsstyrelsens omtanka; hörandes dervid i främsta rummet afses krigsmaktens behöfliga styrka och tjenstbarhet, i det andra sparsamhet i kostnaderna samt att beväringsskyldigheten må blifva så litet betungande, som, utan ändamålets förfelande, kan ske. rl vänne väsendtligen olika sätt gifvas att till länders försvar begagna bevärings-manskap: det ena att hilda hela armeen af beväring; det andra: att bilda armeen af stående stamtrupper, med hvilka större eller mindre antal bevärings-manskap efler behof förenas och införlifvas. En utredning, i hvad mån det ena sättet bättre än det andra uppfyller nyssnämnde vilkor af ändamålsenlighet och hushållning samt lättnad vid bevärings-skyldighetens utgörande, måste således ega rum. > Om Arméens bildande ensamt af Bevärings-manskap. Då man vill upprätta en armee ensamt af bevärings-manskap utan stående stamtrupper, måste följande tvänne oeftergifliga vilkor dervid iakttagas: l:o att det manskap af första bevärings-klassen, sorn till soldater uttages, så länge hålles samladt å öfningsoch garnisons-orter, att manskapet hinner fullständigt utbildas och disciplineras för krigstjensten; 2.0 att samma en gång uttagna manskap, under de påföljande åren sorn bevärings-skyldigheten varar, sammandrages till bestämda vapenöfningar, tillräckliga att underhålla och fullkomna den under första öfningstiden vunna färdigheten. Uti Stater, der armeen är bildad ensamt af bevärings-manskap, finnes likväl en betyd ligt olika längd bestämd, såväl för sjelfva bevärings-skyldighetens fortfarande, som för vapenöfningarna. Följande exempel må anföras: Preussen.
Man vill hjelpa detta genom alt öfverlemna ät K. M., att upkalla någon af de öfriga klasserna. Detta är väl i och för sig sjelf bra. men man borde kunnat påfinna något lämpligare medel att afhjelpa bristen. Det hade åtminstone varit en lämplig npfattning af frågan, om Utsk., i sammanhang jemte sitt öfriga beslut, hade föreslagit alt K. M. skulle lill vapenöfning gar kunna upkalla äfven den klass, som först kunde komma i fråga alt utgå. Hvad beträffar llr Stjernsvärds yrkande om alt bibehålla ilen nuvartde lörsta beväringsklassen såsom en rekrylklass och för krigstjenst framflytta beväringsäldern till 20 år, sä har jag icke något deremot. Jag anser ett sådant förslag förmedlande mellan Utskts åsigt och den K. Propos.; dock med det vilkor, allt äfven den första af krigsklasserna skulle åtminstone någon kortare tid öfvas. Eljest skulle det kunna inträffa alt den beväringsklass, sorn samtidigt med inträdande fredsbrott undergår vapenöfningar, måste bemfprlofvas, och i st. inkallas i tjenstgöring en klass, sorn icke pä länge varit öfvad. Utsk. har uprepat alla de olägenheter som beväringspligten medförer för de beväringsskyldige, och ansett att dessa olägenheter okas med åren. Till en viss grad kan delta vara sannt. men jag hade trott, att premisserna i Utsk:s eget betänk. , K. M:s Nåd. Propos. så val i detta ämne sorn om Statsverkets tillstånd och behof, samt åtskilliga inom RiksSttn väckte enskilda motioner hade kunnat gifva Ulsk. ardelin, till att betrakta boväringsfrågan från en något mera uphöjd och något mindre beqvämlig synpunkt än som nu blifvit fallet. På dessa skäl vill jag gerna förena mig med dem, sorn yrka älerremiss. Jag är för varm vän af beväringssystemet, och önskar för mycket att det mätte till sin rälla betydelse af Statsmakterna upfattas, för att kunna gilla Betänk, i dess nuvartde form.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att han först finge fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derå, att sista mom:t i§ 4, hvilket lydde sälmma: »Sådana fiskerier, som utgöra särskilda i jordeboken upptagna lägenheter, utan att vara i hemmans skattläggning inbegripna eller hafva i deras taxeringsvärde ingått, taxeras såsom annan fastighet enligt Bevilln.-Stadgans 2 § punkten 2:o», redan förut blifvit af R. o. Ad. prölvadt och godkändt, så att det beslut, som R. o. Ad. nu skulle fatta, icke komme att inbegripa nämnde morn.; samt att, hvad vidare beträffade de ifrågav:de §§:ne, följande yrkanden blifvit framställda, nemi.: l:o att L'tsk:ts förslag måtte bifallas: 2:o alt K.o. Ad. skulle förklara, att i §4 borde qvarstå följande, af Ulsk:t uteslutna morn.: »Då fast egendom, som under sistförflutna tio år blifvit såld eller undergått ofvanomförmälda värdering, updskattas högre eller lägre än den sednast betingade köpeskillingen eller den godkända värderingssumman, böra de särskilda skäl, hvilka dertill föranledt, i taxeringshandlingarne eller komiléens prot. antecknas. Åbyggnader å stadsegendom samt öfriga i denna §:s 4:de punkt uppräknade hus och byggnader få ej heller, utan på enahanda sätt tillkännagifva!) särskild anledning, upptagas till lägre värde än det, för hvilket samma byggnader äro hos allmän hrandförsäkringsinrättning emot brandskada försäkrade»; men Utsk:ts förslag i öfriga delar godkännas; samt 3:o att Utsk:ts förslag måtte afslås och de nu gällande föreskrifterna bibehållas.
De amorterades småningom, dels i nion SilfverBanken utgaf nya depositions-attester på privat eller genom silfverskatt i bevillning insatt silfver, dels genom att CreditBanken köpte och insatte silfver för dess behållne räntor, dels ändtligen ock i nion att de nu så vidt utsträckte lånanstalter mindre behöfde anlitas. I alla dessa fall skulle Fullmägtige, i enlighet med Rikets Ständers eller dess Revisorers föreskrifter, operera. I öfrigt måste fredslugnét, bibehållit, näringsfriheten, klokt etablerad, en väl uttänkt hushållsplan, ett allvarligt sparsamhetssysteme, upprigtigt tillvägabragt, uträtta betydligt till resultatets vinnande, så att SilfverBan_ ken en gång kunde öppnas till utvexling af silfver, då äfven troligen en Riksdaler Svenskt Specie borde i skrot och korn sättas i paralel med en Riksdaler Hamburger Banco — hvarefter CreditBanken förnämligast reducerade sig till Riksdiscont-anstalt för handeln och de näringar, hvilka oftare kunna omsätta deras produet, men låneanstalter för Landtbruket afrådas i förhand på det högsta, såsom verkande till dess skada, hvilket erfarenheten nogsamt visat. Förmedelst betydliga inskränkningar på jordbrukets onera, och uppmuntrande exempel till enskilt Den 3 Martil. 32a sparsamhet kan enda/i landtmanna-yrket hjel—: pas och bestå. Genom den af Herr Lagerhjelm föreslagne nya rnilitaire organisation borde creditiver till krigs utförande för framtiden undvikas. Genom denna enkla, rättvisa, syftesenligå mesure finge man omsider veta det verkliga rö. relsecapitalets nu varande numeraire, fick bas för egendomshandel och andra affairer, fick begrepp om hvad man i sjelfva verket åger, e-; motsåg stadga och mod i sina företag. Vårt finance-systeme skulle, efter hvad mig synes,' sålunda fixt kunna retableras och det hittills landsförvista allmänna förtroendet omsider återkomma. Att detta förslag må med de andre RiksStånden communiceras och till Statsoch BancoUtskotten remitteras, anhålles ödmjukast. Grefve Wachtmeifter, Hans: Blekinge