Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» min principal hade af något skäl uppmärksammat mig — han var chef för en af provinsens största spannmålsaffärer med filialer i utlandet. En dag fick jag order att om fjorton dagar begifva mig till London — en stor affärsuppgörelse anförtroddes mig. Här var framtiden — • hvad jag arbetat för och väntat på, det hade kommit, och jag — jag kunde ej ett ord engelska. » Skulle jag nu åter förlora allt? Det var mitt lif, min framtid, som stod på spel. Om jag lyckades eller ej, ja, i alla händelser var mitt öde nu afgjordt; men jag ville lyckas. I fjorton dagar läste jag endast engelska, en vän och kamrat skötte min plats utan min principals vetskap, en annan gaf mig hjälp vid språkets uttalande, jag lärde mig en hel hop affärsfraser — och jag for; — en hel förmögenhet, mitt eget och andras väl eller ve låg i min hand, och jag var ung och oerfaren och hade endast mig själf att taga råd af » Han tystnade åter en stund, böjde sig fram i stolen, hvilade armarne emot knäna och tryckte fingerspetsarna mot hvarandra. » men jag lyckades, » sade han, lyfte upp hufvudet och såg på mig, » jag lyckades då — och jag har lyckats sedan — min principal gjorde mig till chef för sina utländska transaktioner; jag har varit bosatt i Ryssland, jag har varit detsamma i London — i Hamburg — i Paris; nu är jag här, min egen herre, och lyckan följer mig ännu — ja, min bästa lycka har jag ju därhemma — ni måste komma med till mitt hem — till min hustru — hon känner er så väl, liksom hon känner allt det gamla » Hans röst darrade litet, och det veka draget kring mun och ögon kom åter fram. » K o m; i mitt hus är ni den käraste gästen, neka mig ej glädjen att hälsa er välkommen där, låt mig visa er mina barn, ni skall få se, att jag ej glömt den gamla leken, att jag ännu af en annan liten flicka blir besegrad i striden mot » Gustaf Adolf » » Jag lofvade komma, och när han reste sig för att gå, kände vi båda, att den tid, som låg mellan detta ögonblick och det, då vi sist krattade löf sida vid sida, ej gjort oss främmande för hvarandra.
Maj:ts Befallningsjiafvande handlägga och expediera sådana afvittringsmål så snart de inkornmo, - — samt att Öfverdirektören vid landtmäteriet i anledning häraf i underdånighet anfört: samt att då härtill komme skulle alltså tillsammans B:ko R:dr 33,916: 32 utgöra årliga anslagsbehofvet; Hvad samfälda kostnaderna för storskiftesoch afvittrings-arbetenas fortskyndande i de sex nordligaste länen angick, har Öfverdirektören vidare anfört, att visserligen, enligt ofvanupptagna förslag, för hvartdera af åren 1858, 1859 och 1860 skulle erfordras: i Stora Kopparbergs län R:dr 27,866: 32. » Wester-Norrlands » » 8,566: 32. » Westerbottens » (Lappmarken oräknad) » 13,500: — » Norrbottens » » 33,916: 32. Bik. till It. St. M 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856. hvartill komme, utan förändring nuvarande aflöningssätt: i Gefleborgs län, förslagsvis R:dr 1,300: och i Jemtlands län förslagsvis . eller tillsammans R:dr 86,650: — då deremot under nuvarande statsreglerings-period för berörde ändamål endast utgfnge: det å Riksstatens sjette hufvudtitel tili »skiften och afvittringar» uppförde anslag R:dr 42,000: — jemte de vid sednaste riksdag för samma period särskildt till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisade 8,000 R:dr, eller för hvarje af de tre åren » 2,666: 32. 44,666: 32. i följd hvaraf en ökad årlig utgift uppkomme af ej mindre än .
Stats-Kontoret förvaltade utgiftsanslag, bör af Kammarskrifvarne inom Expeditions-Kamrerare-Kontoret specielt och noga kännas, på det anslagen måtte kunna kalkyleras, måste ordentligt conto, med debet och credit försedt, deruti allt sådant antecknas, upprättas: a) för hvarje special-anslag, enligt Kongl. Maj:ts förvaltningsstat för Kongl. Stats-Kontoret; b) för hvarje hufvudtitels besparingsfond, derest det icke för någon hufvudtitel skulle finnas alldeles obehöfligt; c) för hvarje special-anslag, tillhörande extra stats-regleringen, till den del deraf, som kan komma under Kongl. Stats-Kontorets förvaltning. t — 303 — 2:o För följande föremål, deröfver någon speciel kalkylerings förande icke kan komma i fråga eller deröfver kalkylen ligger öppen och klar uti Kongl. Stats-Kontorets hufvudbok, föras inga ordentliga conti, utan endast förteckningar öfver anordningar, nem,- ligen: a) å öfverskotterna å Stats-Verkets inkomster, b) tili vexel-inköp, c) till redovisning i magasins-hufvudboken, (utom livad å liufvudtitlarnes anslag afföres) d) till Ränteri-kassors förstärkning, e) å Mötes-passevolans-medlen, f) å Tross-passevolansdito, g) å Wadstena Krigsmanshus-Kassan* medel, h) å Militie-Boställs-Kassans dito, i) å Invalidhus-fondens dito, k) å Skogsplanterings-medlen, /) å Jagt-kassedito, m) å Norenska testaments-fondens dito, å Riddarholms-Kyrkans dito, o) å Armeens Pensions-Kassas medel, p) å Depositions-medlen, (/) Förskottsvis af under händer hafvande medel, /•) å mindre kreditivet m. m. m. m. allt efter den ordning ungefärligen, enligt hvilken conti uti Kongl. Stats-Kontorets hufvudbok '(förekomma. 304 — B. Uppställiiiii Denna göres i allmänhet <efter följande variationer.
Jag tveker att det vore redigast och bäst, om den nuvar. ordalydelsen i förslaget bibehå lies. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att Ridd.- Seciet:n måtte (å uppläsa de ordalag, som godkändes, och att jag sedermera måtte få yttra mig. Undei t. R id d. Secr e t. uppläste utur 10 §:n, sådan den af R. o. Ad. blifvit antagen , följande mening : ”i hvilka afseenden sockenstämma jemväl äger att meddela föreskrifter örn de hvar och en tillhörande göromål , med iakttagande af hvad för särskildta fall genom denna förorda, eller annars gällande lagbud finnes stadgadt, samt till noggrann efterlefnad häraf, der så nödigt finnes, hos vedel bör. embetsmyndighet begära föreläggande af vitén efter dess bepröfvande” o. s. v. Hr von Hartmansdorff: Efter denna uppläsning lärer R. o. Ad. finna, att den redacliou , som jag föreslagit, i 318 Den 11 Mar s. det aldra närmaste öfverensstämmer med det beslut, R. o. Ad. fattat. Oin Ståndet skulle finna lämpligt att i stället för ”.i ro påbudne,” som bär står, det må heta ’’a f veil e r b ö r. e rn b e t s m y n d i g h e t e r äro ålagda så blifva ordalagen nästan desamma. fl r Frih. o. Landtm, yttrade, alt om lian rikligt fattat Hr von Hartin a n-dorffs förslag, så bade det varit att §:n skulle från orden ”men nämnden äge dock,” få följande lydelse: ”att för uppenbara förseelser ådömma de böter och vilen, sorn, genom författningar eller vederbör, embetsmyndighet, äro ålagda för öfverträdelse af sådana ordningsstadgar, ofver hvilkas efterlefnad det tillhör nämnden att vaka. I dylika fall galle om jnf emot ordför. och ledamöter hvad i3 cap. Rätteg.b:n om jäf emot domare stadgar.” Hr von Hartmansdorff:
Just.Ombudsm. yttra sitt omdöme om det ena eller andra af de motsatta beslutens stridighet mot klar lag. när någon domsrätt deröfver ej tillkommer honom? Derföre svarar jag, att R. St:s Just.Ombudsm., ej mer än någon annan ombudsman, är frilagen 358 Den 8 Februari. från skyldigheten, att för sina principaler upgifva de skäl, som förmått honom att åsidosätta en honom åliggande pligt. Dä nu Just.Ombudsm., derest han funnit någon otydlighet uti sjelfva lagen hafva gifvil anledn. till de motsatta besluten, på sätt förut nämndi är, varit ovilkorligen pligtig, att i sin berättelse, jemte tillkännagifvande häraf, yrka en lill enhet och sammanhang i lagskipnipgen verkande förklaring af en sådan lag, så synes det mig ock vara obestridligt, att Just.Ombudsm., då han underlåtit all framställa yrkande om lagens förklaring, tillika bordt för R. St. upgifva motivet dertill, på det att desse hans principaler måtte blifva i tillfälle, alt kunna bedöma, huruvida detsamma utgjort ett tillfyllestgörande skäl för nämnda underlåtenhet. I fråga åter härom, så måste det tvifvelsutan medgifvas, alt den, som, lika med Just.Ombudsm., uti ifrågavar. fall, linner en af domaren åberopad lag redan vara tydlig och klar, för sin enskilda del saknar anledu. att framställa yrkande om lagens förklarande; men då Just.Ombudsmrs åsigt, lika väl som domarens, kan vara felaktig, samt det dessutom ej är för någonderas enskilda del, utan för medborgares säkerhet i allmänhet, som förklaringen erfordras, så kan jag ej antaga den omständigheten, att Just.Ombudsm. finnér det ena af de hvarandra motsatta besluten vara stridande mot klar lag, såsom ett tillfyllestgörande skäl för underlåtenheten att begära lagförklaring; utan bör Just.Ombudsm. hädanefter, då han finner, att uti lika beskaffade frågor, med tillämpning af samma lag, hvarandra rakt motsatta beslut ifrån högsta instanlien emanerat, alltid ”i sin berättelse till R.
huru stor lönefyllnad verkligen vore behöflig. Detta, med hvad mera blifvit under diskussionen anfördt, har Utskottet tagit i öfvervägande, och då en del af dessa anmärkningar äro af väsendtligen olika Slals-Vlskollcts Ullålande, JVI 185. 15 syftning och Utskottet nu icke bättre än tillförene är i tillfälle att ingå i pröfning af förslagets detaljer, hvilka, enligt hvad Kongl. Maj:t äfven i Nåder tillkännagifvit, vid verkställigheten tarfva åtskilliga rättelser och jemkningar, samt meningarne hos Riks-Stånden synas varit i allmänhet ense derom, att det äskade anslaget bör beviljas, ehuru i fråga om vilkoren dervid tankarne varit mera delade, har Utskottet, enär Bonde-Ståndet bifallit hvad i denna punkt är föreslaget, funnit sig böra vidblifva sitt förra yttrande, angående det äskade reservations-anslaget 77,000 R:dr. Hvad deremot angar Utskottets förslag, om anvisande af 1,000 R:dr till ersättning för forsellön, så, enär denna ersättning torde kunna Landsstats-tjenstemännen beredas utaf det anslag, som Rikets sednast församlade Ständer för enahanda ändamål vilkorligen beviljat, hemställer Utskottet, ntt dess härutinnan framställda förslag icke må af Rikets Ständer antagas. Då Utskottets slutliga yttrande i anledning af enskilda motioner blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden bifallet, och frågan i denna del således jemlikt 75 § i Riksdags-Ordningen är af Rikets Ständer afgjord, kan Borgare-Ståndets åtcrrcmiss deraf icke till någon åtgärd från Utskottets sida föranleda.
Enligt dessa embetsmyndigheters åsigt skulle det deremot enklast och bäst leda till målet, att en viss tid bestämdes, inom hvilken det lemnades arrendatorer eller åboer öppet att, i händelse af befogenhet, väcka fråga om hemmanet tillhörde kyrkan eller Kronan och att tvisten derom finge såsom vanligt i administrativ väg afgöras; att sedan, antingen genom slutligt utslag elier åbos uraktlåtenhet att inom föreskrifven tid väcka fråga om eganderätten, blifvit afgjordt, hvilka hemman voro kyrkans eller Kronans, med åboskapet å dessa sednare komme att förhållas såsom med vanliga kronohemman, kyrkan dock förbehållen den ränta hon egde, hvaremot med de hemman, som tilldömdes kyrkan, borde förfaras sålunda, att de, på lika rätt som i afseende på kronohemman är förordnadt, åt innehafvarne upplätes under åborätt emot erläggande af städja till kyrkan efter samma beräkningsgrund, som den för kronohemman gällande, och afgift till Wadstena krigsmanshus lika med hemman af sistnämnde natur; att städjebref af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Biskops-embetet Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 100.
Yarder befälhafvare under resa urståndsatt att sin tjenst fullgöra, inå lian dock icke utan trängande nöd fartyget öfvergifva. Nödgas befälhafvare under resa lemna sin tjenst, bör rederiet derom underrättas och dess föreskrift afbidas. Kan det ej utan skada ske, håfve Svensk konsul, efter rådplägning med den afgående och andre befälhafvare å Svenska fartyg, som der äro, magt att, emot skriftligen betingad aflöning, anförtro fartygets förande åt dess tjenstgörande styrman, eller, om han ej finnes skicklig, åt någon annan Svensk far tygsbefäl hafvare eller styrman. Är ej Svensk man att tillgå, må utländning anförtros fartygets förande till dess Svensk befälhafvare anskaffas kan. Finnes på stället rederiets ombud, ege sådant ombud, efter rådplägning med Svensk konsul, utöfva den rätt, den sistnämnde här ofvan tillagd är. § 27. Med undantag af det i föregående § nämnda fall, må fartygs befälhafvare ej lemna tjensten förr, än fartyget, efter fullbordad resa, återkommit till hemorten 24 Expeditions-Utskottets Förs’!? till underd. Skrifvelse, N:o löd. eller annan Svensk hamn och lasten der blifvit lossad. Kommer fartyget i sjönöd, ställe befälhafvaren sig till efterrättelse hvad i § 176 stadgadt är. § 28. Vid fartygets emottagande läte befälhafvaren till sig inventera dess tillhörigheter, enligt deröfver förut upprättad förteckning, hvaraf ett exemplar, försedt med befälhafvarens qvitto ä hvad han emottagit, öfverlemnas till hufvudredaren, och det andra qvarblifver i befälhafvarens vård. § 29. Befälhafvaren antager och afskedar besättningen. Han må ej antaga någon, som honom veterligen år förut till annan förhyrd. § 30. Befälhafvare bör, under resa, om skeppsfolkets helsa, sedlighet och gudsfruktan iakttaga don sorgfälliga vård, som tillhör en god husfader.
Revisorerne hafva derefter, och sedan den uti 1 §. af Instructionen för Rikets Ständers Revisorer öfver Banco-Verket föreskrifne Ed, efter derstädes intagne formulaire, blifvit af Revisorerne lifligen aflagd och med deras namn undertecknad, emottagit Berättelser: - 4 a) af Banco-Fullmägtige, om Bankens tillstånd, rörelse och förvaltning, i sin helhet, samt de hos Banco-Fullmägtige från den 14 September 1835 förekomne hufvudsaklige ärenden. af Directionerne för Discont-Verket i Stockholm samt Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö, angående desse Discont-Inrätlningars rörelse. O Bankens Understyrelse, angående den af bemälde Styrelse, äfvensom Departemental-Styrelserne besörjde förvaltning ifrån den 29 Augusti i835. 11) af Chefen för Controlloch Revisions-Afdelningen, angående Bankens Revisions-arbeten ifrån den 1 September i835. c) af Chefen för Hufvud-Afslutnings-Contoiret och Ekonomien, angående Bankens Ekonomiska ärender. f } af Bankens Fiscals-Embete, angående de af samma Embete handlagde mål och ärender, efter den 3i Augusti i835, — samt g~) och A) angående Förvaltning af Bankens Pappersbruk Tumba, afgifne, dels af Banco-Fullmägtige samfäldt, dels af den bland Banco-Fullmäglige serskildt, som äger speciella inseendet Öfver Tumba Bruk. Revisions-arbetet är sedermera af Revisorerne företagit och besörjdt, på sätt här nedan omnämnes: Banco-Ä erkets Hufvudböcker för åren i834 och 1835 hafva blifvit med sorgfällighet genomgångne och emot tillhörande verificationer jémförde.
St. utöfvas mera på Götha Kanal än på hvar och en annan allmän vatten-kommunikation, hvilken blifvit genom Stals-anslag lillvägabragd, utan anser jag densamma böra öfverlätas till K. M., som i min tanke jemväl förmår bättre än R. St:r att vidtaga alla de åtgärder, som härvid erfordras, och hvartill torde böra räknas utkräfvandet af ansvar för fel eller uraktlåtenhet, hvilket jag icke tror kan af R. St. f. n. åstadkommas. Jag får derföre vördsamt föreslå : Att R. St., med den rätt, som 9:de och 46:te §§ GöthaKanals-bolags-reglor af d. 7 Dec. 1843 dem lemna, måtte hos K. M. i underd diet anhålla att K. M. täckes hädanefter, på sätt K. M. lämpligast finner, låta utöfva den framtida upsigt och kontroll öfver Götha Kanals vidmakthållande, som i nyssnämnda §§ omförmäles. Begärdes på bordet. Frih. Cederström, Rudolf, upläste följande motion: Då täta vexlingar i den ekonomiska lagstiftningen medföra en serdeles svårighet för näringarnes idkare, både i afseende å osäkerheten för den närmaste framtiden, och med hänsigt lill upfattningen af de hvarannan aflösande lagbuden, har jag, i erinran jemväl af den betydliga och till en del alldeles ändamålslöst upoffrade tid, vid riksdagarne, hvilken egnats åt bränvinslagstiftningen, trott mig böra till R. St. vördsamt hemställa, om icke tjenligast f. n. vore, att den sedan sistförflutne riksmöte i detta ämne gällande författning finge bibehållas. Husbehofsbränningen nedgår af sig sjelft, under inflytelsen af nuvar. lagstiftning; denna erfarenhet lärer oss, att de, sorn skulle önska nämnde slags brännings uphörande, behöfva ej taga sin tillflykt till stränga förbud och lagförändringar, som troligen endast skulle upväcka och onödigtvis trottsa åtskilliga menigheters och enskildes missnöje.
Resolutioner, hvarigenom deras rätt tilli k locka rehelgonskylden tryggats, gjordes 12 Stats-Utskottets Utlåtande Jks 195. år 1798 någon inskränkning i skolornas fria dispositionsrätt öfver de förra, i det nemligen genom nådiga Brefvet till Kammar-kollegium den 9 Januari nämnde år förordnades, att vid inträffande klockareledighet — rättare substitutsledigbet — i de församlingar, der skolebetjeningen funnes ega städsmålsrätt till klockarebolet, den, som till klockare antoges, skulle vara berättigad att klockarebolet nyttja och bruka mot årlig ränta, hvarom i händelse densamma ej redan till något visst belopp af ålder varit stadgad, klockaren hade att för sin tjenstetid med vederbörande skolebetjente ingå öfverenskommelse, hvilken Landshöfdingen med Biskopen egde pröfva och gilla; samt, att, när vederbörande ej kunde förenas om vilkoren, desamma af Landshöfdingen och Biskopen dem borde föreläggas; och skulle ett sådant slutet kontrakt endast gälla för den klockares tjenstetid, som deruti ingått, och således den vid hvarje klockare-ledighet träffade öfverenskommelse af Landshöfdingen och Biskopen ånyo pröfvas. Elvad särskildt vidkomme de så kallade klockarepensionerna, så måste benämningen »pension» här tagas i samma betydelse, hvaruti den i äldre handlingar allmänneligen förekomme, nemligen i den af afgift, vare sig i penningar eller annat; och med klockarepension (Degnepension) förstode man en afgift, som klockare till någon lärdomsskola erlade. Otvifvelaktigt vore, att de s. k. »bosiddende» eller »saededegnene» och icke subslituterne måste vidkännas utgörandet af dylika pensioner.
Efter det ej mindre Kongl. Maj:t Befallningshafvande, än äfven Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader, uti afgifvet underdånigt utlåtande till denna underdåniga framställning tillstyrkt nådigt bifall, har Kongl. Majit, uti Dess ofvanberörde nådiga Skrifvelse (införd under N:o 18 i lista Sami. lista Afd. af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll) i nåder förklarat, att då, genom de å Cimbrishamns stads hamnbyggnad uuder de två sednaste och innevarande år inträffade skador, staden för desammas afhjelpande fått vidkännas opåräknade kostnader, men detta förhållande, om än behjertansvärdt, likväl icke syntes påkalla eftergift af ett så betydligt belopp, som blifvit ifrågasatt, Kongl. Majit ville endast i nåder föreslå Rikets Ständer att — till beredande af någon lindring i den förlust, som sålunda drabbat detta obemedlade samhälle, och till lättnad vid fullgörandet af ännu återstående kostsamma muddringsoch andra arbeten vid hamnen, hvars inkomster, under den tid sådana arbeten till större omfattning komma att fortgå, icke syntes blifva tillräckliga för de beviljade begge lånens samtidiga förräntande och amortering — Rikets Ständer måtte bevilja afskrifning af hvad ännu återstode oguldet å det staden vid 6 Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 8. 1844—1845 års riksdag till hamnbyggnaden beviljade lån å 7,500 Riksdaler, samt derjemte medgifva, att med erläggandet af de föreskrifna ränteoch kapital-afbetalningarne å det vid 1840—1841 års riksdag beviljade lån å 37,500 Riksdaler må anstå under loppet af åren 1864, 1865 och 1866.
Majit i nåder föreslagit Rikets Ständer, att de vid sednaste riksdag för embetsverk, korpser och stater provisoriskt beviljade aflönings-anslag, med de förändringar i vissa hänseenden, hvarom E. K. Majit gjort nådig framställning, nu måtte definitivt på stal uppföras med de bestämmelser, som E. K. Majit, rörande vilkoren för lönernas åtnjutande af civile embelsoch tjenstemän i allmänhet, föreslagit att i stället för Kongl. Cirkulär-brefvet den 23 Februari 1858 tillämpas, der icke för något särskildt läll kunde varda annorlunda stadgadt; — Varande dessa af E. K. Majit föreslagna bestämmelser af följande innehåll: ”lio. Ljuspenningar och spanmålsförhöjningar under lönerna utgå icke till dem, som uppbära löner eller arfvoden på gällande stat; och dessa löntagare, så vidt de tillhöra rikets kollegier, åtnjuta inga sportler af lösen för verkens utgående expeditioner, hvarmed dock diariibevis och afskrifter icke förstås. Sportlerna redovisas årligen till Kronan och aflemnas till Stats-kontoret, emot provision af sex procent af de influtna beloppen.” ”2:0. Emhetsoch tjensteman, som uppbär lön eller arfvode på gällande stat, skall, efter hvad i allmänhet eller för särskilda fäll kan varda af Kongl. Majit eller vederbörande embetsverk bestämdt, vidkännas skäligt afdrag å aflöningsbeloppel; dock icke ölverstigande fjerdedelen, derest, vid erhållen tjenstledighet, sjukdomsförfall, hvilket räcker öfver två månader, eller eljest förekommande hinder för tjenstens utöfning, annan person till tjenstens bestridande behölver förordnas.” ”3:0. Två eller flere ordinarie tjänster med lön på rikets stat må icke hos samma person förenas, så vida icke Kongl. Majit dertill, eller vederbörandes hörande, lemna r nådigt bifall. Huruvida den, som redan innehar flera djlika tjenstebelatlningar, må mera än en af deni bibehålla, ankomme på pröfning af Kongl. Majit i ofvanberörde ordning.” ”4:o.
Berörda betänkande, uti hvilket Lag-Ulskollet föreslagit, att det i 16 § af Rättegångs-balkens 17 Kap. innefattade formulär lill vittnesed måtte förändras och förkortas, bar, enligt lill Utskottet ankomne, protokolls-utdrag, blifvit bifallet af Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, men afslaget utaf Höglofliga Ridderskapet och Adeln. Högvördiga Preste-Slåndet åter liar förvisat frågan lill ny behandling af Utskottet, på grund af åtskilliga mot förslaget framställde anmärkningar. Då, med afseende på Höglofliga Ridderskapet och Adelns nyssnämnda beslut, frågans utgång hos Rikets Ständer beror på dess slutliga pröfning hos Högvördiga Preste-Slåndet, tillhör det följaktligen Utskottet alt till närmare granskning upptaga de framställda anmärkningarne. Desamma gå emedlertid hufvudsakligen derpå ut, att Utskottets förslag vore hållet i alltför allrnänneliga ordalag och saknade derför den förtjenst gällande vittnesed innebar, att, genom upptagande af särskilda omständigheter, såsom vänskap, skyldskap, svågerskap, hat eller afund, m. n>., påminna vittnet ”åtminstone om några af de klippor, på hvilka den svaga menniskans sanningskärlek vanligen strandar;” äfvensom alt, om någon förändring i omförmälda ed kan komma i fråga, densamma bör inskrän - Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 45.