Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes ej något slags servituter, som ej äro inbegripna i uttrycket allmänna onera, hvarmed förstås byggnadsskyldighet, skjutsskyldighet, rustningsskyldighet, m. e. o. alla slag af skyldigheter, som hemman i Sverige åligga kunna. Nåväl! när Utskm genom en på sidan om förhållandet framställd fras vill låta förstå, att det kan vara likgilltigt hvilken term som begagnas, anser jag det vara af vigt, att R. o. Ad. tillrättavisar de Högh Utskm derigenom, att R. o. Ad. vidblifver sitt beslut, såsom stående i öfverensstämmelse med verkliga förhållandet och bibehåller termen ”allmänna onera.” Det skälet att ordet ”utskylder” blifvit begagnadt i den K. proposm betyder ingenting; ty en term kan likaväl oriktigt begagnas i en K. propos., som i ett Utsk:s betänk., och Konungen har ej på detta ord gifvit någon definition, som står i strid med förhållandet. Jag tillstyrker att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den till Ståndet gjorda inbjudning. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröslat ja. Uppå derefter framställd propos. blef voter:s-propos:n af R. o. Ad. godkänd. i cap., 3 §:n. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att i denna punkt, såvidt han erinrade sig, vore ett tryckfel; här stöde nemi.— ”kan en åbo af andra orters allmänna näringar” etc., då det borde heta — ”andra orters allmänna näringar” etc.— och torde R. o. Ad. i öfrigt finna, att Utsktns yttrande i denna del icke erfordrade någon åtgärd. i ca p., 8 §:n, i mom. Hr von Hohenhausen: Det synes mig besynnerligt 72 Den 8 Maj e. m. att Utsk:n har förklara en sak vara förfallen, när R. o. Ad. oell ett annat
Sandby församlings derefter vid sockenstämma fattade beslut om nv Kyrkas uppbyggande och ny kyrkogårds anläggande på den vid landtmäteri-förrättningen sålunda utstakade planen måtte E. K. M:ts Nådiga pröfning underställas, LandshöfdingeEmbetet i Christianstads län och Biskops-Embetel i Lund hos E. K. M:t i underdånighet hemställt, alt den ofvannämnda planen måtte lill kyrkogård för Sandby socken få begagnas, emot den ersättning till Kungsgården, som i vederbörlig ordning kunde varda bestämd; och vore, uppå Nådig befallning, underdånigt utlåtande häröfver afgifvet af Krigsoell Kammar-kollegierne, hvilka väl ansett, att, då en lill kyrkogård begagnad plats icke må förr än 50 år efter upphörandet af denna dess egenskap för annat ändamål användas, Sandby nuvarande kyrkogård, i följd deraf, icke kunde anslås till vederlag för jord af Sandby kungsgård, men deremot och på grund af hvad i ärendet förekommit, samt ulan afseende på det bestridande, som vid landtmäteri-förrättningen af boställets Arrendator och Regements-ombudet uttalats, underdånigst tillstyrkt, att E. K. M:t måtte i Nåder tillåta, att den vid samma förrättning utstakade rymd af 12,600 qvadratalnar, eller 28-| kappland, måtte från Kungsgården få afsöndras för alt till kyrkogård användas, emot det att församlingen till Kungsgårdens innehafvare utbetalte den årliga afgäld, som kunde varda bestämd i den ordning, Kongl. Förordningen den 19 December 1827 förmår; — i anledning hvaraf E. K. M:t i Nåder föreslagit Rikets Ständer att medgifva, det den ifrågavarande jordafsöndringen från Ryltmästare-bostället vid Skånska Hussar-regementet Sandby kungsgård, lill anläggande af ny kyrkogård för Sandby församling, finge ega runi på det af Krigsoch Kammar-kollegierne föreslagna vilkor. Till hvad E. K.
Lag och de testameutariske förordnanden, som i serskilde fall kunna vara gifne, äfvensom att tillse, det enahanda behandlingssätt iakttages, då sådana frågor i Direkt, förekomma, hvadan han eger att, derest något häremot stridande skulle förelöpa, sin mening i ämnet till Direkt:s prot. afgifva. Likaledes må han till rättelse hos Direkt, anmäla, om han förnimmer någon olaglighet blifva af Riddarhusets Tjenstemän begången ; och skall han, i öfrigt, vara närvarande vid Direkl:s öfverläggningar och Kassornes inventering, samt deras rätt och säkerhet yrka och bevaka. Börande Fiskalen till alla Direktms handlingar ega fri tillgång. § 59. Skulle, under påstående riksdag, Ridd.Fiskalen af laga förfall vara hindrad att tjensten förrätta, bör sådant hos Landlmarskalken anmälas. Riddar kus-Kanslister ne. § 60. De tvenne Ridd.Kanslisterne skola i allmänhet förrätta hvad dem af Ridd.Sekret., antingen på R. o. Ad:s eller Ridd.Direkt:s vägnar, anbefalles. § 61. Förste Kanslisten åligger att vid Direkhs sammankomster förra prot. så väl uti Riddarhussom Stifts-ärender, samt derjemte biträda vid vården af den del af Archivet, som icke tillhör de genealogiske samlingarnc. Under påslående riksdag åligger honom att tillika vara Sekret. Den 17 Maj. 77 i Ridd.Utsk. oell besörjer sä väl prol.. som alla de expeditioner, hvilka från detta Utsk. utfärdas. Ar Ridd.Sekret, genom laga förfall hindrad att föra R. o. Ad:s prof., föres detsamma af förste Kanslisten, så framt ej R. o. Ad. derom annorlunda förordnar. §. 62.
Deres geniale, noble, ukuelig modige Gjerning, der udgik fra et Kald og en Trang, der kunde stanases, san lidt som Storinens Flngt og Havets G a n g ~, den har vi begge elsket og beundret saa langt tillbage fra som &gt;Amtmandens D s t r e s ~ Tid, - den gang da de, der elektriseredes af den, var de faa, Fienderne de mange; - nan ser D e fire nordiske Folk, som takker Dem for iierligt Dagvaerk, og hvis Kvinder hylder Carnilla Collett som deres fmste. Siden kayttede Livet os personlig nEeriiiere, og I w t e vi da a t beundre og elske Xennesket, - den fine, tendre - stolte, rigt utstyrede Natur. Af Kviiider i Norden har vistnok ingen fart Pennestaalet med den Indvielsens myndighed, den intelligent e Haide, den Indignationens Glad. JIed dyb Tak for uforglemmelige Samvzretu Stunder og for den Aandeiis Vzekst, Deres Vzerker har git, - der er skudt og baaret deraf ogsaa i mitt Forfatterskab, - sender vi dem, kjzere, h i t mede Fsue, de varmeste Onsker om lyse gode Aar, hvori D e maa fan se Ageren gro og modnes om Dem! Härmed må vårt försök att i lätta drag teckna Camilla Collett och hennes lifsgarning afslutas. K u m a vi hoppas, att den lilla teckningen * *) vittnar om den varms hangifvenhet vi ägna den idé, for hoars frarnghg Camilla Collett och vi å ömse sidor arbetat, hvar och en med sina olika gåfvor, samt uttrycker glädjen öfver att den ädla, oförtröttade kämpen p&amp; andra sidan Kölen val icke n i t t sitt mall, - därtill har det stått förr högt - men öppnat vägen dit, då ar afsikten med dessa anteckningar vunnen. Beretning om Festen for Camilla Collett d.
Petrini valt Lindas stora aria nr Donizettis likalydande opera, ett temligen fult musikstycke, men som för denna Rosina visade sig högst praktiskt, emedan det ockrar på höga tonsteg och staccativocaliser (rolen skrefs för Persiani, hvars specialitet låg i dylikt). Arian gafs i tekniskt hänseende charmant, de yra staccatitonerna hvirflade som äppelblom i vårstormar. Uttrycket var däremot lika med noll, arian föredrogs helt och hållet tribunmessigt. Därigenom förfelades åtskilliga fina och muntra pointer, som af Trebelli t. ex. skarpt framhölls under hennes roliga återgifvande af Carmens habanera med allusioner på Lindor och Bartholo. En erinring om Fritz Arlbergs excellenta Figaro fick man i elevens« Hr Linden tycktes oss åtminstone vid 3: dje representationen spela Bin rol med stor lycka. Han förmedlade berömligt den nästan alltför stora Arlbergska prydligheten med Robert Ohlsons väl domestikala utförande af titelpartiet, var groft nonchalant och örfilstäck på det naturligaste sätt, på samma gång som vig, listig, smidig, full af tusan. Vid 3: dje rep. gick arian i dramatiskt hänseende förträffligt, endast i prestot saknade hr L. sin mentors unika tungffcrdighet, men alla andra ställen fingo vederbörliga tributer i föredraget, särdeles » Figaro, Figaro, Figaro, Figaro » och ’ kärleksintriger, dem jag förtiger. » Hade blott detta lifliga och uppmärksamma föredrag uppburit en duktigare röst! Figaro är ett bravurparti för hög baryton eller baritenor, till ooh med tenor (0. Strandberg har sjungit Figaro bl. a.). Men med så föga favorabel röst åstadkom hr L. genom intelligens och påpasslighet rätt drastiska effekter, särdeles i den stora finalen, som från början till slut gjorde den unge sångaren all heder. Äfven i sista akten hade hr L. många goda ställen, särdeles i trion med dess muntrande älskogskarrikerande.
Oin man, jemte det Utskotten sålunda anfört, tager i betraktande, att roleringsverket i riket är grundad t på frivilliga kontrakler emellan kronan å ena och provinset nes innevånare å andra sidan; alt, i kontraktet om Hallands rotering, nämnes endast allmogen af krono och skatte såsom de der, med hvilka öfverenskommelsen gjordes, men att, i öfrige kontrakter, deri Adeln för sina frälsegods deltog, sådant finnes utsatt såsom t. ex. uti det med Bohus län ingångna kontraktet, samt alt aldrig Ridderskapet och Adeln i Halland medgifvit för sina utsockne frälsehemman ordinarie rotering; så tro Utskotten det blifva för en hvar tydligt och klart, att dessa hemman icke äro skyldige att utgöra någon sådan roteling, och finna Utskotten ett ytterligare skäl för denna åsigt uti den omständighet, att i Skåne flera såväl utsockne-frälsesom krono-skallehemman ännu finnas, som endast äro extra roterade, af orsak att deras egare vägrat samtycka lill Kongl. Maj:ls år i8i3 dem gjorda förslag alt, emot en viss nedsättning i rotehållet, draga ordinarie, i stället för den dem då åliggande extra rotering. På dessa samt de af Utskotten förut anförda skäl, vidhålla Utskotten sitt tillstyrkande, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, alt de för sin del icke kunna bifalla att ifrågavarande hemman påföres ordinarie rotering. Beträffande härefter frågan om skyldigheten för samma hemman alt erlägga ulskiifnings-penningar; så få Utskotten först åberopa den utredning i afseende å dessa, sorn i Utskottens förra betänkande förekommer, samt dernäst Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk:ns Utlåtande.
Oen tii, jag ollrat pä möiornes länga kana kar mer än en gäng skingrat min ungioms inkilining i ienna iel. iag erkänner öppenkjertigt att jag misstagit mig, 0111 ock när jag finner att jag iet gjort, iag sk^niar att goitgöra iet sä fort jag kan ock är glai ia jag kinner tii ock tillfälle iertill ännu öfriga, lleslutet uti Otskottet är ännu ej utfäriait; iet sr iessutom ej annat än förslag, utan all krakt ock verkan till l3. 8l:rs kögre pröfning; iet Sr min rätt att inför Uögv. Oreste8täniet, iä Sreniot ier förekommer, erkänna att jag misstagit mig i iet jag kiiragit till förslaget om ien kestämia tiien; jag anser iet vara min sk^Iiigket att inkör k. kl. 8t:r ocksä göra samma kekännelse ock reian kär erkänna, att, oin iet ej tillätes mig alt goitgöra ett misstag, min önskan är att iet åtminstone mä rättas sk amlie, som kättre veta ock mera förmå. KIti ien ak klr Orekve von 8ekwerin söreslagne reiaction i sfseenie pä tiien kör silkver-utvexlingens körjan, förena sig jemväl Öfversten ^oaere^ flofNsrskalken OanrliKäiet SK Lisl»» seli L a n ev-Vt sko tte»« 8iskos,en Doct. 77t^-§e//u^ Liskopen Doct. d^a/Zcuöerg, Domprosten //o/m.skröm^
Då plantorna fått ett par blad förutom hjärtbladen, omskolas de smärre plantorna på tillräckligt afstånd från hvarandra i andra krukor samt planteras en och en i små krukor, då de uppnått erforderlig storlek, hvarefter de behandlas s o m äldre växter af samma slag. Plantor efter stora frön såsom Acasia och Canna behöfva ej omskolas, utan kunna strax de uppkommit sättas hvar och en i sin egen kruka. Erinras bör, att fröet af vissa växter såsom Acasia, Canna och palmer bör filas med en trekantig fil, eller skåres med en knif en öppning på det hårda skalet, sä att fröhvitan lyser igenom; uraktlåtes detta, åtgår ofantligt mycket längre tid till groningen. Till sist något o m en metod, som jag funnit mycket bra vid uppdragning af krukväxter genom frö. I stället för att så fröet direkt i jord, har jag lagt det emellan fuktadt mjukt papper, härtill lämpar sig bäst hvitt läskpapper genom siu egenskap att hastigt o c h lätt taga till sig vatten — papperet kan torkas och nyttjas flere gånger. På ett tefat läggas först några lagom stora vattendränkta pappersblad, mellan hvilka ej några frön läggas, sedan kommer papperet, mellan hvilket fröen ligga, ofvanpå dessa åter några tomma pappersblad och öfver det hela ett tefat för att trycka papperen intill hvarandra. Är det frösorter, som fordra hög värme för att g r o, kan man ställa faten i spiseln. Dagligen genomser man alltsammans för att fukta papperen med ljumt vatten, då de börja blifva något torra, samt efterser om någon frösort grott, då fröen upplockas och utläggas på vanligt sätt i iordninggjorda krukor. Fördelen af denna metod är att man bättre än eljes är i stånd att hålla lagom fuktighet åt fröet. I synnerhet vid mycket fina frön, hvilka eljes äro ganska kinkiga att få att gro, är metoden af värde. Med en fin nål är det mycket lätt att i groende tillstånd öfverflytta de små fröen från papperet till jorden i krukan. Att man på ett eller annat sätt måste vattna krukorna, sedan fröet ditlagts, säger sig själft. Täckning af fröet och behandling i öfrigt lika som vanligt.
Allmänna MagaZins-Directivnö Län hos Avcrheff i Hamburg. - k 61 st. 1,285,089: 25, . 18 st. 2.827,875: — B:co Sp. R:dr Kongl. Pommcrstr Kammarens WexelSkuld till Averhvsts Arfwing.von Halle 8c Son samt Luis 8c Icncquel. B:co, « Lvnv. m:t, Län i Lcipzig Interesie-Gäld. Holl. Cour:t, För Länen i Holland ä 5 proc Lifräntor ä 7; 81 Lc ro pr. A:o. Holl. Count, Fri di B:co, För Länen i Gcnua a 5 proc. Lifräntor ä ro proc. - a 47 st. 982,75;: r2, r r ä 32 ff. 900,000: Lires 1,888,255: 15, Guld 1,511,950: — R.dr 118,075: Z7, — 101,250: Brab.W.nut, För Brabandste Länen ä 5 proc. ir H. B:co, För Diverse
Ankom till Exp.-Utsk. den 17 Sept. 1829, Utlåtande, i anledning af väckta Motioner ow ytterligare åtgärders vidtagande, dels till befordrande af den inhemska Hästculturen, dels till Vattnad vid Remont er ings - skyldighetens fullgörande. Uti tvänne serskilda Memorial, som, under den 29 sistlidna Maji, blifvit från Höglofl. Ridderskapet och Adeln till detta Utskott remitterade, har Herr Grefve von Fersen ^ Hansj föreslagit, i det förra: att till uppmuntran i allmänhet för den enskilde medborgarens omtanka lill förbättrande af Hästafveln i Riket, äfvensom serskildt till lindring för de rustande, det måtte förord» lias och tillåtas : 1:0 alt hädanefter, vid så väl de Värfvade som Indeldta Cavalleri-Regementerlie, till en början företrädesvis, och sedermera , när inhemska tillgångarna sådant medgåfve, uteslutande uti Nummer insättas Hästar, som blifvit i Sverige födde; och Allm. Best).- och Oec.-Utsk. Utlåtande lY.-o tS3. 2g 2:0 alt hemma i landet fallna föl, enär de vore målfylliga, finge, vid fulla 3 års ålder, som Remonteran tagas ; sami, uti det senare Memorialet, att tili undanrödjande af svårigheterne för den enskilde, att erhålla tjenliga Race-hästar för afvelns förbättrande, hos Kongl. Majit måtte anhållas om tillåtelse, att på ångpaqueten mellan Greifswald och Ystad få öfverföra ett för hvarje transport bestämdt antal hästar, som i detta ändamål blifvit införskrifna.
Men om lifsledan kom lätt, och svårmodet grep tungt, så behöfdes också blott en obetydlighet för att i Ernst Ahlgrens sinne åvägabringa en reaktion och frigöra stämningen. Det var nog med en strimma sol öfver ett tak, fliken af en blå himmel eller doften af en vind, som bådade vårens ankomst, till att framkalla ett lyriskt utbrott af förtjusning sådant som nedanstående: Hvilken dag det var i går! Det glänste och glittrade kring stubbar och strån, och luften var så klingande klar, att man kände sig som i en ny verld. Jag kände mig så frisk och glad, att jag velat ta hela verlden i famn. Jag kunde gerna, som förr ibland, ha antecknat i min almanacka: »en fullkomligt lycklig dag». Jag var så glad åt det närvarande, så bekymmerslös om det tillkommande; jag kunde icke arbeta. Jag skulle velat skrifva här, i min gamla, kära bok, men icke ens det kunde jag. Ty jag kände ett sådant behof att skratta och skämta, och gamla boken är som en melankoliker, han skrattar aldrig – stackaren. I dag är det en grå, vemodigt drömmande vårdag, med mjuk, ljum luft. Liksom i går meddelar vädret sin stämning åt lynnet. Jag är lugn, nöjd, lycklig. Mig fattas intet för ögonblicket. Och hvilken dårskap att grufva sig för en dag, som man ej sett! Dagen efter: En sådan vårdag i dag! – fin och aningsfull. Naturen står och väntar. Allt tyckes stå stilla. Det är icke klart, men himlen är mulen på ett sådant egendomligt sätt, det är liksom en hvitgrå, metallisk blankhet. Och icke en vindpust rör sig. Det är tyst. Jag hör icke sparfvarnes qvitter, och tuppen gal blott då och då, med långa mellantider af tystnad, och det ljuder så långt borta, så beslöjadt att jag knappt tycker det vara mitt öra, som uppfångar ljudet. Jag har gått och vankat derute i mina egna tankar; i hela min kropp käns icke en smärta eller ett obehag, ett stilla välbefinnande har insvept hela min varelse liksom i en mjuk, vid kappa.
SD. Till Lag Utskottet remitterade Borgare-Ståndet motioner: af Herr Gustafsson (N:o 169), angående en fullständig revision af 15 kap. Ärfdabalken, samt Kongl, förordningen den 30 Maj 1835, och med förslag till förklaring af hvad deruti stadgas; af Herr Guslafsson (N:o 170), angående likhet i testamentsrätt för stad och land; af Herr Ekholm £N:o 183), med hemställan att de af lagberedningen och vederbörande embetsmyndigheter slutligen granskade förslag till ny Civiloch StralT-lag samt rättegångs-ordningarne må komma under ompröfning uti Lag-Utskottet samt till nådig fastställelse hos Kongl. Maj:t öfverlemnas; af Herr Henschen (N:o 190), med afseende på dels Allmän Civil, Criminaloch Kyrko-lag, Sjö-lag och krigsförfattningar, ”sorn ega tillämpning på medborgare utom krigsstaten, ” dels domstolarnes organisation, jemte flera bestämmelser; och af Herr Waern (N:o 2-13), angående lag för bolag, innefattande dels ansvarige och rörelsen handhafvande delegare, dels sådana, hvilka deri icke tagit annan del, än att de i rörelsen insatt vissa kapitaler, och hvilkas ansvarighet derföre bör till dessa medel begränsas.
Hr von Troil, Sam. Gust.: Genom den föreg:de diskussionen och genom det yttrande Hr Gr. o. Landtm, täckts afgifva, tror jag alt det icke mera kan sättas i fråga att icke den föreslagna åtgärden är fullt laglig; att den är nyttig är likaledes såsom mig synes af flera ledamöter på ett fullt tillfredsställande sätt utredt. Jag får således för min del tillstyrka bifall till den af Gr. Cronhjelm väckta motion och tror, lika med hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, att frågan icke vidare behöfver hänskjutas till Ridd.Utsk., utan att då man sedan förra riksdagen har ett fullständigt betänk, i detta ämne, så kan R. o. Ad. nu genast fatta beslut i frågan; men jag har för min del begärt ordet för alt få fästa uppmärksamheten på ett af Hr Gripenstedt fäldt yttrande, som jag för min del tror vara lika väl värdi att behjertas som frågan om valet af suppleanter, nemi. att man uti prot. inom hvarje Utsk. bör anteckna de närvar, ledamöterna och att sedan dessa prot. borde vara tillgänglige för Ridd.fiskalen, som ägde att till Ståndets prot. göra anmälan om dem som uteblefve och ålägga dem den plikt, som Ridd.Ordn. stadgar. Jag har vid föreg:de riksdag haft tillfälle se, isynnerhet inom de Ulsk. som anses mindre vigtiga, huru ett stort antal af R. o. Ad:s ledamöter varit ofta frånvar. så att de närvar:s antal kanske icke uppgått till hälften af något bland de öfriga Ståndens närvar, ledamöter. Jag tror att det förfall som åberopas, icke alltid är hvad man kallar laga förfall, Den 8 Deceni ber. 155 m;li jag skull»; tro att nyssnämnde åtgärd skulle i icke obetydlig män bidraga alt hålla Utsk:n fulltaliga. Således får jag för min del instämma tili Gr.
Det blifver alltid högst nödvändigt: att uti hvarje Handtverk finnes en person, som antingen i anseende till å;en, eller andra öfverlågsna egenskaper, af fritt val, inom Ämbetet är och anses för Ålderman, för att vidmagthålla ordning, kunna gifva nödiga upplysningar m. m. Min tanka är derföre den: att Åmbeten borde fotfara hädanefter som hittills, med lika befattningar. Men att hvar och en , vare sig Lärgosse, Gesäll eller Mästare, hade frihet: att directe vånda sig till Societeten om han icke vore nöjd med Åmbetets åtgärder. Art. Höglofl, afdelningen har föreslagit: att den uti Herrar Committerades förslag utsatta tid, af minst 3 år, som en Gosse borde vara i'lä - xxxir. LagUtskottets Bctänkamien. ra, innan han finge blifva Gesäll, icke bör anta* gas , och således ingen föreskrift i denna del ega rum. Ehuru detta på visst sätt kan synas vara rått, tror jag dock: att deraf uppkommer menliga följder, emedan det gifver anledning dertill: att en och annan Gosse, för god betalning b!ifver ut» lård Utan afseende på: om han i allo kan hvad honom tillkommer, kanske blott efter i å 2 års Lärotid. Det skulle ock kunna locka ostadiga ynglingar till tåta ombyten af yrken , utan att vidblifva något, eller lära något med besked, Herrar Cornmitterades förslag torde således böra antagas. Hvad åter angår den ålder, som en yngling bör hafva uppnått, innan han bör få utläras, bifaller jag den tanken, a*t han bör vara 18 år. Ehuru enkelt det synes vara att blifva Gesäll, är det dock det närmaste steget till Mästare. Ynglingen börjar nu, .att mera handla på egen hand, han skall deruti förskaffa sig de erforderliga behofver för lifvets uppehälle, kanske något rundöligare än de hittills behöft vara, han skall ansvara för det arbete honom anförtros, hatt skall gifva efterdöme för de Lärlingar som äro på samma verkstad der han arbetar.
Fem procent af uppskattningsvärdet (Betänkandet N:o 20 sid. 23). Det var på dessa grunder och under förutsättning att bevillningen förslagsvis antages till En procent af inkomsten, Utskottet ansåg sig böra hemställa, att bevillningen för fast egendom skall utgå: l:o för jordbruksfastighet med Tre öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af uppskattningsvärdet, och 2:o för all annan fastighet med Fem öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af samma värde. Och som denna hemställan vann Rikets Ständers bifall återfinnas bemälde stadgandeil i Bevillnings-förordningens 2 §. Men då man sä begagnade den genom dessa förslag anvisade räknegenväg, att från uppskaftning>värdet direkte finna bevillningen. med förbigående af den väsendtligt mellanlänken beskattbar inkomst, så tappade man ur sjelfva förordningen bort den grundval, hvarpå lion är byggd, nemligen den lika beskattningen afall inkomst. Förlusten kan för tillfället synas ringa, dä man i alla fall kunnat beskatta fast egendom. Förlusten af land och fotfäste är ej heller i ögonblicket vådlig, när man kan simma; men har man förlorat landet ur sigte, så blir förlusten snart nog oersättlig. — Så lära icke heller kännbara olägenheter uteblifva, om beskattningsgrunden förloras ur sigte. Och detta sker snart nog. Man har redan under diskussionerna inom Revillnings-Utskottet fått höra yttranden, att det icke varit meningen att beskatta fast egendom för inkomst, utan antingen den ger någon inkomst eller ej, o. s. v. Och då Rikets är 1800 församlade Ständer i likhet med ofvanberörda komité ville hafva egendomarne uppskattade till det verkliga eller gångbara värdet, och derför, såsom ledning vid deras uppskattning, satte köpeskilling i främsta rummet, bar man redan nu satt denna mätare af värdet i det sista, såsom menade man, att vid de fastighetsköp, som skett efter Bevillnings-stadgans utfärdande och i enlighet dermed redan skedda uppskattning af alla fastigheter, egendomspriset blott i få fall rättat sig efter verkliga värdet.