Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
&amp; en följdes det af h~~fvudstadens framsthende man p&amp; slUlcla oniraden anordnade, af en sällsynt anslutning präglade opinionsmötet den 12 mars till förmån för den Tammska motionen, dagen därpå af ett lilcnande möte: till hvilket frainstående kvinnor inom vårt samhälle utfärdat kallelse. Hdtel Continentals stora festsal var till trängsel fylld af åhörarinnor - ja, hundra' den nlåste &amp; tervända med oförrättadt ärende, emedan lokalen ej kunde rymma alla - och den allvarliga, man lian säga andaktsfulla stämning, som var rådande vittnacle bäst för, att. värnandet om vårt sedliga lif var en sak, där kvinnan Iiäride det vara hennes rätt och plikt a t t ingripa. Sammankomsten öppnades me$ några inl ' edningsorcl af ordföranden för mötet, hvarefter lir Tamms motion, stf hvilken blott få af de närvarande. förut, torde haft tillfälle att taga ' *) Under rubrik mot osedligheteu~ 5s herr Tonims motion utgifveii. i broschyrform pb Stockholms Kristna Secllighetsföreniiigs föranstoltande ss8soin sadm tillgiiuglig i alla boklhlor. och käniiedom, upplästes. Det föredrag, som därefter hölls, gjorde genom sin flariifria enkla innerlighet ett djupt intryck på de liiirvaiancle. Talariiiilaii började med a t t fra~nliå~lla, a t t det uteslutande vax liei~nes egenskap af maka och moder och den djupa ansvarskänsla ho11 såsom sådan kände sig &amp; ga gent emot deii föreliggaiide frbgaii, som föra~iledt henne a t t efterkomma de komiterades önskan a t t tala på detta möte ocli a t t öfverviiina. den motvilja ocli blyghet, som medfölja en fullkomlig ovana vid allt offentligt uppträdande. T y hvilken mor kan undgå a t t gripas af de förfärliga sanningar, som den upplista. motionen upprullat för våra ögon, uiidgh a t t kanna, att har ar ett ansvar.
’’Som tiden snart är förhand till företagande af den nybygdnad å magazinshuset, som Herrar Fullmägtige befallt, så hafva Commissarierne vid hållet sammanträde tagit sättet för dess verkställande i behörigt öfvervägande: en och apnan af Commisariatets Ledamöter, har tyckt lämpligast vara, att nämnde byggnad verkställdes genom entreprenade, deremot de fleste Commissarierne ansedt detta utförssätt mindre tjenligt; förnämligast af den grund, att Byggnadens beskaffenhet och in-; delning ännu icke äro fullkomligen gifne, och följakteligen den visshet i vilkor, som vid en en. treprenades afslutande är nödvändig, icke kan för närvarande bestämmas, hvarförutan erfarenheten visar, att man ej med säherhet kan påräkna den soliditet i entreprenad-byggnader, som i dem hvilka utföras efter Läkning, af sådan anledning tillstyrka äfven Commissarierne, att både rifuingen af taket m. m., som bör föregå nybyggnaden peli sjelfva byggnaden, bedrifvas efter räkning. ’'Efter hvad HettatFullmägtige btfallt, ha£- 6 it Banco Utskottets Betänhanden, van Cornmissarierne vid ofvannämnde reparation, begagnat sig af Stads Architecten, Herr Professoren och Riddaren Gjörtvells insigtsfulla samt o« förtrutria biträde, och deraf rönt den nytta, sorn i Commissariatets tanka bor utgöra en saker borgen för arbetets pålitlighet. },Utur denna grund samt enär Herr Proffessorens råd och tillsyn äro nödvändiga, så vid rifningen som och vid sjalfva nybyggnaden, och de ändringar dervid kunna förekomma, torde lampeligaste sättet för hans afiönande blifva, att, så länge byggnaden påstår, tilldela honom ett visst årligt arfvode, hvilket i anseende till den redbara nytta, Banquen af Herr Professoren kan lofva sig, Cornmissarierne för sin del tycka kunna bestämmas till 40a R:dr.?’ J,Öfver dessa båda omständigheter afvakta Commissarlerna i ödmjukhet Herrar Fullrnägtiges gunstbenägna yttrande.53 Den 23 Janua ii afläto Herrar
Sjelfägande hemmansägare finnas och 113 arrendatorer eller brukare af andras hemman. Gästgifveriet' finnas 02 stycken, men endast ii posthemman, sedan skyldigheten att föra posten upphört för de hemman, som dertill i Herjeådalen varit anslagne, och posten der fortskaffas genom gästgifvare-skjuts. Afvittringen har blifvit fortsatt med den kraft, att obetydligt nu mera återstår. Af i underdånighet bilagde sammandrag upplyses förhållandet med afvittringsverket i Jemtland. Stcits-biclrag : Beloppet deraf är upptaget i statistiska tabellen för hvarje slags hemman och näring. Alla statsbidragen äro af sådan beskaffenhet, att någon ändring deri särskilt för denna provins icke synes vara påkallad af behofvet, med undantag af roteringen, som i detta Län är mångdubbelt strängare än i de flesta Rikets öfriga provinser, på sätt jag uti min förra Femårs-Berättelse i underdånighet detaljerat. När cirka hvar ig:de mantalsskrifven karl är soldat, då ett medium tages för hela Riket, är hvar g:de mantalsskrifven karl soldat uti Jemtland, och när för ett taxeringsvärde i Sverige af 823g R:dr B:ko hålles en soldat, utgöres samma prestation i Jemtland för ett taxeringsvärde af 1278 R:dr B:ko: detta värde förhöjes icke med mer än 27 procent, då ett medium af uppbudsförteckningarne beräknas för 10 år och endast sådane hemman upptagits, som frivilligt blifvit försålde mellan enskilta, hvilken förhöjning är un Landsh. Femårs-Berättelse för Jemtlands Län, 10 gefärligen enahanda efter de taxeringsvärden och uppbudsförteckningar, som erhållits från de öfriga norra Länen. Deraf synes, att uppskattningsvärdet här, i förhållande till lokala omständigheter, icke är lägre än taxerings-värdet på andra ställen i riket.
Jag tror nemi., alt Hr Grins anmärknir varit sfi grundliga att de ingalunda blifvit undanröjda genom Hr Giinthers invändningar. Om Grin likväl vill försvara sig mot Hr Giinthers påminnelser, så skulle jag önska, att det skedde på annat sätt, än genom ännu ett anförande denria afton. Många ledamöter yttrade härtill bifall. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Då tiden nu redan är så långt framskriden och många talare ännu anmält sig till yttrande, vågar jag icke uptaga R. o. Adis tid med en fullständig vederlägning af den talare hvilken emot mitt förra anförande gjort anmärknir. Dessa anmärknir, gälla dessutom endast de minst vigtiga af mina påståenden ; och jag vill derföre inskränka mig till att endast anföra frenne af dessa anmärknir såsom exempel på hallen af de öfriga. Sålunda har t. ex. den värde talaren här sagt, att man vid tolkningen af det hvilande förslaget borde gå tillväga såsom vid all annan lagtolkning. Likväl innehåller sjelfva förslaget i 77 § R.F. att dessa grundlagar skola efter deras ordalydelse i hvarje serskildt fall tillämpas och således icke efter vanlig lagtolknings-method. Hvad arrendatorerne beträffar, som må blifva det andra exemplet, så står tydligen i den föreslagna Riksd.Ordnis § 8 mom. b. att valrätt tillkommer den som ”efter kontrakt, som icke kan af jordegaren godtyckligen upsägas, för lifstid eller minst tio år arrenderar och minst ett år löre valet sålunda innehaft fast egendom på landet, — derest egendomen, om den tillhörer kronan eller allmän inrättning, npgår i mantal till minst ett helt hemman eller i npskaltningsvärde till minst 8,000 ridr samt om den tillhörer enskild person upgår i mantal (ill minst två hela hemman eller till minst 16,000 i upskattningsvärde”; i § ,18 mom. c. och d. står: ”arrendatorer af fast
Under 1788 års krig i Finland, hade ArBil. till Ridd, 0. Ad, Pr, 3 Band. 2 i8 Dtm i Martti. tnéen, som med Fricorpser och dylika nyvärfde trupper, utgjorde, om jag rätt ininns, circa 70,000 man, icke mera än ett Commissariat, hvilket likväl hade IVlagaziner på flere stållen, efter behof; nu har Indelta Arméen, af några och 20,000 man i fredstid, sex Commissariater, hvardera under en Intendent med underhafvande Betjente, ifrån 5 till 9 personer. Dessas underhåll tages väl icke af Statsmedlen, utan af PassevolanceCassan, hvilket dock år detsamma, då medlen i alla fall tillskjutas af Jordbrukaren» Inrian Passevolancen blef införd och då missväxt inträffade i någon Landsort, gjorde Lands, höfdingen vanligen anmälan derom hos Konungen Och begärde, att i orten stationerade Regementet måtte befrias från mötes hållande Följande året, till lisa för Rustoch Rothållare. Jag har aldrig hört att en sådan ansökan någonsin blifvit äfslagen. En dylik lindring åger hu mera aldrig rum, titan måste Pässevolanceafgiften erläggas, ehvad svår missväxt inträffar. Öm Fust-och Rothållare kunnat förutse detta, och att deras manskap skulle commenderas till aflägsna läger, samt att de i Trouppernes marche vågar boende Hemmansägare blifva besvärade med inkvarteringar, hvilka alltid äro betungande , tror jag icke att de ingått i Passevolancen. För öfrigt känner jag icke eller kan uppräkna alla de sysslor, hvilka nu mera ån förr belasta Staten, påminner mig dock CoursControlleurstjensterne, som icke haft förmånlig verkan på Co ursen. Den i Martil. i9 Åf hvad jag således haft den åran ett andraga, lärer Högloft. Ridderskapet och Adeln finna nödigt, att en annan ordning i Statens reglerande mätte införas. 57 ■§.
Memorial, med förslag till voterings proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga heslut öfver N:o 487, i fråga om Hufvud-Titlar nes fördelning. (U. A.) Sedan Slals-Ulskoltet uti Utlåtandet N:o 487, i anledning af återremiss å Memorialet N:o 428, med förslag till ny fördelning af Riks-Statens Idufvud-Titlar uti 7:de punkten, angående dispositions-rätten öfver de anslag till extra utgifter, som, genom fördelning af det å nuvarande 8:de IIufvud-Titeln beviljade dylika anslag, komma att å serskilda Hufvud-Titlar uppföras, hemställt, att Rikets Ständer måtte förklara, att hvad al dessa anslag något år kan å en eller annan titel besparas, må till påföljande år å samma titel reserveras; så har detta blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutat, det må Rikets Ständer förklara, att hvad af extra utgifts-medlen något år kan å en eller annan titel besparas, må af Kongl. Majit fritt och utan afseende på titeln, der hehofvet så fordrar, disponeras. Då denna skiljagtighet är af sådan beskaffenhet, att den måste genom votering uti Förstärkt Stats-Utskott afgöras, får Utskottet i detta afseende föreslå följande proposition: Den, som bifaller Stats-Utskottets hemställan, att Rikets Ständer måtte förklara, att hvad af anslagen till extra utgifter något år kan å en eller annan titel besparas, må till påföljande år å samma titel reserveras, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner 3Nej, bifalles, att hvad af ifrågavarande medel något år kan å en eller annan titel besparas, må af Kongl. Majit fritt och utan afseende pä titeln, der hehofvet så fordrar, disponeras. Stockholm den 4 Maj 1841. Bih. lill R. St. Ani, till Exp. Utsi;. d. 4 Maj 1841, kl. 3 e. m.
— på hvad sätt vill jag ej försöka utreda, det är ett psykologiskt fenomen — kommit på det klara med, att den svenska qvinnan hyser stor benägenhet för fastningsbyggande, att hon lifligt åstundar skapandet af en ordentlig träng m. m. dylikt — ■ allt utan några önskningsmål beträffande afskrif-ning och annat trassel. Troligen skulle hon utan vidare medgifva den der afskrifningen eller aflösningen, hvad det nu kan heta. Och det vore ju en välsignad sak. Men å andra sidan vet han också — genom att låta fakta tala — ’ att den svenske mannen, öfver hufvud taget, hyser en till afsky gränsande motvilja för befästningsarbeten, tränghus-byggande och mer sådant samt att han envist med försvars-frågan söker hopkoppla alla möjliga andra frågor. De senaste riksdagarne hafva ju gifvit detta för handen. Hade nu, menar herr Borg, såsom vi tro oss förstå, den liberala svenska qvinnan egt rösträtt och hade hennes vilja på vår riksdag varit representerad, hade nog omröst-ningarne i gemen angående dessa stora frågor utfallit annorlunda, än de nu gjort. Karlsborg * hade att börja med fullbordats, trängen fått sig nödiga hus. Och hade väl isen varit bruten och qvinnan fortfarande haft ett ord med i stämman, så hade nog allt det andra gått som en dans, landet kunnat andas ut och tänka på annat än möjliga fredsbrott. Derför, om man ej för evigt skall stå och stampa på samma fläck, måste till qvinnan utsträckas den rätt, som mannen, obegripligt nog, för sin egen del tjurhållit — uttrycket är icke för hårdt — allt sedan det första samhället * danades. Detta borde ligga för hvar och en så klart som kristall. Men, tyvärr är ej så förhållandet. Endast herr Borg har hittills fullt insett det. Hans klokhet förbjöd honom dock att under riksdagsdebatten framlägga sin upptäckt. Han visste väl, att, om han tagit bladet från munnen och yppat sina innersta tankar, det kunde händt, att qvinnans rösträtt tvärt vägrats. Ty mången skulle kanske dragit hans ord i tvifvelsmål, mången skulle kommit med farhågor för maktmissbruk etc., Med ett ord, man skulle genom att diskutera saken ingenting vunnit. Snarare tvärtom.
Men är det så, alt statscassan har föga känning af ett sådant anslag, så är sådant ett bevis på god hushållning med statsmedlen och det största loford motionären kunnat gifva administrationen; ty aldrig kan jag föreställa mig, att motionären vill hafva tillbaka de bedröfliga tiderna, då de promenernndes vagnar nedsjönko i vägarna nära hjulsnafven, och måste med spakar upplyftas. Jag minnes väl denna tid, en Valborgsmässodag, och önskar att den icke måtte återkomma; och tror jag, att motionärens principaler skola blifva honom föga tack skyldige, om han lyckas att bringa saken derhän. Jag måste här äfven upplysa, att Djurgårds-cassan har en skuld af 2r,000 r:dr, uppkommen genom inköpet af Biskopsudden och Bergsjölund, samt för väganläggningen derstädes; men det oaktadt, begär Djurgårds-cassan intet nytt anslag, blott den orubbad får behålla sina lagliga inkomster. — Jag har cj till hands SecretaUtskrs svar på K. M:s nåd. propos. i detta ämne; roen jag har ett annat document, som bevisar dess tillvarelse; det lyder sålunda: Afskrift. Utdrag af protocollet, hållet i Rådkammaren den 22 Januari 1767. S. D. Efterfrågades, om II. Ex. Hr Riksrådet och Öfversteinarskalken Grefve Horn med något projeet inkommit till den taxa, hvarefter afgiften för privatorum vagnar, chaiser och kärror, som till och ifrån Djurgården passera, bör erläggas enl. R. M:s bref af den 9 Dec. nästi , uppå Secreta Utsk:s underd. skrifvelse, ang:de Hof-statsverket; men som något sådant ej ännu blifvit aflemnadt, och verkställigheten af berörde afgifts uppbärande ju förr ju hellre pröfvades nödig, så befalltes att H. Ex. Hr Riksrådet och Öfverstemaiskalken, genom utdrag af prot., skulle påminnas, att med skyndsamhet underdånigt förslag till berörde taxa till K. M. inkomma. Ut supra. På nådigste befallning Johan Elers.
Cavalle riets beridna manskapssty ika utgör för närvar 4-»11>3 man. Och da StatsUtsk. föreslagit nedannämnda indragna’ och afsittningar, nemi.: Smålands Husar-reg:le, 5oo nummer, deraf endast effective förefinnas . - 44^ En sqvadron af Jemtlands Hästjägare-corps. ioo nummer, deraf etfective 90 tillsammans 535 cavallerister och hästar, samt dessutom: vid Lifgardet till häst, nummerhästar . 75 vid Kronprinsens Husar-reg:te, d:o d:o . 5o 1 skulle, på sådant sätt, den beridna manskapsstyr kan blifva nedsatt till , 3,5o3 man; och då härifrån än ytterligare med all säkerhet måste afräknas minst 12 proc. för tillfälliga vacancer, odresserade reinon ter och sjuka hästar, återstå till begagnande för activ krigstjenst, vid ett fälttågs öppnande, icke mer än circa 3,o83 beridna cavallerister, ett antal, för landets försvar i alla afseenden alldeles otillräckligt, isynnerhet som detta cavalleri befinnes öfver hela Riket kringspridt. För manskapet vid Kronprinsens Husar-reg: te liar StatsUtsk. afstyrkt den af K. M. begärda tillökning i gaget med 1 sk. per man om dagen, utgörande, enl. uträkning, för året r:dr 2,335: 18.
Kärret befintlige större mossar, urtagande en r^wd al >,j,2o4 tunnland; lrvarförutan Kongl. Najus Letällningslrafvande lörmält, att, om öfriga mosstrakter inom Känet tillika beräknades, ock deribland de, bvilka dels genom n^ ledning af Kida-elkven oeb ^Vennerns bibebällands vid jemn vattenböjd, dels genom sänkning af sjön linsen skulle kunna göras odlingsbara, sä kunds med säkerbet antagas, att omkring 80,000 tunnland mossar oell kärr lunnes inom kärret, ak foga eller ingen n) tta för närvar ande, men ined det läge oeb al den naturliga bördigbet, att de kunde biingas lill odlrngsbarbet. Ned undantag dessutom ak lrvarest de större m^r-trakterne, upptagande nära 5o,ooo tunnland, blifvit af sakkunnig man besigtigade oeb alvägde, osli för I,vilkas aftappning kostnaden beräknats till 100,000 lardr, liar i de öfrige Kärren okvanberörde iXädiga befallning icke kunnat föranleda nagra fullt tillförlitliga undersökningar oeb kostnadsberäkningar, emedan dertill fordrats större teebniska kunskaper, än som kunna päräknas bos Krono-betjenirrgen, b vars tid oek ak vanliga l jenstegöromä) för mycket upptages, för 6 ^o/rF/. ^a-7/F^r , ?V:o 8i. sLL derjemte kunna 6gna8 Lill förrättningar af denna ke8kakfenlist, 8amt Dandtillätaine ej ellei' 8käligen kunnat älägga8 att utan 8ei8kild vede, gälining korrätta rätlane und6r8ökningar, kvarigenom de skulle vä8sndtligen llindra8 krän dera8 vanliga arksten. De ak Lionel.
Mången viking förde ur sina härfärder med sig stora dyrbarheter, men derjemte en obändig vildhet och ett trotsande öfvermod, som aldrig ville erkänna sig hafva en öfverman att böja sig för, med ett ord fullkomlig sjelfständighet i religiöst och borgerligt hänseende. Men fastän så är eller snarare just emedan så är, måste vi fråga hade Nordens folk, hade Islands invånare vid vikingatidens slut på det hela vunnit eller förlorat? Ingen torde tveka, huru denna fråga är att besvara. Taga vi då åter upp Olai Petri domslut, hvad skola vi derom säga? Saken är icke så lätt afgjord, som han ansåg henne vara. På samma gång vi beklaga yttringarna af vikingalifvet, måste vi besinna, att rättsbegreppen då ej voro lika utbildade som nu. Vi hafva att fröjdas icke öfver sättet, på hvilka vikingafärderna utfördes, utan öfver kraften, som uti dem uppenbarade sig. Det var en senare tid förbehållet att uppvisa en företeelse likartad vikingatågen. Det kom en tid, då flottor i mängd svärmade ut öfver hafvet till förut obesökta länder, för att söka äfventyr och samla skatter. Månget af de enskilda dragen skulle, om vi blott ändrade namnen och skådeplatsen, alldeles passa in på vikingatiden. Det finnes visserligen, om man så vill, intet nytt under solen, men det är icke af en tillfällighet, som samma sak vänder åter under en ny form. Den tid, då Gama och Columbus, Cortez och Pizarro, Drake och Oxenham uppträdde, hade den Europeiska menskligheten uppvaknat ur den förnedrande dvala, som herrskade mot medeltidens slut. Våre fäder begåfvo sig i viking vid den tid, då folket vaknat ur barndomens mera medvetslösa tillstånd och ej visste beherrska sig i känslan af de svällande krafterna. Skulle ett motstycke till vikingafärderna uppenbara sig under en annan period af ett folks lif, fölle en sådan yttring ovilkorligen under förkastelsens dom. Allmänna rättsförhållanden. Godarne. Jag sade, att den Isländska författningen var artificiel, liksom hela utflyttningen till ön. I hvad mening är detta att taga och hur skall det kunna rättfärdigas? Det begrepp, som motsvarar artificiel, är naturlig.
De skoglösas rätt är således ingen företrädesrätt, utan ensam och uteslutande rätt till Allmännings begagnande. 3:o Utskotten anföra derefter, att jag försökt en tolkning af 1647 års Skogsordning till de skoglösas förmon, och till inskränkning i Häradets gemensamma rätt till Allmänning, till hvilken tolkning Utskotten icke kunnat Upptäcka något spår. Jag har citerat denna och 1664 års lika lydande Skogsordning, sådane de verkeligen äro, nemligen: "LänderneS Allmännin”gar, såsom de till Landsens inbyggares ”tarf och godz äro fordom af vittrade och ”förordnade, altsä stände de till Landsens ”inbyggares af högre och lägre ständ hus”tarf, till att nyttja med fäbete, fiskande, ”timmer och vedbrand; men icke till att ”förderfva och utöda; med samma rätt till”stå Hära ds ■ allin änn in garn e sina Härads”boer, och Sockne-allmänningarne sitta in - Den io September e. m. i33 ”teresserade Sockne-inbyggare att nyttja ”och njuta till Juistarfven j men icke att ”föröda och förderfva för androm eller ”efterkommandeLikaså 16 §. i Ad eliga Privilegierne, der det heter: "att Adeln "må nyttja Allmänningarne till deras nöd”torft efter 1664 års Skogsordning Och i anledning häraf har jag sagt, att det vore Innebyggarnes hustarfj som efter desse Förordningar bestämde nyttjanderätten af Allmänningarne. Jag hemställer till en hvars bedömande denna tolkning; ingen lärer åtminstone deri upptäcka något spår till en Häradets gemensamma rätt till Allmänningarnas begagnande, icke ens deraf att, såsom Utskotten säga, en del af Räntan å Uppodlingar ingick till Häradets Gassa, då derom icke lämpligen kunde på annat sätt stadgas. Utskotten vttra vidare, ”att 'det skulle «/ . • 1 ”vara i högsta måtto felaktigt, att ifrån de ”skoglösas obestämda nyttjorätt till Allmän”ningarne vilja leda sig till en deras ute”slutande äganderätt."
Förf: n har endast indirekt besvarat denna fråga, men det ar för virt ändain.51 nog. Det finnes, liar han sagt: ingenting speciclt i qviniians eller iiiniincm natur, som framkallar större eller iiiindre benagenhet för brott, större eller mindre motsthdskraft mot frestelsen. I-Ivad soni förledcr mannen till brott, inåstc undcr samma förhållanden förleda qvinnan ocli onwandt. Haral ' följer med nödvändighet, att saniina inflytande, som ett tygellöst osedligt lif liar p i qvinnans Lriiiiinalitct, liar det ocksa på niannens, om eljest förf: ns förutsättningar äro riktiga. Orsaken till den stora skillnaden mellan köncii i krirninalitct nr ju då ratt funnen. Fr3nscdt den, som kan härflyta af deras olika lefiiadsförliållancleii, iiikte deii näniligcn ligga deruti, att flertalet c~vinnor erkänner kyskhetens pligt och lyder den, men flcrtalct inBn dcrc~iiot afvisar denna pligt ocli öf \ ~erlemiiar sig åt ett osedligt lif, Iivilket ater, s8soni vår författare visat, i hög grad predisponerar for brott. Mvarför fiirf: n försumiiiat att göra dctina slutledning af sina premisser, ar svårt att första. Sannt ar, att förh5llandet i afseende på niannen ickc kan med siffror beräknas. Dc lastbara mSiincn Iiafva icke, s8soni dc lastbara qvinnorna, hlifvit riiknade och sariiinanförda i en afskild klass, brSnnmSrkta nied ett sarskildt namn, samt stalda under allniiiii iippsigt. Det iir &amp; ledes förklarligt, att den vanliga statistikern, som raknar endast med siffror, ej kan upptaga dem.
Afdelningen sagt, att dessa Ämbeten böra upphöra, Hvad åter angår de befattningar som fordra per* sonligt deltagande, och tillhöra Handtverkare i allmänhet, så år förut sagdt, hur med dem skall LtigVtskottets Betänkanden. xxxix. förhållas. Ett sådant stadgande på slutet af §, skulle göra hela denna föreskrift om intet, och befria till Landet flyttande Mästare från alla andra skyldigheter 5n dem de, enligt Debetsedlar, böra Utgöra. Man må betänka hvad fö'jder sådant skall hafva för Städet ne, och om icke de på det sättet blifva öde, hvilket i alla fall torde blifva följden af den nya rättigheten, att deras invånare få flyt ta till Landet, eller der etablera sig och drifva Bor* gerliga Näringar. Höglofl. Beredningen bar vid 14 §. föreslagit ett tillägg, sorn jag icke rätteligen inser hvartill det kan gagna, om icke att ändtligen bringa Handt» verkerierne u>i ett fab-iks-tillstånd. Frågas emedlertid: skola både Mästare och Förläggare för en och samma rörelse kunna hafva Burskapsrättighet ? eller skall endast Förläggaren hafva denna rättighet, och Mästaren ingen sådan, då han nödgas emottaga förlag af en annan ? kan han intet förlag få söka sedan han blifvit Mästare och Borgare, utan att han sjeif med detsamma upphörer att vara Borgare? kan en sådan Förläggare, i kraft af sitt en gång vundna Burskap, förlägga 1 d 20 särskilda verksråder och näringar på en gång, eller kan han endast vinna Burskap och förlägga en näring i sender? allt detta behöfver utredas, och förtydligas, innan man rätt kan dömma i saken, Ehuro jag, som sagdt, icke begriper hvartill denna föreskriften skall gagna, måste jag dock förklara, att st* LagTJts\ottet; BttHtikanlm. jag stiger den onådig och åfvei flodig, Samt ältad» lig för Bandtverkarne.