Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tidigt följande morgon red Adolf ut genom Skanstull och tog vägen till Signildsborg, i hvars nejd, på en fjerdedels mils afstånd, häradets tingshus var beläget. Hexeriprocessen. Den väg, Adolf färdades, slingrade sig genom en omvexlande nejd i nyckfulla bugter, som skulle slagit en nutidens väganläggare med förvåning. Den tycktes vara anlagd med uteslutande afseende på att visa den resande traktens alla behag, utan ringaste beräkning att befordra hans snara framkomst eller beqvämlighet. Hvarje backe i grannskapet utöfvade på densamma en oöfvervinnerlig dragningskraft; hellre än löpa rakt fram öfver jemn mark, gjorde den krokar för nöjet att föra den vägfarande uppför och nedför stupande branter. En nutidens affärsman skulle, med ringaste hetta i blodet, slutligen harmats öfver den okände vägbyggarens nyckfullhet eller elakhet; en vandrande student eller hvarje annan, som hade godt om tid och lust för klättringar samt ville fägna sina ögon med anblicken af vackra och skiftande landskap, skulle deremot sannolikt icke tänkt på väganläggaren, utan från hvarje höjd med ökadt nöje låtit blicken flyga öfver den skiftande nejden. Adolf Skytte gjorde hvarken det ena eller det andra: han var fördjupad i dystra betraktelser, medan hästen bar honom än öfver furuklädda höjder, kring hvilka ett mörkt landskap af barrskogar, omvexlande med små insjöar, utbredde sig i morgongryningens bleka ljus; än genom täcka dalar, der nylöfvade björkar susade och rödmålade bondgårdar, omgifna af ängar och små åkerlappar, mötte den resandes blick. Då Adolf hunnit halfvägs, gick solen upp ur östervågor: dimman, som insvept nejden i en halft genomskinlig slöja, lyfte sig småningom öfver skogens toppar och försvann. Han passerade nu förbi Klas gästgifvares hus. Klas, som nyss lemnat sängen och stod i sin förstuguqvist, njutande af morgonluften, bugade djupt och öppnade genast sin språklåda. – Hå, sade han, – se unge herrn från Signildsborg!
Och hade Herr Erke-Biskopen och Talmannen anföi t till Ståndets Protocoll; att Kongl. Musikaliska Academien, som hade obetydliga tillskott af allmänna medel, detta oaktadt, bekostat utrikes resor för a:ne personer, tili vinnande af kunskap i Orgelbyggeriet, hvilka äfven hemkommit till Fäderneslandet, och uti flere Församlingar Bcsv. och Oecon. Utsk. ådagalagt tillfredsställande prof af vunnen skicklighet i nyssnämnde yrke. I sammanhang med Herr ContractsProsten Nordins ofvan upptagna Motion, har Kongl. Öfver-Hofpredikanten m. m. Herr Doctor Hedren, med fästad uppmärksamhet derå, att en grundlig undervisning i Choral-Sången vore af högsta nödvändighet, så vida de många nya sköna melodierne, i den nu antagna Psalmboken, skola kunna sprida sig till allmänheten, och de många herrliga, hos förfäderne allmänt kända melodier räddas från glömskan, föreslagit upprättandet af ett Institut, egentligen för Kyrko-Sång, ställdt under Kongl. Musikaliska Academiens inseende, och fö räsedt, icke allenast med tillräckligt antal skicklige, efter mödan och förtjänsten belönte Lärare, utan ock med Stipendier, till uppmuntran och understöd för lofvande Elever, Detta har Utskottet i öfvervägande tagit; och hvad först beträffar det af Herr Contracts-Prosten Nordin uppgifna förslaget, åsyftande, att genom Kongl. Musikaliska Academien befrämja Orgelbyggeriet i Riket; så enär, i öfverensstämmelse med hvad i det föregående inhemtas, det är vordet upplyst, att bemälte Kongl. Academi redan bekostat utrikes resor för a:ne aa Besv. o'ch Oecon.
Bifölls. S. D. Fört drogos ånyo och bifvilos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets följande utlåtanden: N:o 108, i anledning af väckt fråga om en extra krigshjelp^ erläggande utaf presterskapet; N:o 109, i anledning af väckt motion om den till staden Sala donerade jords skiljande från tomterna; Bih. till R. St. N:o 110, i anledning af Täckt motion om upphörande af den genom Kongl, general-tullstyrelsens cirkulär af den 10 Febr. 1838 föreskrifna kontroll vid aflastning från Norroch Westerbottens län af lastad lax och smör; N:o lil, i anledning af väckt motion om ränte-försäkrings-anstal ters inrättande i hvarje län och om husbönders tillförbindande att uti dessa anstalter insätta ett visst årligt belopp för hvarje tjenare; N:o 112, i anledning af återremiss å betänkandet N:o 92, angående väckta motioner om revition och reorganisation af hospitals-anstalterna i riket; N:o 113, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 81, angående förändring i vissa föreskrifter uti inqvarterings-ordningen för städerna utom Stockholm; och N:o 114, i anledning af erhållna återremisser af Ekonomi-utskottets betänkande N:o 91, rörande folkundervisningen i riket. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Banko-utskottets följande memorialer, stannade Ståndet i följande beslut: N:o 89, i fråga om kungörandet af de förändrade stadgande!), sorn uti banko-reglementet komma att intagas. Bifölls; N:o 90, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, angående utlåtandet N:o 75. N:o 91, i anledning af Riks-ståndens beslut, rörande utlåtandet N:o 76. Ståndet vidblef sina beslut och gillade de i memorialerna N:o 90 och 91 framstälda voterings-propositioner. N:o 92, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 80.
Men när ögat fråssat sig mätt af nya intryck, när örat länge lyssnat till det oafbrutna sorl, som är den röst, hvarmed storstaden talar, då händer det, att en öfvergifvenhetens känsla smyger sig in i främlingens sinne, och att han gripes af längtan att mötas af ett enda, blott ett enda igenkännandets soliga leende eller att höra sig kallad — hälsad. Men i de täta led, som rastlöst draga förbi, möter den främmande sällan, knappt någonsin ens den flyktigaste bekantskap, och ensamhetskänslan växer inför alla likgiltiga blickar under trycket af den tanken, att af alla de tusen hem, som kanta hans väg, är det icke ett, där han med en väns glada tillförsikt kan träda in. Lycklig den främling, som i sådana ensamhetens och hemsjukans stunder, kan låta tanken trygga fast vid, att de skola få en öfvergång, att, o m ock långt borta, ett hem dock väntar, ett hem grundadt i den jord, där man med hjärtats och tankens fina rötter vuxit fast, och där i kraftiga rytmer det språk klingar, hvars minsta ord och finaste skiftning man älskar och förstår. Men vandrar man en dag under sådana tankar på den främmande marken, då örat plötsligt fångar en hemlandston, hvad kan man väl annat göra än stanna och lyssna! Och den, sem talat, hvem och hvad han är, hvad gör väl d e t? Är han fostrad af samma land som jag, då är han ju min vän, min bror, för hvars väl och ve jag måste ö m m a! Direkt från hem, fränder och vänner kom jag till London, där jag blef inackorderad hos ett par små snälla misser, som talade en den prydligaste engelska, hvilken jag gjorde mitt bästa att så mycket som möjligt söka efterlikna. Dessutom tog jag öfriga lektioner, besökte flitigt museer och samlingar och försökte använda tiden på bästa sätt, till hvilket jag räknade att hvarje dag anslå ett par timmar för att, drifvande med i folkströmmen, iakttaga det brokiga lif, som utvecklade sig på den stora stadens pulsåder. Jag gick alltid ensam, ty jag hade inga andra bekanta än misserna och några af deras umgängesvänner, som dock alla hunnit den ålder, då vidsträckta promenader i starkt folkvimmel ej längre skänka nöje.
Ur öppningen en ring af jungfrur kom Till mötes: och bortom den ringen sken, Utöfver underbara ängders rymd, En sol, hvarur – i hast så tycktes mig – Ett anlet, majestäteligt, men mildt, På engla-paret såg med välbehag Men nu sig slöt min syn: jag böjde knä Och tillbad; då gick ut ur skyn ett bud: ”Gack, Siare! och för din jord förtälj, Hvad himmelsk kärlek i sin skönhet är”. EHRENSVÄRD. När man det skönaste sett, som jorden oss mäktar att bjuda, – Landet, der Konst och Natur lefva i evigt förbund, Bilder från fordom och minnen, af hvilka en endaste skugga Mer är värd, än ett helt menniskoslägte af Nu; När man från Arno, från Rom, från Sorrento, från ”Lyck liga Fälten” Återvändt till ett hem, splittradt af hätsk politik, ”Hetsiga tröghetens” bygd, der förgäfves ”de glada be hofven” Kämpa mot dimmor och frost, kämpa mot glitter och nöd: Hvad är, att göra, då qvar? Att bygga sig villor, som Byström? Tömma, som Sergel, sitt glas? dö, som Nicander, af sorg? Stänga sig inne, som jag, från sorlet af gatornas vishet? Herrligast synes mig ditt sätt att fördrifva din tid! Först ur din skådning du skref, men med marmorns ta lande stumhet, Liksom i taflor af sten, Skönhetens eviga lag; Drog med en flotta så ut, att i präktiga fyrverkerier Slunga, från Holmgårds fjärd, Jotuna-skaror åt skyn; Sist in i templet du gick, den beslöjade ”Stora Gudinnans”, Vågande rönet, att der heliga anletet se. Hela ditt lif var antikt; och sjelf en olympisk sculpturbild På den Gustaviska tids graf är din höga gestalt. Greklands morgon oss helsar i Dig, och Italiens afton: Nordisk ändock är din själ, djup i sitt speglande haf. KARL AUGUST EHRENSVÄRDS Lära om Skönhet och Konst. Inledning. Min mening härmed har ej varit fram
Månne i vårt land någon kreditinrättning funnits, som mera missbrukats än R. St:s Bank, men månne man derföre bör fördömma denna vigliga anstalt, utan genom kloka föreskrifter och god förvaltning förekomma missbru - 380 Den 14 April. ken. Jag erkänner, att om någon hypoteksförening skulle till diskontering på namn använda sina fonder, annorlunda än under de kortare tider sora kunna erfordras, innan kända ansökningar om lån mot fastighetspant hinna kompletteras, —■ alt om den under åratal drifver en dylik diskontering till ett belopp af flera mill., måhända med understödjande af verkliga vinglerier, så afviker den helt och hållet från sitt föremål och missbrukas i hög grad. Det år mig icke obekant, att en mägtig opinion till dessa, en hypotheksförenings missbruk räknar uptagandet af utrikes lån, och den talare, som näst före mig yttrat sig, har i hög grad fördömt dem. Jag delar icke denna tanka. Hr Lefrén har sagt, alt ändamålet af hypotheksföreningar i vårt land, till en af hvars äldsta befrämjare han räknat sig, vore att efterhand göra Svenska jorden skuldfri. Jag för min del erkänner ett af föremålen vara, att så småningom bereda åt den individuelle jordägaren, som inträder i dessa föreningar, denna förmån, men ingalunda hvarken kan eller bör man vänta sig deraf, att hela massan af jordägare skall blifva vid någon viss tidepunkt skuldfri. Detta strider mot förhållandernas natur, helst i stater der industri och välstånd stundligen framkalla nya rikedomar och ny verksamhet, som söka användande, och der lagarne icke lägga något hinder i vägen för jordegendomars fria öfvergående från en ägare till en annan. Om en fastighetsägare, som sjelf blifvit skuldfri dör, efterlemnande flere barn, hvaraf endast ett tillöser sig egendomen, eller om denna öfvergår lill en ny ägare, sora ej äger hela köpeskillingen, — och sådane förhållanden knnna icke hindras och bringa ofta egendomar i verksammare ägares händer, så blir den nye ägaren skuldsatt, och en hypotheksförening ett nyttigt medel för honom att fördelaktigt omsätta sin skuld och derigenom vinna en sjelfständighet i sin ställning, som utgör ett vilkor för en större produktion af hans egendom, och således en nationalförmån.
Majit, med afseende å hvad beträffande frågan om eganderätten till ifrågavarande fängelsebyggnad blifvit upplyst, väl förklarat den gjorda framställningen om afträdande af samma byggnad jemte uthus och plank samt den tomt, hvarå dessa byggnader äro uppförda, icke kunna, uti ärendets dåvarande skick, bifallas; men på de af Justitiekanslers-embetet anförda skäl har E. K. Majit nu föreslagit Rikets Ständer, att nämnda byggnader och tomt, med den rätt statsverket dertill eger, måtte öfverlåtas till Westerbottens läns innevånare; och har E. K. Majit emellertid tillåtit länets landsting att byggnaderna för länets innevånares räkning begagna tillsvidare och intilldess Rikets Ständer i ämnet sig yttrat. Rikets Ständer hafva i öfvervägande tagit denna E. K. Majits nådiga framställning och dervid, efter tagen kännedom af de til) ärendet hörande handlingar, ansett 20 Expeditions-1 Isko Hets Förslug lill underd. Skrifvelse, iS:o 9. sig, med afseende å de i den nådiga Proposition anförda förhållanden, böra bifalla hvad E. K. Maj:t i ofvanberörda hänseende behagat föreslå. Rikets Ständer framhärda etc. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den, 2 0 Jan. 186 6. Preste-Ståndet den 24 Borgare-Ståndet den 2 4 Bonde-Ståndet den 81 Bikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående öfverlåtelse till Jemtlands läns innevånare af gamla länsfängelsebyggnaden i östersund. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 13.) S. A. K. Sedan nytt cellfängelse för Jemtlands län blifvit uppfördt i Ostersund samt Kongl.
Maj:t ifrågasatt, att utgifterna A fouragerings-anslaget skulle ökas med beloppet af ralions-ersättniiigen för befälets vid Garnisons-regementena, med fleres, Ijenste-häslar, utgörande lör 188 hästar, efter det i staterne nu högst beräknade ralionspris, 180 R:dr för hvarje, 33,840 R:dr; men som Rikets Ständer, enligt hvad här ofvan är anmäldt, beslutat att rations-ersältningen, efter der angifvet värde, må hädanefter, såsom hittills, å löneslalerne upplagas och derifrån utgå, har ock frågan om ratinnsersättningeus uppförande ä fourägerings-anslaget funnits böra förfalla. I afseende å detta anslag innehåller den Nådiga Propositionen för öfrigt, att Eders Kongl. Maj:t. uppå vederbörandes underdåniga anmälan, att den Kronprinsens Hussar-regemente tillerkända passevolans-summa för fourageringens besörjande, 89 R:dr 44 skillingar Banko för hvarje häst, icke på långt när vore tillräcklig, i Nåder lunnil skäligt, äfvensom med Statsverkets fördel förenligt, all medgifva en förhöjning af detta belopp till 101 R:dr 28 skillingar samma mynt tor hästen, i anledning hvaraf en ökad utgift för fourageringsanslaget uppkomme, hvilken för regementets 537 hästar belöpte sig till 9.397 R:dr 50 öre R:ml, samt all Eders Kongl. Maj:t velat sådant till Rikets Ständers kännedom meddela, för den händelse Rikets Ständer skulle finna lämpligt att uti den blifvande Riks-staten härmed jemväl förhöja nämnda anslag, hvilket väl är af förslags-egenskap, men hvars i Riksstaten synliga summa på långt när ej varit tillräcklig att beläcka de från anslaget utgående utgifter, som under åren 1851—1855 i medeltal öfverstigit Riks-sl.als-anslaget med omkring 130,000 R:dr R:ml.
Vidkommande derefter den af Revisorerne anmärkta tidsutdrägt med granskningen och slutliga prölningen af det uppgjorda förslaget till Discontutredningens räkenskaper, så synes visserligen delta ärendes förberedande behandling hafva kunnat och bordt verkställas med större skyndsamhet, än soin skett; men då Revisorerne endast fästat sin uppmärksamhet å hvad härvid förekommmit, anser Utskottet sig desto heldre kunna inskränka sig till uttalandet af dess nu yttrade åsigt, som merberörde räkenskaper, oaktadt det inträffade dröjsmålet med de ifrågasatte förändringarne, hunnit i sitt förenklade skick uppgöras och i föreskrifven ordning revideras, innan desamma behöfde tili Rikets Ständers Revisorers granskning och bedömande aflemnas. 20:0 Angående Commerce-Rådet B. II. Santessons väckta anspråk om äterbekommande af ett för Götha Canal f. d. Disconts räkning inbetaldt belopp. (i843 års Revisions-Berättelse, sid. 65, 66, och Fullmäktiges utlåtande sid. 76—78). I afseende på detta ärendes behandling, hafva Revisorerne funnit sig föranlåtne fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å densammas långsamhet. Häremot hafva Fullmäktige, till förklarande af den anmärkta tidsutdrägten med målets afgörande, åberopat dels detta måls invecklade beskaffenhet och handlingarnes vidlyftighet, dels hvad protocollen angående behandlingssättet innehålla; hvaraf Utskottet inhemtat, att det ansetts nödvändigt, att innan ifrågavarande, för nästan alla Fullmäktige helt och hållet främmande, ärende till afgörande före ogs, handlingarne deruti emellan Fullmäktige circulerade. Med hänsigt till nu anförda omständigheter och då Fullmäktiges beslut i frågan fattades och expedierades mer än tre fjärdedels år, innan detsamma kunde i besvärsväg Rikets Ständers Revisorers pröfning underställas, så att klagandens rätt icke synes på något sätt förnärmad derigenom, att målet icke blifvit af Fullmäktige förr afgjoi’dt, anser sig Utskottet icke ega skäl instämma uti Revisorernes anmärkning.
Slutligen få Revisorerne fästa uppmärksamheten derpå, att det stora antalet premie-obligationer, som enligt den antagna planen måste utfärdas, gjort det nödigt att, till tidens vinnande, utfärda ifrågavarande obligationer, utan att derå finnes anbragt något skrifvet namn, och utan att, med undantag af papperets vattenmärken, egentligen några sådana försigtighetsmått mot efterapning blifvit vid tagne, hvilka begagnas å sådana banksedlar eller andra dylika dokumenter, som sakna skrifna namn. Detta förhållande, som tilläfventyrs gör efterapning af dessa papper alltför verkställbar, utgör en bland de olägenheter, som ändringen af det ursprungliga låne-kontraktet medfört. Ehuru Revisorerne, på nu anförda skäl, för sin del, funnit det af Fullmäktige beslutade tillägg till det om ifrågavarande lån upprättade kontrakt icke i allo öfverensstämma med de af Rikets Ständer angående lånets afslutande meddelade föreskrifter, samt detta tillägg, äfven om det vore med dessa föreskrifter öfverensstämmande, icke heller synes Revisorerne hafva beredt Svenska stats-verket fördelar, som motsvara dermed förenade olägenheter; anse dock Revisorerne sig böra vitsorda det synnerliga nit och möda, hvarmed Fullmäktige sökt uppfylla det af Kikets Ständer i afseende på ifrågavarande lånetransaktion åt Fullmäktige lemnade vigtiga och svåra uppdrag.
Befinnes någon, under den tid af året, då bränvins-bränning förbuden eller inställd är, samt, efter den dag, då försegling af bränvins-brännings-redskapen blifvit Verkställd, innehafva samma redskap oförseglad, böle dubbelt; vare ock i alla ofvanberörde fall bränvins-brännings-redskapen förbruten. 20 § 38. <idiar brä n v in s-brä n ning seller dis tiller in g s-reds kap blifvit förseglad, och finnes förseglingen sedan, under den tid redskapen ej får begagnas, bruten utan att egaren gitter visa att sådant af våda eller utan hans vållande och vetskap skett, bote han 50 r:dr, och vare den oför seglade redskapen, som bordt förseglad vara, derjemte förverkad.» «Kan ej utredas, af hvilken förseglingen blifvit bruten och har egaren eller, i hans frånvaro, den, som i hans ställe satt är, inom två dagar efter erhållen kunskap att brytning skett, derom gjort anmälan hos den, som öfver förseglingen tillsyn eger; vare egaren ock i thy fall frun ansvar fri; betale dock kostnaden för redskapens försegling ängom « Varder annan öfvertygad alt, utan egarens vetskap och samtycke, hafva förseglingen brutit, bote han som sagdt är och gälde redskapens värde, sä oek kostnaden för dess förnyade försegling.» § 39 ((Finnes någon, som anmält sig till bränvins-br änning endast under en viss del af året, verkställa bränvins-br anning å annan lid, dä tillverkningen tillåten är, pröfve domaren, efter förekommande omständigheter, om sådant må antagas hafva härrört af misstag i afseende pä den till bränvins-br anning uppgifna tid, utan uppsåt att bryta mot denna förordning, eller om gerningen bör medföra de påföljder, som för oloflig bränvinsbranning äro stadgade.
Om äfven dagarnas antal, vid begånget misstag af ofvannämnda slag, någon gång stigit öfver det nämnda, dock icke med många dagar, och den, som dertill varit vållande, sedan felet blifvit antydt, frivilligt godtgjort både Kronans kostnad och den enskildes lidande, så har jag ansett saken dermed kunna afslutas. » Något alvikande från ofvan antydda uppfattning af Justitie-Ombudsmannens verksamhet förefaller dock den i berättelsen influtna sats, att anställda åtal kunna »vinna den åsyftade utgången att gillas, äfven om de icke alltid medföra för den åtalade något ansvar: ty», heter det vidare, »då, såsom oftast händer, det är en oriktig åsigt om lagtillämpning, som skall tillrättavisas, har man uppnått syftemålet med åtalet, så snart domstolen förklarat, att den bekämpade åsigten saknar stöd af lag, eller att den tilltalade domaren, exsekutorn eller förvaltande myndigheten har uti det ifrågavarande fallet oriktigt förfarit.» Så vidt dessa ord må innebära något omdöme om lämpligheten, att genom åtal mot domare söka få en princip fastställd och således åstadkomma enhet i lagskipningen, kan dock Utskottet icke instämma deruti. För uppnående af ett sådant mål, hvilket visserligen kan vara af vigt, anvisar Instruktionen i 15 och 16 §§ åt Justitie-Ombudsmannen andra utvägar, och i allt fall torde Domaren kunna ega billigt anspråk derpå, att icke såsom tilltalad ställas inför rätta för andra fel eller misstag än sådana, som lagen belägger med straff. Ehuru således intet åtal torde böra anses hafva vunnit »åsyftad utgång», der ej ansvar blifvit den tilltalade ådömdt, så måste dock å andra sidan medgifvas, att ett misstag af åklagaren väl äfven kan vara förlåtligt; och Utskottets anmärkning gäller icke någon Justitie-Ombudsmannens åtgärd, utan har endast afsett att förekomma en irring, som, tillförene spord, redan vid ett föregående riksmöte blifvit inom Utskottet angifven. Den uppsigt öfver lagskipningens och förvaltningens gång, som blifvit Justitieombudsmannen anbefalld, har äfven haft till följd åläggande för .honom att anmärka brister i lagstiftningen och afgifva förslag till dess förbättring.
Ett exemplar af de Förteckningar öfwer de i Gefleborgs, Wester-Norrlands och Westerbottens Län warande K>ono-Fisten, qwarnar, färjor, broar och krogar, m. m.. som grundlagt Stats-Utfko tets förra Berättelse, hwilka sedan sam» telige respeclive Riksstånden deraf hase del, torde benägit äterlemnas till Srals-Utstotteltet, för att till framtida Uplysningar wid Utskottets Handlingar förwaras. Uti Wällofl. Borgare-Ständet har blifwit anmärkt, att Stats-Ukftotket icke yttrat sig, huru med ifrägawarande Lägenheter i allmänhet skall förfaras, när de bestämde Arrende-ären löpa till ända, astren som hwad iakttagas bör, i anseende till sädane af defte lagenheter, svin pä obestämd lid äro under Arrende uplälne. Hvad den förra omständigheten angar, sa anser Ntflottet det wara en följd af redan stadgade Författningar, som wederhörande äligga arr iakttaga, att, Den 26 Februari!- 1319 atk, enär nu warande Arrenden tiilandalöpa., Lägenheterne warda ä nyo uppä allmän Auction i wänlig ordning, genom Kongl. Kammar-Co iegii försorg , till den mestbjudande under arrende uplätne, pä den lid som Förfatkningarne utstaka, och som hmad Fisken angar är 6 är. Beträffande äter den sednare; sä har Ulskortet pä sätt här ostvan anfört ar» i dest förra Betänkande redan yttrat det Utskottet .vid upläkelserne af alla desta Kronans Fisken, Qwarnar m. m. icke funnit någon anledning förekomma som kunnat föreanleda till rubbning eller förändring uti hwad de derom ingängne Contracrer och gilne förordnanden föreskrifwa; och wid hwilkek yttrande Utskottet nn icke har nägot widare att tillägga.