Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen om prestval den 1 April 1843, blef den af Utskotten uti nämnde memorial föreslagna redactionsförändring af sista momentet uti det af Utskotten uppgifna tillägg vid 45 § af Prestvalsförordningen godkänd. S. D. Föredrogs ånyo Conslitutions-Utskottets utlåtande N:o 43, i anledning af Riks-Ståndens återremisser å memorialet N:o 33; och biel vo de af Utskottet i utlåtandet ]NT:o 43 föreslagna förändringar i RegeringsFormens 56 och 81 §§ samt Riksdags-Ordningens 29, 49 och 73 §§ antagna att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Föredrogos ånyo och godkändes Stats-lftskottets utlåtanden och memorial; Prot.-Utdrag, den /// Maj 1845• 925 N:o 307, i a nied nine; af väckta motioner, i fråga om sältet för användande af Bankens behållna vinst för åren 1845—1847; jN:o 308, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet ]N:o 283; IN:o 309, angående de i 63 § Regerings-Formen Töreskrifna creditivsu minor; och N:o 310, i anledning af väckt motion om bildandet af en credi ti vfond. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande: JN:o 311, i anledning af återremisser å Ulskotlets betänkande i\:o 211, angående beredandet af en ny local för Riksgälds-Contoret; Härvid lörekommo: l:o Utskottets tillstyrkan, att Hofmarskalken, Friherre G.
Har den, mot hvilken tillmålet gjordes, varit för brottet tilltalad, men blifvit genom lagalcraftegande dom från åtalet frikänd, eller är den, som tillmålet gjorde, ej målsegande 'och hörer brottet ej under allmänt åtal, eller är tid till åtal försuten, efter ty i 5 Kap. 14 § skils; då vare ej heller, till befrielse från ansvar för tillmålet, bevisning tillåten. “ röstar Ja; . Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer att till kontraproposition i hufvudvoteringen antagas Bonde-Ståndets beslut, att förevarande § skall ur Strafflagen uteslutas. b) för den slutliga omröstningen denna Voteringsproposition N:o 4 b. Den, som vill att 16 Kap. 13 § i Strafflagen skall erhålla följande, af Utskottet föreslagna samt af Ridderskapet och Adeln och Preste-Ståndet godkända lydelse: “Den, som för ärekränkning tilltalas, må ej till sitt fredande framställa bevisning om sanningen af sådant tillmäle, som i 8 § sägs. Är tillmäle gjordt om bestämdt brott eller visst slag af brott, och vill den tilltalade styrka, att den, emot hvilken tillmälet gjordes, är till sådant brott saker; vise då laga dom derå. Har brottet ännu icke varit under åtal eller under pröfning i fråga om skadestånd; clå skall, derest den för ärekränkning tilltalade det vill och han sjelf är målsegande eller har rätte målsegandens uppdrag till talan eller ock brottet hörer under allmänt åtal, och så framt tid till sådant eller till talan om skadestånd ej är försuten, efter ty derom stadgadt är, domstolen lägga den tilltalade tid före att visa, att lagligt åtal då blifvit anstäldt eller påkalladt, såsom om missgerningars angifvande och åtalande föreskrifvet är, eller att målsegandes talan om skadestånd är anhängiggjord, Lag-Utskottets Memorial N:o 74. 3 och huru deröfver slutligen dömdt blifvit.
Spens förslag blef likväl af Const.- Utsk. underkändt, oell det var hufvudsakligen af sådan anledn., och i hopp om att vid en blifvande riksdag vinna bifall för sitt eget nyssnämnde förslag, som Hr Gr. afstyrkte den nu föreslagna melhoden att på en ginare väg komma lill samma mål. De öfriga skälen, som af Gr. Spens anfördes, torde vara af mindre vigt. Grefven har nemi. sagt, att antagandet af det nu ifrågaställda tillägget skulle öppna banan för delegation åt R. St:s Utsk. af R. St:s afgörande makt i alla de vigtigare frågorne, dä Ständerne deremot skulle förbehålla sig att sjelfve besluta endast i de mindre betydliga. Delta är dock efter mitt förmenande, alldeles icke någon följd af det nu gjorda förslaget, hvilket endast och allenast alser Konungens propos-.r i lagfrågor. Det är nemi. stor skillnad emellan sådane vidlyftiga lagförslag, hvari redactionen ingår såsom en väsendtlighet, och de i öfrigt vigtiga statsekonomiska eller administrativa frågor, der dels uppställningen af beslutet är ganska lätt, dels kan vara af lemligen underordnad vigt. Hvad äter ett förslag till allmän civil-, criminaloch kyrkolag angår, så veta vi alle, att dess värde till en hufvudsaklig del bestämmes deraf, huru det är redigeradt, då deraf beror huruvida det skall kunna af den andra statsmakten antagas och sedermera af domaren riktigt tillämpas. Också hafva vi haft manga exempel på, att ganska vigtiga lagförslag, sedan de genomgått remisser, återremisser, samjnanjemkningar, voteringar inom förstärkta Utsk. m. m. och slutligen blifvit utaf R. St. afgjorde, likväl icke kunnat af Konungen sanclioneras, endast af det skäl, att redactionen^befunnits felaktig, så att den ena § icke qvadrerat med den andra o. s. v. För min del föreställer jag mig, att fråga här icke skulle vara att till det förstärkta LagUtsk. öfverlemna afgörande af de egentligen vigtigare principfrågor ne, utan att R.
Om två ting är jag nämligen djupt och fast öfverty-gad, — för det första, att hvarken den klassiska uppfostrans formelt bildande kraft, ej heller dess innehåll är af så omedelbart värde för den, som studerar naturvetenskap, att ettbortslösande af en dyrbar tid på någondera af dem deraf berättigas, och för det andra, att ea rent vetenskaplig uppfostran är åtmihstone lika kraftig att meddela verklig bildning, som en uteslutande literär. Jag behöfver knapt säga eder, att dessa åsigter, synnerligast den senare, äro diametralt motsatta dem, som hysas af det stora flertalet bildade engelsmän, påverkade som de äro af skoloch universitetstraditioner. Enligt deras tro kan bildning endast ernås genom en högre uppfostran; och en högre uppfostran är synonym, icke helt enkelt med uppfostran och undervisning i literatur i allmänhet, utan i en särskild form af literatur, nämligen den grekiska och romerska antikens. De hålla före, att en person, som lärt latin och grekiska, huru litet det än må vara, är bildad, under det att den, som är bevandrad i andra kunskaps-grenar, huru grundligt det än må vara, är en mer eller mindre aktningsvärd specialist, som likväl ej bör ha tillträde till den bildade kasten. Bildningsstämpeln — universitets-graden — är icke för honom. Jag är alltför väl bekant med den ädla, allmänt mensk-liga anda, den verkliga sympati för vetenskapligt tänkande, som genomgår vår förnämste bildningsapostels, M: r Th. Arnolds skrifter, för att kunna identifiera honom med dessa åsigter, och likväl kan man ur den ena eller andra af hans epistlar till de Philistéer, hvilka så behaga alla dem, som icke lyda detta namn, plocka ut satser, de der gifva dessa åsigter ett visst stöd. M: r Arnoldt säger oss, att med bildning menas “ att känna det bästa, som hp.r blifvit tänkt och sagdt i verlden “. Detta är den uppfattning af lifvet, som innehålles i litera-turen.
Sedan hafva vi äfven tagit ett annat beslut, när vi stadgade, att nya myntfoten skulle blifva 18 sk. efter 1664 års myntfot. Nu kan man visserligen bestämma en slagskatt, på så sätt, att då man till myntning inlemnar en viss qvantitet silfver, får man den tillbaka utmyntad med ett visst afdrag i myntarelön; detta strider icke mot det redan fattade beslutet; men att stadga, att de utmyntade myntstyckena — slagskatt må vara betald för deras myntning, eller ej — skola innehålla mindre än 18 sk. gammalt specie, det lärer vara rakt motstridande det redan fattade beslutet. Om ock en sådan åtgärd kunde anses laglig, tror jag icke, att den vore 'verkställbar. Första punkten säger att Banken i alla fall skall inlösa sina sedlar i ett visst förhållande till 1664 års myntfot, fullt ut, hvarigenom innehafvaren erhåller en obestridlig rätt, att för sina Bancosedlar få fulla beloppet efter ungefär 534f ass fint silfver i vigt för hvarje 128 sk. eller 33|| för en 8 sk. Bancosedel. Huru låter det sig verkställa, om jag icke har ett mynt, som innehåller dessa 33f| ass. Eller skall då i 36 £> e n 21 öet ober f. m. Banken blifva tvungen att mynta plantsar motsvarande gammal R:dr; eller skola vi ändra beslutet och säga: nej, vi mente inte så, utan vi mente bara de stora Bankosedlarna; för småsedlarne får man nöja sig med 4 procent mindre. ^ Jag tror äfven, att denna åtgärd skulle alldeles förstöra Bankens förmåga, alt uppfylla realisationens bestånd, om den skulle åläggas att betala i procent mera i ©rnyntadt silfver. Utan att upptaga den casus, som Herr von Hartmansdorff omnämt, måste Banken alltid vara beredd på den ställning, att en conjunctur kommer, måhända icke livart 2o:de eller 3o:de år, men som någon gång kan inträffa i hvarje Bank, nemligen att Banken nödgades ansi» affa silfver med förlust.
I afseende på behofvet af en så beskaffad Inrättning, har Stats - Utskottet nogsamt funnit densamrnas nödvändighet i Hufvudstaden till befordrande af ordning och skick, samt att, ehuru den kunde synas erforderlig egentligen för Stockholms Stads befriande från sysslolöse och vanartige personer och deras återförande till förbättrad lefnad, förekommer härvid likväl, att Hufvudstaden årligen från öfrige delar af Riket får emottaga en stor del af de personer, som här måste inrymmas och underhållas, Stats-Utsbottets P.etllnbanden. 875 och hvilka eljest skulle förvisas tillbaka till orterne, samt der ligga allmänheten till last och åstadkomma större olägenheter. På sådan grund anser Stats • Utskottet, det Inrättningen bör understödjas af allmänna medel till det belopp, som är nödigt för densamma® bibehållande i sitt nuvarande verksamma skick för ändamålets befordran; Men, då Staten för den del af Inrättningen, som utgör Spinnhuset, dit brottslige personer från Provincerne under Kongl. Svea Hof-Rätts Jurisdiction dömmas till fängelse-straff, redan består en Summa af 8000 R:dr årligen, har Stats-Utskottet, i anseende till Stats-Verkets knappa tillgångar, önskat att undvika föreslå Statens belastande med något ökadt anslag, samt trott sig böra uppgifva en annan föga kännbar utväg till Inrättningens förseende med det erforderlige bidrag, den nemligen: att en viss mindre afgift, som med Tractater och Författningar står att förena, kunde åläggas Ved och Victualie-vahror, som till S ockholm införas från Finland, och hvilken afgift skulle jemte Tull-umgälderne uppbäras och derefter lefvereras till disposition af den förordnade Directionen emot redovisning i behörig ordning. Utskottet förmodar, att ifrågavarande behof å detta sätt må kunna lämpligast afhjelpas; Och hemställer alltså till Riksens Högloft.
Sedan Expeditions-Utskottets förslag, N:o 253, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Rikets Ständers Revisorers åren i835, 1837 och i839 afgifne Berättelser, om samma år verkställd granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren i832—1837, blifvit, i afseende på dess igtde punkt, af samtliga Riks-Stånden återremitteradt, på grund af gjorda anmärkningar, att frågan om medels anvisande, till betäckande af kostnaden för Expeditions-VIskoltets Memorial> N.is /j.o} 4-1- 37 den i nämnde punkt omförmälde inventering af ekevirkes-förråden i Carlskrona ännu icke vore af Rikets Ständer slutligen afgjord; så får Expeditions-Utskottet härhos vöidsamt öfverlemna nytt skrifvelse-förslag, hvarifrån Utskottet ansett sig böra helt och hållet utesluta ifrågavarande punkt, enär Rikets Ständer, vid afgifvande af deras underdåniga skrifvelse, angående Extra Stats-regleringen , blifva i tillfälle att, rörande hvad i denna punkt innefattas, till Kongl. Maj:t med underdånig framställning inkomma. Stockholm den 12 Mars 1841 * N:o 40. Memorial till Rikets Ständer, med öfverlemnande af nytt skrifvelse-för slag} angående Allmänna Indragnings-Statens reglering. Då den redaction af 3:dje punkten uti Expeditions-Utskottets, under Nro 246 afgifna, förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående reglering af Allmänna Indragnings-Staten, hvilken Utskottet, på i Memorialet N:o 34 anförde skäl, ansett behöflig, för att fullständigt utreda forhållandet med det af Kongl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Jag kan icke förstå ett sådant sätt att gå lill väga. Hvad bevillnm angår, anser jag att den bör måttligt tilltagas, på det alt benägenheten alt undandraga sig den pålagde skatten icke måtte blifva allt för stor; men anser jag alldra rättast vara, att den äfven här såsom all annan bevillning för rörelsen kommer att utgå. Enligt min tanka bör således R. o. Ad. antaga den af Utsk. föreslagna skatt, 16 sk. för utskänkning och 8 sk. för utminuteriug. Hr Printzensköld: Det ändamål, som Utsk. genom de uti förevar:de § afgifne bestämmelser åsyftat, kan icke annat än på det högsta gillas af hvar och en, som lika med Utsk. önskar att bränvinssupandet måtte i möjligaste måtto förhindras; men jag tager mig friheten hemställa till de Hrr, som tillstyrkt olika afgifter, om de icke måhända misstagit sig i fråga om de serskilda stadganden, som här blifvit föreslagne för de olika försäljningsrättigheterna. Utminuterings-rälligheten inskränker sig, enligt stadgandet uti en föreg:de §, till att sälja minst en kanna bränvin, och i 3:e §:n stadgas, alt det på ett sådant ställe köpta bränvin icke får på försäljningsstället förtäras. Hvad menaisåledes Utsk. med ordet fösäljningsställe? Menas dermed det rum, hvaruti försäljningen sker, eller ett visst territorium vid eller omkring försäljningsstället, och finnes det några gränsor bestämda, hvarest detta territorium slutar? Månne man icke, i händelse af tvist, slutligen kommer till det resultat, alt försäljningsstället är det rum der bränvinet afyttras?
Då LagUtsk. i sitt Betänk, tillkänna gifvit, att Utsk. ämnade inkomma med Utlåt, öfver de af Just.- Ombudsm:n afgifna särskilda förslag och framställningar på samma gång som det skulle afgifva yttrande öfver de motioner, som tilläfventyrs i samma syftning kunde komma att väckas, så torde det nu vara för tidigt att inlåta sig i discussion öfver de af Just.- Ombudsm:n framställda särskilda förslag. Hvad åter angår Just.- Ombudsmms allmänna reflexioner i sin berättelse, t. ex. om Domares rätt att pröfva beskaffenheten af den lag, som sättes i fråga 700 Don 19 December. att tillämpas, så tiar deröfver ej något utlåt, blifvit begärdt. Jag anser således här icke lämpligt att inlåta mig i vidare yttrande öfver de af den siste värde talaren gjorda framställningar, men jag utber mig R. o. Ad:s upmärksamhet med afseende på en särskild punkt som förekommer i Just.Ombudsm:ns berättelse; det är nemi. fråga om förhöjd aflöning åt Just.Ombudsm:n sjelf och åt hans Kansli. Vid behandlingen af detta ärende har LagUtsk. varit villrådigt om hvilken åtgärd, som med afseende derpå borde vid tagas. Det var likväl omöjligt att återlemna frågan inom den i Riksd.Ordn:ns 44 § stadgade tid af åtta dagar, emedan till följd af berättelsens vidlyftighet handläggningen inom Utsk. uptog längre tid än den sålunda medgifne. Det är uppenbart att frågan icke tillhör LagUtslcs behandling, emedan det är en statsregleringsfråga och derföre ansåg Utsk. det vara lämpligast att anmäla förhållandet hos RiksSt:n, på det att de, om de funno frågan värd att behjerta, kunde remittera den till StatsUtsk. eller återremittera den till LagUtsk. Jag har tagit mig friheten härpå fästa Ståndets upmärksamhet, för att på samma gång tillkännagifva anledningen till den framställning LagUtsk. i detta afseende tillåtit sig göra. Frih.
Då Utskottet ansett föreskriften i i:sla momentet, om afgift af arrendatorer, ega nödig fullständighet, så finnér Utskottet icke skäl att, i anledning af Herr Prosten Stenhammars anmärkning, tillstyrka någon förändring deruti; hvaremot Utskottet, på de af Herr Stuart anförde skäl, får föreslå, alt från ofvannämnde 3:dje moment, orden: ”dock ej under En R:dr sif sk./’ må uteslutas. 27 §. pag. 28. Arbetsfolk. Så väl hos Ridderskapet och Adeln som inom Borgareoch Bonde-Slånden har den af Utskottet föreslagne förändring i afgiften för ogifta Qvinnor och Enkor utan minderårige barn blifvit klandrad, hufvudsakligen ur den synpunkt, att då bevillningen i allmänhet icke blifvit förhöjd, det syntes besynnerligt, alt öka afgiften för denna vanlottade dass, bland hvilka flere utan eget förvållande kunde blifva i saknad af årstjenst; och som Utskottet, vid närmare öfvervägande al hvad sålunda och 1 öfrigt härvid blifvit anfördt, funnit skäligt all frånträda sitt förslag om förhöjning i afgiften, så får Utskottet härmed tillstyrka, att vid stadgandet härom i nu gällande Bevillnings-Förordning må förblifva. Bevillnings-Utskoltets Betänkande N:o 61. pag. 28. Ad vocaler. Inom Borgare-Ståndet har blifvit yrkadt, dels att närmare borde bestämmas hvad med Advocal förslås, dels alt första classens afgift måtte förhöjas, och dels att benämningen borde förändras till: ”Advocater eller Sakförare, ” såsom enklare och bestämdare, samt att tillägget: ”sorn med laglig rätt” må uteslutas, hvilken senare anmärkning äfven blifvit hänförd lill Advocater i städerne. Å hvad sålunda blifvit anmärkt har Utskottet ansett sig i så måtto böra fästa afseende, som Utskottet nu skolat föreslå, att denna rubrik må erhålla följande förändrade lydelse:
Vidkommande beloppet af det ökade låneunderstöd, hvilket, uppå sådant sätt, skulle åt ifrågavarande vigtiga industrioch handelsgren komma att meddelas, har Kongl. Majit, med anledning af Commerce-Collegii, efter samtlige Läns-Styrelsernes hörande, i underdånighet gjorda tillstyrkan, föreslagit en summa af 200,000 Rdr, hvilket belopp jemväl blifvit af åtskillige Ledamöter inom de respective Riks-Stånden till bifall understödt; och da Utskotten, jemväl för deras del, anse sistberörde belopp vara för ifrägavarande ändamål närmast afpassadt; 3o StaisBe v.- samt Occ, Utsft. Uti, N:o 124. tillstyrka Utskotten vördsamt, att en surnina af högst 200,000 Rdr Banco matte intill nästa Riksdag varda af Rikets Högloflige Ständer beviljad till Ull-Discoutfondens förstärkning, i raon af sig företeende och af CommerceCollegiurn pröfvade behof. Såsom vilkor för detta Creditivs anvisande till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, hafva Utskotten vördsamt skolat tillstyrka Rikets Högloflige Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet begära, det Ull-Discontfonden ansvarar Riksgälds-Contoiret både för Capitalet och för den ränta derå, sorn sistnämnde Contoir får för penningarnes upplåning betala, allt sådant räknadt från den dag penningarne blifva till Ull-Discontfondens förstärkning af Riksgälds-Cmtoiret på Discontens räkning insatte, och intill dess betalning följer. I den till Kongl. Majit härom afgående Skrifvelse, behagade Rikets Högloflige Ständer derjemte i underdånighet tillkännagifva, att kostnaderne för de blifvande UllCoritoirens inrättande, genom tjenliga rums upptagande emot hyra på de ställen, der Kronans egna eller Städerne tillhörige byggnader ej derföre kunna använda*, inköpet af den till StaetBev,-tamt Oec^-Utth.
Maj:t täckts till beredande af förhöjning dels i nu utgående löner och arfvoden för ordinarie lärarne och underlärarne vid de fyra så kallade större Navigationsskolorne, nemligen i Stockholm, Göteborg, Gefle och Malmö, dels ock i anslagen för materiela behofven vid samma skolor, äska en ytterligare tillökning i anslaget för »undervisningsanstalter för Handel och Sjöfart», med 5,263 R:dr 75 öre, hvarigenom öfverlärarnes löner skulle höjas, i Stockholm till 3,50»), i Göteborg till 3,000 samt i Gefle och Malmö till 2,500 R:dr, äfvensom underlärarnes arfvoden likaledes höjas i Stockholm och Göteborg till 1,200 R:dr, samt i Gefle och Malmö till 1,000 R:dr, hvarjemte det förhöjda anslaget för hvardera skolans materiela behof beräknades för Stockholm och Göteborg till 1,200 R:dr samt för Gefle och Malmö till 750 Riksdaler. De sålunda äskade förhöjningarne hafva blifvit at Kongl. Kommers-kollegium tillstyrkta; men oaktadt förhöjning af nämnda Kongl. Kollegium föreslagits jemväl för Navigationsskolorne i Kalmar, Hernösand, Westervik, Wisby och Carlshamn, har likväl Kongl. Maj:t icke täckts härvid fästa något afseende. Nu är likväl förhållandet, att samma skäl, som talat för de föreslagna förhöjningarna vid de fyra så kallade större Navigationsskolorna i lika grad förefinnas i afseende på Hernösands Navigationsskola, hvars Direktion också hos Kongl. Kollegium anmält behofvet af de ifrågasatta förhöjningarne. På sätt Kongl. Kollegium förmält lära dylika skäl ej heller saknas för de öfriga Navigationsskolorne eller de i Kalmar, Westervik, Wisby och Carlshamn. Gifvet är ju också, att öfverlärarnes ansvarsfulla och mödosamma bestyr bör skäligen godtgöras, så att härom synes all vidare utredning vara öfverflödig. Att jemväl underlärareplatserne i Navigationsskolorne måste beklädas med duglige personer, derest icke skolorna skola förfela ändamålet, ligger i öppen dag.
Mah har solidare och varaktigare faktorer att räkna med, der det gäller ett så vigtigt politiskt förbund som unionen, och det är intressena. Hvad dessa beträffar, så höra vi till dem som mena, att de med nödvändighet kräfva vissa fördrag och institutioner som ännu fattas. Vi tro således att om ömsesidigt förtroende mellan de båda nationerna och full säkerhet utåt skall uppnås, måste man ha ett otvetydigt fördrag angående den gemensamma försvarsskyldigheten, ett fördrag som bestämmer styrkan och utbildningen af hvarjelands här äfvensom skyldighet för densamma att enligt konungens befallning utan undantag kunna användas hvar som helst på halfön. Vi tro äfven att, under full likställighet, en institution borde upprättas, genom hvilken de båda ländernas nationalförsamlingar kunde träda i direkt förbindelse med hvarandra till förberedande af och förhandling om unionela frågor, som skola föreläggas till beslut af hvatje lands nationalrepresentation. Att på detta sätt aflägsna anledningame till tvister mellan de båda nationerna, detta anse vi påkalladt af brödrafolkens verkliga intressen. Men om man på båda hällen skall kunna lugnt betrakta unionen från de verkliga intressenas synpunkt bör man äfven försöka utrota vare sig misstänksamhet och ömtålighet eller historiska och nationela fördomar och irrläror. nr * Till slut några ord om Kielertraktaten. Marcellus menar, att norrmännen äfven skola vara Karl Johah och Sverige tacksamma för denna, hvilken de dock på det bestämdaste motsatte sig och till följd af hvilken de be-slöto att med vapenmakt försvara sitt land. Förf. säger att det sky lies Karl Johan, då i traktatens art. IV, genom hvilken bestämdes, att Norge » hädanefter skall tillhöra h. m. konungen af Sverige och utgöra ett konungarike förenadt med Sverige », de sist anförda orden inflöto. Detta beror förmentligen på ett missförstånd. Det var England som genom traktaten med Sverige af 1813 hade påyrkat, att den då garanterade föreningen med Norge skulle genomföras » under iakttagandet af alla möjliga hänsyn till norska folkets jr ihet och lycka ».